Spoštovane kolegice poslanke, kolegi poslanci. Pričenjamo z nadaljevanjem 37. seje Državnega zbora. Obveščen sem in vas obveščam, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanci, in sicer: kolega Anton Anderlič, Marjan Drofenik do 14. ure, Matjaž Han, Feri Horvat, Zmago Jelinčič, Bojan Kontič in gospa Breda Pečan od 10. ure in 50 minut naprej. Mi pa prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O LASTNINSKEM PREOBLIKOVANJU NENOMINIRANEGA KAPITALA ZAVAROVALNIC, V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Za to točko imamo na razpolago 60 minut oziroma eno uro. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložil Državni svet Republike Slovenije. V zvezi s tem predlogom zakona Odbor za finance in monetarno politiko predlaga Državnemu zboru sprejem sklepa da: "Predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo." Besedo dajem najprej predsedniku odbora, gospodu Bojanu Starmanu za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Vse skupaj prav lepo pozdravljam, tudi naše mlade goste na balkonu. Odbor Državnega zbora za finance in monetarno politiko je na svoji 38. seji dne 6.3. obravnaval Predlog zakona o lastninskem preoblikovanju nenominiranega kapitala zavarovalnic. Pri delu so, kot ponavadi, sodelovali predstavniki Vlade oziroma predstavnice in predstavniki Ministrstva za finance ter Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. Videli smo, da predlog zakona izhaja, da je osnovni cilj predloženega besedila o izvedbi zaključka lastninskega preoblikovanja zavarovalnic. Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Republike Slovenije naj bi postal zakoniti imetnik delnic, ki so bile prenesene na Kapitalsko družbo, kot dosedanjo upravičenko. Zakonodajno-pravna služba je podala pomisleke glede 90. člena Ustave ter 25. člena zakona, po katerem Državni zbor eno leto po razglasitvi referendumske odločitve ne sme sprejeti zakona, ki bi bil vsebinsko v nasprotju z odločitvijo volivcev. Ni bilo popolnoma jasno ali ta zakon nasprotuje oziroma ali je res dovolj različen od tistega, kar smo obravnavali na referendumu. Poleg tega je Zakonodajno-pravna služba podala še pripombe k vsem členom predlaganega zakona. Do predlaganega zakona se je opredelila tudi Vlada. Predstavnik Vlade je povedal, da nasprotuje sprejemu tega zakona, da pa je Vlada že sprejela nov zakon o lastninskem preoblikovanju zavarovalnice, ki je v postopku, zato je bil poleg tega, moram povedati, da na seji odbora ni bil prisoten predstavnik predlagatelja, to je Državnega sveta Republike Slovenije in je bilo tudi praktično nemogoče predlagatelju postaviti določeno vprašanje, ki bi razčistila pravilnost tega zakona oziroma skladja z 90. členom Ustave in 24. členom Zakona o referendumu in ljudski iniciativi. Zato je po krajši razpravi sprejel odbor predlog, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo in tak sklep predlaga tudi Državnemu zboru. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo dajem predlagatelju predloga zakona za predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa. Z nami je gospod Branko Majes, član Državnega sveta. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani poslanci! Državni svet Republike Slovenije je pripravil predlog o lastninskem preoblikovanju nenominiranega kapitala v zavarovalnicah in sprejel zahtevo, ker je prvotno zavrnil vaš predlog zakona in sprejel zahtevo za ponovno odločanje o zakonu, ki ga je Državni zbor ponovno naknadno sprejel. Zato je Državni svet vložil zahtevo za razpis zakonodajnega referenduma o zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o lastninskem preoblikovanju zavarovalnic. Zakon na referendumu z veliko večino ni bil potrjen. Tako zakon o lastninskem preoblikovanju zavarovalnic še vedno določa zavezo po sprejetju posebnega zakona, ki bo določil kriterije, po katerih bodo fizične osebe upravičene do delnicah zavarovalnice, pokojninskih bonov ali polic pokojninskega zavarovanja. Do uveljavitve tega posebnega zakona kapitalska družba ne more razpolagati z delnicami zavarovalnic, ki jih je prejela po tem zakonu. Proces prehoda iz nekdanje družbeno lastninske ureditve v sedanjo zasebno lastninsko ureditev pri zavarovalnicah glede nenominiranega kapitala zavarovancev, predvsem v primeru fizičnih oseb, še ni zaključen, zato je poseben zakon o lastninskem preoblikovanju zavarovalnic v tem delu še vedno potreben in nujen. Temeljni cilj zakona, ki ga je pripravil Državni svet je zaključiti lastninsko preoblikovanje zavarovalnic, zagotoviti učinkovito upravljanje z lastniškim deležem Zavarovalnice Triglav, ter hkrati zagotoviti upravičenja iz upravljanja tega kapitala čim širšemu krogu, sicer individualno nedoločljivih zavarovancev, pravne predhodnice Zavarovalnice Triglav. Državni svet s predlaganim zakonom ponuja naslednje rešitve: Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Republike Slovenije postane zakoniti imetnik delnic, ki so bile prenesene na kapitalsko družbo, kot dosedanjo upravičenko. Kapitalska družba v imenu in za račun Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje upravlja z delnicami oziroma premoženjem, ki izvira iz razpolaganja z delnicami. Razpolaganje z delnicami s strani Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje se lahko izvede tudi na obrazložen predlog kapitalske družbe. Sredstva iz razpolaganja delnic se lahko namenijo za nadaljnje upravljanje s premoženjem za druge naložbe in za polnjenje pokojninske blagajne. Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje postane z dnem uveljavitve tega predloga zakona lastnik delnic, izdanih za nenominirani kapital Zavarovalnice Triglav, na podlagi šestega odstavka 21. člena Zakona o lastninskem preoblikovanje zavarovalnic, ki so bile do dneva uveljavitve zakona v upravičenju kapitalske družbe. Upravičenje do delnic je določil tretji odstavek 20. člena tega zakona. Spis iz vrednostnega papirja nastane s prenosom vrednostnega papirja na račun Zavoda za pokojninsko blagajno v centralnem registru vrednostnih papirjev, skladno z zakonom o nematerializiranih vrednostnih papirjih. Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje je zakoniti imetnik delnic, zato bo za namen pokojninske blagajne lahko sam razpolagal z delnicami, lahko pa bo to storil tudi na podlagi obrazloženega predloga, ki ga bo podala Kapitalska družba. Sredstva od razpolaganja z delnicami so lahko namenjena za nadaljnje upravljanje Kapitalske družbe s premoženjem Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje zaradi razpršitve tveganj in maksimiranja donosnosti premoženja, na primer, za naložbe v lastniške in dolžniške vrednostne papirje, delnice gospodarskih družb in obveznice, zakladne menice, bančne depozite ter dolžniške vrednostne papirje tujih izdajateljev, v imenu in za račun zavoda ali za prenos sredstev v pokojninsko blagajno. Sredstva iz državnega proračuna za izvajanje predlaganega zakona niso potrebna, zato zakon ne bo imel nobenih finančnih posledic za državni proračun, niti za druga javna finančna sredstva. Zakon bo dokončno zaključil proces lastninskega preoblikovanja zavarovalnic, ki bodo s tem pridobile trdno in jasno lastniško strukturo, pomembno za nemoteno delovanje na trgu. Pokojninska blagajna pa bo dolgoročno stabilnejša, saj zakon omogoča upravljanje z delnicami in plemenitenje pokojninske blagajne. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Do predloga matičnega delovnega telesa se je opredelila tudi Vlada, mag. Andrej Šircelj, državni sekretar, pa nam bo predstavil njihovo opredelitev. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Državni svet Republike Slovenije je pripravil Predlog zakona o lastninskem preoblikovanju nenominiranega kapitala zavarovalnic, s katerim predlaga, da se lastninjenje zavarovalnic zaključi tako, da se za zakonitega imetnika delnic, izdanih za nenominiran del kapitala zavarovalnic, določi Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Vlada Republike Slovenije se s Predlogom zakona o lastninskem preoblikovanju nenominiranega kapitala zavarovalnic ne strinja in je pripravila Predlog zakona o lastninskem preoblikovanju deleža zavarovalnic, do katerega so upravičene fizične osebe. Bistveni razlogi, da se Vlada ne strinja s predlaganim zakonom, so naslednji. Predlog zakona, ki ga je pripravila Vlada, prav tako kot predlog Državnega sveta predlaga prenos delnic zavarovalnic na Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Za razliko od predloga Državnega sveta pa natančneje in transparentneje ureja postopke razpolaganja s tem premoženjem. Z namenom zagotoviti čim širši konsenz glede razpolaganja s premoženjem in strokovno ter transparentno izvedbo razpolaganja s tem premoženjem, je Vlada v predlogu opredelila, da se za vse postopke razpolaganja s tem premoženjem uporabljajo predpisi, ki urejajo razpolaganje s finančnim premoženjem države. To pomeni, da bi bil Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje v primeru odsvojitve premoženja zavezan k vodenju postopka prodaje v skladu z določbami Zakona o javnih financah in uredbe o prodaji in drugih oblikah razpolaganja s finančnim premoženjem države in občine. Vsi postopki, ki jih opredeljujeta navedena predpisa, so natančno razdelani in v praksi dobro uveljavljeni in s tem se zagotavlja načelo transparentnosti in načelo enakega obravnavanja ponudnikov. Predlog zakona, ki ga je predložila Vlada Republike Slovenije, za razliko od predloga Državnega sveta določa obveznost imetnika delnic zavarovalnic, torej Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, da mora ohraniti lastniški delež, ki ne sme biti nižji od 25% plus ena delnica. S tem bi se zaradi strateškega pomena in dolgoročnega interesa ohranil slovenski značaj Zavarovalnice Triglav, njeno učinkovito opravljanje in njen dolgoročni razvoj. Predlog zakona, ki ga je predložila Vlada Republike Slovenije, za razliko od predloga zakona, ki ga je predložil Državni svet, tudi taksativno določa, da se sredstva od razpolaganja z delnicami lahko uporabljajo le za nadaljnje upravljanje, s čimer se sledi načelu gospodarnosti in učinkovitosti ravnanja z javnimi sredstvi. Tako ustvarjena dodatna sredstva pa se namenja upravičencem iz pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! To so glavni razlogi, da se Vlada ne strinja s predlaganim zakonom. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Mi pa prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine DeSUS bo predstavil poslanski kolega Vili Rezman. Izvolite.
Hvala lepa gospod podpredsednik. Dobro jutro vsem! Zakon o lastninskem preoblikovanju tega nenominiranega kapitala v Zavarovalnici Triglav, je bil večkrat v obravnavi in zmeraj so bili poudarjeni isti cilji. Če jih kratko povzamemo, gre za to, da se je zmeraj iskalo lastnika, da se je iskalo lastnika, ki bi znal pametno ravnati s to lastnino in naslednji cilj je bil, da bi naj pri tem participirala čim večja množica državljanov Republike Slovenije. Doslej so bili predlogi precej različni. Naj spomnim, da je skupina predlagala tudi neke posebne razvojne sklade, ki bi se formirali iz tega, da so bili predlogi s strani Vlade, da bi se to tako rekoč podržavilo, da so bili predlogi, da bi se to, pod narekovaji sicer rečeno, pa vendarle, podarjalo 700 tisoč ljudem v Sloveniji in nobeden izmed teh predlogov pravzaprav ni imel realne možnosti za to, da bi bil tudi sprejet. Bilo je tudi precej različnih in precej turbulentna pot je bila. Tako da smo razen postopkov, ki smo jih sicer v večini vajeni, doživeli tudi referendum in treba je reči, vsaj v imenu Poslanske skupine DeSUS, da smo mi zadovoljni, ker ocenjujemo, da se ta postopek lastninjenja nenominiranega kapitala sedaj zaključuje. Zaključuje se na način, ki smo mu mi v principu naklonjeni. Vprašanje se je res postavljalo, ali ni to morebiti v navzkrižju z referendumsko voljo ljudi. Mi smo ocenjevali da ne. Tako je ocenjevala tudi Zakonodajno-pravna služba in pravzaprav je bilo referendumsko vprašanje tako zastavljeno, da ni spraševalo po tem, kaj s tem kapitalom, ampak je spraševalo po tem, ali ste za Vlado ali ste proti njej. Torej to nima nobene zveze več z današnjo razpravo. Ker je tisto en del zgodovine, ki ni več aktualna. Je pa zelo dobro, da so tisti, spomnimo se, takrat je bil predvolilni čas za Državni svet, da so tisti, ki so bili glavni protagonisti in ki so obljubljali podarjanje, vendarle bili neuspešni. Neuspešni so bili celo dvakrat. Najbolj na ta način, da so ostali pred vrati Državnega sveta, ker so želeli ta referendum instrumentalizirati. DeSUS-ov cilj je bil ves čas jasen. Mi smo želeli med drugimi cilji, ki so bili navedeni, predvsem dovolj kvalitetne vire za napajanje sredstev za pokojninsko blagajno. Želeli smo umik iz države, iz gospodarstva. Zato smo tudi pristajali takrat pri prejšnjem zakonu za to, da ima Kad, če bi bila to njegova lastnina, razpolagalno pravico. Kajti sicer bi imela Vlada preko njega nekoliko podaljšano roko do upravljanja Triglavske zavarovalnice in želeli smo razpršitev teh naložb v številne portfeljske naložbe in na ta način zmanjšanje tveganj in upamo na maksimiranje donosov. Sedanji zakon predvideva naslednje. Prenos lastnine na SPIZ, kar mi podpiramo. Predvideva dobro upravljanje, in sicer v rokah Kada, kar mislimo da je dvomljivo. Doslej ni dobro opravljal in dvomimo, da se mu bo posrečilo v prihodnosti upravljati kaj bolje s temi sredstvi. Razpolaganje, to je tretji pomemben ključni element, je predvideno kot ingerenca sveta zavoda. Kar je dobro, ker ni posega države v to. Je pa najbrž v tem trenutku še slabo, ker dvomimo, da je ustrezna sestava sveta in da je ustrezno strokovno sposoben te funkcije tudi opravljati. Osnovno intenco zakona mi podpiramo. Je pa nekaj slabosti, zaradi katerih ne bomo glasovali zanj, in sicer to, da je bil tudi nomotehnično in sicer slabo pripravljen, da ni bilo nikogar, ki bi bil pripravljen predlagane spremembe potrditi ali ne in tudi to, da predvideva ta zakon, da se lahko s kupnino od prodanih deležev ravna tudi tako, da gredo te kupnine na račun. Kar bi po našem vedenju celo lahko bilo potrošeno v enem letu, če bi to šlo za tekoče plačevanje pokojnin. Temu pa bi seveda nasprotovali, ker bi to bilo tako, kot če bi s kozarcem vlivali pesek v vodo, kjer bi se ta voda takoj porazgubila. Torej, mi ne bomo ne nasprotovali ne podpirali tega zakona.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SNS bo predstavil kolega Bogdan Barovič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Kolegice in kolegi, predstavniki Vlade, obiskovalci. Jaz bi zelo rad, da bi ljudje razumeli, o čem govorimo. Ljudje, ker mi oblikujemo zakone kot prva in zakonodajna veja oblasti za ljudi. Ampak, zadnje čase, priznam osebno, da pravzaprav ne razumem ničesar več. Kar spomnite se včerajšnjega dne, jaz še vedno želim, da bi gospod Miro Petek dobil odgovor, ki ga včeraj vsekakor ni. Ampak pustimo to. Državni svet je pač predlagal zakon o lastninskem preoblikovanju nenominiranega kapitala zavarovalnic. In ker ga je predlagal Državni svet in ker je najbrž že del opozicije ali opozicija ali kdorkoli že ocenil, da je po volji ljudstva, ki je odločilo na referendumu, takšen predlog primeren, in sem prepričan, da to, kar trdim v imenu Slovenske nacionalne stranke, da bi lahko Vlada, Vlada z amandmajem spremenila delček zakona, ki ga predlaga in bi bil predlog pozitiven, torej - mi smo za to, da se takšen zakon sprejme. Ne. Ne. Ne da bi spoštovali Državni svet, ki ga pač imamo zato, ker ga imamo. Zdaj, zakaj ga imamo? Imamo ga in ga moramo spoštovati. Ne. Iz "inata" ne. Kar tako ne. Po mnenju Slovenske nacionalne stranke je predlog zakona primeren. Tisti delček, s katerim se Vlada ne strinja, bi lahko Vlada mirno, mirno, mirno z amandmajem, še enkrat pravim - popravila. In bi bili enkrat usklajeni. Ampak nočemo biti. Jaz res ne razumem. Mislim, poglejte, saj volitve bodo tako ali tako. in glasove bodo ljudje dobili ali ne dobili, bomo, boste, ampak zgleda, da voljo ljudstva, izraženo na referendumu, voljo sveta, ki ga [[...]]pa veste, da je Slovenska nacionalna stranka tista ki pravi, ali naj dobi Državni svet dejansko status senata, z vso odgovornostjo in obveznostjo, ali naj ga ukinemo, ampak v tem trenutku ga imamo in ga spoštujmo. In dal je predlog zakona, ki na pokojninski del prenaša neka sredstva in je predlog zakona dober. V tistem delu, ko pa ni, bi se morala pa Vlada samo uskladiti in z nekim amandmajem in konec koncev je, veste kaj največji hec, kolikor prebiram vse te zakone, pa veste, da jih ni malo, vidim, da pravzaprav vsi mislimo isto, ampak zato, ker smo eni rdeči, eni pa zeleni ne gre. Saj pravzaprav ni bistvene razlike med vladnim zakonom in zakonom, ki ga predlaga Državni svet, v nekem členu, ki bi se lahko uskladil, to je najbolj hecno. In potem se gremo, ko prebiram magnetograme, 6 členov, 6 amandmajev Zakonodajno-pravne službe, 6 različnih mnenj, mi smo proti zakonu, potem pride nov zakon, ki popravlja en del tega in smo proti temu zakonu. Jaz ne vem, mi se norca delamo in volivk in volivcev, gospe in gospodje in kolegice in kolegi. Ampak smo dolžni prebirati zakone in jih oblikovati za ljudi, ki živijo v tej državi Republiki Sloveniji. In jaz še enkrat pravim, saj noben zakon ni idealen in zdaj, če ga predlaga Državni svet ni dober, mora biti samo tisti, ki ga predlaga Vlada in če Vlada predlaga, da ta zakon ni dober moramo sprejeti tisto, kar predlaga Vlada, namesto, da bi se uskladili in rekli "O.K. 5 ali 4. členi vaši so dobri, dva sta pa slaba, pa dajmo z amandmajem popraviti in uskladimo zakon, ki bo zakon Državnega sveta, potrjen s strani Vlade z amandmaji", ne, to pa ne. Tega ne razumem, preprosto, enostavno, gospe in gospodje, kolegice in kolegi, ne razumem. In zdaj na vrat na nos predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Ne, v Slovenski nacionalni stranki smo prepričani, da je primeren in opozarjamo in povemo na glas, da bi lahko z enim amandmajem, samo enim, Vlada naredila ta zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Ali ne zna ali pa noče, to pa vprašajte Vlado. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Stališče Poslanske skupine Lipa bom predstavil sam. Spoštovani prisotni! Torej, po oceni Poslanske skupine Lipa tendenca Vlade ni v obliki vsebine zakona, kot je danes pred nami. Torej, v ničemer, vsaj po našem trdem prepričanju, Vlada ne teži k reševanju omejene materije v obliki, kot je danes predvidena za obravnavo podpisana s strani Državnega sveta. Rad pa bi izpostavil pozitivno vsebino predlaganega zakona v tistem delu, ki govori oziroma bi omogočal prenos in vzpostavitev sistema lažjega in kvalitetnejšega bivanja starostnikov v okviru naše države. Torej, govorim o tendenci na posamezno blagajno oziroma pokojninsko blagajno in s tem omogočanje, torej ne samo današnjim upokojencem, ampak tistim, ki bi ob morebitnem dobrem opravljanju zelo kmalu prišli v njihove vrste. Nikakor pa se ne moremo strinjati s tistim delom, ki seveda govori o vlogi kapitalske družbe v okviru omenjenega zakona. Smo ljudje, ki verjamemo v kredibilnost KAD-a in smo ljudje, ki ne verjamemo v kredibilno sposobnost predvsem pa v aktivno upravljanje KAD-a in v okviru Poslanske skupine Lipa ne verjamemo v sposobnost aktivnega upravljanja naložb s strani KAD-a. Iz tega naslova torej pomeni, da bomo nasprotovali predlogu sklepa matičnega delovnega telesa ali z drugimi besedami, da bomo predlog zakona v tej fazi zakonodajnega postopka podprli, kajti dejansko nam zakonodajni postopek omogoča da v nadaljevanju določene dele, s katerimi se ne strinjamo spremenimo, tiste dele, s katerimi se pa strinjamo, je moč še nadgraditi ali pustiti v obstoječi obliki. Hvala lepa.
Kolega Srečko Hvauc bo predstavil stališče Poslanske skupine SDS. izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj. Torej v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podpiramo temeljni cilj zakona, to je, da se zaključi lastninsko preoblikovanje zavarovalnic oziroma, da se zagotovi učinkovito upravljanje z lastniškim deležem zavarovalnice Triglav. Seveda, da se tudi hkrati zagotovijo upravičenje ali zagotavljanje iz tega kapitala čim širšemu krogu. Vendar pa po našem mnenju predlog zakona, ki je pred nami, ne zagotavlja ali pa premalo natančno ureja postopke razpolaganja s tem premoženjem. Po našem mnenju bi po tem zakonu to upravljanje bilo nepregledno in vprašljiva je tudi gospodarnost in učinkovitost te naložbe. Sicer podpiramo osnovno rešitev, da se to premoženje prenese na pokojninsko blagajno, tu ni nobenih zadržkov. Kar se pa tiče samega upravljanja in prodaje, morebitne, tega deleža pa seveda imamo zadržke. Na matičnem delovnem telesu smo hoteli, da bi s predlagateljem nekatere stvari skušali izboljšati, žal tam ni bilo nobenega izmed predlagateljev. Moti nas tudi to, da je Zakonodajno-pravna služba prav na vseh členih tega zakona dala pripombe, ni pa bilo možno teh pripomb na matičnem delovnem telesu tudi upoštevati. Kolega pred mano je govoril, da se dajmo že enkrat za božjo voljo dogovoriti, uskladiti ampak kako se naj uskladimo, če tistih, ki zakon predlagajo, na mesto, kjer se o tem odloča, ni prisotnih. Zaradi tega podpiramo sklep matičnega delovnega telesa, da sklep ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala tudi vam. Mag. Anton Rop bo predstavil stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Najlepša hvala, gospod predsedujoči. Dobro jutro vsem skupaj! Spoštovane poslanke in poslanci! Danes je pred nami Predlog zakona o lastninskem preoblikovanju nenominiranega kapitala zavarovalnic, ki ga v sprejem predlaga Državni svet. Torej, kaj so bistveni vsebinski poudarki tega zakona. Ta zakon želi preprosto zaključiti lastninsko preoblikovanje zavarovalnic pri nas, želi zagotoviti učinkovito upravljanje z lastniškim deležem ter hkrati tudi zagotoviti ustrezna upravičenja tistim iz upravljanja, ki so do tega upravičeni. Dejstvo je, da Predlog zakona o lastninskem preoblikovanju nenominiranega kapitala zavarovalnic, kot ga predlaga Državni svet, temelji na rezultatih zakonodajnega referenduma o Zakonu o lastninskem preoblikovanju zavarovalnic. Rezultatu referenduma o zakonu, ki ga je Državni zbor na predlog Vlade sprejel 11. septembra, in to kljub vetu Državnega sveta, kljub pripombam in opozorilom ter nasprotovanju poslancev opozicijskih poslanskih skupin, ne Vlada ne njena koalicija v Državnem zboru pri sprejemanju tega zakona tedaj v zakon ni želela vključiti zelo enostavne varovalke, ki bi preprečila, da bi lahko v nadaljevanju razprodali 35% kapitala delnic Zavarovalnice Triglav in bi delnice oziroma upravičenja iz upravljanja teh delnic namenili izključno za dolgoročno financiranje pokojninske blagajne. Tega Vlada tedaj ni želela storiti in tudi koalicija tega ni želela. Zato smo takrat zakonu zelo jasno nasprotovali in smo podprli Državni svet v težnji, da razpiše zakonodajni referendum. Takrat ni nihče poslušal. Če bi tedaj Vlada prisluhnila pripombam, ki smo jih dajali, in če bi res hotela tisto, kar danes govori in kar je ob referendumski razpravi sicer zatrjevala in obljubljala, potem bi pripombe in predlagana varovala že ob sprejemu zakona upoštevala in ne bi bilo treba imeti ne referenduma ne današnje razprave o tem zakonu. Žal temu ni bilo tako. In rezultati referenduma so popolnoma jasni, sporočilo je jasno: proti vladnemu zakonu je glasovalo 674 tisoč volivk in volivcev oziroma skoraj 72% vseh volivk in volivcev, ki so tedaj glasovali. Sporočilo je jasno, sporočilo je, da volivke in volivci nasprotujejo vladnemu zakonu, kot je bil predlagan, da nasprotujejo razprodaji državnega premoženja, kot se dogaja v Sloveniji v zadnjem času, in da ne želijo, da se razpolaganje s kapitalom, z delnicami, prepusti Vladi. Ugotavljamo, da tako kot je ta zakon, ki je pred nami, predlagan, zagotavlja, da vsaj 35% delež Zavarovalnice Triglav ne bo več v rokah aktualne Vlade, pač pa Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, torej tudi v rokah socialnih partnerjev in predstavnikov upokojencev. V poslanski skupini smo prepričani, da je že s tem zagotovljena večja transparentnost in racionalnost upravljanja. Menimo sicer, da je možno predlagane rešitve še izboljšati, a zato ni potrebno predlaganega zakona zavrniti. Vlada danes, ko nasprotuje temu zakonu, govori o tistih varovalkah, ki bi jih lahko že vključila v pripravo zakona, ko ga je sama pripravila, pred referendumom, ko smo imeli amandmaje Državnega sveta, opozicije, ni želela vključiti teh varovalk. Lahko bi te varovalke vključila ob razpravi na matičnem odboru, ni želela tega storiti. Danes nam razlaga, da bo treba zakon zavrniti, da bo te amandmaje in ta dopolnila pripravila. Mi menimo sicer, da je treba dopolniti ta zakon v smislu varovalk in naj zagotovijo, da bodo dobrobiti iz naslova upravljanja delnic Zavarovalnice Triglav, kot tudi ostalih delnic v lasti Kada dejansko dolgoročno [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]deležni tisti, ki so do njih upravičeni in ti so sedanji in bodoči upokojenci. Zato bi sicer veljalo razmisliti, da bi v celoti reorganizirali lastništvo, nadzor in upravljanje kapitalske družbe. Poslanska skupina Socialnih demokratov bo predlagani zakon o lastninskem preoblikovanju nenominiranega kapitala zavarovalnic, kot ga predlaga Državni svet podprla in pripravila tudi predloge njegove dopolnitve. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Milan Petek, bo predstavil stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije. Izvolit.
Hvala lepa, podpredsednik za besedo. Vsem lep pozdrav! Naj kar na začetku povem, da LDS ne nasprotuje predlogu zakona, ki ga obravnavamo danes. Jasno, podpiramo nadaljnjo pot v njegovi obravnavi, saj menimo, da je z rešitvijo, da Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje postane zakoniti imetnik delnic Zavarovalnice Triglava, ki so bile prenesene na Kad, kot dosedanjo upravičenko, prva pot, da razrešimo gordijski vozel, ki je nastal s tem delom izpolnitve zakona. Jasno je bilo skozi razpravo, tako na matičnem odboru, kot vse ostale aktivnosti, ugotovljeno, da je predlagani zakon v enem delu bistveno drugačen, kot je bil referendumski zakon, pa ne gre za vsebinsko, torej identični zakon, kot je bil na referendumu zavrnjen in zaradi tega s tem obravnavo tega zakona ni kršena referendumska volja. V Liberalni demokraciji Slovenije podpiramo temeljni cilj zakona, ki je predvsem zaključiti lastninsko preoblikovanje zavarovalnic in zagotovitev učinkovitega upravljanja z lastniškim deležem Zavarovalnice Triglav d.d., ter hkrati zagotoviti upravičenje iz upravljanja tega kapitala čim širšemu krogu preko Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, sicer individualno nedoločljivih zavarovancev pravne predhodnice Zavarovalnice Triglav d.d. Prenos deleža na Zavarovalnico Triglav oziroma na ZPIZ je po mnenju LDS smiseln, ker omogoča naložbo, ki bo pripomogla k vzdrževanju dolgoročne stabilnosti pokojninske blagajne. V Liberalni demokraciji se zavedamo, da je dolgoročna vzdržnost javnih financ ogrožena zaradi staranja prebivalstva. Zaradi tega je rešitev, ki je predlagana, ustrezna. Ob tem menimo, da je seveda tudi s strani vlade popolno zanemarjeno področje pokojninskega sistema in to bo ena izmed obveznosti naslednje vlade, ki mora imeti prioriteto. Žal smo pri obravnavi današnjega zakona ponovno pri klasičnem položaju, stalnici v tem parlamentu, da ga koalicija oziroma vlada zavrača, predvsem zato, ker ga je pripravil nekdo drug, torej ne vlada, ampak v tem primeru Državni svet. Na Odboru za finance in monetarno politiko so predstavniki koalicije zavračali zakon zaradi tega, in ne zaradi tega, ker ni bilo predlagatelja, ampak zaradi tega, ker je vlada med tem že pripravila zakon s podobno vsebino. O tem seveda nekateri nismo vedeli nič in nismo vedeli niti kakšen je. Torej, razlog je bil v tem, ne pa v abstinenci predlagatelja. Moram pa reči, da tudi mi nismo bili zadovoljni, da predlagatelj na tej seji ni sodeloval. Ocenjujemo in prepričani smo o tem še sedaj, da bi ta zakon, ki ga obravnavamo, lahko dopolnili z amandmaji, če bi le bila za to volja, vendar delovanje koalicije v tej sestavi je jasno, vse kar ni njihovo, se avtomatično vnaprej zavrača. Posebej sedaj, ko vidimo na voljo tudi vladni zakon, ki je sestavljen le iz treh členov, ki torej ravno tako kot po mnenju Zakonodajno-pravne službe ne vsebuje nekaterih pomembnih vsebin zakona ni zadržkov, da ne bi torej ta zakon dopolnili, ga popravili in ga prepustili danes najprej naprej v nadaljnjo obravnavo. Zaradi tega, ker je torej mogoče zakon Državnega sveta popraviti tako, da bo upošteval pripombe Zakonodajne službe in ker je vsebinsko primeren, bomo glasovali proti sklepu, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Vladi pa svetujemo, da če želi priti hitro do rešitve, da svoj zakon umakne in ga ne pošilja v proceduro naprej, ampak podpre torej današnji zakon. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Ciril Testen bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije.
Hvala za besedo. Lepo pozdrav podpredsednik, predstavniki vlade, poslanke in poslanci! V Poslanski skupini Nove Slovenije menimo, da Predlog zakona o lastninskem preoblikovanju nenominiranega kapitala zavarovalnic, ki ga je v Državni zbor vložil Državni svet, ni primeren za nadaljnjo obravnavo, predvsem iz razlogov, ker predlog zakona ne ponuja zadovoljivih rešitev in tudi zaradi številnih nejasnosti, ki spremljajo preoblikovanje Zavarovalnice Triglav že vrsto let. V Poslanski skupini Nove Slovenije se zavzemamo za privatizacijo zavarovalniškega sistema, vendar na način, ki bo zagotovil ustrezno lastniško strukturo in odigral čim bolj učinkovito vlogo v domačem finančnem prostoru. Menimo, da je rešitev lastninjenja v tem predlogu zakona pomanjkljiva, in da je možno pripraviti boljši predlog, ki bo natančno urejal postopke razpolaganja s premoženjem, s premoženjem zavarovalnice Triglav, ki bo delovalo v smeri dolgoročnega razvoja. Prav tako pa lahko te predlagane rešitve prevedejo tudi do neskladja z Zakonom o javnih financah. Se pa vsekakor strinjamo, da je potrebno čim prej zaključiti lastninsko preoblikovanje zavarovalnic ter hkrati zagotoviti učinkovito upravljanje z deležem zavarovalnice Triglav, zlasti v tistem delu, ki je po odločbi Ustavnega sodišča namenjen individualnim opravičencem. V Poslanski skupini Nove Slovenije predlaganega zakona ne bomo podprli. Namreč Vlada Republike Slovenije je že sprejela predlog zakona, ki je po našem mnenju ustreznejši. Z njim se bo udejanjila volja ljudstva na referendumu, prav tako pa bo sledil načelu gospodarnosti in učinkovitosti ravnanja z javnimi sredstvi, dodatna sredstva pa se bodo namenila za pokojninsko blagajno, ki bo zagotavljala stabilen vir za izplačilo pokojnin. Kljub temu pa bo država ohranila vpliv na upravljanje zavarovalnice in s tem ohranila slovenski značaj zavarovalnice, uspešno opravljanje in razvoj. Predlog zakona je po mnenju naše poslanske skupine tudi slabši od tistega, ki ga je v obliki aktivnega lastnika delnic individualnih opravičencev Zavarovalnice Triglav predlagala Vlada in bi delnice prešle v aktivno lastništvo Kada. Predlagana rešitev ni dobra, ker ustvarja po našem mnenju dodatne nepotrebne stroške za upravljanje z delnicami. Ta predlog zakona tudi ne odgovarja na obljube in trditve Državnega sveta in opozicijskih poslancev, da bodo vsi individualni upravičenci prejeli po 1300 evrov, kar se je iz današnjega zornega kota izkazalo kot zavajanje, ki je pripomoglo k uspehu na referendumu. V Poslanski skupini Nove Slovenije bomo predlog sklepa, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo, podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Jakob Presečnik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi. V Slovenski ljudski stranki smo kaj kmalu po na referendumu nesprejetem zakonu o lastninskem preoblikovanju zavarovalnic predlagali, naj se pripravi zakon, ki bi prenesel delnice Zavarovalnic Triglav na ZPIZ, kar bi omogočalo ohranjanje dolgoročne stabilnosti pokojninske blagajne. Predlagali smo tudi, naj se morebitna odsvojitev deleža zavaruje z odločitvijo v Državnem zboru. Sedaj imamo v proceduri dva predloga zakona, sicer z drugačnim naslovom, a urejata isto materijo. Danes govorimo o predlogu zakona, ki ga je pripravil Državni svet takoj, ko so državljani in državljanke zavrnili zakon, ki je poskušal to isto materijo urejati na način, da bi se delež Zavarovalnice Triglav prenesel na Kad, brez kakršnihkoli varovalk in zagotovil, da bo v državni lasti tudi ostal. Poslanci Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bomo podprli predlog matičnega delovnega telesa, da ta predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. V proceduri je namreč vladni predlog, ki materijo ureja na popolnoma enak način, kot smo v Slovenski ljudski stranki predlagali, da naj bo zadeva urejena. Zakon, ki ga predlaga Državni svet, ne vsebuje zadostnih varovalk, ki bi lahko učinkovito preprečile morebitno nadaljnjo prodajo deležev, čeprav ravno tako predvideva prenos delnic zavarovalnice na ZPIZ. Vladni zakon namreč vse postopke razpolaganja s temi delnicami podreja uporabi predpisov, ki urejajo razpolaganje s finančnim premoženjem države, kar pomeni, da je osnova za razpolaganje s tem deležem v Državnem zboru sprejet letni Odlok o programu prodaje finančnega premoženja. Predlog Vlade določa tudi minimalni delež, ki ga mora ohraniti ZPIZ in to je 25% plus ena delnica. Glede na vse povedano, bomo poslanci Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke predlagani zakon Državnega sveta zavrnili. Naj pa že vnaprej povem, da z velikim veseljem in zadovoljstvom pričakujemo obravnavo in sprejem vladnega predloga zakona, ki skoraj do potankosti povzema že prej izražena naša stališča. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Mi pa smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes, v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 17. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 18. uri in 50 minut. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O OMEJEVANJU PORABE GORIV IN EMISIJ TOPLOGREDNIH PLINOV ZA KUPLJENA ALI NAJETA OSEBNA MOTORNA VOZILA DRŽAVNIH ORGANOV V LOKALNI SKUPNOSTI, JAVNIH ZAVODOV, JAVNIH PODJETIJ, JAVNIH SKLADOV, JAVNIH AGENCIJ IN DRUGIH PRAVNIH OSEB, KI SO NAROČNIKI PO PREDPISIH O JAVNIH NAROČANJIH, V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Za to točko imamo na razpolago eno uro in 5 minut časa. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslank in poslancev, s prvo podpisano gospo Cveto Zalokar Oražem. V zvezi s tem odlokom zakona oziroma s tem predlogom zakona Odbor za finance in monetarno politiko predlaga Državnemu zboru sprejem sklepa, da: "Predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo." Besedo dajem predsedniku odbora, gospodu Bojanu Starmanu, za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa. Izvolite.
Hvala lepa še enkrat za besedo. Še enkrat lep pozdrav vsem skupaj. Odbor za finance in monetarno politiko Državnega zbora Republike Slovenije je obravnaval tudi Predlog zakona o omejevanju porabe goriv in emisij toplogrednih plinov za kupljena ali najeta osebna motorna vozila državnih organov, lokalnih skupnosti, javnih zavodov, javnih podjetij, javnih skladov, javnih agencij in drugih pravnih oseb, ki so naročniki po predpisih o javnih naročilih. Državnemu zboru je predlog za sprejem zakona predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisano Cvetko Zalokar Oražem. Zakonodajno-pravna služba je izrazila mnenje, da predlagani zakon nima druge vsebine, kot je urejanje nekaterih vprašanj oddaje javnega naročila, zato bi bilo pravnosistemsko in nomotehnično pravilno, da bi se nameravane zakonske rešitve uredile kot zakon o spremembah in dopolnitvah navedenih zakonov, to je, zakona o javnem naročanju ter zakona o javnem naročanju na vodnem, energetskem, transportnem področju in področju poštnih storitev iz leta 2006. Le na ta način bi se bilo mogoče izogniti neskladjem med navedenima zakonoma. Predlog zakona je bil v skladu s prvim odstavkom 145. člena Poslovnika Državnega zbora poslan v mnenje tudi pristojnim organom lokalnih skupnosti. Pozivu so se odzvale Občina Brežiče, Občina Velenje ter Mestna občina Ljubljana in Mestna občina Maribor, ki v principu podpirajo idejo o sprejemu tega zakona. Odboru je bilo na seji posredovano tudi naslednje dodatno gradivo: predlogi predlagateljice in predlagateljev zakona za amandmaje odbora k 1., 2., 3., 4., 5. in za novi 5.a člen, ki upoštevajo konkretne pripombe Zakonodajno-pravne službe k vsem členom predloženega zakona in tudi predlog Mestne občine Ljubljana, ter dopis Društva Planet Zemlja z dne 6.3., ki je bilo pobudnik za nastanek predlaganih zakonskih rešitev. K predloženemu zakonu v poslovniškem roku kvalificirani predlagatelji niso vložili amandmajev. Seji odbora so prisostvovali predstavnica predlagateljev zakona Cvetka Zalokar Oražem, predstavniki Ministrstva za finance in Ministrstva za okolje in prostor ter predstavnica Zakonodajno-pravne službe. Predlagateljica je povedala, da je bil zakon predlagan na osnovi pobude Društva Planet Zemlja, ki sodi na področje zelenih javnih naročil. Vsi uporabniki motornih vozil pa naj bi pri javnih naročilih upoštevali okoljski vidik. Poleg tega pa je po mnenju predlagateljice in predlagateljev zakona Slovenija naredila premalo konkretnih potez na tem področju kljub priporočilom Evropske unije. Sledilo je tudi mnenje Vlade, ki ne podpira predlaganega zakona in smatra, da je to problematiko treba urediti v spremembah drugih zakonov. Zastavljeno je bilo tudi vprašanje, zakaj Vlada kljub možnosti oziroma pooblastilu, ki ga ima v 39. členu Zakona o javnih naročilih, še ni izdala ustreznega podzakonskega akta. No, na koncu pa smo sprejeli sklep, da predlagani zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Kljub temu je predstavnica predlagateljev poudarila, da je del namena dosežen s tem, da se je ta zadeva obravnavala in da se je dala pobuda, da se mogoče storijo nekateri koraki hitreje, predvsem z izdajo podzakonskim aktom in z nadaljevanjem določenih sprememb, ki bi vplivali na zaščito našega podnebja. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Besedo dajem predstavniku predlagatelja, gospe Cvetki Zalokar Oražem za predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani kolegi in kolegice, predstavnik vlade! Svet je soočen s podnebnimi spremembami, h katerim v veliki meri prispevajo zlasti izpusti toplogrednih plinov. Pri tem je eden ključnih onesnaževalcev prav promet. To problematiko je Slovenija uvrstila med prioritete v programu svojega predsedovanja, žal pa lahko z gotovostjo zatrdimo, da naša država ni prav dober zgled na področju zmanjševanja emisij CO2. To še posebej velja na področju spodbujanja uporabe vozil, ki čim manj obremenjujejo okolje. V tem sklopu pomenijo velik potencial tudi vozila, katerih kupci ali najemniki so porabniki javnih sredstev, od države, ministrstev, uradov, skladov, agencij, javnih zavodov, občin, bolnišnic, šol, univerze in tako dalje. Zakon, ki ga obravnavamo, smo v proceduro v sodelovanju z društvom Planet zemlja vložili skupaj s poslanskima kolegoma Alešem Guličem in Dušanom Kumrom ter ob podpori svojih poslanskih skupin LDS, SD in Zares. Cilj zakona je spodbuditi in zapovedati vsem porabnikom javnih sredstev nakup okolju bolj prijaznih avtomobilov, torej takšnih, ki porabijo manj goriva, ki imajo nižje izpuste CO2 in ki imajo vgrajen večji odstotek razgradljivih materialov. Zakon spada na področje tako imenovanih zelenih javnih naročil. Ta so opredeljena kot strateška usmeritev EU. Pravni okviri za takšno naročanje pa so v EU določeni že od leta 2004. Zelena javna naročila obsegajo torej veliko stvari, od spodbujanja nabave recikliranega pisarniškega papirja, ekološke pridelave hrane, nabave pohištva iz lesa, obnovljivih energetskih virov, energetsko varčne računalniške opreme, do gradnje energetsko učinkovitih stavb in uvajanja okolju prijaznih javnih prevoznih sredstev. Gre za aktivno vključevanje porabnikov javnih sredstev, ki skozi javna naročila v Sloveniji predstavljajo okoli 8% BDP, na tržišču pa s tem, da se s primernim nakupom zmanjša negativni vpliv na okolje. Gre torej za ekološko trajnostno in okolju prijazno javno naročanje. Pri tem naročnik v javno naročilo vključi okoljske kriterije in z izbiro najboljšega ponudnika zmanjša vplive in obremenitve okolja. Vendar pa, kot pravi znana slovenska klimatologinja, Lučka Kajfež Bogataj, pri tem ne gre za zmanjševanje zapravljivosti, pač pa predvsem za dajanje dobrega zgleda in vpliva na trajnostne vedenjske vzorce svojih državljanov. Predlagatelji smo z zakonskim predlogom se sicer lotili majhnega, a po naši oceni zelo pomembnega, v smislu zgleda in vpliva na kupce avtomobilov, segmenta nakupa in najema vozil. Osnovni namen zakona je nadgraditi veljavi zakon o javnih naročilih tako, da bi porabniki javnih sredstev dobili zakonsko določene okvire o tehničnih navodilih za pripravo javnih naročil, ki bi omogočali in spodbujali nakup avtomobilov, ki med primerljivimi manj onesnažujejo okolje. Prepričani smo, da deklarativnost in dobri nameni, ki jih je sicer v naši državi zelo veliko, niso dovolj, v kar nas prepričuje tudi slaba praksa, pač pa je potrebno pripraviti zakonski okvir, ki bo zajemal vse zavezance in tudi dejansko omogočal prednostni nakup takšnih vozil. Podzakonskega akta Vlada, kljub temu, da je imela dovolj časa, še vedno ni pripravila, o čemer se potrjuje dejstvo, da nismo pripravljeni veliko konkretno narediti na to, zato nam je ostalo samo to, da predlagamo zakonske okvire, časa pa je bilo dovolj. V zakonu smo določili, da se v javnem naročilu naprej ne sme določiti vrsta goriva, kar pomeni, da se bodo ponudniki sami odločali, s kakšnimi vozili bodo konkurirali, hibridnimi, plinskimi, dieselskimi in podobno, dolgoročno pa je odprta tudi možnost za takojšnjo vključevanje vozil, ki jih pričakujemo na tržišču, na primer vozila s pogonom na vodik, elektriko, stisnjen zrak in podobno. Okoljski vidik naj bi pomenil najmanj 40% končne ocene pri izbiri. To se nam zdi dovolj velik kriterij, da v resnici lahko izberemo okolju bolj primerna vozila. Prav tako smo v zakon vgradili, da imajo določene bonitete tudi tisti, ki imajo v vozila vgrajena filtre proti prašnim delcem [[...]] [[opozorilni znak za konec razprave.]] [[..]]gre za dieselska goriva. Vsekakor menimo, da bi zakon morali sprejeti, kajti Vlada žal na tem področju v času od leta 2004 ni naredila tistega, kar bi vsi skupaj pričakovali. Naša država pa mora uresničiti to tudi s konkretnimi dejanji in ne zgolj z deklarativnostjo. Hvala.
Besedo dajem predstavniku Vlade za predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Predlog zakona o omejevanju porabe goriv in emisij toplogrednih plinov za kupljena ali najeta osebna motorna vozila državnih organov, lokalnih skupnosti, javnih zavodov, javnih podjetij, javnih skladov, javnih agencij in drugih pravnih oseb, ki so naročniki po predpisih o javnih naročilih, posega na področje, ki je v Republiki Sloveniji že ustrezno urejeno. Zakon o javnem naročanju, Uradni list Republike Slovenije, iz leta 2006 in potem tudi dopolnjen v 47. in 48. členu, izrecno določa, da se pri javnem naročilu lahko uporabljajo tako okoljsko-tehnične specifikacije kakor tudi okoljska merila za izbor. Nadalje, zakon v 39. členu določa, da Vlada lahko predpiše, da se morajo za določene vrste javnega naročanja in za posamezne proizvode in storitve določiti okoljsko-tehnične specifikacije ali okoljska merila za izbor. Glede na to, da zakon o javnih naročilih daje podlago Vladi, da opredeli okoljska merila na področju, ki ga obravnava predlagani zakon, torej za nakup ali najem osebnih motornih vozil državnih organov, je urejanje tega področja s predlaganim zakonom nepotrebno. Predlagani zakon pa je tudi neusklajen z veljavno zakonodajo. Vlada Republike Slovenije je v okviru nacionalnega akcijskega načrta za energetsko učinkovitost za obdobje od leta 2008 do 2016, ki ga je sprejela 31. januarja 2008, že predvidela ukrepe tudi na področju javnega naročanja vozil. Celo širše. Urejena bodo tudi javna naročila, ki bodo upoštevala okoljske zahteve na področjih, kot so gradnje in rekonstrukcije stavb, ki so izjemen porabnik energije, nakupa avtomobilov in javnih prevoznih sredstev, ki uporabljajo alternativne vrste goriva, nakupa emisijsko učinkovitih računalnikov in druge električne ter elektronske pisarniške opreme, nakupa in najema energetsko učinkovitih stavb, nakupa energije proizvedene iz obnovljivih virov energije in podobno. Na podlagi zakona o javnih naročilih je konkretno predviden sprejem uredbe o minimalnih pogojih glede energetske učinkovitosti opreme, vozil in stavb pri izvajanju javnih naročil, ki bo sprejeta predvidoma do konca leta. Objavljene bodo tudi smernice o energetski učinkovitosti in prihrankih energije kot ocenjevalno merilo pri javnih razpisih. Ker predlagani zakon posega na področje, ki je v Republiki Sloveniji že ustrezno urejeno in ker Vlada na tem področju že predvideva potrebne ukrepe, Vlada predlaganega zakona ne podpira.
Hvala lepa. Mi pa prehajamo na predstavitev stališ poslanskih skupin. Kolega Vili Rezman bo predstavil stališče Poslanske skupine DeSUS. Izvolite.
Hvala lepa ponovno. Okoljska problematika in grožnje, s katerimi smo soočeni, je zagotovo tako vseobsežna in tako strah zbujajoča, da ga bi bilo težko najti tistega, ki o tem ne bi nikoli nič razmišljal. Tudi kakšne stranke najbrž ne. Tukaj v parlamentu je pa tudi nekaj ljudi, ki se s tem že dlje časa, več let celo, nekaj desetletij ukvarjamo, in to za nas ni čisto sporadična tematika. Sam moram reči, da se z dr. Bricljem srečujem že več desetletjih na podobnih srečanjih in zato tudi njegovim besedam verjamem, ker ga poznam kot nekoga, ki si prizadeva za to, da bi ohranili okolje in da bi ga z našim početjem čim manj obremenjevali. Sicer pa mislim, da je prav, da se je ta tema ponovno postavila v ospredje, pri čemer najbrž ni mogoče povsem pritegniti predlagateljem, pa tudi ne biti zadovoljen z vsem, kar je Vlada ali ministrstvo doslej že naredilo. Kakšen pospešek je zagotovo dobrodošel. Zanimivo je, da gre, po naslovu vidimo, predvsem za omejevanje porabe goriv, vplivov toplogrednih plinov, ki so emitirani, in za kupljena in najeta osebna vozila. Poudarjam to zato, da bi se zavedali, da je ambicija tega predloga zakona dokaj ozko usmerjena. Tisti, ki se nekoliko bolj holistično skušamo lotevati te teme, menimo, da apartno lotevanje ni zmeraj dobro. Da je bolje videti celostno to problematiko in jo tako, celostno, tudi reševati. Zato je zanimivo, da se naslavlja apel predvsem na državne organe, na lokalne skupnosti, javne zavode, agencije in vse tiste, ki trošimo javni denar oziroma ki smo javni naročniki. Predlagatelj se zaveda okoljske problematike, zaveda se pomena vrednot, ki so povezane z njo, zaveda se določenih okoljskih ciljev, ki so tudi v dokumentih zastavljeni. Poudarja, da se zaveda zglednosti, torej zgledov, osveščanja, kar zadeva naše življenje, in da se zaveda silnih klimatskih problemov, h katerim v veliki meri res prispeva problematika prometa. Pomembno je, koga so našteli. Vsaj tako pomembno je, da se spomnimo, kdo pa ni naštet, kdo je bil pri tem pozabljen. In mislim, da ni dobro, ko apeliramo na zglede tako, da nalagamo obveznosti zgolj drugim, drugi naj rešujejo na nekih določenih manjših segmentih to problematiko. Pa ni opaziti, da bi bili mi, recimo, kot individuumi, kot poslanci, kot direktorji, kot ravnatelji šol, dekani in ne vem kdo še vse, tudi z osebnim zgledom pripravljeni napraviti to, kar se pričakuje, da bodo počeli drugi. Na ta način seveda nekaj kredibilnosti takšni predlogi zagotovo izgubijo. Zakon je torej pravzaprav bolj apel k temu, da bi pač čim manj obremenjevali, pa je mogoče zastaviti vprašanje, ali je prav - ne mislim s tem zdaj personalno -, da nas sili k zgledom nekdo, recimo, ki preveč obremenjuje to gejo s porabo vseh mogočih resursov, od hrane do pijače, od tega, da se ni pripravljen peš napotiti iz kuhinje v dnevno sobo, torej vedno uporablja avtomobil, in tako naprej. Skratka, mi bi bili bolj zadovoljni, če bi se problematika celostno pokazala, če bi se govorilo o prometni politiki in ne o nekaj osebnih avtomobilih, ki jih naj vozijo drugi in ne mi, in če bi se torej lotevali tega na ta način, da bi bili pripravljeni opozoriti na to, da je treba [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]žrtvovati tudi nekatere, rečemo temu nevrednote, na katere smo v življenju navajeni, in če bi bili pripravljeni spreminjati tudi mi sami način življenja, ki je okolju nenaklonjen. Dasiravno so [[...]]
Hvala lepa.
Pardon.
Kolega Bogdan Barovič, bo predstavil stališče poslanske skupine SNS. Izvolite.
Še enkrat, spoštovani kolegice in kolegi! Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Pozdrav predstavniku Vlade! Res je, priznam odkrito, to, kar je moj prehodni sogovornik povedal, drži. To je vsebina. Rad bi pa spomnil, ker sem že osmo leto, in mi je čast, podpredsednik Odbora za Evropske zadeve, da je tudi ena prednostnih nalog države Republike Slovenije, v predsedovanju, skrb za okolje. Naša obveza je, vsebina, o kateri govorimo, in sicer zmanjševanje emisij toplogrednih plinov, ker imamo mi zelo smele načrte. Vsi, ki ste člani, jih poznate. In že to je osnovni razlog, da o predlogu zakona o omejevanju porabe goriv in emisij toplogrednih plinov, od tukaj naprej je pa tisto relativno, da je to zakon, o katerem je potrebno govoriti. Skupina poslancev s predsedujočo gospo Zalokar Oražem je tudi jasno povedala ali pa je v pogovorih povedala, da bi rada, da bi bila ta vsebina zajeta, spoštovani gospod predstavnik izvršne veje oblasti, v podzakonskih aktih. Ker pa te možnosti ni, je skupina poslancev izrabila možnost, da oblikuje predlog zakona. V Slovenski nacionalni stranki smo se opredelili predvsem na dejstva, ki jih ponujajo 2., 3. in 4. člen. Še posebej na 4. člen, kjer piše, da ima prednost pri oddaji naročila ponudnik, ki ponuja nabavo oziroma nakup ali najem ali stalno uporabo osebnih motornih vozil z nižjimi emisijami CO2. Še enkrat poudarjam, res je, "hecno" je slišati, da govorimo o zakonu, ki govori samo o osebnih vozilih. To je "hecno". Ta vsebina bi morala biti tudi na načela predsedovanja zajeta v celoti, kot je predhodnik povedal, v celotni prometni sferi. Ampak jaz mislim, da nič slabega ni v tej alineji 4. člena in če pogledamo še naslednjo alinejo, da ima pri izboru ponudnikov v primeru, kadar v postopku oddaje javnega naročila sodeluje ponudnik, ki ponuja nabavo oziroma nakup oziroma stalno uporabo osebnih motornih vozil, ki ne uporabljajo fosilnih goriv in ne povzročajo emisij CO2, ima ta prednost pri oddaji naročila. Tudi to je element, ki je pozitiven v vseh pogledih, pa še kakšen element v 2. in 3. členu bi našli, ki so ne samo pozitivni, ki so obvezni, zakonodajno obvezni, ker smo se zavezali, da bomo do leta, ne vem na pamet zdaj, ampak mislim da 2010, 2011 znižali emisijo CO2 in toplogredne pline za 20, 25%. Tako nekako kažejo številke. Zato se mi ne zdi primerno pritrditi negativnemu sklepu. Poudarjam pa še enkrat, kot je moj predhodnik povedal, je pa res, da bi to morala biti vsebina nekega podzakonskega akta, in to danes, ne jutri, ker je to naša obveza. Morala bi biti. In s tem ne bi obremenjevali Vlade z oblikovanjem nekih zakonov. Vlada ima krovni zakon v katerem v podzakonskih aktih in potem vemo, kako gredo pravila igre, opredeli to vsebino. Reči zato, ker je to predlog zakona in ozek, da ni primeren za nadaljnjo obravnavo, je po mnenju Slovenske nacionalne stranke vsebinsko nesmiselno. Mi moramo podpreti vse težnje, ki gredo v varovanje okolja. Mi moramo biti, hočemo-nočemo, moramo biti zavezani svojim obvezam kot predsedujoči v Evropski uniji in Evropski uniji in njeni politiki o toplogrednih plinih. In tukaj spet pogrešamo to, da bi se morali uskladiti in to vsebino dati v podzakonske akte in jo sprejeti danes, pravim letos. Ne, bomo, bomo, bomo. V Slovenski nacionalni [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]stranki zato ne moremo pritrditi negativnemu sklepu. Želim in hočem in prosim v imenu Slovenske nacionalne stranka, da naj se vendarle Vlada uskladi s predlagatelji in oblikuje primerno zakonsko obliko.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Sašo Peče v imenu Poslanske skupine Lipa.
