Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 27. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Franc Jurša, Nik Prebil od 9.30 do 13. ure, Violeta Tomić, Željko Cigler, dr. Matej Tašner Vatovec od 10. do 11. ure in Soniboj Knežak do 13. ure. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 15. TOČKO DNEVNEGA REDA – PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O RUDARSTVU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 39 poslank in poslancev s prvopodpisano Natašo Sukič. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 39 poslank in poslancev s prvopodpisano Natašo Sukič zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici predlagateljev Nataši Sukič.
Najlepša hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovane in spoštovani! Varnega frackinga ni. Nihče nam ne more jamčiti, da se v globinah vrtin ne more kaj zalomiti, kar bo potem vodilo v uhajanje strupenih snovi, v onesnaževanje podtalnice in v ogrožanje zdravja ljudi. Zato je povsem jasno, da je fracking treba enostavno in v celoti prepovedati. V Levici smo zato skupaj z LMŠ, SD in SAB ponovno, že petič, vložili predlog za popolno zakonsko prepoved frackinga oziroma hidravličnega lomljenja na ozemlju Slovenije, ki bi preprečil načrte britanske multinacionalke Ascent Resources za vrtanje v prekmurskih Petišovcih. Povod za ponovno vložitev zakona je ravnanje Vlade, ki je doslej odkrito podpirala umazani kapital, po novem pa poskuša svojo podporo zakriti pod navideznimi in brezpredmetnimi gestami, ki naj bi varovale okolje. Vlada je ves čas govoričila o svojem lastnem predlogu sprememb Zakona o rudarstvu, ki naj bi prepovedal zgolj obsežno hidravlično lomljenje, in vzpostavila nekakšno ločnico med frackingom, ki ogroža okoliške vodne vire, in frackingom, ki jih ne. Vzpostavljanje takšne ločnice je popolnoma brezpredmetno in zavajajoče. Ne Ascent Resources, ne minister Vizjak, ne kdorkoli drug ne more zagotoviti, da je fracking varen. Razglasiti fracking za varnega v korporativni izjavi za javnost ali vladnem dokumentu je enostavno, odpravljati posledice nesreče, ki lahko vodi v popolno degradacijo okolja, onesnaženje podtalnice s strupenimi snovmi ali posamične potresne sunke v okolici lomljenja, pa je bistveno težje, če ne že kar nemogoče. Ampak, kar je najbolj škandalozno, Vlada je v PKP9 v svoji zakoniti maniri podtaknjencev v 11. člen zapisala, citiram: »Veljavnost rudarskih pravic za koncesionarje, ki jim koncesije prenehajo v letu 2021 in 2022, se podaljša za 18 mesecev.« In lahko si samo predstavljamo, kaj to pomeni v primeru frackinga. Še enkrat ponavljam, odkrili smo, da je Vlada to podtaknila v PKP9, v interventni zakon, ki se ukvarja z epidemijo. Že ko je oblast v Sloveniji prevzela vlada Janeza Janše in nastavila vrsto do varovanja narave izrazito sovražnih ministrov, kot sta Zdravko Počivalšek in Andrej Vizjak, smo napovedali, da se lahko korporacija Ascent Resources nadeja, da bodo njihova lobiranja, pritiski in grožnje s tožbami obrodili sadove. Tako kot v primeru poskusa spreminjanja Zakona o vodah želi Vlada rahljanje omejitev zamaskirati kot skrb za okolje. Toda nedavni rezultat referenduma o vodah dokazuje, kako podcenjujoči so ti poskusi. Vlada je včerajšnji obisk v Prekmurju končala z javno tribuno v Lendavi. Kaj ste povedali tamkajšnjim ljudem, občinskim svetnikom, ki so nas pozvali, da fracking prepovemo? Ste jim spet prodajali laži o tem, da v Petišovcih ne gre za pravi fracking? Ja, Občina Lendava je Vlado in vse nas v Državnem zboru pozvala, da fracking prepovemo. Ljudje, ki živijo tam, ki bodo s frackingom, če ga ne prepovemo, morali živeti. In z vsemi morebitnimi posledicami. Ne mi tu, oni so tisti, ki bodo, če bo šlo kaj narobe, plačali ceno s svojim zdravjem, z uničenjem njihovega življenjskega okolja. K prepovedi freakinga nas pozivajo okoljevarstvene organizacije, poziva nas Prekmurska civilna iniciativa za prepoved freakinga. Si v Sloveniji res želimo še enega Anhovega, še enega popolnega uničenja okolja in ljudi, ki so bolni in umirajo zaradi posledic okoljske katastrofe? Vlada in vladajoča koalicija ne imejte prebivalce v Petišovcev, Prekmurje in Slovenijo za naivne, ne podcenjujte volje ljudi! Popolna in brezpogojna prepoved freakinga na Slovenskem je edina rešitev, ki jo lahko zagovarja kdorkoli, ki mu je varovanje okolja resnično v interesu, ki so mu mar lastni ljudje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za uvodno obrazložitev mnenja Vlade dajem besedo državnemu sekretarju Alešu Miheliču, ki bo pa stališče oziroma mnenje predstavil iz klopi. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Skupina poslank in poslancev s prvopodpisano gospod Natašo Sukič je dne 27. 10. 2021 Državnemu zboru Republike Slovenije predložila v obravnavo in sprejem Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o rudarstvu. Predlagali so dopolnitev 6. člena Zakona o rudarstvu, in sicer naj se doda novi tretji odstavek, s katerim predlagajo, da ne bi bilo mogoče pridobivati dovoljenja za raziskovanje in rudarske pravice za izkoriščanje ogljikovodikov z vbrizgavanjem vode ali vode z dodatkom kemičnih primesi pod tlakom. Prav tako je v prehodnih in končnih določbah predlagajo, da se veljavna dovoljenja za raziskovanje in rudarski koncesijski akti ter vloge za pridobitev dovoljenja za raziskovanje in rudarske pravice za izkoriščanje ogljikovodikov uskladijo z določbami dopolnjenega zakona v treh mesecih po uveljavitvi sprejetega zakona. Vlada Republike Slovenije meni, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo v Državnem zboru Republike Slovenije, saj se med drugim zakonodaja na tem področju med članicami Evropske unije razlikuje in je prilagojena naravnim resursom posamezne članice, metodam pridobivanja in poznavanju tehnologije pridobivanja, katere so se v posameznih članicah že v preteklosti uporabljale, ter geostrateškim in političnim interesom posamezne članice. V večini držav EU je tako zakonodajno regulirano obsežno hidravlično lomljenje za raziskovanje in izkoriščanje ogljikovodikov iz skrilavca. Predlog določa tudi, da je potrebno z določbami novele uskladiti veljavna dovoljena za raziskovanje in rudarske koncesijske akte ter vloge za pridobitev dovoljenja za raziskovanje in rudarske pravice za izkoriščanje ogljikovodikov. Koncesijske akte je mogoče spreminjati, ampak le v določenih primerih, in sicer, če so izpolnjeni pogoji, ki so določeni z ustavo. Menimo, da ta pogoj ni izpolnjen. Navajamo konkretni primer Uredbe o podelitvi rudarske pravice imetnikov dovoljenj za raziskovanje oziroma pridobivanje mineralnih surovin, ki je bila izdana na podlagi zakonov, ki ne veljajo več. Predlog zakona predvideva tudi uskladitev veljavnih dovoljenj za raziskovanje z določbami predloga zakona, pri tem je potrebno opozoriti, da takšnih dovolj trenutno ni. Vlada Republike Slovenije ocenjuje, da bi se v primeru sprejema predlaganih zakonskih sprememb poseglo v upravičena pričakovanja koncesionarjev, ki temeljijo na njihovih pravnomočnih odločbah. Tak poseg bi bil nedopusten samo pod pogoji oziroma bi bil dopusten samo pod pogoji, ki so določeni v ustavi in izhajajo iz odločb Ustavnega sodišča. Tak poseg je namreč lahko sporen zaradi varstva načela zaupanja v pravo, ki izhaja iz načela pravne države iz 2. člena Ustave. Pri obravnavi predlaganih zakonskih sprememb je tako temeljno vprašanje, čemu je treba dati prednost: javnemu interesu ali zaupanju prizadetih upravičencev v pravo. V tem okviru bi bilo potrebno odgovoriti tudi na vprašanja, ali so bile take spremembe za koncesionarje relativno predvidljive, torej ali so prizadeti posamezniki takšno spremembo lahko vnaprej pričakovali, kakšna sta teža spremembe in pomen obstoječega pravnega položaja za naslovnike te določbe ter kakšna sta teža in pomen javnega interesa. Predlog zakona ne vsebuje zadostne utemeljitve posega v upravičena pričakovanja z vseh navedenih vidikov, zato ocenjujemo, da utemeljitev ne upošteva vseh navedenih vidikov in zato ni zadostna. Zaradi vsega navedenega je Vlada Republike Slovenije mnenja, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Robert Pavšič bo predstavil stališče Poslanske skupine Lista Marjana Šarca. Izvolite.
Lepo pozdravljeni vsi skupaj, tokrat že petič na isto tematiko. Pravijo, da gre v tretje rado, jaz sem pa prepričan, da bo šlo danes v peto rado. Zanimivo je to argumentiranje s strani Vlade proti zakonu. Nenehno tehtamo pravice, ampak tukaj tehtamo pravico tuje družbe, ki več ali manj po vsej Evropi ne sme niti več početi tega, kar želi početi pri nas, in na drugi strani pravice prebivalcev Prekmurja, Petišovcev. In odločamo o dveh ustavnih pravicah: o tem, ali lahko investitor pričakuje stabilno in predvidljivo pravno okolje, in na drugi strani, ali imajo ljudje prebivalci, državljani Republike Slovenije pravico živeti v zdravem okolju in imeti neoporečno čisto pitno vodo. Samo za to gre! In za previdnostno načelo, čeprav tukaj previdnost niti ni toliko izpostavljena, ker so že znanstvene ugotovitve, da je fracking, sploh če se izvaja s škodljivimi kemikalijami, zagotovo škodljiv tudi za okolje. In o tem bomo danes odločali, spoštovane kolegice in kolegi: ali bomo dali prednost gospodarski družbi ali bomo dali prednost ljudem, ki živijo pri nas. Je pa zanimivo, kako se Vlada sklicuje na ustavo, odločbe Ustavnega sodišča, hkrati pa v zadnjih 18 mesecih po želji, seveda kadar se njim zdi prav, ustavo, Ustavno sodišče povozi brez razmisleka. Ustava ni za to, da jo uporabljamo takrat, kadar to želimo, kadar nam ustreza, ampak za to, da zaščitimo pravice predvsem državljank in državljanov Republike Slovenije. V Listi Marjana Šarca bomo tak kot vedno predlog zakona zanesljivo, absolutno podprli. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Dejan Židan bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Gospod podpredsednik, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, gospod državni sekretar s sodelavcem, lepo pozdravljeni! Zgodba o prepovedi ali ne prepovedi škodljivega frackinga, škodljivega lomljenja se vleče že kot jara kača v tej državi, pa povsod ni tako, imamo lepše vzglede tudi v naši okolici, pa dovolite, da nekaj primerov tudi preberem. V Evropi je hidravlično lomljenje prava prepovedala Francija leta 2011 z zakonom številka 835 francoske skupščine. Ta zakon poudarja, da je prepoved utemeljena z Listino o okolju in prepoznava načelo previdnosti. In ta Listina o okolju je del francoskega ustavnega reda, podobno kot pri nas ustavno načelo varovanja voda. Leta 2011 sta Združeno kraljestvo in skupščina Severne Irske uskladili skupno razmišljanje, da bo potreben moratorij tako na kopnem kot na obalnem področju, kajti hidravlično lomljenje predstavlja okoljsko in družbeno tveganje in ni v skladu s prizadevanji zmanjševanja toplogrednih plinov. Bolgarija je kot druga evropska država leta 2012 prepovedala hidravlično lomljenje in sočasno prekinila koncesijsko pogodbo. V Bolgariji je sicer prepovedano vsakršno nekonvencionalno izkoriščanje ogljikovodikov. Istega leta je Danska razglasila moratorij na lomljenje in začela postopno nadomeščanje fosilnih goriv z obnovljivimi viri. V kanadski provinci New Brunswick je bilo hidravlično lomljenje prepovedano z uredbo 2015/28 in Nizozemska je leta 2015 razglasila petletni moratorij, odločitev pa je bila utemeljena na študijah, ki jih je leta 2013 predstavil kabinet nizozemske vlade, z okoljskimi in družbenimi vplivi hidravličnega lomljenja. Študija izkazuje veliko negotovost glede učinkov vrtanja v skrilavce globoko pod površjem in leta 2018 je parlament razglasil postopno zapiranje polja pri Groningenu, to je eno največjih v Evropi, saj posledice izkoriščanja niso več družbeno sprejemljive. Leta 2015 sta Združeno kraljestvo in narodna skupščina Walesa potrdila moratorij na lomljenje, dokler ne bo dokazano, da je varno tako v okoljskem smislu kot s stališča varovanja javnega zdravja. Prav tako je vlada leta 2018 izjavila, da ne bo podpirala in ne bo izdajala licenc in koncesij za hidravlično lomljenje. Nemčija je z nekaterimi izjemami – ko govorim izjema, gre za eksperimentalna vrtanja – prepovedala hidravlično lomljenje v letu 2016 in ga izvršuje v skladu z novo energetsko politiko, torej ta prepoved velja za komercialne namene. Načrtujejo, da ko bo zgrajen Severni tok, pa bo sledila popolna prepoved. Leta 2017 Republika Irska je prepovedala hidravlično lomljenje na kopnem, že leto poprej pa je sprejela sklep o odprodaji vseh naftnih zmogljivosti v petih letih. Leta 2019 je država Oregon prepovedala hidravlično lomljenje z zakonom 2626, ki v 4. členu posebej izpostavlja, da je prepoved potrebna za takojšnjo zaščito javnega miru, zdravja in varnosti. Leta 2019 je prav tako država Washington prepovedala hidravlično lomljenje z odredbo 5145 in istega leta je guverner države Florida izdal izvršni ukaz 19/12 za zaščito voda in ukazal oddelku za zaščito okolja, da sprejme vse možne ukrepe za odločno nasprotovanje hidravličnemu lomljenju na območju Floride. Leta 2017 je hidravlično lomljenje prepovedala tudi Škotska. Leta 2019 je Anglija v okviru pristojnosti razglasila moratorij na lomljenje na podlagi poročila naftnega in plinskega direktorata, ki je ugotovil, da trenutno ni mogoče z gotovostjo in natančnostjo napredovati možnosti in obsega potresa, povezanega s hidravličnim lomljenjem. Še imam napisano, ampak na koncu bi povedati samo tole – da podobno ravnajo tudi v državah, ki jih v Evropi ne uvrščamo med zgledne primere; to je Azija – z razliko Kitajske –, Latinska Amerika, Avstralija z Ocenijo in Afrika. In vendar v Sloveniji, ker smo zmogli pogum leta 2011, da smo prvi ali med prvimi ob strahovitih pritiskih in odporu prepovedali škodljive neonikotinoide, v tem trenutku niti ne moremo slediti drugim. Mi ne moremo biti prvi, prvi so drugi, mi jim lahko samo sledimo. Hvala.
Hvala lepa. Luka Mesec bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala lepa. V Levici bomo kot predlagatelji Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o rudarstvu, s katerim se prepoveduje fracking, seveda podprli. Prvi razlog za to je, da fracking nikakor ni v javnem interesu ne Prekmurja, ne prebivalcev Petišovcev, ne prebivalcev Slovenije. Fracking v Petišovcih je v interesu zgolj in samo investitorjem v britansko korporacijo, ki bi tam na račun okolja, ljudi, narave kovala dobičke s frackingom. Po celem svetu, kot smo slišali že v stališčih mojih predhodnikov, fracking prepovedujejo: leta 2011 so ga prepovedali v Franciji, leta 2016 so ga prepovedali na Irskem, leta 2019 so v Združenem Kraljestvu sprejeli popoln moratorij na izvajanje frackinga, leta 2016 so v Nemčiji prepovedali fracking v komercialne namene in leta 2012 so ga prepovedali v Bolgariji. Zakaj je temu tako, ni nobena skrivnost. Najbolj znane katastrofe, okoljske katastrofe z onesnaženjem pitne vode in tako naprej, so sicer na drugi strani Atlantika, v Združenih državah Amerike, kjer je vzrok za to predvsem hidravlično lomljenje, ampak tudi nahajališče ogljikovodikov v skrilavcih, kakršen je v Petišovcih, pušča nepopravljive posledice na okolju. Najbolj znan primer izvajanja tega tipa frackinga na peščenjaku, na enaki kamniti podlagi kot jo imamo v Petišocvih, je plinsko polje Groningen na Nizozemskem, kjer je fracking povzročil vse pogostejše in vse močnejše potrese, ki so pustili hude posledice na zgradbah, ki se nahajajo na polju. Na podlagi dokazov o povezavi potresov, škode na stavbah lokalnih prebivalcev in frackinga je nizozemska vlada leta 2018 več kot 200 podjetjem, ki pridobivajo plin na groningenškem polju zapovedala, da morajo s črpanjem prenehati v roku štirih let. Se prvi, fracking povzroča potrese. Kot drugo. Fracking onesnažuje lokalno vodo. Med frackingom se namreč v globino, v globoko vrtino vbrizgava mešanica vode in kemikalij, da se s tem sprosti plin. Mešanica kemikalij, ki se pri tem uporablja, pa lahko vsebuje naftalin, formaldehid in številne druge hlapne organske spojine in zato pri frackingu obstaja velika nevarnost onesnaženja pitne vode in okoliških vodnih virov. Fracking vpliva tudi na zrak. Pri frackingu nastajajo ubežne emisije, ki lahko vsebujejo metan, hlapne organske spojine, benzin, tuloin, H2S, kar seveda pomeni, da se onesnažuje tako okolje kot uničuje zdravje okoliških prebivalcev. In konec koncev, fracking ima negativen vpliv na lokalno okolje in pokrajino, povzroča erozijo in sedimentacijo, povečano nevarnost za vodne ekosisteme zaradi potencialnega razlitja in odtoka kemikalij, fragmentacijo habitatov, izgubo obrežnih območij in zmanjšanje razpoložljivih površinskih in sploh količin vode zaradi znižanja lokalnih podzemnih vod. To so vsi razlogi, zakaj fracking povsod po svetu prepovedujejo, in naravnost neverjetno je, da bi Slovenija leta 2021 postala država, ki bi dopustila dokazano škodljivo tehnologijo v Petišovcih, pri čemer to ni v nikakršnem javnem interesu niti ne v nacionalnem interesu – kot smo večkrat slišali, naj bi s tem dobili domače zaloge zemeljskega plina in tako naprej. Poudarjam, fracking v Petišovcih bo izvajala britanska korporacija in interes, da se ta projekt izvede, je samo v rokah njenih investitorjev, na škodi pa bomo vsi ostali, na čelu z lokalnim prebivalstvom; tistimi, ki bodo s tem postavljeni pred tveganja, da se jim onesnaži vodne vire, da se degradira okolje, da se konec koncev onesnaži tudi termalno vodo, ki je tam okrog v bližini. Tako v Levici kot predlagatelji zakona še v peto upamo, da bo tokrat v Državnem zboru dovolj razuma, da še pred volitvami to dokončno prepovemo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Nova Slovenija - krščanski demokrati bo predstavil Mihael Prevc. Izvolite.
Podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovani državni sekretar, spoštovane kolegice in kolegi! V Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o rudarstvu se predlaga prepoved pridobivanja ogljikovodikov z metodo frackinga na način, da se onemogoči pridobitev dovoljenja za raziskovanje in rudarske pravice za izkoriščanje ogljikovodikov z vbrizgavanjem vode ali vode z dodatkom kemičnih primesi. Gre za postopek lomljenja kamnin z vbrizgavanjem vode in kemikalij pod velikim pritiskom vrtine, ki pa ima lahko škodljive posledice na okolje in tudi zdravje ljudi. V Novi Sloveniji smo že večkrat povedali, da bi vprašanje hidravličnega lomljena kamnin in posledično negativnega vpliva na okolico in zdravje ljudi morala reševati stroka in ne politika. Izkoriščanje ogljikovodikov z vbrizgavanjem vode ali vode z dodatkom kemičnih primesi pod tlakom omejuje že okoljska zakonodaja, saj je pred začetkom izvajanja takšnega posega potrebno izvesti presojo vpliva na okolje in pridobiti okoljevarstveno soglasje. Tudi resolucija Evropskega parlamenta in leta 2012 o vplivih črpanja plina in nafte iz skrilavca na okolje potrjuje izhodišču, da je to strokovno vprašanje, pri katerem je potrebno preveriti vse vplive na okolje, javno zdravje in podnebne spremembe. Po besedah strokovnjaka Miha Valentinčiča iz družbe Geoenergo je postopek lomljenja slojev peščenjakov, kakršen se izvaja pri črpanju nafte in plina v Petišovcih, zmotno enačiti s hidravlično obdelavo skrilavcev velikega obsega oziroma frackingom, kot ga izvajajo, recimo, v Združenih državah Amerike, kjer gre za trde geološke strukture in je za uspešen postopek potrebna velika količina vode s kemičnimi primesmi. To za okolje predstavlja veliko obremenitev. Ko pa govorimo o geoloških strukturah v Prekmurju, kjer gre za peščenjake s slabo prepustnostjo za črpanje plina, potrebujemo bistveno manjšo količino vode, ki ima minimalen vpliv na okolje. Prav tako pa se kemične primesi v zadnjem času nadomešča s primesmi naravnega izvora. V Nemčiji so tako postopek lomljenja slojev peščenjakov v zakonu opredelili kot konvencionalni fracking in je po zakonu dovoljen, medtem ko je postopek lomljenja slojev iz trdnejših kamenin skrilavca opredeljen kot tako imenovan nekonvencionalni fracking in je prepovedan. Vlada Republike Slovenije tudi opozarja, da besedilo predloga zakona ni primerno formulirano in ne upošteva finančnih posledic posega v že pridobljene pravice edinega koncesionarja za pridobivanje nafte in zemeljskega plina, saj mu pogodba poteče 28. maja 2022. Brez pridobljenega pravnomočnega okoljevarstvenega dovoljenja pa hidravličnega lomljenja kamnin do takrat tako ali tako ne more izvajati. Prav tako je Vlada besedilo predloga zakona ocenila kot neustrezno, saj dopušča vbrizgavanje vseh ostalih medijev. Poleg tega je vbrizgavanje določene količine vode z dodatki nujen sestavni del pridobivanja nafte in zemeljskega plina, pa tudi vrtanja vodnjakov. Globinsko vrtanje vrtin, recimo tudi vrtin, ki se vrtajo za geološke in geomehanske raziskave, namreč poteka z izplako, ki dviguje navrtane delce ter vzdržuje stabilnost vrtine. Zaradi vsega navedenega poslanci Nove Slovenije - krščanski demokrati menimo, da Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o rudarstvu ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Andrej Rajh bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik! Spoštovani državni sekretar s sodelavcev, kolegice poslanke in kolegi poslanci! Zdravo okolje, varovanje okolja in varnost ljudi ter njihovo pravico do čistega okolja bomo v Poslanski skupini SAB vedno postavljali na prvo mesto. Naša prizadevanja so v to usmerjan že od nekdaj, pri čemer velja izpostaviti leta 2016, ko je bila na našo pobudo pravica do pitne vode zapisana v ustavo. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o rudarstvu v Državnem zboru danes obravnavamo že petič. To jasno izraža naše stališče: fracking je treba prepovedati! Vnovično vlaganje zakona ne pomeni kljubovanje ali nagajanje vladi, temveč preprosto vztrajanje pri tem, da uzakonimo rešitev, ki ima lahko daljnosežen vpliv na prebivalstvo severovzhodne Slovenije in ki si jo ljudje zaslužijo. Škodljivost tehnologije frackinga prepoznava vedno večji del Evrope. To, da je škodljiva, ni predpostavka, temveč dejstvo. Njene posledice se kažejo v različnih posledicah za okolje. V tujini beležijo povečanje seizmične aktivnosti, posedanje, onesnaženje vode, če navedem le nekatere. Državni sekretar je že v prvih obravnavah zakona, ki so se zgodile v letu 2020 poudarjal, da ministrstvo pripravlja celovito urejanje rudarskega področja in bo v tem sklopu naslovilo področje. Ob izteku lanskega leta je bil zakon naposled poslan v javno obravnavo, a se je zapletlo. Diskutabilna je bila že rešitev, ki jo je ministrstvo v zvezi s hidravličnim lomljenjem predlagalo. Po mnenju Vlade bi namreč zadoščala že prepoved obsežnega hidravličnega lomljenja, kar v praksi pomeni, da bi bil fracking pod določenimi pogoji še vedno dopuščen. Septembra je tako postalo jasno, da naše nestrinjanje z vsebino ni več bistvenega pomena, saj je bil zakon na seji vlade zavrnjen. To pomeni, da smo na začetku in da na morebitna pojasnila ministrstva, da pripravljajo svoj predlog in da spreminjanje zakona zaradi ene problematike ni racionalno, ne moremo pristati. Spomnimo, izjemo si za izvajanje frackinga na našem ozemlju prizadeva pridobiti britanska korporacija. Arso je v upravnem postopku odločil, in Upravno sodišče pritrdilo, da je treba za črpanje plina s hidravličnim lomljenjem najprej izvesti presojo vplivov na okolje in pridobiti okoljevarstveno soglasje. Zato si je Slovenija od omenjene korporacije prislužila grožnjo s tožbo, v začetku oktobra pa so bili celo sproženi postopki za začetek arbitraže. Gre za svojevrsten absurd, saj država zakonito izvaja predpise o zaščiti okolja in zdravja ljudi, pri tem je pa mogoče tako ravnanje korporacije razumeti, da ne želi nadaljevati postopka. V stranki SAB zato predlagamo, da Arso v času sprejemanja in obravnave zakona, skladno z zakonom, vodi tekoče postopke in jih zaključi in dokonča. Verjamemo ministrstvu, da bo v Državni zbor poslalo novo različico. Ob zadnji razpravi na temo Zakona o rudarstvu, 25. oktobra 2021, je državni sekretar Aleš Mihelič dejal, da je ministrstvo Zakon o rudarstvu že pripravilo in ga dalo v obravnavo. Po njegovih besedah sledi še vladna procedura, nato pa bomo zakon dobili v Državni zbor. Pa ga bomo res? Kot omenjeno, je zadnja vladna različica zakona svojo pot vladne procedure končala prav na seji vlade. Kaj ali kdo nam lahko zagotovi, da se zgodba ne bo ponovila? Ravno zato v Poslanski skupini SAB ne vidimo težave, zakaj ne bi mogli tako perečega vprašanja, kot je prepoved frackinga, nasloviti v ločenem zakonu in čim prej uzakoniti prepoved te, za okolje izjemno škodljive metode pridobivanja ogljikovodikov. Še več, menimo, da je to nujno in če ministrstvo meni, da je zakon nepopoln, ker omogoča vbrizgavanje ostalih medijev pri izvedbi postopkov za pridobivanje ogljikovodikov, predlagamo, da ga ustrezno dopolni oziroma to na njihov predlog storijo koalicijske poslanske skupine. Vlada je zakon že petič ocenila kot neustrezen za nadaljnjo obravnavo, poslanci Poslanske skupine SAB pa mu bomo že petič namenili svojo podporo in glasovali, da je primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Dušan Šiško bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči! Državni zbor je v predlogu zakona z enako vsebino glasoval že štirikrat, vsakič znova odločil, da ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Na zadnji redni, oktobrski seji bi seveda prišlo do preobrata, če leva stran hrama demokracije ne bi obstruirala pri glasovanju. Zato se ni treba hvaliti, da ste dali štirikrat že glas. V Slovenski nacionalni stranki nas prav zanima, kaj bo prineslo tokratno glasovanje oziroma ali bo zopet kdo dal od predlagateljev pobudo, da zapustijo glasovanje. Odločno menimo, da je prav, da se preprečijo načrti britanske družbe za vrtanje v Petišovcih. Že dlje časa namreč opažamo, da je izključno eden in edini interes Britancev v profitu – nič drugega! V visokem dobičku, in to brez vsakršnega ozira na neokrnjeno naravo in zdravje naših državljank in državljanov! Resnično nas vse bolj skrbi, ker si v našem Pomurju ta britanska družba že nekaj časa prizadeva dobiti zeleno luč za izvajanje frackinga, ki bi imelo negativne posledice za celotno Slovenijo. Sramotno se nam zdi, da Britanci od Slovenije zahtevajo vrtoglavih 120 milijonov evrov odškodnine. To zahtevajo, ker niso dobili dovoljenja za uničevanje Slovenije. Ob tem pa se izgovarjajo, da so utrpeli ekonomsko škodo. Če smo pametni – kar upam, da smo –, nikakor ne smemo pristati na interese Britancev, saj jim v Pomurju niti pod razno ne bi smeli dovoliti izkoriščanja. Pred multinacionalkami tudi ne smemo kloniti, kar je značilno za Slovence, in pristati na kakršnokoli izsiljevanje z njihove strani. Zaradi svoje majhnosti se težko kosamo z njimi. Vprašamo se tudi lahko, ali bi nam zloglasno britansko podjetje povrnilo povzročeno škodo v primeru potresa. Vsekakor bi iskali tisoč in en izgovor, da ne bi prišlo do izplačila. Britanci lahko sami sebi pošiljajo grožnje, to je naše mnenje. Upam, da smo Slovenci toliko enotni, da jim ne bomo popustili pri grožnjah. Nedopustno se nam zdi, da je britansko podjetje močno zavajalo svoje investitorje in prebivalstvo na tem območju Pomurja. Prebivalci Pomurja na tem območju se že leta ukvarjajo s kmetijstvom, ribištvom, termalnim turizmom in še bi lahko naštevali. Skratka, v prvi vrsti moramo najprej zaščititi svoje zdravje, ki je eno in edino. Treba je ohraniti, braniti premoženje tamkajšnjih ljudi pred interesi pohlepa in dobičkonosnega umazanega kapitala.
Hvala lepa. Leon Merjasec bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Gospod podpredsednik, hvala za besedo. Pozdravljeni, državni sekretar s sodelavcem, poslanke in poslanci! Predlog zakona določa, da ni možno pridobiti dovoljenja za rudarske pravice izkoriščanja ogljikovodika z vbrizgavanjem vode ali vode z dodatkom kemičnih primesi pod pritiskom, predlagano besedilo pa dopušča vbrizgavanje drugih medijev. Zraven tega je minimalno vbrizgavanje količine vode z dodatki nujno pri pridobivanju nafte in zemeljskega plina. Pri globinskem vrtanju, geoloških ali geomehanskih raziskavah poteka vrtanje z izplako, ki nevtralne delce dviguje in vzdržuje stabilnost vrtine. Predlog zakona v 2. členu določa usklajevanje z določbami novele veljavnega dovoljenja za raziskovanje in rudarske pravice za izkoriščanje ogljikovodikov. Možno je spreminjati koncesijske akte, če so izpolnjeni pogoji, določeni z ustavo – ta pa trenutno ni izpolnjen. Predlog zakona si želi uskladitev veljavnih dovoljenj z določbami predloga zakona – takšnih dovoljenj trenutno tudi ni. Predlog zakona ne predvideva uskladitve veljavnih dovoljenj. Če bi predlog zakona iskal tudi tako uskladitev, bi morali z zakonom ustrezno rešiti povračilo sredstev koncesionarju, kar bi posegalo v njegove pridobljene pravice. Pri sprejemanju predlaganih sprememb posežemo v pravice koncesionarjev. Predlog je sporen zaradi varstva načela spoštovanja prava, kateri izhaja iz 2. člena Ustave in načela pravne države. Mnenje Slovenske demokratske stranke je, da predlog zakona ni primerno formuliran in ne upošteva finančnih posledic zaradi pridobljenih pravic. Znano je, da je v Sloveniji trenutno dana samo ena koncesija za izkoriščanje nafte in zemeljskega plina. Ta je bila dana oziroma podpisana še v času Drnovškove vlade. Ta podpisana koncesija za izkoriščanje nafte in plina poteče 28. maja 2022. S tem pa brez pridobljenega okoljevarstvenega soglasja hidravlično lomljenje ne more biti izvedeno. V tej izdani koncesiji je izdana tudi odločba za izkoriščanje, tam pa ni navedeno, da se ogljikovodiki izkoriščajo z vbrizgavanjem vode ali vode z dodanimi kemičnimi primesmi pod tlakom. Take posege omejuje že okoljska zakonodaja. Predno se izvede tak poseg, je potrebno pridobiti okoljevarstveno soglasje in izvesti vpliv na okolje, ta pa so zaradi posegov v okolje in velikosti in obsežnosti obvezna. Sedaj, v času te vlade, je to že peti poskus, da odstopimo od izkoriščanja nafte in plina ter posledično odstopamo od podpisane pogodbe za koncesijo. To pogodbo so podpisale ravno stranke oziroma njihove predhodnice, katere hočejo, da se to zaustavi. Zato se zastavlja vprašanje, ali je glavni namen kazanje na krivca zaradi nastalih odškodnin kot posledice prekinitve pogodbe na to vlado ali pa, da je namen predvsem pridobitev sredstev od provizije zaradi enostranske prekinitve pogodbe. Glede na vse navedeno smo v Slovenski demokratski stranki mnenja, da predlogi zakona niso primerni za nadaljnjo obravnavo in s tem predloga zakona ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Preden dam besedo predlagateljici, bi samo navedel, kateri so še prijavljeni. Rudi Medved, Marko Bandelli, Edvard Paulič, Boštjan Koražija, potem bomo pa nadaljevali po spisku naprej. Besedo ima predstavnica predlagatelja Nataša Sukič. Izvolite.
Najlepša hvala, predsedujoči. Spoštovani državni sekretar, v interesu javnosti je, da nam danes zelo eksaktno odgovorite na nekaj vprašanj. Tudi stranka SDS, glavna koalicijska stranka, se je pravkar v svojem stališču sklicevala na to, da bo 18. maja pač konec pogodbe z Ascent Resources. Zdaj me pa zanima, povejte mi zelo natančno. Prvič. Zakaj ste 13. 7. v protikoronski paket številka 9 v 11. členu zapisali, da veljavnost rudarskih pravic za koncesionarje se lahko podaljša, za tiste, ki jim poteče pogodba v letu 2021 in 2022 – sem sodi korporacija Ascent Resources –, za 18 mesecev. Na njihovo zahtevo celo piše v 11. členu! Se pravi, če koncesionar zahteva, se lahko ta pogodba podaljša. Pa me zanima, ali je Ascent Resources že sprožil to zahtevo. Ali je bil že – spoštovani, upam, da me poslušate –, ali je bil že podpisan aneks s korporacijo Ascent Resources, ne da bi bila javnost o tem obveščena? Prosim za resen odgovor. In še nekaj me zanima. Koliko je ostalih koncesionarjev v Sloveniji na področju rudarstva? Ker zapisana formulacija je, »veljavnost rudarskih pravic za koncesionarje«. Torej, koliko je koncesionarjev na področju rudarstva? Kdo so ti, ki jim poteče pogodba v letu torej 2021 in 2022? Ali je kateri od teh že podal zahtevo za podaljšanje? In ali je bil že podpisan tak aneks za podaljšanje? Prosim res za odgovore, kajti to je tisto, kar javnost mora vedeti in kar se pred javnostjo ne sme skrivati. Da ne omenjam tega, da protikoronski paketi niso namenjeni področju rudarjenja, ampak gre za interventni zakon, ki ureja boj z epidemijo covid-19. Tako da, kaj ima tudi to je vprašanje, spoštovani državni sekretar, kaj ima torej 11. člen zveze z bojem z epidemijo covid-19? Moji spoštovani kolegi in kolegice so v svojih stališčih že danes omenjali, v koliko državah se fracking bodisi popolnoma prepoveduje bodisi je na njega razglašen moratorij. Pa če pogledamo samo Veliko Britanijo, od koder prihaja ravno korporacija Ascent Resources. Britanska vlada je zaradi nevarnosti sprožanja potresnih aktivnosti, spoštovani, prepovedala pridobivanje plina s sporno tehnologijo hidravličnega lomljenja, znanega pod izrazom fracking. Povod za prepoved, ki je v veljavo stopila nemudoma, je nova znanstvena študija, poudarjam nova znanstvena študija, ki je dokazala, nedvoumno dokazala, povezave med frackingom in potresnimi sunki. Tako poroča tuji tisk. Kot je po poročanju francoske tiskovne agencije AFP povedala ministrica za podjetništvo in energetiko Andrea Leadsom, je po preučitvi sezmične aktivnosti na območju Preston New Road v severozahodnem okraju Lancashire postalo jasno, da ni mogoče izključiti prihodnjih nedopustnih vplivov na lokalno skupnost. Spoštovani državni sekretar, upam, da to slišite! Ascent Resources prihaja iz Velike Britanije, tam zaradi tega razloga ne more izvajati frackinga, kot ga ne morejo izvajati korporacije in druga podjetja v mnogih državah, v vse več državah, kot slišimo. Zdaj pa ta izgovor skrilavci in tako naprej; Groningen, plinsko polje Groningen na Nizozemskem – popolnoma enaka sestava tal kot v Petišovcih, nobene razlike. Kaj se je tam zgodilo? Tam se dogajajo potresi zaradi frackinga. In tudi nizozemska vlada je odločila, da bo moratorij vsak hip stopili v veljavo, kar pomeni, da 200 podjetij, spoštovane in spoštovani, ne bo več smelo s hidravličnimi lomljenjem tam pridobivati ničesar. Zakaj? Zato, ker se je nizozemska vlada postavila za svoje ljudi, za svoje okolje in ne za tuji kapital in raznorazne korporacije in dobičke. Tako, da to je eno. Nadalje. Pravite, relativizirate, povzemate argumente korporacije Ascent Resources kot nenevarnost izvajanja frackinga v Petišovskem polju, ki jih utemeljujete na razlikovanju med izvajanjem frackinga na peščenjakih in skrilavcih in tako naprej. Še enkrat; Greningen – enaka sestava tal, potresi, devastacija okolja, vlada je temu naredila konec, kot bi morala vsaka odgovorna vlada. Popolnoma vseeno je, katera; leva ali desna, ni pomembno. Kot ni pomembno, katera vlada je z Ascent Resources podpisovala pogodbo, kajti podpisovala jo je zdavnaj, ko še ni bilo nobenih študij in nobenih takšnih dogodkov, ki so pozneje rezultirali v to, da vse več držav prepoveduje fracking. Takrat nihče ni mogel niti vedeti, kako zelo škodljiva je metoda frackinga. In fracking v Petišovcih ni neka nedolžna zadeva, izvaja se na velikih globinah, mislim, da okoli 3000 metrov, in predstavljajte si, če tam pride do enega samega neljubega dogodka, do uhajanja nekih kemikalij v podtalnico, je konec s čisti pitno vodo – za dobrino, ki je zapisana v Ustavi Republike Slovenije, do katere ima pravico vsakdo. Vi ste 13. 7. v PKP vtaknili 11. člen, to je dva dni potem, ko ste na referendumu doživeli plebiscitarno odločitev ljudi za to, da se čuva in hrani čista pitna voda na vsak način. Tam je šlo za drug zakon, ampak sporočilo je enako, spoštovani. Tudi tukaj branimo ne samo čisto okolje, branimo pravico do čiste pitne vode za ljudi. Branimo pravico ljudi do njihovega zdravja, zato da bivajo v svojem okolju, kjer pač bivajo, da se ne rabijo izseliti zaradi takšnih stvari, kot so, recimo, potresi. Nadalje. Sedaj se boste verjetno sklicevali, da prihaja energetska revščina, ampak spoštovane in spoštovani, črpanje fosilnega energenta, zemeljskega plina s pomočjo frackinga v Petišovcih nikakor ne bo v ničemer razrešilo energetske krize, ker je minorno; naših potreb niti približno ne more pokriti. In kar je še huje, 90 odstotkov dobička, spoštovane in spoštovani, 90 odstotkov dobička bo šlo v žepe Ascent Resources in samo 10 odstotkov Republiki Sloveniji. Samo 10 odstotkov. Sedaj pa vi meni eno samo logično utemeljitev povejte, zakaj naj bi Republika Slovenija poklekala pred lakomnimi apetiti neke tuje korporacije. Tega razloga, spoštovane in spoštovani, jaz pač zaenkrat ne vidim. Res pa vas prosim in to vas prosim sedaj, da še preden se razpre tukaj razprava kolegic in kolegov – upam, da vsi to dobro poslušajo –, kajti računam na to, da vendarle slišimo tudi to, da nas je navsezadnje Občina Lendava pozvala, Občinski svet Lendave nas je pozval, da za božjo voljo prepovemo fracking. Ljudje, ki tam živijo nas prosijo in pozivajo in gledajo v nas in upajo, da se bo to končno zgodilo. Jaz ne vem, bili ste včeraj, Vlada Republike Slovenije je bila včeraj, je imela celo, mislim da, neko tribuno v Lendavi. Res me zanima, kako ste ljudem razložili! Kaj jim razlagate? Zakaj jih rinete v to? Da mogoče še to omenil, če smo že pri drugih državah. Vse glasnejša so vprašanja na sosednjem Hrvaškem, ali so potresi v Petrinji – tudi Zagreb se trese – posledica frackinga. Kajti poleg Petrinje leži naftno polje, kjer izvajajo freaking, in tam se v zadnjem času tla zelo pogosto tresejo; nikoli prej še ne tako, če sploh! Ljudje umirajo, hiše se rušijo, Petrinja je razrušena. Tresel se je Zagreb, tudi Zagreb je utrpel veliko škodo. Ni dokazov sicer za to, zaenkrat, spoštovane in spoštovani, da je to povezano s frackingom, ni pa izključeno, da ni, kajti zanimivo Petrinja se nahaja točno v bližini takšnega polja, kjer se s frackingom, takšnim kot v Petišovcih, pridobivajo fosilni energenti. Nenazadnje, pravkar se je končala velika konferenca v Glasgowu, naš minister je šel tja, se pogovarjal o tem, kako je treba razogljičiti vse, kako se je treba boriti proti podnebnemu zlomu, ampak, oprostite, ena poteza je, da se ne rine v pridobivanje fosilnih energentov, da se s tem zaključi. V Petišovcih ni več razloga za to, spoštovani. Tam so nahajališča skoraj izčrpana, tam ni več skoraj ničesar. Tisto malo, kar še je, bi se pa rada polastila neka brezvestna korporacija, ki si je privoščila celo sramotne, zavržne pritiske na nekdanjega ministra, mu grozila celo! Spoštovane in spoštovani, funkcionarju, ministru je grozila neka korporacija! To je tako, kot da bi nekomu od vas, recimo ministru Vizjaku, ta ista korporacija grozila, če bi jim tako odločno rekel »ne«, kot je to naredil takrat minister Leben. Tako res prosim najprej za odgovore: Za kaj je ta PKP9? Koliko koncesionarjev na področju rudarstva imamo? Ali je kateri od koncesionarjev že zahteval podaljšanje za 18 mesecev? Ali je že tak aneks sklenjen? Hvala lepa.