Hvala lepa. Hvala za besedo. Kaj prinaša predlog skupine poslancev? Predlog skupine poslancev po mojem trdnem prepričanju, po prepričanju Poslanske skupine Lipa in verjamem da po prepričanju vsakega, ki je zakon pogledal, prebral ali morebiti o njem samo nekaj slišal, ne prinaša čisto nič slabega. Zato je o njegovi vsebini, ki je uperjena, pa čeprav mogoče imajo prav tisti, ki pravijo samo v določenem segmentu, v varovanje okolja oziroma v tisto, že skoraj izrabljeno frazo - skrbi za okolje, mislim, da ne moremo govoriti z negativnim pogledom. Bolj kot to, pa je zanimivo, ko smo se pred nekaj dnevi, mogoče 10, ne me držati za besedo, v okviru poslanske skupine pogovarjali okoli zakona, ki je danes pred nami, delno o njegovi vsebini, ki smo jo zelo hitro osvojili in jo tudi zelo hitro pozdravili. Naši glasovi k omenjenemu zakonu bodo šli. Ampak zanimivo v okviru posveta Poslanske skupine Lipa pa je bilo, ker si na noben način nismo znali predstavljati, kako bo vlada in kako bodo vladajoče stranke izničile vsebino zakona. Kaj bo tista besedna zveza, ki jih bo na koncu pripeljala do tega, da bodo pa glasovali proti zakonu, ki izključno skrbi za varovanje okolja, zakonu, ki nima finančnih posledic. Kaj bo tista terminologija ali kaj bo tista vsebina, ki bo na neki deklarativni ravni, torej na govorni ravni, vladajoče poslance in pa Vlado prepričala, da se pa tega zakona ne sme sprejeti. Do sedaj v razpravah sem slišal dva, žal, ne morem reči modra, žal ne morem reči niti blizu modra, razloga. Prvi, večkrat poudarjen, da je to že opredeljeno v drugem zakonu. Je temu res tako? Izpeljanka iz opredelitve v tem zakonu je podzakonski akt. Gospodje in gospe, poslanke in poslanci, predstavniki Vlade, verjetno imamo vsi skupaj toliko znanja, da vemo, da je avtonomna ali bolje rečeno eksluzivna pravica spremembe podzakonskih aktov v rokah Vlade Republike Slovenije in da morajo podzakonski akti slediti zakonskim aktom. Če ima poslanec, poslanka, poslanska skupina ali skupina poslancev kakršnokoli možnost spremembe zapisanega v zakonih, potem je to zakon. In zakon je danes pred nami. Ker hočem povedati, da argument vsebine tega že opredeljenega ne drži, kakor ne drži argument, da je seveda primeren akt podzakonski akt. Tudi to ne drži, kajti potem je popolnoma brezpredmetno, da se v Državnem zboru ukvarjamo ali pa glasujemo o predlogih, ki so konkretni. Zelo zanimivo je bilo še, vsaj po moji oceni ali bolje rečeno po oceni Poslanske skupine Lipa, da pa nekdo tega zakona ne bo sprejel zato, ker se dotika samo enega področja skrbi za varovanje okolja. Meni osebno, se opravičujem v imenu poslanske skupine, se mi tudi ta argument ne zdi, da bi ga lahko označili z modrim argumentom ali pa vsebinskim argumentom. Tudi če se ta zakon dotika samo delčka, je prvi korak k temu, da tudi mi v okviru Državnega zbora naredimo korak, in to je prvi korak, zato ga bomo v Poslanski skupini Lipa podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Maria Pozsonec.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Predlagatelji želijo s predlogom tega zakona spodbuditi razvoj konkurence proizvajalcev in ponudnikov osebnih vozil in zmanjšati stroške javnih financ za fosilna goriva. Eden izmed strateških ciljev naše države in EU je namreč zmanjševanje obremenjevanja okolja ter emisij toplogrednih plinov v ozračje. Predlog zakona tako ne odstopa od načel, zapisanih v zakonu o javnih naročilih, določa le porabo goriva in emisije toplogrednih plinov ter obvezen element pri pripravi kriterijev za javno naročilo. Predstavnik Vlade pravi, da je to področje zgledno urejeno v naši zakonodaji. Vendar vsi vemo, da ni nič tako dobro, da bolje ne bi moglo biti. Menim, da se splača ukvarjati s temi problemi, tako da ta zadeva nikakor ni za v koš. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bojan Starman, v imenu Poslanske skupine SDS.
Spoštovani, še enkrat lep pozdrav vsem skupaj! Poslanci Slovenske demokratske stranke imamo zelo pozitiven odnos v smeri zaščite našega planeta, v smeri zaščite našega okolja in bomo seveda zelo aktivni na tem področju tudi v bodoče, da bi tu dosegli bistvene pozitivne premike. Osebno sem še posebej na enem od pomembnih zasedanj v Evropskem parlamentu opozarjal na probleme zaščite okolja in v okviru razprave o gospodarskih izzivih Evrope za naslednjih 20 let razpravljal prav o tej temi. Rekel sem, da smo seveda vsi za to, da se čim bolj napreduje, poveča gospodarski razvoj, blaginja v Evropi in svetu, da pa si ne smemo v okviru nekaj generacij vzeti te pravice, da bi uničili ta naš planet Zemljo. Važno je, kako bomo živeli čez 10, 20 let. Moramo pa biti toliko neegoistični, da bomo zagotovili obstoj in življenje na tem planetu tudi čez 50 in 100 let. Mislim, da sedaj počnemo zelo, zelo škodljive stvari in pospešeno uničujemo ta planet. Zato sem ob tej priliki povedal, da mora nujno prevzeti iniciativo Evropa, in kljub temu, da ni največja gospodarska sila na svetu, da proizvaja največ toplogrednih plinov na svetu, ima pa pomembno vlogo pri tem, da spodbuja okoljske zaščitne ukrepe. Vesel sem, da je bila izkoriščena tudi priložnost našega predsedovanja in je tudi naš predsednik in vsi skupaj, naša država je poskrbela in dala veliko podporo predvsem ukrepom na področju zaščite okolja, ki se sprejemajo v Evropskem parlamentu, in se poskušajo doseči bistveni premiki tudi na svetovnem nivoju. Mislim, da je tukaj, mogoče tudi zaradi tega, ker vsi, ki odločamo o tem, kako bomo živeli, kakšne zakone bomo sprejemali, kakšno zakonodajo, večinoma smo zelo kratek čas v teh službah izvoljeni v vlade, izvoljeni v parlamente, in mogoče je tudi to eden od razlogov, da se pogosto ne ukvarjamo s problemi, ki so zelo dolgoročne narave in so zelo pogosto take diskusije, jih nimamo dovolj in ne sprejemamo dovolj učinkovitih ukrepov. Jaz mislim in ena od idej je, da bi morali dejansko narediti zelo učinkovite korake v smeri zaščite okolja. Mislim, da bi bilo potrebno vse znanje, ki ga imamo, usmeriti v to, kako živeti v simbiozi z naravo in to je edini način, da se bo lahko napredek na tem svetu še naprej dogajal. Mislim, da bi bilo potrebno čim hitreje doseči ne samo to, da zmanjšamo emisije toplogrednih plinov, potrebno bi bilo doseči, da ne uporabljamo več nobenih fosilnih goriv, ne nafte, ne premoga, ne jedrske energije. Preprečiti bi morali gensko predelavo hrane, preprečiti bi morali vse posege v naravo, ki niso normalni. Le na ta način bomo zagotovili dolgoročno sobivanje in ohranitev našega planeta. Pravim, da sam in tudi naša stranka zelo podpira take spremembe in upam, da se bodo tudi ostali politiki v preostalih delih sveta zavedli zelo pomembne vloge in naše odgovornosti tudi za potomce čez 50, 100, tisoč let, da bodo lahko živeli na tej zemlji. Zato bomo naredili in podpirali vse ukrepe, ki bodo peljali k izboljšanju zaščite okolja. Ta zakon ne vidimo, da bi bil ravno tisti pravi. Mislim, da se je treba lotiti na drugih potih. Podpiramo pa seveda to, da v okviru pooblastil, ki jih ima država oziroma Vlada, sprejme določene podzakonske akte v smeri 39. člena Zakona o javnih naročilih. To bi nekje nadomestilo ta predlog, kot je bil. Drugače pa upam, da bodo čim hitreje tudi pri nas prišli v obravnavo predlogi, ki bodo bolj korenito pospešili zaščito našega planeta. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Stališče Poslanske skupine SD bo predstavil kolega Dušan Kumer. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči, podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Danes mi je še bolj jasno, zakaj se tako malo ali pa premalo naredi na tem področju. Ko poslušam tiste, ki se dolgo časa ukvarjajo le s celostno obravnavo teh problemov, in v tem je ravno problem, da malo naredimo. In odgovor na malo ciničen očitek o zgledu, ki bi ga naj imeli predlagatelji, je zelo preprost. Tisti, ki troši javni denar in ne svoj, mora občasno dajati zgled. In pri javnem naročanju je eden od malih momentov, so lahko to storimo. V Poslanski skupini Socialnih demokratov podpiramo predlog zakona in njegov osnovni namen, ki je preprečiti glede na porabo goriva in izpuste toplogrednih plinov morebitno neracionalno nabavo osebnih vozil za vse naročnike po Zakonu o javnih naročilih. Podpiramo predlog, da pri javnem naročanju osebnih motornih vozil zakon daje prednost avtomobilom, ki manj obremenjujejo okolje od primerljivih. Torej, da morajo državni organi in lokalne skupnosti in drugi zavezanci Zakona o javnih naročilih, ki letno kupijo tudi več kot tisoč avtomobilov, uveljaviti ukrepe, ki bodo zmanjševali ali vsaj omejili izpuste toplogrednih plinov ter porabo fosilnih goriv. S tem ukrepom bi zmanjšali emisije CO2 v zraku za cca 500 do tisoč ton. Sedaj veljavni Zakon o javnih naročilih določa zgolj splošna pravila za pripravo javnih naročil in v ničemer ne preprečuje kupovanja motornih vozil z relativno zastarelo tehnologijo zavezancem Zakona o javnih naročilih. Kljub temu, da Vlada Republike Slovenije meni, da predlog zakona posega na področje, ki je v Republiki Sloveniji že ustrezno urejeno, je potrebno jasno povedati, in še enkrat jasno, da temu ni tako, da konkretnih potez, ki bi bile zavezujoče za zavezance Zakona o javnih naročilih, ni. To nenazadnje potrjuje tudi obrazložitev Vlade, zakaj predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo, ko pravi na nekaj mestih, da se lahko uporabijo okoljsko-tehnične specifikacije, kakor tudi okoljska merila in da Vlada ponovno ne lahko predpiše, da se morajo ti kriteriji upoštevati in tako dalje. Torej nič zavezujočega. Kar pa ni zavezujoče, in za zavezance po Zakonu o javnih naročilih bi to lahko bilo, je mrtva črka na papirju. Pravni okvir za ekološko trajnostno oziroma okolju prijazno javno naročanje je Evropska unija konkretno postavila že v marcu leta 2004 s sprejetjem dveh direktiv. Pa tudi prejšnje dni smo lahko videli, slišali in spremljali pohvale trenutnega predsednika Evropskega sveta Janeza Janše, ki je dejal, kako pomembno je, da smo zagnali ambiciozen, konkreten in modernejši triletni cikel Lizbonske strategije za boljše uravnoteženje med skrbjo za ljudi in okoljem. Šli smo korak naprej, v katerem bomo sprejeli ta okoljsko-energetski paket, s posebnim poudarkom na boju proti klimatskim spremembam. V Bruslju tako, doma v Ljubljani pa ta ista vlada, ki jo vodi predsednik Janez Janša, vse do danes ni izdala ustreznega podzakonskega akta, ki bi to materijo, ki je sicer zapisana z Zakonom o javnih naročilih, urejal v praksi. Zato je mogoče oceniti, da ni prave volje in pretirane želje po ureditvi tega področja. In to je tudi temeljni razlog in cilj predlaganega zakona, in sicer, da se začne uresničevati eden od strateških ciljev Republike Slovenije in Evropske unije, ki navaja zmanjševanje obremenjevanja okolja ter emisij toplogrednih plinov, ozračje in da ne ostanemo le pri sestankih, tiskovnih konferencah, kjer se hvalimo, kaj bi bilo dobro za ljudi, ampak da nekaj konkretnega tudi storimo. Skratka, če bi večina v Državnem zboru ta predlog podprla, bi dali vsem državljanom pozitiven zgled ter sprejeli enega prvih konkretnih ukrepov na tem področju tako imenovanih zelenih javnih naročil v Sloveniji. Bodimo vsaj zdaj, ko predsedujemo Evropski uniji, verodostojni in korektni do sporočil, ki jih dajemo v Bruslju vsem državljanom Unije, da tisto, kar govorimo in predlagamo drugim v Bruslju, tudi najprej postorimo na domačem dvorišču.
Hvala. Kolega Aleš Gulič bo predstavil stališče Poslanske skupine oziroma poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije.
Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice in kolegi! Najbrž vam je jasno, da bomo zakon o omejevanju porabe goriv in emisij toplogrednih plinov za kupljena in najeta osebna motorna vozila državnih organov in tako dalje podprli. V Liberalni demokracij na sploh podpiramo osnovni namen zakona, s katerim želimo preprečiti, glede na naraščajočo porabo goriva in tudi naraščajoče količine izpustov toplogrednih plinov, to neracionalno nabavo osebnih motornih vozil za vse naročnike po Zakonu o javnih naročilih. Tukaj se moram obrniti na vse tiste, ki hočete govoriti o celostnem zakonu, ki naj bi urejal vsa naročila, s tem se popolnoma strinjam, ampak sem pa tudi popolnoma prepričan, da če bi prišli s takšnim zakonom pred Državni zbor, da bi se našel prav gotovo kdo, ki bi hotel te zadeve urediti parcialno ali pa bi povedal, da so že parcialno urejene v različnih drugih zakonih. Vse tisto, kar po navadi slišimo, ob tem, da ima Vlada pripravljen boljši predlog, bolj celovit predlog, na nek način zavračam, sicer ne bi imelo smisla, da tukaj govorimo. Če pa že hočete, pa se lahko lotimo te zadeve tudi s tega mesta in se ta polna usta besed o zmanjševanju izpustov toplogrednih plinov, ki jih poslušamo seveda najbolj tako vzhičeno pripovedovane ravno sedaj v času predsedovanja Evropski skupnosti, postajamo tudi kakšne še manj, recimo, vplivne projekte, pa vendarle na drugi strani veliko bolj zgledne. Konec koncev bi lahko tudi predsedniku države slovenski strokovnjaki, veščaki za ekološka vprašanja, pa slovenska podjetja, ki se s tem ukvarjajo, zgradila energetsko varčno in neodvisno rezidenco, če je že toliko govora o tem. Vlada prav gotovo ima ta denar. Dalo bi se najti pa tudi sponzorje, ki bi se hoteli na ta način promovirati, če seveda mi je dovoljeno tukaj govoriti tudi o čem, kar ni predmet tega zakona. Mislim, da bi ta ideja prav gotovo naletela na pozitivni sprejem, razen če ni spet kje pripravljeno kaj boljšega. No, ampak gremo k temu zakonu. Predlog zakona ne odstopa od siceršnjih načel, ki so bila upoštevana ob pripravi zakona o javnih naročilih. Zakon ne posega oziroma ne omejuje ne kakovosti ali pa se ne ozira na ceno motornih vozil, ki se kupujejo ali najemajo v skladu z zakonom o javnih naročilih, ampak predvsem določa porabo goriv in pa emisijo toplogrednih plinov, kar je eden od tistih obveznih elementov, ki ga je treba upoštevati pri pripravi kriterijev za javno naročilo. Predlagatelji, se pravi od civilne pobude do parlamentarnih strank, ki smo pač to predlagale, izhajamo iz stališča, da so zavezanci zakona o javnih naročilih tisti, ki morajo pri nakupu ali najemu motornih vozil omogočiti konkurenco različnim ponudnikom in prispevati k zmanjševanju emisij toplogrednih plinov v ozračje in zmanjševanju uporabe fosilnih goriv, obenem pa je to tudi spodbuda za razvoj tehnologije v to smer. Res je, da je ta predlog zakona segmentiran le na majhen segment zelenega javnega naročanja. Ampak v Liberalni demokraciji Slovenije, v poslanskem klubu menimo, da bi tudi Vlada morala pripraviti sistemske rešitve javnega zelenega naročanja. Nekaj tega je bilo že storjenega in je za pozdraviti. Zajeto je v direktivah o javnem naročanju, ampak če pogledamo, kako je s tem po Evropi, pa vidimo, da capljamo še kar precej zadaj in da se do teh danosti, pa seveda omejenih resursov, ne obnašamo ravno varčno in pa seveda optimalno. [[....]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] Mi bomo nasprotovali predlogu matičnega odbora, da je zakon neprimeren, ker ga imamo za primernega.
Hvala lepa. Kolega Ciril Testen bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči, predstavnik vlade, poslanke in poslanci. V Poslanski skupini Nove Slovenije menimo, da predlagani zakon, ki bi opredelil dodatne kriterije za nakup ali najem osebnih vozil državnih organov, ki so naročniki po predpisih o javnih naročilih, ni sprejemljiv in ni primeren za nadaljnjo obravnavo. V Poslanski skupini Nove Slovenije se sicer zavzemamo za zmanjševanje obremenjevanja okolja, za trajno rabo naravnih virov, za zmanjšanje rabe energije in večjo uporabo obnovljivih virov energije ter opuščanje in nadomeščanje nenaravnih snovi. Zato se tudi zavedamo stanja, ki ga s proizvajanjem toplogrednih plinov nenadzorovano spuščamo v ozračje in da bo potrebno na tem področju nekaj storiti za čistejše okolje. Ublažitev podnebnih sprememb je največji okoljski razvojni izziv, s katerim se spoprijemamo. Če emisije toplogrednih plinov ne bomo v največji meri zajezili, bo težko napovedati, kako se bo 21. stoletje za človeško civilizacijo sploh končalo. Vendar predlog zakona posega na področje, ki je v Sloveniji že ustrezno urejeno v Zakonu o javnih naročilih, ki izrecno določa, da se pri javnem naročanju lahko porabijo okoljske tehnične specifikacije, kakor tudi okoljska merila za izbor. Prav tako je bila v novembru 2007 že sprejeta uredba o pospeševanju uporabe bio goriv in drugih obnovljivih goriv za pogon motornih vozil. Tudi na podlagi zakona o javnih naročilih je predviden sprejem uredbe o minimalnih pogojih glede energetske učinkovitosti opreme, vozil in stavb pri izvajanju javnih naročil. Iz navedenih razlogov v Poslanski skupini Nove Slovenije predlaganega zakona ne bomo podprli, ker se ne strinjamo z dejstvom, da bi to področje urejal poseben zakon, ker je to možno rešiti z Zakonom o javnih naročilih. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Jakob Presečnik pa bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Izvolite.
Še enkrat vsem lep pozdrav. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke se zavedamo nevarnosti klimatskih sprememb in pomena skrbi za okolje. Velikokrat slišimo, da morda še ni prepozno, da bi rešili stanje, ki smo si ga sami nakopali, vendar se skrb za okolje začne pri vsakem posamezniku. Družba kot takšna ne more narediti dovolj, če se spremembe ne začnejo pri vsakem posameznem členu. Predlog zakona natančneje določa pravila za pripravo javnih razpisov za nakup ali najem motornih vozil in uresničuje enega od strateških ciljev Slovenije v Evropski uniji, ki navaja zmanjševanje obremenjevanja okolja ter emisij toplogrednih plinov v ozračje. V Poslanski skupini SLS podobno kot Vlada Republike Slovenije menimo, da je to področje že zdaj ustrezno urejeno. Poleg tega je Vladi dana možnost predpisati in objaviti okoljska merila tudi za nakup ali najem osebnih motornih vozil državnih organov. Glede na to, po našem mnenju ni smiselno podvajati določb, saj je Vlada na omenjenem področju že sprejela določene ukrepe, kot na primer uporabo biogoriv v javnem cestnem potniškem prometu in v javnem sektorju, kamor so vključeni vsi posredni in neposredni uporabniki državnih ali občinskih proračunov, javni zavodi, podjetje in podobno. Poleg tega je Vlada v januarju 2008 sprejela v okviru nacionalnega akcijskega načrta za energetsko učinkovitost tudi določbe glede javnih naročil, ki bodo upoštevale okoljske zahteve, med drugim tudi glede javnih prevoznih sredstev. Za cestna motorna vozila predvideva naslednje ukrepe za učinkovito rabo energije: energijsko označevanje osebnih vozil, sorazmerno obdavčenje cestnih motornih vozil glede na ekološki standard in energetsko učinkovitost vozila, zeleno javno naročilo za nakup energetsko učinkovitih in okolju prijaznih vozil. Ciljne skupine pri zadnjem ukrepu so široka javnost, gospodarske družbe, javni sektor, strokovne in izobraževalne ustanove ter nevladne organizacije. Čas poteka izvedbe teh ukrepov je predviden med 1. januarjem 2008 in 31. decembrom 2016. Jasno je, da je vladna politika že določila podobne ukrepe, kot jih predlaga predlagatelj tega zakona, zato se nam v Poslanski skupini SLS ne zdi smotrno isto zadevo določiti še z novim zakonom. Tega predloga zakona iz zgoraj omenjenih razlogov ne moremo podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. In na koncu, ne nazadnje stališče Poslanske skupine Zares, poslanka Cveta Zalokar Oražem. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani kolegi in kolegice. V Poslanski skupini Zares, kot sopredlagateljici omenjenega zakona, smo izjemno razočarani, da sta Vlada in vladajoča koalicija odločili, da bo zakon zavrnjen kot neprimeren. Pri tem je argumentacija šibka, nerazumna, slaba. Kot trdite tudi predstavniki koalicijskih strank, naj bi zakon že vse urejal in te stvari ni potrebno urediti do konca. Mi trdimo, da je zakon stvari pripeljal samo na pol. Kajti v njej je dikcija lahko. Mi pa vemo, kaj pomeni lahko, in kaj pomeni mora. Govorim o tem, kaj mora javni naročnik narediti. In to je dikcija našega zakona. Teh stvari žal dobri volji ne moremo prepustiti. Seveda gre pri tem za zavajanje, saj naročniki v javnem sektorju v tem trenutki nimajo orodij in nimajo zakonske podlage za izbiro okolju prijaznejšega izdelka, če je ta na primer dražji. Zato potrebujejo jasna tehnična navodila in merila. O tem je govoril tudi predstavnik Vlade in seveda smo danes ponovno slišali, da nekaj bodo naredili oziroma da nekaj je predvideno. Nas to veseli in seveda upamo, da je temu res tako. Ampak žal smo želeli tudi s tem zakonom opozoriti, da pa doslej to ni bilo narejeno. Teh meril in teh tehničnih navodil v Sloveniji ni. Mi smo v zakonu to za področje osebnih vozil uredili. Predstavnik vlade je sicer javno priznal, da žal to pripravljajo in mi se bojimo, da obljuba, ki je zapisana, da bo to narejeno do konca leta 2008, bo zelo težko uresničljiva, če vemo, kaj nas čaka v prihodnjih mesecih. Seveda lahko govorimo tudi o preveliki počasnosti in na nek način tudi ignoranci. Polna usta so nas, zavez, obljub, tudi danes ste vsi zatrjevali, iz vseh strank, da to načelno podpirate. Polni smo vsi dobrih namenov in obljub, praznih besed, zelo skromni smo pa v konkretnih dejanjih in realnih možnostih. Medtem ko je vrsta držav to že zdavnaj uredila, Nizozemska, Nemčija, Avstrija, Švedska, Finska, Danska, Velika Britanija itn., je jasno, da so prav te države ugotovile, da državljanom ne morejo in ne smejo samo soliti pameti, pač pa se morajo kot država, kot javni naročniki, postaviti v prvo vrsto kot zgled. Pri nas smo to pošteno rečeno naredili zgolj zaenkrat na področju hrane. Vse ostalo pa je še neurejeno, lahko in prepuščeno zgolj slučaju in dobri volji posameznikov, ob redkih pozitivnih izjemah. Pri čemer je treba pošteno povedati, da je ena takšnih izjem tudi minister za okolje, ki uporablja primerno vozilo. Smešno je slišati očitek, češ, da zakon ureja le preozek segment s premajhnimi učinki na okolje. Ja, ker vsi razmišljajo samo o velikih zgodbah, gre svet tja, kamor gre. Predlagatelji smo se lotili, priznamo, samo enega sklopa zelenih javnih naročil. Pri tem lahko v praksi vidimo zares veliko slabih zgledov in neustrezne prakse. Če omenim pri tem le 1,8 milijonov evrov vreden nakup osmih luksuznih vozil za najvišje predstavnike Vlade, tako imenovane varovane osebe, ki je bil izveden kot tajni postopek nabave specialne opreme brez okoljevarstvenih kriterijev in meril. Danes ta vozila gledamo pred parlamentom, ko več ur s prižganimi motorji čakajo na svoje uporabnike, da so primerno ohlajeni. Kako slabo predstavniki Vlade razumejo problematiko, govori tudi dejstvo, ki ga navajajo v mnenju. Segment naj bi bil ustrezno urejen, ker je Vlada sprejela uredbo, s katero pospešuje uporabo biogoriv, tako da pospešuje nakup vozil, ki jih poganja biogorivo. To je, milo rečeno, povsem zastarela in povsem neprimerna rešitev, spoštovane kolegice in kolegi, saj vse kaže, da proizvodnja biogorih še zdaleč ni najprimernejša in odrešujoča rešitev, saj nosi celo vrsto pasti in težav, o katerih danes že marsikaj vemo. Zelena javna naročila v Sloveniji še niso postala zgled in vzorec ravnanja celotnega sklopa javnih naročnikov. Pri tem Vlada ni dovolj aktivna, ne daje in ne sprejema ustreznih podzakonskih aktov kot podlag za uveljavitev tega načela in ni vzor za ostale državljane. Očitno je, da so zelo resno vzeli nacionalni akcijski načrt, ki govori o tem, da naj bi to uredili do leta 2016. Očitno bomo v Sloveniji to urejali z zelo majhnimi in zelo počasnimi koraki, mi pa si želimo več ambicioznosti in hitrosti. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Mi pa smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je NA TRETJO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VARNOSTI CESTNEGA PROMETA, V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Seznanjam vas, da imamo za to točko na razpolago 4 ure in 20 minut časa. Predlog zakona je za tretjo obravnavo pripravila Vlada Republike Slovenije. Zato tudi besedo dajem predstavniku Vlade. Minister Žerjav, boste vi? Beseda je vaša. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovane poslanke, poslanci! Z dosedanjimi razpravami v Državnem zboru se je pokazalo, da so na področju varnosti v cestnem prometu potrebne spremembe, kar bo nenazadnje pomenilo le en droben, a pomemben del ukrepov za večjo varnost takoj, že jutri. Spremembe zakona, ki sledijo Resoluciji o nacionalnem programu varnosti cestnega prometa, niso samo kazni. Spremembe prinašajo tudi več varnosti kolesarjem, tistim, ki prehajajo železnico, pešcem in ostalim kategorijam udeležencev. Ta teden se zaključuje ena od preventivnih aktivnosti iz obdobnega načrta za izvajanje Nacionalnega programa varnosti v cestnem prometu za leti 2008 in 2009, pod naslovom "Trenutek krhkosti. Pripni svoje življenje." V pripravi pa so tudi druge preventivne aktivnosti. Zavedamo se, da ima poleg človeškega faktorja velik pomen za varnost cestnega prometa tudi varnost vozil, omejevanje kubature vozil za mlade, vzdrževanje in izboljšanje cestne infrastrukture, vzgoje, izobraževanja, svetovanja, opozarjanja in tako naprej. Ti ukrepi, ki se na območju Evropske unije že izvajajo, prispevajo učinke, praviloma na dolgi rok. To je šele čez več let. Menim, da je potrebno tudi v Sloveniji razmisliti o uvedbi nekaterih zgoraj navedenih ukrepov, ki so v državah Evropske unije že uveljavljeni in preizkušeni. Zgleden primer izboljšanja varnosti v cestnem prometu je Francija, ki ji je v 5-ih letih, med leti 2001 in 2005 s 1850 novimi radarji in povečanimi kaznimi uspelo zmanjšati število mrtvih za 35%. Predlagane spremembe zakona, o katerih se govori od meseca oktobra, ko smo zakon predložili v vladno proceduro, že kažejo na izboljšanje, saj se število mrtvih udeležencev v cestnem prometu v tem obdobju zmanjšuje praktično od meseca novembra naprej, z izjemo meseca februarja. Spoštovane poslanke in poslanci! Predloženi zakon je v drugi obravnavi amandmiran v dveh členih, in sicer v 34., kjer je v prvi odstavek 92. člena vnesena dikcija, ki je usklajena v Predlogu zakona o motornih vozilih, to pa z namenom, da ne bo po sprejemu tega zakona povzročenih težav pri prevozu skupin otrok, v 106. členu pa se uveljavitev za posamezne določbe zakona s področja novih vozniških dovoljenj prenaša na 1.10.2009. Seveda pa ne moremo podpreti amandmaja Poslanske skupine SD, ki se nanaša na dveletno odložitev uveljavitve določb glede pooblastil in uporabe tehničnih sredstev občinskih redarjev, saj bo o uporabi teh sredstev za svoje območje odločala pristojna lokalna skupnost. Kar pa zadeva druge naloge občinskih redarjev, nadzora prometa, pa so te zapisane že v zakonu o občinskem redarstvu. Občinski redarji pa se za te naloge že usposabljajo. Ob zaključku cenjenemu zboru predlagam, da zaradi učinkov, ki jih pričakujemo od sprememb zakona, tega sprejme. Prav tako predlagam, da cenjeni zbor sprejme sklep, da se zaradi dosedanjih sprememb pripravi in sprejme tudi uradno prečiščeno besedilo zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine SNS bo predstavil poslanec Srečko Prijatelj. Izvolite.
Lep pozdrav, spoštovana ministra, spoštovani podpredsednik, spoštovane kolegice in kolegi! Uvajanje novih represij prav gotovo ne bo zmanjšalo števila mrtvih na cestah in ne bo trajnostno rešilo prometne problematike, ki je taka, kot je, izraža pa se v slabi infrastrukturi. To vemo vsi, ki uporabljamo te ceste. Predvsem na državnih cestah je stanje katastrofalno. Če bi se pogovarjali v tehničnem jeziku, bi lahko rekli, da nimamo administrativno-tehničnih pogojev, predvsem je poudarek na tehničnih pogojih, za opravljanje varnega prometa. Seveda se policijo tudi težko najde na tistih delih, kjer gre za občinske ceste, čeprav se po nekaterih izmed njih vozi dnevno 7 do 8 tisoč vozil v 24 urah. Res je, da bodo mogoče kratkoročni učinki, ki jih sedaj predvideva ta zakon. Bistveno povečanje kazni za uporabnike oziroma udeležence v cestnem prometu bo prineslo neke kratkoročne, da ne rečem, rezultate. Grdo je govoriti o tem, ko govorimo o številu mrtvih, rezultati manj mrtvih. Ja, ampak to bo kratkoročni učinek. V Slovenski nacionalni stranki smo na to zadevo opozarjali, da se slabša, mislim predvsem na stanje na državnih cestah v smislu zagotavljanja varnega prometa, že skozi vse mandate. Ampak ker nočem govoriti o polpretekli zgodovini, se bom osredotočil na ta mandat. 16. avgusta smo pozvali Vlado, naj preusmeri težji tranzitni tovor na železnice, potem 1. junija 2005, potem ponovno, ker je bil odgovor nezadovoljiv 5. julija, 3. oktobra, 7. decembra 2007. Nič. Kaj predlagamo? Predlagamo sklop rešitev, da se predvsem težji tranzitni tovor preusmeri na železnice, in da se sistematično pristopi k resnični obnovi državnih cest. Te ceste so po nekaterih pokrajinah Slovenije že katastrofa. V letu 2003 smo predlagali, da bi uvedli, ker smo zelo tranzitna država, skozi katero dnevno pripelje več 10 tisoč tovornjakov, enostavno ekološko takso, pa tudi to ni bilo uslišano. Iz tega vira bi lahko kvalitetno vzdrževali tiste ceste, ki jih najbolj zanemarjamo, hkrati pa jih kamionisti najbolj uporabljajo. To so državne ceste. Če bi res imeli namen povečati varnost in urejenost v prometu, potem Državni zbor ne bi sprejel ravno v tem zakonu spremembe, da se dovoli povečanje osnega pritiska in se zmanjšajo kazni za kamioniste. To je bilo storjeno na pritiske kamionskega lobija v tem parlamentu, kljub temu, da so številni poslanci in poslanke opozarjali na to, da to ni dobro. Pa vendar ste to storili. Zato lepo vas prosim, spoštovani minister, ne mečite peska v oči državljanom in državljankam, ko govorite o tem, da je ta zakon dober, da bo zmanjšal smrtnost na cestah in da bo prispeval k večji varnosti v cestnem prometu. To ni res. Če bi bili nameni jasni in pošteni, potem bi država morala seči v žep, kot se temu reče, investirati v obnovo državnih cest, posodobiti to cestno infrastrukturo, ki je uničena in dovoliti pod normalnimi pogoji, ekološko normalnimi pogoji prevoz težjih tranzitnih tovorov čez Slovenijo drugim uporabnikom naše cestne infrastrukture. Avstrija je to vzorno uredila. Če greste v Avstrijo, boste lahko videli, da v bistvu je tam zakonsko preusmerjen težji tranzitni tovor na železnice. Zakaj tega ne zmoremo tudi mi v Sloveniji. To se sprašujem. Samo povečanje kazni, katerega predmet in sledenje je v tem zakonu, ne bo prineslo nič, nejevoljo državljank in državljanov. Uvajanje nove represije pomeni tudi v bistvu dejansko nov pritisk in sprašujem se, ali je to osnovni namen, ali ne znamo nič drugega. Če je to osnovni namen, potem izvolite gospe in gospodje, storite to, jaz in Slovenska nacionalna stranka k temu ne bomo dali soglasja, enostavno je to preveč v bistvu poceni, da se kupi nekaj radarjev, nekaj novih naprav, policiste pošlje na ceste, seveda samo takrat, kadar je sonce, bog ne daj, da se kdo zmoči, kadar je sneg in slabi vremenski pogoji, ne boste videli nobenega od policistov na cesti, da bo kontroliral hitrost in urejal v bistvu prometno problematiko. Takrat jih enostavno ni. Pa tudi na mejah jih ni, kjer bi morali kontrolirali mejne točke in čuvati tisto, kar je slovensko. Ampak kadar posije sonce, takrat se pa lepo odpravijo vsi. Na vseh točkah jih je možno videti in pridno izstavljajo račune. Verjamem, da je gospod prometni minister imel prav, ko je govoril o tem, da so preventivne akcije lahko dobre. Zakaj ste pa potem ukinili svet za preventivo in varstvo v prometu? V tem mandatu je bil ukinjen. Zakaj ste to storili ravno vi, ki govorite, da je dobro, da imamo preventivne akcije in da osveščamo ljudi, če ste pa to storili ravno tu pod to taktirko te Vlade? Tudi to je vodilo k temu, da imamo danes to, kar imamo. Imamo dejansko boljše avtomobile in slabše ceste. In če pogledamo te parametre, ki enostavno ne gredo skupaj, je nesreč toliko več, če vemo, da države ne zanimajo slabe ceste, predvsem državne. Še nekaj bistvenega bi rad poudaril. Zelo neodgovorno ravnate tudi pri novogradnjah. Varnost in urejenost vam je malo mar takrat, kadar zapravljate milijarde evrov. Primer so predori. Danes nihče ne odgovarja za to, ker to ni interoperabilno, ker to ni varno, ker to ni usposobljeno za normalen promet, čeprav je to avtocestni odsek. Tam visijo svetlobni napisi: Vozite previdno 60 kilometrov na uro, kadar je dež oziroma 80 največ, kadar je normalno suho vreme. To vi imate za normalno? Minister je sicer napovedoval pompozno, da bo to rešil, da bodo tam letele glave, ampak od tega se ni zgodilo nič. Še vedno je tako stanje, kot je. Kam pa so šli ti milijoni? Kam so šle te milijarde, če govorimo o tolarjih, ki ste jih vrgli v zrak, zato da imamo tako avtocestno skrpucalo, kot ga imamo? Jutri, pojutrišnjem bomo s tako prometno regulativo uničili tudi to, kar smo sicer s krediti gradili. Danes nove avtoceste imajo že kar nevarne elemente v svoji osnovni infrastrukturni podlagi. Ker kamioni, ki vozijo po avtocestah, tisti maloštevilni, pa vemo, da smo tranzitna država, da jih je kljub temu dosti, ker niso preusmerjeni na železnice, delajo zlasti v poletnih časih zaradi slabe gradnje kolovoze, ki so ob prvem dežju zelo nevarni, ker povzročajo tako imenovani turbolentni moment. Ampak to seveda prometnega ministra, da ne bom grdo rekel, ministra za notranje zadeve ne zanima. Kazni so pomembne. V redu, če je to glavni vzrok tega zakona, da boste povečali kazni, uvedli nove dodatne represije v državi, potem to sprejmite. Vendar, spoštovane gospe in gospodje, Slovenska nacionalna stranka k temu zakonu ne bo dala svoje pritrditve. Hvala.
Hvala tudi vam. Kolega Boštjan Zagorac pa bo predstavil stališče Poslanske skupine Lipa.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsedujoči. Spoštovani prisotni! Zelo na kratko, glede na to, da se je o tem zakonu bilo izrečenih že kar nekaj ali pa celo preveč besed. Ko smo poslanci Poslanske skupine Lipa predlagali povišanje kazni na nekaterih področjih kaznivih dejanj, recimo na področju spolnega nasilja, recimo, na kakšnem drugem področju v kazenskem zakoniku, je pol vlade skočilo na glavo oziroma se je dvignilo in so rekli: "Ne, zvišanje kazni ne pripomore k zmanjšanju določenega števila kaznivih dejanj." Kazenski zakonik je en demanti dvoličnosti vlade. Ta zakon je drugi demanti dvoličnosti vlade. Sam sem prepričan, da je z višino kazni in smrtnimi žrtvami na cestah, ki se žal dogajajo, ni neposredne povezave. Človek brez občutka za volan, bo ostal človek brez občutka za volan tudi če bo kazen ne vem kako visoka. Objesten mladi voznik bo ostal objesten, ne glede ne to kakšna bo kazen. Zakon, kot je pred nami, ne upošteva socialne komponente, ne upošteva tistega dejstva, da ljudje enostavno ne bodo mogli teh kazni plačevati, enostavno jih država ne bo mogla izterjati. Če nadaljujemo, bom rekel takole. Enako kazen ste predvideli za šoferja, poklicnega šoferja kot za staro mamo, ko gre na tržnico s kolesom. Če je to smiselnost zakona in če boste to podprli, po vaši želji, sprejeli že toliko bolj čudne odločitve od te, ki je danes pred nami. Kar se tiče samih policistov, bi rad povedal, da bi, v kolikor bi želeli doseči njihovo učinkovitost, morali najprej spremeniti Zakon o policiji, omogočiti normalne delovne pogoje in bi bila tudi mogoče varnost in njihova prisotnost na cestah boljša. Še eno zadevo bi želel omeniti v zvezi s tem zakonom in to so slovenske ceste. Strinjam se s tistimi, ko pravijo, da delamo ceste, kjer imamo omejitev 60 kilometrov v tunelih in pa avtocesta recimo Lendava - Maribor, ki se gradi brez odstavnega pasu. Vsi tisti, ki se redno vozimo po slovenskih avtocestah lahko vidimo, zakaj prihaja do smrtnih žrtev na slovenskih avtocestah, minister, in to boste morali enkrat razumeti. Niso samo vozniki. Tudi ceste so krive in ko smo v proračunu Republike Slovenije hoteli nameniti določena sredstva za izgradnjo ali pa izboljšanje cestne infrastrukture, je ta vlada enostavno povozila vse dobronamerne amandmaje opozicije. Danes pa prihaja z enim zakonom, ki ga ne bo mogoče izvrševati. Ni problem število radarjev, dodatnih, ki jih boste nabavili. Pomembno je, da bodo ti radarji funkcionirali. Prva stvar. In druga stvar, od vsakega človeka v tej državi, glede na socialno situacijo, ki se v tej državi pojavlja, boste morali od njega izterjati to kazen. In nekdo, ki ima 300 evrov kazni oziroma 300 evrov plače, vi boste pa zato, ker bo 10 kilometrov prehitro peljal čez svojo vas, od njega terjali 1000 evrov, se opravičujem, ali pa 600 evrov, jaz ne vem, od kod mu boste vzeli. Kaj mu boste vzeli? Tudi če je namen tega zakona polnjene državnega proračuna, da bo mogoče enkrat res realen presežek v proračunu, ne nerealen, kot ga danes opisujete, tega na račun ali pa na pleča davkoplačevalcev ne boste mogli narediti, ker ste ustvarili tako socialno sliko v tej državi, da enostavno ljudje nimajo. Osnovnih davkov več ne morejo plačevati. Kaj šele kazni, ki jih boste dvigovali. Če se lahko še malo vrnem na same slovenske ceste. Danes zjutraj sem porabil od Maribora do Ljubljane, približno uro 45. To ni ravno tisti užitek, ki bi mi ga naj avtocesta nudila, in ki jo sam v polni meri plačujem, ne glede na to, da mi postavljate omejitve na vsakih deset kilometrov. Jaz ne vem, povsod piše delo na cesti. Kaj pri bogu, če so ceste tako dobre, pa delamo na cesti vsak dan! Verjamem, da vsi tisti, ki se vozite z ministrskega zbora, z vladnega zbora s svojimi šoferji, vam je lepo sedeti zadaj na sedežu in gledati ven in praviti, kako dobro delamo, poglejte kaj vse se dela. Tisti, ki se vozimo sami, pač nimamo takega občutka, ko stojimo v koloni. Še enkrat poudarjam, zakon, kot je predlagan, ne dela ničesar drugega, samo dviguje kazni, nič drugega. Ne omogoča boljših cest, ne omogoča bolje cestne infrastrukture, ne gre v preventivo, ne vzgaja mladih voznikov, ampak samo dviguje kazni in ne bo pripomogel k temu, da bi se na slovenskih cestah karkoli spremenilo. Gre samo za to, da ste enostavno to morali narediti. Je pa res, da niste drastično dvignili kazni za profesionalne voznike, ne vem, mogoče tudi zaradi avtoprevozniškega lobija, ki je vplival na to Vlado. Njim niste povzročili nič groznega, v nekaterih primerih ste jim kazni celo spustili. Kot sem že dejal, ste jih enačili s tem, ko nekdo dvigne nogo s pedala - če boste pogledali, mislim, da je, ne me držati za besedo, 133. člen zakona, ki pravi, da se nekdo kaznuje z 10 tisoč tolarji kot kolesar, če dvigne noge s pedal. Se pravi, če bom peljal čez lužo in bom naletel na zavzetega in pravega policista, me bo kaznoval, če bom dvignil noge s pedal. Enako kazen ste dali prevoznikom otrok. In če so to stvari, ki jih želite sprejeti, in če so to stvari, ki bodo pripomogle k manjšemu številu žrtev na slovenskih cestah, potem izvolite, ampak brez glasov Poslanske skupine Lipa.
Hvala. Stališče Poslanske skupine SDS bo predstavil poslanski kolega Branko Marinič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovana ministra s sodelavci! No, ponavadi ko začenjamo s katerim od zakonov, se nekatere kolegice in kolegi takoj obregnejo ob dejstvo, zakaj ni resornega ministra. Danes bi lahko ugotovili, da sta prisotna tako minister za notranje zadeve kot minister za promet, kajti Vlada in oba ministra se verjetno zavedajo, za kako resne vsebine gre, ko obravnavamo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varnosti cestnega prometa. Ugotovili smo, da to počenjamo že skoraj ali več kot pol leta, da pri tem sodelujejo vsi različni strokovnjaki, pa tudi civilna družba, in prav je tako. Tisti, ki danes očitate Vladi, da na tem področju ni storila ničesar, seveda spretno zabrišete vse tisto dobro, kar je bilo storjenega. Za primer naj navedem, minister za promet je prav v tem mandatu bil zamenjan zaradi resnosti položaja na področju prometa. Če danes pogledamo varnost na slovenskih cestah lahko ugotovimo, da še ta vedno ni zadovoljiva in vprašanje je, katera vlada in katera bo tista zakonska vsebina, ki bo naredila konec morije na slovenskih cestah. Tukaj želim deliti pozitivno mnenje mojega poslanskega kolega, ki se velikokrat zavzema za dejstvo, da bi vendarle Vlada morala postreči z ukrepi in umakniti s cest na železnico tovorni promet. To je, veste, proces, to je infrastruktura, ki zahteva velika finančna sredstva, ki jih tako Vlada kot prevozniki v tem trenutku še niso v stanju zagotoviti, sem pa prepričan, da tudi do tega ni tako daleč, da se bo to zgodilo. Kar zadeva stanje varnosti cestnega prometa, je v Republiki Sloveniji nezadovoljivo. Države članice različno napredujejo na poti do uresničevanja ambicioznega cilja, ki izhaja iz evropskega akcijskega programa, da se za polovico zmanjša število smrtnih žrtev na cestah do leta 2010. Tudi naša država, Republika Slovenija, polnopravna članica Evropske skupnosti ne more mimo tega. Prizadevanja vseh so na tej poti velika in dokazljiva. Če je včeraj bil 1. april in smo se lahko pošalili tudi na račun tega, da bo kateri od ministrov, ali pa tudi sam sem bil v lokalnem okolju, v lokalnih medijih omenjen, da bom opravil končno red in prerezal vrvico na eni izmed pomembnih cest, ki nikakor ne daje zadovoljivih prometnih rezultatov. Danes ni več 1. april, smrtne žrtve ne izbirajo, samo spomnimo se, da je tudi 1. april na slovenskih cestah terjal svoj davek. In če bomo z ukrepi, ki so in ki dajejo rezultat na kratek rok, sledili, je to dokaz več, da vendarle tako Ministrstvo za notranje zadeve kot Ministrstvo za promet oziroma Vlada Republike Slovenije na tem področju mislita resno. Na podlagi podatkov o primerljivosti prometne varnosti Slovenije z državami Evropske unije za leto 2006 se Republika Slovenija uvršča na 20. mesto med 27. članicami Evropske skupnosti, saj ji je po zadnjih podatkih konec leta 2006 uspelo zmanjšati število smrtnih žrtev le za 8%, povprečje Evropske skupnosti pa je 22%. K temu cilju gremo; zmanjšati število smrtnih žrtev in kaznovati tiste, ki počenjajo to morijo na slovenskih cestah. Vsebina tega zakona ni v ničemer drugem tako rigorozna kot je ravno pri določanju glob kazni, kazenskih točk pri tistih nevestnih voznikih, ki povzročajo najhujšo morijo na slovenskih cestah. Te pa so, to smo velikokrat povedali, sami vemo, neprilagojena hitrost, dobri avtomobili, morda tudi razlogi v neurejenih slovenskih cestah, v nekaterih delih, a toliko kot je ravno v tem mandatu bilo poskrbljeno in vloženo v cestno infrastrukturo, do sedaj še ni bilo. In prav ti nevestni vozniki, ki divjajo in celo javne ceste, avtoceste izkoriščajo za poligone, povzročajo najhujše tragedije in morije na slovenskih cestah, tem je potrebno stopiti na prste. In to je vsebina tega zakona v tistih členih, ko se zvišujejo globe oziroma kazni, povečuje se število kazenskih točk. Ne gre drugače. V nekaterih državah, kot nam predlagatelj daje možnosti v predlogu zakona, lahko vidimo, da je to še bolj rigorozno. Predlagatelj ni le poskrbel za tiste najhujše in pa govorimo, nekateri pač skušate govoriti predvsem o povišanju glob in povečanju števila kazenskih točk, prezrete dejstvo, da se pa v nekaterih primerih tudi globe znižujejo. To je prav in to je nek normalen proces v vsaki normalni državi. Resolucija o nacionalnem programu varnosti cestnega prometa za obdobje 2007-2011 skupaj za večjo varnost postavlja cilj, da do konca leta 2011 ohranimo 600 življenj oziroma na slovenskih cestah ne smemo dopustiti, da bi umrlo več kot 124 udeležencev cestnega prometa. Ali je še kaj bolj dragocenega, v katerikoli državi, od človeškega življenja? Ali ni dovolj zgovorno dejstvo, da se poslanke in poslanci tukaj soočamo s konkretnimi številkami? Ali si lahko zamislite 600 človeških življenj, 600 človeških življenj? To je en dolgi, dolgi vlak potnikov. Ali pa 124 človeških življenj, to je pa en majhen vlakec v tej kompoziciji. In to so cilji, ki narekujejo tempo spreminjanja veljavne zakonodaje. In tisto, kar predlagatelj lahko naredi in stori takoj na kratek rok, da prepreči to morijo na slovenskih cestah je to, kar nam ponuja. Tisti, ki nasprotujete temu, nasprotujete ohranjanju najvišjih človeških vrednot ali pa če imate alternativo, povejte, Vlada bo to odprtih rok in src sprejela, saj vendar gre za človeška življenja. In dajte potem resnično predlog, s katerim boste predlagatelju pomagali ohranjati človeška življenja. Na nas poslankah in poslancih pa je eno samo dejstvo, da sprejmemo ukrep predlagatelja, s katerim na osnovi strokovnih analiz dokazuje, da je to tisto edino, kar je možno storiti na kratek rok, kar izhaja iz prakse, tudi nam primerljivim in neprimerljivim evropskim državam. Slovenija je ena izmed evropskih držav, ki ji je v obdobju od leta 1995 do leta 2003 s širšim družbenim prizadevanjem uspelo zmanjšati število smrtnih žrtev za 45%. Zakaj sem to povedal? Potrebno je pogledati tudi za obdobje nazaj in tudi ni res, da se v preteklosti ni nič storilo. Ravno namenoma sem povedal ta podatek, s tem pa seveda skušam poudariti na prizadevanje tistih, ki so v preteklosti prav tako skrbeli, da se število žrtev na slovenskih cestah zmanjšuje. Seveda je res, da pripomore k varnosti cestnega prometa tudi urejena cestna infrastruktura. Tudi je res, da k urejenosti, varnosti cestnega prometa pripomore ustrezna signalizacija, ko so na cestah delovišča, in teh je, kot je poslanski kolega pred menoj govoril, na vsej dolžini slovenskih cest kar veliko. Zakaj jih je veliko? Zato ker je, kot sem sam povedal že na začetku Vlada zagotovila kar veliko teh dodatnih sredstev v sanacijo tistih najbolj nevarnih delov cestnih odsekov, ki ne zagotavljajo več neke normalne, povprečne varnosti na slovenskih cestah. In prav je tako. Tudi kar zadeva varnosti cestnega prometa na železniških prehodih. Tudi tukaj je potrebno izpostaviti, da gre za številne žrtve v preteklosti. Mnogo jih je bilo, v zadnjem času pa so vendarle pozitivni trendi in pokazatelji v tej smeri, ki narekujejo tempo pospeševanja teh aktivnosti, da se cestno-železniški prehodi - ali ustrezno zavarujejo ali se ukinejo oziroma se preusmeri več manjših cestno-železniških prehodov na enega, ki bo zagotavljal skorajda 100% varnost. To pa je podvoz ali nadvoz. Tudi tukaj ne moremo mimo dejstva, da je prav ta Vlada, Ministrstvo za promet v tej sestavi, v tem mandatu poskrbelo za največja finančna sredstva v zagotavljanje javne železniške infrastrukture, ki ima pozitiven trend tudi na področju urejanja varnosti na cestno-železniških prehodih. Ti izginjajo, se umikajo, se delajo obvozi za njih, skratka tudi na tem področju je poskrbljeno za večjo varnost. Ne moremo mimo dejstva, da ta konkretna vlaganja v javno železniško infrastrukturo, ki imajo posledično tudi pozitivno ureditev varnosti na cestno-železniških prehodih, godijo prav v tem času. In to na tistih delih slovenskih železniških prog, ki so v preteklosti bile okarakterizirane kot najbolj črne točke na cestno-železniških prehodih. Ena takih je zagotovo največje vlaganje v javno železniško infrastrukturo in vse, kar je povezano z varnostjo cestno-železniškega prometa preko prehodov, in sicer na progi Pragersko-Ormož. Če bi izpostavil nekaj poglavitnih ciljev, je glavni cilj sprememb zakona zmanjšanje števila prometnih nesreč z najhujšimi posledicami in v zakon umestiti takšne dopolnitve, ki imajo neposredne, takojšnje in vidne učinke na stanje varnosti. O tem sem kar nekaj govoril in mnenja sem, da je prav prizadevanje na teh področjih več kot vidno. Tu ne gre, še enkrat poudarjam, ne gre za poseganje in zviševanju kazni, glob, povečanje števila kazenskih točk za tiste primere, ki niso tako alarmantni. Tisti, ki pa zahtevajo ukrepanje, tisti, ki zahtevajo rigorozno ukrepanje, pa morajo biti kaznovani, pa četudi z 200% višjo globo, kot je bila v do sedaj veljavnem zakonu. No, cilji, ki jim sledijo predlagane spremembe zakona in ki naj omogočajo doseganje učinkovitejše varnosti v cestnem prometu ter prilagajanje direktivam EU, pa so še naslednji, tako da ne gre zgolj in samo za kazni. Uskladitev z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. decembra 2006 o vozniških dovoljenjih, uskladitev z Odločbo Ustavnega sodišča Republike Slovenije z dne 30.6.2005, s katero je Ustavno sodišče Republike Slovenije ugotovilo, da se osmi odstavek 92. člena Zakona o varnosti cestnega prometa razveljavi. In še ena alineja, uskladitev z Odločbo Ustavnega sodišča v zvezi z razmejitvijo pristojnosti glede prometnih nesreč z neznatno nevarnostjo. No, in tisto, na kar bi želel posebej opozoriti, je torej vse tisto, o čemer smo v tej široki razpravi o vsebini tega zakona že govorili. Poslanke in poslanci smo imeli možnost in priložnost dobiti ustrezne podatke, in v teh ciljih, o katerih sem govoril, je tudi uskladitev z Odločbo Ustavnega sodišča v 92. členu, kjer predlagatelj na novo, to, kar do sedaj nismo obravnavali v 92. členu hoče in želi zaščititi skupine otrok, ki se, da se ne bi zgodilo to, kar se je dogajalo v preteklosti, prevažajo s prevoznimi sredstvi, ki ne izpolnjujejo vseh še dodatnih pogojev, kajti vemo, da je bilo kar nekaj hudih nesreč pri prevozu otrok. In predlagatelj je v predlogu zakona v 34. členu oziroma v veljavnem 92. členu Zakona o varnosti cestnega prometa, tudi to taksativno vsebinsko opredelil. Skratka, spoštovane kolegice in kolegi, v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podpiramo prizadevanje Vlade Republike Slovenije oziroma Ministrstva za promet in Ministrstva za notranje zadeve, da bodo s predlagani vsebinskimi spremembami doseženi tisti cilji, ki so dosegljivi na kratek rok in pa tudi nekateri cilji, ki jih dosegamo na daljši rok. Prizadevanja Vlade gredo v izboljšanje varnosti na slovenskih cestah, tistim, ki so pa odgovorni za najhujše tragedije na slovenskih cestah, pa dokončno stopiti na prste, čeprav se ob tem zaveda tako predlagatelj kot poslanke in poslanci, da to ni dokončna in edina rešitev. Prepričan sem, da se na področju izboljšanja varnosti cestnega prometa, da veliko doseči z izboljšanjem javne cestne infrastrukture, javne železniške in druge prometne infrastrukture, to si prizadeva predlagatelj in zato, tako kot sem že dejal, v Slovenski demokratski stranki sledimo in podpiramo prizadevanja predlagatelja v tem smislu. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Janko Veber bo predstavil stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Tudi jaz v naši sredini seveda lepo pozdravljam dva ministra slovenske Vlade, hkrati pa moram tudi ugotoviti, da sta danes prisotna v naši sredini iz dveh razlogov, povsem nepotrebno. Kajti prvi razlog, zakaj jih danes ne potrebujemo je ta, ker tako in tako nista pripravljena prisluhniti nobenim pripombam, ki jih dajemo v parlamentu v zvezi z Zakonom o varnosti cestnega prometa. Drugi je pa ta, ker se bodo drastično visoke kazni odražale predvsem pri delu občinskih redarjev in pri delu županov. Župani in občinski redarji bodo odgovorni za izvajanje izjemno visokih kazni, ki jih nalaga ta zakon. In to sta dva razloga, ki narekujeta oziroma utemeljujeta ugotovitev, da pravzaprav bi danes lahko ministra opravljala kakšno drugo delo in ne bila v parlamentu. Namreč če pogledamo v zgodovino sprejemanja tega Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varnosti v cestnem prometu, lahko ugotovimo, da nam je Odbor za promet zavrnil predlog, da se opravi glede tega zakona javna predstavitev mnenj. Menimo, da je bila javna predstavitev mnenj še posebej utemeljena iz več razlogov. Zagotovo je eden od teh, da se danes srečujemo s predlogom za uvajanje izjemno visokih kazni in prav nobenih podatkov ni, ali so te kazni tudi usklajene z življenjskim standardom večine državljank in državljanov v Republiki Sloveniji. Po drugi strani se znižujejo kazni za pravne osebe, ki se ukvarjajo s prevozom tovora. Te kazni se bistveno znižujejo, s tem pa se tudi dovoljuje dodatna obremenitev naših javnih cest, kar pa tudi pomeni, da se bo stanje na državnih in lokalnih cestah zaradi tega še poslabšalo. To vprašanje je izjemno široko in zagotovo zahteva širšo razpravo, ki jo bi lahko opravili pri javni predstavitvi mnenj. In če pogledamo tudi naslednje razloge za javno razpravo. Pred kratkim smo se srečali z opozorilno stavko avtobusnih prevoznikov, ki so obvozili prometno ministrstvo zaradi dejstva, ker imajo danes zelo neugodne pogoje za izvajanje javnega potniškega prometa. Dejstvo je, da se daleč največ v Sloveniji subvencionira železniški potniški promet, veliko veliko, celo preveliko pa zaostaja pri tem subvencioniranje javnega avtobusnega potniškega prometa. In če pogledamo, kaj pa vpliva v največji meri na varnost v cestnem prometu, pa je zagotovo dober javni potniški promet. In poglejte, če je vlada pripravljena v tem obdobju nameniti samo za tiskanje vinjet 8 milijonov evrov, ali ne bi bil ta znesek bistveno bolj učinkovit, če ga bi namenili za subvencioniranje javnega avtobusnega potniškega prometa. Varnost na naših cestah bi se izjemno povečala, mobilnost prebivalstva bi se izjemno povečala in ne bi vrgli 8 milijonov evrov stran za učinek dveh let. Kajti učinek visokih kazni je znan iz zgodovine, torej učinek je pravzaprav zelo kratkotrajen, mogoče eno leto, največ dve. To je nekaj podobnega kot se uvajajo vinjete v Sloveniji. Seveda bi pa pri tem veliko prihranili, kajti od materialne škode do ohranitve življenj je pa zagotovo veliko več vredno, kot pa uvajanje, denimo, vinjet. To so tisti predlogi in razlogi, zaradi katerih Socialni demokrati menimo, da bi resnično morali opraviti na to temo širšo razpravo, preden se odločimo, da uvedemo v Sloveniji tako drastične kazni za voznike osebnih vozil in tudi vse ostale udeležence v cestnem prometu. Kajti, če pogledamo analizo dviga kazni, lahko ugotovimo, da se te gibljejo od 20 do 170%. In če samo pogledamo prekoračitev hitrosti v naselju, nad 20 kilometrov pa do 30 kilometrov na uro je 500 evrov plus 5 kazenskih točk; gre za 100% povečanje kazni. In če pogledamo prekoračitev hitrosti v naselju, predvsem v tistih predelih, ki so opredeljeni kot cone umirjenega prometa, in če je ta cona, recimo, označena s hitrostjo 30 kilometrov na uro ali pa 20, se lahko zelo hitro zgodi, da prekoračiš za 20 kilometrov to omejitev, pelješ 50, pelješ 40, kazen za to bo 1.000 evrov plus 9 kazenskih točk! Vendar, kdo bo prevzel izvajanje te kaznovalne politike, če jo lahko tako imenujem - prevzeli jo bodo redarji, ki bodo po tem zakonu dobili pristojnost, da nadzirajo promet tudi v naseljih in na državnih cestah. In če upoštevamo dejstvo, da 40% vseh državnih cest poteka skozi naselja, je to enormna obremenitev občin in tudi redarjev, županov in vseh, ki bodo odgovorni za izvajanje te represivne zakonodaje. Če k temu dodamo tudi naslednje dejstvo, da pravzaprav vsaka občina po svoje lahko oblikuje kriterije, na podlagi katerih bo izvajala ta zakon o varnosti v cestnem prometu, lahko govorimo o tem, da bomo imeli 210 različnih načinov urejanja zakona o varnosti v cestnem prometu v Sloveniji. To, mislim, da je tista tema, ki zopet zasluži širšo razpravo, da se pogovorimo, ali ne bi bilo primerneje, da uvedemo v Sloveniji lokalno policijo, ki bi bila z enakimi standardi predpisana za vse občine, ne pa, da se bo vsaka občina posebej dogovarjala in odločala o tem, koliko redarjev, kako bodo ti redarji usposobljeni, na kakšnem območju bodo izvajali nadzor in kdaj bodo, nenazadnje, v nekaterih občinah sploh, se odločili za to, da bo ta nadzor uveden. To vprašanje v tem zakonu ni rešeno in lahko se bo zgodilo, da v naseljih ne bo niti policista niti redarja, ker jih občine enostavno še nimajo toliko, da bi lahko izvajale ta zakon, kot je danes zapisan in naj bi ga Državni zbor tudi sprejel. Zato tudi predlagamo amandma, v katerem predlagamo 24 mesečni zamik pri uveljavitvi izvajanja redarske službe pri nadzoru cestnega prometa v naseljih. Menimo, da je dvoletno obdobje tisto, v katerem bi se lahko rešila vprašanja medsebojnega sodelovanja in delovanja, tako policistov kot redarjev v naselju in da tudi ugotovimo, kakšni stroški so potrebni za to, da bodo občine zagotovile nabavo ustrezne opreme, kajti tudi radarji v naseljih so strošek občin, ne države. Za to ta zakon ne zagotavlja niti evra in se sprašujem, v kolikšnem času bodo občine resnično v stanju zagotoviti opremo, na podlagi katere bomo lahko učinkovito nadzirali promet v naseljih. Poudarjam, gre pa tudi za državne ceste, kjer je ta promet najgostejši, najzahtevnejši in kjer seveda prihaja tudi do največ nesreč. Odgovorov na ta vprašanja v tem zakonu ni. Mogoče, da jih bomo danes skozi razpravo, in ker sta oba ministra tukaj prisotna, tudi poskušali dobiti, vendar močno dvomim, ker v tem obdobju temu ni bilo tako. Zato lahko tudi povem, da v Poslanski skupini Socialnih demokratov tega zakona ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Aleš Gulič pa bo predstavil stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Cenjene kolegice in kolegi! Oba ministra, prav lepo pozdravljena! No, jaz z razliko vendarle mislim, da je koristno, da so ministri na sejah Državnega zbora, kadar se tičejo njihovih zakonov. Danes pa celo pogrešam gospoda Bajuka, saj bo s precejšnjim delom tega denarja, ki bo pobran po cestah krpal svoje špranje in luknje, ki so mu nastale ob sprejemu tobačnega zakona, če ne drugega. V Liberalni demokraciji Slovenije ne podpiramo predloga tega zakona, in sicer zaradi tega, ker se nam zdi, da pa vendarle preveč na plečih državljank in državljanov rešuje nekatere, sicer zelo zelo pereče probleme. Takšen poskus z zvišanjem kazni je bil že opravljen v tem mandatu. In kaj se je zgodilo? Nič oziroma tako, stanje v prometu je še slabše. Ko se je začelo govoriti o tem, da se bo spremenil Zakon o varnosti v cestnem prometu sem računal, da bomo šli v kaj bolj sodobnega, v kaj, kar bo predvsem dvignilo ta preventivni del in ohranilo že tako ali tako na robu sprejemljivega kaznovalni del. No, ampak spet smo dobili pravzaprav samo nek popravek popravka oziroma nov tarifni pravilnik, če čisto na kratko označim tisto, kar je najbolj opazno. Ta zakon je tako ali tako že preobširen in je pravzaprav na nek način postal zelo zelo nepregleden z vsemi temi dopolnitvami. Sedaj ne vem sicer pri kateri črki smo že, ampak mislim, da je tam v pregledu že to ena šesta novela tega zakona, se pravi od tam, leta 2002. In veljalo bi razmisliti o tem, da se ta zakon razbije vsaj na tri zakone, zakon recimo o cestnem prometu, zakon o šolanju voznikov in pa zakon o voznikih, ki bi potem veliko bolj jasno in pregledno lahko določal tudi vse te obveznosti. Ob tem imamo pa še vrsto podzakonskih aktov, ki govorijo še kaj drugega in jih niti tisti, ki bi jih morali znati brati, upoštevati in predočiti zainteresiranim, ne zmorejo, recimo, kakšen podzakonski akt, Pravilnik o nacionalni homologaciji. Ta povzroča kar naprej težave. No, ampak gremo k temu zakonu. Glavne spremembe, ki jih prinaša, so strožje kaznovanje za voznike neprofesionalce in blago za profesionalce. Narobe svet! Običajno je tako, da tisti ki, od katerega se pričakuje več znanja, več upoštevanja danih razmer, da se ga seveda tudi strožje gleda. Ampak ne, pri nas je vedno zadaj še nekaj ali kakšna skupina, ki potem to zlobira, ali je kdo v tako koruptivnem položaju, da mora kaj storiti ali pa kaj takšnega. Dodatno izrekanje stranskih sankcij je vezano na povečanje števila kazenskih točk, ki lahko v nekem doglednem času prinese potem še več pravzaprav ljudi, ki bodo v zelo zapletenem položaju. Namreč zakonodajalec oziroma predlagatelj zakona ni po mojem upošteval vsega tega, kar se dogaja na slovenskih cestah. Jaz ne mislim sedaj samo tiste, ki kršijo cestne prometne predpise, ampak vse tiste, ki smo udeleženi v prometu. Število dnevnih migracij se je v Sloveniji v zadnjih letih tako povečalo, da je tudi gostota prometa bistveno večja in tudi to verjetno prinese kaj k temu, da je število prometnih nesreč večje, pretočnost pa ni nič boljša, kvečjemu slabša. Veliki upi, ki so jih prinesle novozgrajene avtoceste so se razblinili v nič, zaradi šlamparije, pa ni zaradi gradbenih šlamparij. In če je pretočnost avtocesta padla pod 60 kilometrov na uro, potem je to vprašanje, ki se prav gotovo ne tiče tistih, ki recimo so potencialni kršitelji cestno prometnih predpisov, ampak čisto vseh, ki bi radi od točke A do točke B prišli v nekem spodobnem času. Da ne govorimo o velikih nihanjih v pretočnosti. Če pogledamo recimo državno cesto, ki pelje ob Savi, potem vidimo, da je nihanje na 50-ih kilometrih tako, da se povprečna hitrost premika od 23 kilometrov na uro do 70, kar je seveda povsem nenormalno in zahteva pravzaprav čisto drugačen način vožnje in pa reakcije na prometne razmere. Če po domače povem, treba je vstati dve uri prej kot bi sicer vstal, če greš recimo ob šestih zjutraj iz točke A v točko B ali pa če greš ob 8. zjutraj, se pravi vrsta zadev. Zakon bo ali pa bi imel neko svetlo bodočnost, če bi se ob njegovem sprejemu potem, po sprejemu ravnali drugače, kot smo se ob zadnji spremembi. Ampak, glede na to, kako kar naprej tarnate, da je policistov premalo, da je premalo tistih, ki bi jih lahko dali na ceste, da ni denarja za bolj gosto mrežo radarjev in tako naprej, potem jaz v resnici ne vidim nobene svetle točke ob tej spremembi zakona, mogoče mesec dni malo strahu, potem pa vse po starem, saj očitno radarjev ne bo kaj več, policistov ne bo na cesti, težave bodo pa objektive ostale takšne kot so bile in tam in tam bo kdo tako kaznovan, da bo jezen nase in na ves svet. Mene prav zanima, zakaj se predlagatelj zakona ni lotil finskega modela, modela, kjer je kazen vezana na dohodek kršitelja. Zakaj se ni to zgodilo, ker potem bi imeli na nek način bolj personalizirano višino kazni, ker se mi zdi, da je veliko bolj pametno in ob enem človeka ne potiska iz ene socialne skupine v drugo. Te kazni, kakršne so zdaj predvidene so drakonske, to je preveč. Vem, da jih nekateri primerjate s kaznimi v drugih državah, ampak v drugih državah te kazni prav gotovo ne pomenijo tolikšen odstotek dohodka kot pri Slovencih, treba je vendarle računati, da ravno tisti, ki so najbolj vezani na dnevne migracije ponavadi zaslužijo tudi najmanj in jim lahko takšna kazen pomeni, če so podjetniki, pravzaprav poseg v substanco, če so pa zasebniki pa hudo obremenitev družinskega proračuna. Jaz sem prepričan, da se da zmanjšati število nesreč na naših cestah kako drugače. Veliko drugih možnosti imata obe dve ministrstvi in ni treba samo služiti tretjemu ministru, ki ga v tem trenutku ni tukaj. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Jožef Horvat pa bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovana gospoda ministra s sodelavci, lepo vas pozdravljam! Tragična in žalostna, da bolj ne more biti je uvertura v današnjo tretjo obravnavo zakona o varnosti cestnega prometa. Včeraj na eni cestni točki trije mrtvi. Vzrok neprimerna hitrost in izsiljevanje prednosti. Tako danes beremo na naslovnicah slovenskih dnevnikov. Spoštovane kolegice in kolegi, dovolite mi na začetku mojo osebno oceno o razpravi, ki je potekala kar nekaj ur na matičnem delovnem telesu v zvezi z zakonom, za katerega opravljamo tretjo obravnavo. Razpravo ocenjujem kot izjemno pozitivno. Ni bilo veliko politike, še manj politikantstva. Videla se je naša skupna skrb, kako omejiti nesreče z najhujšimi, torej smrtnimi izidi. To je tudi fokus te novele zakona, kako omejiti nesreče z najhujšimi smrtnimi izidi. To je gotovo mučna tema in nočna mora tudi za ta Državni zbor, saj smo pred časom sprejeli prav v tem zboru Resolucijo o nacionalnem programu varnosti cestnega prometa za obdobje 2007 do 2011, ki smo jo podnaslovili Skupaj za večjo varnost in vgradili na viziji 0. Ampak kljub vsemu se nam je zgodilo v lanskem letu 293 smrti na naših cestah. Če gledamo statistično, če gledamo to hladno statistiko, je osem desetin človeka umrlo vsak dan na naših cestah ali drugače rečeno, vsakih 30 ur smo v lanskem letu imeli eno smrtno žrtev na naših cestah. To je drama. Če ne bi bilo, to je moja osebna trditev, te dramatične situacije v lanskem letu, gotovo ne bi bilo tudi te novele zakona. Trdim, da zakon ni sistemske narave, zakon želi v najkrajšem možnem času sanirati to, kar se sanirati da oziroma poskrbeti za večjo varnost na naših cestah. Želel bi še nekaj povedati. Ta Vlada oziroma ta koalicija je v treh letih namenila rekordno višino sredstev, zato, da se odpravijo najnevarnejše točke v cestno železniškem sistemu in tudi druge točke, tako imenovane črne točke. Ko smo na Odboru za promet obravnavali in bili seznanjeni s signalizacijo na cestnih gradbiščih v Sloveniji, smo imeli primerjalno študijo, ki je pokazala, da je naša signalizacija na slovenskih cestah bistveno boljša kot v sosednji Avstriji, s katero se velikokrat tako radi primerjamo. Ministru za promet, mojemu rojaku, bi se iz tega mesta rad zahvalili za to, ker je dal takoj po svojem nastopu brezkompromisni pospešek instalacij in funkcioniranju železniških zapornic, za katere se je že zdelo, da ne bodo nikoli funkcionirale. Nekaj bi še želel povedati, in to je to, da ta novela zakona kvalitetno zasleduje temeljni cilj, to pa je - kako zmanjšati najhujše prometne nesreče, in sicer z ukrepi, ki bi imeli neposredne, torej takojšnje učinke. Mi se danes nimamo časa pogovarjati o tem, kako je treba v Sloveniji izboljšati prometno kulturo; to itak vsi vemo.; kako je treba s to kulturo začeti že v vrtcu, osnovni šoli in potem z vzgojo skozi vse življenje. Ta naloga nas še čaka in nikoli ne bo 100% izpeljana. Morda bi celo pritrdil tistim, ki pravijo, da je neumna Vlada, ki nekaj mesecev pred volitvami prihaja z zakonom, ki zvišuje kazni. Nekateri iz opozicijskih vrst so ta zakon celo razvijali naprej in iz tega zakona izpeljali slogan "Slovenija - represivna država". Žal mi je, da izgleda, v Sloveniji ne velja več stari slovenski tradicionalni pregovor "Šiba novo mašo poje". Seveda, nikogar ne mislimo šibati, ampak včasih je tudi treba komu reči "Ne! To ne smeš, to je prepovedano!" Samo en primer, če dovolite, iz mojega privatnega življenja, ko sem bil pred 10-imi leti v Kanadi na obisku pri mojih sorodnikih, nas je sorodnik naložil v čoln, vozili smo se po ontarijskem jezeru in lovili ribe. V zabojniku je imel veliko število ribiških palic, lovili pa smo samo z dvema, kljub temu, da je bilo 6 ljudi v čolnu. Pa sem ga vprašal, zakaj ne lovimo z več palicami in je rekel "Ne, je prepovedano. Za ta čoln samo z dvema palicama, sicer mi bodo lahko vzeli čoln, plačal bom do 20 tisoč kanadskih dolarjev kazni in še avto, s katerim sem pripeljal ta čoln do jezera, mi bodo lahko odpeljali." Se pravi, zadeve so v tem primeru vsakemu državljanu Kanade kristalno jasne. Se pravi, tu ne gre, mi ne razmišljamo o volilnih rezultatih v letošnjem letu. Gre za to, da dejansko nekaj naredimo v iskreni želji za večjo varnost v cestnem prometu. Kar zadeva podporo temu zakonu Poslanske skupine Nove Slovenije. Dokončno odločitev bomo izpeljali tekom te tretje obravnave, žal pa tej noveli zakona ne morem v celoti zagotoviti podpore celotne poslanske skupne. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Kolega Josip Bajc bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, spoštovana predstavnika Vlade, kolegice in kolegi! Upam, da bo minister za promet zdržal do konca seje glede na navodila in priporočila nekaterih, da nimajo kaj iskati tukaj in da imajo verjetno kakšno drugo koristno delo. Drugo, kar bi rad rekel. Ko sem poslušal razpravo, ki je potekala, nisem vedel, ali sem jaz zabrkljal točko dnevnega reda ali so jo nekateri kolegi, ki so predstavljali stališča poslanskih skupin. Mislil sem, da sem na seji, na kateri sprejemamo proračun, pa poglavje vzdrževanja in obnove državnih cest, potem, da obravnavamo avtocestni program, da obravnavamo zakon o občinskem redarstvu in tako naprej. Potem sem pa šel še enkrat pogledat in sem ugotovil, da je 11. točka dnevnega reda Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varnosti cestnega prometa. Naslednje, kar bi rad povedal. Večina, ki so predstavljali stališča, so govorili, da zakon uvaja samo represijo. Jaz sem se malo bolj poglobil v ta zakon in ugotavljam, da uvaja vse še kaj drugega kot represijo. Nekateri so to tudi omenili, uvajamo oziroma implementiramo direktivo Evropske unije v naš pravni sistem, s tem zakonom upoštevamo dve odločbi Ustavnega sodišča, ki sta se nanašali na področje varnosti cestnega prometa, tretjič, uvajamo prevedbo tolarjev v evre in nenazadnje, če smo si dobro pogledali, zakon ne samo dviguje, ampak tudi znižuje nekatere zagrožene kazni za določene prekrške. Naslednje, kar bi rad rekel. Vsak zakon, ki predvideva nek ukrep, bo lahko zaživel v svoji polni vsebini, če ga bomo nadzirali. Osebno nekoliko pogrešam zagotovilo za to v tem zakonu. Tretje. Da ne govori samo o izrekanju kazni, predlagam tistim, ki so govorili samo o represiji, da preberejo 22., 24., 25., 32. in 34. člen, ki govorijo tudi o nekaterih pogojih, kdo, kaj, kako mora biti urejeno, da omogoča varen promet. Naslednje, kar bi za ta uvod rad rekel. Govoriti, da prometne nesreče povzročajo samo slabe in slabo vzdrževane ceste, ljubi bog! Dajmo si pogledat malo statistiko, pa bomo ugotovili, da več kot 30% prometnih nesreč s smrtnim izidom povzročijo pijani vozniki. Naslednjih približno 30% prometnih nesreč povzroči prevelika hitrost. Mislim, da je stanje cest šele na petem ali šestem mestu na seznamu teh žalostnih statistik, ki imajo za posledico, kot je eden od kolegov rekel, da vsakih 30 ur ugasne eno življenje. Žal je med temi življenji tudi, mislim, da 46 otrok bilo v lanskem letu. Toliko za ta del. Sedaj pa k temu, kar sem si zapisal in kar sem si predstavljal, da bi v tretji obravnavi pa le povedal v imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Vsi vemo, da se stanje na področju varnosti cestnega prometa v Sloveniji ne izboljšuje, zato je potrebno kar precej sprememb in nekateri smo danes tudi priča z obravnavo tega zakona v tretji obravnavi. Temu potrjuje tudi vedno večje število poškodovanih, pa tudi mrtvih v prometnih nesrečah na naših cestah. V Slovenski ljudski stranki še vedno vztrajamo, da je težave potrebno iskati v pomanjkanju kulture v cestnem prometu, ki nas Slovence dela neprevidne in nervozne voznike. Menimo, da je vzgoja za udeležbo na cestah tista, ki bi morala nove voznike naučiti pravilnega odnosa in odgovornosti ne le do sebe, ampak predvsem do drugih udeležencev v prometu, ki so ponavadi deležni te naše neprevidnosti ali nervozne vožnje. Če Slovenijo primerjamo s tujino, kar hitro ugotovimo, da imajo tam ljudje drugačen, v nekem smislu bolj spoštljiv odnos do drugih udeležencev v cestnem prometu. Bolj se zavedajo dejstva, da gre pri cestnem prometu v veliki meri za odgovornost do ostalih udeležencev v prometu. Tudi Slovenci imamo na tujih cestah povsem drugačen odnos do cestnega prometa. Večina nas tako ob prestopu meje začne spoštovati cestna pravila naših sosedov in tam se ne vprašamo ali imamo 450 evrov plače, ali 2.500 evrov. Kje leži razlog, da tega ne počnemo na domačih cestah? Ali so to zagrožene in tudi izvršljive izrečene kazni, večji nadzor nad spoštovanjem predpisov oziroma omejitev, si dajmo odgovor posamezniki. Po našem mnenju bi se veliko bolj morali koncentrirati na nove voznike, ki tudi povzročajo veliko nesreč, povezanih predvsem s hitrostjo. Veliko več bi bilo potrebno narediti v smeri njihovega izobraževanja in učenja že omenjene kulture v prometu, kjer avtošole v tem trenutku, sem prepričan, tega ne dajo dovolj. Vozniško dovoljenje mladi oziroma novi vozniki prevečkrat enačijo z znanjem in dovolj poznanimi problemi, ki se lahko zgodijo pri uporabi osebnega vozila v prometu. Vem pa, da mora od izpita do izkušenosti preteči veliko let in ogromno ur na cestah, zgoditi se morajo velike nepredvidljive situacije, ki nas kalijo za dobre voznike. Menimo, da bo predlog zakona prispeval k bistveno večji varnosti v prometu, saj povečuje globe in števila kazenskih točk, in to predvsem za boga vpijoče prekrške, kot na primer vožnja po nasprotnem voznem pasu na avtocestah, enormne prekoračitve hitrosti, alkohol in podobno. Ta dva ukrepa naj bi imela največ učinka na varnost, saj smo ljudje najbolj ranljivi, ko nas nekdo močno udari po žepu. Poslanci Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke zato zagovarjamo zvišanje denarnih kazni predvsem za te prekrške. Kot sem že omenil, varnost v prometu ni le stvar voznikov, ampak vseh udeležencev, še posebej otrok. Predlog zakona določa stroge pogoje za prevoz skupine otrok, med drugimi posebne preventivne preglede vozil, kot tudi voznikov. Predlog zakona in vsi, ki sodelujemo v cestnem prometu si bomo morali prizadevati doseči en sam cilj, zmanjšanje številnih smrtnih nesreč na cestah. Poslanci Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke si prizadevamo predvsem za to, da bi Slovenci spremenili svoj odnos do varnosti v prometu si bomo morali prizadevati doseči en sam cilj zmanjšanje številnih smrtnih nesreč na cestah. Poslanski poslanske skupine Slovenske ljudske stranke si prizadevamo predvsem zato, da bi Slovenci spremenili svoj odnos do varnosti v prometu. Želimo si, da bi se povečalo zavedanje, da je vsaka vožnja velika odgovornost do sebe, predvsem do drugih. Hitrosti, kot pravega vzroka prometnih nesreč, bi se morali vsi zavedati, še posebej naši mladi vozniki oziroma vozniki s kratkim voznim stažem. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o varnosti cestnega prometa je po našem prepričanju dobra osnova in nakazuje rešitve v pravo smer, zato ga bomo poslanci Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke podprli. Od čisto vsakega voznika v naši državi pa bo odvisno, koliko bo prispeval k njegovi uspešnosti oziroma njegovi realizaciji. Hvala.
Hvala. Gospod Alojz Posedel bo predstavil stališče Poslanske skupine Zares. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi. V Poslanski skupini Zares se globoko zavedamo pomena varnosti v cestnem prometu in se tudi zavedamo dejstva, da je ta varnost neprimerna, nezadovoljiva in da se zavedamo dejstva, da se število vozil stalno povečuje in da bo ta varnost v prihodnosti na ta način še slabša. Zato smo veliko svojega časa, energije tudi menili v času razprave v tem zakonu, da bi bil ta zakon boljši kot ga bomo danes očitno v tem parlamentu sprejeli. In ob tem zavedanju pomena vsakega človeškega življenja je neprimerno in nedopustno, da si nekdo iz vladajoče stranke dovoli za to govornico spraševati, če je kaj še bolj pomembnega kot je človeško življenje in izločiti, da tisti, ki nasprotujejo temu pomembnemu zakonu so proti tej največji človeški vrednoti. V Poslanski skupini Zares je človeško življenje velika vrednota, predvsem človeka vredno življenje je tisto, ki ga moramo in ga mora Vlada in država zagotoviti in zato tudi Vlada mora sprejemati ukrepe, zakone na vseh področjih, ki se tičejo človeškega življenja in zato, kolega, ki se je spraševal ali ta razprava pomeni neko mešanico in pa zmešnjavo pri dnevnem redu: ne. Ta zakon o varnosti cestnega prometa je ravno ta zakon, ki vpliva na vsa področja, ki so bila do sedaj v razpravi v predstavitvi poslanskih stališč poslanskih skupin predstavljena in da še mnogo tega tudi ni bilo izpostavljenega, ker se očitno Vlada še tega ne zaveda dovolj, kako bo to vplivalo na odnose v družini, odnose v okoljih in kako se bo ta zakon v tem odrazil v splošnem življenju. Mi smo prepričani, da je ta razprava, ki je bila ob sprejemanju tako pomembna zakona, bila prekratka, na to smo opozarjali v razpravah, želeli, da bi se opravila širša, javna in še dodatno strokovna razprava, pa vendar je bilo to vedno preglasovano oziroma ocenjeno, da ni potrebno. Zato smo mnenja v Poslanski skupini Zares, da je ta zakon slab in da je predvsem pomembno, da se bo zakon spoštoval in da bo učinkovit, če ga bodo državljanke in državljani spoštovali, ne pa da se ga bodo bali in ravno to je največja pomanjkljivost tega zakona, da stavi na to drastično povečanje kazni in da povsem ali pa v zelo veliki meri zanemari tisto, kar je na področju prometne varnosti najbolj pomembno, to pa je vzgoja, prometna kultura in ravno te nam Slovencem očitno zelo manjka. Danes in na prejšnjih razpravah so se nekateri celo hvalili s tem, kako drugače vozijo v tujini in kako drugače se vozi v tej Sloveniji. Ampak to samo zvišanje kazni ne bo spremenilo. Potrebna bi bila vzgoja. Potrebno bi bilo dodatno izobraževanje. Vendar za to je potrebno veliko časa, veliko znanja in veliko tudi sredstev. V Poslanski skupini Zares smo predlagali, da bi ne tako drastično povečali kazni, da bi večjo težjo dali ravno na tisti del dodatnega kaznovanja s točkami in potem posledično tudi ponovnega opravljanja izpita, kar pomeni eno izmed oblik vzgoje in prevzgoje za te voznike. Prepričan sem, da je razmerje, ki je postavljeno, neprimerno, da je v razpravi bila velikokrat primerjava podana, kako so sedanje kazni primerljive s kaznimi v tujini. Pa nikoli nobene primerjave, kako so naše povprečne plače v Sloveniji neprimerljive s plačami v tujini. In to nesorazmerje - smo prepričani - bo povzročilo dodatne probleme v vsakdanjem življenju. In ko smo bili priča temu res drastičnemu povečanju, ki ponekod presega večkratnik povprečne slovenske plače ali pokojnine, smo po drugi strani tiho in neopazno bili priča odpustkom, ki jih dobivajo na področju poklicnega opravljanja z avtoprevozništvom. In to lastniki, manj šoferji, ampak delodajalci in da je nedopustno ob situaciji, ki vlada na terenu, kako se ne obvladuje tovornega prometa po naseljih, po ulicah, kako se ne obvladuje in se ne kontrolira mirujoč promet. Vse to breme naložiti v tem Zakonu občinskim redarjem. In če v tem trenutku država ni sposobna. Skoraj ne morem verjeti, da ne bi hotela kupiti približno 250 potrebnih radarjev, zagotoviti večje število policistov, kako je to potem možno speljati v vseh 210-ih občinah? Pomisleki, ki se pojavljajo, so in bodo lahko zelo hitro preverljivi, kako se bo potem to v vsakem okolju izvajalo ali ne izvajalo. In da bomo priče še večjemu neredu, ki vlada na tem področju danes, in da je to zelo velika odgovornost, ki jo nalaga občina lokalnim skupnostim ponovno s starim vzorcem brez dodatnih finančnih sredstev ali zagotovitvijo le-teh v bodoče. Pa tudi, če bodo zagotovljena dodatna finančna sredstva, sem prepričan, da na terenu ni dovolj interesa za to službo. Izkušnje v tistih mestnih občinah ali tistih okoljih, kjer so že začeli z izvajanjem tega redarstva, so takšne, da bi moral biti to velik signal in opozorilo Vladi, da se nam bodo na tem področju s tem zakonom pojavili še večji in še težje obvladljivi problemi. Zato v Poslanski skupini Zares menimo - z vsem spoštovanjem do dobrih in poštenih namenov Vlade, obeh ministrstev, da se izboljša prometna varnost. Prepričan sem v veliki in iskreni želji, da se zmanjša število smrtnih žrtev, ne nazadnje si to želimo vsi, da je nedopustno, da se označi tiste, ki bomo glasovali proti takšnemu zakonu, da smo proti največji človeški vrednoti, življenju. Mislim, da je kar nekaj tudi poslancev, ki imajo v svojem sorodstvu hude izkušnje. V primeru, ko se pa oceni, da je zakon slab, je pač treba glasovati proti. In v Poslanski skupini Zares bomo glasovali proti takšnemu zakonu. Pri tem nam je zelo žal, da se ni prisluhnilo pozivom tudi drugih poslanskih skupin, da bi se razprava podaljšala, da bi se zakon pripravil bolj strokovno in predvsem, da bi bil bolj življenjski ter boljši, kot je ta. Tako da, še enkrat, v Poslanski skupini Zares tega predloga zakona ne bomo podprli.
Hvala. Gospod Ivan Jelen bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Prosim.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Kolegice in kolegi, spoštovani minister! Prvenstven namen predlagane Novele zakona o varnosti cestnega prometa je zmanjšanje števila prometnih nesreč z najhujšimi posledicami oziroma zmanjšanje števila ugaslih življenj udeležencev cestnega prometa, ki smo jim priče dandanes. Statistika je neizprosna. Nacionalni program varnosti cestnega prometa, ki predvideva pol manj smrtnih žrtev na cestah do leta 2010, je vse prej kot na poti uresničevanja. Podatki so, lahko rečemo, pretresljivi in kažejo na izredno kritično stanje na tem področju. Zato je že skrajni čas podvzeti ukrepe, ki naj bi učinkoviteje preprečevali morijo po naših cestah. Eden izmed ukrepov je tudi novela, ki jo v okviru tretjega branja zakonodajnega postopka danes obravnavamo. V Poslanski skupini DeSUS moramo priznati, da smo bili na začetku do novele izredno kritični. Tako v prvem kot v drugem branju smo opozorili na kar precej nedorečenosti, nejasnosti predlaganih določb, na njihovo neustreznost tako z nomotehničnega kot vsebinskega vidika. Kljub temu smo menili, da je z besedo "primernega" podlaga za nadaljnji postopek. Izkazalo se je, da smo se odločili pravilno. Namreč anomalije predloga so bile tekom postopka v večino ustrezno amandmirane. Tako, da imamo sedaj pred seboj jasnejše in primernejše rešitve. Kar pa se tiče v javnosti najbolj odmevne spremembe, to je strožjega kaznovanja kršiteljev cestno-prometnih predpisov za kršitve, ki so vzrok najhujših prometnih nesreč, na primer: prekoračitev hitrosti v naselju, agresivno speljevanje, zaviranje in ustavljanje vozila, vožnja pod vplivom alkohola in mamil, nevarno prehitevanje pa smo poslanci DeSUS-a malce skeptični, da bo resnično pripomogla k doslednejšemu spoštovanju cestno prometnih predpisov in s tem večje varnosti. Menimo namreč in tudi številne raziskave to potrjujejo, da se vozniki držijo pravil le kratek čas po zvišanju kazni. Potem pa gre znova vse po starem. Prepričani smo, da je večjo pozornost potrebno nameniti primerni vzgoji voznikov, ki bo vplivala na povišanje prometne kulture, odgovornosti in strpnosti v prometu. Predvsem pa ste za povečanje varnosti in s tem zmanjšanju prometnih nesreč odločili na primeren in dovolj pogost nadzor ter zadovoljivo kaznovanje in učinkovita izterjava le-te. V Poslanski skupini DeSUS bomo Predlog sprememb in dopolnitev zakona o varnosti cestnega prometa v celoti podprli. Podpiramo tudi amandmaje katerih podpisniki smo v upanju, da bodo te rešitve dejansko pripomogle k zmanjšanju števila prometnih nesreč ter posledično k zmanjšanju števila ugasnjenih življenj udeležencev cestnega prometa v Republiki Sloveniji.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev in sicer, najprej o predlogu zakona v celoti. Besedo ima gospod Pavliha. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Spoštovani gospod minister s sodelavcema. Cenjene kolegice poslanke in kolegi poslanci. Človek ni več človeku volk, ampak je Slovenec Slovencu voznik. Kaj lahko naredimo? Predlagatelj izhaja s predpostavke, da bodo višje in strožje kazni zmanjšale število žrtev in poškodovanih na naših cestah in prispevale k večji varnosti. Oh, kaj bi dal, da bi ta trditev držala. Vendar se bojim, da samo represija ne bo zaustavila smrtonosne košnje na naših krvavih cestah. Nekaj smo že slišali o črni statistiki. Ampak prav je, da vedno znova te podatke poudarjamo. Ali veste, koliko ljudi vsak dan oziroma vsako leto umre na svetovnih cestah? Na svetovnih cestah letno umre milijon 260 tisoč ljudi, dnevno najmanj 3450. Poškodovanih je približno 50 milijonov letno. 5 milijonov jih ostane večno invalidnih. V Evropski uniji je ta številka okoli 41 tisoč letno. Leta 2001 je bila ta številka celo 50 tisoč, 2 milijona poškodovanih. In pri nas: od leta 1954 do leta 2007 je na slovenskih cestah umrlo 22 tisoč 513 ljudi. To je za eno dobro večjo občino Piran. Od tega, več kot 6 tisoč v času naše samostojnosti. Vse to kaže na nujo, da morda apeliramo na Svet Evrope, na evropske institucije in seveda tudi na domačo oblast, da razmislimo o uvedbi nove človekove pravice 21. stoletja - človekove pravice do varnega prometa. Na nedavni skupščini Evrosredozemske parlamentarne skupščine smo se lahko prepričali, da ni nič nenavadnega uvajati nove pravice. Seveda ob predpostavki, da že do sedaj zapisane, ki so del naravnega prava, spoštujemo. Predlagali smo uvedbo pravice človeka do dostopa do pitne vode in pravico človeka do dostopa do trajnostne energije. Če primerjam pravico do varnega prometa glede na krvave številke, ki sem jih navedel, se mi zdi pravica človeka do varnega prometa najmanj tako pomembna kot omenjeni dve. No, pa tudi z malce pravne gimnastike bi že sedaj lahko iz Ustave izluščili takšno pravico. Če pogledamo 72. člen, ki določa pravico ljudi do zdravega življenjskega okolja, lahko rečemo, da ta pravica v širšem pomenu vključuje tudi pravico do varnega prometa. In tisti drugi del, ki je v tem členu zapisan, je pa še posebej pomemben. Namreč zapisana je ustavna dolžnost države, da skrbi za zdravo življenjsko okolje. In podobna filozofija bi morala veljati tudi na področju varnosti v cestnem prometu. Morda za laika nepotrebna malenkost, skrb. Ampak besedica skrb je več kot varovanje. Besedica skrb vključuje preventivne, kurativne in represivne ukrepe, ki morajo kot celota ne samo ohraniti neko stanje, ampak ga tudi izboljšati. Vizija EU je prepoloviti število smrtnih žrtev. Celo v logotipu se pojavlja številka 25.000, kar se meni - milo rečeno - zdi nemoralno. Kako lahko rečemo, da je naša vizija v Sloveniji 150 žrtev letno? Ali to pomeni, da pristanemo na 150 žrtev? Vem, da zveni nič žrtev utopično. Ampak vedno si postavljamo višje cilje, da potem dosežemo nižje. Zato vztrajam na tem, da je naša vizija še vedno nič. In to smo leta 2004 v predlogu prometne politike tudi napisali. Če se na kratko lotimo posameznih treh komponent skrbi, lahko glede preventive ugotovimo, da so v začetku 90-tih let boljše ceste zmanjšale krvni davek. Potem se je pa to nehalo. In zadnje čase zaradi obnavljanj cest, zaradi posebnih tehnologij lahko zopet ugotavljamo slabše delovanje infrastrukture. Naj omenim samo nekaj nesreč in ne nazadnje tudi minister dobro ve situacijo v nekaterih naših tunelih zaradi napačno narejene podlage. Prav tako trdim, da bi lahko z boljšim javnim potniškim prometom vplivali na boljšo varnost v cestnem prometu. Nekajkrat je bilo danes že izraženo negodovanje zaradi ukinitve Sveta za preventivo in vzgojo v cestnem prometu oziroma njegova utopitev v direkciji za ceste. Jaz menim, da bi morali ta svet preoblikovati v posebno agencijo zaradi izjemno občutljive in zaskrbljujoče problematike. Koliko imamo državnih organov na področjih, ki so bistveno manj pomembna kot varnost v cestnem prometu? Jih nismo ukinili. Menim, da tu država varčuje na napačen način. Kot primer dobre civilne iniciative bi želel omeniti Zavod varna pot, ki je meddrugim uvedel svetovni Dan spomina na žrtve prometnih nesreč. 18. november je razglašen za ta dan in ki s svojim preventivnim delovanjem tudi pozitivno vpliva zlasti na naše najmlajše udeležence. Prav tako bi v okviru preventive predlagal, da se uvede za storilce hujših prekrškov obvezno delo v rehabilitacijskih centrih oziroma bolnicah, kjer bi se lahko takšni storilci srečali s paraplegiki, tetraplegiki in drugimi huje poškodovanimi. Mislim, da bi takšno delo imelo večji preventivni učinek kot, na primer, sami posnetki razbitih avtomobilov ali nesreč. No, in ne nazadnje tudi tu lahko mediji igrajo večjo vlogo, pa ne z opevanjem storilcev prekrškov, ki z 250 kilometri na uro drvijo po naših cestah, ampak z njihovo javno obsodbo. In tudi upravni organi lahko na podoben način kot Ministrstvo za promet z oglasi pozitivno vplivajo na naše obnašanje. Mislim, da si tu Ministrstvo za promet zasluži pohvalo. Kajti, nekaj teh oglasov, ki se nanašajo na hitro vožnjo oziroma počasnejšo vožnjo, na pripenjanje z varnostnim pasom in tako naprej. Zaslužijo pohvalo. Mislim, da pozitivno delujejo zlasti na naše najmlajše. Glede kurative naj izpostavim samo en problem - o tem sem govoril že, ko smo imeli splošno razpravo - namreč, reševalne avtomobile. Prevečkrat se dogaja, da reševalne avtomobile upravljajo oziroma vozijo reševalci, ne pa vrhunsko usposobljeni vozniki. Zaradi varčevanja. Menim, da bi bilo primerno ravno obratno. Kar nekaj nesreč, na žalost, se je dogodilo, zlasti na Primorskem, ko so se znašla reševalna vozila v hudih nesrečah zaradi nezadostnega znanja reševalcev, ki so seveda usposobljeni za reševanje, ne pa za vožnjo. Idealno bi bilo, da bi vozili eni, reševali pa drugi. Ampak če drugače ne gre, potem mora biti v dvomu voznik bolj voznik kot reševalec. No, in pod kurativo bi lahko uvrstili tudi vsestransko pomoč žrtvam. Tistim, ki preživijo, in tudi njihovim svojcem. Tako v duhovnem smislu kot drugem socialnem. Kajti, to so ljudje, ki so lahko za večno zaznamovani, ki morajo bistveno spremeniti svoje življenje in trpijo, da si še misliti ne moremo, kako. No, in končno, represija. Tu, cenjene kolegice in kolegi, ponovno izpostavljam problem ali dejansko učinkovitost generalne in specialne prevencije. To so nas učili v drugem letniku Pravne fakultete pri predmetu Kazensko pravo, kaj je eno, kaj je drugo. Vsaka kazen naj bi imela kot prvo generalni prevencijski učinek. Kar pomeni, da kaznovan storilec vzgojno demotivacijsko vpliva na potencialne druge storilce, češ, bomo se bolj previdno obnašali, da ne bomo tudi mi ob vozniško dovoljenje, da ne bomo dobili preveč kazenskih točk, da nam ne bo treba ponovno opravljati izpita. In specialna prevencija naj bi pozitivno vplivala na kaznovanega. Torej, ker je bil kaznovan, v prihodnje ne bo več kršil. Vsaj v kazenskem pravu sta tako ena in druga oblika prevencije dokazali, da nista tako učinkoviti, kot bi človek domneval. Torej, relativno šibka korelacija je med represijo oziroma kaznimi in pa učinkovitostjo oziroma boljšim obnašanjem storilcev. Tukaj se v teoriji dostikrat omenja primer javnega obešanja žeparjev, tatov. V Veliki Britaniji, ko je v času eksekucije bistveno naraslo število tatvin. Kajti medtem, ko so obsojali oziroma usmrčevali pajdaše, so njihovi kolegi izkoristili gnečo in nemeneč se za generalno ali specialno prevencijo praznili žepe vseh gledalcev. V času razprave, ki je bila tudi po moji oceni dobra na odboru, čeravno brez kakšnega posebnega učinka, vsaj, kar se tiče številnih amandmajev opozicije, smo govorili o nekaterih konkretnih pripombah. Naj na tem mestu omenim samo moje globoko nestrinjanje, da se ravno tistim, ki bi morali odgovarjati strožje, na primer delodajalcem ali kot je gospod Gulič rekel profesionalcem, kazni znižujejo. Prav tako se ne morem strinjati z razširitvijo obveznosti občinskih redarjev, pa še nekaterimi konkretnimi členi oziroma dopolnitvami, o katerih ne bom več govoril. Recimo, uravnilovka za nekatere najhujše kršitve. In še bi lahko našteval. Dovolite mi, da na koncu preberem samo eno misel, ki je zapisana v poučni brošuri Ministrstva za promet, Sveta za preventivo in vzgojo v cestnem prometu, ki pač zdaj obstaja v obliki Direkcije Republike Slovenije pa kaže na to, kar bi morali mi vsi pomesti pred lastnim pragom. Takole pravi: "Otrok opazuje naše ravnanje in ga skuša posnemati. Bodimo mu dober zgled, ne samo takrat, ko ga skušamo naučiti najnujnejših prometnih pravil. Temveč vedno, na sprehodu, na poti do vrtca, na kolesu ali v avtu." Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Drobnič.
Hvala lepa za besedo. Prav lepo pozdravljeni, predstavniki Vlade, spoštovane kolegice in kolegi. V predloženem zakonu, ki ga imamo v tretjem branju je veliko dobrih predlogov, ki bodo zagotovo vplivali na boljšo varnost v cestnem prometu. To so ne nazadnje tudi uskladitev zahtev z odločbo Ustavnega sodišča preventive otrok, zaščite otrok in podobno. Vendar pa precej besed se je ustavilo okrog višine kazni. Mislim, da je potrebno okoli tega diskutirati. Prvič, niso vsi tisti, ki delajo prekrške ali delamo prekrške brezvestni vozniki. To je treba izključiti. Kdo pa najbolj povzroča te strahotne nesreče, tudi zadnje dneve smo imeli priložnost videti. Ali bomo s temi ukrepi, s temi spremembami, z višjimi kaznimi vplivali na mlade japije, katerim denar nič ne pomeni? Ali bomo vplivali na to, da se ne bodo več tako obnašali? Druga kategorija oseb, ki so ravno tako, na katere smo jezni, in sicer, posebej ne izpostavljam nacionalnosti. Ampak to so Romi, ker preprosto - kazni ni mogoče izterjati. Ali smo pomislili na to katere inštrumente bi lahko imeli, da bi vendarle prišli do njih z alternativnimi kaznimi? To, kar je moj poslanski kolega gospod Pavliha omenil. Za takšne, ki pravijo, da nimajo denarja, da nimajo registriranega avtomobila, nimajo izpita, nič nimajo, pa povzročajo tudi drugim nesreče. A ne bi bil za te tudi primeren takšen ukrep?! Ja, kaj pa z "road-racerji"? Ravno tako. Ali bomo s temi ukrepi preprečili, da bi se to odvijalo med mladimi? Tako se pravzaprav dela, ko se pripravlja zakon. Ali bomo s temi ukrepi res tiste, najbolj hude stvari preprečili? Saj te nesreče, ki se dogajajo, 3 smrtne žrtve. To niso, da je nekdo prekršil hitrost za 20 kilometrov na uro na takem mestu. Ne. Gre za ekstreme. Gre za ekstremno obnašanje. Princip sorazmernosti je potrebno upoštevati. Kaj to pomeni? Zdaj, če trdite, da bi se s 100% dvigom kazni znižalo za 60% smrtnih žrtev, jaz predlagam, da se bistveno povečajo kazni. Bistveno. Ne samo toliko, kot ste zdaj. Recimo, 1000 evrov. Ampak, da se še dvignejo. Če je ta kavzalnost, če je ta odvisnost. Če ste to dokazali, če imate dokaze, potem bom jaz za to glasoval. Če tega nimate, potem vam predlagam, da ostanejo kazni na enaki ravni, pa da jih izterjate. In še nekaj glede teh kazni, glede teh stvari prekoračitve hitrosti. Dogaja se voznikom, čisto solidnim voznikom, da bodo takšne znake tudi spregledali. Če pogledate, kako rastejo ti reklamni napisi ob cestah kot gobe po dežju, pa saj ni možno več ugotoviti, kje je še znak. Zgodi se, vam povem, pri povsem solidnih voznikih, treznih, ki ne kršijo, pa bodo spregledali. No, glede teh zasedb policistov pa vemo, da so na tistih delih, kjer je ravna štiripasovnica, omejitev 50 na uro. Ko razmišljaš in prilagajaš hitrost in rečeš, tukaj bi pa verjetno bila primerna hitrost 60 do 70. Na tistih mestih se postavljajo. Ali najdete policijske kontrole na mestih kjer se je zgodilo veliko nesreč?! Na nevarnih odsekih, na problematičnih odsekih?! Jaz tega še nisem ugotovil. Mogoče ste vi, ker morda premalo vozim. Ampak to bi se dalo tudi ugotoviti. Torej, tiste kazni, ki so zdaj, so čisto sorazmerne z evropskimi. Pa nekatere druge reči, ki so v zakonu, so povsem primerne. Je dober pristop, ki ste ga naredili. Zato mislim, da so te razprave in prav je, da in da bi se takim razpravam tudi prisluhnilo.
Hvala. Gospod Prijatelj, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Še enkrat lep pozdrav ministru, ki še vztraja! Vsako človeško življenje, spoštovane kolegice in kolegi, ki ugasne na slovenskih cestah zaradi "krivde države" zaradi tega, ker imamo takšno infrastrukturo, kot jo imamo, je vzrok, da poiščemo tudi odgovornost. Vsako. Če govorimo o tem, da na eno leto, ki ima 365 dni, umre en razred otrok na cestah, potem nekaj ni v redu z našo prometno varnostjo. Preprosto ni v redu. Otroci pa res niso nič krivi. Prej sem poslušal neumnost mojih kolegov - ne bom jih imenoval, da ne bodo rekli, da imajo priložnost za repliko -, da je za preusmeritev težjega tranzitnega tovora na železnice, ki bi bistveno izboljšala tudi ekološko varnost v Sloveniji. Kajti, vemo, kaj vse vozimo po cestah. Slovenija je, če pogledamo bolj natančno, eno samo vodozbirno območje. Zelo lepa je. Še dobro, da je tako neokrnjena, kot je, da ni bolj ekološko ogrožena glede na to, da se tranzitni tovor povečuje in da bi bistveno zmanjšali smrtnost na cestah, če bi to storili. To nas nič ne stane. Prejšnji minister nam je to obljubljal. Sedanji minister je na to malo pozabil. Jaz bi rad videl novelo tega zakona, ta predlog, to odredbo, ki bi priromala sem v Državni zbor pa jo dajte kopirati tudi za Avstrijce in jo jutri lahko vpeljemo v naš vsakdanjik. Železnica ima možnosti, in to smo že počeli, kasneje je bilo to zaradi pritiskov kamionarjev ukinjeno. In lahko vpelje redne, takoimenovane oprtne vlake, ki bodo kvalitetno pripeljali to veliko število kamionov od točke A do točke B oziroma na vzhodno mejo, kjer gredo lahko potem tudi naprej po cesti, zaradi mene. Ampak tega preprosto nočemo storiti. Dovoljujemo tudi in gledamo vsak dan prehitevanje, kamion kamiona na avtocesti. Kar tudi, verjamem, mnogim požre živce. In je tudi tu prometna varnost v bistvu na nek način ogrožena. Policija ne ukrepa. Na avtocestah pa sploh nič ne ukrepa policija. Na državnih cestah, če je lepo vreme, najdemo kakšnega policista. Drugače pa se raje postavijo ob kak bife ali pa na kako pregledno počivališče, kjer lahko, če kaj dobrega pojedo in popijejo, tam enostavno opravljajo svojo dolžnost. Še enkrat bi poudaril, če bomo stremeli zgolj h kaznovalni politiki, nismo naredili ničesar. Vi primerjate to z Evropo. Govorite, kakšne so kazni v Evropi. Pa saj Slovenci nimamo evropskih plač! Kaj bomo pa naredili s tem, če bomo povečali globe, če bomo povečali kazni, če pa že zdaj ugotavljamo, da so nekateri plačilno nezmožni in si jemljejo vse pravice v svoje roke? Govornik pred mano je govoril o ciganih. Meni je ta izraz ljubši. To je absolutno privilegirana družba pri nas. Ne plačujejo ne davkov, ne registrirajo avtomobilov, da ne govorim, kaj vse drugega si še lahko dovolijo. In če primerjam to vaše govoričenje z zakonom, ki obravnava v bistvu tujce, in pogledamo te globe v tem zakonu in primerjamo v bistvu to restriktivno kaznovalno politiko v Zakonu o varnosti cestnega prometa, ja, gospodje, saj se vam je v bistvu strgala realnost. Je ni več. Tu ste šli v nebo. Pri tujcih, ki pa "švercajo" ljudi, ki se ukvarjajo s prostitucijo, ki lahko v bistvu delajo kriminalne naveze iz družbe, imate pa minimalne kazni. Sramota! In še nekaj bi vas rad vprašal, spoštovani minister. Jaz cenim vašo prizadevnost in tudi vaš trud. Moram reči, da je to kar zaznati. Dajte mi povedati, kaj se dogaja s tako imenovanim bencinskim tolarjem. Ena milijarda in 600 milijonov ameriških dolarjev. Podatek je dostopen samo do leta 2002. Potem ste pa to umaknili. Ne vem, zakaj. Ne vi, ampak je bilo umaknjeno. Nismo mogli več dobiti tega podatka, je bilo zbranega tega denarja, porabljenega 75%, piše v zapisu. Kam gre ta denar? To je vendarle ogromna količina denarja. Zakaj ta denar ne date v državne ceste, ki so tako zanemarjene? In če bomo preusmerjali tovorni promet - kar se sedaj dogaja, na avtoceste, nekateri od vas tudi trdite, da je to nuja - bomo tudi te avtoceste uničili. Ker uporabniki teh storitev lahko ugotavljamo danes, da so avtoceste že danes prenatrpane. Ali bomo jutri začeli graditi nov avtocestni odsek, nov avtocestni križ? In še nekaj. Vaš nastop v tem mandatu je govoril o transparentnosti, zagotavljanju zakonitosti pri porabi sredstev v izgradnji avtocest. In me zanima: Kaj se bo zgodilo s tistimi, ki so nekvalitetno delali? Napake komaj sedaj vidno prihajajo na površje. Govorim za avtoceste. Konkretno pri trojanskem predoru je opravljalo to delo slovensko podjetje. Župan iz Trbovelj je bil zelo vesel. RGD Trbovlje je to opravljalo. Potem ste to pogodbo razveljavili, dali to SCT-ju in SCT je poiskal podizvajalca Grassetta iz Italije, ki je naredil, kar je naredil. Danes pa si vsi pilatsko umivajo roke, da ni nihče kriv. 1,5-krat dražja je bila investicija oziroma gradnja s strani tega italijanskega podjetja. In tudi tu je kritična točka. Kritična točka, prometna, ki terja veliko pozornost nas uporabnikov. In seveda, ko prideš s 130 in moraš zmanjšati na 60, te kar "prilima" na prvo steklo. To je dejansko odziv tega, te nove gradnje, tega transparentnega in tega zakonitega postopka pri porabi javnih financ. Zakaj danes noben ne odgovarja o tem? Zakaj danes noben ne odgovarja tudi za nesreče, ki so nastale iz te vzročne povezave? Zakaj sploh Grassetto? Zakaj sploh Italijan? Zakaj ne slovensko znanje? In še nekaj. Črne prometne točke. Nihče jih ne omenja. Ali veste, koliko jih je v Sloveniji? Zakaj ta Državni zbor ne nameni denarja za odpravo teh črnih prometnih točk? Pa to pa ja lahko naredimo jutri. Govorimo o nekem sistemskem urejanju varnosti z dvigovanjem kazni. Pa to je zadnje, kar lahko naredimo. Prvo moraš imeti pogoje za dobro delo, drugače tudi dobrega dela ne moreš opraviti. Če to velja za promet, prvo moramo imeti vzorne ceste, da lahko varno vozimo. Drugače je vse tvegano. Tveganje se povečuje s tem, ko mi zanemarjamo v bistvu vzdrževanje in za to je odgovorna Vlada. Vlada je skrbnik teh cest. Vlada Republike Slovenije, teh državnih cest. Spoštovani minister! Jaz bi lepo prosil, če mi lahko poveste, kakšna bo strategija pri vzdrževanju državnih cest v nadaljevanju vašega mandata. Ali bomo kaj storili v tem mandatu? Ali vam je res vsem skupaj samo za to, da v miru počakamo jesen? Kajti vidim, da vse skupaj gre v to smer, da čim manj valov, čim manj vzburkanosti. Čim manj jeze, samo da se prerinemo do volitev. To, kar se danes dogaja, bo lahko imelo tragične posledice, ki bodo še mnogo večje, kot so namreč. Kdo bo odgovoren za to, kar se v bistvu dogaja tudi na nezavarovanih železniških prehodih? Te problematike, spoštovani minister, niste odpravil. Niste odpravil. Jaz bi rad videl, da se dogovorimo, da povem tukaj datum, uro in seveda tudi tisti zadnji termin, ki je še sprejemljiv, kdaj bomo imeli cestne prehode z železnico zavarovane na normalen način, kot ga danes Evropa pozna, z elektronskimi zapornicami. A tudi to je predlagal. Tudi za to nimamo denarja. Pa dajte malo denarja od tega bencinskega tolarja! Eno milijardo šesto dolarjev ste pobrali. Skratka, prosim vas, če mi lahko date te odgovore in seveda ne zavijajte odgovore v celofan, ampak eksaktno poveste bobu bob. Prosim!
Hvala. Gospod Mikolič.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni! No, jaz menim, da moramo imeti dober predvsem pa učinkovit zakon na tem področju, da bomo naredili več reda na cestah in s tem tudi prispevali k temu, da bo čim manj nesreč. Predvsem nesreč s smrtnimi izidi na cestah. In moram tudi povedati, da me s predlaganimi rešitvami niste prepričali, da bomo ta cilj dosegli. Ker moram povedati, da me predvsem moti to, da v tem zakonu izrazito štrlijo kazni, visoke kazni. Jaz sem mnenja, da to ni prava pot za dosego tega cilja. Jaz sem v prvi obravnavi veliko govoril o tem, koliko prometnih nesreč se zgodi s petka na soboto, s sobote na nedeljo, koliko prometnih nesreč s smrtnimi izidi in koliko mladih je soudeleženih pri teh katastrofah. To je ena zadeva. Druga zadeva je posledično na predlagan zakon tudi ta, da bo nekdo, ki je celo noč v službi za trakom zjutraj, ko se pelje domov, namesto petdeset po nesreči v naselju peljal sedemdeset in bo ne ob tisti dnevni zaslužek, celo mesečni zaslužek. Zato bi ponovno poudaril, da s tako visokimi kaznimi se jaz ne strinjam. Zdaj mi ne preostane drugega kot to, da rečem, da imam v avtu tako kot marsikateri voznik na armaturni plošči nalepko oziroma podobo Svetega Krištofa. Vemo, da je Sveti Krištof zavetnik šoferjev. Moram povedati, da trenutno bolj zaupam njemu kot predlaganim rešitvam z vidika, da bo manj smrtnih žrtev na slovenskih cestah. Tako, da jaz tega zakona ne morem podpreti.
Hvala. Gospod Kokalj.
Hvala lepa. Za vsak zakon je po moji oceni pomembno, da je sprejet takrat in v tistih zadevah, ko brez njega ne moremo na odgovoren in spontan način vzpostavljati nekega urejenega stanja v družbi. To pomeni, da zakon mora služiti lažjemu urejanju medsebojnih odnosov. Ne more jih pa nadomeščati. Zato tudi smatramo, da mora vsak zakon biti napisan in predvsem uporabljen življenjsko. Uporabljati ga morajo predvsem tisti izvajalci, ki so osveščeni in usposobljeni za tak pristop. Pri tem gre tudi za to, da se dosledna uporaba predvsem kazenskih sankcij uporablja samo takrat, kadar lahko z gotovostjo sklepamo, da bodo te vzgojne in bodo imele zelo verjetno pozitiven vpliv na bodoče ravnanje. Hkrati pa je zelo pomembno, da ne povzročajo stranskih učinkov na področjih, ki jih en zakon ne more urediti. Zdi se mi današnji zakon zelo podoben kot nek Zakon o zdravilih. Policisti in sodniki bodo v zvezi z današnjim zakonom neke vrste zdravniki, ki bodo predpisovali recepte in zdravila v primeru problematičnega stanja na cestah. Sam razumem dejansko stanje v Sloveniji na področju varnosti v prometu kot neke vrste epidemijo. Stanje je resnično zaskrbljujoče. Podpiram to, da se začenja bolj sistematično pristopati k odpravljanju problemov. Se pravi, da se predpisujejo močnejša zdravila. Hkrati pa ugotavljam, da morajo temu slediti tudi ukrepi na področjih, ki so predvsem preventivne narave. V tem smislu želim vedeti, kako bodo pristojni organi okrepili preventivno delovanje predvsem v najnujnejših primerih. Tu bi navedel samo nekaj konkretnih zadev, kako bodo organi prisotni na tistih mestih, kjer vemo, kdaj in kje se sistematično krši cestno prometne predpise, pa prisotnosti organov ni. Lahko sem tudi bolj konkreten. Potem je treba tu poskrbeti za boljšo signalizacijo glede na realno stanje na naših cestah. Tu bi navedel samo eno vpadnico v Ljubljano po lokalni cesti, kjer so zvočne ovire. Se pravi, ležeči policiji po domače povedano tisti nizki, kjer avto samo nekoliko zaropota, če se čez zapelješ. Sistematično vsi vozniki vozijo po levi, ker se temu izogibajo. Se pravi, signalizacija pravzaprav ne služi večji varnosti, ampak postavlja druge voznike v večjo nevarnost. Tu bi na tem mestu samo želel se zahvaliti Ministrstvu za promet, da je prisluhnilo naši pobudi in postavilo dodatno signalizacijo na uvozih na avtocesto v zvezi s problemom napačnega uvažanja na avtocesto. Potem pa tudi, kakšna je prisotnost policije. Tam, kjer so vzroki za eventualne slabe posledice, recimo, petek ponoči, sobota ponoči, bližina diskotek oziroma zabavišč, kjer se zadržujejo v glavnem mladi ljudje. Mislim, da so to nekateri konkretni ukrepi, ki se jih da storiti. Predvsem, da bi preprečili to morijo. Sam sem v dilemi. Jaz moram reči, da mislim, da samo visoke kazni ne bodo rešile tega problema. Kot sem rekel, strinjam pa se s sistematičnim pristopom. In dokler sam ne bom videl zelo jasno, kako bodo organi pristopili k preventivnemu delu, se pravi k preprečevanju tistih vzrokov, ki sedaj povzročajo največje posledice, toliko časa tudi jaz zakona podpreti ne morem. Jaz se bom pri glasovanju vzdržal.