Hvala lepa. Se bodo javili, kadar pač bodo presodili, da je to potrebno. To je prostovoljno, kolegica. Besedo dajem poslancu Rudiju Medvedu, za njim bo dobil Boštjan Koražija. Izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Petič v opoziciji vlagamo predlog za popolno prepoved frackinga oziroma hidravličnega lomljenja na ozemlju Slovenije. Petič! Poglejte, in če bo treba, bomo zakon vložili še šestih, sedmič, osmih, toliko časa, da boste vsi v tem parlamentu spoznali, da imamo prav. Da imamo prav, nam to pritrjuje vsakodnevno dogajanje po vsem svetu, saj se seznam držav, ki so to že storile, nenehno podaljšuje, praktično vsak dan. Petič, pravim, smo trmasti in v LMŠ bomo trmasto še naprej zagovarjali dejstvo, da je zdravje ljudi in zagotavljanje zdravega življenjskega okolja za nas na prvem mestu in prepoved frackinga je korak v tej smeri. Smo pa v vsem tem času od Vlade Republike Slovenije v glavnem slišali, da ta zakon ni potreben, ker bo Vlada sistemsko uredila te zadeve. Ampak seveda, tega sistemskega zakona ni, nismo ga videli, ne vemo, kako bi to uredila. Zdaj pa ne govori več niti o nekem sistemskem zakonu. Utemeljitve Vlade so, milo rečeno, smešne. Ena izmed njih je, da imajo države različno ureditev na tem področju. Ja seveda jo imajo! Seveda jo imajo, saj ravno o tem govorimo in danes je bilo že večkrat povedano, katere vse države, tudi znotraj Evropske unije, so se že odločile za popolno prepoved. Seveda ne bo sistemskega zakona, če je pa v PKP9 stvar rešena. Ko bodo koncesije podaljšane za 18 mesecev, potem je ta problem rešen; torej v protikoronskem paketu. Vsi ti paketi, povezani z epidemijo in s floskulami o reševanju življenja, kot je rad velikokrat povedal minister Počivalšek, ki je pri tem seveda pozabil povedati, da gre tudi za reševanje dobičkov. V tem primeru, v primeru podaljšanja koncesij pa prav zagotovo. Na primer, za reševanje dobičkov tuje multinacionalke, ki pa doma – doma v Veliki Britaniji, gre za britansko multinacionalko –, doma v Veliki Britaniji pa frackinga ne morejo izvajati. Zakaj? Ker ga je Velika Britanija prepovedala. In češnja na torti teh izgovorov vlade je pa po novem sklicevanje na ustavo. Sklicevanje na ustavo! Vlada, ki je v tem poldrugem letu tolikokrat prekršila in kršila ustavo, da je seveda to že nemogoče prešteti, je pa zdaj našla ustavo in zaupanje v pravno državo pa zato nasprotuje temu zakonu. Ampak 72. člen Ustave si preberite, ki pravi, da vsakdo ima v skladu z zakonom pravico do zdravega življenjskega okolja. In država skrbi za zdravo življenjsko okolje, v ta namen zakon določa pogoje in načine za opravljanje gospodarskih in drugih dejavnosti. To je vsa znanost. Ta 72. člen Ustave je seveda močan temelj, močna podkrepitev vsebini tega zakona. Saj, če pa ne želite tega urediti po zakonski poti, pa uredbo sprejmite ali pa odlok. Kaj vas pa to stane, saj tako ali tako vladate samo še z uredbami in odloki, boste pa še tu zadevo uredili na ta način. Kako ste – to smo vas večkrat danes že vprašali – med obiskom v Prekmurju pojasnili ljudem? Ali so vas o tem spraševali ali ne, ne vem, čeprav ste na dolgo in široko poročali o tem obisku. Ampak v Občini Lendava so tej vladi dali jasno vedeti, da so proti frackingu. Da so proti frackingu. Če so tudi tokrat vprašali ministra, kako je s tem, in če so se zadovoljili z odgovorom, da ima minister za infrastrukturo Prekmurje v srcu, če so se zadovoljili s tem odgovorom, potem nam bog pomagaj. Že morda, da ima Prekmurje v srcu, ampak ima srčno napako – to je pa šum na srcu. In fracking je šum na srcu. Zato mislim, da je skrajni čas, no, da končamo to sago in v petem poskusu vendarle sprejmemo ta zakon, ki je v prvi vrsti namenjen zdravju ljudi in zdravemu življenjskemu okolju.
Hvala lepa. Za besedo je zaprosil državni sekretar Aleš Mihelič. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Moram reči, da sem malce presenečen. Seveda se z veseljem vedno odzovem na vprašanja, človek vsaj pojasni. To, da pa do tebe pristopi neposredno predlagateljica in zahteva, da se takoj javiš k besedi, je pa malce nenavadno. Morda je to po poslovniku in nekakšna praksa, ampak jaz je do zdaj nisem zasledil. Pa bom vseeno z veseljem odgovoril predlagateljici, gospe Sukič, na njena vprašanja. Zakaj podaljšanje za obdobje, ko lahko koncesionarji podaljšajo svojo koncesijsko pogodbo za rudarske pravice, v PKP? Ta zakon je sprejel takrat Državni zbor. Predlagatelj je sledil temu predlogu z namenom, ker je veliko koncesionarjev – pa bom vključil kar drugo vprašanje, torej, koliko je le-teh –, jih je preko 200, 90 od teh je do sedaj že podalo vlogo za podaljšanje koncesijske pravice, med drugim tudi Geoenergo. Podaljšanje za 18 mesecev je bilo iz enostavnega razloga – ko pravite, da nima to nobene zveze s covidom. Še kako jo ima! Ko je treba izpeljati celotno proceduro – to ste si zagotovo pogledali, kakšne so –, so med drugim potrebni tudi prostorski akti, občinski, tudi drugi postopki, ki zahtevajo bodisi javno udeležbo ali druge postopke, ki so bili v času covida neizvedljivi zaradi omejitev. Iz slednjega se to nanaša na podjetja oziroma na koncesionarje, ki za imajo pridobivanje vse ustrezne dokumentacije že v teku in so bili relativno daleč, bi lahko le-tega izvedli in ga zaradi covid omejitev niso mogli. To je bil seveda tudi razlog, da se le-tem omogoči, da v teh dodatnih mesecih to pridobijo. Gre pa za tolikšen časovni okvir, ki bo zagotovo pomagal tistim, ki so bili s pripravo že zelo daleč, vsekakor pa ne bo pomagal tistim, ki do takrat niso imeli narejenega še ničesar. Želel bi ob tem še zgolj dva popravka, kar je bilo v predstavitvah stališč izpostavljeno. V Petišovcih ni skrilavcev, kar je bilo izpostavljeno s strani Levice, in pa ena izmed poslanskih skupin je izpostavila, da se je v Franciji prepovedalo hidravlično lomljenje; ni se prepovedalo, zgolj regulira se. Torej, nekateri segmenti so prepovedani, drugi pa regulirani. Toliko zaenkrat. Mislim, da sem odgovoril na vse. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo želi predlagateljica Nataša Sukič. Izvolite.
Čisto na kratko komentar. Hvala sicer, spoštovani državni sekretar, ampak še zmeraj javnost ne pozna odgovora, ali je sklenjen aneks k pogodbi z Ascent Resources na zahtevo. Geoenergo, ste rekli, da je podal zahtevo/. Prosim za odgovor.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima Boštjan Koražija, za njim pa bo razpravljal mag. Dejan Židan. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, najlepša hvala za besedo. Saj, kot že izpostavljeno v stališčih in tudi v imenu predlagateljica tega zakona, je jasno, da v bistvu govorimo o zakonu, ki ne samo da se bori proti temu frackingu, ampak proti onesnaževanju, v bistvu dejansko proti podnebni krizi, proti dejansko nezdravemu okolju oziroma proti temu, da bi se okolje, v katerem trenutno živijo Prekmurci oziroma Pomurci, degradiralo. Bom šel kar po vrsti. Ja, dejansko – prej je gospod omenil glede tega skrilavca, v bistvu je peščenjak, ja. Kar se tiče frackinga in to je dejstvo, fracking v bistvu prispeva ogromno k podnebni krizi. Zdaj, če želimo – in tudi v bistvu ogromno strokovnjakov k temu teži oziroma tudi predlaga, razlaga in tudi zahteva, da fosilna goriva, ki so še ostala v zemlji oziroma v teh v prsteh, da enostavno ostanejo ravno zaradi tega, da ne bi prišlo še do večjega onesnaževanja okolja in zraka in še do hujše podnebne krize, kateri smo že dejansko priča in katero že tudi dejansko doživljamo. Navezal se bom tudi ta obisk Vlade in predsednika Vlade v Pomurju, ko je razlagal, da ga čudi oziroma da ga skrbi, da je zmeraj manj rojstev oziroma da se Pomurje oziroma Prekmurje, samo kot tako, po domače povedano – ja, ljudje se izseljujejo oziroma si iščejo boljše službe, boljše pogoje za življenje. V takem primeru, ko gre za fracking, in to so tudi dejansko ljudje, ki živijo tam, sploh v Petišovcih, jasno povedali in tudi zahtevali, da se zadeva ne nadaljuje, je tudi eden izmed teh dejavnikov, ki v resnici pravzaprav te številke tudi omogočajo oziroma tudi udejanjajo. Se pravi, ljudje zaradi samega degradiranega okolja, ki bo, ki že je oziroma ki bi postal zaradi frakinga, zapuščajo. Pri frackingu je problem tudi ta vpliv hidravličnega lomljenja na vodo oziroma na samo kvaliteto podtalnice oziroma pitne vode. Zdaj, tisti, ki se spoznate na stvari, veste, da ko se vbrizgava dejansko v tale peščenjak, se vbrizgavajo tudi strupene snovi, kot so naftalin, formaldehid in številne ostale hlapne organske spojine. In če gremo po vrsti. Formaldehid je dejansko eden najbolj rakotvornih alergenov in dejansko tudi poškoduje lahko genetski material celic in celo sproži procese, ki dejansko lahko vodijo v nastanek raka. Potem naftalin v večjih koncentracijah, predvsem ob zaužitju, povzroča poškodbe in odmiranje rdečih krvničk, tudi spreminjanje genskega materiala. In potem še imamo tu naprej, lahko še nadaljujemo in z arzenom in z ostalimi stvarmi. In ko gre za fracking in ko govorimo o Petišovcih, ko so vrtine na 3 tisoč 500 metrih pod zemljo, je dejansko že v osnovi zelo zelo velika verjetnost, da bo oziroma da je že prišlo do onesnaženja podtalnice oziroma podtalnih virov vode. In tu, ko gre za varnost vseh ljudi, ki tam živijo, oziroma tudi za tale zdravstveni aspekt oziroma tudi za tale naravovarstveni aspekt, v vsakem primeru bi bilo čim prej potrebno takoj zdaj prekiniti, ukiniti fracking. Tudi samo dejstvo, da te velike tvrdke oziroma tudi firme, ki prihajajo k nam izvajati ta fracking, če bi ga res lahko tako vsepovsod izvajale, potem bi ga lahko tudi doma. Ampak ga v bistvu ne. Ne? In že to je tisti aspekt spet, ki nas mora, bom rekel, nam dati misliti, da žal dostikrat smo tarča teh raznoraznih velepodjetij oziroma tudi tvrdk, ki dejansko pustošijo okolje in še bolj povzročajo ta podnebni zlom oziroma podnebno krizo. Potem lahko gremo tudi naprej. Ogromno vplivov tega hidravličnega lomljenja potem tudi vpliva na zrak in tudi na segrevanje ozračja. In to smo spet, dejansko vsi aspekti tega frackinga govorijo kontra frackingu; se pravi, proti frackingu in da ta fracking v bistvu več ne bi smel biti opcija za pridobivanje teh ogljikovodikov. Kar bi lahko tudi dejansko še v resnici povedali na to temo, je v bistvu to, kot že prej rečeno, da ljudje so jasno povedali, da ne želijo živeti v okolju, kjer se izvaja fracking; da fracking ne samo da močno vpliva na njihovo kvaliteto življenja, predvsem pa na njihovo zdravje. In ko zmeraj govorimo tukaj v Državnem zboru o tem, kako, kaj, kdaj, komu in zakaj, v osnovi smo res vsi tukaj eno in edino v imenu ljudstva, se pravi v imenu ljudi, da jim pomagamo oziroma da jim tudi omogočimo, da v primeru, kot je zdaj tale fracking, sploh Petišovci, da jih zaščitimo in da jim omogočimo boljše pogoje življenja, predvsem pa ne samo boljše pogoje življenja, dejansko tudi boljšo prihodnost. Ker dejansko pod ta fracking oziroma pod samo to razpravo o frackingu, na to temo lahko govorimo o aspektih, ki izhajajo iz tega, višine in dolžine, in dejansko pridemo zmeraj do enega istega zaključka, da se fracking ne bi smel izvajati v okolju, kjer se izvaja. Sploh pa ne v Sloveniji, glede na to, da tudi potem še dodatno vpliva na vse ostale faktorje, kot so tudi turizem in stvari, ki se dogajajo v Pomurju oziroma v Prekmurju in so na zelo visoki in kvalitetni ravni. Kot rečeno, ta fracking bi se moral zaključiti, končati oziroma tudi prepovedati. To je potrebno jasno povedati – prepovedati! Enostavno. Ker če res želimo in ko govorimo o teh podnebnih spremembah in o podnebnih zlomih oziroma podnebnem zlomu, potem je to eden izmed zelo velikih dejavnikov, ki vpliva na podnebne spremembe; sploh v tem okolju, potem pa tudi širše. Ker se tudi pri tem hidravličnem lomljenju, kar se dogaja, ogromno metana sprosti v zrak, ki pa potem tudi posledično, kot že rečeno, vpliva na marsikaj, v večjih količinah pa žal tudi povzroča resne zdravstvene težave, ki se lahko zaključijo tudi in žal s smrtjo. Še enkrat apeliram, mislim, da bi morali vsi pokazati tukaj res neko – ja, pač jasno povedati in nakazati, da se ta zadeva mora prepovedati, zaključiti. Če želimo resno imeti naprej zeleno, trajnostno usmerjeno, predvsem pa ekološko, zdravo okolje v Sloveniji, lahko začnemo tukaj. In potem bomo šli naprej, da v Sloveniji res naredimo tako, kakor se v bistvu tudi predstavljamo na zunaj oziroma v tujini – da smo zelena dežela in da smo dejansko tudi, kot že rečeno, tudi zdrava oziroma da živimo v okolju, ki bi moralo biti zdravo, ampak v tem primeru, ga pač moramo ozdraviti. Prepoved frackinga je začetek poti do ozdravitve okolja in vseh teh podnebnih sprememb, ki se dogajajo.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Dejan Židan, za njim jo bo dobil Miha Kordiš. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Mimogrede, to mogoče samo kot v poduk. V resnici vlada sem prihaja zato, ker poslanke in poslanci imamo vprašanja in se na to odgovarja. Vlada ne prihaja sem, da sprašuje poslanke in poslancev. Poslanci smo izvolili vlado in poslanci tudi v skladu s svojimi pristojnostmi izvajamo nadzor nad vlado – ampak to samo tako, malo bolj teoretično. Spoštovane poslanke in poslanci, mi smo v tem prostor pred slabim letom, to je v decembru, sedeli, kakor je gospod Dušan Šiško že povedal, že štiri poizkuse smo imeli prej. Nas žal ni bilo v dvorani zaradi nekih drugih razlogov ,smo sedeli in takrat je bilo glasovanje – upam, da bo danes drugačno – 41 za, 41 proti. Zanimivo je bilo, da ko sem se s posameznimi poslanci, ki sedijo na desni strani, sploh s kakšnim, ki prihaja iz Prekmurja ali Pomurja, pogovarjal, kako to, je bil odgovor ja, ja, saj je Vlada, državni sekretar je obljubil, da pridejo z boljšim, sistemskim zakonom takoj in bomo potem tako ali tako rešili to, o čemer se pogovarjamo, ker je potrebno Prekmurje, Pomurje, Slovenijo kot celoto zaščiti. Seveda jaz imam navado, da zaupanje je boljše, kontrola je pa še boljša – to je ta stari nemški pregovor – sem takoj potem napisal poslansko vprašanje, ki sem ga že bral tudi vam, gospod državni sekretar, v tem državnem zboru. Navajal sem vaše besede in potem je prišel odgovor Vlade, ja, smo dali v javno obravnavo. Torej decembra lani. Tam sem sicer doživel bridko razočaranje; fracking naenkrat ni več bil fracking, ampak je bil veliki in mali fracking. Potem zadnji stavek je bil pa grozen v resnici, » [[…]]bomo dopuščali omejeno in nadzorovano izvajanje hidravličnega lomljena, ker ne pričakujemo škodljiv posledic za človeka, življenje«. In podobno. Veste, to je grozljiv stavek. To je, gospod državni sekretar, če boste iskali odgovor, to je odgovor s 23. 12. 2020 na poslansko vprašanje 18. 