Hvala. Gospod Kumer.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Res ne gre za sistemski zakon, tako kot je dejal eden od kolegov, ko je v imenu poslanske skupine predstavil stališče. Je pa seveda ta predlog zakona v nekem pomenu davčni zakon za udeležence v cestnem prometu. Zato tudi sam ne podpiram tako drastičnega zvišanja kazni v finančnem smislu. Dejstvo namreč je in to dokazujejo - in danes je bilo že tudi rečeno - mnogi empirični podatki, da zaostrovanje kazni bistveno ne vpliva dolgoročnejše na večjo varnost v cestnem prometu. Gre za kratkoročni efekt, ki bo ponovno odložil reševanje nekaterih drugih problemov, ki vplivajo na varnost v cestnem prometu. In naj naštejem samo štiri. Na prvo mesto bom dal alkohol. Sam osebno bi se strinjal, če bi bila drastična kazen, tisti, ki gre preko 0,5, pet let odvzem vozniškega dovoljenja takoj na licu mesta. Podpiram tako drastičen ukrep. Ker tako, kot je bilo danes rečeno, 30% hujših prometnih nesreč je zaradi alkohola. Kakovost cest. Vedno več tovornega prometa na naših cestah predvsem, ko govorimo o državnih cestah in lokalnih cestah, preventiva. Tudi izobraževanje in tako dalje, da tega ne naštevam. Torej, namesto da bi država vložila več sredstev in energije v to, da bi zagotovili bolj varno cestno infrastrukturo in bolj osveščene voznike, bomo vložili napor v to, da nabavimo nekaj več radarjev, še nekaj dodatnih policijskih vozil in lepo število policistov, ki bodo ob cesti pisali naloge o prekrških. In ne samo to. Trpeli bodo tudi v dialogih in prepirih tako policisti kot vozniki, ki bodo v prekršku. Pa tudi sami policisti nimajo povsem enakega mnenja, kot ga imate predlagatelji v svoji obrazložitvi. Zato bom prebral odstavek iz foruma Odbora za zaščito policistov. Pa je dobro, da to poslušajo tisti iz Slovenske policije: "Ljudje potrebujejo policijo in v isti meri potrebuje policija ljudi. Vendar pa je smešno pričakovati, da boste imeli opravka s policisti samo, ko jih boste potrebovali. Razen, če se ustanovi služba, ki bo namesto njih bdela nad spoštovanjem cestno-prometnih predpisov in kaznovala kršitelje. Seveda pa je treba priznati, da je zaradi slabega vodenja policije in želje po polnjenju državnega proračuna vse več kaznovanja zaradi prekrškov, ki dejansko ne ogrožajo varnosti v prometu. Policija večkrat išče prekrške na krajih, kjer je največ prometa in posledično tudi več manjših kršitev, namesto da bi nadzor dejansko opravljala na krajih, kjer je prometna varnost resnično slaba. Toda zavedati se morate, da policist, ki vas ustavi na cesti, nima nikakršnega vpliva nad tem. On je tam, ker mu je bilo tako odrejeno. In več, ko bo izvedel ukrepov, bolje bo cenjen pri svojih nadrejenih." Drugače je pa to pismo, ki obsega pet tipkanih strani. Torej, dobili smo zakon, ki ne poveča prioritete, tako kot je danes že bilo rečeno, preventivi, temveč kazenski politiki, kaznovalni politiki. Glavne spremembe so v povišanju denarnih glob in to drastično. Tu se ravno tako ne strinjam s predlogom, kjer gre za drastično povišanje pri amaterskih voznikih in odpustke pri tistih, ki imajo avtoprevozništva. Še enkrat, sam tega zakona ne bom podprl.
Hvala. Besedo ima gospod Jerič.
Hvala za besedo. Spoštovani gospod predsednik Državnega zbora, spoštovani minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Tudi sam Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o varnosti cestnega prometa ne bom podprl. Po mojem mnenju samo kombinacija vzgoje, izobraževanja, preventivnih, represivnih, boljši javni promet in predvsem večja vlaganja tako na državni kot lokalni ravni v cestno mrežo bodo zagotovili večjo prometno varnost in s tem zmanjšanje števila mrtvih na slovenskih cestah. Po tem Predlogu sprememb in dopolnitev zakona o varnosti v cestnem prometu pa več ali manj govorimo samo o represivnih ukrepih in seveda o drastičnem povišanju kazni na tem področju. V razpravi je bilo marsikaj povedanega. Z nekaterimi stvarmi se strinjam. Na nekatere stvari je pa potrebno odgovoriti. Govorili smo o boljših cestno-železniških prehodih, o vlaganjih na tem področju. Jaz verjamem, da je potrebno marsikaj na tem področju postoriti in tudi zagotoviti večja sredstva za zagotovitev bolj varnih križanj z železnico. Ampak da vam povem primer. Na podlagi priporočila ministra za promet, bivšega, lokalne skupnosti nismo plačevale stroškov za vzdrževanje železniških prehodov, ker je minister obljubil, da bo to uredil s Slovenskimi železnicami. V tem času so tekli sodni postopki in lokalne skupnosti smo kljub vsem obljubam Vlade, ministrstva izgubili te tožbe. Zdaj so se zgodile izvršbe in v Hrastniku smo morali ta znesek poravnati, ki ni tako majhen za občinski proračun. Jaz mislim, da bi te stvari morala urediti država, ne pa lokalne skupnosti. Kar se tiče vlaganja v državno cestno mrežo. Jaz pogrešam Nacionalni program za državno cestno mrežo. Nacionalni program je bil v osnutku sprejet že v prejšnjem mandatu. Cel mandat nismo prišli v parlamentarno proceduro z nacionalnim programom, s katerim bi zagotovili večja vlaganja v državno cestno mrežo in s katerim bi zagotovili tudi boljšo prometno varnost. Zakaj ne? Jaz vam povem zakaj ne. Zato, ker bi bile potem prioritete vlaganja v državno cesto drugačne, kot so sedaj, ko se delajo, pač na podlagi, koliko je posamezen poslanec ali župan v lokalni skupnosti močan in da zagotovijo v državnem proračunu denar za državno cestno mrežo. Če ni tako, mi, gospod minister, dajte odgovoriti samo na eno vprašanje. Zakaj glavna cesta drugega razreda Hrastnik-Zidani Most je še danes enosmerna cesta? Da več ali manj na celotnem cestnem odseku ni mogoč promet v obeh smereh. Govorimo o bivši magistralni cesti, o glavni cesti drugega razreda. Je nemogoče, da bi tam udeležencem v prometu zagotovili neko ustrezno varnost. V štirih letih niti tolarja niste dali na to območje. Niti tolarja. Dajte mi povedati: Na kakšen način boste potem izboljšali prometno varnost samo na tem pomembnem odseku državne cestne mreže? Kar se tiče pristojnosti, ki jih prenašate na lokalne skupnosti in na lokalne redarje, vam povem, da bodo s sprejetjem zakona nastale velike težave. Več ali manj, večina lokalnih skupnosti lokalne redarske službe nima še postavljene. V Zasavju smo se odločili, da bomo skupaj organizirali lokalne redarje. Pripravljamo vse potrebne akte za sprejem na občinskih svetih. Potem gre še, bo potrebno na podlagi sistematizacije izbrati ustrezne kadre, jih spraviti skozi ustrezen proces usposabljanja, da bodo lahko izvajali te naloge. Kdo bo v vmesnem času za to skrbel? Za varnost na državni cestni mreži v naselju in na lokalnih cestah in javnih poteh? Jaz se bojim, da nihče. Ko smo dali to pristojnost, kar se tiče mirujočega prometa, lokalnim redarjem, policisti več ali manj v mestih ne "štrafajo" oziroma ne kaznujejo več, kar se tiče mirujočega prometa. Mislim, da bi moralo biti prehodno obdobje. Zato bi morali podpreti amandma Socialnih demokratov, da v tem prehodnem obdobju vse te službe vzpostavimo in potem zagotovimo nek učinkovit nadzor oziroma boljšo preventivo na tem področju. Kar se tiče policistov, vam povem, da se bojim, da se varnost v notranjosti države vsak dan bolj zmanjšuje. Ne samo na državni cestni mreži. Več ali manj je samo poudarek na schengenski meji. Policijski oddelki v občinah so kadrovsko podhranjeni in se varnost, ne samo na področju prometa, ampak tudi na ostalih področjih po mojem mnenju zmanjšuje. Še enkrat bi rad poudaril, samo kombinacija ukrepov tako na področju vzgoje, izobraževanja, preventive, boljše organizacije javnega prevoza, večja vlaganja tako v državno cestno mrežo kot lokalna, nas bodo pripeljali do cilja, ki smo si ga zadali v resoluciji oziroma v nacionalnem programu. Samo s povišanjem kazni tega dosegli ne bomo. Zato še enkrat povem, glasoval bom proti spremembam in dopolnitvam zakona.
Hvala. Besedo ima gospod Grill. Prosim.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovani gospod predsednik, spoštovani gospod minister s sodelavci! Danes oziroma ves ta čas se več ali manj predvsem razpravlja ali pa največji poudarek je namenjen tej takoimenovani višini kazni. Kot da je to zakon, ki resnično samo povečuje kazni. Da je to nek represiven zakon. Nobeden pa ne omenja, da je v tem zakonu zelo veliko drugih rešitev, ki bodo olajšale delo tako policistom kot tudi vsem tistim, ki se ukvarjajo s prometno varnostjo. Res je, da je za tiste prekrške oziroma - lahko rečemo - kazniva dejanja, ki so ključni razlog za tolikšno število smrtnih žrtev v cestnem prometu, bistveno večja kazen pa tudi število točk. Nenazadnje statistika govori, da je za preko 50% smrtnih nesreč razlog prevelika hitrost. Ravno tako je zelo velik procent smrtnih nesreč posledica ali neprevidnega prehitevanja, voženj v napačno smer. To so tisti ključni poudarki, ki jih v tem zakonu tudi sankcioniramo. Strinjam se s tem, da visoka kazen ni dolgoročen ukrep, ki bo na dolgi rok tudi imela takšen ukrep, kot ga vsi pričakujemo, da se bodo te kazni oziroma število smrtnih žrtev tudi zmanjšale. Tudi sam sem bil v dilemi, ko smo se prvič srečali s tem zakonom, ali so to prave rešitve ali niso. Vendar, ko sem prebral kar nekaj gradiva, kjer smo imeli s konkretnimi številkami tudi iz držav Evropske unije povsem eksplicitno navedeno, da so pa ravno podobni ukrepi zelo v kratkem času bistveno zmanjšali število smrtnih nesreč. V petih letih je v Franciji bilo - mislim, da - zmanjšanje okoli 42 ali 43%, v Luksemburgu 49%. In tudi tam so se na podoben način kot v tem zakonu lotili tega problema, ki mu jaz rečem, da je družbeni problem. Varnost v cestnem prometu! To ni samo stvar policije. To je stvar vsakega izmed nas, politike, vzgoje izobraževanja, nenazadnje tudi staršev. Starši smo tisti, ki moramo temu namenjati poseben poudarek, kajti otroci se zgledujejo predvsem po nas starših. Jaz sem trdno prepričan, da bo ta zakon imel v kratkem času zelo velik pozitiven učinek. Že sedaj ga ima. Nedavno tega sem sodeloval v eni razpravi. Bil sem povabljen kot poslanec. Bili so pa sogovorniki strokovnjaki iz varnosti cestnega prometa in policije. In so povsem jasno povedali, da v tem letu, v prvih dveh, treh mesecih je bistveno manj nesreč in tudi tistih s smrtnim izidom. Pomeni, da že to, ko se v javnosti razpravlja, da se bodo nekatere kazni tukaj tudi povečale, pri ljudeh vzpodbuja nekako bolj, kako bi rekel, varen odnos do obnašanja v cestnem prometu, da se to že pozna. In jaz sem trdno prepričan, da bo v naslednjih mesecih ta zakon imel nekoliko več učinkov. Se pa strinjam, da bo tudi tukaj ta učinek nekoliko zbledel čez leto, dve ali tri, kot je bil učinek zakona, ki je bil sprejet v letu 2004, kjer so se tudi kazni bistveno povečale, v nekaj letih nekoliko zbleden oziroma se je to kar poznalo. Zato bo treba poleg tega zakona delati zelo veliko na preventivi, na kulturi vsakega voznika vsakega izmed nas. V Sloveniji se kultura vožnje nas voznikov dviguje iz leta v leto. To lahko vsak, ki vozi, tudi ugotovi. Vendar še vedno ni primerjave. Če se ozremo po naših sosednjih državah, kjer je ta tradicija nekoliko večja in tudi na višjem nivoju. In tukaj so tiste rešitve, ki jih moramo vsi zasledovati. Vsak izmed nas. Ne samo ta zakon, ne samo minister za promet, ne samo minister za notranje zadeve. Tako, da je treba na tem graditi tudi v nadaljevanju. Govori se, da so pri nas visoke kazni, ki jih tudi Evropa ne pozna. To ne drži. Za primer Švica, ki ravno tako, da nekdo, ki prekorači kazen za preko 30 kilometrov na uro, poleg visoke denarne kazni in števila točk dobi tudi zapor. Ravno tako je to v Angliji. Pomeni, da so tudi tam do takšnih prekrškov izredno, izredno sankcionirani. Pomeni, da je ta naša rešitev povsem primerljiva z Evropo. Tukaj smo bili deležni danes tudi nekaterih razprav. Predvsem opozicijskih poslancev s kritikami, da država premalo vlaga v cestno infrastrukturo. Strinjam se, da bi bilo treba vlagati še več. Ampak, dajmo se vprašati: Koliko pa smo v času samostojne Slovenije namenjali za državne ceste? Iz proračuna smo 15 let gradili avtoceste pa še danes nimamo zgrajenih. Za državne ceste pa ni bilo denarja, da bi pokrpali tiste luknje, ki so vsako leto tudi nastajale. Takšna je bila situacija zaradi napačne politike vseh preteklih mandatov. Z nastopom te Vlade se je pa ravno državnim cestam namenilo vsako leto po enkrat oziroma dvakrat ali celo trikrat več denarja. Tako, da na državnih cestah imamo danes ne samo vse ceste več ali manj pokrpane, kjer je to najbolj potrebno, ampak vsako leto kar lepo število novih odsekov novih kilometrov cest. Sedaj se resnično za državne ceste namenja dva ali trikrat več sredstev, kot se je ob nastopu tega mandata. Nenazadnje tudi za avtoceste. V letošnjem letu je namenjeno za gradnjo avtocest denarja več, kot ga je bilo katerokoli leto v preteklosti. Pa smo zopet priča številnim očitkom, kako država na nepravilen način financira gradnjo avtocest. Ko pa vemo, da so avtoceste eden izmed pomembnih elementov, da se bodo lahko tudi smrtne žrtve v cestnem prometu znižale. Tako, da je tukaj treba povsem korektno povedati, da si je ta Vlada na problematiki varnosti v cestnem prometu ves mandat prizadevala, da bo tudi na tem področju stvari izboljšala. To ji tudi uspeva. Kako naprej? Kot sem že omenil, poleg tega zakona bo treba reševati tudi vzgojo, izobraževanje in pa tudi cestne povezave. Letos mislim, da bo preko 40 kilometrov novih avtocest. Pomeni, da v dveh ali treh letih lahko pričakujemo v celoti povezanost s temi koridorji z avtocestami. To bo imelo za posledico tudi večjo varnost. Danes smo lahko tudi poslušali, da policija s svojimi akcijami predvsem lovi ljudi, ki povsem slučajno vozijo prehitro. Jaz se s tem ne strinjam. Verjamem, da so lahko tudi taki primeri. Vendar v razgovorih z nekaterimi od komandirjev policije so vsi povedali, da ima policija nalogo, da predvsem poostri kontrolo na tistih področjih, kjer so najbolj kritične točke. In sam lahko rečem, da sem to zasledoval dnevno. Kajti, vozim se vsak dan iz Novega mesta v Ljubljano. In na tej cesti, ki je ena izmed najnevarnejših cest v Sloveniji, je moč zaznati policijo in nadzor prometa. Predvsem na tistih točkah, kjer je bilo do sedaj največ smrtnih nesreč. V tem zakonu so tudi rešitve, ki jih v preteklosti nismo imeli, za tiste voznike, ki velikokrat, mislim, da dvakrat ali trikrat, če bodo storili najhujše prekrške. Povsem enostavno se jim bo odvzelo oziroma zaplenilo vozilo. In to je odgovor tudi na tisto vprašanje oziroma kritiko, da se Romom ne more nič zgoditi. Mislim, da tukaj, če ne drugega, bodo vsaj ob avtomobil, če bodo dvakrat ali trikrat zaporedoma naredili prekršek. V tem zakonu so številne zelo dobre rešitve. Sam smatram, da bo prispeval k zmanjšanju števila najhujših nesreč. Zato bom seveda ta zakon tudi podprl. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Sok.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Kolegice poslanke in poslanci, minister s sodelavci! Tudi sam imam - moram odkrito povedati - veliko dilemo, kako ravnati pri tem zakonu, predvsem z vidika teh visokih kazni, ki jih uvaja ta zakon. Namreč, če bi resnično visoke kazni dolgoročno prispevale k temu, da bi na slovenskih cestah bilo manj mrtvih, bi to z obema rokama in pa z veseljem podprl. Vendar sam mislim, da tako kot tudi ugotavljajo nekateri drugi, temu ni tako in da sama višina kazni ne bo vplivala na to, da bi se število mrtvih na naših cestah zmanjšalo. Če bi to namreč veljalo, potem bi lahko ugotovili, da države, v katerih je uvedena smrtna kazen, nimajo tovrstnih zločinov, za katere je predpisana smrtna kazen. Pa lahko vidimo, da to pravzaprav ne zmanjša najhujših dejanj. Se pravi, tu je potrebno nekaj pristopa na celovitem področju. Predvsem, kar se tiče naših cest in varnosti. En del tega se seveda pospešeno izvaja. To so velika vlaganja v cestno infrastrukturo. Ni res, da so ta vlaganja majhna. V tem mandatu so izredno velika. Tudi zahvaljujoč temu, da je Državni zbor sprejel nekatera poroštva za najetje kreditov. Ker brez teh sredstev enostavno avtocestnega programa ne bi mogli zaključiti ali pa bi se znatno podaljšal in bi po tej plati še naprej prispevali k številu mrtvih. Mislim, da bo treba narediti več predvsem na sami preventivi, na vzgojnem področju. Tu bi verjetno preko osveščanja v družinah in potem skozi šolsko izobraževanje lahko veliko naredili. Vendar se tu ne da narediti nečesa na kratki rok. K temu je treba pristopiti postopoma in predvsem skozi vzgojo o vrednotah skušati spremeniti miselnost med mladimi, med katerimi je pravzaprav, kar se tiče števila smrtnih žrtev, to največji problem. Ob vikendih, ob sobotah zjutraj, ob nedeljah zjutraj lahko po poročilih poslušamo, na kateri cesti, iz kakšnega vzroka. Tu gre v bistvu za to populacijo. In še na en vidik bi rad opozoril. Ne drži tudi, da je pri nas policistov na cestah premalo. Vsaj za severovzhodni del države lahko rečem, da to ne drži. Dovolj jih je. Mogoče bi imel edino pripombo, da se mi zdi, da so nekateri, ki so tja postavljeni, premladi, da nimajo dovolj izkušenj. Sam sem že naletel na to, da je voznik na motorju z veliko hitrostjo policistom ob cesti samo pomahal. Očitno so se poznali. In če nekdo tako naredi, je potem to seveda v populaciji mladih zgled za ostale. Pravilno bi bilo, da tudi, če so prijatelji, če se poznajo, da bi ti mladi policisti ukrepali, tako kot jim to nalaga zakon. V zadnjih treh letih, ko sem se vozil z avtom, sem že dvakrat ali trikrat doživel takšno potezo s strani policistov, ki so stali ob cesti, in sem seveda zaključil, da se očitno poznajo, da so v prostem času prijatelji. Kako se bom sam odločil? V bistvu bi rad kot poslanec prispeval k temu zavzemanju, da se nekaj resnično zgodi. Vendar s tako visokimi kaznimi v tem trenutku tudi sam zakona ne nameravam podpreti. Pač pa se bom pri glasovanju vzdržal. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa Potrata.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavcema! Dovolite, da najprej rečem, da je zame prisotnost ministra pri obravnavi zakona nekaj najbolj samoumevnega in normalnega. Zato ne bom izrekala kakšnega posebnega razpoloženja ob tem, da ste še z nami. Posebej, ker ste z nami ob tretji obravnavi, ko je zakon pravzaprav že dobil podobo, kakršno je koalicija temu zakonu namenila dati. Pogrešam pa ministre ob vseh drugih priložnostih. Zato, ker je postala ta splošna navada, da ne dobivamo odgovorov na vprašanja. In temu je bila nemenjena tudi uvodna opazka mojega poslanskega kolega Janka Vebra in mislim enako, kot misli on. Sedaj pa k zakonu. Zakon o varnosti cestnega prometa vidim kot zakon, ki bi naj vendarle zagotavljal, da tisti, ki izvršuje vse ukrepe, ima zagotovljeno tudi varnost v cestnem prometu. Ampak žal se soočamo ravno z drugačno realnostjo. Zato je tudi razumljivo, da je dobršen del naše pozornosti ob tem zakonu namenjen predvsem kaznovalnemu delu. Podobno kot moji poslanski kolegi in kolegici, tudi sama ne morem pritrditi, da bo zvečana varnost zagotovljena z zaostrovanjem kaznovalne politike zaradi tega, ker je tudi minister za notranje zadeve v javnem nastopu zadnjič zagotovil ali potrdil izkušnjo, da zviševanje kazni ima zelo kratkotrajen učinek. Jaz nisem sodnica, ki bi bila nagnjena k temu, da daje prednost kaznovanju. Pa še pri sodnikih je tako, da morajo tudi za vzgojni učinek kazni računati. Ampak sem zagovornica vzgoje, izobraževanja in seveda predvsem preprečevanja. Znani slovenski psiholog Anton Trstenjak pa tudi še kak drug psiholog, ki se je ukvarjal s karakternimi značilnostmi Slovencev, je ugotavljal, da je samouničevalnost ali pa latentna agresivnost neka temeljna značilnost zlasti moškega dela populacije v naši državi. In prav ta lastnost prihaja do izraza tudi v vedenju v prometu. In ko tehtamo med obzirnostjo in predrznostjo, je žal več neobzirnosti in več predrznosti kot obzirnosti. Tukaj je etika na hudi preizkušnji. Zato bi lahko ugotavljali, da kultura, vozniška kultura žal ni visoko razvita. Kar se kaže tudi v tem, da je spoštovanje predpisov, spoštovanje zapovedi cestno-prometne signalizacije in vsega tistega, kar naj bi zagotavljalo tudi varno vožnjo, prej vzeto kot slabost kot pa prednost, ko se na ravni splošnega razpravljanja o tem, kako naj se v prometu vedemo, gibljemo. Sem že ob splošni razpravi povedala svojo izkušnjo, kako se godi tistim voznicam in voznikom, ki dosledno upoštevamo omejitve ob slabem vremenu na tem delu med trojanskimi predori. Vidite pa se bom spet k temu vrnila, ker je tudi urejanje predpisov silno pomembno. In če zdaj gledam, kako je signalizacija urejena na tem delu okrog Trojan - bom rekla, da bomo bolj varčni v izražanju - pa, kako je to urejeno ob predorih pri Tepanju, potem ugotavljam, da je to na dva popolnoma različna načina urejeno. In ko je prej nekdo govoril o tem, kako zlahka ob številnih signalih, ki jih vozniki zaznavamo in voznice zaznavamo ob cesti, lahko kakšnega tudi spregledamo. Vam bom povedala predpis, ki govori o 70-ih kilometrih ob slabem vremenu, čisto zamegli ali negira predpis o 100-ih kilometrih tam pred Tepanjem. Pa so tudi table, ki bi omogočale, da je utripajoča luč ali svetlobni signal, ki narekuje, kolikšna naj bo hitrost ob slabem vremenu in tako dodatno opozarja voznike na to, kako se naj vedejo. Poglejte, razveselile so me table, ki govorijo o prepovedi prehitevanja za tovorna vozila. Ampak kmalu za tistim, ko so namestili te table, je osnovni prometni znak dobil še dodatno tablico o tem, kdaj veljajo te omejitve. Omejitve so vezane na prometne konice. Povedati vam moram, da ure niso na vseh dodatnih tablah enake. In zdaj vas vprašam, jaz sem nekaj časa potrebovala, da sem pregledala vse dodatne table in ugotovila kdaj tovornjaki ne smejo po prehitevalnem pasu voziti, ker zanje velja omejitev. In da me ravno tovornjaki kot voznico osebnega vozila najpogosteje spravljajo v posebno stanje ogroženosti, bi rekla, verjetno ni treba razlagati, če upoštevate, kdaj se običajno na svoje službene obveznosti poslanke in poslanci vozimo. Gre torej za neke splošne stvari, ki so majhne, ki pa lahko imajo premajhne učinke. Tudi zaradi tega, ker jim ne posvečamo dovolj pozornosti. Zato ne soglašam s tistimi, ki hočejo dokazovati, kaj vse je bilo storjenega. Ker je bilo toliko in toliko proračunskega denarja sem pač namenjenega, kjer posameznik opozarja na to, kam je bil denar usmerjen. Mene bolj zanima: Kako je ta denar bil porabljen in kakšni so učinki tega denarja? In tu moram ugotoviti, da marsikdaj ni bil denar usmerjen v tiste ukrepe na tiste konce, kjer so bodisi nevarni odseki ali kjer bi človek lahko pričakoval, da bi z majhnimi finančnimi sredstvi tudi kakšno težavo lahko odpravili. Gre torej za racionalnost. Gre za gospodarnost. Gre za vse tisto, kar bi bilo mogoče v prometu storiti, kajti smo družba, ki ceni gibljivost, ki ceni mobilnost. Mobilnost posega na različne ravni in različne manifestacije človekovega življenja. Jaz vidim promet samo kot enega od dejavnikov mobilnosti. Promet se bo nenehno večal. Moram reči, da ne vidim, da bi bili ukrepi, ki jih ta Vlada sprejema, zelo smotrni in celoviti. Nenazadnje bi se tudi ob vinjetah dalo najti kakšno takšno pripombo, ki bi kazala na to, da varnost v cestnem prometu s tem ukrepom ne bo zvečana. Kar pa zadeva zakon, o katerem zdaj govorimo, ga tako kot moji poslanski kolegici in kolegi ne nameravam podpreti. Zato, ker ne verjamem, da je kaznovalnost tista čudežna paličica, s katero bomo imeli zagotovljeno manj smrtnih žrtev. Mislim pa enako kot kolega Pavliha. Cilj bi moral biti - noben mrtev na slovenskih cestah. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Štebe.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Ne vem, kaj tako odmeva. Ne, ko je kolega Pavliha, je bil podoben odmev v mikrofonu. Ne vem. Zaradi zvočnikov ali kaj? Ja. Mi vozniki se zelo dobro spoznamo in dobro poznamo vse kar se dogaja na cestah in avtocestah. To se vidi tudi iz teh razprav v okviru sprememb Zakona o varnosti v cestnem prometu. In mislim, da vozniki, ki smo veliko na cestah, marsikaj opazimo, kaj bi bilo dobro postoriti. Ampak, če se res usmerim samo na ta zakon, ki prinaša, po mojem mnenju, nekaj bistvenih novosti. Poudarjajo pa se seveda samo kazni, ki kakorkoli jih vzamemo - ali so manjše ali so večje, bi morale biti samo dosledno izvajane. In potem so kazni lahko zelo relativne. Če pa vzamete v poštev to, kar je kolega Pavliha zelo lepo povedal, pravzaprav pravica do varnosti na javnih cestah, skoraj postaja tako temeljna pravica kot od tistih zadnjih, ki jih jaz poznam - pravica do zdravega okolja. V resnici to bo postalo kot človečanska pravica. Potem pa nobena kazen, če nekdo krši in nas ogroža in nam krni to pravico, ni zadostna. Ni zadostna. In v tem, če na to pomislite, kar je bilo tudi zelo lepo povedano s strani kolega poslanca, potem razprava o kaznih ne bi smela biti bistvo razprave v tem zakonu. Nikakor ne. Bistvo, implementacija tega, da te kazni, ki so, ki bodo, da dejansko doletijo kršitelje, da jih doletijo. In da zaradi tega ni vpleteno ali pa angažirano preveč ali infrastrukturnih sredstev opreme in ljudi, ki odkrivajo ta nadzor. In v tem smislu jaz mislim, da je prenos pristojnosti oziroma razbremenitev policije na občinskem nivoju občinskim redarjem, pravi pristop. Župani smo se - jaz vem, ker sem dva mandata župan v Sloveniji - vedno prizadevali za to, da bi lahko tudi sami odkrivali kršitelje za kršitve prekoračitve omejitev hitrosti. Namesto, da z raznimi sredstvi in velikimi stroški preprečujemo, da nekdo parkira na pločniku, da zato postavljamo tudi prometne znake, kar je čisto iracionalno. Na pločniku nikjer ne piše, da je dovoljeno parkirati, ker pločnik je namenjen za druge stvari. Da postavljamo in gradimo grbine za upočasnitev prometa in da morajo preko teh grbin voziti tudi tisti, ki vozijo v skladu z omejitvami hitrosti. Občina pa mora te grbine zgraditi in jih vzdrževati. Samo zato, da bomo preprečili, fizično preprečili divjakom, da ne vozijo tako hitro, kot bi drugače vozili in popolnoma brez oviranja in brez motnje. Sedaj je možno uporabiti za to ustrezno opremo in kršitelje kaznovati. Ustvarjati vir zato, da lahko po drugi strani zopet povečujemo varnost v prometu. Ti radarji bi bili lahko podobno implementirani, kot je to primer Velike Britanije ali Anglije. Pred nekaj meseci sem potoval preko vse južne Anglije in tudi na zelo majhnih, čisto lokalnih cestah, nimate nikjer nobenih grbin. Omejitve hitrosti so z ustrezno signalizacijo. Potem so pa samo take majhne škatlice na drogovih, v katerih je video kamera in senzor, ki izmeri hitrost. Avtomatsko se zadeva detektira, sprocesira. Domov dobite samo lep pozdrav z dopisom, da plačate kazen, s fotografijo, z vsemi relevantnimi podatki. Če kazni ne plačate v mesecu dni greste k sodniku za prekrške, ki vas kaznuje zaradi tega, ker niste plačali kazni. Če oporekate ugotovitvi registrske številke vas kaznuje zato, ker nimate čiste ali urejene registrske tablice in plačate več, kot bi plačali tako kazen. Bistvene prekoračitve hitrosti za več kot 10% se izmerijo. Še dodatne prekoračitve pa pomenijo izgubo teh kazenskih točk in pri štirih takih kaznih izgubite vozniško dovoljenje. Zelo enostavno. Menda, da je veliko Angležov sedaj tik pred tem, da izgubijo vozniško dovoljenje. V tem primeru pravzaprav je strošek minimalen, če ga primerjate s tem, da imamo sedaj v Sloveniji navado, da znotraj območij naselij, po občinah na lokalnih cestah, na državnih to ni dovoljeno, gradimo vse sorte ovir, grbine ali pa postavljamo znake, ki pa nimajo pravega učinka. Zaradi take vrednostne izobrazbe ali pa vzgoje, bolje rečeno, v Sloveniji pravzaprav vsi razen takrat, ko smo soočeni z neposrednim nadzorom, pač kršimo predpise. Ta množica znakov je pravzaprav tudi od stvari, ki je bila že omenjena. Mi postavljamo znake tudi tam, kjer niso potrebni. Na vseh uvozih in izvozih iz avtocest ne bi bilo treba postavljati prometnih znakov omejitev 40 km na uro. To bi moralo pisati v zakonu. In se ve, da se na avtocesti vozi z omejitvijo hitrosti, ki je 130 kilometrov na uro, razen če niso dodatne omejitve. Da pa je izven avtoceste na izvozih in uvozih omejitev hitrosti nekoliko drugačna. Imamo še znake za to, da se video snema. Imamo tudi znake, da je konec omejitve hitrosti. Vse to prinaša pravzaprav inflacijo prometnih znakov, ki jih potem voznik težje opazi. Amerika je tipičen primer, kako na te stvari gleda bolj praktično in s postavljenimi pravili zmanjšujejo obseg vsega tega. Jaz bom ta zakon podprl. To, kar sem omenil, je bistveno. In sedaj imajo občine prvič priložnost, da si ustvarijo dodatne prihodke, da v resnici kaznujejo samo tiste, ki, recimo, prekoračujejo omejitve hitrosti, in da zaradi tega imajo stroške samo z nakupom in namestitvijo teh nadzornih kamer, ki ne morejo biti v tem primeru nič spornega. Če v resnici odkrito mislimo, da je pravica do varnosti na javnih cestah ene vrste človečanska pravica, ki bo morda le enkrat tudi postala kot taka priznana s strani Organizacije združenih narodov. In potem sprašujem vse kolege, ki kljub temu, kljub tej logiki na nek način zaradi spremenjenih in v določenih primerih tudi višjih kazni pravijo, da zaradi tega pa zakona ne bodo podprli. Ni nobenega pravega razloga, zakaj zaradi teh razlogov zakona ne bodo podprli. Jaz ga bom podprl. Mislim, da je bilo v teh treh, štirih letih v času te Vlade veliko storjenega tudi na tem, da so se, mislim, za skoraj trikrat povečala sredstva za vzdrževanje in obnovo državnih cest, da se državne ceste že kar nekaj časa tudi obnavljajo precej bolj kvalitetno in za daljše obdobje, za danes in v prihodnje ustrezno povečanje prometa in tudi za zahtevnost tega prometa. Sam sistem, ki bo vzpostavljen v toku dveh, treh let oziroma enega ali dveh let, pa bo omogočil tudi, da bodo udeleženci v prometu, predvsem težka tovorna vozila, tudi sorazmerno prispevala k virom sredstev za izgradnjo in vzdrževanje državne cestne infrastrukture. Avtocestni program pa bi dobil tak pospešek, če bo šel s takim tempom naprej, da bo zgrajen pred rokom, kot je predvideno v Nacionalnem avtocestnem programu. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Koren.
Lep pozdrav vsem prisotnim v tej dvorani! Danes zjutraj ob 6.10, ko sem se ravno odpravljal v Ljubljano, sem poslušal poročilo o noči, prometni varnosti in drugih prekrških, ki so se zgodili v zadnjem dnevu. Med drugim tudi o teh treh mrtvih mladih izgubljenih življenjih na slovenskih cestah. In zanimiv se mi je zdel zaključek tega poročila, ko poročevalec pravi, da pa je morda treba spomniti tudi na tiste, ki z izredno počasno vožnjo ogrožajo in "spravljajo ob živce" ostale udeležence v prometu ter tudi s tem nemalokrat povzročijo prometno nesrečo. To samo tako, za uvod. Kar se tiče zakona, moram reči, da sem prepričan, da bi tudi obstoječe kazni v že sedaj veljavnem zakonu bile popolnoma dovolj in dovolj ustrezne, da bi na cestah lahko vzpostavili malo več reda. Seveda, če bi bilo vsaj malo več kontrole na cestah. Na žalost vidim, ljudje smo pač taki, tudi ko bo začel veljati nov zakon, bo teden dni ali morda mesec dni stanje boljše, če pa ne bo na cesti več kontrole, bo tudi tokrat kot vsakokrat doslej stvar zvodenela. Dajmo razbremeniti malo našo policijo administracije in jih pošljimo na ceste, saj že samo s svojo prisotnostjo na cesti, sem prepričan, lahko veliko prispevajo k boljši varnosti. Namreč, glede visokih kazni bi rad rekel še to, da bo marsikdo lahko v hudi stiski kot drugače zelo soliden voznik pa bo morda spregledal neko omejitveno tablo in bo moral plačati zelo veliko kazen. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Džuban. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Lep pozdrav, gospod minister! Najprej bom izrazil nestrinjanje s kolegi, ki jih približno petnajst let poslušam v tej dvorani, kako je potrebno spraviti tovorni promet na vlak in rešiti vse prometne zagate. To je zadeva, ki je meni nesmiselna, da ne rečem, malo neumna. Namreč, najdite mi junaka, ki bo v enem dnevu spravil na vlak štiri tisoč tovornjakov ali v Kopru ali kjerkoli v Prekmurju. Tudi, če se tehnično železnico usposobi in na enem tiru pripelje 4 tisoč tovornjakov s katerekoli lokacije in s tem reši problem prometne varnosti in še kaj. V nadaljevanju ne želim nikogar v tej dvorani obremenjevati z znanstvenimi razpravami okrog varnosti v cestnem prometu. To, kar tudi danes poslušamo. Pač pa bi zelo na kratko izrekel nestrinjanje s tremi segmenti v tem zakonu, ki so vzrok temu, da bi morda pa ta zakon lahko res imel solidno podporo, če bi nas vsi, ki so pripravljali to besedilo, skozi odbor in še kje poslušali. Ker ta zakon ima tudi morda nekatere dobre rešitve. Eden je očitek, ki ga bom samo omenil. Na eni strani povišanje kazni, na drugi strani pa toleriranje do poklicnih voznikov, ki so lahko pogosto zelo nevarni v prometu. Teh zadev ne razumemo. Druga je zgodba, ki je tudi, amandmajsko predlaga nekoliko drugače. In še zmeraj je za razmisliti, ali ne bi sprejeli pooblastil občinskim redarjem, ki na eni strani lahko povzročijo popolno zmešnjavo in nezadovoljstvo občanov znotraj občin ali pa s strani občinskih redarjev, nadziranje prometa in neukrepanje. Človek se tako malo vmes zgrozi, ko sliši, da bo pa to priložnost za občine, da pridejo do dodatnih sredstev. Lepo vas prosim, da bomo s kaznimi tisoč evrov za 30 kilometrov prekoračitve na uro občine rešili financiranju oziroma težav, ki jih imajo. Kaj takšnega redko slišiš. Ali se nasmejiš ali pa zgroziš. In to zadnje, kar vsi ponavljamo v opoziciji in koaliciji, kazni, ki so predvidene, so za državljane Republike Slovenije previsoke. In reševanje problematike, ki je prisotna v Sloveniji, je prisotna. Je prehudo, da bo, recimo, v neki občini na nekem odseku, kjer je omejitev na 40, nekdo prevozil s 70 kilometri na uro, 72, recimo, in da bo za to plačal tudi morda samo 500 evrov kazni, je ta kazen prehuda. Da ne rečem še enkrat, da bi v tem videli polnjenje občinskega proračuna, mi je toliko bolj grozljivo. To so neka področja, ki zakonu jemljejo podporo ne zaradi - tako bom rekel: Ta zakon bo sprejet ne zaradi koalicijske podpore, pač pa verjetno zaradi opozicijske neprisotnosti, ker očitno ga tudi mnogi koalicijski poslanci ne podpirajo. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Veber. Izvolite.
Hvala za besedo. V tem delu razprave bi se želel osredotočiti predvsem na primerjavo z drugimi državami, tako članicami Evropske unije kot tudi tistimi, ki niso članice. Danes je bila že izpostavljena Francija kot ena od tistih držav, ki je izjemno uspešno zmanjšala število žrtev oziroma prometnih nesreč. Gre za 35%. Če pogledamo tudi utemeljitev, na kakšen način so dosegli takšen uspeh, je razvidno, da so to dosegli z vzpostavitvijo avtomatizirane kontrole hitrosti. 1500 mobilnih in stacionarnih merilnikov hitrosti so namestili v Franciji. Drugi tak ukrep, s katerim so izboljšali, pa je pogostejši in učinkovitejši policijski nadzor. In če pogledamo ta zakon, ki ga danes obravnavamo, kaj počnemo v Sloveniji? Te naprave, stacionalne merilnike, ne bo kupila država, ampak bodo morale kupiti občine. Torej obremenjujemo občinske proračune, ne državne, da bomo zmanjšali število nesreč na cestah. Vendar zato občinam nihče ne zagotavlja prav nobenih sredstev. In namesto da bi vzpostavili učinkovitejši sistem delovanja policistov, kot so to v Franciji, v Sloveniji dajemo to pristojnost občinskim redarjem, katerih mnoge občine sploh še nimajo. Nadzorovali bodo pa redarji promet tako na državnih kot tudi lokalnih cestah v naseljih, kjer je tudi največ nesreč. Danes sem že povedal tudi podatek, da je pravzaprav 40% vseh državnih cest v naseljih. Torej gre za ogromno povečanje pristojnosti in nalog občinam in občinskim redarjem, ki pa sploh niso natančno seznanjeni, še manj pa pripravljeni na vse to, kar jih čaka. Torej zakaj se ne zgledujemo po Franciji? Čisto enostavno vprašanje: In zakaj država pravzaprav ne poskrbi za varnost v cestnem prometu? Zakaj morajo občine poskrbeti za varnost v cestnem prometu po logiki Vlade? In tudi, če pogledamo kazni. V Franciji za prekoračitev dovoljene hitrosti v naseljih in izven naselij do 20 kilometrov je globa 68 evrov. V Sloveniji je ta globa 500 evrov. In ne vem, zakaj taka razlika. Ali imamo toliko boljši standard v Sloveniji kot v Franciji? Zakaj si lahko v Sloveniji privoščimo 500 evrov kazni za enak prekršek, v Franciji pa 68 evrov pa kljub vsemu so v Franciji z bistveno nižjo kaznijo dosegli zmanjšanje nesreč za 35%? Če vzamem za primerjavo še Švico. Švica za prekoračitev hitrosti od enaintrideset do petintrideset kilometrov na uro predpisuje globo v višini 20% mesečnega dohodka. No, poglejte, v Sloveniji predpisujemo kazni 250 evrov, 500 evrov, 1000 evrov. Ja, nekdo, ki ima pokojnino ali pa plačo 200, 300 evrov in bo plačal 500 evrov ali 1000 evrov kazni, bo ta učinek na tistega posameznika res drastičen, katastrofalen. Za nekoga, ki ima dva, tri, deset. Ne vem, koliko so objavljene že najvišje plače v Sloveniji, to seveda ne pomeni veliko. Vendar, ali v Sloveniji ne znamo zaračunati kazni glede na dohodek, ki ga nekdo prejema, in s tem je učinek na posameznika primerljiv? Tako bodo pa najrevnejši dejansko najbolj prizadeti. Zopet poudarjam, te primere bodo reševali občinski redarji oziroma župani, ko jim bodo vsi tisti, ki bodo dobili, recimo, kazen 500 evrov ali pa 1000 evrov, prišli k županu in ga vprašali, kako bo živel v naslednjih dveh, treh mesecih, ker je slučajno prevozil nek predpis in ga je slučajno ujela naprava in tako naprej. Zakaj ne delujemo po zgledu Švice ali imamo tudi mi boljši standard kot Švicarji? Ali imamo boljše plače, da lahko predpisujemo takšne kazni? Ali je res težko izračunati v Sloveniji 20% od dohodka, recimo, za prekoračitev hitrosti od enaintrideset do petintrideset kilometrov na uro? Enako velja potem tudi naprej. Recimo, od šestintrideset do štirideset kilometrov je predpisana globa v višini 25% mesečnega dohodka in tako naprej. Imamo dobre primere tako znotraj Evropske unije in tudi Švice, ki ni članica. Vendar v Sloveniji se odločamo očitno po liniji manjšega odpora. Ni važno. Mi se bomo odločili za kazni, ki bodo takšne, kakršne so. So pa resnično pripravljene brez vseh analiz predvsem, kakšne posledice bodo imele na državljane in vse udeležence v prometu tako visoke kazni. Vsi smo si enotnega mnenja, da zagotovo je potrebno zmanjšati število nesreč. Vendar dajmo pri tem pomislit, na kakšen način bomo to izpeljali tudi v praksi. Na način, da nekatere prizadenemo. Res tako, da je ogrožena njihova eksistenca, se mi zdi neprimerna rešitev. Še pri zadolževanju ti banka ne odobri kredita, če ugotovi, da presežeš določen cenzus, in ugotovi, da ne boš mogel izplačevati kredita, ki ga želiš najeti. So kriteriji, ki jih uporabljamo in jih poznamo. Ne vem, zakaj jih tudi na tem področju ne bi uporabljali pa nenazadnje je to tudi že vse v praksi preizkušeno. Mislim, da smo edina država v Evropski uniji, ki bomo imeli tako visoke kazni. Da bodo ljudje zaradi tega seveda tudi eksistenčno ogroženi. To ni pravično. Zato dejansko ne mislim tega zakona podpreti. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Slavinec.
Hvala lepa za besedo. Bom kar nadaljeval tukaj, kjer je kolega pred mano zaključil. Če bi višina kazni odražala gospodarsko stanje države, plače državljanov, potem bi Slovenija prav gotovo bila najbolj razvita država na svetu. Relativno s tem predlogom zakona imamo najvišje kazni. Konkreten primer. Pred tednom dni sem se vračal v Nemčiji iz letališča v Münchnu in spregledal omejitev 120 kilometrov na uro. Vozil sem 165 kilometrov na uro. Torej prekoračil 45 in plačal za to 70 evrov. Sedaj pa primerjajte, koliko bi plačal po tem zakonu pri nas. Še enkrat trdim. Poglejte, z enormnimi kaznimi ne bomo zmanjšali. Sploh pa ne na dolgi rok. Kajti, to je naš cilj. Ne bomo zmanjšali števila žrtev na cestah. Število žrtev na cestah, nesreče bomo zmanjšali z vsemi drugimi ukrepi. Jaz že namreč trdim, da so sedaj kazni visoke, dovolj visoke, v kolikor bi se udejanjale, da bi bile takšne, ki prispevajo k manj nesrečam. Treba je več narediti na izobraževanju. Treba je več narediti na usposabljanju. Treba je več narediti na vzgoji šoferjev. Kdaj bo zaključen poligon v Vranskem, kjer se lahko šoferji usposabljajo, kjer dobijo tisto vrlino, da se v nepredvideni situaciji lahko izognejo nesreči? Zakaj prvi poligon v Sloveniji za šolo varne vožnje v Murski Soboti od samega začetka trpi in se bori z eksistenčnimi težavami in ni vzpodbud, vzpodbud Vlade za to, da bi se šoferje usposobilo bolj varno voziti in seveda tudi vzgojilo na takšno vožnjo, s katero ne bodo ogrožali sebe in ne bodo ogrožali drugih? Pomembno, zelo pomembno je torej, da zagotovimo varnost na ta način, da bodo vsi udeleženci v prometu vozili varno. Ne pa s sankcijami. Ne s takimi kaznimi, s katerimi smo videli veliko primerov, da se bo lahko marsikoga spravilo v eksistenčne težave. Kar je najhujše, seveda, prav tiste z najnižjimi prejemki. Zaradi tega še enkrat ponovim. V kolikor predlagatelj zakona želi s kaznimi zmanjšati število žrtev, potem so te prenizke. Karikirano govorim. Dajte 10.000 evrov kazni za prekoračitev hitrosti. Potem se prav gotovo nihče ne bo vozil prehitro ali pa bo to storil samo enkrat. Ampak vsi vemo, da to ni cilj. Vsi vemo, da to ni način. Vsi vemo, da si seveda slovenski državljani in državljanke takšnega zakona ne zaslužijo. Zato ga tudi jaz ne bom podprl. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Cvikl. Izvolite.
Hvala lepa. Moram reči, da, ko poslušam argumente predvsem Vlade, teh argumentov ne razumem. Ni mi jasno, zakaj se je Vlada odločila za tako drastično povečanje kazni. Tako kot mi ni jasno, zakaj Vlada misli na nekem drugem primeru predvidenih kazni za neupoštevanje vinjet, da bo to v večji meri ljudi spodbudilo, da bodo kupovali vinjete. Ali če obrnem: Zakaj mislite, da bo nekoga, ki ob štirih zjutraj po neki zabavi sede v avtomobil, višina kazni odvrnila od tega, da se bo peljal v alkoholiziranem stanju in naredil nesrečo? Sam ocenjujem, da represija gotovo ni pravi instrument za reševanje problemov in povečevanje varnosti v cestnem prometu. In zato v zakonu predvsem pogrešam preventivne aktivnosti. Razumem, da naj bi ukinili tudi svet. Mislim, da bi veljalo nadaljevati s tistim, kar so že dolgo tega ugotovili v skandinavskih državah, ko so začeli promovirati akcijo pripenjanja s pasovi. Točno se ve, da tam nekje pri 70, 80 kilometrih na uro se je zaleteti z nepripetim varnostnim pasom v steber smrtno dejanje. In zato bi predlagal, da bi Vlada premislila, ali bo s tem res dosegla cilj, ki ne sme biti cilj Vlade, ampak cilj vseh. To je zmanjšati število prometnih nesreč. Seveda pa se ogroženost na cestah zmanjšuje tudi z drugimi ukrepi, med katerimi gotovo spada na eni strani zaključek izgradnje avtocestnega križa, na drugi strani izgradnja vzporednih cest. Ker, veste, ta Vlada je obljubljala, da bo med Arjo vasjo in Velenjem boljša cesta. Najprej ste rekli, da boste popravili državno cesto. Tam nekje leta 2005, ko ministra niti še ni bilo v tej Vladi. Potem je leta 2006 Janez Janša rekel: "Ni problema. Bomo imeli že tretjo razvojno os izpeljano iz Šentruperta do Velenja." Od vsega tega nič. Cesta je ostala enako slaba. Prometa je vedno več. Vi boste sedaj z represivnimi aktivnostmi zmanjševali število prometnih nesreč na tej cesti. Tam se nesreče ne dogajajo zaradi prehitre vožnje, ampak zaradi velike gostote prometa. Predvsem tovornega in z vsem kar ob tem pride. In zato je za povečanje varnosti v cestnem prometu potrebno delovati veliko bolj odgovorno. Izpolniti obljube, ki ste jih dali. Ne pa z neko "kaznovalno represijo in aktivnostjo" skušati vplivati na posledice svojih neodgovornih dejanj. Gospod minister, podobno kot bi veljalo pospešiti rešitev problema slabe prevoznosti v slovenskih tunelih, vemo katerih, vam predlagam, da razmislite o drugih in ne samo represivnih ukrepih zato, da bi se izboljšala varnost v cestnem prometu. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa Jeraj.
Lep pozdrav vsem! Vsaka rešitev, katere posledica bo manj žrtev na naših cestah, je zagotovo dobrodošla. In tudi ta zakon prinaša nekatere take rešitve. In tudi, če bo zaradi višjih in strožjih kazni morda učinek kratkoročen pa bo ohranil kakšno življenje, se najbrž splača in je prav, da ga sprejmemo. Je pač tako, da ponavadi vozimo prehitro in nas strezni šele kakšna kazen. Potem zelo hitro znamo tudi umakniti nogo z gasa in iti malo počasneje. In se šele takrat verjetno vprašamo: Kaj vse bi se lahko zgodilo, če bi v tistem trenutku, ko vozimo prehitro, na cesto pritekel otrok ali kaj podobnega? Je pa res, da samo kazni ne bodo rešile vseh problemov, ki jih danes imamo na naših cestah, in bo potrebno narediti še kar veliko korakov. Nekateri ste že dali za zgled Francijo. Tudi sama mislim, da bi bili bolj uspešni, če bi morda naredili res nekaj podobnega. Več radarskih kontrol pa tudi opozoril, ki ponekod že so. Torej, vozite prehitro. Koliko je to kazenskih točk? Kajti ob današnjem tempu življenja velikokrat mnoge stvari počnemo tudi precej neskoncentrirano in nezavedno. In tako opozorilo zagotovo deluje na voznika, da pač takrat upočasni vožnjo, ko vidi tako opozorilo. Se pa strinjam, da je pomembno tudi vlaganje v cestno infrastrukturo. Je pa res, če je cesta slaba, ponavadi sicer za to, da bolj čuvamo svoj avtomobil vozimo počasneje, to ne pomeni, da zagovarjam, da moramo imeti luknjaste in slabe ceste. Ampak dejstvo je, da lepa ravna cesta je tudi pogosto razlog, da smo hitrejši, kot bi bili sicer. Zagotovo je potrebno narediti več v izobraževalnem sistemu, šolskem sistemu. Navajati mlade, da so v prometu previdni, najprej kot pešci, kolesarji, kasneje kot vozniki. Zagotovo za preventivo je treba namenjati določena sredstva in na tem področju delati. Je pa res, da je na cesti danes veliko voznikov, ki jih ta preventiva ne bo dosegla. Nas je veliko voznikov, ki čez kakšen šolski sistem več ne bomo šli ali pa ne bodo šli. Kar pomeni, da vseh teh akcij morda ne bodo deležni tako kot jih bodo otroci in mladostniki. Zato najbrž tak zakon, tudi povišanje kazni je morda edino zdravilo za takšne prehitre voznike. Nekateri ste opozorili, da bo problem občinskih redarjev. Minister je že povedal, da in v teh dneh smo tudi lahko na televiziji videli - se občinski redarji že usposabljajo. Nekateri že zaključujejo ta usposabljanja tako, da se nam najbrž za to ni bati. Sama pa ocenjujem - vozim že 15 let - da se stvari izboljšujejo. Sicer v statistiki morda ne, ker se povečuje promet in je posledično tudi več žrtev in več nesreč. Ampak tudi zaradi tega, ker o tem več govorimo, ker se namenja več denarja, ker se izvajajo določene preventivne akcije, ker se organizirajo civilne skupine ali zavodi in družba. Pa najbrž tudi zaradi kazni se razmere tudi izboljšujejo. Zato bom sama zakon podprla. Ker mislim, da, kot sem že omenila je tudi to lahko zdravilo za kakšnega prehitrega voznika. Mislim, da se bo marsikdaj tudi zaradi kazni odločil, da bo raje poklical taksi kot sedel za volan pod vplivom alkohola. In zakon bom podprla tako, kot tudi vse prihodnje ukrepe, ki bodo doprinesli k večji varnosti na naših cestah.
Hvala. Besedo ima gospod Gulič. Izvolite.
Spoštovani gospod predsednik, predstavniki z ministrstva. Jaz bom poskušal zelo na kratko vendarle povedati, zakaj smo proti takšni noveli zakona. Predvsem zaradi tega, ker se nam zdi, da je ves ta trud odveč in da, če se ob zvišanju kazni ne bo spremenilo obnašanje tistih, ki nadzorujejo promet, se pravi predvsem policistov, če ne bo ministrstvo določilo, spremenilo njihovih nalog, njihove pogostnosti pojavljanja na cestah, potem iz tega ne bo nič. Sicer pa tako ali tako mislim, da je ta zakon treba spremeniti, razbiti na več zakonov, v katerem bi bilo zelo jasno, da mora biti kaznovanje striktno, jasno, nedvoumno, hitro in dosledno. Človek, ki dela pogosto prekrške, mora vedeti, da bo pogosto kaznovan. Ne pa, da bo to pač loterijska smola. In seveda, te kazni so pač loterijske številke. Druga stvar, ki se mi zdi še bolj pomembna, je preventiva. Preventiva za vse generacije voznikov. To pomeni - ne podaljšanje vozniških dovoljenj v neskončnost, tja do 80 let ali kolikor je zdaj. Ampak vsakih 10 let osvežitveni tečaj in s frekvenco, s podpisom, da je ta tečaj bil opravljen, potem se podaljša vozniško dovoljenje. Tretja stvar, je prav gotovo vlaganje v poligone. Ker vozniki na cestah ne smejo vaditi nepredvidljivih situacij. To je neumnost. Tamle je gospod Sušnik z Vranskega. Upam, da boste čimprej našli tisti denar, da se dokonča ta poligon, ki bo služil vsem voznicam in voznikom. Novim, pa tudi starejšim, tistim, ki že tako ali tako mislijo, da vedo vse. Potem iz tega občutenja povzročajo nesreče. Obenem se je treba tudi pri odločanju o prioritetah, katere ceste prej ali kasneje popravljati, ozirati na podatke o frekvenci, o spremenjenih voznih razmerah, o spremenjenih navadah prebivalcev, ki potujejo iz kraja v kraj, ne pa na občinske veljake in njihovo pripadnost, kam se bo kaj dalo. Velika nevarnost je zdaj pred volitvami, da se bo to vzelo kot edini kriterij. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Bevk.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor! Že na prejšnji seji ob drugi obravnavi sem se vprašal, kdo je pristojen za ta zakon. Prejšnji mesec je v vladnih klopeh sedel minister Mate, danes sedi minister za promet gospod Žerjav. Se pravi, kadar ima kdo čas pa pride v parlament zagovarjat zakon. No, ampak v bistvu je zakon interdisciplinaren. Ne gre samo za prometno problematiko, ne samo za represivno problematiko. Gre tudi za vzgojo. Lahko bi bil tu tudi minister za šolstvo pa minister za lokalno samoupravo in regionalni razvoj. Pa bom povedal v nadaljevanju tudi, zakaj. Mislim, da bi si morali natočiti čistega vina in si v Vladi najprej odgovoriti na vprašanje, kdo bo odgovoren za izvajanje tega zakona. Lahko rečem, da je glavna novost tega zakona kaznovanje. Da je glavna novost tega zakona to, da bodo morale državljanke in državljani seči bistveno globlje v svoj žep. Imamo bistveno višje kazni za praktično vse vrste cestno-prometnih prekrškov. Glavna značilnost te Vlade, te koalicije: bolj ko se bližamo h koncu njenega mandata, postaja vedno večja represija. Očitno bi radi z vedno višjimi takšnimi ali drugačnimi kaznimi napravili red v državi. Imamo ministra za pravosodje, ki uzakonja dosmrtno ječo. Imamo ministra za promet in ministra za notranje zadeve, ki se bosta proslavila z najvišjimi kaznimi za cestnoprometne prekrške, tudi 1.000 evrov in več. In imamo predsednika Vlade, ki v tem parlamentu oznanja pregon gospodarskega kriminala, in že imamo spektakularne aretacije pred televizijskimi kamerami. Poglejte kazni v noveli zakona o varnosti cestnega prometa. Povečale so se tudi več kot za 130%. Povprečna bruto plača v Republiki Sloveniji je od 850 do 900 evrov. Kazni za nekatere resne prekrške pa so 1000, 1200 evrov in več. To niso majhne kazni. Pa prištejte še stroške, ki jih bodo imeli prekrškarji tudi zaradi tega, ker bodo morali narediti ponovno vozniški izpit, pa gre to v 2000 in več evrov skupaj. Povprečna plača v Republiki Sloveniji pa je 850 evrov, da ne govorim o minimalni ali zajamčeni plači. Zato se vprašam, kje pa je preventivno delo. Kje pa je vzgoja? Kje so osvežitveni tečaji? Kje so boljše ceste? V tem zakonu so samo večje kazni. Nič o dodatnih ukrepih na področju vzgoje, nič o dodatnem preventivnem delu, samo višje in večje kazni. Minister za pravosodje je recimo v tem mandatu 45 zakonov vložil v proceduro. Pravosodje bo obrnil na glavo in rezultati na koncu bodo samo višje kazni. Kaj pa preventivno delo na vseh področjih? Kaj pa vzgoja, da bomo preprečevali vse vrste kriminalnih dejanj, pa tudi cestno-prometnih prekrškov? Izkazalo se je, da so vse kazni, ko se povišajo, izredno kratkoročne. Jaz se spomnim v prejšnjem mandatu, ko smo tudi zelo, zelo zvišali kazni. Potem so po avtocesti vsi vozili od 100 do 130 kilometrov na uro kakšen mesec, dva, potem pa je bilo vse po starem. Garantiram vam, gospod minister, da bo to po dveh, treh mesecih popolnoma enako. Če bi pa šli z vzgojo že od začetka, od otroškega vrtca, osnovne šole do vseh drugih ukrepov, tudi do osvežitvenih tečajev, potem ko imaš že 10, 20 ali 30 let vozniški izpit, pa mislim, da bi bilo lahko bistveno drugače. Ne pa z represijo reševati problemov. In s takšnimi kaznimi, ki so daleč nad dohodki povprečnega državljana ali državljanke Republike Slovenije. Še nekaj bi rad povedal, ko sem prej omenil, da bi tukaj moral sedeti tudi minister za lokalno samoupravo in regionalni razvoj dr. Žagar. Glejte, v naši državi imamo več kot 40% državnih cest, ki peljejo skozi naselja. Se pravi, da bodo na več kot 40% državnih cest za promet skrbeli komunalni redarji, ki so daleč od tega, da bi bili usposobljeni za nadzor prometa. Za to imamo policijo, ki gre v ustrezne šole, večletne šole, imamo pa na drugi strani priučene komunalne redarje, z nekimi tečaji, in sedaj jim bomo dali tako zahtevno nalogo, kot je izvajanje zakona o varnosti v cestnem prometu, in to na več kot 40% državnih cest. Več kot 40% državnih cest v naši državi je že obzidanih, potekajo skozi naselja. Se pravi, da sedaj v glavnem za prometno varnost ne bodo skrbeli policisti, ampak bodo skrbeli komunalni redarji. Mislim, da je to popolnoma zgrešen pristop, in mislim, da je to tudi popolnoma zgrešen pristop te koalicije do reševanja problemov. Probleme smo vsi zaznali, reševanje, kako ste se lotili reševati te probleme, pa je popolnoma zgrešeno, in mislim, da bo treba v naslednji vladi marsikateri zakon tudi na novo napisati. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Marinič. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi ter vsi ostali! Ne morem mimo dejstva, da se ne ozrem predvsem na izvajanje tistih predhodnih govornikov, ki so govorili o tem, da ne rečem dobesedno zagovarjali tiste, ki najhuje kršijo cestnoprometne predpise in s tem povzročajo najhujše prometne nesreče na slovenskih cestah. To bi lahko bilo prevedeno v tistem smislu, ko ste govorili, da so to previsoke kazni. Zdaj pa povejte, kdo o tem ni govoril. Veste, če smo pravna država, imamo vzpostavljen nek osnovni pravni red. V teh zakonih so tudi določena merila in določeni ukrepi, kako v situaciji, ko nekdo naredi najhujši prekršek, ukrepati. Strinjam se z vsemi tistimi, ki govorite o tem, da s povišano globo nikakor ni pričakovati zadovoljivega rezultata v tem smislu, tudi s povečanjem števila kazenskih točk ne, se strinjam. A vendar bi tu želel odgovor vseh tistih, ki trdite, da je povišanje glob in kazenskih točk prehudo. Kaj pa alternativa, kaj predlagate? Znižati kazni? Nič? Naj ostane tako, kot je? Naj umirajo ljudje? Nam ni mar za to, da vendar nekaj storimo? Saj mi nimamo ne vem kakšne možnosti fizično, z zakoni pa vendarle. In bi seveda pričakoval v tem smislu tudi neko razumevanje do tistih, ki so danes morda trajni invalidi zaradi posledic prometnih nesreč, tisti, ki so izgubili svojce v hudih prometnih nesrečah in tako dalje. Veste, to so resne zadeve. In tukaj se mi zdi, da ne moremo več, bom rekel, pihati na dušo volivkam in volivcem. Tukaj gre za resne zadeve, tukaj gre za človeška življenja. Ko sem danes predstavljal stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, mi je eden izmed gledalcev napisal sporočilo, "zakaj si pa bil tako resen". Ja, kako pa si naj drugače predstavljam kot vse prej, kot resne poglede na to občutljivo problematiko, ko govorimo o 600 žrtvah na leto, o 124 človeških življenjih in tako naprej. To so resne zadeve. Strinjam se tudi s tistimi, ki pravijo, nekaj je vendarle treba narediti, da umaknemo tovornjake s slovenskih cest. Tukaj so vsi administrativni ukrepi odveč, šli smo čez to obdobje, ko smo z administrativnimi ukrepi nekaj želeli urediti, pa se to ni izkazalo za učinkovito. Jaz sem prepričan, da je tukaj kakšen podjetniški interes, saj ni tako enostavno tovornjaka dati na vlak, pa ga odpeljati iz ene točke na drugo točko skozi majhno Slovenijo. Koliko pa Slovenija od tega dobi, da samo tranzitira, pa je stvar drugih držav, ne toliko Slovenije same. Mi se ne moremo zgledovati po sosednji Italiji, kjer imajo to možnost, da so tovornjakom dali bonus za to, da svoj tovornjak da na ladjo in ladja odpelje tovornjak po morju in se izogne temu prometnemu zamašku na cestah. In mi v tej majhni Sloveniji smo vezani na ukrepe in pa ureditve drugih držav, kako imajo Madžari, na drugi strani Italijani in tako dalje. Jaz sem prepričan, da bo na tem področju prišlo do nekega podjetniškega širšega javnega interesa, kjer se bo kakšno izmed združenj organiziralo in skušalo prepeljati to veliko število tovornjakov, ki danes vozijo po slovenskih cestah in ki so velikokrat tudi posredni ali pa neposredni povzročitelji najhujših prometnih nesreč na slovenskih cestah. Premalo pa govorimo o tistem delu, in to je potrebno izpostaviti. V državne ceste je bilo v preteklosti premalo vloženega denarja. Vse se je vlagalo v avtocestni križ, še danes ga gradimo. Upam, da bo kmalu zaključen, zato so se številna domača in tudi evropska sredstva na resornem Ministrstvu za promet prekanalizirala v vlaganje v državne ceste in pa tudi v javno železniško infrastrukturo, ki je povezana, kot sem danes že povedal, v boljše zavarovanje cestno-železniških prehodov, v sodelovanju z lokalnimi skupnostmi. Kolega iz Hrastnika je povedal tudi svojo grenko izkušnjo, ki izhaja iz mnogo let nazaj, ko te stvari niso bile dovolj dobro zakonsko regulirane in je danes pač žrtev občina, ki mora poravnati visoka finančna sredstva za neko obveznost, zaradi katere zakonodajalec, ki je takrat bil, ni povsem definiral teh pristojnosti in tudi finančnih obveznosti. In dovolite mi še, da nekaj malega spregovorim tudi o policiji. Najraje jih imamo, če jih ne vidimo, še manj jih imamo radi, če nas ustavijo. Najrajši pa, ko pridemo v parlament in žgemo po policistih, ki jih nikjer ne vidimo. To, veste, to navzkrižje nekih dilem, nekih pogledov z neke druge perspektive, ne daje neke kredibilnosti. Seveda je v določenem trenutku, določenem času pomanjkanje konkretne policijske patrulje na neki točki. A vendarle je organiziranost slovenske policije dokaj zadovoljiva in jaz sem prepričan, da policisti opravljajo svojo preventivno nalogo zadovoljivo, kar se konec koncev lahko seznanimo tudi poslanke in poslanci v slovenskem parlamentu. Kaj uporabljajo pri opravljanju svojih preventivnih nalog, smo velikokrat spregovorili. Zdi se mi zelo pomembno, da je predvsem v zadnjem času tudi zaradi zagotavljanja preventivne varnosti v cestnem prometu slovenska policija bila opremljena na nekih posameznih segmentih. To je razvidno tudi iz proračunskih postavk državnega proračuna, v katerem smo lahko videli, za kaj bodo proračunska sredstva namenjena. Tudi lokalne skupnosti se z uvedbo redarjev vključujejo v to preventivo. In prav je tako. Zagotavljanje finančnih sredstev pa mora biti regulirano s strani države, o tem je pa minister, ki ga danes nekateri tukaj želijo videti, minister za lokalno samoupravo in regionalni razvoj povedal, kakšna je funkcija in kdaj bodo konkretno nastopili svoje naloge in obveznosti tako imenovani redarji po občinah. Če strnem vse skupaj, prepričan sem, da nam ni vseeno, kakšna bo jutrišnja varnost na slovenskih cestah. Če se ne strinjamo z vsebino predlagatelja, potem dajmo svoje ideje, svoje alternativne predloge v obliki amandmajev, za kar je bilo pol leta časa, da bi izboljšali stanje na slovenskih cestah, kar zadeva varnosti. Sem pa prepričan, da se bomo kaj kmalu soočili z dejstvom, ko ne bomo zadovoljili povsem zadostno varnost na slovenskih cestah, a takrat pričakujem, da bomo vsi skupaj konstruktivno in odgovorno prispevali k temu, da bomo sprejeli takšen zakon, ki bo določal pozitivne spremembe, predvsem pa, to pa je temeljna naloga, da bo manj smrtnih žrtev na slovenskih cestah, pa če tudi na račun višjih kazni, ki jih mnogi izpostavljate kot temeljno spremembo tega zakona. Jaz sem velikokrat dejal, da ne gre zgolj za to, da so še neke druge spremembe tega zakona, a je ljudem veliko bolj povšeči, če govorimo o tem, da so kazni previsoke, da je število kazenskih točk preveliko, da mora to biti nižje kot obratno. Sem pa prepričan, da je ne področju preventive z osveščanjem javnosti preko medijev s strani pristojnega ministrstva za promet in tudi ministrstva za notranje zadeve v tem smislu, da se zavedamo tega, ko stopimo za volan, prižgemo motor in se odpeljemo na javno cestno površino, da se zavedamo, da takrat postanemo potencialni morilci. In kaj lahko storimo mi sami, da se ta morija na cestah zmanjša, je seveda moralna obveznost nas in pa vseh, ki so udeleženci tako ali drugače v cestnem prometu. Hvala lepa.
Hvala. Želi minister besedo o splošni razpravi? Splošna razprava je končana. Boste potem? Sedaj? Izvolite, gospod minister.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci! Danes sem tukaj slišal veliko zadev, za katere so najbrž odgovorne vse vlade v tej Sloveniji. Prav gotovo ni za to odgovorna samo ta zadnja vlada, niti ne samo jaz, ki sem samo šest mesecev minister. Prav gotovo so vzroki globlji in segajo seveda tudi v preteklost. Skoraj vsi, pa tudi tisti, ki ste na nek način proti temu zakonu, se strinjate, govorim v veliki meri, da efekti, pa četudi kratkoročni, bodo. In to, mislim, da je pravzaprav osnovni namen te Vlade, da s tem zakonom na hitro, s hitrimi učinki dosežemo to, da bo žrtev na naših cestah manj. Ob prejšnji spremembi zakona oziroma ob prejšnjem povišanju kazni, najbrž se spomnite, da je zakon bil napisan za časa ministra dr. Bohinca, pa potem sprejet v tem mandatu, je z leta 2004 na leto 2005, če primerjamo ti dve leti, število žrtev padlo z 253 na 229. Lahko bi šli tudi za nazaj pogledat, pa bi ugotovili enaka dejstva. To pomeni, da tudi zvišanje kazni ima učinek na število mrtvih, pa če si to hočemo priznati ali pa ne. Najbrž je veliko možnosti. Mnogi ste omenjali, kako znižati število mrtvih na naših cestah. Je pa malo takšnih možnosti, ki imajo učinek takoj. Govora je bilo, da ni nič o preventivi, da ni nič o cestah, da ni nič o vzgoji in tako naprej. Trenutno poteka po moji oceni zelo dobra, da ne rečem odlična preventivna akcija, kar se tiče pripenjanja z varnostnim pasom, ki je v skladu, mimogrede, z obdobnim načrtom za izvajanje nacionalnega programa varnosti v cestnem prometu za leti 2008 in 2009. Moje osebno mnenje je, če bi bil to najslabši zakon, ki je kadarkoli bil v tem parlamentu, in bi s tem ohranili eno samo življenje, bi ga morali podpreti vsi poslanci. To je moje osebno mnenje. S tem zakonom definitivno ne predpisujemo tega, da morajo udeleženci v cestnem prometu kršiti, voziti hitreje, da morajo voziti pijani, nikogar ne silimo v to. Poskušamo pa zelo, zelo resno opozoriti tiste udeležence v prometu, samo tiste, ki teh cestnoprometnih predpisov ne upoštevajo in resno ogrožajo druge udeležence, ki se teh predpisov držijo. Neke ocene so, da je takih udeležencev v Sloveniji le 5% oziroma z drugimi besedami, da se nas 95% po naših cestah vozi tako, kot je to predpisano. Poskušal se bom dotakniti tudi nekaterih drugih očitkov, ki so bili danes izrečeni. Slaba cestna infrastruktura, se strinjam, vendar prav gotovo za to ni odgovorna samo ta vlada. Zadevo smo podedovali, da ne rečem, še iz Jugoslavije. Treba pa je povedati, da je ta vlada v zadnjih letih, od leta 2005 pa do letos, povišala sredstva za investicije v državne ceste za 123% in smo se ustavili pri 253 milijonih evrov za to leto. Omenjena je bila stara mama in nekdo, ki po nesreči ali pa po nerodnosti pelje namesto 50 skozi naselje 70 in bo zaradi tega ob svoj celomesečni zaslužek. Jaz bi dal tu vejico in dodal: in zaradi tega ubije desetletnega otroka, ki hodi po robu cestišča ali pa, ki prečka cesto. Mislim, da je to nesprejemljivo. Večkrat so bili omenjeni tudi redarji in kdo bo odgovoren za izvajanje tega zakona. Za izvajanje tega zakona je odgovorna in bo skrbela policija, tako izven naselij kot tudi znotraj naselij, tako kot je bilo do sedaj. Lahko pa bodo pri tem pomagali tudi redarji, seveda v odvisnosti, ali bodo to občine želele ali pa tega ne bodo želele. Na primer, občinski sveti za vzgojo in preventivo v cestnem prometu, ki so se jih mnogi poslanci tudi dotaknili, se pravi, tega sveta, le-ti na občinskih ravneh delujejo zelo različno, tudi odvisno od tega, kakšen je interes občine, da ne rečem, posameznega župana za to, kako ti sveti delujejo. Prav gotovo je naša vizija nič mrtvih, zagotovo, drugače niti ne more biti. Ni res, da se Svet za preventivo ukinja. Moram pa tudi sam povedati svoje osebno mnenje, da pričakujem od njega več. In prav gotovo bi se dalo tudi na tem področju narediti več. Omenjen je bil bencinski tolar. Glejte, bencinskega tolarja že kar nekaj let ni več, in to od takrat naprej, ko je bilo spremenjeno strukturiranje maloprodajne cene za goriva. Nezavarovani prehodi. Po moji oceni tokrat pa za mojega časa je bilo na tem področju narejeno veliko. In tudi v tem kratkem obdobju, ki še prihaja, imamo namen še kar nekaj postoriti na tem področju. Treba pa je povedati, da postavitev zapornic na železniškem prehodu stane približno, odvisno od nekaterih zadev, ampak v povprečju 300 tisoč evrov. Imamo pa, približno spet govorim, cca. 600 takih prehodov. Ni rešitev samo v postavitvi zapornic, nekatere bo prav gotovo potrebno tudi ukiniti. Naj povem, da smo že pred mesecem dni imenovali novo ekipo, ki se je že začela ukvarjati s pripravo novega zakona, vendar v drugi obliki, in sicer na način, da bomo zakon o varnosti v cestnem prometu razbili na štiri zakone. Zakon o motornih vozilih je že pripravljen, pripraviti bo potrebno zakon o voznikih, zakon o pravilih, pooblastilih in kaznih in četrti zakon, ki je prevzel vse tisto, kar je v zakonu o cestah, to je zakon o javnih cestah. Hvala lepa.
Hvala. Sedaj prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bom vodil na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 1. 4. 2008. V razpravo dajem 34. člen in amandma poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS. Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Zaključujem razpravo. Dajem v razpravo 106. člen in amandma poslanske skupine SD, ter amandma poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS k temu členu. Vidim samo eno roko. Gospod Veber, izvolite.
Hvala za besedo. Amandma smo vložili k 106. členu z namenom, da za 24 mesecev odložimo izvajanje nalog, ki jih nalaga ta zakon občinskim redarjem in občinam. Občine so odgovorne, da priskrbijo aparature za nadzor hitrosti v naseljih, za to pa jim nihče ne zagotavlja dodatnih sredstev. Hkrati so tudi odgovorne za to, da redarji nadzorujejo promet v naseljih tudi na državnih cestah. In tukaj gospod minister, glede na vaše besede, ki ste jih imel v zaključku splošne razprave, vas moram opozoriti, da ta zakon izrecno nalaga, da redarji urejajo in nadzirajo promet na cestah subjektov samoupravnih lokalnih skupnosti in državnih cestah v naselju, opravljajo nadzor prometa s samodejnimi merilnimi napravami za nadzor prometa, v katerih se prekrški slikovno dokumentirajo. Z našim amandmajem želimo, da se izvajanje teh določb odloči za 24 mesecev, da se občine pripravijo na izvajanje tega. In ne drži, kar ste povedal, da redarji lahko izvajajo nadzor. Ta zakon izrecno nalaga, da v naseljih nadzirajo promet na lokalnih in na državnih cestah redarji. Tako je zapisano v zakonu. Besedice "lahko" ni nikjer. In tudi sam sem mnenja - škoda, ker ni ministra za notranje zadeve z nami - da je ta zakon nezaupnica Vlade ministru za notranje zadeve in generalnemu direktorju policije. Pomeni, da Vlada ne zaupa oziroma ocenjuje, da policija ne obvladuje varnosti oziroma nadziranje prometa v naseljih in to nalaga redarjem in občinam. In trdim, da je ta zakon nezaupnica ministru Mateju in generalnemu direktorju policijske uprave. Če bi bilo drugače, potem verjetno, da ne bi pisalo, da v naseljih nadzirajo promet redarji. Ampak bi mogoče zapisali, kar je minister rekel, da "lahko nadzirajo redarji". Vendar ta zakon izrecno določa, da na 40% državnih cest, kolikor jih poteka skozi naselje, opravljajo nadzor redarji in izvajajo vse aktivnosti, ki so povezane z merilnimi napravami, občine, za to zagotavljajo sredstva in nenazadnje, še enkrat poudarjam, če so že občine tiste in župani tisti, ki bodo reševali socialne probleme ljudi, ki bodo plačali kazen 500, 1000 evrov, sam ima pa dohodek 200, 300 evrov na mesec, kako bomo reševali te socialne stiske. Tudi to mora biti v zakonu opredeljeno, če je to naloga občin. Od kod bomo jemali sredstva, da bomo lahko omogočili ljudem, da preživijo dva, tri mesece mogoče, celo več, glede na dohodek, ki ga ima. Zato ponovno poudarjam, gospod Marinič, da se zgledujmo po Švici, dajmo uvesti višje kazni, vendar naj se ta kazen izvaja v odstotku na dohodek, ki ga posameznik prejema. Zakaj bi bil nekdo, ki ima 300 evrov dohodka, bistveno bolj kaznovan kot nekdo, ki ima 10 milijonov evrov mesečnega dohodka. Kje vidite logiko v takšnih razmerjih? In na to opozarjamo v tem amandmaju. Dajmo odložiti izvajanje tega, kajti občine ne bodo zmožne izvajati tega zakona tako, kot je zapisano, in ublažiti tudi te socialne stiske, ki bodo nastajale zaradi tako visokih kazni. Hvala.
Hvala. Javil se je tudi gospod Bevk. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. V podporo amandmaju k 106. členu, ki ga je vložila Poslanska skupina Socialnih demokratov, da bi odložili izvajanje tega člena za 24 mesecev. Poglejte, v Sloveniji imamo 210 različnih občin. Da se na tem področju postavi res delujoč sistem, je potrebno nekaj časa. Potrebno je, da se župani spoznajo s to problematiko, občinski sveti in na koncu, da se izobrazijo tudi komunalni redarji. Potem pa še to. Prej je bilo rečeno, da se lahko nekdo zmoti, ko vozi skozi naselje in prekorači 50 kilometrov na uro, tudi do 70, recimo. To je zelo mogoče. Zakaj? Prej sem povedal, da več kot 40% državnih cest poteka skozi naselja. Od Idrije do Želina, to je 14 kilometrov, imamo vsaj 4 ali 5 omejitev, kjer se vozimo skozi naselje. Se pravi, povprečno vsaka dva kilometra moram biti pozoren na nov prometni znak in na omejitev hitrosti. Hvala lepa.
Hvala. Še kdo? Želi minister kaj odgovoriti? [[Ne.]] Potem zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 17. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 18.50. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 17. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na OBRAVNAVO PREDLOGA RESOLUCIJE O NACIONALNEM PROGRAMU ZA KULTURO 2008-2011. Predlog resolucije je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Ker minister še ni prisoten, je pa na poti, bomo za trenutek počakali [[...]]Ja, že prihaja. Minister vzemite si minuto, da se umirite od zadihanosti. Bomo počakali. Besedo dajem gospodu ministru za dopolnilno obrazložitev predloga resolucije. Izvolite.
Spoštovani zbor! Nova resolucija nacionalnega programa za kulturo za leto 2008-2011 je nastajala od decembra 2006 na Ministrstvu za kulturo. Strokovne službe ministrstva so najprej pripravile strokovne podlage za posebno skupino izvedencev, to je za odbor za pripravo programa, ki sem ga imenoval konec leta 2006 izmed ustvarjalcev, univerzitetnih predavateljev in vodstvenih delavcev v kulturi. Po več mesecih dela je skupina oblikovala osnutek novega nacionalnega programa za kulturo, pri čemer so bile upoštevane zahteve Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo, pisci pa so se v marsičem naslonili na tedaj še veljavni nacionalni program, toda s formalnega vidika tudi na nacionalni kulturni program, ki ga je leta 2000 s skupino, prav tako zunanjih sodelavcev, napisal tedanji kulturni minister Rudi Šeligo. Nekateri njegovi konceptualni elementi o pomenu ter vlogi kulture in načela kulturne politike so prevzeti, vendar posodobljeni in razširjeni s smernicami, drugi del resolucije pa formalno sledi strukturi tedaj še veljavnega nacionalnega programa za obdobje 2004-2007, vendar s pristopom, ki natančneje govori o dolgoročnejših nalogah kulturne politike in prioritetah in ciljih z ukrepi ter kazalci, kot to zahteva Zakon o uresničevanju javnega interesa za kulturo in kakor se je po njegovih zahtevah ravnal tedaj veljavni nacionalni program. Nova resolucija v tem smislu predstavlja kontinuiteto pri snovanju strateških dokumentov, kar se zdi dobro, saj si kulturna politika ne more privoščiti samovoljnih sprememb, ki kulturi lahko prej škodujejo kot ne. Na kratko, kakšen je vsebinski sestav nove resolucije. Program uvodoma spregovori o pomenu in vlogi naše kulture v preteklosti in sedanjosti, pri čemer opozarja tudi na nekatere nevarnosti, ki jih prinašata globalizacija in prostor Evropske unije, v nadaljevanju pa opredeljuje načela, po katerih naj se ravna kulturna politika pri svojem odločanju, navaja segmente kulture, do katerih naj bo kulturna politika še posebej pazljiva, to je slovenski jezik, Slovenci izven Slovenije, manjšine, promocija slovenske kulture v tujini in drugo, izpostavlja pa tudi problematiko, ki ji aktualnost dajejo zlasti nove tehnologije, trg in nov geopolitični prostor, v katerem smo. Z usmeritvami za odločanje so tu podane smernice za delo kulturne politike. V četrtem in petem poglavju je opredeljen javni interes za 13 področij kulture, z navedbo zlasti dolgoročnih nalog, nato pa so v petem poglavju naštete prioritete in cilji, ki jih bo treba v tem srednjeročnem obdobju realizirati. Cilji so opremljeni, kot že rečeno, z ukrepi in kazalniki, po katerih jih bo mogoče potem, ko bodo doseženi, tudi meriti. Kot izhaja iz povedanega, novi program ne prinaša nič revolucionarnega, vendar pa napoveduje vrsto dejanj, ki bodo ne samo omogočala visoko kulturno ustvarjalnost temveč tudi varovala pridobitve in kulturne dosežke, istočasno pa bogatila kulturno življenje z vrhunskimi stvaritvami. Tu ne gre samo za nove investicije v kulturo, ampak tudi za odločitve, da je treba izboljšati pogoje za ustvarjalnost, bolj kot doslej podpreti vrhunsko kreativnost, nameniti več pozornosti razvoju in varstvu jezika, kulturni dediščini, kulturni vzgoji, izobraževanju in usposabljanju, promociji naše ustvarjalnosti v tujini in pa projektom, ki jih bomo uresničevali v povezavi z drugimi ministrstvi in zanje črpali sredstva iz evropskih skladov, napovedani pa so tudi prvi koraki k reševanju problemov, ki jih pri recepciji kulture čutijo invalidi. V programu se zavzemamo za podaljšanje veljavnosti Zakona o zagotavljanju sredstev za nekatere nujne programe Republike Slovenije v kulturi, vsaj za pet let, prav tako pa določamo nekatere smernice za realizacijo zelo zahtevnega projekta evropske prestolnice 2012. To je samo nekaj glavnih ciljev programa, izhajajoč iz zahteve, da se že dosežena raven kulturne ne bo zniževala. Slednje velja zlasti tudi za stvari, ki bodo aktualne potem, ko ali če bodo zaživele pokrajine, precej drugih nalog pa je dolgoročnejših in jih ni mogoče opravljati brez predhodnih analiz in širših dogovorov. Osnutek programa je bil tri mesece v javni razpravi. Ministrstvo pa je v tem času organiziralo poseben pogovor s predstavniki nevladnih kulturnih organizacij, po dvakrat so o besedilu razpravljali Strateški svet za kulturo, izobraževanje in znanost, nacionalni svet za kulturo, Državni svet Republike Slovenije, PEN klub, Zveza društev slepih in slabovidnih [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] Resolucija, ki je pred nami, je bila deležna širokega zanimanja kulturnih in drugih krogov ter predstavlja celovit in kakovosten dokument, ki ga Ministrstvo za kulturo predlaga Državnemu zboru v potrditev in sprejem. Hvala lepa.
Hvala. Predlog resolucije je obravnaval Odbor za kulturo, šolstvo in šport kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku mag. Branku Grimsu za predstavitev poročila odbora.
Vsem prav lep pozdrav v imenu Odbora za kulturo, šolstvo in šport, ki je obravnaval Predlog resolucije o nacionalnem programu za kulturo za leto 2008 do 2011 na svoji 30. seji dne 6. marca 2008. Odbor se je seznanil tako s stališči Državnega sveta, ki je predlog resolucije s poudarkom, da je potrebno upoštevati tudi globino in daljnosežnost sprememb položaja slovenskega naroda po osamosvojitvi, podprl. Prav tako pa se je seznanil s pripombami Komisije za narodni skupnosti in Zakonodajno-pravne službe. V razpravi je ključni del razprave potekal o pomenu te resolucije, o poglavitnih ciljih, ki naj bi jih kulturna politika dosegala v prihodnjih štirih letih in kako čim bolj spodbujati razvoj posameznikove in skupinske ustvarjalnosti v Republiki Sloveniji ter na področju kulture zagotoviti svobodo z neodvisno in dinamično kulturo in omogočiti dobro varovanje slovenske kulturne dediščine in tradicije in, kar je ključno glede na naš spremenjen položaj, saj smo sestavni del mednarodne skupnosti EU, kako pospešiti kulturno izmenjavo Slovenije z drugimi članicami EU in s svetom v celoti. Največ pripomb je bilo potem glede posameznih rešitev predvsem v zvezi s pomočjo knjigi in pa tistimi, ki se ukvarjajo z založništvom. Na koncu je odbor razpravljal o posameznih poglavjih ter o vloženih amandmajih in sprejel tudi en amandma, in sicer gospoda Bevka, v zvezi z obnovo in vzdrževanje Bolnice Franje, ker gre za spomenik, ki je uvrščen v mednarodne sezname najpomembnejših kulturnih in zgodovinskih spomenikov. Ta amandma je bil sprejet, odbor pa je nato o tako dopolnjenem besedilu glasoval v celoti in ga potrdil. Predlagamo Državnemu zboru, da ga danes sprejme.
Hvala. Preden preidemo na predstavitev stališč poslanskih skupin, naj vas opozorim, da zaradi nesporazuma oziroma pomotoma je iz seznama razpravljavcev izpadla Vlada. Tako prosim, da si vpišete popravek na koncu razpravljavcev "Vlada - 30 minut". Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospa Barbara Žgajner Tavš. [[Je ni.]] Maria Pozsonec v imenu Poslanske skupine narodnih skupnosti. Izvolite.
Hvala lepa za besedo in lep pozdrav gospodu ministru in ekipi. Lep pozdrav vsem prisotnim. Predlog temeljnega strateškega dokumenta slovenske kulturne politike med leti 2008 in 2011 je kombinacija predhodnih tovrstnih programov. Kljub temu vpeljuje večje sodelovanje med ministrstvi, spodbuja raznovrstnost kulturnih izrazov, kjer sta vključeni tudi avtohtoni narodni skupnosti. Predstavniki italijanske in madžarske narodne skupnosti smo razočarani nad tem, da predlog resolucije obravnava obe avtohtoni narodni skupnosti, saj jima v odnosu do večinske slovenske identitete pripisuje pozicijo šibkejših. Zato pozivamo k jasnejši politiki, da bi poudarila sobivanje različnih kultur v Sloveniji. Žal se je že med razpravo o predlogu tega dokumenta na Komisiji za narodne skupnosti Državnega zbora Republike Slovenije pokazalo, da Ministrstvo za kulturo nima konkretnih predlogov in programov za izvajanje zaščite obeh jezikov narodnih skupnosti. Pri ohranjanju in razvoju jezikovne in kulturne identitete avtohtonih narodnostnih skupnosti v naši državi imajo namreč poleg jezika zelo pomembno vlogo vzgoja in izobraževanje ter vloga medijev, ki naj izpostavljajo ustvarjalnost in delovanje avtohtonih narodnih skupnosti. Ključnega pomena je tudi usposabljanje in zaposlovanje ustreznih lastnih kadrov znotraj obeh narodnih skupnosti. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Alenka Jeraj bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Prosim.
Lep pozdrav vsem. Pred nami je resolucija o nacionalnem programu za kulturo za odbobje 2008 do 2011, kajti veljavnost sedaj trenutno veljavne resolucije o nacionalnem programu se je konec prejšnjega leta iztekla. Pravno podlago za pripravo nove resolucije o nacionalnem programu za kulturo predstavlja 10. člen Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo. Gre za strateški dokument razvojnega načrtovanja kulturne politike glede omogočanja in spodbujanja kulturne ustvarjalnosti, njene dostopnosti, varovanja in ohranjanja. Resolucija govori o vlogi in pomenu kulture pri Slovencih, opredeljuje načela kulturne politike, njene smernice, določa področje javnega interesa v kulturi in na trinajstih področjih navaja cilje in prioritete, ki jih bo kulturna politika uresničevala v prihodnjih štirih letih. Cilji z ukrepi za njihovo doseganje so opremljeni s pričakovanimi učinki in kazalniki, da bomo lahko to spremljali. Ves program pa je finančno ovrednoten oziroma opremljen s predvideno finančno obremenitvijo v času njegovega uresničevanja. Nacionalni program za kulturo za obdobje 2008 do 2011 ohranja v bistvenem deležu novih vsebin tudi dvojno vez z do sedaj veljavnima dokumentoma, ki sta opredeljevala poglavitne strateške razsežnosti kulturne politike. Prva izhodiščna vez je slovenski nacionalni program Rudija Šelige, ki ga je sprejela Vlada Republike Slovenije leta 2000. Druga izhodiščna vez je sedaj veljavna resolucija, Nacionalni program za kulturo 2004 do 2007. Nacionalni program za naslednja obdobja se osredotoča na poglavitne cilje, ki naj bi jih dosegli v prihodnjih letih. Upoštevajo se ugotovitve v poročilu o izvajanju nacionalnega programa za kulturo v letih 2004 do 2007. Dosedanje drobljenje proračunskih sredstev je potrebno zamejiti z večjo in bolj pretehtano selektivnostjo. Razločno je potrebno razmejiti različne ravni javnega financiranja. Še posebej iz razloga, ker se v obdobju, ki je pred nami, obeta ustanovitev pokrajin. Upoštevajo se tudi pripombe iz stališč Poslanske skupine SDS k nacionalnemu programu za kulturo 2004, 2007, kjer smo opomnili, da program ne vsebuje izhodiščnih načel. Nacionalni program sloni na naslednjih načelih: pravica do kulture, kultura kot ustvarjalna in združevalna energija v družbi, pluralizem, svoboda izražanja in enake možnosti za ustvarjalce, skrb za slovenski jezik, skrb za Slovence v zamejstvu in po svetu, skrb za narodni skupnosti, romsko skupnost, različne manjšinske etnične skupine, priseljence in ranljive skupine, smotrna razvejanost kulture po Sloveniji, zagotavljanje kulturne izmenjave in promocija kulture na tujem, razvijanje kulturne zavesti in izražanja pri otrocih in mladini, skrb za navzočnost kulturnih vsebin v medijih, narava in okolje kot kulturna vrednota. Nacionalni program nadalje sestavljajo smernice kulturne politike: Kulturna politika in Evropska unija. Program se osredotoča tudi na evropsko prestolnico kulture 2012. Ena izmed ključnih smernic je preobrazba javnega sektorja, torej oblikovanje posebne komisije leta 2008 pod okriljem Ministrstva za kulturo, ki bi jo sestavljali predstavniki Ministrstva za kulturo, Ministrstva za javno upravo ter Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve. V njej pa bi sodelovali tudi predstavniki izvajalskih organizacij, kulturniki in samozaposleni v kulturi. Ta naj bi do leta 2010 oblikovala predlog reforme, da bi se ustvarili boljši pogoji oziroma boljše možnosti za učinkovito ustvarjalnost, produkcijo umetnosti in za učinkovite javne zavode oziroma boljše razmere za produkcijo umetnosti in za kulturne dejavnosti v celoti. Nacionalni program vsebuje 13 področij in v posebnem poglavju pri vsakem konkretizira cilje, ki jih bomo uresničevali. Gre za naslednja pomembna področja: slovenski jezik, področja knjige, knjižnična dejavnost, likovne umetnosti, uprizoritvene umetnosti, glasbena umetnost, intermedijska umetnost, avdiovizualna kultura, kulturna dediščina in arhivska dejavnost, razvoj in spodbujanje kulturne vzgoje, mednarodna izmenjava in promocija slovenske kulture po svetu, narodni skupnosti, romska skupnost, različne druge skupine, priseljenci in ranljive skupine in področja ljubiteljske dejavnosti. Posebej velja omeniti projekt evropske prestolnice kulture 2012, ki ga bo tega leta izvedla Slovenija. To obdobje, torej obdobje 2008-2011, bo v tem delu najpomembnejše pri snovanju programa in vzpostavljanju potrebne infrastrukture za navedeni kulturni projekt, ki je v dosedanji zgodovini slovenske države nesporno vsebinsko najobsežnejši in tudi finančno najzahtevnejši. Investicije v kulturno infrastrukturo morajo izpolnjevati zahteve glede usklajenosti med stroški in koristmi in v celoti upoštevati porazdelitev finančnih bremen med državo, lokalno skupnostjo in zasebnem sektorju v takšnem razmerju, da državna sredstva ne presežejo višine, določene s predpisi o financiranju občin. Investicije se bodo začele že v letošnjem letu, torej v letu 2008, in se morajo končati do leta 2011, da bodo leta 2011 na voljo za vsebine. Začetek priprav na evropsko prestolnico kulture 2012 se tudi ujema z evropskim letom medkulturnega dialoga, ki poteka letos, ki ga je uvedla Evropska komisija. Evropsko leto medkulturnega dialoga bo namenjeno zlasti krepitvi zavesti evropskih državljanov o pomembnosti medkulturnega dialoga, opredelitvi in razširjanju najboljših praks v tem dialogu, krepitev sodelovanje med izvajalci na vseh ravneh in v pospeševanju politike evropskega sosedstva. Predsedovanje Slovenije v prvi polovici letošnjega leta, ki se prav tako navezuje na evropsko leto medkulturnega dialoga, deluje pod motom Sinergija za Evropo. Gre za pomembne izzive, ki so pred nami in Unija bo tako lahko uspešna le, če bomo delali skupaj. Tako slovensko predsedovanje vso svojo energijo usmerja v to, da zagotovi še več sinergije v Evropi med državami članicami, med institucijami Evropske unije, med Unijo in državljani, med različnimi generacijami in kulturami, med različnimi področji sodelovanja, cilji in strategijami. V naši poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo resolucijo o nacionalnem programu za kulturo za prihodnja štiri leta podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Samo Bevk v imenu poslanske skupine SD. Izvolite, prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Na mizi imamo tretji nacionalni program za kulturo v zadnjih osmih letih. Prvi program sploh je v samostojni Slovenije leta 2000 pripravil takratni minister za kulturo in pisatelj Rudi Šeligo, vendar do razprave v Državnem zboru ni prišlo. Bil je sprejet na Vladi in objavljen v posebni knjigi. Drugi program je pripravila ministrica Andreja Rihter, z 61 glasovi za in nobenim proti je bil v Državnem zboru sprejet 27. februarja 2004. Zakonska podlaga za sprejem resolucije o nacionalnem programu za kulturo je bil leta 2002 sprejeti Zakon o uresničevanju javnega interesa za kulturo. V zakonu je zapisano, da je nacionalni program za kulturo strateški dokument razvojnega načrtovanja kulturne politike, ki izhaja iz zgodovinsko doseženega položaja kulture in s katerim se ugotovi vlogo kulture v razvoju Slovenije in slovenskega naroda ter javni interes zanjo opredeli področja kulture, kjer se zagotavljajo kulturne dobrine kot javne dobrine, načrtuje investicije v javno kulturno infrastrukturo, postavi cilje in prioritete kulturne politike ter določi čas za njihovo uresničitev in kazalce, po katerih se bo merilo njihovo doseganje. Osnova za pripravo takratnega programa je bila več kot 400 strani obsežna publikacija z naslovom Analiza stanja na področjih kulture in predlog prednostnih skupin. Sledila pa je obsežna razprava v strokovni javnosti in naposled tudi v parlamentu. Ministrica Rihterjeva je takrat v uvodu zapisala, da nacionalni program za kulturo dobivamo v času, ko država vstopa v Evropsko unijo, slovenska kultura in kulturniki pa bodo s tem programom imeli na tej poti dobro popotnico. Slovenska kultura si takšno odgovorno skrb zasluži, ne le zaradi svoje preteklosti, temveč v prvi vrsti zaradi svoje prihodnosti in svoje tvorne vpetosti v vse pore družbe. Za svojega ga je sprejela tudi nova vlada in po njem delala več kot tri leta. Tretji program je pripravil minister dr. Vasko Simoniti s svojimi sodelavci. Na spletni strani ministrstva pa je bil osnutek dokumenta prvič objavljen sredi lanskega leta, decembra pa je bil sprejet na Vladi in poslan v Državni zbor. V uvodu k resoluciji je zapisano, da je bila večina ciljev zastavljenih v Nacionalnem programu za kulturo 2004-2007, doseženih. V nadaljevanju pa se sprašuje, ali je že treba in ali je sploh že mogoče radikalno reformirati kulturno politiko, ki naj v naslednjih štirih letih zagotavlja možnost za nastajanje vrhunske ustvarjalnosti in za druge vidike kulture v Republiki Sloveniji. Temu vprašanju takoj sledi odgovor, da bo reforma uspešnejša, če bo postopna, zato nacionalni program ne prinaša revolucionarnih premikov, temveč skuša predvsem obogatiti, nadgraditi oziroma sanirati nekatera področja. Zato je razumljiva kontinuiteta, ki jo novi dokument ohranja s prejšnjima dvema nacionalnima programoma za kulturo. Skupna značilnost obeh kulturnih resolucij je tudi ta, da sta jo prejšnja ministrica Andreja Rihter in sedanji minister dr. Vasko Simoniti pripravila v zadnjem letu njunih mandatov. V nadaljevanju bi rad predstavil tiste dele nacionalnega programa, ki so bili v okviru Partnerstva za razvoj in razprave na matičnem odboru dopolnjeni na predlog Socialnih demokratov. Kot predlagatelj obeh zakonov o zagotavljanju sredstev za nekatere nujne programe Republike Slovenije o kulturi, sem dal poslansko pobudo za podaljšanje oziroma pripravo novega zakona za obdobje 2009/2013. Zakon o kulturnem tolarju, kot mu popularno rečemo, se letos izteče, zato je prav, da je obveza za podaljšanje zakona zapisana tudi v nacionalnem programu za kulturo, ki ga pravkar sprejemamo. Zakon zajema pet programskih sklopov in sicer prvič, sanacijo najbolj ogroženih in najkvalitetnejših objektov kulturne dediščine. Drugič, približevanje mednarodnim standardom za splošno-izobraževalne knjižnice. Tretjič, ureditev osnovnih prostorskih pogojev za nekatere osrednje javne zavode s področja kulture. Četrtič, ohranjanje dosežene stopnje razvoja ljubiteljske kulture in izenačevanje razvojnih standardov po lokalnih skupnostih. In petič, spodbujanje kulturniških mrež na področju posredovanja založništva, kinematografije in sodobne informacijske tehnologije. Prvi zakon o kulturnem tolarju je bil v obdobju od 1999 do leta 2003 realiziran 32,45%. Drugi zakon, v obdobju od leta 2004 do leta 2008 pa bo glede na sprejeti proračun za zadnje leto njegove veljavnosti realiziran tam nekje okrog 35%. Prav zaradi tega je eden izmed osnovnih namenov dopolnitve in spremembe zakona o kulturnem tolarju podaljšanje njegove veljavnosti za naslednjih pet let. Več pobud za podaljšanje zakona pa je prišlo tudi iz nekaterih javnih zavodov s področja kulture in posameznih občinah. Pri pripravi zakona naj se prioritetno upoštevajo tisti programi in investicije, ki so še vedno nujno potrebne in ki so bile že vključene v dosedanji zakon o kulturnem tolarju, zlasti tiste, ki so že bile vključene v prvo različico zakona, pa kljub temu do sedaj še niso bile realizirane. Iz načrtov razvojnih programov Republike Slovenije za obdobje od 2008 do 2012 je razvidno, da so nekatere investicije načrtovane za izvedbo šele po letu 2008. Iz posameznih programskih sklopov pa še posebej bode v oči, da ima najslabšo realizacijo področja obnove kulturno-zgodovinskih spomenikov. Prav slabo stanje na tem področju je bil eden izmed temeljnih povodov za sprejem zakona leta 1998. Oba zakona sta v Državnem zboru dobila v letih 1998 in 2002 zelo veliko podporo. Zanju so glasovali poslanci in poslanke iz vseh parlamentarnih skupin, tako koalicije kot opozicije, zato sem prepričan, da bomo lahko to obvezo iz nacionalnega programa, ki ga bomo sprejeli danes, uresničili še v tem mandatu. Na naš predlog smo na področju kulturne dediščine in arhivske dejavnosti v petem cilju tudi zapisali, da je potrebno zagotoviti najnujnejše prostorske razmere za državne javne zavode s področja kulturne dediščine in skupaj z ustanovitelji javnih zavodov na pokrajinski ravni zagotoviti najnujnejše prostorske razmere za depoje za nacionalno pomembne zbirke. Prav tako je bil dopolnjen šesti cilj, ki govori o večji prepoznavnosti kulturne dediščine Slovenije v mednarodnem prostoru in kot pomemben ukrep določili oblikovanje predlogov in pripravo projektov oziroma nominacij za vpis dediščine na sezname v skladu s Konvencijo o varstvu svetovne kulturne in naravne dediščine in Konvencijo o varstvu nesnovne kulturne dediščine, za vpis na Unesco v seznam Spomin sveta in za pridobitev znaka evropske dediščine. Nesprejemljivo je dejstvo, da v vsem obdobju samostojne in neodvisne države Republike Slovenije na seznam svetovne dediščine pri Unescu nismo mogli ali znali vpisati niti ene nove kulturne ali naravne znamenitosti, tako da ostajamo zgolj pri opisu Škocjanskih jam izpred več kot dvajset leti. Upam, da nam bo prihodnje leto končno uspelo na svetovni seznam uvrstiti staro rudarsko mesto Idrija in njegovo dediščino, ki je vezana na živo srebro, kot del prve trans-kontinentalne nominacije skupaj s Španijo in Mehiko. Čeprav sem letos Vladi predlagal tudi vpis pustnih običajev cerkljanske laufarije in ptujskega kurentovanja na reprezentativni seznam nesnovne kulturne dediščine človeštva, še sedaj čakam na odgovor, čeprav je osnutek odgovora že nekaj časa na spletni strani Vlade češ, da konvencija stopi v veljavo šele tri mesece po sprejetju v Državnem zboru, zato oblikovanje teh predlogov še ni mogoče. Matični odbor za kulturo je na moj predlog oziroma na predlog Socialnih demokratov sprejel tudi amandma resolucije na področju nepremične kulturne dediščine za obnovo in oživitev partizanske bolnišnice Franja. Partizansko bolnišnico Franja so pripadniki NOB začeli graditi konec leta 1943, v njej so do konca druge svetovne vojne zdravili skoraj tisoč slovenskih partizanov, med njimi je bilo tudi veliko ranjencev iz številnih držav protifašistične koalicije. Zdravstveno osebje in domačini so jo varno hranili vse do osvoboditve naše domovine, takoj po njej pa zavarovali in predstavili kot enega najpomembnejših spomenikov narodnoosvobodilnega boja slovenskega naroda. V desetletjih po vojni jo je obiskalo več kot milijon in pol obiskovalcev iz vsega sveta, vpisala se je na poskusni seznam svetovne dediščine pri Unescu in lani dobila znak evropske dediščine. V vsem tem času je bila zaradi naravnih danosti večkrat hudo prizadeta dokler je niso podivjane hudourniške vode 18. septembra 2007 skoraj v celosti izbrisala iz obličja zemlje. Bolnišnica Franja in soteska Pasice sta simbol humanosti in človeške plemenitosti v času najhujšega spopada v zgodovini človeške civilizacije, zato jo moramo vrniti našim bodočim rodovom v spomin in opomin. Za obnovo se je že na začetku zavzela tudi Vlada Republike Slovenije. Takšno je tudi stališče posebne delovne skupine pri ministru za kulturo dr. Vasku Simonitiju, katere član sem tudi sam, ki se je na podlagi variantnih konservatorskih rešitev za prezentacijo spomenika odločila za celovito obnovo. Spoštovani! Žal pa matični odbor ni sprejel amandmaja Socialnih demokratov k resoluciji, da bi na področju likovne umetnosti sprejeli poseben zakon o spodbujanju naložbe v umetniško opremo za novogradnje in prenove, financirane oziroma sofinancirane iz javnih sredstev. Z zakonom o spodbujanju naložb v kulturi bi zagotovili predpisani delež sredstev iz proračuna države ali občin, ki bi bil namenjen za umetniško opremo ob novogradnjah ali prenovah javnih stavb. S sprejetjem tega zakona bi prav gotovo povečali reprezentativnost javnih stavb, poudarili sodobno kulturno identiteto slovenskega prostora, podpirali avtorje upodabljajoče umetnosti, predvsem z območja Slovenije in svetovnega slovenskega kulturnega prostora in vplivali na reguliranje trga storitev upodabljajoče umetnosti v Republiki Sloveniji. Z umetniško opremo javnih stavb mislimo na namestitev storitev upodabljajoče umetnosti v zgradbo, na zgradbo in v pripadajočo okolico take zgradbe. V poštev bi prišle storitve vseh zvrsti upodabljajoče umetnosti sodobnih avtorjev, po izboru investitorja, arhitekta, idejnega načrta zgradbe in izbranih uglednih strokovnjakov z javnim pozivom ali neposrednim naročilom. V svetu na različne način spodbujajo umetniško opremo javnih stavb. V nekaterih državah je to tudi zakonsko predpisano. Zanimivo je, da je minister dr. Simoniti na moj predlog v okviru poslanskih pobud leta 2005 odgovoril pritrdilno. Na matičnem odboru pa je bil ta isti predlog v sumljivih okoliščinah preglasovan. In za zaključek. Na tem mestu bi izpostavil še eno dejstvo, ki je značilno za ta dokument. Dejstvo je namreč, da je finančni okvir za polovico tega obdobja v letih 2008 in 2009 že sprejet, medtem ko se za drugo polovico obdobja za leti 2010 in 2011, predvideva kar za 13 oziroma 15% več sredstev. Od Vlade in ministrstva bi bilo bolj korektno, da bi že za leti 2007 in 2008, ko sta imela v rokah oziroma še imata v rokah škarje in platno, v proračunu Ministrstva za kulturo odrezala večji kos pogače. Tako pa finančno odgovornost za uresničitev nacionalnega programa za kulturo prenašata na novo vlado. Poslanska skupina Socialnih demokratov nacionalnemu programu za kulturo ne bo nasprotovala. Glasu proti prav zagotovo ne bo, bo pa tudi kakšen glas za. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Školč v imenu Poslanske skupine LDS.