12. Zakaj je pa to v resnici za nas, ki varujemo, želimo varovati okolje, grozljiv odgovor? Ker ko se varuje okolje, se pa ravno obratno pogleda. Ne pogleda se, ali imaš zanesljiv dokaz, da je to, kar počneš, nevarno. Tam, kjer so do sedaj prepovedovali, so šli po obratni poti; namreč, uporabili so tako imenovano previdnostno načelo. Nekateri temu rečejo načelo previdnosti ali načelo razumnega dvoma. Vse tri besede oziroma izrazi pomenijo podobno. V trenutku, ko pride do razumnega dvoma države, ki jim je do državljank in državljanov, do okolja, odreagirajo. Da spomnim še enkrat: Slovenija je to že bila ob soglasni podpori tega parlamenta sposobna narediti, verjetno prva v Evropi mogoče prva v svetu. Dejansko smo se postavili proti multinacionalki, postavili smo se celo proti Evropski agenciji za varno hrano, ker smo rekli, poglejte, tukaj je res nek dvom, da je en konkreten strup, ki se pa široko uporablja, nevaren. Imeli smo samo srečo, da nas je čez nekaj mesecev podprla, tako da je podobno naredila potem tudi Francija, in potem še nekatere druge države. Na evropski ravni pa je bilo zanimivo, da država, ki je pa tudi zelo hitro prepovedala, Nemčija, je pa blokirala prepoved na ravni Evropske unije. Zakaj? Zato, ker je proizvajalec bil od tam, ampak na koncu je prišlo do prepovedi na ravni Evropske unije. To govorim zato, da ne bomo preveč naivno gledali v svet. Ko se vprašamo, kako to, da je v Veliki Britaniji prepovedano, proizvajalec pa od tam, kjer je prepovedano, pride pa v Slovenijo. Poglejte, kakšne so bile navedbe tam v državah, kjer so prepovedali fracking. Sklicevali so se na politiko zmanjševanja onesnaževanja okolja in ogrožanja temeljnih pravic prebivalcev; torej pravice do zdravega in varnega okolja in že znanih posledic za okolje, habitate in zdravje prebivalcev. V Združenem kraljestvu so zapisali, da »hidravlično lomljenje predstavlja okoljsko in družbeno tveganje [[…]]« – govori o tveganju, čeprav so nekatere raziskave šle že zelo naprej, ampak še vedno uporabljata diplomatski izraz tveganje, ki pa je zadosten, da se aktivira previdnostno načelo. [[…]]predstavlja tveganje »in ni v skladu s prizadevanji za zmanjševanje toplogrednih plinov«. Dodatno so napisali, »dokler ne bo dokazano,« – šli so korak naprej –, »da je varno tako v okoljskem smislu kot s stališče varovanja zdravja, bo moratorij«. Torej korak naprej so šli, dokler ne bo dokazano, da ni škodljivo. Recimo, podobno so napisali, da trenutno ni mogoče z gotovostjo in natančnostjo napovedovati možnosti in obsega potresa, povezanega s hidravličnim lomljenjem. To je to, o čemer je govorila gospa Nataša Sukič. Na takšno poslansko vprašanje sem dobil zanimiv odgovor. Odgovor je bil – to, kar je tudi danes gospod državni sekretar nakazal –, da tam, kjer mi imamo podatke, da je fracking prepovedan, da fracking v resnici ni v celoti prepovedan; pa za eno državo pa za drugo državo pa za tretjo državo. Zanimivo je, da potem smi mi ponovno vprašali preko političnih strank – drugače ne moremo, ker smo opozicija –, pa tudi nevladne organizacije so vprašale, in smo dobili potrditev naših navedb. Ampak, ker je seveda navedbe ali je v Nemčiji prepovedano ali ne, ali je v Bolgariji prepovedano ali ne, nam podatki kažejo, da je prepovedano v celoti. Ali je v Franciji? Pa da ne bo med nami na ravni informacij druge politične odločitve, mi, ki verjamemo, da je potrebno razumen dvom maksimalno upoštevati – seveda ga je treba upoštevati! Če vi mislite, da je treba dokazati, da je škodljivo, to je čisto drugačen pristop. Je možen, tudi ga kje uporabljajo, ampak v Evropi, tam, kjer prepovedujejo, gredo po načelu previdnostnega načela, torej razumnega dvoma. In na Ministrstvo za infrastrukturo sem naslovil pobudo, da se organizira mednarodni strokovni posvet, na katerega se povabi tudi strokovnjake iz Nemčije, Francije, Bolgarije, Nizozemske, Združenega kraljestva, Irske in tako naprej, da se razjasnijo razlogi, zakaj so tam prepovedali hidravlični fracking, torej drobljenje, in kako so ga prepovedali. Samo zato, da ne bo med nami, ko se pogovarjamo mi tukaj pa na vladni strani, razlik na ravni osnovnih informacij. Ta pobuda je bila dana aprila. Sem dobil odgovor. Pobuda je bila dana marca, aprila sem dobil odgovor, ampak ni bilo realizacije. Veste, če bi bil res ta dober namen, da se nekaj naredi, bi se potem odreagiralo in bi se mogoče nam dokazalo, da informacije, ki jih mi dobivamo kot opozicija, niso točne, čeprav so točne, ker nam tudi vladni viri v nekaterih državah potrdijo [[…]]Pa jaz ne govorim, da so zlonamerni ti, ki so na vladni strani, ampak očitno imamo šum v informacijah, podatkih in niti tako daleč nismo prišli, da bi lahko to razjasnili. Še enkrat poudarjam: imamo upravičen sum, ki je zadosten razlog, da nas zaščitite. Zdaj pa tisto, to pa kot Prekmurec, pa ne mi zameriti. Prekmurje je po velikosti, kakor da gledamo Berlin, nekih 900 kvadratnih kilometrov, Berlin mislim 850, število prebivalcev je seveda bistveno različno, ampak velikost je pa tukaj nekje. Slovenija je majhna in če si velike države ne upajo privoščiti tovrstnih eksperimentov, en škodljiv dogodek v majhni državi ogrozi celotno državo. V majhnih državah moramo biti previdni bolj, ne pa manj. Zato je moja prošnja, da enostavno naredimo to, kar so naredili tudi v Nemčiji, Franciji, Bolgariji, Nizozemski, Združenem kraljestvu, Irski, in da to enostavno prepovemo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Miha Kordiš, za njim bo razpravljal Primož Siter. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Dejstvo, da moramo pobudo za prepoved frackinga v Državni zbor vlagati kar petkrat, preden se lahko nadejamo uspeha, je zelo povedno. Povedno je iz dveh popolnoma različnih razlogov. Prvič, v Levici jemljemo naše zaveze do zdravega okolja, napore proti podnebni krizi zares. Pri tem bomo vztrajali, ne bomo odnehali, tega principa se držimo že zadnjih sedem let, z njim bomo nadaljevali tudi v naslednji koalicijski strukturi in kot kažejo razprave pri današnji pobudi za prepoved frackinga, je to neka točka, okoli katere se bo naslednja koalicija lahko našla in s skupnimi močmi varovala okolje, zmanjševala izpuste in tako naprej. Drugo, nekoliko manj veselo in ohrabrujoče dejstvo, pa je, da do sedaj pod vlado Janeza Janše nismo zbrali potrebne količine glasov, da bi fracking dejansko prepovedali. In čeravno so škodljive posledice frackinga tako zelo neizpodbitne, da so ga marsikje v drugih državah celo prepovedali – podjetju, ki bi vrtalo in delalo v Petišovcih, je enako prepovedano početi v Veliki Britaniji –, vsemu temu navkljub se še vedno najdejo vladni predstavniki, ki prakso branijo; pa čeravno bo na račun uničenega okolja 90 odstotkov vseh dobičkov odteklo neki tuji multinacionalki. Odteklo bo v tujino; slovenske državljanke in državljani od tega ne bodo imeli nič oziroma še več, v Prekmurju se lahko nadejajo stopnjevanja potresne ogroženosti, stopnjevanja slabega zdravja ljudi in tako naprej. Dilema, pred katero smo postavljeni, v resnici sploh ne bi smela biti dilema. Na eni strani torej imamo multinacionalno korporacijo, ki bi zanemarila posledice na okolje in na zdravje ljudi, ki bi vrtala, izvajala hidravlično drobljenje za svoje lastne dobičke in potrebe po dobičkih investitorjev, na drugi strani pa imamo dejanski trajnostni razvoj, ohranjanje okolja in usmerjene politične napore za preprečevanje podnebnega zloma. Kot rečeno, ta dilema ne bi sploh smela biti dilema. V Levici bomo seveda pobudo za prepoved frackinga podprli. Upamo, da če že ni šlo v tretje rado in ni šlo v četrto rado, bo šlo rado vsaj v peto.
Hvala lepa. Besedo ima Primož Siter, za njim pa jo bo dobil dr. Matej Tašner Vatovec. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Zelo kratek bom. Že peti poskus oziroma peta tovrstna akcija nečesa, kar bi na oni strani Luže rekli no-brainer, ker imamo torej tri v glavnem razloge, vsaj jaz osebno vidim, na področju prepovedi frackinga. Najprej mi dovolite, da sem malo hipijevski. Fracking je zelo invaziven poseg v okolje, v zemljo. V končni fazi ta regija Prekmurje, ki živi od zemlje, bržkone jo tudi najbolj ceni, razume, da je dejansko zemlja vir hrane, vode, vsega, kar potrebujejo; ne samo tam, ampak tudi kot, da rečem, prehranjevalec celotne države. Tako s tega gledišča, čisto nekega moralnega in tudi praktičnega gledišča, je seveda en tak invaziven poseg samo nesmiseln. Potem druga stvar; zelo pomembna točka je. Spoštovane kolegice in kolegi, ne vem, če ste opazili, ampak sredi podnebne krize smo. Glavni problem, glavni povzročitelj podnebne krize so fosilna goriva in ko govorimo o frackingu, govorimo o pridobivanju fosilnih goriv. Vse napredne družbe, vse odgovorne države se pridobivanju fosilnih goriv izogibajo, gredo v obratno smer, iščejo alternative v virih, ki so trajnostni: v soncu, vetru in tako naprej. Fosilna goriva so stvar zgodovine. In tretja stvar. Posledično – prihajam iz Zasavja in zelo dobro vem, kaj pridobivanje fosilnih goriv pomeni za lokalno okolje. Prekmurje, tako kot Zasavje, je zelo specifično okolje. Pridobivanje fosilnih goriv, kakopak, že čisto s svojo tehnologijo okolje uničuje. Ko pa je to okolje uničeno, pa pride šele do glavnega problema v tovrstnem lokalnem okolju, ker takšna skupnost začne na novo oziroma mora na novo iskati svojo identiteto. Sprašuje se, kaj hočemo, in glede na to, da je Prekmurje danes tako silovito lepo in privlačno, si ne znam predstavljati, kaj bi se z njim zgodilo po enem takem uničenju in s čim bi se Prekmurke in Prekmurci morali potem ukvarjati. Skratka zavoljo tega, da profitirajo samo neposredni izkoriščevalci, mi ne smemo dovoliti, da na škodo javnega zdravja, na škodo okolja, na škodo socialne slike regije prepustimo eno tako invazivno obliko. Kot sem že štirikrat, bom tudi petkrat predlog prepovedi frackinga podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo je želela predstavnica predlagatelja Nataša Sukič. Izvolite.
Najlepša hvala. Spoštovane in spoštovani! Da se še enkrat vrnemo h konkretnim argumentom in razlogom, zakaj je edini način, da se zaščitimo, da zaščitimo zdravje ljudi in zdravo okolje, popolna prepoved frackinga. Prvič. Najprej bom začela z argumentom, ki se vam bo zdel najbolj abstrakten, to je tudi omenil kolega Primož – fracking ima vpliv na podnebne spremembe. Ampak to je tisto, kar ta trenutek prebivalstvo Petišovcev verjetno niti toliko ne zadeva, zadeva ga v neki perspektivi, ampak vendarle. Pri frackingu je velik problem, ki prispeva k podnebnim spremembam, uhajanje metana; tudi uhajanje metana, čeprav soglasja o tem, koliko metana pri frackingu uide v zrak, sicer ni, nekatere študije vendarle kažejo, da je uhajanje metana lahko hujše od kurjenja premoga. Ampak pustimo. To je pač nek argument, bom rekla, krovni, splošni, ki se tiče tega, kako naj se borimo proti podnebnemu zlomu. Vpliv hidravličnega lomljenja na vodo. Tukaj je situacija zelo zelo zaskrbljujoča. Namreč, mešanica kemikalij, ki se pri frackingu uporablja, vsebuje naftalin, formaldehid in številne hlapne organske spojine, in pri frackingu tako nastaja nevarnost onesnaženja pitne vode, nevarnost onesnaženja površinskih voda zaradi izlivov in problem odlaganja odpadne vode. Primeri iz tujine zelo nazorno kažejo, da se v bližini lokacij frackinga zaznava onesnaženost podtalnice in pitne vode, ki so posledica frackinga. Vemo, v Petišovcih je vrtina globoka 3 tisoč 500 metrov, če pride tam do dogodka, do minimalnega uhajanja izlitja, je to to, o čemer sem vam ravnokar govorila. Hidravlično lomljenje ima tudi vpliv na zrak, smo rekli, ampak to so kolegi že prej omenjali in se ne bom ustavljala pri tem – na pokrajino in ekosisteme prav gotovo. Negativen vpliv, kajne, povzroča lahko erozijo in sedimentacijo, povečano nevarnost za vodne ekosisteme zaradi potencialnega razlitja in odtoka kemikalij, fragmentacijo habitatov, izgubo obrežnih območij in zmanjšanje razpoložljivih površinskih in hiporeičnih količin vode zaradi znižanja lokalnih podzemnih vod, da ne omenjam vrsto stresorjev, ki vplivajo na zdravje tam prostoživečih živali. Vemo, da so Petišovci, da je to lokacija, da je v bližini biosferno območje Mure; reke Mure, ki je bilo leta 2018 s strani Unesca priznano kot izjemno naravno bogastvo in je torej unikum v svetovnem merilu. Mislim, to je res biser, eden izmed številnih naših naravnih biserov – Slovenija ima to srečo, da imamo res številne naravne bisere; pa menda ga bomo ja čuvali, no! Potem, seveda, pri frackingu nastaja tudi več vrst odpadkov. Največji vpliv imajo odpadki, ki nastajajo pri vrtanju, in seveda tudi odpadna voda. Odpadni mulj, ki nastane, recimo, pri vrtanju, vsebuje strupene sestavine, kot je barit, pa tudi ogljikovodike, celo radioaktivne snovi in težke kovine. Mislim, spoštovane in spoštovani, no, res, če zaradi frackinga pride do minimalnega uhajanja tudi manjših količin ogljikovodikov ali vbrizganih kemikalij ali drugih strupenih snovi v zemljo in podtalnico, je kakršnokoli izvajanje popravljalnih ali omilitvenih ukrepov na teh globinah v bistvu nemogoče. Prav tako je nemogoče z gotovostjo napovedati, kje in kdaj, tako pod zemljo kot na površini, lahko pride do škodljivih posledic za okolje, naravo ali za zdravje ljudi. In to je tisto, o čemer so tudi moji kolegi prej, vsi po vrsti, govorili. Recimo, ne vem, treba se je obnašati skladno s previdnostnim načelom in vsekakor to, kar je kolega Šiško poudaril: ne smemo poklekati pred kapitalskimi apetiti tujih korporacij. Ne, zaščititi moramo sami sebe! Kdo nas bo zaščitil, če ne mi sami? Hvala zaenkrat.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobi besedo še predstavnik Vlade in predstavnica predlagateljev. Želi kdo besedo? Predstavnik Vlade, državni sekretar Aleš Mihelič, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Dolžan sem še dva odgovora, in sicer s strani predlagateljev je bil izpostavljen Geoenergo. Torej, odločitve o tem še ni. Podanih je bilo zgolj 90 vlog, odločitve pa še nobene podane. Obenem bi se obregnil še ob Francijo. V Franciji je prepoved hidravličnega lomljenja, kjer pa je dovoljeno vtiskovanje vode za pridobivanje ogljikovodikov in hidravlično lomljenje za izkoriščanje geotermalne energije. Torej je regulirano, ni prepovedano. Seveda sem dolžan odgovoriti tudi na opazko. Seveda se ne izmikam nobenim odgovorom, kot je gospod Židan izpostavil. Gre zgolj za to, da imamo določen čas in po nekaj poslancih poskušam odgovoriti čim več poslancem hkrati. Je pa nenavaden pristop. Preseneča me, da to podpirate, da nekdo pristopi do predstavnika Vlade in zahteva, da se nemudoma javi k besedi. Ampak nič hudega, z veseljem odgovorim in se temu vsekakor ne izmikam. Torej, sistemski zakon je v vladni proceduri in upam, da bo čimprej tudi v Državnem zboru. Naslovil bo bolj ali manj vse te stvari, ki so bile danes izpostavljene, in verjamem, da bomo dobili tudi prave rešitve. Hvala lepa.
Hvala lepa. Postopkovno? Mag. Dejan Židan, izvolite.
Hvala. Ne bi želel, da se navaja nekaj, česar nisem naredil. V bistvu sem samo opozoril, da je poslanka vprašala iz klopi, kar se vidi v magnetogramu in tudi na posnetku. Res je, da v skladu s poslovnikom predstavnik Vlade lahko, lahko pa tudi ne, odgovori, ker to ni odbor. Je pa to po drugi strani stvar dobre prakse. Hvala.
Hvala lepa. Mislim, da je do sedaj procedura dokaj korektno tekla. Tudi razprave so bile korektne. Tako predlagam, da nadaljujemo s tem, da dam besedo še predstavnici predlagateljev Nataši Sukič. Izvolite.