Hvala lepa gospod podpredsednik. Spoštovani minister, kolegi, kolegice. Danes smo slišali, da je ta dokument poleg vsega tudi velik dosežek Partnerstva za razvoj. To je zame novo. Je pa na nek način pohvalno in spodbudno in računam, da bodo ljudje tudi kasneje prevzeli nase vse pomanjkljivosti tega dokumenta. Tisto, kar sam vidim kot razliko med časom, ko so se sprijemali sorodni dokumenti v preteklosti in današnjo razpravo je, da današnjo razpravo spremlja velika apatija ljudi, ki se ukvarjajo s kulturo. Ko sem preverjal zakaj je temu tako, se je pravzaprav pokazalo, da ne verjamejo, da je mogoče s kakršnimkoli spodobnim predlogom, ki ne bi imel ustreznega političnega blagoslova ali pa blagoslova Partnerstva za razvoj, sploh prodreti. To je tisti korak nazaj, ki tem dokumentom in pričakovanjih ob takih dokumentih, ob sprejemanju takih dokumentov, jemlje tisti prepotreben naboj, ki pelje tudi v mobilizacijo marsikaterih posameznikov lokalne skupnosti in ministrov. Naslednja stvar, ki jo vidim in ki je mogoče za koga res dobra - sam pravzaprav večjih težav z branjem takega jezika nimam - je, da je to dokument, ki je pisan bolj za uradništvo v kulturi, kot za ustvarjalce in tiste, ki pač razpravljajo zelo strastno o stvareh, ki jih je potrebno spremeniti in narediti. V tem oziru je to tudi klofuta tistemu projektu, ki ga je sprejela Vlada v času predsedovanja gospoda Bajuka, ko se je reklo, da se tak dokument piše z večjo vnemo, z večjim angažmajem in strastjo. Ta jezik pravzaprav gre mogoče celo še nazaj od tega kar smo kasneje sprejemali v Državnem zboru na predlog Vlade gospoda Drnovška. Tem ciljem, ki so zapisani, zares nekako ni mogoče nasprotovati. Nekatere stari so bolj ali manj natančno "precizirane", ampak iz vsega nabora teh ciljev pravzaprav ni jasno kaj je najbolj pomembno v tem trenutku na tem področju v Sloveniji. Iz tega dokumenta, ki je nabor vsega, kar pač pade ljudem na pamet, ne bo čisto jasno po tej seji kakšne prioritete bo slovenska država in slovenski parlament dajal področju kulture do leta 2011. Ena od stvari, ki je zagotovo dobra, ampak tudi ta ni "precizirana" je, da se podaljša eden redkih konkretnih dokumentov, ki pač usmerjajo sredstva na področje kulture. To je ta znameniti zakon o kulturnem tolarju, ki je bil, mimogrede, sprejet v času ko minister, kot vidim, ni imel imena. Vsi kasnejši so ga seveda imeli. Ampak hočem reči, da ti programi, ki so bili takrat narejeni, potrebujejo po moji presoji neko razširitev. Tiste stvari, ki so bile uvrščene, pa niso bile še izvedene, ni nujno, da se avtomatično podaljšajo, ampak je le potrebno pogledati tudi kako se je čas spremenil in kakšne so potrebe slabih 10 let kasneje. Samo podaljšanje kaže spet to nemoč presoje, kaj je leta 2008 najpomembnejše. Jaz trdim, da takrat, leta 1998, ni bilo mogoče zelo natančno vedeti kaj bo 2008 najpomembnejše. In iz tega vidika bi se morala Državni zbor in ministrstvo bolj natančno ukvarjati s temi stvarmi in zagotavljati programe in sredstva. Naslednja pomembna stvar, ki se jo je ministrstvo dotaknilo in je po svoje ključna, ostaja pa tudi torzo, so pač ideje, da se gre v posodobitev javnega sektorja. O tem smo veliko slišali vzpodbudnih besed na pristojnem matičnem delovnem telesu. Razprava, ki jo je tam začel minister je zagotovo lahko podlaga za korenite korake, ampak dokument nič takega zavezujočega ne prinaša. Današnji nastop ministra je tudi, bom rekel, korak v tisto že videno smer, za to področje bomo ustanovili komisijo. Ta komisija bo pripravila predloge do, če sem si prav zapomnil, 2010. In spet bomo zamudili veliko časa na nekem področju, na katerem so določeni potrebni koraki, pravzaprav hitro in takoj, predvsem pa je potrebna diskusija - hitro in takoj, da so različne rešitve sprejemljive. Naslednja zabloda, bom rekel, še iz časa partnerstva je, da so pokrajine gotovo dejstvo. In del rešitev ta dokument veže na nastanek pokrajin. Jaz bi si v tem trenutku upal reči, da je gotovo dejstvo, da pokrajin ne bo, in da so vse tiste predpostavke, na katerih gradite te rešitve, vsaj za nekaj let odložene. Kaj potem storiti s temi mrežami, ki pokrivajo pokrajine. Na to bi morala odgovoriti koalicija, na to bi moralo odgovoriti partnerstvo in seveda najprej Vlada in ministrstvo. Kaj če se ta scenarij ne izide? Potem je tukaj niz stvari, ki so pometene pod preprogo, o njih se ne govori. Če se spet navežem na to navezavo, na to os, ki jo lahko vlečemo od SDS-a nazaj k SD-ju, ostaja odprto vprašanje, kaj je z zaslužnimi pokojninami. Te je blokirala ministrica Rihterjeva in jih v bistvu noče podeljevati, kljub veljavni zakonodaji, tudi sedanje ministrstvo. To se mi zdi zelo sporno. Obstaja veliko vlog glede na veljavno zakonodajo, obstaja veliko pričakovanj ustvarjalcev, ki so dobivali največje nagrade do Prešernove in dejansko danes dobivajo minimalno pokojnino. Ministrstvo o tem molči. Partnerstvo pri tem asistira. Seveda je to povezano z neko demagoško diskusijo izpred let, ko se je delala reforma pokojninske zakonodaje. Jaz bi rad, da se tudi na tem področju zakon izvaja, da tudi na tem področju izkažemo spoštovanje tistim ljudem, ki takrat, ko so se odločili za pot samostojnih ustvarjalcev na področju kulture, niso vedeli za vse premene, ki se bodo zgodile v začetku 90. let in kasneje. Tako da, ta dokument je po moji presoji zelo splošen. Manjka mu res nekih konkretnih poudarkov, tudi tam kjer bi bili najbolj potrebni. S tega vidika bo dopuščal zelo veliko manevra vsaki naslednji ekipi v Vladi in na ministrstvu. Za nikogar pa ne bo do konca zavezujoč, ker prinaša tako paleto zavez, da jih vseh, to moramo vedeti, ni mogoče zares uresničiti. Tisto, kar pa mislim, da je v tem trenutku skoraj neodgovorno je to, da v zaključnem projektu, ki bi lahko naredil pomemben korak naprej, kar se tiče položaja sodobne umetnosti in kulture, ni nobene operacionalizacije. Slovenija je dobila, to je bilo tu rečeno, ta projekt Evropske prestolnice leta 2012, v tem dokumentu samo piše, da bodo sredstva pritekala iz različnih koncev, da jih bo največ 50 milijonov in da bo največ 40% za to prispevala država. Nikjer ni navedeno, kakšen je najmanjši prispevek in kakšen je najmanjši obseg, da je, recimo, ta projekt izvedljiv in tudi ni, bom rekel, te terminske postavitve, kako lahko organizatorji te pomembne prireditve načrtujejo infrastrukturo, načrtujejo promocijo in načrtujejo izvedbo. V tem trenutku cela Slovenija, ne samo štajerski konec, kjer bo središče tega dogodka, nima enega razstavišča za sodobno umetnost. Čisto vse prireditve, ki so povezane z evropsko kulturno, s tem terminom kulturne prestolnice, pa v veliki meri gradijo na teh spektakelskih prizoriščih in na promociji sodobne umetnosti. To je v Sloveniji, ne samo v Mariboru, popolnoma neizvedljivo. O tem ni v tem dokumentu ničesar. Te stvari se ne da zgraditi tako, kot na Brdu, čez noč in zapreti pred javnostjo. Te stvari se gradi na drugačen način. Nekaj malega se da videti že v Gradcu, večje stvari drugje. V tem oziru je dokument absolutno slab in pomanjkljiv. In še bi se dalo narediti. Zagotovo bi moral parlament k temu reči kaj ostrih besed, vsaj na dveh področjih. Slovenska kultura, kulturniki pričakujejo; bom povedal samo dve stvari, ki sta specifični; prva je, da se film osvobodi od te "torture" ministra in njegovih uradnikov. To, recimo, v tem trenutku absolutno duši dejavnost na tem področju. Slovenska medijska srenja, ki v veliki meri generira jezik in to, kot je bilo rečeno na odboru, nizko kulturo, pričakuje zagotovila za večjo medijsko svobodo, za večjo samostojnost teh časopisov in za večjo garancijo avtonomnosti urednikov in ustvarjalcev v medijih. Tudi dva taka cilja bi morala biti "spromovirana" s strani parlamenta in šele potem bi videli, da parlament mogoče razmišlja s svojo glavo, ne pa z glavo koalicije ali pa teh razširjenih povezav. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat v imenu Poslanske skupine NSi. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavci, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Najprej ponovimo, kaj je kultura? Kultura je skupek dosežkov vrednot človeške družbe, kot rezultat človekovega delovanja in ustvarjanja. Za današnjo točko dnevnega reda se mi je ta definicija zdela najprikladnejša, verjetno pa že veste, da sem jo povzel po Slovarju slovenskega knjižnega jezika. Ključna vprašanja danes pa so: kam naj se usmeri kulturna politika v prihodnjih štirih letih, katere cilje naj zasleduje in katere so njene prioritete. V nacionalnem programu za kulturo 2008 - 2011 je mogoče zaslediti jasne usmeritve, ki naj bi jih kulturna politika v Sloveniji zasledovala v prihodnjih štirih letih. Osrednja naloga kulturne politike je ustvarjati podporo ter ugodne razmere, ki bodo pogoj za razvoj kulture in za njeno uresničevanje v družbi. Kulturna politika mora slediti strateško postavljenim ciljem, ki jih postavlja program in med katere spadajo skrb za jezik in komunikacijo v dobi globalizacije, ohranjanje kulturne dediščine, zagotavljanje svobode medijskega prostora, razvoj kulturnega ter naravnega okolja, ter nenazadnje prispevek kulture k razvojni rasti in zaposlovanju. Vse te cilje je mogoče uresničiti zgolj s pomočjo izvedbenih ciljev, prav tako opredeljenih v programu. Država mora v smislu uresničevanja kulturne politike nuditi podporo ustvarjalcem v smislu povečanje sredstev za kakovostne kulturne programe in projekte, spodbujati mora institucije k njihovemu odpiranju novim izzivom, skrbeti mora za stabilno delovanje kulturnih institucij, podpirati kulturne mreže, ter nenenazadnje podpirati in spodbujati mora sodelovanje med izvajalci kulturnih dejavnosti. Pomemben cilj, ki je zastavljen v programu je vsekakor promocija slovenske kulture in jezika, ne le v Sloveniji, ampak širom po svetu. Pomembno je zavzemanje za uveljavljanje in razvoj slovenščine na tradicionalnih in novih področjih, zlasti v informacijski tehnologiji, v podjetništvu, na univerzah in v turizmu. Usode jezika dvomilijonske skupnosti ni mogoče prepuščati tržnemu liberalizmu, potrebna je aktivna jezikovna politika. V Novi Sloveniji smo prepričani, da je kultura območje ustvarjanja, presojanja in plemenitenja duhovnega kapitala, vrednot, ki osmišljajo življenje posameznika in skupnosti ter učinkujejo kot družbeno vezivo. V Novi Sloveniji se strinjamo, da je nacionalni program za kulturo dokument, ki predstavlja osnovo oziroma izhodišče za razvoj kulture, ob upoštevanju sprememb, ki jim je kultura podvržena v smislu priključitve Evropski uniji, dobe globalizacije, razvoja novih tehnologij in ostalih sprememb v družbi. Kultura sama zase je pomembna, pomembno pa je upoštevati tudi kulturne vidike v ostalih delih nacionalnih politik, zlasti na področju kulturne vzgoje. Z vzgojo kulture bomo ponudili temelje, ki bodo zagotovilo za ohranjanje in razvoj kulture na Slovenskem, Slovenija pa bo le tako lahko postala žarišče kulture v evropskem prostoru. Kot osnovo, ne le napisanemu dokumentu, temveč kot osnovo uresničevanja kulture same bi v Novi Sloveniji še enkrat izrazito poudarili slovensko narodno in jezikovno samobitnost, za katero je treba poskrbeti. Za to pa smo odgovorni prav vsi državljani. In z uresničevanjem narodne zavesti bomo omogočili, da se bodo cilji, zapisani v nacionalnem programu za kulturo, lahko v resnici tudi uresničevali. Prepričani smo, da so usmeritve in cilji na področju kulturne politike, ki jih postavlja nacionalni program za kulturo, dobro postavljeni in uresničljivi, zato bomo predlog resolucije tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Mihael Prevc, imate besedo, v imenu Poslanske skupine SLS.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani minister s sodelavci, spoštovane kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo pozorno prebrali Predlog resolucije o nacionalnem programu za kulturo 2008-2011. Prepričani smo, da daje resolucija kljub obsežni tematiki nek dober splošen pregled nad različnimi področju kulture ter da tudi dobro ocenjuje stanja in nakazuje smernice in poglavitne ukrepe, ki bi stanje na področju kulture še izboljšali. Pojem kulture je trdno povezan z narodom. Tako je pojem slovenske kulture neizogiben člen slovenskega naroda, ki se s svojo kulturo identificira, v nekem času bolj, v drugem pa malo manj. Naroda brez kulture ni. In ravno zaradi trdnega položaja kulture v vsaki družbi jo je potrebno negovati in ji zagotavljati nemoten obstoj. Priznajmo, da smo velikokrat preveč mačehovski do lastnih kulturnih dosežkov, da jih ne cenimo dovolj. To je še posebej težko v tem času, ko smo prenasičeni z najrazličnejšimi vplivi globalizacije. To je naš izziv. Ne smemo dopustiti, da kot narod izgubimo v množici ostalih ali da se naša kultura izgubi na pomenu. Poslanci Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke menimo, da resolucija dobro izpostavlja določena področja, kot prvo bi izpostavil prav slovenski jezik. Tu moram omeniti, da se nam zdi predlog Komisije Državnega sveta za kulturo, znanost, šolstvo in šport glede materinega jezika zelo smiseln. Pravi pa takole: "Komisija opozarja, da pri uvrščanju slovenske kulture v mednarodni okvir ni prisotne nikakršne sistemske ureditve oziroma institucije, ki bi delovala na tem področju, podobno kot je to urejeno v tujini. Zato se komisija zavzema za ustanovitev podobne institucije, ki bi zajemala promocijo jezika in kulture zunaj meja, ter utrjevanje mednarodnih povezav, kar vključuje tudi promocijo filma, glasbe, gledališča in literature." Tudi v Slovenski ljudski stranki menimo podobno. Ne naredimo dovolj za promocijo in ne skrbimo dovolj za svoj jezik in takšna inštitucija bi bila več kot dobrodošla novost na tem področju. Državni zbor je sicer že sprejel nacionalni program za jezikovno politiko in v njem tudi določil strategijo, ki obsega cilje, načela ter poti za dosego teh ciljev. Med vsemi cilji pa bi najbolj izpostavil cilj zagotavljanja čim večje dostopnosti jezikovnega in drugega zadevnega gradiva, tudi za invalide v njim prilagojenih tehnikah. Resolucija posebej izpostavi še področje knjige, likovno umetnost, uprizoritve umetnosti, glasbeno umetnost in druge, tudi knjižnično dejavnost, ki je izredno pomembna za kulturno vzgojo mladih. V resoluciji sta med drugim omenjeni prostorska stiska in pomanjkanje kadrov. Dolgoročni cilj na tem področju je predvsem povečanje deležev uporabnikov knjižnic pri celotni populaciji. Strinjamo se, da je potrebno bralno zavest vzpodbuditi že pri otrocih in mladini. Poleg tega pa predvsem povečati njihov interes za slovensko literaturo in pa seveda še posebej za slovenske avtorje. Glede kulturne dediščine in arhivske dejavnosti smo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bolj obsežno razpravljali že v okviru obravnavanega zakona o kulturni dediščini, kjer smo izrazili svoje predloge. Predolg resolucije posveča pozornost tudi tej tematiki in podobno kot mi pravi, da mora za varovanje in ohranjanje kulturne dediščine skrbeti predvsem njen lastnik, kateremu naj pomagata lokalna skupnost in država, hkrati pa nakazuje še druge po našem mnenju dobre novosti: davčne olajšave za lastnike kulturnih spomenikov, sistematično izobraževanje, usposabljanje konservatorjev in muzealcev ter druge. Predlagatelj sam priznava, da resolucija sicer ne prinaša nekih revolucionarnih premikov, temveč želi predvsem nadgraditi nekatera področja. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke se zavedamo pomena takšnega dokumenta, zato podpiramo predlog resolucije, ki predvideva rešitve za mnoga kulturna področja. Ministrstvo je tudi upoštevalo številne prejete pripombe na besedilo, tako da je le to zdaj še bolj usklajeno. Kot že rečeno, v Slovenski ljudski stranki bomo resolucijo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Majda Širca v imenu Poslanske skupine Zares.
Minister, vaši sodelavci, kolegica in kolegi. Petletka nacionalnega programa. Tak dokument zagotovo je pomemben zaradi strateških rešitev. Ker začrta neko pot, ki mora ostati in preživeti ne glede na to ali se vmes oblast zamenja in začrta tudi neke cilje, ki jih narod konsenzualno sprejme in se za njih dogovori. Važen je tudi zaradi tega, ker lahko napove temeljne spremembe, ne samo kulturnike, ampak tudi državljane in državljanke na te spremembe pripravi. Ali pa pove, da večjih sprememb ne bo. Kakor koli že, začrta neko pot. Ampak, ko to naredi je važno zgolj eno - da to pot potem tudi spoštuje. Tisti, ki tak dokument pripravi in tisti, ki tak dokument sprejme se mora zavedati, da se bo dokument tudi spoštoval. Sicer je ta papir prazen in sicer je to nepotrebno in prazno delo in tudi nekredibilen dokument. Zato je pomembno, da se vsaj ob letnih poročilih, ko se takšen dokument preverja, ko se o njem poroča in ko se mogoče tudi opazi, da ne zdrži ali da ga je zaradi takšnih in drugačnih razlogov potrebno spreminjati, doseže dovolj jasna in glasna diskusija in tudi spremembe, če so potrebne. Ampak za dokument, katerega življenjska doba se izteka letos in ki ga bo nadomestil ta, o katerem danes z ne prav dosti interesa ampak kakor koli že razpravljamo, takšen dokument mora vendarle spoštovati tista načela, ki jih je zapisal. In poglejmo kaj se je recimo zapisalo v dokumentu, ki še danes velja, to se pravi v nacionalnem programu za kulturo, ki velja od leta 2004 do letošnjega leta. Bil je sprejet februarja mislim, da, z večinsko podporo parlamentark in parlamentarcev. V poglavju,ki govori o avdiovizualni kulturi, recimo pravi, da je potrebno, citram "spodbuditi širitev prikazovanjske in distribucijske mreže, ki je namenjena predvsem nekomercialni kinematografski ponudbi, da je potrebno stimulirati distribucijo nekomercialne filmske produkcije in vzpostaviti mrežo art kinematografov." Minister, če bi spoštovali to zavezo potem ne bi dopustili, zagotovo pa ne bi ostali hladni pri temu kar se je zgodilo včeraj, ko so vaši uradniki zapečatili javno infrastrukturo, ki niti ni vaša, ampak je v lasti Mestne občine Ljubljana in zaprli vrata kina Dvor, še več posegli v lastnino in odpeljali, dobesedno razmontirali filmski projektor in ga odnesli ali spravili stran, želeli bi še tiste stole, ki smo jih, zato, da ni bil proračun tako obremenjen, plačali sami. Nič niste rekli, ampak dovolili. Ob tem pa prisegate, da spoštujete nacionalni program za kulturo, ko se uničuje art kino mreža, ki je bila mukoma vzpostavljena in ki vam jo nalaga konec koncev tudi duh evropske skupnosti, s katerim se še tako pogosto srečujete zdaj ob predsedovanju. Art kino mreža se ne širi, kinematografi usmerjeni v nekomercialno produkcijo se zapirajo, finančna sredstva iz tako imenovanega kulturnega tolarja capljajo in kapljajo, komajda, hkrati pa se iz javne, občinstvu namenjene kinematografske mreže iz predvajalnice odnese kino projektor ne da bi se dalo kakršno koli razlago zakaj, ne da bi se ljudem pojasnilo, da tista napoved, ki velja in visi pred vrati, da bomo gledali film ob šestih pa ob osmih zvečer, ne velja. Ljudje so tja prihajali, minister, niso mogli notri zaradi tega, ker je človek, ki ste ga vi nastavili, pod šefom, ki ga vi lojalno spoštujete, zjutraj na vse zgodaj, ob šestih zamenjal ključavnico in ni dovoli niti uslužbencem, da bi vstopili v kinodvorano. Niti 1. april ni pomiril tistih, ki do večera nismo mogli verjeti, da je to res. Sedanji nacionalni program za kulturo, če naštevam naprej, govori tudi o temu, da se bo produkcija slovenskih kinematografskih del do leta 2007 povečala za 30%. Gospod minister, zagotovo ste odgovorni, da se je v letu 2007 produkcija filmov zmanjšala tako rekoč za 100%. Je zadušena, razpuščena in vi odgovarjate za njo. Naprej, recimo, citiram: "Na podlagi uvedbe zakona o pospeševanju avdiovizualne kulture se bo preoblikoval sedanji Filmski sklad Republike Slovenije v Sklad za avdiovizualno kulturo in bo pridobil dodatna izvenproračunska sredstva." Gospod minister, v vašem vladnem programu je vsako leto 2005, 2006, 2007, razen 2008 zapisano, da boste sprejeli zakon o filmskem skladu ali zakon o avdiovizualni kulturi ali inštitut za film, vsekakor nek dokument, ki je že vnesen, kot splošni konsenz in tukaj potrjeni konsenz v nacionalni program za kulturo, ki ga ponovno niste spoštovali. V zdajšnjem nacionalnem programu za kulturo, ki ga morate, kot minister spoštovati, ker niste predlagali sprememb, ko ste prišli s poročilom, skoraj vsako leto, saj na začetku poročila ni bilo, v Državni zbor, je zapisano, da se bo do leta 2007 delež slovenskih avdiovizualnih del v medijih povečal za 20%. Minister, če bi to spoštovali, potem bi vsako leto ob razpisih, ki so namenjeni povečanju avdiovizualnih del in tovrstni produkciji, namenili toliko sredstev, kot je zapisano v zakonu, v zakonu, ki ste ga vi popravili - o medijih, tam piše 400 milijonov tolarjev, bilo je še v času SIT-ov, bo država namenila za povečanja in razvoj avdiovizualne produkcije, ki jo bodo in s katero bodo upravljali neodvisni producenti. Minister. Vaši razpisi, trenutno, na področju medijev, neodvisne producente mečejo ven. Seveda ste zdaj popravili, ko je bilo postavljeno poslansko vprašanje: Zakaj ne sledite uredbi in svojim lastnim zakonom, ampak pod mizo, producentske, televizijske mreže, tako imenovanega posebnega pomena ne dajejo garancije in potrdila, da bodo lahko potem neodvisnim producentom dela tudi objavile. V dosedanjem nacionalnem programu za kulturo - in to smo podprli, ponavljam, in temu ste vi zavezani, gospod minister - beremo tudi, da je treba pripraviti celostno strategijo razvoja na področju medijev, celosten pregled nad medijsko krajino in tudi učinkovito medsebojno medresorsko sodelovanje. Gospod minister, strategije ni. Bila je ena, ki ste si jo sami izmislili, to je sprememba zakona o RTV in sprememba zakona o medijih, ampak to ni strategija, to so izvršena dejstva. 1. aprila je bilo eno leto, odkar ste jih vrgli na mizo, če govorim o RTV, dali za to 14 dni ali koliko časa, da se je o tem razmišljalo, in potem so bila izvršena dejstva. Ampak strategije niste naredili. Še analiz, ki vam jih zakon naroča, nam niste pokazali v Državnem zboru oziroma smo jih dobili preko pooblaščenke. Ampak to so analize, to ni strategija. Zanimivo je, da ta dosedanji nacionalni program za kulturo na vprašanja medijev ne odgovarja, ne obravnava medijev. O novih medijih molči. Seveda lahko rečemo, da je bilo že vse postorjeno na tem področju in da ni treba bodisi drugim vladam bodisi svoji lastni vladi nalagati novih obveznosti. Ampak vendar, res je, priznam, dotikate se z nekaj načelnimi stavki tudi tega resorja, medijskega področja, toda zgolj v kontekstu navzočnosti kulturnih vsebin v medijih. V redu, ampak tako načelno stališče o navzočnosti kulturnih vsebin v medijih ne odgovarja na vprašanje, recimo, zakaj najbolj produktivna in za svobodne umetnike, pa tudi ustvarjalce nasploh, spletna stran Artservis nima niti evra pomoči, pa čeprav se je poslužujejo sami uradniki ministrstev, ker pač mogoče pri Artservisu vedo o upravnih stvareh kaj več kot sami uradniki. Zakaj se, recimo, znotraj take navzočnosti kulturnih vsebin v medijih ne zavzemate za revijo, ki bi intelektualno obogatila prostor s pomočjo kulturnih vsebin, recimo. Zakaj, recimo, se ne sprašujete, zakaj nacionalna televizija potiska te kulturne vsebine, ki jih tako z levo roko odpravite v nacionalnem programu za kulturo, v nočne termine. Zakaj o nacionalnem programu za kulturo razpravljamo sedaj, če se slučajno prenos dogaja, in nič več kot zgolj to. Potem ni čudno, da je bila ta odsotnost, o kateri je govoril predhodni govornik, gospod Školč, glede anemičnost, ki je pri diskusiji o tem nacionalnem programu tako prisotna. Naprej. Če govorim samo o enem področju prejšnjega oziroma obstoječega nacionalnega programa za kulturo v luči tega, kako se ga ne spoštuje. Skratka, statusno preoblikovanje javnega zavoda Filmski studio Viba film, ni ga. Še vedno imamo javni zavod Viba Film, imamo sicer nek alibi, nek umišljeni izgovor, da spremembe ovira Ministrstvo za finance, ampak vi ste minister za kulturo, ne more minister Bajuk govoriti o tem, kaj bodo delali v javnem zavodu ali v kakršnemkoli zavodu Viba filma. Skratka, ne bom naštevala še vsega tega, kar je zapisano v zdajšnjem nacionalnem programu za kulturo in česar se vi niste držali in niti ne spodbijali in spreminjali. Zato govorim, da je lahko nacionalni program za kulturo le potiskan papir, če se ga ne spoštuje. In v tej luči smo v Zares oziroma sama sem na odboru predlagala amandma, ki govori o tem, govori o odgovornosti tistega, ki je zadolžen za to, da izvaja tak program. In govorila sem o tem, da je treba take strateške cilje spoštovati. V kolikor se jih ne spoštuje, pa mora minister oziroma ministrica odgovarjati zato in ob vsakoletnem obravnavanju izvajanja nacionalnega programa za kulturo v Državnem zboru mora Vlada preveriti in proučiti in sprožiti postopke odpoklica ministra, če odstopa od strateškega dokumenta. Le tako je lahko strateški dokument kredibilen, le tako spoštuje pravni red, kodekse in vse ostalo, čemur ste minister med drugim, ko ste postal ministri, tudi sami prisegli. Nov nacionalni program za kulturo, o katerem sedaj razpravljamo ima, ne morem spodbijati ciljev, ki jih navaja. V tej načelni obliki kot so, jih podpiram, jih podpiramo v Zares. Ampak ti cilji so načelne narave, v grobem jim ni mogoče oporekati. Problem ni v tistih ciljih, ki so zapisani, problem je v tistih ciljih, ki umanjkajo v tistem, česar tukaj ni zapisanega. Naj naštejem le nekaj, s čimer, mi zdi absolutno potrebno, bi se morali soočiti pri tem, ko gledamo v neko kratkoročno petletno prihodnost, ki nas čaka. Za celo poglavje, ki naj bi se dotikalo uvedbe pokrajin oziroma regionalizacije, menim, da je v nasprotju z mojimi predgovorniki, zagotovo premalo, a dobro rešeno. Vi pravite, samo kratko poglavje imate o smotrni razvejanosti kulture po Sloveniji - tukaj beremo nekaj načelnih stališč, v smislu, da ni dobro, da je prevelika zgoščenost slovenskih kulturnih ustanov v osrednji Sloveniji. Že spet, povsem napačno razumevanje, kaj je to regionalizacija, da pač je preveč inštitucij v Ljubljani. Ni pa odgovorov na to, kaj pomeni prenos inštitucij v ostale pokrajine, kako se bodo in po kakšnih načelih ustanavljale. Ta diskusija je bila pri sprejemanju Zakona o kulturni dediščini več kot pereča. Ni odgovora na to, kako se bodo financirale, postavljale in kakšna bo njihova odgovornost. Nacionalni program za kulturo se tudi dela kot da bomo še naprej imeli kulturni tolar; omenjen je, smo v marcu, vemo kaj pomeni usklajevanje in podaljševanje sicer obljubljenega kulturnega tolarja. V redu, upamo, da bo, kajti tam ima v tolarju, ne gre samo za tolar, se pravi za denar, ampak gre tudi za cele projekte, od informacijskih centrov, kulturniških mrež, nakupov filmskega arhiva itn., plus infrastrukture, ki ga v tem NPK-ju in tudi v finančnem prerezu ministrstva sicer ni. Nacionalni program tudi zelo pozablja na sodobno urbano kulturo in ohranja to neelitnost oziroma to klasično delitev; med vrsticami je povsod prisotna; med klasično in tako imenovano neelitno kulturo, ki jo ohranja v drugem planu. V nacionalnem programu za kulturo tudi nikjer ne zasledimo, da bi bil eden od prednostnih ciljev ustanovitve danes že omenjenega muzeja za sodobno umetnost, o katerem se v Sloveniji že leta govori. Ta dokument ga ne opredeljuje, tudi ne opredeljuje temeljne zbirke, ki je začela nastajati leta 2000 in ji rečemo 2000 plus, to se pravi zbirka katere skrbnica je Moderna galerija, ki jo država ne poenoti oziroma ponotranji in vzame za svojo. Kje pa, je ni. Kaj bo na Metelkovi? Bo to muzej sodobne umetnosti, kjer je nekoč že obstajal konsenz? Ne vemo. Čeprav je v prejšnjih nacionalnih programih je že zapisan. Tudi ne prinaša ključnega problema vprašanja infrastrukture: Kaj bomo gradili? Kje bomo gradili? Zakaj bomo gradili? Kaj bomo popravljali? Kako bomo popravljali? Ali bomo dograjevali? Ali rušili? Kje vzpostavljali? Ampak, to bi moral delati nacionalni progam za kulturo. To mu naroča zakon. Krovni zakon s področja kulture, Zakon o kulturi, ki govori o temu, da je potrebno v nacionalnem kulturnem programu, programu za kulturo, načrtovati investicije v javno kulturno infrastrukturo. Niti NUK ni zapisan. Mogoče sem površno brala, ampak ne soočimo se s tistim, za kar bi lahko neka nacija reka: "Dobro, nimamo denarja za vse, ampak v tem petletnem obdobju bomo zgradili muzej sodobne umetnosti, bomo mogoče končno popravili dramo, ki je res da bila že nekoč načrtovana. Mogoče bomo končno zgradili nekaj drugega." Ne. Stihijsko je, nesmiselno, ne samo, da ni prav, da to dela doma gospodinja, kaj šele država. In to je manjko tega programa in to je tudi izogibanje zakonu, zakonu, krovnemu, ki določa kaj mora nacionalni program za kulturo v svojih vrsticah, načelih in tekstu imeti. Seveda, pustimo sedaj finančna sredstva, ki se, jasno, zelo lepo dvigujejo v letu 2010 in 2011, to se pravi takrat v prihodnosti. Obljube so dane, za 139% je večji proračun v primerjavi z letom 2006, tam enkrat 2012. Ampak kot pravim, delež sredstev pa nekako ni usmerjen na tiste poti, na katere bi pričakovali, da bi bil. Sicer pa, minister, čakali smo, da boste tudi v tem dokumentu razložili na kakšen način boste uvedli olajšave za vlaganje v kulturo, kajti v vašem vladnem programu, v koalicijski pogodbi, najbrž tudi v partnerski, v vseh obljubah je bil ta zakon bil v vladnem programu. Sedaj vidim, da ste pozabili in to, kar je bilo vmes narejenega. Ni nadomestek tega, kar smo pričakovali, zaradi česar so vas tudi ljudje najbrž volili. V obrazložitvi nacionalnega programa za kulturo ste dejali, da se standardi ne bodo znižali. To me veseli. Ampak problem je v tem, da so nekje na nekaterih področjih ti standardi že tako nizki, da bi morali tukaj zapisati, da absolutno ne smejo ostati tako nizki. In tukaj so arhivi, ki so eden največjih problemov od takrat, ko jim je minister Virant jim dal še dodatne naloge in nimajo ne prostora, ne ljudi, da ne govorim v kakšnih razvalinah živijo nekateri. In da se bodo samozaposleni v kulturi rešili šele leta 2010, daleč je to. Odgovornost je treba prevzeti.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ivan Jelen v imenu Poslanske skupine DeSUS.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Poslanke in poslanci, gospod minister! Nacionalni program za kulturo je strateški dokument, ki za prihodnja štiri leta v 13 točkah napoveduje, katere so tiste kulturno politične prioritete, cilji in ukrepi, ki naj bi zagotovili dobre pogoje za trajnostni in celostni obstoj doseženega in nadaljnjega razvoja slovenske kulture. V Poslanski skupini DeSUS se zavedamo izrednosti pomena nacionalne kulture za izraz identitete naroda, še posebej zato, ker se je slovenska kultura skozi pretekla obdobja razvijala v razmerah, ki ji niso bile vedno naklonjene. Danes v vse evropskem prostoru ni več bojazni za podrejanje in poenotenje slovenske kulturne samobitnosti, saj evropski kulturni dialog poteka v smislu poudarjanja nacionalnih kulturnih značilnosti, sleherne nacionalne in etične skupine. Seveda pa je od vitalnosti vseh kulturnih elementov in vezi ter njihovega udejanjanja odvisna prepoznavnost domačih kulturnih značilnosti in njihovo mesto v široki paleti pestre evropske in svetovne kulturne raznolikosti. Menimo, da ima pomembno vlogo pri tem tudi Nacionalni program za kulturo, zato se v poslanski skupini strinjamo, da so dokumenti te vrste potrebni, da pa morajo biti smernice postavljene tako, da bo področje dovolj fleksibilno urejeno in dovzetno za potrebna prilagajanja spremljajočim se potrebam in trendom, po drugi strani pa so potrebne tudi stroge usmeritve in jasno začrtani cilji, da dosežemo vse zastavljene prioritete v naslednjem obdobju veljavnosti programa. Ker smo v Poslanski skupini DeSUS ocenili, da obravnavana Resolucija v nacionalnem kulturnem programu v svoji vsebini sledi omenjenim sklepom in ker se nit dosedanjega in bodočega kulturno političnega dogajanja nadaljuje in nadgrajuje skozi preteklo strategijo razvoja, jo bomo z veseljem podprli. Prvo izmed 13-ih področij in dolgoročnih ciljev kulturne politike je zagotovo skrb za slovenski jezik, ki je kot majhen nacionalni jezik, kljub priznavanju uradnosti v procesih globalizacije in integracije dokaj ogrožen. To področje, kot nacionalni strateški dokument obširneje pokriva sicer že resolucija o nacionalnem programu za jezikovno politiko, zato, kot je razbrati iz vsebine nacionalnega programa za kulturo, da je ta skrčeno, vendar po naši oceni, zadovoljivo poskrbi za tiste segmente jezikovne politike, ki so bistvene za ohranitev, nadaljnji razvoj in širšo uporabnost in uporabljivost našega jezika tako na tradicionalnih, kot na novih področjih. Pri tem imam v mislih predvsem računalniško, medijsko in komunikacijsko vlogo in operativnost slovenščine. V Poslanski skupini DeSUS pozdravljamo poudarek, ki ga program namenja izobraževanju za poklice v kulturi, saj je za razvoj kulture, izjemnega pomena učinkovitost izobraževalnega sistema, ki rojeva dobre vrhunske kulturne ustvarjalce in druge specifične poklice v kulturi in prizadevanju države za ustrezno finančno, prostorsko in kadrovsko podporo, v izobraževalno sfero kulturnega področja in za to še kako dobrodošla. Tudi področje razvoja in spodbujanja kulturne vzgoje in izobraževanja skozi kakovostne projekte in programe na vseh izobraževalnih nivojih in vseh geografskih območjih si zaslužijo v tem programu svoje posebno mesto in pozornost, predvsem v smislu dviga popularizacije kulture, kot vrednote med mladino, ki je danes žal na tem področju hudo podhranjena. Program področja knjige ter književnosti, knjižne dejavnosti zagotavlja uresničitev ciljev širjenja bralne kulture in popularizacije slovenske knjige doma in v svetu, intenzivnejšo promocijo ter večjo dostopnost slovenske knjige, izboljšanje položaja ustvarjalcev na področju humanistike in leposlovja, z ukrepi, glede katerih menimo, da so ustrezni in da bodo z njihovo izvedbo realizirani pričakovani učinki. Če se dotaknem še točke kulturne dediščine in v uvodnem delu navedene skrbi nacionalne kulturne politike v navezavi s sodelovanjem pristojnih ministrstev za obnovo kulturne dediščine in njeno varstvo pred naravnimi nesrečami, pa ne moremo mimo ugotovitve, da se je nekako, prepričani smo, da nehote pozabilo v kontekst ukrepov za dosego cilja celotnega ohranjanja in razvoja dediščine, uvrstiti obnovo enega izmed pomembnejših spomenikov polpretekle slovenske in svetovne zgodovine. Veseli nas, da se katastrofalne posledice vodne ujme v partizanski bolnišnici Franji odpravljajo in nedvomno si izvzetja iz nacionalnega programa ne zasluži. Glede na to, da je danes dediščina razumljena širše, kot samo njeno tradicionalno poimenovanje v smislu kulturne nosilke narodnostnih, zgodovinskih in estetskih vrednost, ji moramo v okviru ekonomske, prostorske in družbene vloge dati ključno mesto v povezavi z gospodarsko sfero, zlasti s turistično panogo, ker menimo, da je le-ta lahko v prvi vrsti zaslužna za promocijo in večjo prepoznavnost kulturne dediščine doma ter v evropskem in svetovnem merilu. Glede na to, da med glavne naloge bodoče kulturne politike med prednostno financiranje spadajo v programu že izbrani projekti med katerimi so novogradnja umetniške akademije ljubljanske univerze, dograditev operne hiše, vzpostavitev galerije sodobne likovne umetnosti in dokončanje prenove Moderne galerije, začetek prenove Narodne galerije, Narodnega in tehničnega muzeja, ljubljanske Drame, digitalizacija Narodne univerzitetne knjižnice in še nekaj drugih, v Poslanski skupini DeSUS tak izbor podpiramo že zaradi tega, ker se bo leta 2012 dogajal projekt Evropske unije, Evropska prestolnica kulture, hkrati pa pričakujemo v prihodnjih vizijah nacionalnih programov vključitev v sklop prednostnih investicij in še drugih kulturnih infrastruktur. V Poslanski skupini DeSUS smo mnenja, da si prav vsa področja v kulturi zaslužijo svoje mesto v nacionalnem programu in dobro zastavljeno strategijo razvoja. In ker ocenjujemo in verjamemo, da so podani predlogi premišljeni, cilji in ukrepi usklajeni s pričakovanji tako stroke kot uporabnika in širše javnosti ter zmogljivosti javnih financ, bomo Nacionalni program za kulturo za obdobje 2008-2011 tudi podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bogdan Barovič v imenu Poslanske skupine SNS. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovane kolegice, kolegi, predstavniki Vlade! Ko sem se ozrl za sabo, sem videl svoji dve kolegici, strokovni sodelavki in mi je avtomatično padla misel na film Vesna, ki smo ga lahko videli nedavno tega na eni od naših televizij, zraven sem se spomnil na film Ne čakaj na maj, na glasbo, ki je prelepa iz tega filma, potem sem se spomnil na ustvarjalca Kozino, ki je naredil prekrasno glasbo tudi v filmu Na svoji zemlji, če se ne motim in potem sem se spomnil, da sem bil vesel, ko sem nedavno tega našel obe knjigi, prvi in drugi del, Pod svobodnim soncem in potem sem bil vesel, da sem za rojstni dan od svojih otrok dobil zbirko DVD filmov, vseh slovenskih filmov v preteklih kar nekaj letih. In sem se spomnil, da sem zelo ponosen, da imamo svojo kulturo in da smo Slovenci in sem se spomnil tudi, da smo pravzaprav Slovenci postali svoja država ravno zaradi svoje ponosne drže, kar se tiče kulture in jezika. In potem sem ponosen, da poznam številne priznane slovenske likovne umetnike, ki so me marsikaj naučili in ki jih spoštujem in jih obiskujem, jim dajem vse spoštovanje in jih spoštuje ves svet. In prav je, da ima ta država nič koliko zakonov, pa tudi resolucij, ampak prav je, da vsi vemo, da je v nas naša nacionalna zavest. V tej resoluciji sem prebral, da ne bom lagal ali pa se delal finega, stran 4, 5 in 6. Lahko odprete, videli boste, na strani 4 je kultura in evropskost in slovenski jezik, potem pa se na strani 5, se mi zdi, začne poglavje o kulturni dediščini. Res je, da je slovenski jezik postal eden uradnih jezikov v Evropski uniji, odkar smo članica Evropske unije. Po drugi strani pa je tudi res, da mogoče zaradi tega izgublja. O tem, spoštovane kolegice in kolegi in spoštovani predstavniki Vlade, o tem pa bomo skupaj razmišljali in o tem bomo še kakšno zapisali najbrž v resolucijo, kar pričakujem in želim. In potem sem, kolikor se je dalo, pozorno poslušal vse govorce, ki ste vsebinsko pošteno opredelili to resolucijo, prebrali kazalo, ki ima dve strani, in sem slišal - saj to vsak človek uporablja - nešteto izrazov, ki ne sodijo v slovenski jezik, produkcija - proizvodnja, nacija - narodnost in tako naprej. In sem si rekel, kako, hudiča, govorimo o resoluciji o slovenski kulturi, o resoluciji o nacionalnem programu kulture, če še jezika ne znamo uporabljati. Želel bi povedati v imenu Slovenske nacionalne stranke in v svojem imenu, da spoštujemo vse ustvarjalce, začenši s prvimi ustvarjalci, z gospodom Školčem, naprej preko gospe Širce, tudi preko sedanjega ministra, prav je, da se resolucije oblikujejo, ampak ustvarjalci so tisti, ki so več ali manj, eni več, drugi manj, dali poudarek slovenstvu, slovenski kulturni in njeni pomembnosti. In na koncu se vprašam, ali ne bi bilo mogoče bolje, da bi se resolucija imenovala takole: Resolucija o programu slovenske oziroma nacionalne, narodne kulture, ne pa Resolucija o nacionalnem programu za kulturo. V Slovenski nacionalni stranki glasu proti resoluciji ne bomo dali, ker bi s tem zanikali svojo bit, nacionalno bit. Ali bo kakšen glas za, ne vem, presodili bomo po svoji vesti. Še enkrat pa opozarjam in prosim kolegice in kolege, kljub tako obširni, bogati vsebini resolucije se spomnimo, tako kot se človeštvo spomni narave, narava je tista, ki nam bo sodila, ob vseh naših CO2-jih in uničevanju narave. Tako je tudi izvirni jezik, izvirna kultura, beseda, zapisana beseda, slovenska, tista, ki nas bo peljala nekam, zapisana slovenska glasba, naslikane slovenske slike, ustvarjalci, pisatelji slovenskih besed, slovenskih knjig - to naj ostane. Ne zanima evropeizacija, ne zanima me digitalizacija, ne zanima me nič. Zanima me 16 milimetrski ali 35 milimetrski klasični film, ki ga bomo gledali v črno-beli obliki, pa četudi je podpisan František Čap, ki se mu reče Ne čakaj na maj, ali pa Vesna, ali pa Ne joči Peter, to me zanima. Pa tudi najnovejši filmi, ki jih ustvarjajo sodobni slovenski ustvarjalci in naredi film iz protesta, zato ker ne more narediti filma. Sicer razumem, da za vse ustvarjalce slovenske kulture ni denarja, ne razumem pa, da je denar za vse druge ustvarjalce. Jaz nimam nič proti, če pridejo k nam glasbeni ustvarjalci sodobne glasbe drugih narodov. Saj moramo menjati, ampak da slovenske glasbene ustvarjalce, slovenske likovne ustvarjalce, slovenske gledališke ustvarjalce, slovenske filmske ustvarjalce, ni denarja, kljub vsemu, da si ministrstvo prizadeva. Tega pa ne razumem. Najprej so Slovenci. Potem je koprodukcija, potem pa so tujci - vsaj za Slovensko nacionalno stranko, tako razmišljam. Kolikor resolucij je bilo, nobena ni odveč, pomembno pa je, da se določila in določbe v teh resolucijah, ki se tičejo slovenskosti, slovenske kulture, spoštujejo. Ne samo, da jih prepisujemo eni od drugih, obravnavamo iz leta v leto, na koncu pa pridemo, da nekdo iz protesta, še enkrat pravim, naredi slovenski film zato, ker ni imel možnosti, da bi naredil slovenski film. To je bistvo vsebine, ne pa resolucija. In res predlagam, da se to imenuje Resolucija o programu, ne o nacionalnem programu za kulturo, ampak da se imenuje "Resolucija o programu za narodnostno kulturo." Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev o resoluciji. Besedo ima gospod Anton Kokalj.
Hvala lepa. Lep pozdrav tudi v mojem imenu, gospodu ministru, kolegicam in kolegom. Ja, tema o kulturi je nekoliko neobičajna tema za parlament. Širi obzorje, širi dialog, besednjak, nas opozarja na uporabo jezika. Gospod Barovič, hvala lepa. Vsaka pripomba, vsako opozorilo v tem smislu je gotovo dobrodošlo. Pogosto smo v časovni stiski in uporabljamo tujke, da bi povedali čim več v čim krajšem času. Jaz sam razumem kulturo, kot tisti del človeškega življenja, ki presega običajno naravo, ki ni človeška. Se pravi, način, ki nam omogoča, da delujemo ljudje, ki nam dela življenje človeško. In sam dokument, ki je pred nami seveda poskuša na nek mehanski način, po moji oceni povzeti predvsem to, kar so živeli naši predhodniki in kar danes živimo mi in spojiti v živo materijo v tem času. Pri čemer pa poskuša dati, vsaj zgleda tako, mesto ali pa ključno mesto tistim zadevam, ki so rojene na neki bolj prostovoljni bazi. Mislim, da to je finančni vidik, bi moral biti v drugem planu. Vsaj tako jaz gledam na zadevo. Eden od ključnih kriterijev tega dokumenta je kriterij samoiniciativnosti generacije in aktivno poseganje po določenih oblikah kulturne dejavnosti ali pa kulture, če temu tako rečemo, s strani državljank in državljanov. In zato menim, da cilji ne morejo biti namenjeni nekim ozkim elitam ali nekim eksotičnim potrebam ozkega števila prebivalcev v Sloveniji. Sam bi pa tukaj izpostavil eno zadevo, ki sem jo poskušal identificirati skozi to strategijo, skozi različna področja. Na nek način nisem uspel popolnoma jasno najti. Namreč mislim, da je ena od zelo zanimivih in v zadnjem obdobju, V zadnjih desetih letih pomembnih načinov izražanja sedanjega običajnega človeka do zgodovine 300 let nazaj, je recimo Škofjeloški Pasjon. Tukaj ne gre zgolj za repliko neke igre ali jezika izpred 300 let, ampak zanimivo je, da se je ob tem tekstu in ob tej dramski igri zbudila izjemna iniciativnost amaterskih gledališč na območju, izjemna ustvarjalnost umetnikov tako na glasbenem, na igralskem, jezikovnem in še na kakšnem drugem področju, in da je uspel ta projekt pravzaprav povezati ne samo preteklo in sedanjo generacijo, ampak tudi izjemno širok spekter tako umetnikov, strokovnjakov in zelo različnih slojev ali profilov ljudi. Iskal sem, kje ta resolucija pravzaprav podpira tak projekt. Vemo, da se je ta projekt zgodil pred osmimi leti dvakrat, brez centa takrat državne pomoči. Jaz bi zelo rad videl, da bi ta resolucija kazala na to, da bi se ob, upajmo, naslednji ponovitvi to ne zgodilo več, da bi država ocenila, da je to projekt lokalnega pomena, v katerem sicer nastopa tisoč ljudi, ne za denar, ampak volontersko, vendar za fizično izvedbo vseeno je treba nekaj sredstev. Predvsem to sem iskal kje. Pod uprizoritvenimi umetnostmi, glasbeno umetnostjo, kulturno dediščino in arhivska dejavnost, mednarodna izmenjava, nikjer slovenski jezik po teh kriterijih nisem mogel jasno, ljubiteljske dejavnosti nisem mogel jasno pravzaprav najti, kako bi ta strategija zanesljivo drugače podpirala take projekte, ki živijo med ljudmi in ki imajo izjemno vrednost, ne samo v Sloveniji, ampak tudi v širšem evropskem prostoru. Mogoče to tudi kot neke vrste vprašanje za predstavnike vlade. Sam bi želel nek odgovor na to vprašanje in upam, da sklepam pravilno, da vseeno ta resolucija kaže drugačnemu odnosu države do takih projektov. Ta projekt ima vsaj tako težo med, če gledamo z vidika identifikacije sedanjega prebivalstva z neko zadevo o preteklosti kot Bolnica Franja, ki je prišla v ta projekt. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Martin Mikolič.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni spoštovani minister s sodelavci! Kolegice in kolegi! Jaz bom resolucijo podprl, ker menim, da je dobro pripravljena, dobra vsebina in tisto, kar pravzaprav rabimo kot podlago za prihodnja leta do leta 2011. Imam pa eno pripombo. Nikjer v resoluciji ne zasledim, pa moram povedati, tudi v prejšnji resoluciji ni bilo govora glede področja, če lahko rečem, tako imenovane državne oziroma narodne simbolike. Jaz menim, da bi to področje vsaj v par stavkih moralo biti tudi v takšni resoluciji kot je ta omenjena. Veste, naši sosedje Hrvati vse pričnejo s tisto prepoznavno šahovnico. Mislim, da smo na tem področju šibki. No, Hrvatje to pričnejo od leta 1991. Tudi mi bi lahko od leta 1991 na tem področju kaj več naredili. To je moja pripomba glede resolucije. Sicer bi rad slišal komentar glede tega s strani ministra. Vemo, da je to področje heraldike, pa da obstaja mislim, da posebej zakonodaja, ki nekako to pokriva. Ampak če hočemo biti prepoznavni tudi s tega področja, bodisi na nacionalni, pa tudi na lokalni ravni, potem bi bilo prav, da nekako tudi te zadeve v prihodnjih štirih letih poskušamo nekako okviriti, pa da na tem še kaj več naredimo, da ne delamo tako vsak po svoje. Tu predvsem mislim z vidika kar se tiče lokalnega nivoja, pa to, kar sem prej rekel, tudi nismo najbolj močni oziroma sem nekako mnenja, da tudi na državnem nivoju kar se tiče državnih simbolov smo šibki. Resolucijo bom jaz podprl.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Potrata.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, državna sekretarka in drugi sodelavci, kolegice in kolegi! Resolucija o nacionalnem programu za kulturo 2008-2011 je dokument, ki je raznovrsten in večplasten. Kaže,da je področij, ki jih ta resolucija zajema več in da verjetno niso vse v enaki meri natančno poglobljeno ali pa v zadovoljstvo nas, ki o tem razpravljamo, obdelane. Jaz sem se lotila enega samega področja, to je področje jezika, ker me je zanimalo, kaj pomeni ta resolucija v primerjavi s prejšnjo resolucijo, ko se je vendarle med enim in drugim dokumentom kaj pomembnega tudi zgodilo. Resolucija o nacionalnem programu za kulturo se namreč sklicuje na resolucijo o nacionalnem programu za jezikovno politiko kot na tisti dokument, ki v največji možni meri obravnava to področje in zato je bilo pričakovati, da bo imel v tem dokumentu jezik drugačno obravnavo, ali bi rekla, bodo nekatere stvari v tej resoluciji manjkale zato, ker je poprejšnja resolucija morala zapisati stvari tako, da je zapolnila praznino, ki jo je predstavljal manjkajoči ali še ne obstoječi nacionalni program jezikovne politike. Ob tem tekstu in v primerjavi s poročili o uresničevanju nacionalnega programa za kulturo, o prejšnjih dveh poročilih namreč govorim, pa vidim vendarle neko malenkostno napredovanje, zdi se mi, da se počasi vendarle izčiščuje neke vrste zamera ali jeza zaradi vsega tistega, kar je prinesel ali pa ni prinesel Zakon o javni rabi slovenščine, saj vse stvari se še niso izgubile, kaj bi se še našlo tudi takšnega. Ampak tisto, kar pa me ob Resoluciji ob nacionalnem programu za kulturo za to obdobje pa vseeno skrbi, so pa številke, ki jih je mogoče v resoluciji najti in to so tiste, ki govorijo o sredstvih, namenjenih za opravljanje nalog, ki si jih ta resolucija nalaga. To so zanesljivo najnižje številke v celotnem programu. Če boste pogledali proračun Ministrstva za kulturo, za leto 2008 načrtuje 131.066 evrov, 500 evrov več v letu 2009, no, se pa potem za skoraj neverjetnih 400.000 evrov zniža znesek v letih 2010 in 2011. Ali bo to zadosti ali je to veliko, prepuščam vsakemu posamezniku, ampak pomen marsikdaj ljudje pripisujejo tudi s stvarnimi kazalniki in ti so najbolj otipljivi, kadar govorimo o denarju. In ne bi me zadeva skrbela, če ne bi v nekaterih poročilih, bodisi o uresničevanju Zakona o javni rabi slovenščine ali pa v poročilih o uresničevanju nacionalnega programa preteklih leti videla zapisano opozorilo, da se Ministrstvo za kulturo dotika samo tistih področjih, ki jih kot Ministrstvo za kulturo pokriva, drugih pa ne, ker je to stvar drugih ministrstev. Ampak, če greste pogledati, kako so posamezne naloge opredeljene v tej resoluciji, so te naloge take, ki vendarle segajo tudi na druga področja. Samo eno drobno stvar vam bom pokazala. Jaz sem sicer zadovoljna, da je v resoluciji tako zapisana. Ampak v resornem ministrstvu mislijo drugače. V tej resoluciji je zapisano, da je treba posebno skrb nameniti učbenikom in drugim didaktičnim sredstvom za slovenski jezik in književnost. Jaz sem zadovoljna. Ampak če pa greste gledati, kaj se sicer na področju učbenikov pa delovnih zvezkov in didaktičnih pomagal ta hip dogaja, je pa stvar nekoliko drugačna. Ali pa, recimo, da vas še na nekatere stvari spomnim. Z velikim veseljem sem prebrala v tej resoluciji zavedanje o tem, da je za kulturo kot človekovo pravico, temeljno pravico zelo pomembno, da smo pri dostopu do kulture vsi enaki in tu je seveda marsikaj lepega napisanega o invalidih in zanimivo, tu sem prebrala tudi, da bodo potrebne tudi nekatere spremembe zakonov in podzakonskih aktov za področje kulture, če naj bi bile posebne potrebe invalidov upoštevane. Ampak danes bomo še govorili o ratifikaciji konvencije o invalidih. Sem pa tam brala pripombe Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve, ki je matično ministrstvo za področje urejanja vprašanj invalidov, to ministrstvo je pa dobilo od ta istega Ministrstva za kulturo zagotovilo, da ni treba spreminjati nobenih zakonov in podzakonskih aktov, da se bodo vse pravice invalidov lahko uresničevale že v okviru obstoječe zakonodaje. Če ne bi vedela tega kar sem v intervjuju brala, intervjuju Miše Molk ali pa če ne bi dobila kakšnih dopisov slepih in gluhih, potem bi si mislila, da so senzorni invalidi že zadovoljni z vsem, kar je urejenega v okviru Javnega zavoda RTV. Pa niso zadovoljni. Zaradi tega, ker ne morejo spremljati ustrezno programov. Njihov dostop do informacij in do kulturnih vsebin je onemogočen ali zelo, zelo omejen. Tako da je stvari, ki bi jih bilo treba narediti vendarle še veliko in moram reči, da vidim v nekaterih primerih korak naprej, kot rečeno. Tako vidim v tem nacionalnem programu vendarle zavedanje o tem, da je slovenščina razvit jezik, da enakopravno nastopa v družini ali v družbi drugih evropskih in svetovnih jezikov. Torej tu so nedvomno stvari, ki jih človek ob vsem, kar se je v preteklosti dogajalo, z veseljem prebira in upa, da se bomo dvignili samo od beleženja napak, spodrsljajev in podobnih reči in če sem imela sama pomisleke v zvezi s tem, da bi bilo treba vzpostaviti kakšno javno službo, kot jezikovno svetovalnico ali jezikovno popravljalnico, bom pa svoje mnenje nekoliko korigirala, ker bi bilo mogoče še kakšno dodatno usposabljanje ali izobraževanje v zvezi z jezikovno kulturo, pa tudi potem, kar je bilo tukaj mogoče slišati kar dobro. Resoluciji ne bom nasprotovala. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Majda Zupan. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani gospod predsedujoči, predstavniki Vlade, gospod minister, kolegice in kolegi! Predlog resolucije o nacionalnem programu, ki ga imamo pred seboj pomeni splošni strateški dokument kulturne politike za obdobje 2008 do 2011 in tako kot takšni dokumenti obravnava vlogo in pomen kulture v Sloveniji, določa kulturne politike, določa področje javnega interesa in pa našteva cilje in prioritete in pomembno se mi zdi, da prav na vrhu te lestvice je prav slovenski jezik. V ničemer ne prinaša kaj posebno novega. Vendar pa pomeni, vsaj po mojem vedenju, neko nadgradnjo določeno obogatitev in pa opozarja na nevarnosti, ki izhajajo iz globalizacije in pa vpetosti v Evropsko unijo, na drugi stran pa odpira tudi problematiko v zvezi z novimi tehnologijami in v zvezi s prostorom, v katerem smo. Posebno se mi zdi pomembno, kot sem že rekla, da daje večji pomen, tako razumem jeziku, kulturni dediščini, pa tudi potrebam invalidov. In v zvezi z jezikom bi si želela, da bi dokument, vsaj v osnovi zagotavljal uveljavljanje in razvoj slovenščine tako na tradicionalni ravni, kot na novih področjih, zlasti pa v informacijski tehnologiji, podjetništvu na univerzi, v turizmu in tako naprej. Mislim, da slovenščine pri tako majhnem narodu ne moremo kar prepustiti trgu in da mora biti zagotovljeno vsem državljanom, da kot državljani in kot uporabniki lahko govorijo o javnih zadevah in da so tudi informirani v slovenščini. Pri tem se mi zdi pomembno, da država skrbi za kakovostni pouk slovenskega jezika na vseh ravneh, tudi na univerzi in da ustvarja ustrezno financiranje tudi znanstvenih raziskav slovenskega jezika, kulture in zgodovine in poskrbi za učinkovito črpanje sredstev tudi iz evropskih skladov, tako za obnovo in predstavitev kulturne dediščine in za druge projekte, ki so namenjeni temu področju. Pomembno se mi zdi, da imamo vse državljanke in državljani pravico uživati kakovostno kulturo in da država zagotavlja enak dostop do kulture, do kulturnih dobrin tako v mestih kot na podeželju, kjer upam, da bo še vedno naprej pomagala občinam in drugim ustanovam pri obnovi in gradnji kulturnih domov, kulturnih spomenikov, tako da bo kakovostna žlahtna amaterska kultura še vedno imela priložnost, da živi tudi na podeželju. V glavnem, če zaključim, se mi zdi dokument, da pomeni dobro podlago za svobodno, neodvisno in dinamično kulturo, pri čemer pa se mi zdi zelo pomembno, da daje poudarek izmenjavi z državami v Evropski uniji in s celotnim svetom. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Milan Petek. Prosim.