Hvala lepa. Glejte, na nek način me žalosti dejstvo, da je v koalicijskih klopeh molk, da praktično ni bilo razprav, in to tudi svoje pove. Verjetno pove, da poslanke in poslanci, ne vem, ali bežijo pred temi dejstvi, ker pač morajo bežati; kot je bilo razvidno, recimo, iz stališča SDS, se zanašajo na to, da bo pogodbe z Ascent Resources konec prihodnjega maja prihodnje leto. Ampak ne vem, ali tudi oni niso opazili tega podtaknjenca v PKP9, pri čemer smo vsi na to mino naleteli 13. julija lani, dva dni po referendumu o vodah, kjer pač, kot vidimo, Vlada odpira možnost, dopušča možnost vsem koncesionarjem, tudi Ascent Resources, da na njihovo zahtevo podaljšajo koncesijo za 18 mesecev. To bi pomenilo v primeru Ascent Resources, če izračunamo, da bi se torej njihova koncesija potegnila do leta 2024. Veste, kakšna nevarnost je to? In samo z zakonom, ki prepoveduje fracking, lahko enkrat za vselej preprečimo razna tovrstna poigravanja, izigravanja na škodo ljudi. Pa ne samo na potencialno škodo zdravja ljudi, igrate se celo z življenji ljudi. Kajti, če pride do potresov ali zastrupitve, recimo, vode ali česarkoli, zraka, bodo ljudje preprosto lahko izgubili tudi življenje. Mislim, da si tega nikakor ne sme dovoliti nobena odgovorna politika; ne leva, ne desna, ne sredinska, ne katerakoli. Skratka, ponavljam se že, ampak moram še enkrat poudariti: varnega frackinga ni; ni velikega in malega frackinga. Fracking, kot smo dokazali, je potencialno izjemno ogrožajoč, izjemo škodljiv. Primer Groningena, kjer gre za enako strukturo tal kot v Petišovcih, pove vse. Potresi v Petrinji nam dajo misliti, nas navdajo s strahom, da se to tam že morda dogaja. Skratka, nihče nam ne more jamčiti, da se v globinah vrtnin ne more kaj zalomiti, kar bo potem dejansko vodilo v uhajanje strupenih snovi, v onesnaževanje podtalnice in v onesnaženje pitne vode in s tem v ogrožanje zdravja ljudi. Nihče nam ne more jamčiti, da tam ne bo potresov. Ne morete nam tega jamčiti! Žal ne morete, ker če bo prišlo do tega frackinga, tam so seveda zaenkrat bila samo poskusna vrtanja – mislim, da dvakrat –, ampak, ko bo to enkrat potekalo na redni osnovi, spoštovane in spoštovani, se vse to zelo verjetno lahko pripeti. Pa tudi, če je samo malo verjetno, enostavno si ne smemo tega dopustiti! In samo z zakonom lahko to zgodbo zaključimo v dobro ljudi, v dobro javnega interesa in ne v dobro neke izkoriščevalske korporacije, ki za nameček si je privoščila celo groziti nekdanjemu ministru. Že to bi moralo povedati vse, že tu bi morali vsi alarmi zazvoniti! To je enostavno nedopustno. Korporacija, ki v primeru, da bo izvajala fracking, pokasirala 90 odstotkov profita, delovnih mest praktično za naše ljudi ne bo. Ne bo! Sploh več ne razumem, po kateri logiki naj bi mi na to pristali. Kaj ima Slovenija od tega, razen zelo velike grožnje, zelo velikih okoljskih posledic in posledic za zdravje ljudi? Da ne omenjam, da se bo uničilo res marsikaj v Prekmurju, ki je vendarle pokrajina nekih priložnosti, ima čudovito biosferno območje Mure, ima vedno bolj razvit termalni turizem, poljedelstvo in tako naprej. To je naša žitnica te države konec koncev. In kot je povedal kolega Židan, en tak hud dogodek v mali državi bo imel hude posledice ne samo za lokalno prebivalstvo, ampak za vse nas. Ljudje iz Lendave kličejo, da prepovejmo fracking, občinski svet nas je pozval. Ja, pa oni tam živijo, spoštovane in spoštovani! Ne moremo mi tukaj birokratsko urejati njihovih življenj in jih izpostavljati nevarnostim. Dajmo jih poslušati, dajmo ji prisluhniti in dajmo jim iti naproti. Žal smo mi tisti zakonodajalci, ki odločamo o teh stvareh, in v naših rokah je, ali jih zaščitimo ali jih pustimo na cedilu; ali pokleknemo pred tujo korporacijo ali imamo vendarle neko držo in se ne pustimo izsiljevati. Tako še enkrat: varnega frackinga ni in edina pot je zakonska prepoved frackinga. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki so to želeli, so dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni poteke, sprašujem, ali želi na podlagi 71. člena Poslovnika še kdo razpravljati. Ugotavljam, da ni interesa, zato zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 21. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA – PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEBAH ZAKONA O JAVNEM ŠTIPENDIJSKEM, RAZVOJNEM, INVALIDSKEM IN PREŽIVNINSKEM SKLADU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 22 poslank in poslancev s prvopodpisanim Mihom Kordišem. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 22 poslank in poslancev s prvopodpisanim Mihom Kordišem zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. [[nemir v dvorani]] Prosim za malo miru v dvorani! Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja Mihu Kordišu. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Enostarševska gospodinjstva v tej državi veljajo za eno izmed tako imenovanih ranljivih skupin, seveda popolnoma upravičeno. Že če pogledamo zgolj gole statistike, zelo hitro ugotovimo, da kar ena petina enostarševskih gospodinjstev živi pod pragom tveganja revščine. Še posebej pa se za ta revna enostarševska gospodinjstva socialna slika zaostri v razmerah, ko otroci v teh gospodinjstvih ne prejemajo preživnine s strani odsotnega starša, običajno gre za očete, in se pogovarjamo o materah samohranilkah z otroki. Država je tako stisko in neplačevanje preživnin že predvidela, ampak je uredila področje na način, da je do tako imenovanega nadomestila za preživnino zelo težko priti. V primeru, da nek otrok dogovorjene preživnine ne prejema, se mora mati podati na iskanje svoje pravice po sodnih poteh. Preden lahko uveljavlja pravico do nadomestila preživnine, mora namreč sprožiti izterjavo, mora skozi težak sodni postopek, zato da lahko potem z dokumenti sodišča na preživninskem skladu sploh dokazuje, da ji preživnina ni bila izplačana. In potem gredo postopki naprej. To je zelo problematično že v konceptu. Država je tista, socialna država je tista, ki bi morala zaščititi šibkejšo stran vedno in povsod v čisto vsakem konfliktu. Tu pa je prepuščeno materam samohranilkam, njihovim otrokom, da se poglabljajo v področje in da se ukvarjajo s področjem, za katerega pogosto nimajo časa, nimajo strokovnega znanja, kaj šele psihosocialnih kapacitet v razmerah socialnih stisk. Če ob tem niti ne poudarjamo posebej, kako zelo psihološko izčrpljujoč je postopek na sodišču, skozi katerega mora neka mati z otrokom, ki je ostala brez preživnine, iti, ker se mora v tem sodnem postopku soočiti neposredno s svojim nekdanjim partnerjem. Ti partnerji so pogosto nasilni, situacijo izrabljajo, preživnin ne plačujejo z izmikanjem in iskanjem lukenj v zakonodaji, ustrahujejo upravičence do preživnin in tako naprej. V Levici zato predlagamo, da se postopek bistveno poenostavi. Nadomestilo preživnine lahko mati samohranilka po našem predlogu uveljavlja na način, da se preprosto neposredno obrne na preživninski sklad, kjer dokaže na vse načine, kot lahko – z bančnimi izpiski, z drugo dokumentacijo –, da preživnina ni bila plačana v določenih gabaritih, potem pa sklad nemudoma, brez posredovanja sodišča, izda odločbo, na podlagi katere taka mati samohranilka nadomestilo do preživnine tudi uveljavlja. Še en problem, ki je povezan s trenutnim ustrojem, je dejstvo, da čeravno enostarševsko gospodinjstvo ne prejema preživnine, centar za socialno delo obravnava prihodke takega gospodinjstva, kot da je preživnina na TRR tega gospodinjstva dejansko prišla in jim za ta znesek, ki ga ne otrok ne mati nikoli nista videla, zniža višino denarne socialne pomoči, do katere je tako gospodinjstvo upravičeno. In je stiska dvojna. Prvič, ostanejo brez preživnine. In drugič, denarna socialna pomoč, ki bi jim vsaj malo v taki situaciji lahko pomagala, je znižana in ni izplačana v taki višini, kot bi lahko bila oziroma kot bi morala biti. Tudi to rešujemo z našim zakonom na način, da je odločba preživninskega sklada izdana hitreje in neposredno, brez težaških sodnih postopkov podlaga, na kateri se lahko centru za socialno delo zelo hitro dokaže, da preživnina ni bila plačana in se torej lahko uveljavlja polna pravica do denarne socialne pomoči. Žal je bila logika zdaj že kar nekaj let slovenske socialne države ta, da se je zagradila za birokratski labirint s prioriteto, da ljudi odganja od uveljavljanja njihovih pravic, namesto da bi jim pomagala. Vsaj na nekem malem področju materam samohranilkam, na področju neplačanih preživnin, želimo s tem našim zakonom pomagati in socialno državo vzpostavljati kot njihovega varuha, ne pa njihovega biriča.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Mag. Marko Koprivc bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Spoštovani! Socialni demokrati smo podoben predlog spremembe zakonodaje, ki je predvidel poenostavitev in pospešitev postopkov za uvajanje pravice do nadomestila za preživnino septembra letos na Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide že enkrat podprli. Na žalost predlog treh novel, ki bi izboljšale socialno varnost družin in zmanjšale materialno in psihosocialno stisko otrok, katerih starši ne plačujejo preživnine, ni dobil potrebne večinske podpore na matičnem odboru. Zato se je zakonodajni postopek takrat zaključil. Takrat se je v razpravi na odboru izkazalo, da bi bilo nujno potrebno celovito urediti sistem, ki ureja preživnino ter njihovo izterjavo v primeru njenega neplačevanja. Socialni demokrati še vedno ocenjujemo, da bi tudi tokrat predlagana sprememba zakonodaje predstavila prvi korak, ki bi olajšal upravljanje pravice do nadomestila za preživnino. Zato bomo podprli sklep, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Glede na trenutno ureditev mora zakonit zastopnik otroka, ki želi uveljaviti pravico do nadomestila za preživnino, najprej sam poskusiti izterjati preživnino od starša, ki jo je dolžan plačevati. Šele nato lahko skrbnik otroka vloži vlogo za nadomestilo preživnine, v kolikor ni bil uspešen pri izterjavi oziroma če postopek izterjave traja več kot tri mesece. Že septembra smo poudarili, da gre v večini primerov za matere, ki so zaradi ločitve od zakonca oziroma partnerja že tako v težkem materialnem in psihosocialnem položaju, mnoge izmed njih pa so tudi žrtve družinskega nasilja. Pri tem nevladne organizacije, ki se ukvarjajo s to problematiko, opozarjajo, da je v takšnih primerih neplačevanje preživnine tudi oblika ekonomskega nasilja, ki lahko traja še dolgo potem, ko je žrtev nasilja prekinila vse stike s svojim nekdanjim nasilnim zakoncem oziroma partnerjem. V praksi se je že večkrat izkazalo, da zakonite skrbnice otrok že vnaprej vedo, da ne bodo uspešne z izvršbo, ker starš, ki bi moral izplačati preživnino, bodisi skriva dohodke ali premoženje, je nezaposlen ali pa ima dohodke nižje, kot je na njih mogoče poseči z izvršbo. V posameznih primerih pa je starš, ki ne plačuje preživnine, celo brezdomen, v zaporu ali preseljen v tujino na neznani naslov in ga preprosto ni mogoče najti. Neplačevanje preživnine ima neposredne negativne posledice na materialni in socialni položaj otrok. V družinah z nizkimi dohodki lahko neplačevanje povzroči tudi hudo materialno prikrajšanost otroka pri osnovnih življenjskih potrebščinah. Zato bi morali postopek za pridobitev nadomestila v primeru neplačane preživnine poenostaviti. Zakonodaja je namreč preveč zapletena in zbirokratizirani sodni postopki izterjave pa so predolgi za tiste, ki se morajo preživljati z minimalnih dohodki in potrebujejo preživnino zato, da zagotovijo hrano ali obleko za svojega otroka. Tako bomo zadevo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Primož Siter bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala lepa. Dober dan! Dovolite mi, da pričnem z zgodbo: »Noseča sem šla s partnerjem narazen, ker je bil nasilen. Na sodišču sva uredila preživnino, saj se otroku ni hotel odpovedati. V naši državi je možno, da je v sklep sodnica napisala, da mi bo preživnino plačeval na roke. In potem se je začelo! Plačevati ni želel, saj naj ne bi meni denarja dajal za moje potrebe. Sprva je prinesel plenice in oblačila, kar mi je bilo tudi v redu, in sem bila zadovoljna. Po enem letu otroka ni več obiskal, tudi prinesel nič, še manj pa nakazal ali prinesel denar na roke, saj si je ustvaril svojo veliko družino. Pet let nato nisem prejela niti ene preživnine. Ker je naš zakon napisan tako, da ščiti nasilneže, sem bila dostikrat na dnu, preživnino pa so mi upoštevali pri izračunu razreda za otroške dodatke, subvencijo vrtca. Otroške dodatke mi je neprejeta preživnina znižala, plačilo vrtca pa zvišala. Po šestih letih se je odločil nakazovati. Najbrž zato, ker je imel od tega neke koristi, olajšave. Otroka ni videl že mnogo let, ampak ne zaradi mene, nikoli nisem branila stikov. Dolžan mu je – saj to je otrokova pravica in ne moja – okrog 6 tisoč evrov. Že tako pa je znesek preživnine nekaj malega čez sto evrov, kar je sploh absurdno, otrok stane precej več. Sedaj ga živi dejansko moj novi mož, s katerim sva že dolgo skupaj. Naj še dodam, zakaj nisem šla v izvršbo, boste vprašali – ker je nasilnež! Sem raje spala mirno, čeprav dostikrat nisva imela za jesti. Nož na vratu mi je pač enkrat bil dovolj. Hvala za vaš trud. Upam, da se te zadeve korenito spremenijo. Za nekatere ženske je dajanje v izvršbo, žal, nemogoče.« To je samo ena od zgodb, ki smo jih prejeli. Enostarševska gospodinjstva so ena od najbolj ranljivih skupin v Sloveniji. Pod pragom tveganja revščine živi kar vsako peto enostarševsko gospodinjstvo. Preživnine v Sloveniji so odmerjene izredno nizko. Kar 3 tisoč 500 upravičencev prejema preživnino, določeno nižje od 20 evrov, 12 tisoč 500 jih ima preživnino nižjo od 80 evrov, 33 tisoč 500 upravičencev prejema preživnino nižjo od 120 evrov. Po prekinitvi partnerske skupnosti skrb za otroke kar v 80 odstotkih seveda prevzamejo ženske, očetje pa so zavezani plačevati preživnine. Trenutno zastavljeni sistem izplačevanja preživnin le še dodatno poglablja neenako razmerje moči med bivšima partnerjema, saj v celoti prelaga breme in odgovornost za izterjavo neplačanih preživnin na ramena mater, ki so jim v varstvo in vzgojo že zaupani mladoletni otroci. Eden glavnih problemov slovenskega preživninskega sistema je neučinkovit in zapleten postopek pridobitve nadomestila preživnine. Javni štipendijski, razvojni, invalidski in preživninski sklad po trenutno veljavni zakonodaji namreč nadomestilo preživnine začne izplačevati šele, ko je bil s strani preživninskega upravičenca podan predlog za izvršbo na neplačano preživnino. Hkrati pa sistem dopušča anomalijo, kjer se preživnina upošteva kot dohodek pri uveljavljanju socialne pomoči in drugih pravic tudi, če je drugi starš sploh ne izplačuje, kot smo slišali iz uvodnega pričevanja. Trenuten način podajanja vloge za nadomestilo preživnine je sporen, saj prelaga odgovornost za ureditev stanja na tistega starša, ki je praviloma že tako v oteženem materialnem in psihosocialnem položaju oziroma celo na otroka samega, če je dopolnil 18 let in se redno šola. Dodatno je postopek izvršbe, ki je pogoj za upravičenost do nadomestila preživnine, izjemno zapleten in od upnika terja ogromno vložene energije in znanja, ki ga tako rekoč brez pravnega svetovalca, ki seveda nekaj stane, pogosto sploh ni mogoče izpeljati. V Levici predlagamo sistem, v katerem država zaščiti najšibkejše; sistem, ki ne poglablja neenakih razmerij moči med posamezniki, in sistem, v katerem je država dejansko posrednik med šibkejšim in močnejšim. Postopki pred sodiščem so praviloma dolgotrajni in izčrpavajoči. Še posebej so obremenjujoči v primerih, ko otrok toži starša in ko je bilo posredi celo družinsko nasilje. Zato v primeru neplačevanja preživnin predlagamo, da se otrokom olajša pot do nadomestila in omogoči socialne transferje v zneskih, kot jim pripadajo, tudi brez sodne poti. Torej predlagamo, da se trenutni nujni pogoj za dokazovanje neprejemanja preživnine, ki je predlog za izvršbo, izbriše iz obveznih dokazil pri vlaganju zahtevka za nadomestilo preživnine, upravičencem pa naj se omogoči dokazovanje tudi z ostalimi dokazili, s katerimi se po trenutni ureditvi dokazuje pred sodiščem. Preživninski sklad pa naj že na začetku postopka nase prevzame breme izterjave neplačane preživnine in spremljajoče mučne sodne postopke. Tako preživninski upravičenci v primeru neprejemanja preživnine ne bodo rabili v neposredno konfrontacijo z zavezancem na sodišču. Na tak način torej postavljamo že na samem začetku dokazovanje upravičenosti do državnega nadomestila državo za posrednika med upravičencem in zavezancem; za posrednika med šibkejšim in močnejšim, za posrednika med otrokom in odraslim. Država je tista, ki je dolžna poskrbeti za izvajanje ustavne pravice otrok, ki staršem nalaga dolžnost preživljanja. Posledično bo s predlaganimi spremembami družinam, v katerih so otroci zaupani v varstvo in vzgojo zgolj enemu od staršev, olajšana pot do upoštevanja dejanskega dohodkovnega stanja pri izračunu višine zneskov upravičenosti do pravic iz javnih sredstev, kar je seveda še posebej pomembno pri določanju zneska denarne socialne pomoči, ki omogoča dejansko preživetje družinam v najhujši socialni stiski. Predlog podpirajo tudi nevladne organizacije, Zveza prijateljev mladine Slovenije, Pravno-informacijski center nevladnih organizacij, Društvo za nenasilno komunikacijo in Društvo SOS telefon za ženske in otroke. Ključna naloga pravne države, ključna naloga socialne države je zaščita najšibkejših med nami. Naj vam za konec naštejem nekatere izmed njih. Mama najstnika na minimalni plači; študent, ki ga nobeden od staršev ne želi preživljati; osnovnošolec, ki vidi očeta samo za rojstni dan; mama ki je vložila denar v sodne prevode namesto v počitnice z otrokom; otrok, ki prejema od očeta samo darilo za božič; mama dveh otrok, ki je 50-odstotni invalid; osnovnošolka, ki ima očeta odvisnika, ki živi na Norveškem; mama otroka, ki ji je oče grozil z nožem na vratu. Predlagane spremembe preživninske zakonodaje, kolegice in kolegi, bi pomagale ravno njim. Odločitev je seveda v vaših rokah. V Levici bomo predlog podprli.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Aleksander Reberšek, predstavil bo stališče Poslanske skupine NSi. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, hvala lepa za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Podoben predlog zakona, ki ga danes obravnavamo, smo septembra že zavrnili. Sprememba je le ta, da se že veljavni standardi s tem predlogom glede na septembrski predlog še znižujejo. V trenutni ureditvi velja, da se lahko otrok ali eden od staršev v primeru neplačevanja preživnine obrne na Javni štipendijski, razvojni, invalidski in preživninski sklad, da ta založi znesek neplačane preživnine otroku in ga nato izterja od upravičenca. Pri tem mora z enim od navedenih dokumentov dokazati, da se preživnina ne izplačuje. To so predlog za izvršbo, potrdilo sodišča o njegovi vložitvi sklepa o izvršbi, dokazila o neuspeli izvršbi ali potrdilo pristojnega ministrstva, da je začel teči postopek za izterjavo iz tujine. Predlagatelji sprememb s temi novelami zakona želijo, da upravičencu do preživnine ne bi bilo potrebno dokazovati neizplačevanja preživnine, ampak bi se lahko brez kakršnihkoli dokazil obrnil na preživninski sklad. Preostalo delo, izterjavo preživnine tistega od staršev, ki je dolžan izplačevati preživnino, pa naj opravi sklad. V Novi Sloveniji - krščanski demokrati predlogu sprememb nismo naklonjeni, saj zagovarjamo, da naj se država ne vmešava v družinsko življenje, ampak naj se po načelu subsidiarnosti zadeve uredijo najprej na najnižjem nivoju, torej znotraj družin. Šele ko dogovor v družini ni možen in so bila uporabljena vsa sredstva, v našem primeru zahtevek za izplačilo preživnine, naj se vmeša država s preživninskim skladom. Socialna varnost temelji na osnovni ideji solidarnosti, skupnost zameji tveganja, ki jih posameznik sam nikoli ne bi zmogel razrešiti. Osnovne oblike solidarnosti so pomoč in podpora v najožjem življenjskem krogu; najprej v družini, ki je osnovna celica družbe, nato med prijatelji, sosedi in v zasebnih skupnostih. Družba mora zagotoviti, da nobeden posameznik ali skupina ne živi pod mejo socialne varnosti. Spodbujamo zavestno osebno odgovornost posameznika za lasten in varen socialni položaj predvsem v starosti. Za socialno varnost vsakega posameznika je zato odgovornih več dejavnikov; najprej vsak posameznik sam, nato njegova družina, njegovo delovno in bivalno okolje in nazadnje država z učinkovito zakonodajo in primernimi finančnimi viri. V Poslanski skupini Nove Slovenije predloga zakona ne bomo podprli.
Hvala lepa. Mag. Andrej Rajh, bo predstavil stališče Poslanske skupine SAB. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, kolegice poslanke in poslanci! Preživnina je eden izmed tistih institutov družinskega prava povezan zlasti s preživninskim razmeram med otroci in starši ali med zakoncema oziroma bivšima zakoncema. Najpogosteje se z njo srečamo ob razvezi zakonske zveze, ki tako staršema kot otrokom povzroči velik stres. Hkrati pa pomeni tudi finančno obremenitev tistega starša, ki po razvezi prevzame večinsko skrb za otroke, zato preživnina marsikateremu skrbniku predstavlja razbremenitev in večini omogoča ohranitev osnovnih standardov bivanja in dejavnosti, na katere je bil otrok vajen. Kadar pa eden izmed staršev obveznosti plačevanja preživnine ne izpolnjuje, v vlogo upnika stopi javni preživninski sklad, ki pred tem otroku oziroma staršu izplača nadomestilo preživnine, ki jo kasneje izterja od zavezanca. A za marsikaterega upravičenca do nadomestila preživnine je postopek pridobitve nadomestila preveč dolgotrajen, mučen in predrag. Po trenutni ureditvi mora namreč upravičenec najprej počakati, da zavezanec za plačilo preživnine trikrat zaporedoma ne plača preživnine, potem mora vložiti predlog za izvršbo in čakati še dodatne tri mesece, da je upravičen do vložitve zahtevka za nadomestilo preživnine. Predlagana sprememba, ki jo v Državnem zboru obravnavo že drugič, bi ta postopek poenostavila tako, da bi se ukinil nujni pogoj za zahtevek za nadomestilo preživnine, ki je trenutno izvršilni predlog za izterjavo neplačane preživnine. Na ta način se uvaja lažjo pot do pridobitve nadomestila preživnine za upravičence. Slednje izboljšuje socialno varnost družin, ki preživnin zaradi neplačevanja s strani zavezanca ne prejemajo. Kot navaja predlagatelj, bo v zahtevku za nadomestilo preživnine zadoščala vloga za pridobitev nadomestila preživnine in dokument z veljavnim izvršilnim naslovom, katerim bo predložena ostala dokazila, iz katerih je razvidno, da preživnina ni bila plačana oziroma da jo preživninski zavezanec plačuje neredno. Breme izterjave neplačane preživnine se bo tako že ob vložitvi zahtevka za nadomestilo preživnine preneslo z upravičenca na sklad, kar pozitivno vpliva na dostopnost nadomestila. Prav tako bodo spremembe imele pozitiven učinek na tiste enostarševske družine, ki so upravičene do denarne in socialne pomoči, saj se bo olajšala pot do upoštevanja dejanskega dohodkovnega stanja pri izračunu višine zneska upravičenosti do socialnih prejemkov. Odločba sklada namreč predstavlja dokazila pri uveljavljanju pravic iz javnih sredstev na centru za socialno delo, da oseba preživnine dejansko ne prejema. Hkrati pa bi se črtal še člen, ki onemogoča, da se nadomestilo preživnine izplača tudi preživninskim upravičencem, ki jim je bil z izvršilnim naslovom določen znesek preživnine nižji od 8,35 evra. V Poslanski skupini SAB menimo, da je ta na videz majhna sprememba eden izmed velikih korakov k cilju pravične obravnave najranljivejših skupin, zlasti otrok, saj jim omogoča bolj brezskrbno otroštvo ali šolanje ter hkrati rešuje marsikatero socialno stisko enostarševskih družin. Poenostavitev in pohitritev postopkov za pridobitev nadomestila preživnine in s tem povečanje socialne varnosti družin za Poslansko skupino SAB nedvoumno predstavlja spremembo, vredno podpore. Poslanci SAB bomo predlog podprli. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Jurij Lep. Predstavil bo stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite.
Hvala, gospa podpredsednica, za besedo. Kolegice in kolegi, vsem lep dober dan! Že pred nekaj meseci smo na Odboru za delo, družino in socialne zadeve in invalide obravnavali identično novelo preživninskega zakona. V njenem okviru so predlagane poenostavitve postopka pridobitve nadomestila preživnine ter s tem zagotovitev primernejšega in hitrejšega načina uveljavljanja pravic do nadomestila v primeru neplačevanja preživnin. Takrat spremembe niso bile deležne zadostne parlamentarne podpore s koalicijsko argumentacijo, da je obstoječa ureditev ustrezna in nepotrebna sprememb, a tisti, ki smo takrat sedli na Odboru za delo in spremljali stališča vseh prisotnih zainteresiranih deležnikov, smo se lahko prepričali, da papir prenese veliko in da je praksa drugačna od tistega, kar piše v zakonu. Ob razhodu staršev se velikokrat zgodi, da se socialno-materialni položaj upravičencev do preživnine, torej otrok, poslabša. Realnost je namreč takšna, da se preživnine na sodiščih določijo v minimalnih, skorajda sramotnih zneskov, velikokrat pa je njihovo izplačilo potrebno še izterjati. Seveda že sedaj obstaja zakonska možnost, da se vloži predlog za izvršbo, pogosto pa se že pred vložitvijo predloga ve, da izvršba ne bo uspešna. Zavezanci so prav presenetljivo spretni v tem, kako skrivajo svoje premoženje, kako delodajalce prosijo, da jim plačajo na roko, kako odpirajo račune v tujini in kako lastništvo svojih vidnejših premičnin in nepremičnini prepisujejo na druge ljudi. Takšna dejstva, ki smo jim priča, nas v Poslanski skupini nepovezanih poslancev prepričujejo v to, da so spremembe preživninskega zakona, s katerimi se ukinja nujni pogoj za pridobitev nadomestila preživnine, ki je trenutno izvršilni predlog za izterjavo neplačane preživnine, nujen. Zahtevku za nadomestilo preživnine bi po novem zadoščala vloga za pridobitev nadomestila z veljavnim izvršilnim naslovom in ostalimi priloženimi dokazili, iz katerih je razvidno, da preživnina ni bila plačana. Res je, da se bo s tem dodatno bremenilo javni preživninski sklad, zato bi bilo v prihodnjih korakih zakonodajnega postopka nujno razmisliti o kakšni drugi, optimalnejši rešitvi. Ne glede na to pa bo otrokom in tistim staršem, ki bodo z njim ostali po razhodu, olajšana pot do uveljavljanja pravice do nadomestila preživnine. Revizija dolgotrajnih in zapletenih preživninskih postopkov je nujna, ker se mnogokrat v napoto pri uveljavljanju pravic v že tako težkih družinskih okoliščinah, s katerimi se soočajo upravičenci. Gre namreč za občutljivo problematiko, ki je ni mogoče presojati zgolj skozi obstoječa zakonska določila, temveč predvsem z vidika izvajanja v praksi. Naloga države je, da osebne stike osmisli v ustrezni sistem, ki bo zmožen celovito odgovoriti in reševati probleme posameznikov. Pričakujemo, da bo tokrat na strani koalicije več posluha za spremembe, ki jih predlaga del opozicije, nepovezani poslanci pa jih podpiramo in bomo glasovali za sklep, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Gospod Dušan Šiško bo predstavil stališče Poslanske skupine SNS. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Lepo pozdravljeni vsi ostali prisotni! Življenje v enostarševski družini oziroma v družini samohranilcev, kot po domače govorimo, prinaša mnogo zapletov v večini državljanom nerazumljivi situaciji. Če zgolj mimo obravnavane teme omenim 151. člen Družinskega zakonika, ki je nočna mora vseh samohranilcev. Člen namreč med drugim določa, da ločena starša odločata o vprašanjih, ki bistveno vplivajo na njegov razvoj sporazumno in v skladu s koristjo otroka, to pa si vsak razlaga po svoje; od tega, da pride do nagajanj, ko se odloča na primer o obiskovanju verouka, ko se otrok odloča o šolanju, ko je treba izbrati zdravnika, zobozdravnika in še bi lahko našteval. Da nekdo plačuje preživnino, se razume, da ima s tem tudi dovoljenje se vtikati v vse. Epilogi se potem odvijajo na sodišču. Kako se te bitke tudi lahko končajo, smo videli lanskega božiča v Gerečji vasi. Kar nekaj zakonov v slovenskem prostoru so neposredno ali posredno povezani z družinami samohranilcev. Nekateri zakoni in členi, kot omenjeni člen, spreminjajo življenje dveh ločencev v pravi pekel. Če je še dobrih 30 let nazaj veljalo, da je ločitev nekaj zavržnega, pa se število ločitev od osamosvojitve dalje povečuje, posledično tudi število samohranilcev, nekateri pa se ločujejo tudi namerno, da izkoriščajo zakonsko luknjo in na ta način izrabljajo določene državne bonitete. Res je, da se je lani zaradi epidemijo ločilo zgolj tisoč 774, a leto poprej je ta številka bila krepko čez 2 tisoč. Kljub večanju števila ločitev se pa žal zakoni ne spreminjajo v smeri, da bi se uskladili glede na potrebe, ki nastanejo v tovrstnih družinskih skupnostih. Tako lahko potem v Zakonu o javnem štipendijskem, razvojnem, invalidskem in preživninskem skladu Republike Slovenije beremo v 21.e členu, »nadomestilo preživnine se ne izplačuje, če je znesek nadomestila preživnine nižji kot 2 tisoč tolarjev«. Spoštovani kolegi in kolegice, 2 tisoč tolarjev! Tu govorimo o dobrih 8 evrih. Povprečna preživnina v Sloveniji znaša 138,26 evra. Manj kot 20 evrov prejme preživnino 3 tisoč 618 otrok, javni preživninski sklad pa je ta mesec izplačal nadomestilo preživnine v skupni vrednosti 285 tisoč 299,81 evra, za 3 tisoč 181 otrok. Glede na to, da se preživnina določa na sodišču, me resnično zanima, kateri sodnik ali sodnica določita preživnino v višini, nižjo od 20 evrov ali celo 8 evrov. O staršu, ki ne zmore niti 8 evrov za otroka mesečno dati, raje ne govorim, za takšnega starša je škoda besed. Ne vem pa, kaj naj si mislim o ljudeh, ki se jim je zdelo vredno v zakon zapisati, da naj se nadomestilo preživnine ne izplačuje, če je znesek nadomestila preživnine nižji kot malo več kot 8 evrov. Jasno je, da je urejanje preživnin, stikov, socialnih transferjev za tako imenovane samohranilce in še česa, kislo jabolko, v katero bomo morali enkrat zagristi. Če podatki Statističnega urada držijo, je v Sloveniji malo več kot 50 tisoč enostarševskih družin in preko 70 tisoč določenih preživnin. Torej, vsaj 70 tisoč razlogov za spore in tehtnih razlogov, da se to področje na vseh ravneh začne urejati. Za konec, pa predlagam, da se pripravijo vsi zakoni, kjer so še zneski v tolarjih. Tolarje smo zavrgli leta 2007. 14 let, je spoštovani kolegice in kolegi prejšnje vlade, kateri ste bili tu notri, in da se še danes pojavljajo tolarji, to je pa res sramotno. Mislim, da če bi se iz omar povlekli vsi zakoni, kjer pišejo še tolarji, mogoče še kje dinarji, bi lahko imeli izredno sejo za pet, mogoče celo še za več dni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja je na vrsti gospa Lidija Ivanuša, predstavila bo stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite.
Spoštovana gospa podpredsednica, hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Predlagatelj zatrjuje, da naj bi bil postopek pridobitve nadomestila preživnine, ko preživnina ni plačana s strani preživninskega zavezanca, preveč zapleten. Sporen naj bi bil tudi način podajanja vloge za nadomestilo, ker naj bi prekomerno obremenjeval tistega starša, ki je že tako v oteženem materialnem in psihosocialnem položaju. Uvodoma je treba poudariti, da so življenjske razmere, stanja in stiske posameznih roditeljev zelo različne in jih ne kaže nekritično posploševati. Že sama ločitev pusti določene posledice na oba partnerja in pogosto je v težkem premoženjskem in psihosocialnem stanju tudi preživninski zavezanec in ne samo preživninski upravičenec. Postopek izvršbe, ki je pogoj za začetek postopka dokazovanja pravice do nadomestila preživnine, ni tako zapleten, kot to želi predstaviti predlagatelj. Na portalu sodisce.si so na voljo obrazci z natančnimi navodili za izpolnitev. Preživninskemu upravičencu je na voljo brezplačna pravna pomoč, enkrat na leto tudi brezplačno svetovanje odvetnikov. Ni jasno, kaj je predlagatelj mislil z dokumentom z veljavnim izvršilnim naslovom, s priloženimi ostalimi dokazili, ki naj bi nadomestili vložitev predloga za izvršbo. Nadomestilo se izplača iz sredstev jamstvenega in preživninskega sklada Republike Slovenije, torej iz javnih sredstev. Prav zato je posebej pomembno, da se predhodno s čim večjo gotovostjo ugotovi, da preživninski upravičenec preživnine od zavezanca dejansko ne prejema in da se možnost morebitnih zlorab zmanjša na minimum. Tega predlagana ureditev ne zagotavlja, saj naj bi po novem za pridobitev nadomestila preživnine zadostoval kar dokument z izvršilnim naslovom, s priloženimi ostalimi dokazili in ne več izvršilni predlog za izterjavo neplačane preživnine. Taka ureditev širi polje potencialnih manipulacij, zato v Slovenski demokratski stranki tega predloga zakona ne podpiramo.
Hvala lepa. Še kot zadnja bo stališče Poslanske skupine LMŠ predstavila gospa Andreja Zabret. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, kolegice in kolegi! 20. novembra leta 1959 je bila sprejeta Deklaracija Združenih narodov o otrokovih pravicah, na isti datum leta 1989 pa je Generalna skupščina Združenih narodov sprejela Konvencijo o otrokovih pravicah, ki je postala prva zavezujoča mednarodna konvencija za uresničevanje pravic otrok. Države pogodbenice morajo družini kot temeljni družbeni skupini in naravnemu okolju za razvoj in blaginjo vseh njenih članov in še posebej otrok nameniti potrebno varstvo in pomoč, da lahko v celoti prevzame svoje odgovornosti v družbi. Konvencija v 3. členu določa, da mora biti pri vseh dejavnostih v zvezi z otroki, bodisi da jih vodijo državne bodisi zasebne ustanove za socialno varstvo, sodišča, upravne organe ali zakonodajna telesa otrokove koristi biti glavno vodilo. Starši imajo pravico in dolžnost, da svoje otroke vzdržujejo, izobražujejo in vzgajajo. To je zapisano tudi v Ustavi Republike Slovenije. Ta pravica in dolžnost se staršem lahko odvzame ali omeji samo iz razlogov, ki jih zaradi varovanja otrokovih koristi določa zakon. Starši so dolžni preživljati svoje otroke do polnoletnosti, tako da jim v skladu s svojimi sposobnostmi in zmožnostmi zagotovijo življenjske razmere, potrebne za otrokov razvoj. V primeru ločitve staršev je eden izmed pomembnejših institutov za zagotavljanje neposredne skrbi za otroka plačevanje preživnine. Starši, ki ne živijo ali ne bodo več živeli skupaj, pa tudi starši, ki živijo skupaj, se sporazumejo o preživljanju skupnih otrok. S preživnino se otroku omogoča ustrezne življenjske razmere, potrebne za njegov razvoj, šolanje in strokovno izobrazbo glede na njegove sposobnosti, nagnjenja in želje. V praksi pa otroci večkrat niso deležni preživnine. Zavezanci, starši, so sicer preživnino dolžni plačevati na podlagi sodbe oziroma sklepa sodišča in na podlagi dogovora na pristojnem centru za socialno delo. Vendar pa je nekaterih kljub temu zaradi ali takšnih razlogov ne morejo plačevati, drugi pa je žal zavestno ne plačujejo ali jo plačujejo neredno. V tem primeru država otrokom omogoča možnost nadomestila preživnine, ki jo izplačuje Javni štipendijski, razvojni, invalidski in preživnin sklad Republike Slovenije. S tem imajo otroci, ki preživnine ne prejemajo, zagotovljeno osnovno socialno varnost. Neplačevanje preživnin je v naši državi velik problem, postopki za pridobitev nadomestila pa zapleteni in dolgotrajni. Starši upravičenci zaradi tega večkrat ne znajo uveljaviti pravice do nadomestila in ga zato ne prejemajo ali pa ga prejmejo z zamikom, kar še dodatno poslabšuje socialni položaj enostarševskih družin. Otroci iz enostarševskega gospodinjstva so tako v izrazito slabšem finančnem in socialnem položaju kot otroci v dvostarševskem gospodinjstvu, še posebej, če starš nima lastnih dohodkov ali pa so ti zelo nizki. Nadomestilo preživnine se začne izplačevati, ko upravičenec oziroma njegov zakoniti zastopnik poda predlog za izvršbo na neplačano preživnino na sodišču. Breme izterjave neplačane preživnine je tako na staršu samohranilcu. Danes je pred nami novela zakona, s kateri bi poenostavili postopke pridobitve preživnin. Rešitev predloga zakona ukinja nujni pogoj za zahtevek za nadomestilo preživnine, ki je trenutno izvršilni predlog za izterjavo neplačane preživnine. Namesto tega bo zadoščala vloga za pridobitev nadomestila preživnine in dokument z veljavnim izvršilnim naslovom, katerima bodo priložena ostala dokazila, iz katerih je razvidno, da preživnina ni bila plačana oziroma da jo preživninski zavezanec plačuje neredno. Breme izterjave neplačane preživnine pa se bo že ob vložitvi zahtevka preneslo z upravičenca na sklad. Prav tako želimo nadomestilo preživnine omogočiti tudi preživninskim upravičencem, ki jim je bila z izvršilnim naslovom določen znesek preživnine, nižji od 8,35 evra. Identičen predlog zakona smo sicer obravnavali že septembra letos, vendar se je takrat vlada Janeza Janše odločila, da predloga zakona ne bo podprla, koalicijski poslanci pa so seveda ubogljivo sledili navodilom in preprečili sprejem zakona. Odločili so se, da bodo torej še naprej dopuščali nepravično ureditev, še naprej podaljševali stiske enostarševskih družin, ki ne prejemajo preživnine, z argumentom, da je trenutna ureditev pač ustrezna. Da temu ni tako, med drugim pričajo tudi razprave vabljenih na sejo matičnega odbora, na katerem smo v začetku septembra obravnavali predlog zakona. Zveza prijateljev mladine Slovenije, Društvo za nenasilno komunikacijo, Pravni center za varstvo človekovih pravic in Društvo SOS telefon za ženske in otroke, žrtve nasilja so predstavili težave iz prakse, predlogu zakona pa so izrazili podporo. Novelo zakona je podprl tudi Državni svet, prav tako smo lahko na odboru s strani predlagatelja slišali številne žalostne zgodbe mater samohranilk, ki se borijo za pridobitev nadomestila preživnine. Pa vse to, na žalost, ni prepričalo koalicijskih poslancev, da bi podprli bolj pravično ureditev in izboljšanje položaja enostarševskih družin, ki so na robu preživetja. V LMŠ kot sopredlagatelju novele zakona o Javnem štipendijskem, razvojnem, invalidskemu in preživninskem skladu Republike Slovenije verjamemo, da bo danes prevladal razum in bodo koalicijski poslanci ob ponovnem odločanju v prvem branju podprli predlog zakona. Naj še enkrat spomnim na Konvekcijo o otrokovih pravicah, ki pravi, da pri vseh dejavnostih v zvezi z otroki bodisi da jih vodijo državne bodisi zasebne ustanove za socialno varstvo, sodišča, upravni organi ali zakonodajna telesa, morajo biti otrokove koristi glavno vodilo. In danes gre za otroke. V LMŠ bomo predlog zakona, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo, seveda podprli.