Hvala lepa. Moj del k prispevku tega ne bo takšen, da bi zadovoljeval sladokusce na tem področju in specialiste, ampak verjamem, da je dokument takšen kot je napisan dobronameren, zdi se mi pa, da je vsaj v enem delu malo pomanjkljiv ali pa premalo odgovorov daje, ki se meni pojavlja, da ne bom rekel pomanjkljiv. Nisem sodeloval v dosedanji aktivnosti obravnave na Odboru za kulturo ali na nekem drugem nivoju, morda so ti odgovori že bili dani, vendar bolje je vprašati dvakrat kot pa ne vedeti, kakšna je situacija. Ker prihajam iz Maribora je že kar verjetno slutiti, da bom govoril o tistem, kar nas nekatere Mariborčane danes obremenjuje z vprašanjem, kje smo mi v realizaciji projekta Kulturna prestolnica Evrope oziroma Evropska kulturna prestolnica 2012. Smo v marcu 2008 in kulturna prestolnica se začne kot dejavnost, tista fizična, v slovenskem prostoru 1.1.2012, vmes pričakujem, tako je tudi napisano, bodo tekle promocijske aktivnosti in te pripravljalne aktivnosti, s katerimi bo Slovenija, torej cela Slovenija ne samo Maribor in pa mesta, ki so soprireditelji oziroma sodelujejo v evropski prestolnici, vemo, da jih je poleg Maribora še pet, verjetno morali stopnjevati te aktivnosti in prepoznavnosti, da bo kulturna prestolnica kot takšna zaživela v letu 2012. Mene v tem tekstu, ki ga berem na strani 24 bega in upam, da lahko dobim nekoliko bolj precizen odgovor. Kaj pomeni, da bo potrebno upoštevati porazdelitev finančnih bremen na državo, samoupravnimi lokalnimi skupnostmi in zasebnim sektorjem v takšnem razmerju, da državna sredstva ne presežejo višine določene s predpisi o financiranju občin? Torej, če bomo mi ostali v tem tekstu in dejansko na nivoju sredstev, ki pripadajo takšnemu projektu na nivoju predpisa o financiranju občin, potem se tega projekta enostavno ne da niti izvesti. Zakon o financiranju občin, če koga, vsaj po mojem mnenju je prizadel urbana okolja in med njih sodijo vsa ta mesta, ki so prireditelji in s sredstvi financiranja občin, kjer pa vemo, da obstaja zagata, način in formula, kako se sredstva oblikujejo, ni videti razvojnih potencialov. Torej, ni videti sredstev, ki bodo dala pospešek nujnim programskim ali investicijskim posegom v okviru kulturne prestolnice. In če je mišljeno, da so to ta redna sredstva, potem nobena od teh občin ni v stanju tega projekta izvesti v okviru rednih predvidenih sredstev za financiranje občin. In tu je torej vprašanje, ali je to res mišljeno tako, ker potem nekje v drugem delu piše, da bo potrebno sodelovanje med vsemi ministrstvi, kulturo, Službo Vlade Republike Slovenije in tako dalje. Ampak tu se ne vidi, da je to sodelovanje nujno potrebno. Mimogrede sprašujem, ali to sodelovanje že obstaja, ali je že kak koordinativni odbor, sestavljen izmed predstavnikov teh ministrstev in mest oziroma organizatorjev kulturne prestolnice, da bi lahko dobili občutek, da ta povezava že deluje, in ali obstaja ta koordinacija in ta organ, kakršenkoli, bi bil hvaležen za odgovor. Na strani 25 piše, da bo država zagotovila največ do 40% programskih stroškov, pri čemer celoten znesek ne bo presegel 50 milijonov evrov. Če prav razumem, gre za programske stroške in gre za aktivnosti od leta 2009, recimo, ko začnejo tudi promocijske aktivnosti, pripravljalne aktivnosti in leto 2012, ko se zaključi s ciklusom v okviru [[...]]Ali je to tako mišljeno, in če je tako, rabim samo potrditev in čisto nič drugega. Sam osebno pa menim, da tudi v povezavi s kulturno prestolnico, nekako manjka v tem programu neka opredelitev do kulturnega tolarja. Dejstvo je, da se kulturni tolar izteče. Kulturni tolar ima zajete neke investicije v vsa ta področja, in to so vse investicije, ki so bile načrtovane daleč nazaj. Če je tu mišljeno samo podaljšati kulturni tolar za neko obdobje, recimo, do 2011 ali pa 2013, potem to pomeni, da bodo v tem kulturnem tolarju zajete že veljavne in že evidentirane investicije. Če je temu tako, potem ni nobene možnosti, da ta mesta, ki sodelujejo v organizaciji kulturne prestolnice, pravzaprav uresničijo te svoje investicijske namere in nekatera niso niti v stanju izvesti projekta kulturne prestolnice, če se ne bodo nekatere investicije realizirale. In prej smo ugotavljali, redni viri o financiranju občin, taki kot jih predvideva to, očitno tam sredstev ne bo. Kulturnega tolarja, ki bi naj omogočal nek pospešek v investiranju v to področje, zaenkrat ni odgovora, ali ostajamo pri tem podaljšanem in z vso vsebino ali pa gremo na neke nove projekte, nove programe. In to so vse vprašanja, ki bodo terjala hitre odgovore, ker je dejansko do 1.1.2012 le še triinpolletno obdobje pred nami, o tem, kako pa tečejo investicijski procesi, od prostorskih aktov do dokumentov, identifikacije, do investicijskih programov in same izvedbe, seveda v tem parlamentu ni treba dosti govoriti, o tem vemo marsikaj in vemo, da to terja čas. Torej, ali se da v zvezi s tem dobiti nekaj pojasnil, da bomo vsaj tisti, ki posredno, ne direktno, spremljamo dogajanja v zvezi z evropsko prestolnico kulture, nekoliko bolje informirani. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Branko Marinič. Prosim.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. No, kar zanimiva je bila ta dosedanja razprava na Predlog resolucije o nacionalnem programu za kulturo 2008-2011. Z zanimanjem sem spremljal predstavitev nekaterih predstavnikov posameznih poslanskih skupin, ena mi je bila še posebej všeč, ki je bila, bom rekel, tako sproščena, je pa tukaj in tam zajela tudi kakšno vsebino iz Predloga resolucije o nacionalnem programu. Skratka, če bi dejali, kaj je kultura. Kultura je vse tisto, kar nas obdaja, tudi sami smo del kulture in to je pojem, s katerim si lahko razlagamo kulturo v najširšem pomenu te besede. Bi pa želel praktično nadaljevati tukaj, kjer je moj poslanski kolega, ki je govoril pred menoj pravzaprav zaključil. Tudi mene samega skrbi z ozirom na to, da gre za evropsko prestolnico kulture v letu 2012, v katerem so partnerska mesta in med katerimi je tudi Ptuj eno izmed partnerjev tega velikega projekta. Jaz sem prepričan, da ministrstvo razpolaga z mnogimi izkušnjami na tem področju, pa ne zaradi tega, ker je to že enkrat vodilo, ampak z ozirom na to, da je sodelovalo pri tistih projektih, ko so, mislim, da Madžari imeli to, ko so imeli Avstrijci in verjetno s kolegi so izmenjali takrat pomembne izkušnje. Me pa skrbi nekaj drugega. Skrbi me ta usklajenost ali bolje rečeno neusklajenost na državni in na lokalni ravni. Kajti, če ugotavljamo, da je do leta 2012, ko mora biti kompletna infrastruktura pripravljena, še zelo malo časa v smislu postopkov, ki jih imamo v Republiki Sloveniji še verjetno kar predolge, pa verjetno planiranje investicij na lokalni ravni in na državni ravni ni najbolje usklajeno. To ugotavljam zaradi tega, ker iz okolja, kjer prihajam ni samo Ptuj, je 19 občin in 19 proračunov, ki morajo slediti nekemu usklajenemu načinu planiranja investicijskih sredstev za zagotavljanje infrastrukturnih objektov na področju kulture oziroma za izpeljavo samega projekta evropske prestolnice kulture leta 2012. Zanimivo je, na vseh tistih področjih, o katerih so kolegice in kolegi govorili pred menoj, vendarle ugotavljam nekaj. Tukaj se mi zdi, da se nekako naslanjamo preveč na preteklost, da tisto, kar je bilo v preteklosti na področju kulture je bilo kar znosno, kar zgledno, država je dajala kolikor je pač kultura potrebovala, nikoli ni dala toliko, kolikor bi kultura potrebovala, pa vendarle. Tudi o kulturnem tolarju smo kar nekaj slišali. Veste, saj je že res, da je to najbolj zanesljiv vir, če ima država z zakonom sprejeto nekaj, kar daje redno, mesečno ali pa bom rekel neko drugo zaporedje vira financiranja, ki je definirano in ki zagotovo prihaja. Vendarle bi spomnil tu na nekatere pomembne, bom rekel, pripomočke, če jih lahko tako imenujem, ne mi zameriti tisti, ki ste strokovnjaki na tem področju, predvsem pri filmu, pa tudi pri drugih rečeh, da ti niso najbolj komercialno oziroma tržno izkoriščene. Jaz sem zasledil nekaj podatkov, kjer ugotavljajo nekateri, da bi pač se ti prostori, sredstva, pripomočki vendarle morali bolj tržno koristiti kot se. Morda je to nek namig, nek dodatek vsemu temu, kar so pred menoj razpravljali. Kulturna dediščina in arhivske dejavnosti je danes bila prav tako izpostavljena, tudi nepremična kulturna dediščina je bila izpostavljena. Sam se zelo zavzemam za to področje. Prihajam namreč iz najstarejšega slovenskega mesta in mi je to še posebej zanimivo, predvsem pa bi želel v okviru svojih obveznosti dati tudi svoj prispevek na to področje. Zato podpiram vse tiste, ki se zavzemate za to, a to je vsebina amandmaja k dopolnjenemu Predlogu resolucije o nacionalnem programu za kulturo za leto 2008 do 2011, ki ga predlagajo Poslanska skupina LDS in pa Poslanska skupina Zares. Ne vidim nobenih zadržkov, da vsebine tega amandmaja ne bi podprli, kajti ni nekaj takega, kar bi dodatno obremenjevalo že načrtovana finančna sredstva. Skratka, na področju kulturne dediščine, tako arhivske dejavnosti in nepremične kulturne dediščine menim, da resolucija vseeno obravnava in da bo za obdobje, za katerega je pravzaprav napisana, tudi zgledno vzdržala. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Školč.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz bi v okviru te splošne razprave le rekel še nekaj stavkov v korist tega dopolnila, ki se nanaša na podporo založništvu. To dopolnilo je nastalo na pobudo številnih malih založnikov, od Alefa, če začnemo z A do Nove revije na koncu in vmes mislim, da je še 10 sorodnih založb, ki jih dejansko lahko štejemo skorajda za neprofitne. Vse te založbe poskušajo, ob vseh stimulacijah, ki naj bi jih dobila knjiga, pridobiti tudi posebno podporo za infrastrukturo za te male založbe, recimo jim, v javnem interesu. Tako, da tiste subvencije, ki jih dobijo avtorji bodisi za prevode, bodisi za izvirna dela, zagotovo ne pokrijejo vseh tistih stroškov, s katerimi se vsak založnik srečuje. Morate razmišljati, mogoče primerjati delo teh založb z drugimi, ki posredujejo kulturo. Na odboru sem recimo govoril o kulturnih domovih, bolj obširnih, ali če hočete o Cankarjevem domu. Tudi oni imajo nalogo posredovanja neke kulture in kljub vsemu so oni kot javni zavodi za svoje delo v celoti financirani iz državnega ali občinskih proračunov. Založniki sicer dobijo del teh subvencij, ampak delo založnikov je povezano tudi s promocijo avtorjev, z njihovimi nastopi in da ne govorim naprej. To diskusijo vidim tudi kot nadaljevanje tiste diskusije, ki je bila pred kratkim povezana z agencijo za knjigo. Cilji, ki jih tu mali založniki predlagajo, so v enem delu identični s tistimi cilji, ki naj jih izvaja Agencija za knjigo, za katero smo se na koncu uspeli sporazumeti praktično vsi v parlamentu. In zelo dobro bi bilo, če bi se poskušali sporazumeti tudi okrog tega dopolnila. To je bilo eno redkih dopolnil, ki je z neko silovitostjo prihajalo od zunaj in kazalo na neko drobno pomanjkljivost tega programa, ki se jo da odpreti. In zagotovo je tudi res to, kar je rekel kolega pred mano, da to ne pomeni nekih novih finančnih sredstev, ampak pomeni to etabliranje enega ukrepa, ki ga na koncu lahko izvaja tista agencija, za katero smo se pa že itak dogovorili. Ne posega v obseg sredstev, ne posega v te glavne cilje na področju založništva in jezika, omogoča pa nek znosnejši položaj predvsem teh malih založb na tem dosti zahtevnem in kompliciranem trgu. Sicer je situacija, kot veste, precej enostavna. Ta krajina, založniška, se deli na praktično dve veliki založbi, ki obvladujeta glavnino tržnega deleža in veliko teh malih, ki lovijo te male bisere in vzdržujejo nekaj ključnih pozicij o katerih govorijo nacionalni programi. S tem nočem reči, da Mladinska Knjiga in drugi, da so v celoti opustili to dejavnost, ampak če boste pogledali njihova letna poročila, boste videli, da jih v bistvu bolj zanimajo naložbe in druge stvari kot samo založništvo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Samo Bevk.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Že prej sem na koncu v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov opozoril na problematiko višine državnega proračuna za področju kulture. V sprejetih proračunih so v bistvu relativno nizke vsote, glede na predhodna leta, med tem ko se za obdobje nove vlade pa pričakuje nek večji skok. Škoda, da tega skoka ni bilo že v proračunih za leto 2008 in 2009, kajti ta dva proračuna smo že sprejeli. Namreč za vse investicije je po predlogu resolucije oziroma po predlogu teh osnutkov proračunov in sprejetih proračunov le 83 milijonov tolarjev. Tukaj pa opozarjam na realizacijo projektov v okviru Evropske kulturne prestolnice z Mariborom in skoraj z vsemi sosednjimi občinami, od Velenja, bolj na zahodu, pa do vhodne slovenske meje. Potem na svetovno prestolnico knjige, leta 2010 bo svetovna prestolnica knjige v Ljubljani. Problematika realizacije kulturnega tolarja, prvi zakon 32%, naslednji 35%. Potem pa velike investicije, ki se nam obetajo, kot je Narodna in univerzitetna knjižnica, kjer bo najbrž treba združiti več sredstev različnih resorjev, pa umetniške akademije in tako dalje. Brez odločnega povišanja državnih proračunov za kulturo v prihodnjem obdobju tudi v obdobju prihodnje vlade ne bomo mogli uspešno realizirati te resolucije. Tisti denar, ki ga pa bomo imeli na razpolago, pa bi bilo treba dobro unovčiti. In zato bi bilo nujno vzpostaviti na Ministrstvu za kulturo zelo učinkovito investicijsko službo, ki bi skrbela za te večje državne investicije, da se nam ne bi Opere dogodile.
Hvala lepa. Besedo ima še gospa Alenka Jeraj.
Hvala za besedo. Nacionalni program za kulturo za leta 2008-2011 ni nek nov dokument, ki bi vse stvari postavil na nove temelje, pač pa se želi z dokumentom nadgraditi tisto, kar je nekako že bilo vključeno v nacionalni program za obdobje 2004-2007. In ker so se kot pri vsaki stvari tudi tu izkazale določene pomanjkljivosti, kaj vse bi lahko izboljšali, s tem dokumentom to nadgrajujemo, skušamo odpraviti napake in izboljšati realizacijo takega programa. V prejšnjem nacionalnem programu je bilo prioritet 70, kar se je izkazalo kot preveč. V tem novem predlogu jih je 55, tudi bolj primerni so ukrepi oziroma kazalci, s katerimi bomo lahko dejansko merili, ali smo naredili tisto, kar smo si zadali. Dokument vsebuje tudi teoretski del o kulturi, kdo smo, kje smo, kaj smo, kaj to pomeni tudi v teh novih okoliščinah, v katerih je Slovenija, torej kot članica Evropske unije. Dokument napoveduje podporo vrhunskemu ustvarjanju, obenem pa daje pomembnost tudi ljubiteljski kulturi, ki je razvejana. V Sloveniji je blizu 4.000 ljubiteljskih kulturnih društev, večinoma so financirana s strani občin, in vključujejo kar približno 100.000 članov, kar je dobršen del vseh tistih, ki se z ljubiteljsko kulturo ukvarjajo in v svojih okoljih doprinašajo h kulturnemu utripu, tako k vzgoji občinstva, mladih, kot k spodbujanju posameznih projektov. Za to skrbi tudi Javni sklad Republike Slovenije, ki sofinancira in pomaga društvom pri njihovih aktivnostih. In zagotovo je to pomemben segment, ki ga moramo spodbujati tudi vnaprej. Pomembno se mi zdi še, da se napoveduje oziroma nekako kot eno izmed prioritet postavlja tudi povezavo med kulturo in turizmom. V praksi in na terenu praktično te stvari že potekajo in se dogajajo. Posebna pozornost se namenja ustvarjalcem, tudi poglavje, ki govori o tem, da moramo približati kulturo mladim, torej več vključevati kulturnih vsebin tudi v šolski sistem, spodbujati bralne navade, dostopnost mladim, da pridejo tudi do kulturnih dobrin, več na obšolskih dejavnostih in podobno. Zato bom sama nacionalni program podprla in se mi zdi pomemben in dober temelj za vse, kar bomo na področju kulturne politike v Sloveniji v prihodnjih štirih letih počeli.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Torej, nabrala se je cela vrsta premislekov in pripomb, skušal bom nekaj povzeti. Ker gospe Pozsončeve ni, pač ne bom odgovoril. Glede poslanca, gospoda Bevka, ki je najprej govoril o resoluciji. Najprej bom odgovoril na tisto, kar je bilo rečeno na koncu, da se ne bi dogajala Opera. Zelo pozorno in skrbno bdimo nad njo in mislim, da zaenkrat teče vse v redu, če nam ne bodo namenoma kje nagajali, tako kot so skušali, toliko časa, dokler nismo tistega drevesa podrli. Ampak zaenkrat teče zelo dobro. Glede vaših pripomb v razpravi o sami resoluciji. Kulturni tolar, seveda ga bo treba podaljšati. Tu bo edino vprašanje, tudi nekateri drugi gospodje in gospe poslanke so govorile o tem, ali ga bo treba dopolniti ali izpolniti vse tisto, kar iz zaostankov. Sam bi se zavzemal za to, da se tiste stvari, ki so zapisane v prvem in drugem kulturnem tolarju, dejansko izpeljejo do konca. Seveda pa, če so se medtem zgodile druge stvari, da to ni več aktualno ali karkoli, bi pa tisti, ki so to predlagali, se morali sami odpovedati. Ampak do danes še nikogar nisem slišal, da bi karkoli želel črtati iz prvega in drugega kulturnega tolarja. Vsekakor sem pa za to, no, da se izpolni ta kvota. Bo pa to hud zalogaj, ker če se bo začelo "kibicirati" in dopolnjevati, bo to neskončna debata. Smo pa za leto 2009 vsaj za tiste stvari, kjer so velike investicije iz kulturnega tolarja, tudi nenazadnje Opera, vendarle zagotovili za vsak slučaj preliminarno vsa potrebna sredstva, torej iz kulturnega tolarja. Glede žive dediščine, da naj bi se uvedla na Unescov seznam. Tukaj nimamo nobenih zadržkov, da ne bi skušali tega vnesti na to, vendar ker še nismo člani konvencije, ki smo jo sicer ratificirali, še ne moremo dati na ta uvodni ali pa uradni seznam. Vsekakor pa se pri nas te zadeve pripravljajo tako, kot tudi kakšne druge. Proračun, ki je tukaj znižan. Nič ni znižan, ker je v skladu z ostalim proračunom. Bolje je napisati, od začetka smo imeli to željo, veliko aspiracijo, koliko bi to stalo, vendar na Vladi je bilo rečeno, da moramo deliti isto usodo kot ostali in smo skušali pripraviti proračun za leto 2009, kot je tukaj zapisan. Upam pa, da bo v naslednjem mesecu pa prišlo do kakšnih ustreznejših popravkov. Glede gospoda poslanca Školča, ki pravi, da spremljajo, rekel je da spremljajo z določeno apatijo to resolucijo, se mi zdi malo nekorektno, zlasti zaradi tega, ker je to resolucijo pripravljalo nekaj, po mojem mnenju, izredno kompetentnih ljudi. Ta resolucija je bila potrjena, kot sem že v uvodu dejal na Strateškem svetu, dvakrat na Nacionalnem svetu, v Državnem svetu, Skupščina občin Slovenije je to potrdila, Državni svet je to potrdil, Komisija za narodnosti je to resolucijo potrdila. Če spremlja to z apatijo, se mi zdi, da ni verjetno korektno do vseh tistih, ki so konstruktivno sodelovali in tudi to resolucijo preliminarno pred današnjo zadnjo sejo to tudi potrdili. Reforma, o kateri je bilo rečeno, ki jo nakazuje resolucija, da bo potrebno narediti določen premik v javnem sektorju kulture in pripraviti določeno reformo. Očitek, da ni bilo še nič narejenega in da je zamujen čas. Nisem prepričan. Jaz mislim, da ravno naslednje obdobje te resolucije, je prav, da smo zapisali da je potrebna ta reforma, vendar to bo potrebna dolgotrajna razprava, tudi določene analize, ki jo bo treba začeti že takoj ob naslednjem mandatu. To bo po mojem mnenju najširša razprava, kjer reforme na področju javnega sektorja, kulture poznamo že v nekaterih drugih državah, ki so bili priključene v Evropsko unijo in so, kolikor je meni znano, še kar uspešne, vsaj v dveh, treh državah, s katerimi rezultati sem seznanjen. Kaj je z zaslužnimi pokojninami? Mi smo sklep odpravili v zadnjem času, to uredbo, in bomo pripravili nekaj predlogov za zaslužne pokojnine, čeprav to ni stvar resolucije. Prestolnica 2012. To je več poslancev izpostavilo. O tem bom verjetno na drugem mestu še kaj povedal. Predvsem je to potrebno dobro pripraviti. Maribor in ostala mesta se tega zavedajo. Kot sem seznanjen, bodo šli tudi v Bruselj preliminarno predstaviti ta njihov načrt in program oziroma se bodo srečali z odgovornimi ljudmi, vendar pa je treba zelo jasno pripraviti vse programe, jih vsebinsko, materialno, torej finančno ovrednotiti, vendar pa s samim projektom, vsaj tistim uradnim, da se ne bo moglo začeti pred letom 2009, kajti Bruselj bo to potrdil, če bo potrdil, če bo zadovoljen, šele meseca oktobra ali pa še bolj verjetno novembra, da se proglasita dve mesti, portugalski Guimaraes in Maribor, slovenski Maribor, za prestolnico kulture. In to bo potrebno natančno pretehtati, izmeriti in predvsem tako na področju investicij kot na področju programov natančno te zadeve pripraviti. Kako daleč so te zadeve jaz ne vem, verjamem pa in zaupam, da bo Maribor z ostalimi mesti to konkretno zelo kvalitetno in odgovorno pripravil, od tega bodo odvisna tudi finančna sredstva. Morda v zvezi s tem, kar je že gospod Petek govoril, če se samo povežem, glede investicij je zagotovljeno s strani države 20 milijonov evrov, to je iz evropskih sredstev, ki jih bo Ministrstvo za kulturo tudi pomagalo in 40% programskih sredstev od leta 2009 naprej. In kot sem rekel, bo potrebno to zelo natančno pripraviti. Vendar preden komisija v Evropi tega ne preveri in potrdi, je še vse v zraku. Logično pa je, da bo država prispevala, lokalna skupnost mora prispevati in zasebni sektor mora sredstva prispevati. Vse se verjetno na državo ne bo dalo prevaliti, ampak bo zagotovila vsaj v takem razmerju sredstva, kot je to značilno za druga evropska mesta, ki so bila kulturna prestolnica in za katere smo se kar natančno pozanimali, kako so bila ta sredstva razdeljena, koliko jih je bilo, koliko so mesta prispevala in koliko država in tudi koliko zasebni sektor. Kar zadeva gospe poslanke Širca, tukaj je bila cela vrsta stvari, ki niso govorile o resoluciji, ampak pač tisti molilni mlinček stalno o filmu in kinu Dvoru in podobnih stvareh. Lahko o kino Dvoru celo spregovorimo. Jaz sem dobro seznanjen s tem, sem se dal poučiti in pogledal. Ni tako enostransko kot ste očitali, v svojem govoru. V to "samovoljo", ki jo očitate v navednicah, je bil morda gospod, ki je to storil, tudi prisiljen, glede na to, da marsikdo, ki je za to zadolžen, ne bom tukaj polemiziral, nočem niti poimenovati, če pa hočete, pa lahko, ni izpolnil svojih dolžnosti in je do tega prišlo. Je pa to konstantno na področju tako slovenske Kinoteke, kjer ste imeli vi, gospa poslanka, neposreden vpliv. Ne nazadnje je ugotovila tudi protikorupcijska komisija, da ste se z zelo zavržnim dejanjem tudi finančno verjetno opomogli, pa to naj javnost tudi ve in enkrat naj se tudi javno pove. Saj je šlo za celo vrsto nagajanj in gre verjetno tudi še sedaj za nagajanje prav na področju filma in tudi na področju slovenske Kinoteke, v tem primeru pa morda tudi kino Dvora. Vendar so odgovornosti pri ljubljanskem kino Dvoru tudi na strani mesta Ljubljane. Art servis, kot ste govorili, tudi prej ni bil nikoli nihče financiran. Ministrstvo za kulturo podpira SCCA, katerega del je Art servis, Art servis pa ni nikoli prej financiral. So dobre informacije, vendar se te informacije dobijo tudi drugje, za kar je Ministrstvo za kulturo poskrbelo. In pogostokrat na tem portalu piše tudi, za nadaljnje informacije se obrnite na Ministrstvo za kulturo. Glede RTV kulturnih vsebin. To se sedaj spet meša. Jaz ne vem, govorimo o resoluciji, pa je treba vedno eno in isto govoriti. Torej nisem prepričan, da poznate dobro programe RTV kulturnih vsebin, kajti če govorite, da se premika nekaj v čas, poimenujte, katere kulturne oddaje, ker kulturnih oddaj je mnogo. Še nikoli ni bilo toliko kulturnih oddaj na televiziji. Če mislite konkretno kakšno, da je premaknjena, v redu, so pa kakšne druge pa v "prime time" in zapomnite si, da ima RTV dva programa. Samo klik naredite, pa na istočasno gledate nekje zabavo, drugje pa kulturno oddajo. No, ampak to je debata, o tem bi lahko dolgo razpravljali. Glede filmskega sklada. Ali je bilo to tudi kaj rečeno, ali je gospod Školč govoril o torturi na filmu. Tega ni. Torej isto, se kar naprej ponavlja. Pokazalo se je, da tista oseba, ki je imela stalno in se je dokazalo, da je lansko leto zavirala pol leta pravzaprav, da bi se sprejel program, tista oseba je kar naenkrat postala, ne vem, visoka politična funkcionarka neke nove politične združbe, ne vem, LDS-a ali, ne vem, katere stranke, ker menjate, skačete iz ene v drugo stranko. O nacionalnem programu za kulturo je gospa poslanka veliko govorila pravzaprav o neuresničevanju nacionalnega programa za kulturo za preteklo leto. Mi vsako leto pravzaprav pripravimo poročilo in letos se pripravlja poročilo o nacionalnem programu za kulturo. In ta bo prišel v parlament čez kakšen mesec dni in takrat bo razprava, potem pa bomo videli, koliko se je nacionalni program za kulturo uresničeval ali pa ne. O zbirki 2000, o kateri je tudi gospa poslanka govorila, je treba povedati, da informacija o uspešnosti te zbirke, niti ne zanikamo pomembnosti te zbirke, ni bila tako uspešna, kot se zdi. Konec koncev, če ni prostorov, bi lahko potovala po širni Evropi, če je tako slavna. Tako so bile pa samo pravzaprav nekatere slike izvzete oziroma nekatere zadeve iz te zbirke in so jih na nekaterih mestih res pokazali, vendar pa zbirka v celoti ali pa vsaj del, recimo nek zaključen ali konsistenten del ni bil nikoli predstavljen. Mislimo pa, da bi bilo potrebno seveda novo razstavišče oziroma to, kar v nacionalnem programu predlagamo, da bi moral biti torej ne nek fevd ampak bi moralo biti novo razstavišče, ki bi bilo maksimalno odprto, ki bi bilo seveda čim bolj eksperimentalno in pa čim bolj sodobno, kot je to povsod po Evropi in verjamem, da se bo tako tudi zgodilo. Gospod Barovič, ga ni, torej on je govoril o slovenščini. Ne bom ga komentiral, govoril je o resoluciji, o programu za narodnostno kulturo, o tujkah in tako naprej. Tudi ta predlog, ki ga je rekel, sta samo dve besedi slovenski, ostale so tujke. Tako kot v resoluciji o nacionalnem programu za kulturo je samo ena besedica slovenskega izvora, vse ostale so pa tujke. Gospod Kokalj o Škofjeloškem pasijonu, živa dediščina. Po novem zakonu je seveda ta živa dediščina zaščitena, nudi zaščito novi zakon o kulturni dediščini in bo priznan Škofjeloški pasijon lahko kot živa mojstrovina in iz tega izhajajoč bo lahko obravnavan tudi na način, da se pridobiva določena sredstva za same uprizoritve ali za kakšne druge stvari, ki zadevajo Škofjeloški pasijon. Da bi pa šel v nacionalni program, po mojem ni nujno, konec koncev tudi Trubarjeve knjige so kulturna dediščina, pa Prešernove Poezije verjetno tudi, pa jih ne omenjamo v nacionalnem programu. Ampak to nič ne ogroža tega, če ni v nacionalnem programu. Gospod Mikolič o narodnih simbolih. Če sem prav slišal, da bi morali biti. Poglejte, narodni simboli so zaščiteni, mislim, da so tudi po ustavi. Ja mislim, da imamo posebne zakone o tem, da so zastava, grb, vse te zadeve ki so jasno in nedvoumno zaščitene, heraldika kot takšna, da bi bila, pa ne vem, če sodi to sem. Heraldika je, veste, pomožna zgodovinska veda. Tisti, ki čisto zgodovino študirajo, imajo poseben predmet heraldiko, pa kronologijo pa še paleografijo, to so pomožni zgodovinski predmeti, ki so znanstveni predmeti in sodijo v polje znanosti. In verjamem da je to primerno ovrednoteno, nagrajeno ali prepoznano v polju zgodovinske znanosti kot takšne, kjer prijavljajo, če prijavljajo seveda določene projekte ali kakor koli že. Ne verjamem, da bi sodilo to sem notri. Glede gospe poslanke Potrata o invalidih, če se ne motim. Do sedaj že ZUIK omenja invalide in pa njihove kulturne potrebe in Ministrstvo za kulturo izvaja potrebne programe in sredstva in mislim, da smo to tudi v samem nacionalnem programu za kulturo kar precej obširno na različnih mestih napisali in primerno poudarili to odgovornost do tega vprašanja. Glede amandmaja bi kar odgovoril, ker je že eden od poslancev izpostavil. Bi pa povedal naslednje. Koliko je res mar tistim, ki so predlagali amandmaja, iz stranke LDS in neke nove stranke, jim je prekleto malo mar, se mi zdi, zato pa sploh ne vem, če so prebrali pravzaprav resolucijo. Saj amandma, ki naj bi se uvrstil v nacionalni program, oni uvrščajo pravzaprav v peto poglavje, med kulturno dediščino in arhivske dejavnosti, podpoglavje Nepremična kulturna dediščina v sklop tretjega cilja z naslovom Uveljavitev kulturne dediščine, kjer se govori o obnovi kulturnih spomenikov. Edini, ki je pravilno napisal, je bila gospa Tavševa, recimo, ki je res pogledala in je ta amandma pravilno tudi ovrednotila. Tako se čudim in izražam, da ni kaj preveč verodostojno. Amandma, ki se ga potem pripisuje eden od drugega, da bi bila verodostojna pravzaprav tudi ta zahteva. Bi pa to povedal v zvezi s tem predlaganim amandmajem. Ta vsebuje peti cilj, namenjen ohranitvi in krepitvi najbolj vitalnega sektorja slovenskega založništva in tako naprej. Predlagatelji navajajo, da zato večina založb v javnem interesu na področju kulture delujejo v nemogočih prostorskih razmerah, se nenehno sooča s popolno kadrovsko podhranjenostjo, problemi in zato je vsebina petega cilja namenjena pokrivanju neprogramskih stroškov. Kot je razvidno iz predlagateljeve obrazložitvi, so neprogramski stroški infrastrukturno varovanje založb. V tej utemeljitvi predloga amandmaja predlagatelji pravijo tudi, da pri vsebini amandmaja ne gre za državno pomoč, temveč za priznavanje statusa v javnem interesu. Status delovanja v javnem interesu na področju kulture lahko pridobijo društva in tudi druge pravne osebe zasebnega prava, pri čemer se smiselno uporabljajo določbe statusa društva v javnem interesu, določene v Zakonu o društvih in Zakonu o uresničevanju javnega interesa za kulturo. Prav tako je tudi v proceduri sprejetje Pravilnik pridobitve statusa v javnem interesu na področju kulture, ki pa ga lahko pridobijo tudi založbe, če so statusno ustrezno organizirane in ustrezajo kriterijem. Vendar pa je pri tem treba poudariti, da tako pridobljeni status ni kriterij za podeljevanje subvencij. Društvo slovenskih pisateljev ima na primer status društva v javnem interesu na področju kulture, marsikatera založba, ki pa je sofinancirana programsko, pa tega statusa nima, čeprav ima možnost da ga pridobi. Subvencije na področju knjige spadajo v shemo državnih pomoči. Na področju kulture je takšna pomoč opredeljena za spodbujanje kulture in se lahko dodeli, če gre za projekte, ki so pomembni za razvoj slovenske kulture. Priglasitelj pa mora dokazati kulturno vsebino projektov. Upravičeni stroški so vezani na realizacijo projekta, torej na: avtorske honorarje, stroške tiska, likovne opreme, knjige, stavke in podobno. To pomeni, da lahko dobite avtorski honorar, da je to isto uredniški posel, da je to lektorski posel, da je cela vrsta stvari, kjer se lahko dobijo sredstva. Tudi tu so lahko določena plačila, ne pa dobesedno plače, ki pa jih ne moremo upoštevati, ker bi prišlo do tega, kajti predlagani amandma pomeni, da bi prišlo do ustanovitve javnih zavodov založništva. Zdaj pa pridemo do nekega problema. Če preberete te amandmaje, pa tudi pripombe v zvezi z resolucijo, se nekje govori o etablirani kulturi in neetablirani kulturi in izenačitvi etablirane kulture z neetablirano kulturo oziroma obratno, neetablirano z etablirano. Etablirana dobesedno pomeni državna kultura. In teh je seveda cela vrsta. Želi se torej narediti državno kulturo do določene mere, kar pa je popolnoma nesprejemljivo in tudi s strani Evropske unije prepovedano v tem smislu ustvarjati javne zavode na tak način. Tega nikjer ni in to kažejo tudi dokumenti o državnih pomočeh, ki smo jih sprejeli leta 2003 in 2006 ponovno podaljšali. In te stvari seveda ne morejo iti v tem kontekstu, kot se ga tu predlaga. Veliko stvari, ki so predlagane v tem amandmaju, kot jih predlagatelji opredeljujejo, pa ministrstvo že do sedaj v polni meri tudi izvaja. Že zadnjič sem povedal, Ministrstvo za kulturo na področju založništva in knjige - verjetno nobeno drugo polje ni tako, kako bi rekel, kompleksno, torej široko subvencionirano, kot je področje knjige. In tudi na področju promocije, o čemer ste govorili, so posebej sredstva zagotavljajo. Daje se podpora izdajanju knjig, podpora leposlovnim knjigam za otroke in mladino, podporo izdajanju revij, leposlovja in humanistike in vse, kar se nanaša na to, izdajanju otroških in mladinskih revij, neposredna podpora ustvarjalcem, delovne štipendije, knjižnično nadomestilo, projekti, Rastem s knjigo, ciljna podpora zahtevnim knjižnim večletnim projektom, prevajanje slovenskih avtorjev v tuje jezike, podpora razvijanju bralne kulture, podpora literarnim festivalom in prireditvam, mednarodna promocija slovenske literature, podpora knjigarniški mreži, usposabljanje na področju knjige. Torej, ogromno stvari na tem področju se podpira. Ne rečem, da zadostno. Seveda, še marsikje bi bilo treba kaj postoriti. Ampak zato smo nenazadnje ustanovili tudi Agencijo za knjigo kot tisto stvar, s katero smo v letošnjem letu ali pa v lanskem letu pravzaprav naredili velik korak naprej. In tudi na področju Agencije za knjigo, ki bo sedaj neodvisna, ki bo samostojna, ki bo morala biti sama za to tudi v polni meri odgovorna, bodo lahko tudi to vprašanje vzpostavili. V tem trenutku pa osebno menim, da tudi zaradi evropskih stvari tega amandmaja ne moremo podpreti in ga ne podpiramo. Mislim, da bi ob sredstvih, ki se jih zagotavlja za področje knjige, to predvsem pomenilo, če bi to eventualno sprejeli, pa se ga niti ne da, bi to pomenilo odtegnitev tistih sredstev, ki so namenjena avtorjem, kar bi dejansko zmanjševalo avtorska sredstva in prikrajševalo avtorje, ki so dejanski nosilci kreacije, tako jezikovne, vsebinske kot duhovne. Gre za sklicevanje na avtorje, dejansko pa gre za njihovo prikrajševanje. Mislim, da se s tem ne dela usluge ustvarjalnosti. Ministrstvo za kulturo, ki je skušalo to, kar smo povedali prej, kaj vse se podpira na področju kulture, to smo že tudi prej delali, smo marsikje kaj dodali ali pa povečali sredstva zlasti za ustvarjalnost. Mislim, da smo dolžni predvsem podpirati ustvarjalnost. Tudi nacionalni program za kulturo je tako koncipiran, da sledi, pravzaprav se podpira predvsem ustvarjalnost. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo z razpravo. Prehajamo na razpravo o poglavju in vloženem amandmaju, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 1.4.2008. V razpravo dajem peto poglavje ter amandma poslanske skupine LDS in vsebinsko enak amandma Poslanske skupine Zares, obenem pa tudi že ugotavljam, da sta me že dva razpravljavca prehitela. Gospod Marinič je razpravljal o amandmaju, prav tako pa tudi gospod minister. Želi še kdo razpravljati? Gospod Školč, izvolite.
Hvala lepa. Jaz bi ob tem samo še dve drobni opombi rekel, ker se je minister izdatno potrudil, da bi ta amandma dal v nič, češ, da je napačno lociran, ni pa povedal, da tisti, ki je pa prav lociran, ni bil sprejet v proceduro. Zakaj je do te tehnologije prišlo, ne bom izgubljal časa, ker ga je premalo. Po vsebini pa gre za zelo preprosto stvar, na katero nismo opozorili samo v treh poslanskih skupinah, ampak so nas na to pa tudi druge poslanske skupine, ki tega niso povzele, kolega Marinič pa je to potem podprl. To rešitev in za to rešitev prosijo založbe. In zdaj bodite pazljivi, gospod minister: Aristej, študentska založba Beletrina, Društvo za teoretsko psihoanalizo, Založba Sopfia, Kud Logos, Založba Goga, Studia humanitatis, Založba Krtina, Založba CF., Študentska založba Litera, Literatura in Nova revija. Kot vidite, tukaj manjka samo Slovenska matica, ki je založba s podobnim programom, ampak z dobrim dostopom do ministrstva. Vsi ti, ko so pazljivo brali diskusijo, trdijo, da ni v subvencijah, ki jih dobijo za avtorske honorarje, prostora za te stroške, za katere prosijo. Tisto, kar vam poskušamo dopovedati, je, da je potrebno na posameznih področjih, če se stvari spremenijo, vzpostavljati subvencionirane mreže. Zato je, da se vrnem k programu kulturnega tolarja, nastala ideja celo za knjigarniško mrežo, ker so določene stvari razpadle in ostala, jaz sem jo predlagal, enako je bilo za Artkino mrežo, ki žal ni zaživela. In v tem trenutku mislim, da je treba, če hočemo v tej terminologiji zaradi popolne privatizacije velikih založb in opustitve velikih programov priti do tega, da podpremo mrežo malih založb, da jim priznamo dejavnost v javnem interesu in iz tega naslova neka sredstva. To je vsa ideja. To ni kaprica opozicije, to ni, bom rekel, neka velika prerazporeditev sredstev, ampak je poskus, da se stvari uredijo bolje. In tu ne boste mogli vseh tistih ljudi, ki danes tu, tako kot kdo drug, ne morejo povedati, da ni res, kar govorite, v naslednjih dnevih prepričati, da imate prav. Ravno tako kot velja povedati, da ta zbirka 2000 plus ni bila trikrat predstavljena s posameznimi deli, ampak trikrat v tujini v celoti, neštetokrat s posameznimi deli in Avstrijci so najmanj enkrat plačali cel katalog. Ravno tako ste vi zagovarjali v tem parlamentu tri programe na RTV-ju in mi smo vam dopovedovali, da to ni mogoče. Danes ste rekli, da imamo dva. Žal imamo dva, minister, tretjega ni. In tudi podlage za založništvo propadajo in bodo še bolj propadale, če te vrste spodbud ne bo. To je vse.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Če ne, zaključujem [[....]]Prosim, gospod Jerovšek. Izvolite, gospod minister.
Hvala lepa. Glede na to, da je bilo rečeno, da je nekdo bolj privilegiran z dostopom do Ministrstva za kulturo, no, to je zelo grdo rečeno. To ni res. Vsi imajo dostop do Ministrstva za kulturo in nekatere založbe dobivajo po 340.000 evrov na leto za subvencije. Kot sem prej rekel, so v to vključeni materialni stroški, potni stroški, letalske karte, delo, gostinske usluge, nočitve, pogostitve tujih avtorjev, honorarji. Nič takega, kar ne. Samo plače, tiste direktne niso, to pomeni, da jih postavijo javni zavodi. Lahko pa se te majhne založbe, ta mreža, lahko se med seboj te majhne založbe povezujejo in s tem zmanjšajo in znižajo recimo eventualno administrativne stroške. Da pa knjigarne razpadajo, oprostite, to je velika neresnica. V času tega ministrstva se je število knjigarn, ki ga ministrstvo financira, močno povečalo. In tudi število krajev, kjer so te knjigarne, če se ne motim, je 26 ali 30 teh knjigarn, ki jih je bilo prej neprimerno manj in tudi v kraju. Torej umetniški kino, art kino se fino sliši, umetniški kino. Če gospodje iz nacionalne stranke. Torej umetniški kino. To so tisti diskurzi pa suspenzi pa art kino. V redu. Ampak ta mreža obstaja. Ta mreža obstaja. Nič ni razpadla. Popolnoma nič. Vsaj jaz za to ne vem. Če pa mi lahko daste podatke, pa v redu. Nič ne propada. Res je pa to, da malo ljudi hodi v take kinodvorane. Ampak v ljubljanskem kino Dvor je bil v vaših mandatih en načrt, da bo gledalo, ne vem, 120.000 ljudi na leto. Bomo videli, če boste uspeli tisti, ki držite zdaj ta ljubljanski kino Dvor [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]]Saj ga boste dobili. Saj veste, saj ste tudi tam v službi. Torej v mestnem svetu. Boste dobili. Boste dobili, pa bomo videli, če boste 120.000 ljudi spravili v to. Bomo videli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jerovšek.
Hvala lepa. Pravzaprav mi je minister že odgovoril, tako da bom v bistvu na koncu samo dal eno vprašanje. Pri tem amandmaju me je motilo, da ga nisem mogel umestiti in sem ugotavljal enako, kot je gospod minister prej, da ni pravilno lociran. Čeprav se mi je zdelo podpiranje tistega dela založništva, ki izdaja leposlovje in humanistiko, seveda koristno. Sedaj sem z obrazložitvijo gospoda ministra izvedel, da pravzaprav to že poteka tudi v okviru te resolucije in v okviru besedila, ki je tu zapisano in da bi to sklicevanje na avtorje pomenilo v bistvu odtegnitev sredstev od avtorjev. Čeprav drugače se mi zdijo nekatere stvari, ki so tu zapisane, logične. Zato bi rekel danes, ker prej nisem bil prijavljen, da pravzaprav čestitam ministru, da nisem slišal resnejših kritik na predlog resolucije in [[...]]
Gospo Jerovšek! Govorimo o amandmaju in ne o resoluciji.
Saj bom. Amandma je del resolucije, mislim [[...]]
Ja je.
Tudi dodatnemu ne.
Vas lepo prosim, če me jemljete resno, drugače vam bom vzel besedo.
Da zaključim. Namreč bal sem se, da bodo danes nekateri napovedali kulturni molk v imenu kakega dela subkulture, vendar se to k sreči ni zgodilo in vidim po tem, da je samo en amandma prisoten, da gre zares za kvaliteten izdelek in sem ponosen, da je kvalitetno nadaljevanje dela Rudija Šeliga, ki se v tem zrcali in da je vodenje Ministrstva za kulturo [[...]]
Gospod Jerovšek, hvala lepa. Povedali ste, da se strinjate z amandmajem. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj čez pol ure, to je ob 18.15. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 18 uri in 15 minut.
Spoštovane poslanke in poslanci! Nadaljujemo sejo. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje svojih glasovalnih naprav, na desni strani vložene kartice mora goreti oranžna lučka. Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda - to je z drugo obravnavo predloga zakona o lastninskem preoblikovanju nenominiranega kapitala zavarovalnic v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa. Predlog zakona o lastninskem preoblikovanju nenominiranega kapitala zavarovalnic ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Lahko glasujemo? Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 43, proti 22. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti 22.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem tudi zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 7. točko dnevnega reda - to je z drugo obravnavo predloga zakona o omejevanju porabe goriv in emisij toplogrednih plinov za kupljena ali najeta osebna motorna vozila državnih organov, lokalnih skupnosti, javnih zavodov, javnih podjetij, javnih skladov, javnih agencij in drugih pravnih oseb, ki so naročniki po predpisih o javnih naročilih v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o omejevanju porabe goriv in emisij toplogrednih plinov za kupljena ali najeta osebna motorna vozila državnih organov, lokalnih skupnosti, javnih zavodov, javnih podjetij, javnih skladov, javnih agencij in drugih pravnih oseb, ki so naročniki po predpisih o javnih naročilih, ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Lahko glasujemo? Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 20. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 20.]] Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 11. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o varnosti cestnega prometa, v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o amandmajih, in sicer odločali bomo o amandmaju poslanskih skupin: SDS, NSi, SLS in DeSUS k 34. členu. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 54, proti 9. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 9.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Prehajamo k 106. členu, kjer imamo dva amandmaja. Najprej prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SD k 106. členu. Obrazložitev v imenu poslanskih skupin. Odpiram postopek. V imenu Poslanske skupine SD kolega Janko Veber.
Hvala. Amandma k 106. členu smo vložili iz razloga, ker ugotavljamo, da se po tem zakonu na občine prenašajo izjemno velike pristojnosti pri urejanju prometa na državnih cestah znotraj naselij. Obseg teh nalog je izjemno velik. 40% državnih cest poteka skozi naselja. Kazni, ki jih predpisuje ta zakon, so izjemno visoke in redarji bodo morali tudi izrekati kazni za kršitelje v prometu. Pritožbeni organ je seveda župan. In lahko si predstavljate, kakšen kaos bo nastal v vseh 210-ih občinah v Sloveniji, ko si bo vsaka posamezna poskušala oblikovati svoj režim varnosti v cestnem prometu. Nimamo namreč enotnega mehanizma, ki bi predpisoval, kakšen standard bo morala posamezna občina izpolniti, da bo lahko uveljavljala in upravljala te naloge. Tako predlagamo dvoletno obdobje oziroma 24 mesecev dolgo obdobje, da počakamo z izvajanjem tega dela zakona, da se bodo redarji usposobili za to in da se bodo občine sploh seznanile, katere in koliko aparatur morajo kupiti, kajti država s tem zakonom to prelaga na občine in nenazadnje tudi da se bo ugotovilo sodelovanje policistov in redarjev znotraj naselij. Ta zakon vendarle govori o tem, da nadzirajo promet v naseljih redarji, policisti se umikajo. Minister za promet je trdil, da to ni tako, vendar smo skozi razpravo dokazali, da je tako. In obstajajo očitno različna stališča tudi v fazi, ko sprejemamo zakon v tretji obravnavi. Tako da je to še dodaten razlog, da sprejmemo ta amandma, si vzamemo dvoletno obdobje za trezen premislek in ugotovimo, ali so redarji in ali so občine resnično pripravljene, da prevzamejo tako veliko breme na sebe, kajti očitno tega bremena policija ni zmogla ali pa ni znala opraviti na učinkovit način. Menim pa tudi, da Vlada dejansko želi visoke kazni preložiti na lokalne skupnosti in na župane, da bodo pravzaprav tisti organ, ki bo vse kritike tega zakona moral prenašati. Minister za promet in minister za notranje zadeve se s tem ne bosta ukvarjala, ker bo to pristojnost občin. In resnično mislim, da bi bilo zelo umestno, da ta amandma sprejmemo. Hvala.
Hvala. Lahko preidemo na glasovanje? [[Ne.]] Odpiram postopek prijav za obrazložitev glasu v svojem imenu. Izvolite, prosim. Kolega Samo Bevk, beseda je vaša.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Govorim bom v prid amandmaju Poslanske skupine Socialnih demokratov, da se uresničevanje tega člena premakne za 24 mesecev in da se dejansko komunalne redarje usposobi za to delo. Ob tem je pa žalostno dejstvo, da se policija in policisti s tem praktično umikajo s približno 44% državnih cest, ki potekajo skozi naselja. Se pravi, da bodo policisti nadzorovali in izvajali ta zakon samo na državnih cestah izven naselij, medtem ko naj bi to delo v naseljih, kjer tečejo državne ceste, pa prepustili komunalnim redarjem. Se pravi, komunalni redarji bodo praktično samo inkasanti, ki bodo kasirali, ne bodo pa izvajali drugih stvari, ki so sicer predvidene z zakonom o varnosti v cestnem prometu, kajti za tako delo seveda niso usposobljeni. Tudi sicer je ta rešitev, da se komunalnim redarjem in občinam širijo pristojnosti na policijsko delo, popolnoma neustrezna. Zato bom seveda podprl amandma, ki ga predlaga kolega Veber oziroma naša poslanska skupina, da se vsaj v tem 24-mesečnem roku usposobijo komunalni redarji za kolikor toliko solidno izvrševanje in opravljanje tega dela, ki jim je na novo naloženo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glede na to, da imamo še željo po obrazložitvi glasu ponovno odpiram postopek. Besedo ima poslanec Borut Sajovic.
Hvala lepa, predsedujoči. Amandma bom z veseljem podprl, kajti na področju komunalnega redarstva smo naredili že cel kup neumnosti. Z velikim rompom in pompom smo spremljali, da je v tej državi okoli 44 redarjev že opravilo tečaj. Kakšne so posledice in rezultati tega? Res je, redarke in redarji so bili 4 mesece na izobraževanju. Iz tega izobraževanja so pa prišli invalidni. Po 4 mesecih izobraževanja niso prekrškovni organ. Da bodo lahko pisali in delili listke, bo potrebno še eno novo in dodatno izobraževanje. Ista zgodba bo tu. V tako kratkem času, seveda, usposobljenosti in merilcev hitrosti in vsega, kar spada zraven, če pa k temu damo še to, kako so slovenske občine v povprečju podhranjene na področju kadrovske zasedbe redarjev, vidimo, da samo enostavno problem iz faze reševanja prestavljamo v fazo nereševanja za kar nekaj časa. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. K besedi vabim poslanko Darjo Lavtižar Bebler.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Ta amandma bom podprla. Spet imamo tudi v tem zakonu opravka z neko maniro, ki je prisotna tudi v drugih zakonih, ki jih trenutno obravnavamo v Državnem zboru oziroma celo na tej seji Državnega zbora. Namreč, zakon nalaga nekim organom neka dodatna pooblastila in funkcije, za katere ti organi niso še usposobljeni. Mislim, da se predlagatelj ne zaveda dovolj in v celoti tega problema, ko nekemu državnemu organu, izvrševalcem nekih pooblastil nalaga zelo resne, nove dodatne naloge, za katere pa ta organ ni usposobljen. O tem smo govorili tudi že v zvezi s kazenskim zakonikom, v zvezi z zakonom o izvrševanju kazenskih sankcij in tako naprej. Ta manira te vlade, ki je tako vehementna in pravzaprav nepozorna do stvari, ki pa so zelo pomembne za to, da bi se lahko zakonito izvajale stvari na terenu, torej v tem primeru ne morem drugače, kot da se zavzemam in vas prosim, da tudi vi podprete ta amandma.
Hvala. K besedi vabim poslanca Aurelia Jurija. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Jaz ne samo, da bom podprl amandma, ampak vse vas pozivam, da ga podprete, še zlasti župane. Sam sem bil sedem let v tej funkciji in s tako nalogo danes se ne bi rad ponovno znašel na takem položaju. Ni enotnih kriterijev, redarji nimajo avtoritete policije in župani nimajo avtoritete pritožbenih organov, sodišč. Zavoljo tega si boste nakopali res eno veliko veliko breme. Nenazadnje ne gre za kazni kar tako, gre za zelo pomembne kazni, zelo težke kazni. In sedaj si predstavljate, ko jih bo izrekal občinski redar, ali mu bodo vsi kimali, tisti ki bodo kaznovani, in predstavljajte si kako in kakšna vrsta bo, tudi če bodo upravičeno kaznovani, na vratih župana. Pač zaradi prijateljskih vezi, zaradi takih simpatij, zaradi drugih koristi itn. Zato mislim, da je minimum, kar moramo postoriti danes, da pridobimo na času, da občinske redarje usposobimo in jim damo ustrezno avtoriteto, sicer bodo problemi veliki. Zato vsaj župani, veliko vas je med poslankami in poslanci, je dobro, da ta amandma podprete. Hvala.
Hvala lepa. Lahko preidemo na glasovanje? Hvala. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za 28, proti 39. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju k istemu, 106. členu, naslednjih poslanskih skupin: SDS, NSi, SLS in DeSUS. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za 55, proti 4. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmajih. Istočasno vas obveščam, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada Republike Slovenije nista opozorili, da bi bil zaradi sprejetih amandmajev predlog zakona neusklajen. Tako lahko preidemo na odločanje o predlogu zakona v celoti. Odpiram postopek za prijavo v imenu poslanskih skupin. Izvolite, prosim. Kolega Janko Veber, v imenu SD.
Hvala za besedo. Zakonsko besedilo zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o varnosti cestnega prometa v tej vsebini, kot je danes pred nami, pomeni nezaupnico ministru za notranje zadeve in generalnemu direktorju policije. Nezaupnico zato, ker Vlada predlaga, da se policija umakne iz naselij in ne nadzira več prometa na državnih cestah v naseljih. Avtomatično ne nadzira potem tudi na lokalnih cestah. Torej se policija umika s tistih področij, kjer je dejansko največ težav, največ problemov in največ potreb, da so policisti tudi prisotni. Kar priča o tem, da očitno minister za notranje zadeve ne obvladuje tega področja in da tudi direktor, generalni direktor policije ne obvladuje svoje strokovne službe na tem področju. Po tej plati bi podprli ta zakon, vendar ker gre hkrati tudi za izjemno nerazumno visoke kazni, glede na dohodkovni položaj državljank in državljanov, bomo proti temu zakonu. Ne vem, zakaj se ne moremo zgledovati po Švici, ki se je odločila, da upošteva dohodkovni položaj posameznika pri izrečeni kazni in za previsoko hitrost, recimo 30, 40 km/uro je predpisana kazen 20% od dohodka, ki ga tisti posameznik, ki je prekršek storil, mora plačati. V Sloveniji menimo drugače. Za nas je vseeno, ali ima nekdo plačo 300 evrov, plačal bo 500 evrov kazni, če bo prekoračil hitrost 20 km v naselju. In čisto vseeno nam je, če bo ta prekršek naredil nekdo, ki ima recimo 10 tisoč evrov plače. To je za predlagatelja, za Vlado Republike Slovenije povsem enako. Gre za neživljenjsko oblikovano kazensko, represivno zakonodajno na področju varnosti v cestnem prometu, zato tega zakona ne moremo podpreti. Ne moremo podpreti tega zakona tudi zaradi tega, ker se nalagajo občinam dejansko prevelike pristojnosti. Resnično poudarjam, ne znam si predstavljati, kako bodo občinski redarji opravljali to nalogo na državnih cestah, kako bomo v občinskih upravah reševali pritožbe, kako bomo pravzaprav ublažili posledice tistih, ki bodo morali plačati kazen 1000 evrov ali več, njihov dohodek je pa v bistvu 200, 300 evrov na mesec. Kako bomo reševali socialni položaj takšnih posameznikov? Tukaj je ministrica za socialo in družino med nami, žal ne more sodelovati v tej fazi pri tej razpravi, vendar bi zagotovo lahko veliko povedala, koliko družin v Sloveniji prejema minimalne dohodke in kako bomo reševali potem ta problem, če bo moral član te družine plačati 1000 evrov kazni. To so razlogi, zaradi katerih tega [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Srečko Prijatelj. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči! Zmotno je pričakovanje, da če sprejmemo ta zakon, da bomo imeli pa kar naenkrat varnost v cestnem prometu zagarantirano. Ta zakon temelji izključno in zgolj samo na uvajanju novih kazni, uvaja nove represije in uvaja tudi primerljivost kazni z Evropsko unijo, kar je svojevrsten paradoks. Spoštovane kolegice in kolegi, tukaj je Slovenija in Slovenci še zdaleč nimajo evropskih plač. Če ne znate narediti nič boljšega, kot to, in če ne znamo v tem hramu modrosti pogruntati nič bolj pametnega, kar samo kliče, da uredimo, potem ni potrebno, da sprejemamo takšne bedaste zakone. Zakaj in kako bi bilo potrebno to takoj urediti, kar bom sedaj povedal? Če damo težjo tranzitno robo oziroma kamione na železnice, nas to nič ne stane. Jutri lahko to naredimo, pa tega nočemo. Če bi se pravilno lotili obnove državnih cest tudi ne bi bilo za en razred mrtvih otrok na leto. Če bi odpravili črne prometne točke, ki jih je kar nekaj v Sloveniji, bi tudi danes ne imeli takšne črne bilance, kot jo imamo. In ne nazadnje, če bi policisti ne prihajali na kontrolo prometa samo takrat, kadar posije sonce, in če ne bi znali pisati samo kazni, bi tudi bilo verjetno boljše. In nenazadnje, če ne bi Državi zbor ukinil Sveta za preventivo in vzgojo v cestnem prometu, bi tudi mlademu kadru dali vedeti, kako se morajo obnašati na cesti in tudi ne bi bilo tega danes, kar je, in so tudi nekateri iz pozicije opozarjali, da obstaja, razno postopaštvo oziroma tekmovanje v nočnih urah po ulicah in da ne govorim še kaj. Če bi organi javnega pregona Ciganom naložili, da registrirajo avtomobile in se ne vozijo brez izpitov, in bi jih k temu tudi prisilili s sredstvi, ki so jim na voljo, tudi ne bi bilo toliko smrtnih žrtev. Pa vendar nič od tega nismo naredili. In če bi bolj gospodarno ravnali z javnimi financami, tudi ne bi imeli tako slabih novogradenj. Ne bi bilo Trojanskega predora, ki je čista polomija, pred katerim moramo zmanjšati hitrost na 60 kilometrov na avtocesti, in verjetno bi imeli tudi boljše avtoceste. Tudi nove avtoceste so danes uničene. Uničene zaradi tega, ker pač dovoljujemo nekvalitetne gradnje. Kot že rečeno, verjel bom Vladi takrat, ko bo dala vsaj kamione na železnico, takrat ji bom verjel.
Iz tega je mogoče sklepati, da boste glasovali proti, kajne? Hvala lepa. Želi še kdo besedo? Odpiram postopek prijav za obrazložitev glasu v svojem imenu. Izvolite, prosim. Besedo ima poslanec Bogdan Barovič. Izvolite.