Hvala lepa. S tem smo zaključili s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Kot predlagatelj želi besedo najprej gospod Miha Kordiš. Izvolite.
Hvala, predsedujoča. Preden pridem do vsebinskega odziva na predstavitev stališč različnih poslanskih skupin, ki smo ga lahko slišali, pa eno vprašanje ali pa ugotovitev zelo žalostnega dejstva, kaj si vlada Janeza Janše misli o stiskah samohranilskih družin in njihovih otrocih: na tej točki predstavniki Vlade očitno ne sodelujejo. Kje so predstavniki izvršne veje oblasti, ki se običajno izrekajo o zakonih in zakonskih določbah? Vlada ta zakon podpira, ga ne? Kje je njen predstavnik, ki bo na glas povedal, ki bo polemiziral in ki bo branil vladno stališče? Kar se mene tiče, lahko sejo tudi prekinemo, dokler se nek vladni funkcionar ne prikaže na sedežu, ki je zanj namenjen, in se izreče o našem predlogu zakona in o stiskah, ki jih matere samohranilke, njihovi otroci doživljajo sploh in v primerih neplačevanja preživnine posebej. Mislim, sramota! Pogovarjamo se o reševanju revščine, reševanju stisk, v nekoliko širši sliki o razbremenjevanju sodnega sistema – vladnega predstavnika ni. Potem imamo pa še ta koalicijski komplement, da SDS kot največja vladna stranka na predstavitev stališč pošilja poslanko prebirat stališče, ki zelo očitno ne ve, za kaj sploh gre, in ne razume tega, kar bere. Od tod naprej bom vendarle poskusil zajeti nekaj vsebine, ki smo jo v predstavitvi stališč lahko slišali, ki je izjemno problematična, in ovreči vse točke, uperjene zoper našo pobudo, da lahko preživninski upravičenci, običajno upravičenke, uveljavljajo svojo pravico do nadomestila preživnine v slučajih, ko ta ni plačana, neposredno na preživninskem skladu, ne pa, da morajo skozi dolgotrajne, zapletene, psihično izčrpavajoče sodne postopke. Začel bom pri stališču Nove Slovenije, ki ga je predstavil gospod Reberšek, ki je povedal, da v osnovi, kar mi predlagamo, je, da se lahko nadomestilo do preživnine uveljavlja brez dokazil. To ni res. Nova Slovenija, gospod Reberšek, to ni res, kar ste povedali v stališču! Mi samo pravimo, da ni potrebno iti najprej na sodišče skozi postopek izvršbe, v soočenje z nekdanjim partnerjem, ki te pred tem izigrava, izigrava otroka, mogoče je nasilen, skriva svoje premoženje, psihološko zlorablja stisko enostarševskega gospodinjstva in tako naprej, ampak da namesto tega dokazuje preživninski upravičenec neplačanost preživnin neposredno pri preživninskemu skladu. Poenostavljamo postopek. Debirokratiziramo ga – to je nek izraz in koncept, ki ga imate pri vas in sploh v tej vladi tako zelo silno radi. Da ni treba človeku čez vse te tečne, težaške sodne mline, pride neposredno na preživninski sklad, tam predloži, recimo, izpiske s transakcijskega računa, na katerem bi se morala pokazati plačana preživnina, pa se ne, ker seveda ni bila plačana. Lahko tudi kakšna druga oblika dokazila, sploh ni problem. Na podlagi tega lahko preživninski sklad ugotovi, da ja, preživnina res ni bila plačana, izda dokument s štampiljko, ki materi samohranilki to potrjuje. In na podlagi tega dokumenta lahko ta mati samohranilka nato: prvič, uveljavlja nadomestilo za preživnino, ki je ne prejema, in drugič, izkazuje na centru za socialno delo, da res ta preživnina na transakcijski račun ne prihaja, da zares ni plačana, in da naj se zato za božjo voljo temu otroku pa njegovi materi ne znižuje denarna socialna pomoč za znesek, ki ga nikoli niso dobili. In preprosto ni res, da mi poenostavljamo postopek do te točke, da lahko nekdo zahteva nadomestilo preživnine brez dokazil, tako kot ste v Novi Sloveniji trdili v stališču. Pač ni res. To je laž. Druga je pa čisto konceptualna točka, ob kateri sem se kar zgrozil in zlezel v stol, ker mi je bilo popolnoma neverjetno, da lahko nekdo stopi pred kamero, v Državnem zboru reče take stvari in ostane živ; in sicer, da naj se na temo družinskega nasilja, ki pogosto spremlja vprašanje preživnin pa neplačanih preživnin, odnosi urejajo znotraj družine in da naj se država ne vmešava. Vav! Tovariš Siter je v svoji predstavitvi stališča navedel eno izmed zgodb, ki smo jih prejeli na temo neplačanih preživnin pa stisk mater samohranilk. Dali smo že nekaj mesecev nazaj ven poziv, da naj ljudje priobčijo svoje izkušnje, ki jih imajo s tem našim preživninskim sistemom, da lahko plastično pogledamo, kje, kako se točno zatika in samo v tednu dni smo dobili praktično samoiniciativno 50 različnih zgodb. Ena izmed njih je bila ta, ki jo je v predstavitvi stališča prebral tovariš Siter in se je zaključila s tem, da je bil nož na vratu matere samohranilke enkrat samkrat popolnoma dovolj. In kaj na to poreče Nova Slovenija? Odnosi naj se urejajo znotraj družine. Nož na vratu je očitno bolje kot to, da človeku ni treba na sodišče, pa da se lahko za nadomestilo preživnine obrne na preživninski sklad. Zakaj pa navsezadnje ta preživninski sklad sploh imamo? Tudi trditev, nadaljevanje teh urejanj odnosov znotraj družine, češ da država naj se ne vmešava, preprosto ne zdrži srečanja z zakonsko materijo, ki smo jih mi prinesli. V vsakem primeru je država že vmešana. Ali sodišča niso država? Sodni postopki niso državni postopki? Mi samo pravimo, da naj se ta tečen, težaški, psihološko obremenjujoč sodni postopek kot pogoj za uveljavljanje nadomestila do neplačane preživnine izloči iz celega postopka. Samo to. Ni, da država zdaj ni vmešana, pa da potem bo; v obeh primerih je država vmešana, gre samo za to, da je nekje vmešanost države sodna in zakomplicirana, nekje drugje bi pa to vmešavanje omejili in sodišča kot ene izmed državnih institucij sploh ne bi vodili v ta postopek. Se pravi, situacija, če kaj, je prej obratno; v tem postopku, kot ga mi predlagamo v poenostavitvi, je manj države, ker je ena državna institucija manj, sodišče je manj. Hkrati imamo pa državo, ki sama sebi reče socialna država, ki bi seveda po logiki stvari morala zaščititi najšibkejše, kar jih v tem trenutku ne. Pelje jih skozi administrativno-birokratski sodni mlin, naštiman tako, da se pogosto matere samohranilke, ki so upravičene do preživnine, pa ji ne plačujejo, za to sodno pot sploh ne odločijo, ker se pač bojijo iti na sodišče in tam usesti v isto klop s človekom, ki jih je eno leto morda nazaj pretepal, ki je pretepal otroke in grozil, jih psihološko maltretiral in tako naprej. Tako mislim, da ni nobenega resnega razloga, zakaj bi kdorkoli zavračal to našo pobudo, ki naj zaščiti otroke in matere samohranilke v slučaju neplačanih preživnin. Srečanja z realnostjo prav tako ne preživijo trditve, da je nekako ta postopek izvršbe, se pravi to, kar imamo sedaj, preprosto, da ni obremenjujoče za otroka in mater samohranilko, ki sta se v njem znašla, in potem ni potrebno zakona sploh spreminjati in ljudem pomagati. To preprosto ni res. Že takrat, ko smo prvič v Levici te stvari vlagali v parlamentarno proceduro, se je zelo jasno izkazalo, da celo klavzule, ki so v zakonih, se v praksi izvajajo na tak način, da je kvečjemu slabše kot pa boljše in da je nujno ta zapleten sistem treba začeti razpletati na ravni zakona, ki naj se potem prevede dalje v prakso. Ta postopek izvršbe, kot ga imamo sedaj, skozi katerega morajo in otroci in matere samohranilke, je zapleten, je potraten časovno in je potraten finančno, zlasti pa še enkrat izpostavljam, ker je morda to celo največji dejavnik, čustveno izjemno obremenjujoč za matere in za otroke. Torej, ko je neka mati samohranilka postavljena pred problem, se mora najprej prekopati čez navodilo in zakonodajo, da sploh ugotovi, kako lahko do svoje neplačane preživnine pride. Pri tem je pa že za ljudi, ki so visoko izobraženi, mogoče niti niso v slabem materialnem stanju, ki so pismeni, bi lahko rekli, tolmačenje neke pravne latovščine, zapisane v aktih, pravilnikih in zakonodaji, nekaj čisto svojega. Imamo cele pravne službe, ki se s tem posebej ukvarjajo, celo poslanske skupine imamo svoje področne strokovne sodelavce, da nam pri tolmačenju tega zakonskega jezika pomagajo, kako naj se v njem znajdejo zlasti šele nek laik, ki je kaj lahko že sicer v življenju v nezavidljivi situacijo. Dalje. Vloga za podajo predloga za izvršbo – torej za to, da ti sploh sprožiš postopek na sodišču –, potrebuje podatke od zavezanca. Če hoče upravičenec izterjati zamudne obresti, mora zraven navajati tudi zneske valorizacije preživnine za vsako leto. Se pravi, najprej moraš biti de facto pravnik, zato da zakonske določbe raztolmačiš, potem moraš biti še ekonomist, zato da poračunaš inflacijo in revaloriziraš neke zamudne obresti. Pa bodo hiteli apologeti obstoječega sistema dejati, ja, ja, saj imamo brezplačno pravno pomoč in ne vem kaj še vse. Praksa pravi, da mehanizem brezplačne pomoči ne deluje. Zato da ti prideš do te brezplačne pravne pomoči, moraš čakati eno, dve leti. Ja, hvala lepa za tako brezplačno pravno pomoč! Pa naj bi bil instrument brezplačne pravne pomoči v resnici gasilski inštrument; nekaj, kar naj tukaj in sedaj pomaga ljudem v stiski, ki si ne morejo drugače pomagati. Kakšen je to gasilski inštrument brezplačne pravne pomoči, če morajo ljudje dve leti čakati nanj?! Še eden izmed argumentov v nasprotovanju temu našemu popravku, ki ne zdrži, se je prevedel v resnici v zgolj še eden razlog, zakaj je potrebno pot do nadomestila preživnine za otroke in matere samohranilke poenostaviti in jim življenje olajšati. Skoraj opomba pod črto, pa vendarle, če gre za izterjavo iz tujine, je treba plačati vse sodne prevode na lastno pest. Ena izmed zgodb, ki smo jih v Levici dobili, in eden izmed primerov, s katerim smo se ukvarjali, je bil namreč tudi ta, da je bil oče iz tujine, in smo dobili nek vpogled iz prakse, kako izgleda gejmanje sistema skozi TRR-je v tujih državah. Kar me pripelje na koncu do čustveno obremenjujočih postopkov, še posebej v odnosih, kjer je razmerjem moči silno neenako. Recimo takrat, ko se ukvarjamo z nasilnimi partnerskimi odnosi. Vam bom povedal eno izmed teh zgodb, ki sem jih do sedaj že dvakrat omenil: »Ko sem bil v srednji šoli, sta se starša ločila, noben me ni želel preživljati. Zaprosil sem za brezplačno pravno pomoč, da sem jo dobil, je trajalo skoraj leto dni, kljub temu da sem večkrat oddal zaznamek, da je zadeva nujna.« Toliko o brezplačni pravni pomoči. »Zato sem bil prisiljen zraven tudi delati. Ko sem pravno pomoč dobil, je trajalo še nekaj mesecev, preden je prišel dan tožbe staršev. Na koncu sem jo dobil, ampak zaradi groženj očeta sprejel preživnino 50 evrov na mesec. Vse skupaj je trajalo leto in pol.« Pa nihče me ne bo prepričal, da je ta sistem učinkovit, kaj šele, da je ta sistem pravičen. Hvala.
Hvala lepa. Naslednja razpravljavka je gospa Nataša Sukič, za njo dr. Matej Tašner Vatovec in za njim gospa Mojca Žnidarič.
Najlepša hvala, predsedujoča. Bom začela mogoče malo drugače. Vsako leto v času od 25. novembra do 10. decembra, se pravi od današnjega dne do 10. decembra potekajo mednarodni dnevi akcij proti nasilju nad ženskami. V Sloveniji jih obeležujemo že 27. leto. Seveda si želim in želimo, da bi v znak podpore ne samo pripeli to belo pentljo, ampak da bi zares naredili kaj konkretnega. Da bi, recimo, podprli matere samohranilke, ki so pogosto, ne rečem vedno, ampak pogosto same žrtve tega nasilja. Da bi jih torej podprli, da bi se danes poglobili v to materijo, ki je pred nami, jo zares poskušali razumeti in se ne sprenevedati, da je to stvar, ki se ureja v družini, kot smo slišali danes v stališču NSi. Ne, nasilje je družbeni problem in moramo ga naslavljati tukaj in moramo si prizadevati, da ga čim bolj izkoreninimo. Moramo razumeti, da moramo tem ženskam, materam samohranilkam olajšati poti vsaj do preživnine, ne pa jih birokratsko zapletati in jim oteževati življenje in jih siliti, da se znova in znova soočajo z nasilnim partnerjem, ki je maltretiral te ženske, matere samohranilke, ki je po možnosti maltretiral otroke in ki ne želi plačevati preživnine. O tem govorimo. Ne trdim, da so vsi bivši partnerji nasilni, ampak mnogi, žal, so. Sama prihajam iz take družine in vem, o čem govorim. Ni res, da je to stvar neke zasebnosti. To je družbeni problem in v Državnem zboru naslavljamo družbene probleme. In če res delamo za ljudi in smo socialna država in smo socialno čuteči – slišimo zadnje čase mnogokrat, kako aktualna koalicija dela za ljudi, kaj dobrega je vse naredila za ljudi , je danes ena izmed tistih priložnosti, da lahko mirno ponovno naredite nekaj dobrega za ljudi. Mogoče se vam zdi to malenkost, ampak mnogim bi rešila in olajšala življenje. Zakaj? Enostarševska gospodinjstva so ena najbolj ranljivih skupin v Sloveniji in pod pragom tveganja revščine živi kar vsako peto enostarševsko gospodinjstvo. Preživnine v Sloveniji so že tako in tako odmerjene izredno nizko, kar 3 tisoč 500 upravičencev prejema preživnino, določeno nižje od 20 evrov, ali pa 12 tisoč 500 jih ima preživnino nižjo od 80 evrov in tako naprej. Ampak kar v 80 % te enostarševske družine predstavljajo mamo samohranilko z otroki. In od teh 80 % mater samohranilk so bile mnoge žrtve brutalnega nasilja. Zato sem danes uvodoma začela s tem. Kaj je ključna naloga neke pravne in socialne države? Ključna naloga je, da zaščitimo najšibkejše med nami. In en kamenček v tem mozaiku je tudi današnji predlog. Preprosta stvar, samo slišati je treba in imeti nekaj dobre volje in to podpreti. Nekaj čuta, nekaj človeškosti, o kateri nasploh radi govorite. In nič takega ne prosimo, če samo predlagamo, ko pravite, da boste debirokratizirali državo, olajšali birokratske procedure – ja, olajšajte v tem primeru to birokratsko proceduro, omogočite materam samohranilkam, da pridejo nekako do teh bednih, mizernih preživnin, da bodo lahko morda otrokom zagotovile tisti kos kruha, o revnih govorim, o najrevnejših med nami, omogočite jim to, ne pa da se bodo morali znova in znova soočati s človekom, ki jih je po možnost brutalno pretepal, ga prositi in moledovati, do te preživnine pa na koncu itak ne bodo prišle. To je vse. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo dr. Matej Tašner Vatovec. Pripravi se gospa Mojca Žnidarič. Izvolite.
Najlepša hvala, podpredsednica. Jaz bom kratek. Mislim, da tukaj res ne bi smeli preveč zapletati in iskati izgovorov. Poglejte, to, kar predlagamo, ni nobenega ekstra zadeva, ni nobenega stvar, ki bi šla v kakšne dodatne pravice ali karkoli, tudi ne predstavlja nekega blaznega bremena obstoječim strukturam, ki se ukvarjajo s temi zadevami, ampak pod črto je stvar samo ena. Če država na eni strani nalaga obema staršema, da morata skrbeti za svoje otroke, potem naj država tudi ponudi zaslombo in neko podporo tistemu staršu, ki mu je dodeljeno preživljanje otroka v primerih, ko se drugi starš odloči, da svoje obveznosti, ki mu jo nalaga država, z zakonom ne izpolnjuje. Preprosto. In teh primerov na žalost ni malo. Mislim, da je že Miha uvodoma razložil nekaj primerov pa tudi Nataša zdaj in mislim, da res ne bi smelo biti nobenega prostora za iskanje izgovorov, zakaj je trenutni sistem okej. Eden od argumentov vlade že takrat prvič, ko smo sprejemali to podobno rešitev, je bil, da saj izvršba je relativno preprosta. Se da vlogo in ko je to rešeno. je potem vse poravnano. Ampak naše zgodbe, ki smo jih uspeli pridobiti s strani ljudi s takšno izkušnjo, so diametralno nasprotne. Težko je dostopati sploh do tega osnovnega pravnega znanja in dajte razumeti, da v teh primerih, ko greš ti skozi neko ločitev, lahko so osebne zamere, razmerja med dvema partnerjema okej in se potem ta stvar lahko razreši dogovorno in ni težav, imate pa veliko primerov, kjer imate nasilnega partnerja, kjer se zgodijo razhodi z ne dobrimi odnosi potem na koncu in je tudi težko na tak način komunicirati s partnerjem. Drugič. Postopek izvršbe dejansko je zapleten. V času, preden sodišče odloči, da pride do izterjave, da pride do odločbe, tudi mine nekaj mesecev. V tem času, sploh ko govorimo o šibkejših družinah z enim staršem, lahko ti zneski, čeprav se nekaterim morda zdijo smešni, 20, 30 evrov, bistveno vplivajo na stanje te družine. Za kakšnega izmed nas 20 evrov ne pomeni nič, za eno tako družino lahko pomeni tudi nekaj dni obrokov. Tudi neizplačevanje, ki ga je omenil gospod Šiško v svojem stališču, neizplačevanje teh preživnin, ki so nižje od 8 evrov, lahko pomeni 8 kilogramov moke v enem mesecu in tako naprej. Tako da tukaj jaz mislim, da res ne bi smeli razmišljati. Če je država tista, ki nalaga neko obveznost, je potem prav, da tudi zagotovi, da se ta obveznost izvršuje. Kar predlagamo, je zgolj to, da bi sklad, ki je že itak tisti, ki izplačuje razlike teh preživnin, to počel, brez da bi čakal na izvršbo. To ne zaplete postopka in ne naredi nobene spremembe v zaključku postopka, ampak omogoči ljudem, ki bi morali dobivati preživnino, da jo začnejo dobivati takoj.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo gospa Mojca Žnidarič. Za njo se pripravi gospod Boštjan Koražija. Izvolite.