Hvala lepa. Verjamem, da je treba urediti prometne razmere. Dal vam bom samo en primer, da je vice prvak formule 1 v pretekli sezoni peljal 120 kilometrov prehitro po avtocesti v Angliji in je bil oglobljen s 400 evri, v prevodu, ker Angleži nimajo evrov. Ali lahko pogledate, koliko je kazen za slovenskega voznika, državljana Republike Slovenije, za enak prekršek? S tem, da ima 100-milijonkrat, pod narekovaji, manjšo plačo, kot jo ima vice prvak Hamilton. To je samo en primer. Danes bomo govorili pri zadnji točki o minimalni plači. Tam se spomnite! In še enkrat bi opozoril, primerjava kazni, ki jih ima ta država za prekrške, v primerjavi z zakonom, o katerem bomo še govorili, na katerega smo včeraj lahko vlagali amandmaje, Zakon o tujcih, so, milo rečeno, norčevanje iz slovenskega ljudstva. Vse skupaj seštejmo in govorimo o resoluciji o nacionalni kulturi, lepo vas prosim, no! Jaz vem, da se minister trudi, verjamem, da se ministrstvo trudi, ampak sankcije in kazni so nenormalne! In te smo že uveljavljali prekomerno v preteklosti. Kaj se je zgodilo? Poglejte statistiko! Zgodilo se je, da je bil rezultat viden dva meseca in 34 dni. Potem pa je bil izid vsega tistega, česar nihče noče, veliko večji kot prej. In kaj bo zdaj? Država bogata, tri mesece bomo imeli mir, kasneje bo še 270 več mrtvih. Ker, poglejte, mi nimamo več avtocest, mi imamo dvopasovno cesto, katere desni pas je rezerviran za tovorna vozila, levi pas pa za osebna vozila in znajdi se kakor veš in znaš. To čutim na svoji lastni koži vsak dan, pa tudi vi. Hvala lepa. Ne bom za ta zakon.
Hvala lepa. Besedo ima poslanka Darja Lavtižar Bebler.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Tega zakona ne morem podpreti. Vlada nam spet ponuja v sprejem nek zakon, ki ni dovolj premišljen, kjer se cilji, ki jih predlagatelj zasleduje in potem konkretne izvedba v posameznih členih ne ujemata, nista v soglasju. Če se spomnite, upam da se, v začetku tega mandata je ta vlada predlagala čez tisoč, morda se celo motim, morda še več, primerov abolicije prekrškov. Takrat je to izgledalo zelo vehementno in zelo dobronamerno in zelo velikodušno. Danes uvaja s tem zakonom takšne kazni, ki so za povprečnega državljana Slovenije občutno previsoke in se nikakor ne ujemajo s povprečnim gmotnim stanjem slovenskega državljana. Tako da, v tem smislu je ta zakon povsem nesprejemljiv. In preventivna funkcija države v tem zakonu je povsem zanemarjena. Že je bilo omenjeno, če bi vsaj ta zakon nalagal in potem v izvedbi dosegel, da bi uveljavile primerne označbe nevarnih točk na naših cestiščih, že s tem bi lahko veliko storili. Skratka, preventivne funkcije ni, je zgolj represivna in še ta represivna v prevelikem nesorazmernem obsegu glede na gmotne zmogljivosti posameznega državljana te države. In zato jaz tega zakona ne morem podpreti. Hvala.
Hvala tudi vam. Besedo ima poslanec Boštjan Zagorac.
Hvala za besedo. Tudi jaz tega zakona ne bom podprl, kakor tudi ne kolegi v Poslanski skupini Lipa. Ta zakon je šel že čez toliko faz, čez toliko obravnav, da se mi zdi enostavno škoda trošenja besed, vseh nas, glede na to, da Vlada ni upoštevala niti enega mnenja, enega predloga s strani opozicije, pa mi verjemite, da niso vsi slabi, ki smo jih predlagali, ki bi resnično mogoče lahko pomagali k temu, pa ne bom namerno uporabljal smrtnih žrtev, ampak bom rekel za zmanjšanje števila prometnih nesreč na naših cestah. Zvišanje kazni ne more in nikoli ne sme biti ukrep, ko gre za promet, da boste s tem karkoli preprečili. Pristojnosti, ki ste jih dali skozi različne zakone, Zakon o prekrških, Zakon o javnem redu in miru, ki ste jih naložili mestnim redarjem. To niso več mestni redarji, katerih prvenstvena funkcija je bila pomagati ljudem v trenutku, ko so se ustavljali. To so že pravi žandarji. In ko pravite, da je zakon nastal v sodelovanju z Ministrstvom za notranje zadeve. Jaz ne vem o čem sta se usklajevala, če sta se usklajevala ali bo prekoračitev 10 kilometrov v naselju vredna 215 ali 216 evrov, potem oba ministra nista imela grozno velikega dela. Nikoli pa v opoziciji nismo dobili odgovora na kakšen način bo ta vlada dejansko izterjala kazni od ljudi, ki enostavno nimajo denarja da bi to plačali. Kaj jim bo država rubila - za prekoračitev 20 kilometrov v naselju, jim boste zarubili hišo, avto, televizijo?! Kaj bomo začeli uvajati rubeže za prometne prekrške?! Zakon je neresen, neživljenjski in absolutno mu bomo nasprotovali.
Hvala. Besedo ima poslanec Aleš Gulič.
Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice, kolegi, gospod minister. Stališče Liberalne demokracije do te novele zakona je bilo predstavljeno. Tudi jaz sem že nekaj povedal, ampak vseeno se mi zdi, da je vendarle treba poudariti to, da če je namen tega zakona prestrašiti potencialne kršitelje cestnoprometnih predpisov, je v tem trenutku zgrešen, če ostanejo navade slovenskih policistov ali bodočih redarjev enake, kot so bile doslej. Edina stvar, ki je pri tem drugačna je to, da so zdaj te kazni postale oderuške in na nek način socialno zelo nevarne. Ne gre samo za posledice, ki jih ljudje povzročajo v cestnem prometu s svojimi ravnanji, ampak gre tudi za te posledice. Te kazni so s svojo višino segle čez mejo znosnega. Po drugi strani pa je treba vedeti, da že sedanji zakon omogoča polnjenje proračunske luknje, če je bil to tudi stranski namen tega zakona. Samo prekrškarje je treba pač ujeti, tega pa očitno še ne počnete in tudi nočete. Policijo umikate, redarjev še ne bo. Kdo bo potem to počel? Za radarje pa ni denarja. Jaz bom seveda glasoval proti temu zakonu in pripravili bomo prav gotovo nov zakon. Tri leta smo govorili o tem kaj vse manjka, preventivno, kaj vse manjka na področju šolanja, pa vendarle ni bilo posluha, kot da se je z menjavo vsakega ministra začel svet vrteti na novo.
Hvala lepa. Lahko preidemo na glasovanje? Glasujemo o predlogu zakona v celoti. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 39, proti 26. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 26.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. Vlada Republike Slovenije je v okviru današnje razprave o predlogu zakona na podlagi 153. člena Poslovnika Državnega zbora Državnemu zboru predlagala, da potrdi uradno prečiščeno besedilo zakona. Na podlagi navedenega predlagam Državnemu zboru, da sprejme naslednji sklep, in sicer: Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora pripravi uradno prečiščeno besedilo Zakona o varnosti cestnega prometa in ga predloži v potrditev Državnemu zboru. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za ja glasovalo 46, proti 8. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 8.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 17. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga resolucije o Nacionalnem programu za kulturo 2008-2011. Prehajamo na odločanje o vloženem amandmaju. Odločali bomo o amandmaju Poslanske skupine LDS in vsebinsko enakem amandmaju Poslanske skupine Zares k petemu poglavju. Lahko preidemo na glasovanje? [[Ne.]] Odpiram postopek za obrazložitev v imenu poslanskih skupin. Izvolite. Kolega Školč, beseda je vaša.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Razumljivo je, da bomo v naši poslanski skupini ta predlog podprli, kljub temu, da smo tu slišali, da je ta resolucija ne samo koalicijsko, ampak tudi partnersko usklajena. Kot sem že prej rekel, je zelo malo ljudi, ki sploh upajo, da je mogoče v Državnem zboru še kaj popraviti. Eni, ki to upajo, so mali založniki. In mali založniki so nas vse, in vi vsi ste tudi dobili to vsebino, prosili, da tako kot takrat, ko smo odločali o Agenciji za knjigo, podpremo stroške, ki bi na nek način pomagali preživeti malim založbam. Če se je v tistem zakonu o kulturnem tolarju pokazalo za zelo dobro, da se je podprlo art mrežo in se je pokazalo za zelo dobro, da se je podprlo knjigarne, ki imajo boljšo ponudbo je sedaj trenutek, da se podpre male založbe, ki, bom rekel, dobršen del prevodov, dobršen del izvirne literature zagotavljajo na tem tržišču. V pogovorih, ki sem jih imel s kolegi v dvorani, je bilo videti, da je vsem ta pobuda razumna. In če ne bi minister trmasto nasprotoval iz bog ve kakšnih, po vsej verjetnosti prestižnih razlogov, temu predlogu, bi ta predlog tudi doživel po vsej verjetnosti konsenzualno potrditev. O tistem, o čemer je govoril prej, kaj vse da založniki in avtorji dobijo, se mi je javilo nekaj založnikov in ga postavljajo na laž. Ne bom jih citiral, da se jim ne bo maščeval takrat, ko deli subvencije. Ampak vedite, da lahko v naslednjih dneh pričakujete veliko število podatkov, ki bodo enostavno pokazali, da minister Državni zbor zavaja in hvaležen bi mu bil, če bi vam pustil vsaj glasovati po svoji vesti, če že ne razume razsežnosti problema. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Lahko preidemo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 28, proti 34. [[Za je glasovalo 28.]] [[Proti 34.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmaju. Prehajamo na odločanje o predlogu resolucije v celoti. Ob tem vas obveščam, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog resolucije neusklajen. Lahko preidemo na glasovanje? Želite obrazložiti glas? Odpiram postopek prijav za obrazložitve glasu v imenu poslanske skupine. Izvolite. Kolegica Širca, beseda je vaša, izvolite.
Hvala za vaše razumevanje. Manj razumevanja je danes pri obravnavi te točke pokazal minister, še več, ob tem glasovanju tudi odločil vsaj moje glasovanje pri tej resoluciji. Res, v sami predstavitvi stališča poslanske skupine sem poudarila, da ni mogoče zavrniti ciljev v grobem in načeloma ciljev, ki so zapisani v tej resoluciji. Da je pa zelo problematično vse tisto, kar v tej resoluciji ni zapisano, pa bi moralo biti. Vse od stališč, vse od prioritetnih načrtov pri vlaganju v infrastrukturo do - no, nekateri ste poslušali, mogoče veste. Drugo, kar moram še obrazložiti in povedati, je pa globoko začudenje nad nepoznavanjem same materije kulture, ki je bilo razvidno skozi zagovor ministra za kulturo, ki očitno ne samo, da ne pozna materije, ampak je tudi ne razume. Pa ne samo glede na to, da ne loči niti, kaj je etablirana kultura, kjer pravi, da je državna kultura, ampak tudi, ko je ne zna zagovarjati v tistih segmentih, kjer mu zakoni nalagajo. Gospod minister, mogoče se spoznate na kulturo pitja, zagotovo pa se na probleme, ki se odpirajo v slovenski kulturi, ne spoznate. Vodi vas cinizem, sovraštvo in prezir, in to ni dovolj ali pa je mnogo preveč za to, da vodite resor in da podpišete tudi tak dokument, ki je v enem delu sicer doživel konsenz, v današnji razpravi pa se je poznalo in sprevidelo, da ima ogromno, ogromno lukenj. Sama bom, kot pravim, v prihodnosti vedno podprla cilje, ki so zapisani in ki gredo v prid slovenski kulturi in tudi strategiji, kot je zastavljena. Pogrešam pa vse tiste, ki niso izraženi in ki kulture ne peljejo tja, kamor bi leta 2012 vendarle morala priti. Hvala.
Lahko preidemo na glasovanje? Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, nihče ni resoluciji nasprotoval. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je resolucija sprejeta. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 22. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI KONVENCIJE O PRAVICAH INVALIDOV IN IZBIRNEGA PROTOKOLA H KONVENCIJI O PRAVICAH INVALIDOV. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru tudi pisno poročal. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine SD bo predstavila mag. Majda Potrata.
Hala za besedo. Spoštovana gospa ministrica in državna sekretarka, spoštovane kolegice in kolegi! Ni običajno, da bi poslanske skupine predstavljale svoje stališče ob ratifikacijah mednarodnih konvencij zlasti takrat, kadar izreka to stališče podporo dokumentu. Pa vendarle dovolite, da navedem nekaj razlogov zaradi katerih sem se v imenu poslanske skupine zavezala, da bom predstavila stališče Socialnih demokratov. Socialni demokrati nedvomno podpiramo ratifikacijo konvencije in opcijskega protokola v veliki želji, da bi to storilo čim večje število dosedanjih podpisnic in bi konvencija tako lahko začela veljati. Vsekakor podpiramo tudi vseh osem vodil, ki so zapisana v tej konvenciji in ki govore o tem, da bodo invalidi lahko začeli uresničevati enake možnosti v imenu katerih smo govorili in pripravljali številne prireditve v minulem letu. Seveda je mogoče pritrditi tudi mnenju matičnega ministrstva, da bo konvencija pomenila dodano vrednost pri izpeljavi ukrepov, ki omogočajo invalidom dostop do pravic in njihovo uresničevanje. Je pa v zvezi s tem treba povedati, da je Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve naslovilo na resorna ministrstva vprašanje: Ali bo treba kakšne zakone prilagoditi, spremeniti zato, da bo konvencija lahko v polni meri zaživela? In vsa resorna ministrstva so ugotovila, da sprememba obstoječe zakonodaje zaradi ratifikacije konvencije ni potrebna oziroma ni potrebno sprejemati dodatnih predpisov. Jaz bi vas pa, spoštovane kolegice in kolegi, vendarle rada opozorila, da smo pri ravnokar sprejeti resoluciji o nacionalnem programu za kulturo lahko na trinajsti stani dopolnjenega predloga prebrali, da je v nekaterih ustanovah vendarle, da bodo lahko invalidi uresničevali svoje pravice, potrebno to upoštevati v vseh spremembah zakonov in podzakonskih aktov za področje kulture. In da je to res, mi dovolite, da citiram dvoje sporočil. Eno je pismo, ki sem ga dobila od Društva slepih in slabovidnih, ki protestirajo zaradi ravnanja vodstva RTV Slovenija, ki noče poskrbeti za to, da bi uvedla sinhronizacijo, niti nočejo uvesti avdiodiskripcije ali opisovanja slik na zaslonu tako, da bi lahko slepi in slabovidni v celoti uveljavljali svojo pravico do informiranosti. To je pismo Zveze društev slepih in slabovidnih in nosi datum 26. marec. Prav tako je v dnevniku izšlo pismo društva gluhih in naglušnih Auris, ki tudi očita isti instituciji, to je javnemu zavodu RTV Slovenija, da bi moralo biti zagotavljanje in uveljavljanje človekovih pravic prioritetna naloga vsake demokratične države, še toliko bolj bi se država morala angažirati pri kršenju človekovih pravic invalidom. Zato pri omenjeni problematiki še najbolj žalosti dejstvo, da so predlagane rešitve tehnično povsem izvedljive, kar dokazujejo mnoge evropske in sosednje države. Oboje sem prebrala zato, da bi utemeljila, kako ni dovolj samo sprejeti konvencijo in opcijskega protokola in zapisati, da se izboljšujejo možnosti, ampak je treba to tudi storiti. In kakor že pričakujemo tudi zakon o izenačevanju možnosti invalidov, naj vendarle rečem, da Zakon o uresničevanju načela enakega obravnavanja ne rešuje z zagovornikom ali zagovornico tega načela popolnoma neodvisne institucije, ki bi skrbela za uresničevanje pravic invalidov in nediskriminatorno ravnanje v teh primerih. Torej, pričakujemo, da bomo ob ratifikaciji konvencije in opcijskega protokola v resnici ustvarili tudi pogoje za enakopravnost življenja invalidov. Hvala.
Hvala tudi vam. Stališče Poslanske skupine Nove Slovenije bo predstavil poslanec Jožef Horvat.
Hvala, gospod predsedujoči. Spoštovana gospa ministrica, ostali predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Invalidi so v naši družbi v kateri štejejo predvsem uspešnost, moč in lepota, telesne hibe pa so vzrok sramu in diskriminacije, pogosto potisnjeni ob rob. Na deklarativni ravni jim je danes podeljenih mnogo pravic, vendar se le-te v praksi ne uresničujejo dosledno. Invalidi pa se ob vseh težavah, ki jih imajo, že pri zagotavljanju svojih osnovnih življenjskih potreb, težko ukvarjajo še z borbo za svoje pravice, kot to počnejo druge marginalne skupine in so pri tem zelo uspešne. Pri tem ni odveč podatek, da invalidi predstavljajo vsaj 10% prebivalstva. Zato v Novi Sloveniji pozdravljamo aktivnosti in ukrepe sedanje vlade oziroma pristojnega ministrstva, to je Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve, da bi se položaj invalidov v družbi izboljšal in njihovo življenje olajšalo. Pomembno je poudariti, da so bili v pripravo vseh pomembnih dokumentov invalidi aktivno vključeni tako, da se je dosledno uresničevalo načelo nič o invalidih, brez invalidov. Ratifikacija Konvencije o pravicah invalidov in Izbirnega protokola h konvenciji o pravicah invalidov je še en velik korak naprej na tem področju. Je dokaz, da Slovenija je in ostaja socialna in pravna država s posluhom za ranljive skupine. Seveda pa predstavlja za našo državo novo zavezo, da dopolni svoj pravni red, predvsem pa, da ga dosledno in učinkovito uresničuje v praksi. Na tem mestu bi rad izpostavil dve področji, ki sta po mojem trdnem prepričanju ključni za položaj invalidov. To sta izobraževanje in zaposlovanje, kar pa seveda ne zmanjšuje pomena, ki ga dajemo vsem drugim področjem, ki jih vsebuje konvencija. Te so: ozaveščanje, osebna mobilnost, samostojno življenje, invalidne ženske in otroci, socialno varstvo in druge. Izobraževanje je temeljna sestavina zagotavljanja socialne vključenosti in neodvisnosti vseh oseb, tudi invalidov in to na vseh stopnjah, od predšolske do podiplomske. Prav tako je delo oziroma zaposlitev temelj socialne vključenosti, ekonomske neodvisnosti, samostojnega življenja in dostojanstva. Kljub novim pozitivnim premikom, ki jih je sedanja vlada naredila na tem področju pa ostaja še veliko potreb in možnosti za izboljšanje situacije, še vedno ostaja delež invalidov visok, invalidi ostajajo dlje časa brezposelni in imajo nižjo izobrazbo in dohodke kot neinvalidni ljudje. V Novi Sloveniji podpiramo ratifikacijo Konvencije o pravicah invalidov. Želimo si, in pri tem bomo vedno tako kot do sedaj, aktivno sodelovali, da bo naša družba nekoč postala tako zrela, da invalidi ne bodo več njeno breme in tabuji, ampak jih bo znala videti kot njeno dodano vrednost. Hvala za vašo pozornost.
Hvala za vašo predstavitev. Stališče Poslanske skupine Lipa pa bo predstavila poslanka Barbara Žgajner Tavš. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi. V Poslanski skupini Lipa bomo z veseljem podprli predlog predlaganega besedila o ratifikaciji Konvencije o pravicah invalidov. Dejstvo je, da so invalidi posebna kategorija ljudi v naši državi, ki so zaradi svoje specifike ranljiva skupina. Ranljiva tudi, ko govorimo o pojmu ali pa realnosti, ki se ji reče revščina. Moram reči, da upam in želim, da besedilo ne bo ostalo zgolj mrtva črka na papirju, ampak da bo nekoč postalo realnost. Kar je bilo nenazadnje tudi eno izmed izpostavljenih vprašanje Konvencije o pravicah invalidov, ki se je je udeležila tudi pristojna ministrica. Ampak veste, toliko bolj me skrbi, da bi zakon ostal le mrtva črka na papirju, zaradi realnosti, ki se danes odvija v naši državi. In ta realnost gre, žal, v nasprotju z marsikaterim členom iz tega zakona. Upam si trditi, da danes invalidi v naši državi nimajo možnosti, da bi se samostojno odločali o samostojnem neodvisnem življenju, ker so kvote in posledično financiranje naše države oziroma s strani države pač takšni, da ne izpolnjujejo tega določila, ki je sicer zapisan v konvenciji, o kateri danes odločamo. Prepričana sem, da obstaja veliko število invalidov v naši državi, ki danes ne more redno in enakopravno spremljati študijskih programov, ker so kvote s strani naše države takšne, da preprosto ne dobijo pomoči pri tolmačenju, konkretno, če govorim za gluhe. Prepričana sem, da tudi vse kategorije invalidov v naši državi nimajo pravice do pripomočkov. Še bi lahko naštevala. Tisto, kar bi bilo smiselno je dodobra preštudirati besedilo konvencije, vsak posamezen člen in ga vključiti v naš pravni red, v področne zakone. S tega mesta apeliram na ministrico, da pristopi v okviru vsebine zakona o izenačevanju možnosti invalidov, pa tudi zakona o dolgotrajni oskrbi, da pristopi na zelo trezen način, na tak način, da bodo odpravljene krivice in neenakopravnosti, ki se danes dogajajo v naši družbi. Tu vas bom spomnila na inštitut družinskih pomočnikov, ki je bil vpeljan v naš sistem ravno z namenom, omogočiti invalidom in tudi starostnikom, tistim starostnikom, ki ne morejo sami skrbeti zase, omogočiti jim čim boljše življenje s 24-urno oskrbo in pomočjo. Ampak je bil, žal, veste, spoštovane kolegice in kolegi, z Zakonom o socialnem varstvu, ki je bil sprejet, zopet, žal, pod to Vlado, narejen velik korak nazaj. Oškodovani so bili tako družinski pomočniki kot tudi invalidi, torej tiste osebe v naši družbi, ki jim je ta status oziroma ta pomoč v osnovi namenjena. Gre za socialnovarstveno storitev ali podaljšano roko naše države, ne v okviru institucije, kar nenazadnje narekuje tudi ta konvencija. Po drugi strani pa se vprašam, ali so kapacitete institucij v naši državi danes resnično take, da sledijo potrebam. Jaz pravim, da ne. Ampak na tem področju tudi dolgoročni načrti, strategije, resolucije Vlade Republike Slovenije, žal, ne sledijo potrebam. Kot že rečeno, bomo v Poslanski skupini Lipa podprli omenjen zakon oziroma dokument. Še enkrat pa velja apel ministrici, ki je prva med odgovornimi in pristojnimi, da področno zakonodajo uskladi oziroma uredi tako, da bo odpravila krivice, celo protiustavna dogajanja, ki se trenutno dovoljujejo v naši državi.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvami stališč poslanskih skupin. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati. Zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 59 poslank in poslancev, vsi navzoči so glasovali za. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 23. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN VLADO REPUBLIKE ČRNE GORE O MEDSEBOJNI POMOČI PRI CARINSKIH ZADEVAH. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko, kot matično delovno telo, ki je zboru tudi pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 60 poslank in poslancev, za je glasovalo vseh 60, nihče proti. [[Za je glasovalo 60.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 24. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN VLADO REPUBLIKE SRBIJE O MEDSEBOJNI POMOČI PRI CARINSKIH ZADEVAH. Predlog zakona je tudi tokrat v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko, kot matično delovno telo, ki je zboru tudi pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 59 poslank in poslancev, za je glasovalo 59, nihče proti. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 25. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA O ZRAČNEM PROMETU MED EVROPSKO SKUPNOSTJO IN NJENIMI DRŽAVAMI ČLANICAMI NA ENI STRANI IN ZDRUŽENIMI DRŽAVAMI AMERIKE NA DRUGI STRANI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko, kot matično delovno telo, ki je zboru tudi pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za je glasovalo 56, proti nihče. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 26. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA O SOCIALNEM ZAVAROVANJU MED REPUBLIKO SLOVENIJO IN BOSNO IN HERCEGOVINO TER ADMINISTRATIVNEGA DOGOVORA O IZVAJANJU SPORAZUMA O SOCIALNEM ZAVAROVANJU MED REPUBLIKO SLOVENIJO IN BOSNO IN HERCEGOVINO. Predlog zakona je zboru v obravnavo predložila Vlada Republike Slovenije. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo. Besedo dajem gospodu Miranu Potrču za predstavitev stališča Poslanske skupine SD.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Dovolite mi, da govorim, ker sem edini prijavljen, v svojem imenu ali naj se vrnem v klop. Hvala lepa. Jaz bom konvencijo podprl. Konvencija rešuje mnoga vprašanja socialnega položaja ljudi, ki so v različnih obdobjih živeli v različnih delih bivše Jugoslavije. Javljam se pa zato, da bi povedal, da imam v spominu, da sem nekajkrat opozoril, da za nekatere pa situacije ne rešuje boljše. To je za tiste, ki so del delovne dobe preživeli v Bosni in Hercegovini in del delovne dobe pri nas, ker jim bo zdaj pokojnina računana po dveh zelo različnih osnovah. Živijo pri nas in imajo dve vrsti pokojnin. Korektno v formalnem smislu, v vsebinskem težko. Zaradi tega sem tudi pri razpravi o teh vprašanjih večkrat na to opozoril, postavil tudi poslansko vprašanje ministrici, dobil od nje odgovor, da bodo poskušali te probleme reševati, ker se zavedajo, da do ljudi rešitve niso do konca korektne. Na žalost gremo po enerci naprej. Želel sem pač zaradi mirne vesti to povedati. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Končali smo s predstavitvami stališč poslanskih skupin, tudi z razpravo v lastnem imenu. Ker pa matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obrazložitev v lastnem imenu ali v imenu poslanske skupine? Ima kdo željo po obrazložitvi v imenu poslanske skupine? Ne. Obrazložitev v lastnem imenu? Kolega Drobnič, izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Lepo pozdravljeni spoštovani kolegi in kolegice! S tem sporazumom se rešuje marsikatera stiska državljanov, ki so uveljavljali oziroma imajo delovno dobo tako v Bosni in Hercegovini kot tudi v Sloveniji. Gre za takšen dokument. Vendar pa se s sporazumom nalagajo Republiki Sloveniji nesorazmerno večje obveznosti, kot pa drugi strani. Zakaj? Na podoben način so bili sklenjeni sporazumi s Hrvaško, pa tudi z Makedonijo. In pri teh sporazumih je prišlo v okviru sporazuma s podatki, ki so nakazovali približno takšne obveznosti. Pozneje se je ugotovilo, ker ni bilo pravih, resnih podatkov, da so te obveznosti za približno desetkrat večje. Na enak način je prišlo tudi do sporazuma z Bosno, za katero že od leta 1976 ni pravih relevantnih podatkov, da bi ugotovili obveznosti, ki iz tega izhajajo. Vprašanje, kakšne so te obveznosti, je bilo posredovano, vendar ne kot proračunske obveznosti pač pa obveznosti skladov - zdravstvenega zavarovanja, pokojninskega zavarovanja. Vemo pa, da tako pokojninsko zavarovanje zagotavlja sredstva iz proračuna. Ravno tako, tudi 90% iz naslova pravic za primer zavarovanja za primer brezposelnosti. Torej, s tem sporazumom se nalagajo velike obveznosti in v tem sporazumu nista na adekvaten način rešeni vprašanji otroškega dodatka, ker se uravnava na "rezidualni" način, zlasti pa je problematičen proračun pokojnin. To so tudi razlogi, zakaj ne bom podprl tega sporazuma, ker nalaga prevelike obveznosti Republiki Sloveniji, ki pa se ne bodo realizirali ne samo to leto ali prihodnje leto, pač pa v naslednjih letih.
Hvala lepa. Lahko preidemo na glasovanje? Glasujemo. Navzočih je 60 poslank in poslancev, za je glasovalo 56, proti 1. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet in s tem zaključujem to točko. Prehajamo na 27. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI KONVENCIJE O SOCIALNI VARNOSTI MED REPUBLIKO SLOVENIJO IN ARGENTINSKO REPUBLIKO TER ADMINISTRATIVNEGA DOGOVORA ZA IZVAJANJE KONVENCIJE O SOCIALNI VARNOSTI MED REPUBLIKO SLOVENIJO IN ARGENTINSKO REPUBLIKO. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko, kot matično delovno telo, ki je zboru tudi pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 62 poslank in poslancev, za je glasovalo 60, proti nihče. [[Za je glasovalo 60.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko. Prehajamo na 28. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na OBRAVNAVO PREDLOGA AKTA O SPREMEMBI AKTA O NOTIFIKACIJI NASLEDSTVA GLEDE KONVENCIJ ORGANIZACIJIE ZDRUŽENIH NARODOV IN KONVENCIJI, SPREJETIH V MEDNARODNI AGENCIJI ZA ATOMSKO ENERGIJO. Predlog akta je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Predlog akta je obravnaval Odbor za zunanjo politiko, kot matično delovno telo, ki je zboru tudi pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu akta. Glasujemo. Navzočih je 59 poslank in poslancev, za je glasovalo 59, nihče proti. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je akt sprejet in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 16.A TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVI ZAKONA O DOLOČITVI MINIMALNE PLAČE, NUJNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije, zato besedo dajem gospe Marjetki Cotman, ministrici za delo, družino in socialne zadeve. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani gospod predsedujoči, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Vlada Republike Slovenije Državnemu zboru predlaga v sprejem Zakon o dopolnitvi Zakona o minimalni plači z namenom, da bi zaposlenim, ki prejemajo minimalno plačo zagotovili višjo materialno in socialno varnost. Veljavni zakon, ki ga dopolnjujemo, ne vsebuje določb, ki bi omogočale izjemno uskladitev minimalne plače, ki je potrebna zaradi drugačne rasti cen od predvidene, ki je bila uporabljena pri zadnji uskladitvi minimalne plače. Z zakonom predlagamo, da se veljavni znesek 538,53 evra od 1. marca dalje poveča za 566,53 evra. Zakon določa, da imajo zaposleni oziroma zaposlene pravico do poračuna plače za opravljeno delo od 1. marca dalje. O predlaganem povečanju smo se s socialnimi partnerji uskladili na seji ekonomsko socialnega sveta, kjer smo se dogovarjali tudi o nadaljevanju dela posebne strokovne skupine, ki bo pripravila strokovno podlago za sistemski zakon o minimalni plači. Predlagano povečanje minimalne plače je izjemna rešitev in je še eden izmed ukrepov, ki jih je predlagala Vlada, da bi v razmerah pospešene rasti cen zaposlenim z najnižjimi plačami olajšala preživetje. Zato predlagam, da zakon obravnavate in sprejmete po nujnem postopku, da bodo prejemniki minimalnih plač lahko tako določene plače prejeli že pri izplačilih za mesec marec. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Predlog zakona je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lepo pozdravljam vse prisotne! Matično delovno telo je predmetni predlog zakona obravnavalo na 21. nujni seji, 26. marca. Pri delu odbora so sodelovali predstavnica predlagateljev, državna sekretarka gospa Romana Tomc, predstavnik Zakonodajno-pravne službe gospod Božo Strle, predstavniki sindikalnih organizacij in Gospodarske zbornice Slovenije. Zakonodajno-pravna služba je imela na predmetni zakon eno konkretno pripombo, ki pa smo jo odpravili s sprejetjem amandmaja štirih poslanskih skupin koalicije. V razpravi so vsi razpravljavci, predlog zakona pozdravili in ga podprli. Nekateri pa so ob tem izrazili tudi obžalovanje, da ni bil pripravljen že prej. Prav tako so menili, da morajo delavci imeti možnost, da si z delom sami zagotovijo socialno varnost. Menili pa so tudi, da bodo s to spremembo najmanj pridobile prav družine z otroki. Ob tem je bilo s strani več razpravljavcev tudi izpostavljeno vprašanje dejanskih učinkov te spremembe za posameznika, v kolikor ji ne bodo sledile tudi spremembe pri dohodninski zakonodaji. Če teh sprememb ne bo, bodo številni delavci morali ob koncu leta doplačati več dohodnine in bodo le začasno na boljšem. Nekateri razpravljavci pa so se sicer z izrednim dvigom minimalne plače strinjali, izrazili pa so pomisleke glede dodatnih stroškov za podjetja in menili, da je potrebno povečati tudi produktivnost. Ob tem je bilo tudi izraženo mnenje, da je za produktivnost podjetij v prvi vrsti zadolžen predvsem menedžment, uprava podjetja in bistveno manj ali pa praktično prav nič prejemniki minimalnih plač. Kot rečeno, predložen je bil amandma, ki ga je odbor soglasno sprejel in je tudi sestavni del dopolnjenega predloga zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Mi pa prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Kolega Rudi Veršnik bo predstavil stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav ministrici in sekretarki, lep pozdrav kolegicam in kolegom! Pred nami je zadnji zakon iz svežnja zakonov s katerim je Vlada ublažila stisko socialno najbolj ogroženih skupin prebivalstva Republike Slovenije. Že v mesecu januarju smo na 32. izredni seji, 14. 1. 2008, sprejeli po nujnem postopku tisti del zakonodaje, ki je izključno pod ingerenco Vlade. Pprvič, Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o dohodnini, s katerim so dane dodatne olajšave resnično tisti skupini prebivalstva, ki je najbolj potrebna pomoči, to je tista z najnižjimi prihodki. Drugič, Zakon o varstvenem dodatku, s čimer se je povečal varstveni dodatek tistim upokojencem, ki imajo najnižje pokojnine in jih je inflacijski val najbolj prizadel. In tretjič, Zakon o starševskem varstvu in družinskih prejemkih, s katerim se je povečal otroški dodatek. Vsi ti ukrepi, ki so začeli veljati 1. januarja 2008 so omilili stisko državljank in državljanov z najnižjimi prihodki, ki jim je nepričakovano visoka inflacija močno znižala življenjski standard. Pred nami je še zadnji zakon iz svežnja za ublažitev negativnega efekta inflacije. Govorim o Predlogu zakona o določitvi minimalne plače, ki je po dolgotrajnem pogajanju na Ekonomsko-socialnem svetu dobil soglasje šele 14. marca 2008. Zato ga je Vlada nemudoma poslala v zakonodajno proceduro. Po obstoječem Zakonu o določitvi minimalne plače ni predvidena izredna sprememba, ampak le enkrat letno prilagajanje povečanju življenjskih stroškov, ki se je izvajalo konec julija in začelo veljati 1. avgusta. Tokrat smo priča spremembi zakona, ki omogoča izredno povečanje minimalne plače, torej izven rednega letnega ciklusa. Predlog zakona o določitvi minimalne plače ima vsega dva člena. V 1. členu je navedeno, da se minimalna plača poveča 1. marca 2008 in znaša 566,53 evrov. Istočasno je tudi eksplicitno zapisano, da to povečanje ne posega v izvajanje rednega usklajevanja konec julija. 2. člen določa veljavnost, ki bo takoj naslednji dan po objavi v Uradnem listu. V Slovenski demokratski stranki se strinjamo, da bi bilo lahko povečanje tudi večje. Res pa je, da je predlagani, zakonsko določeni znesek usklajen med socialnimi partnerji in je dober, kar nam kaže dejstvo, da nihče od partnerjev ni v celoti zadovoljen z njim. Dovolite, da dam še podatek, da je število prejemnikov minimalne plače iz 20.000 v lanskem letu padlo na 17.000, kar nam gotovo kaže na dobro stanje v našem gospodarstvu. Predlagana nova višina bruto zneska minimalne plače je za 5,8% večja od sedaj veljavne. Omenjeno povečanje bodo zaposleni prejeli že za mesece marec. Poslanci Slovenske demokratske stranke se strinjamo s predlogom zakona o določitvi minimalne plače, ki ga predlaga Vlada, zato ga bomo tudi v celoti podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Mag. Majda Potrata bo predstavila stališče Poslanske skupine SD.
Hvala za besedo. Še enkrat lepo pozdravljeni gospa ministrica in državna sekretarka. Kolegice in kolegi! Socialni demokrati bomo izredno povišanje minimalne plače podprli. Pri tem bi želela poudariti naslednje. 28. avgusta smo s pobudo ministrici za delo, družino in socialne zadeve pozvali k razmisleku o izredni uskladitvi socialnih transferjev in drugih ukrepih za izboljšanje položaja tistih z najnižjimi dohodki. Neuspešno. Septembra smo naslovili na predsednika Vlade vprašanje: Kako bo Vlada ukrepala? 17. oktobra smo naslovili ali sem naslovila na Vlado pisno vprašanje: Kako misli ukrepati v zvezi z nenapovedano ali nepričakovano rastjo življenjskih potrebščin in velikim deležem, ki ga predstavlja prehrana v proračunu ljudi z najnižjimi dohodki in učinki na njihovo dejansko stanje? Ni bilo ne zaznave problema, ne pripravljenosti kar koli storiti. Res smo potem v januarju, februarju in zdaj sprejemamo nekatere zakone, s katerimi končno rešujemo stvari za nazaj in tudi če pogledamo dvig, izredni dvig minimalne plače za 5,8%, to ne pokrije dejanske rasti inflacije, ki je 6,7%. Toliko glede številk. Torej še enkrat. Zadovoljni smo, da je dvig minimalne plače, ampak obžalujemo, da tako prepozno. Pri povečanju minimalne plače gre pravzaprav za dostojnost in obveznost države in kapitala do tistih, ki ne morejo uživati napredka družbe in visokih profitov. Ti rastejo hitreje kot rastje plače. Še zlasti te najnižje. Leta 1995 smo Socialni demokrati uvedli najnižjo dejansko plačo, ki je znašala 40% povprečne plače, seveda v tedanji vladi. Ob zajamčeni plači, ki je tedaj znašala manj kot 28% povprečne plače, je bil to pomemben napredek za najbolj ogrožene zaposlene. Žal, v več kot desetletju minimalna plača ni dosegla priporočila, da bi znašala blizu 60% povprečne plače, ampak se je gibala med 40 do 43% povprečne bruto plače. Pričakujemo, da bodo socialni partnerji nadaljevali pogajanja o plačah in se tudi v Ekonomsko-socialnem svetu dogovorili o zakonu o minimalni plači, v katerem bo določena tudi metodologija povečanega usklajevanja minimalne plače v primerjavi z drugimi plačami. Saj je nedopustno, da imamo v državi toliko polno zaposlenih na pragu revščine ali pa pod pragom revščine. 3% gospodinjstev, v katerih so vsi aktivni, celo leto aktivni, živi pod pragom revščine. To je v resnici popolnoma nesprejemljivo. Zaradi jasnosti bi kazalo končno odpraviti tudi zajamčeno plačo, na katero se posamezni delodajalci sklicujejo, a ta dosega po zadnjih podatkih manj kot 19% povprečne bruto plače v državi. Poleg tega Socialne demokrate skrbijo preračuni, kaj bo pomenilo dejansko povečanje minimalne plače glede na spremembe dohodninske zakonodaje, saj se lahko zgodi, da bo sedanje povečanje mesečnih plač v letu 2009 udarilo po prejemnikih minimalnih plač z vračili dohodnine v primerih še kakšnih dodatnih izplačil kot so regres za letni dopust morda minimalni katastrski dohodki, kakšni poračuni ali nagrade in podobni majhni prejemki, ki bodo izničili posebne olajšave za nekatere, ki bodo presegli prag posebnih olajšav. Posebej skrbi, da nismo dobili jasnega odgovora na vprašanje, kaj bo ta dvig minimalne plače pomenil za gospodinjstva z otroki. Na koncu naj še enkrat poudarim, Socialni demokrati bomo podprli zakon, imamo pa kot rečeno ob tem veliko pomislekov in vprašanj, da ne rečem tudi strahov. Hvala.
Hvala tudi vam. Kolega Aleš Gulič bo predstavil stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice in kolegi, ministrica in državna sekretarka. V Liberalni demokraciji Slovenije bomo izredno povišanje minimalne plače na 566,53 evra torej za 28 evrov ali 5,23% seveda podprli. Čeprav gre za trenutno akcijo, ki zdaj po podatkih o inflaciji seveda niti ne dosega inflacijske stopnje, bo vendarle dobrodošla, vsaj v tem trenutku. Zavedati pa se je vendarle treba, da brez spremembe sistema problemov ne bo manj ampak da jih bo več, da se bodo kopičili. Veliko vprašanje je tudi, da se lahko zgodi, da bo ob letu osorej kdo zaradi tega dviga plače seveda plačal tudi več dohodnine in da mu bo to darilo na nek način v napoto. Ampak v tem trenutku to najbrž ne zanima niti predlagateljev niti potencialnih prejemnikov. Prav gotovo je še daleč pot do neto dviga 45 evrov, v Liberalni demokraciji pa se seveda zavedamo, da so tisti z najnižjimi dohodki v tem trenutku seveda najbolj izpostavljeni in da je treba vendarle ublažiti, pogasiti težave, ki jih prinaša inflacija. Zato, kot je rečeno, podpiramo izredno povišanje minimalne plače. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Nova Slovenija bo predstavil Jožef Horvat. Izvolite prosim.
Spoštovana gospa ministrica, državna sekretarka, kolegice in kolegi, še enkrat prav lep pozdrav! Naj uvodoma povem, da bomo poslanke in poslanci Nove Slovenije novelo zakona o minimalni plači podprli. Spoštujemo in zadovoljni smo, da je prišlo do izjemno visokega konsenza med socialnimi partnerji glede te vsebine. Iz ministrstva za delo, družino in socialne zadeve je to v tem letu že tretji zakon, ki blaži negativne učinke inflacije in temu je treba dati objektivno priznanje. Minimalna plača se po predlogu zakona izredno poveča in za delo opravljeno od 1. marca 2008 dalje znaša 566,53 evra. Delavci so za delo opravljeno od 1. marca 2008 dalje upravičeni tudi do eventualnega poračuna do minimalne plače. Kar zadeva probleme, ki so jih nekateri izrazili glede Zakona o dohodnini, je bilo na matičnem delovnem telesu natančno predstavljeno, kakšne vplive ima to povečanje minimalne plače, in da ni bojazni za to, da bi Zakon o dohodnini ta porast minimalnih plač odnesel. Ob obravnavi tega zakona moramo imeti pred očmi objektivno delodajalce in delojemalce ali bolje delojemalce in delodajalce. Vsi se zavedamo, da je družini izjemno težko živeti in preživeti mesec z minimalno plačo. To je dejstvo. Do ljudi, ki imajo minimalno plačo kot edini mesečni dohodek, moramo biti posebej občutljivi. Seveda pa moramo dobiti pred oči, kot že rečeno, tudi delodajalce. In v čem je naša zaskrbljenost? Naša zaskrbljenost je v tem, da na primer v podjetju, ki ima skoraj 4 tisoč zaposlenih in kjer je 2500 ljudi na minimalni plači, ta zakon povzroča dodatni strošek in lahko pomeni izgubo. Če gledamo pa po najbolj črnem scenariju, izgubo praktično 4 tisoč delovnih mest. To pomeni, da lahko s tem podjetje ali pa podjetja potopimo. Treba je pogledati statistike, koliko podjetij je na primer v lanskem letu poslovalo z izgubo, in da ta zakon dejansko pomeni dodatno stroškovno obremenitev na strani stroškov dela in pomemben vpliv na še slabši poslovni rezultat. Takih podjetij je približno 13 tisoč in delovnih mest v teh podjetij je okrog 80 tisoč. Po drugi strani pa s tem zakonom Državni zbor izvaja nek apel ali pa nek pritisk v pozitivnem smislu na uprave podjetij, da dejansko še povečajo svoje napore za izboljšanje poslovnih rezultatov, da bi s tem lahko zagotavljali zaposlenim dobre plače za dobro delo. Kot sem že uvodoma povedal, poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije smo kljub navedenim pomislekom zadovoljni, da je do tega zakona prišlo in da poskušamo vsaj minimalno v segmentu plač blažiti negativne učinke inflacije. S podporo temu zakonu pa želimo ponovno podčrtati, da so ljudje, torej delavci, največji kapital vsakega podjetja. Bo pa ta država v prihodnje morala gotovo bolj motivirati pošteno delo in prav v tem segmentu, ko govorimo o minimalni plači, bo verjetno v prihodnje potrebno razmisliti, kako odpraviti grenki priokus iz davne preteklosti, ko se je dogovorilo, da minimalna plača pripada delavcu za polni delovni čas ne glede na njegove rezultate dela. To je, kakorkoli že, z vsem spoštovanjem do delavcev z minimalnimi plačami, je pa gotovo to demotivacijsko za tiste, ki pošteno delajo. Hvala lepa za pozornost.
Hvala tudi vam. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil kolega Stanislav Brenčič. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči, še enkrat za besedo. Uvodno vam povem, da bomo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke predmetni zakon podprli. Ob enem sem, vsaj jaz sam, malo pomirjen in morda pozitivno presenečen, da je Vlada končno uspela nekoliko revidirati samo sebe v svojem neverjetno asocialnem in trdnem odnosu v vprašanju sprejemanja novele zakona o usklajevanju minimalne plače iz leta 2006. Jaz sem takrat svaril, ker so že bili jasni obrisi inflacije, da usklajevanje minimalne plače, za predvideno v proračunskem memorandumu z rastjo cen življenjskih potrebščin, pomeni realno zaostajanje minimalne plače in to se je tudi zgodilo. V letu 2006 smo na tej podlagi uskladili minimalno plačo 31. julija za 2%. Že v tem letu je minimalna plača padla realno za 2%. V letu 2007 smo jo uskladili, ob vsem vedenju kako rastejo življenjske potrebščine in inflacija, za 3%, smo dodatno realno stanje prejemka znižali za 3% in povsem normalno je, da vsaka vlada, ki ima malo odnosa do socialne pravičnosti naredi kaj takšnega kot je tokrat Vlada naredila z enkratnim dvigom minimalne plače, ampak ta dvig iz 538,53 evra na 566 evrov pomeni 2,5%, kar je še vedno krepko pod realno vrednostjo prejemka iz leta 2006. To se pravi, kaj smo dali ljudem, ki morajo opravljati polni delovni čas in brezkompromisno, veste, sami lahko zelo malo vplivajo na svojo storilnost, oni imajo svoj menedžment nad sabo. To se pravi, če gledamo podobo za naprej, zadnji podatek o inflaciji v letu 2008, izpred nekaj dni nazaj, je 6,9%. Že zdaj je vrednost prejemka minimalne plače krepko pod realno vrednostjo iz leta 2006. Kaj bo z uskladitvijo tega prejemka na dan 31. 7. - minimalna plača bo realno še dodatno padla. Lahko, da bo povprečna cena življenjskih potrebščin nekoliko nižja od inflacije, ampak bistveno ne. Dokler ne bomo imeli revidiranega odnosa do vprašanja uskladitvenih kriterijev za minimalno plačo, ga spremenili iz predvidene rasti življenjskih potrebščin, tako dolgo bomo imeli mačehovski odnos do teh ljudi, ki morajo od tega minimalnega prejemka živeti. Po svoje sem žalosten zaradi takega početja in srčno upam, da bo Vlada, ki bo prišla na novo, imela za to vprašanje več socialnega čuta in bolj izdelan odnos do vprašanj, ki so tako občutljiva, kot je vprašanje usklajevanja minimalne plače. Poslanska skupina bo seveda to, kar je vsaj malo več kot nič, podprla. Hvala.
Hvala. Kolega Ivan Jelen bo predstavil stališče Poslanske skupine DeSUS.
Poslanke in poslanci, gospa ministrica! Glede na to, da veljavni Zakon o določitvi minimalne plače ne predvideva varovalke, ki bi v izrednih socialnih okoliščinah, kakršnim smo priče že nekaj mesecev, omogočila usklajevanje minimalnega plačila za delo glede na dejansko rast življenjskih potrebščin, ki je znatno višja od pričakovane rasti, kar je podlaga za enkrat letno usklajevanje minimalnega osebnega dohodka v letu 2007, v povprečju kar za 23.000 zaposlenih ljudi, je predlog za izreden dvig vsekakor treba podpreti. Pričakovanja te skupine slovenskega delavstva ne bi bila izpolnjena, morali bi biti zadovoljni s tem, kar jim je bilo obljubljeno in kar bodo s potrditvijo tega zakona dobili. To je po zatrjevanju Vlade ob upoštevanju nedavno sprejetih dohodninskih sprememb 45 dodatnih evrov mesečno, kar je glede na sedanje neto izplačilo, ki znaša približno 390 evrov, resnično viden napredek na plačilni listi 23.000 delavk in delavcev, zaposlenih večinoma v zasebnem sektorju. Vendar najkasneje čez leto dni, ko bodo dobili informativne dohodninske izračune, bodo spoznali, da jim je država zaradi prehitrih zaključkov izračunov in neupoštevanja tudi ostalih faktorjev, ki vplivajo na končni rezultat, leto dni ustvarjala zgolj lažno prepričanje o izboljšanju njihovega nevzdržnega socialnega položaja. Da bi dejanski dvig za najbolj kritično skupino zaposlenih, ki se ji z letošnjim letom priznava sicer dodatnih 2.000 evrov dohodninske olajšave, bil enak obljubljenemu, so izračuni socialnih partnerjev pokazali, da bi se morali odpovedati tako regresu za letni dopust, kot tudi nekaterim drugim olajšavam iz naslova dohodninske zakonodaje. Glede na to, da je sedanja dohodninska ureditev neustrezna, jo bo potrebno nadgraditi in pričakovanja socialnih partnerjev v tej zvezi so seveda upravičena. Seveda pa bo potrebno vložiti mnogo naporov za popravo vseh nedorečenih in nepremišljenih potez, ki so povzročile obstoječe anomalije na področju plačilne politike v navezavi na dohodninsko in širšo socialno problematiko. Vlada je z nedavno sprejetimi predlogi socialnih zakonov in tudi danes obravnavanega, v bistvu priznala, da se je v preteklosti lotevala določenih vprašanj socialne politike precej zaletavo, površinsko in brez čuta globlje odgovornosti za socialno najšibkejše sloje ter da se je nasploh do prvih znanilcev negativnih inflacijskih tokov obnašala precej indiferentno. V Poslanski skupini DeSUS obžalujemo, da opozorila in poskusi za popravo krivic in nevzdržnega položaja socialno najšibkejših, tistih, ki si permanentno prizadevamo za izboljšanje splošne situacije, ne naletijo niti na možnost aktivnih in enakopravnih socialno partnerskih obravnav, ki bi po našem prepričanju lahko pripeljale do boljših in trajnih rešitev na področju socialne politike. Kljub povedanemu bomo Poslanci DeSUS-a dvig minimalne plače podprli. Pričakujemo pa, da se bo še pravočasno in konstruktivno pristopilo k takim ukrepom, ki bodo zagotovili udejanjenja obljubljenega.
Hvala lepa. Poslanec Srečko Prijatelj bo predstavil stališče Poslanske skupine SNS.
Hvala lepa spoštovani predsedujoči. Spoštovana ministrica, kolegice in kolegi. Ta dvig minimalne plače je naravnost sramoten in poniževalen za tiste, ki morajo preživeti po današnjem izračunu in današnji veljavni ceni minimalne plače, 338 evrov znaša, mi pa to dvigujemo na 566. Torej iz 538, pardon, na 566. To je 28 evrov razlike. Ob dejstvu, da je kar 41% naših državljank in državljanov že na socialnih transferjih, takšnih in drugačnih in da kar 25% državljank in državljanov živi pod robom revščine, je to naravnost sramotno dejanje. Zame, kot poslanca bi bila ta vlada odgovorna, če bi sprejemali danes sklep, da v bistvu nalagamo Vladi dolžnost, da usklajuje plačo z rastjo inflacije. To bi bilo pošteno in pravično in s tem bi se Vlada tudi obvezala in pa seveda zavzela za tisti najšibkejši člen, o katerem toliko govori in seveda danes vladni poslanci tukaj, ki imajo ministra, ki vodi finance, ne bi govorili o tem, da bomo s tem zakonom, ki ga danes sprejemamo, potapljali podjetja. So delavci konec koncev krivi za inflacijo v Sloveniji? Prav nič niso krivi in če vam dam drug podatek potem lahko še enkrat povem, da je naravnost sramotno to, kar danes sprejemamo, da je vendar bolje nekaj kot nič. Povedal bi vam samo to, da se je košarica življenjskih stroškov v tem trimesečju povečala za 14,9%. 14,9% je podražil samo hrana. Veste, mi pa tu dajemo miloščino 28 evrov tistim, ki že danes ne vedo, kako bodo plačali elektriko, vodo, vrtce in seveda druge račune, ki jim prihajajo na naslov. In nenazadnje, ko govorimo o tem, da smo naredili neko dobro delo: danes smo v Državnem zboru sprejeli zakon, ki bo nalagal državljankam in državljanom da bodo plačali prekršek, ki bo desetkrat višji, če bodo naredili napako v prometu. Desetkrat višji od te zajamčene plače, če vzamemo srednjo kazen oziroma vlogo, ki smo jo določili oziroma danes slišali v tem zakonu. Polna usta so nas, ko primerjamo plače seveda z Evropo, tam pa nekako ne gre skupaj. In jaz bi zelo rad videl, da bi enkrat rekli, da naš slovenski delavec dela pošteno, da dela bolje kot evropski delavec in da si zasluži evropsko plačo. Če bi temu bilo tako, danes verjetno ne bi sprejemali tega dopolnila k temu zakonu. In še enkrat Vlado pozivam, da razmisli o tem, da prevzame vso odgovornost nad gospodarsko politiko, ki jo vodi v Republiki Sloveniji in da enkrat pride v Državni zbor s predlogom in obvezo, da bo krila plače v minimalnem znesku za tisti faktor za katerega bo ona sama kriva, to je za faktor rasti inflacije v državi. Samo ta mesec je inflacija tam nekje okoli 7% in lepo vas prosim, ne "farbati" Slovencev in Slovenk, to za kar ste se dogovorili je že zdavnaj premalo in zopet se boste morali, kajti zelo slabo vam gre in vsak dan slabše ravnate z zaupanimi nalogami, ki so vam bile dane ob prevzemu Vlade. Hvala lepa.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Lipa bo predstavila Barbara Žgajner Tavš.
Hvala lepa še enkrat za besedo. Minimalna plača se bo, ko bo ta zakon sprejet, po večmesečnih neizprosnih pogajanjih povečala za 28 evrov. V bruto zneskih govorim, spoštovane kolegice in kolegi, na skupaj 566,53 evrov bruto. Kar z drugimi besedami pomeni realni znesek, torej tisti znesek s katerim morajo državljanke in državljani oziroma delavke in delavci in vsi tisti, katerih transferi so vezani na minimalno plačo, preživeti. To pa je 399 evrov. Spoštovane kolegice in kolegi! O 399 evrih se pogovarjamo in Vlada Republike Slovenije, nekateri vladni predstavniki imajo polne usta hvale, da se je v bruto znesku minimalna plača povečala za 28 evrov. Jaz vas sprašujem ali res lahko ljudje s tem zneskom dostojno preživijo skozi mesec. Kaj se je zgodilo z našo državo, ki ima v Ustavi Republike Slovenije zapisano socialna pravičnost. Jaz pravim, da smo s številnimi ukrepi v okviru tega mandata, najsibo Zakon o socialnem varstvu, zakon o zaposlovanju, zavarovanju za primer brezposelnosti, tudi tisti krivični zakon o usklajevanih transferih, naredili velik odmik od socialne pravičnosti. Našim državljankam in državljanom v veliki meri ni več zagotovljena socialna varnost, ampak smo prišli v obdobje, ko lahko govorimo o socialni ne-varnosti. Če je predstavnik pred menoj oziroma eden izmed predstavnikov dejal, ja, saj smo upokojencem dali tudi poseben zakon o varstvenem dodatku. Ampak je treba ob tem povedati iskreno, v letu 2007 je ta vlada upokojencem, tistim, ki nimajo niti 400 evrov pokojnine, vzela celo pravico do varstvenega dodatka. Ali je to socialna pravičnost? Ali lahko na tem gradimo, pošteno gradimo na ljudeh? Mediji nas poleg tega vsakodnevno opozarjajo o realnem stanju. V Sloveniji se povečuje prikrita revščina. Najbolj ogrožene skupine so starejši, enostarševske družine, invalidi. Humanitarne organizacije so v prvih treh mesecih letošnjega leta s hrano in obleko pomagale toliko ljudem kot v enakem oziroma v celotnem lanskem letu. To je realno. Če je bilo januarja 2007 16.000 delavk in delavcev prejemnikov minimalne plače, se je ta številka konec leta 2007 povečala na več kot 22.000. Potem so tu še upokojenci. Več kot 200.000 je upokojencev, tistih, ki ne prejemajo niti 400 evrov pokojnine. Spoštovane kolegice in kolegi, na teh podatkih je potrebno graditi, ne na poceni demagogiji, za katero se dejansko skriva marsikaj. Ampak, ta poceni demagogija, ki ima morda trenutni psihološki učinek, veste, ne napolni krožnikov. Jaz bi si želela; in v tem trenutku res apeliram na Vlado Republike Slovenije, kljub temu, da smo danes slišali, da je to zadnje v sklopu vladnih zakonov za blaženje posledic inflacije; da pristopi tudi k pomoči enostarševskim družinam, ki so naslednja skupina, ki je podvržena revščini, socialni ogroženosti. Čisto malo je potrebno storiti, samo to, da se bodo preživnine, ki niso vezane na državni proračun, ampak je to dolžnost staršev, da se bodo usklajevale redno, ne samo enkrat na leto za nazaj, ampak redno, večkrat na leto z rastjo cen življenjskih potrebščin. Po drugi strani, samo za zaključek, nedvomno je to zakon, ki mu je vredno slediti, ampak sprašujem se - kaj bo ta zakon pomenil, ko bodo ljudje izpolnjevali dohodninsko obveznost? Če mi dovolite, da zaključim. Pošteno bi bilo spoštovane kolegice in kolegi, da se vprašamo ali pa rečemo, da si tisti ljudje, ki so sposobni ali ki znajo z minimalno plačo 399 evrov preživeti skozi mesec zaslužijo ne samo Nobelovo ampak še kakšno drugo nagrado [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]zato, ker so porušili vse zakonitosti ekonomije [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada Republike Slovenije nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev sprejetih na matičnem delovnem telesu predlog zakona neusklajen. Lahko glasujemo? Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za je glasovalo 58, proti nihče. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti nihče.]] S tem tudi zaključujem to točko dnevnega reda. Zaključujem tudi 37. sejo Državnega zbora. Dovolite pa, da vas samo opozorim, da iz dvorane odnesete vse gradivo, zaradi priprave dvorane na jutrišnje aktivnosti. Lep večer naprej.