Hvala za besedo. Lepo pozdrav vsem prisotnim! Kot smo zdaj slišali, smo letos septembra, in sicer 9. septembra na seji Odbora za delo že obravnavali ta zakon in takrat v bistvu še druga dva, ki jih vložila Levica. V bistvu sem že takrat povedala, da se predlagatelji lotevajo res življenjskih stvari in nujno potrebnih stvari, ki jih je treba urediti. Prosila sem takrat ministrstvo, če lahko da neko zagotovilo, ker je bilo napovedano, da bodo te zadeve, se pravi ne samo to, kar obravnavamo danes, ampak tudi to plačevanje preživnine na roke, če bo to res urejeno v tem mandatu ali ne, zdaj jasnega odgovora takrat nisem dobila. Tudi nimam do danes nekih informacij, ali se to rešuje, naj bi se, ampak teh informacij nimam. Dejansko sem že takrat povedala, da bom zakone tudi na podlagi mnenja Vlade in Zakonodajno-pravne službe, ki je takrat rekla, da takšne, kot so bili pripravljeni takrat vsi trije, da jih bom s težkim srcem zavrnila. Danes je vložen izključno ta zakon, predlagatelj Levica predlaga spremembe v zakonu o javnem štipendijskem, razvojnem, invalidskem in preživninskem skladu, in sicer glavni cilj tega zakona je črtanje enega člena. To je črtanje 21.c člena. In kaj govori ta člen? če samo prvi uvod preberem: »Otroku pripada pravica do nadomestila preživnine, če je postopek izvršbe po predpisih, ki urejajo izvršbo in zavarovanje, neuspešno zaključen ali če postopek izvršbe traja več kot tri mesece.« Že takrat in večkrat sem povedala, praviloma so to ženske, da ne bom kaj narobe govorila, tu pa tam je tudi kakšen moški, ampak bom pač govorila o ženskem spolu, da ženske z otroki, ko ostanejo same, tri mesece brez preživnine zelo težko shajajo in da je to nujno treba urediti. Zato bom danes jaz osebno ta zakon v prvem branju podprla. Verjamem, da bodo predlagatelji, če bo treba kaj uskladiti, da bodo to tudi uredili s pristojnim ministrstvom, ampak vsebinsko je to zadevo treba urediti. Meni osebno je prav vseeno, kdo je predlagatelj, nimam s tem nobenih težav. Če sprejemamo zakon, ki pomaga ljudem, ranljivim ljudem, sem vsekakor za to, da se zakon podpre. Prvo branje je, možno ga je dodelati, če je karkoli še mogoče v ostalih členih treba popraviti, ampak meni se zdi res nujno, da se ta člen, kot ga predlaga predlagatelj, dejansko tudi črta. Res je, niso problematični ti trije meseci, mislim, so zelo problematični trije meseci, še bolj problematično pa je to, da nekatere ženske niti ne upajo vložiti tega postopka izvršbe. To je pa zelo jasno in kar s težkim srcem predstavil tudi predlagatelj že pri sami vložitvi zakona. Predvsem tam v tistih družinah, kjer je bilo nasilje, kjer so tudi zaradi tega šli narazen, potem mamice teh otrok niti ne upajo vložiti postopkov za izvršbo. Danes smo že slišali, danes je mednarodni dan boja proti nasilju nad ženskami. Mislim, da imamo priložnost, da jim vsaj malo na ta način tudi pomagamo. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo predlagatelj. Gospod Miha Kordiš.
Predhodni razpravljavki, hvala.
Hvala lepa. Gospod Boštjan Koražija, izvolite.
Spoštovana predsedujoča, najlepša hvala za besedo. V bistvu je Mojca v resnici vse povedala, v čem je dejansko rešitev, ki jo predlagamo danes. Dejansko to, kar bi država že vseskozi morala opravljati, da bi razbremenila in zavarovala primer, kot je že prej Mojca razlagala, primer matere samohranilke z otrokom, recimo, in stopila na stran res tistih najšibkejših oziroma najšibkejše v tem primeru oziroma tudi najšibkejšega otroka, bi moralo biti že zdavnaj urejeno in uzakonjeno. Prvo kot prvo je zadeva takšna, da tu v resnici gre pri tem zakonu res za otroke. Kako otroku omogočiti neko varno socialno okolje in tudi tisti del preživnine, ki mu pripada, obenem pa tudi materi omogoča, da lahko skrbno in varno skrbi za svojega otroka in enostarševsko družino. In vsi, vidim tudi, ko smo poslušali te zgodbe, da ste nekateri tudi govorili iz svojih izkušenj, je dejstvo, da imamo teh primerov zelo veliko v Sloveniji. Že zaradi tega, ker imamo res veliko takšnih primerov, bi bilo treba čim prej zagotoviti in pomagati tem osebam, se pravi predvsem enostarševskim družinam in otrokom, ki niso nič krivi in nič dolžni. V takšnem primeru bi jih država morala že takoj zaščiti, pomagati ter jim omogočiti človeka in otroka vredno življenje. Če država tega ni sposobna ali pa tudi poslanci niste sposobni razumeti, potem je ena velika žalost, ki bo tudi vrgla temno senco na ta državni zbor, saj v resnici potem res niste pripravljeni glasovati za zaščito in varnost otroka, za njihovo socialno varnost in tudi za socialno varnost v največ primerih teh mater samohranilk. Tako da prosim, še enkrat premislite oziroma saj nimate o čem razmišljati, dejansko morate vedeti, da je to prav, da se takšne primere in takšne enostarševske družine s preživninami zaščitijo, da imajo čim prej možnost poskrbeti za sebe, za svojo družino, za otroka.
Hvala lepa. S tem smo izčrpali seznam in prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnik Vlade in predstavnik predlagatelja. Predstavnikov Vlade ni v dvorani, zato ima besedo predstavnik predlagatelja, gospod Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoča. Predstavnikov Vlade še kar ni v dvorani. Povzel bi še nekaj argumentacije, ki jo do sedaj nisem imel priložnosti predstaviti v razpravi iz preprostega razloga, ker je razprave komaj kaj bilo. Tisto, kar se je pa pojavilo, je bilo vendarle dovolj ohrabrujoče, da bom naredil takole za današnje glasovanje, fingers crossed, da mogoče naberemo glasove in to sprejmemo. In če še kdo omahuje, bi rad navedel nekaj dodatne argumentacije, da morda, upam, končno zberemo glasove in materam samohranilkam omogočimo pot do nadomestila preživnine mimo sodnih poti neposredno prek preživninskega sklada. Začel bi pri izrazju, ki ga v Levici kot predlagatelji današnjega zakona uporabljamo, ki naj služi kot argument, kako problematično se je znajti nekemu neukemu človeku, ki je v socialni stiski, med našim zakonodajnim korpusom, postopki in vsemu ostalemu. Recimo, redno v današnji razpravi govorimo o materah samohranilkah, o samohranilskih družini, ampak v resnici slovenska zakonodaja družine, kjer se pogovarjamo o otrocih in enem staršu, ki prednostno skrbi za tega otroka, ne pogovarjamo o samohranilskih družinah, ampak se pogovarjamo o tako imenovanih enostarševskih gospodinjstvih. Pravnoformalno vzeto so samohranilske družine tiste, v katerih je partner de facto odsoten, da je recimo – bom dal primer – oče umrl. Sedaj mi pa pokažite nekega laika, v psihosocialni stiski obupanega zaradi pritiskov odsotnega zavezanca za plačevanje preživnine, ki se buka s preživetjem samega sebe, s preživetjem otroka in ne vem kaj še, da naj navigira po vseh teh pravnoformalno zapletenih postopkih, naj se znajde po vseh tej leksiki, ker mislim, da že ta razloček med enostarševskimi gospodinjstvi in samohranilskimi družinami, ki sem ga ravnokar izpostavil, ni bil v svesti poslank in poslancev, pa smo mastno plačani za to, da se z zakonodajo ukvarjamo. Mislim, da do tega hipa večina ljudi, ki bo danes glasovala, se ni zavedala tega razločka. Navsezadnje se ga tudi sam nisem zavedal, dokler se nismo začeli poglobljeno ukvarjati s preživninsko zakonodajo. Ob tem moram znova izpostaviti, da je tista brezplačna pravna pomoč, ki je ljudem v stiski lahko na voljo, silno neučinkovita, ker potrebuje eno leto, dve leti za to, da sploh priskoči ljudem na pomoč, potem ko se nanjo že obrnejo. In to je prvi razlog, zakaj je treba pot do nadomestila za preživnine materam samohranilkam olajšati, da se jih razbremeni napornega sodnega postopka, vključno s tem, da mora potem taka mati sama brskati za informacijami o očetu, nekdanjemu partnerju, kje živi, kakšen je njegov stalni naslov, mora sama preračunavati zamudne obresti, izvajati valorizacijo. Praktično v detektiva se moraš spremeniti, preden ti sploh lahko začneš postopek na sodišču. Mislim, da to je absurdno, kar imamo pri nas na ta način narejeno. Kot drugo, da ne bo kdo mislil, kako v Levici izumljamo toplo vodo, naj navedem nekaj primerov, kako je to urejeno v tujini, primerov, po katerih smo se tudi pri nas zgledovali. Primer Švedske. Tam funkcijo sklada centra za socialno delo upravlja enovita inštitucija, agencija za socialno zavarovanje. Ta agencija sama opravi izterjavo preživnine. Preživninski upravičenec vloži zahtevek na to agencijo in potem gre postopek naprej. Na drugi strani pa nekdo, ki je upravičen do preživnine oziroma do nadomestila za neplačane preživnine, lahko računa na tako imenovani mesečni minimum preživnine. In tukaj je švedski sistem tisti, ki nase prevzame tveganje za izterjavo preživnine. Enako si želimo tudi v Levici. Zakaj je tista mati in tisti otrok postavljen v vlogo človeka, ki mora po sodiščih terjati nekoga za neizpolnjene obveznosti?! Saj imamo državo, naj država to naredi namesto posameznika, saj plačujemo davke, Zakaj, plačujemo davke? Naj pomaga ljudem v stiski, če si želi reči sama sebi socialna država. Podobno imamo v Nemčiji. V tej funkciji deluje tako imenovani urad za mladino. Če preživninski zavezanec ne plačuje preživnine, upravičenec najprej pisno pozove zavezanca k plačevanju, se pravi, očeta, ki ni plačal preživnine, se pisno pozove in potem izpolni zahtevek za predujem preživnine, potem pa dalje urejajo postopke pristojni uradi za mladino. Se pravi, spet je inštitucija tista, ki nase prevzame delo namesto posameznika, ki je že tako marginaliziran v stiski. In ti uradi delujejo tudi v vseh zveznih deželah. Tako da mislim, da so to primeri dobrih praks, na katere se lahko naslonimo, ki jih lahko uporabimo. Še čisto za konec pa naj dodam tudi naslednje. Čeprav prednostno govorimo o samohranilskih materah, tukaj ne gre vedno in povsod izključno za ženske partnerice v nekem odnosu. Teh primerov je okoli 80 %, 20 % so pa tudi samohranilski očetje. Tako da tukaj o materah govorimo zaradi tega, ker je teh primerov največ, ker so ženske v družbi tudi sicer diskriminirane in že tako potisnjene v odvisnejši položaj, kar se prevaja potem tudi v razmerja znotraj družine in v slučaje neplačanih preživnin. Ni pa to popolnoma cel krog upravičencev, ki so postavljeni v nehvaležni položaj, da morajo izterjati neplačano preživnino. Tukaj imamo opravka v nekaterih primerih tudi z očeti, ki skrbijo za otroke in so prikrajšani v teh postopkih.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste želeli, ste dobili besedo. Ker pa je čas, določen za razpravo, še ostal, na podlagi 71. člena Poslovnika sprašujem, če želi še kdo razpravljati. Vidim, da samo ena. Ne, več. Bom odprla listo. Prosim, prijavite se. Tudi predlagatelj, če želi besedo kot zadnji. Predlagatelj se mora tudi prijaviti, če želi besedo. Imamo tri prijavljene razpravljavce. Prvi dobi besedo gospod Dušan Šiško, za njim gospod Aleksander Reberšek in za njim še gospa Lidija Divjak Mirnik. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, spoštovani predlagatelji! Ker sem bil omenjen, sem se tudi prijavil, drugače se niti ne bi v to razpravo vtikal. Je pa dejansko res, tako kot sem povedal v stališču, manj kot 20 evrov prejema preživnine 3 tisoč 618 otrok. Jaz pričakujem od predlagatelja, da bo mogoče še pri drugi obravnavi dopolnil z amandmajem, da določimo najnižji znesek. Mislim, da se bomo vsi strinjali − vsaj 40 evrov kot najnižji znesek. Da je najnižji znesek, ki ga mora plačevati oseba za preživnino otroka, 40 evrov. Ne pa, da bodo sodnice določale 8 evrov oziroma 2 tisoč tolarjev, ker vemo, koliko je 2 tisoč tolarjev danes vrednih. Tako kot je kolega Matej rekel, da mogoče 8 kilogramov kruha, ampak zdaj, ko se je kruh podražil, 8 kilogramov že več ne dobiš, moraš prav iti v trgovino, da vidiš, kje je kruh pod enim evrom. V stališču sem tudi povedal, da se zlorabljajo ti naši zakoni. Marsikdo se loči ravno s tem namenom, da bo potem imel manjši strošek v vrtcih, kupi si lahko avto na lizing, nikjer ni prikazan. In potem so oproščeni. Seveda eden živi na enem naslovu, drugi na drugem naslovu, plačujejo, je vprašanje, kako tisto nekaj na listu napišejo, pa so še zmeraj skupaj. Kot sem povedal, prvo branje bomo v Slovenski nacionalni stranki podprli. Pričakujem amandma in upam, da se bo tudi realiziral. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Aleksander Reberšek.
Hvala za besedo, podpredsednica. Ja, če kaj znate v Levici, je to, da znate zelo dobro govoriti, da ste retorično zelo podkovani, znate zelo dobro obračati besede, manipulirati. Besede vzamete iz konteksta – jaz sem rekel, da mora družba zagotoviti, da noben posameznik ali skupina ne živi pod mejo socialne varnosti, da spodbujamo zavest o osebni odgovornosti posameznika za lasten varen socialni položaj predvsem v starosti. Za socialno varnost vsakega posameznika je odgovornih več dejavnikov. Najprej vsak posameznik sam, nato njegova družina, njegovo delovno in bivalno okolje in nazadnje država z učinkovito zakonodajo in primerljivimi finančnimi viri. Medtem pa v Levici igrate na neke čustvene sprožilce, ki med volivci padejo na plodna tla. Ne vem, kolikokrat ste danes izrekli besede mati samohranilka, preživnine, otrok, kos kruha, branje zgodbic, ki jih v veliki večini napiše strokovec Levice. To je zelo podobno kot, recimo, fracking, revščina, voda, podnebne spremembe in tako naprej, minimalna plača, da ne pozabim, prekarci. In take besede se seveda ljudi dotaknejo in velikokrat tudi nimajo nekega stika z realnostjo. Se pa zelo lepo slišijo in težko človek nasprotuje, kontrira vašemu besedičenju. Ampak saj na koncu koncev to sploh ni važno, važno je, da se na tak poceni način nabirajo politične točke. Bili ste nadkoalicijska stranka − zakaj takrat tega niste uredili? Zakaj niste takrat rešili tega problema? Dejstvo je, da takrat, ko ste v opoziciji, ste hiperaktivni, ko ste pa na oblasti, ste pa hendikepirani. Tak občutek ima človek. In dejstvo, ki ga ne smemo pozabiti, je ravno to, da je ravno zaradi vas ta vlada, ker vi niste želeli iti v koalicijo, ker ste preračunali, da je poslanski stolček vreden več kot pa vse obljube, ki jih nikoli in nikdar ne boste mogli izpolniti. Miha Kordiš se medtem tudi sprašuje, kje so predstavniki oblasti, zakaj jih ni danes tu zraven. Tako kot vas ljudstvo, narod ne jemlje več resno, vas očitno tudi oblast ne jemlje več resno. Hvala lepa.
Hvala lepa za to razpravo. Replik v delitvi časa ni, tako vam ne morem dati besede kot predlagatelju. Ne bom pa komentirala razprave kolega Reberška v tistem delu, ki je bila nespoštljiva do poslanske funkcije in zakonodajne veje oblasti. Naslednja in kot zadnja ima besedo gospa Lidija Divjak Mirnik. Izvolite. Še pred njo pa ima postopkovni predlog, gospod Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoča. Jaz bi vas prosil, da zaščitite in mojo integriteto kot poslanca in integriteto poslanske skupine Levica, ki je to ureditev področja preživnin in pomoči materam samohranilkam prinesla na parlamentarne klopi. Pa saj ne gre tukaj za nas, čeprav se je gospod Reberšek iz Nove Slovenije raje kot z materami v stiski in žrtvami družinskega nasilja ukvarjal z nami v Levici, nas brcal, nas pljuval, ne vem, kaj še vse. Otroci preživnine se lahko gredo pa slikat. In potem je vse skupaj zavezal še s tem, kako smo handikapirani, ker take zakone dajemo, in da smo bili na oblasti in ne vem, kaj še vse. Hendikepiran je tisti, ki že štiri leta sedi v Državnem zboru in trdi, da je bila Levica kadarkoli na oblasti, ker nikoli ni bila na oblasti, in to pri točki dnevnega reda, kjer bi se moral ukvarjati z materami samohranilkami, stiskami otrok, z družinskim nasiljem, z neplačanimi preživninami. Sram te bodi!
Vzamem to kot postopkovni predlog, da naj opozorim kolega Reberška, kar ga ne bom, ker vsebinsko se ne bom vtikala v razprave poslancev. Je pa bolj povedno, več pove o njem, če legitimno ocenjuje, da je predlog zakona neresen in da opozicijske poslance pač nihče več ne jemlje resno. To pač več pove o njem kot o nas. Gospa Lidija Divjak Mirnik, izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoča. Lep pozdrav, kolegice, kolegi! Težko posluša človek največjega populista v tej dvorani, ki predlagateljem, tudi LMŠ, ki smo sopodpisniki tega zakona, očita, da si poceni nabiramo politične točke. In ta gospod se ima za nekega kao krščanskega demokrata. Pa dobro, ne bom komentirala, ker je škoda mojega časa in energije za takšnega gospoda. Pa kljub temu. Danes obeležujemo mednarodni dan boja proti nasilju nad ženskami. Pravzaprav je zelo povedno to, da danes tudi ta predlog zakona obravnavamo. Verjetno veste, kolegi, ki tega ne boste podprli, kot smo lahko razbrali iz vaših stališč, to ste v SDS in očitno v NSi, težko pravzaprav človek razume, da kaj takšnega ne boste podprli, ampak okej, pač ne boste, to je vaša pravica. Zakaj je pravzaprav treba govoriti tudi o nasilju nad ženskami? Ker gre za eno najbolj razširjenih in škodljivih kršitev človekovih pravic. Večinoma to nasilje ostaja tudi neprijavljeno zaradi stigme, zaradi strahu, sramu, tudi občutka ponižanja. Tudi po podatkih Združenih narodov kar ena od treh žensk ali pa deklet doživlja tako fizično ali spolno nasilje največkrat s strani intimnega partnerja. In kaj se zgodi? Zgodi se točno to, kar danes popravljamo s tem zakonom, ker pač ta trenutni sistem ni okej, ker ga je treba spremeniti, ker preveč otrok in žensk zaradi tega trpi. Ker so tudi postopki dolgotrajni, boleči, ker se dogajajo anomalije pri teh preživninah. In sicer tudi takšne, da se preživnina, ki je dejansko ta ženska ne dobiva, šteje v njene prihodke in ji potem tudi zvišuje položnice za vrtec ali take absurdne zadeve. In zato, kolega Reberšek, danes to predlagamo in zato danes popravljamo to anomalijo. Za to gre. Za te ljudi gre. Ne za vašo populistično blebetanje tukaj. O nasilju, o neenakosti med spoloma je treba glasno govoriti tudi tukaj, v tej hiši, ker smo pravzaprav tudi zato tukaj, vedno znova in znova, ker je to problem družbe kot takšne. Problem je vedno večji tudi v Sloveniji. Tudi po tem covidnem času se bo izkazalo − se je že vmes, ko so bile šole zaprte − da je to velik velik problem tudi v Sloveniji. Kaj je pravzaprav današnji predlog? Poenostaviti je treba postopke pridobitve preživnin. Zelo preprosto. Namesto tega, kar je bilo do sedaj, bo s tem predlogom zakona, da bo ženska lahko pravzaprav prišla do preživnine, zadoščala vloga za pridobitev nadomestila preživnine in pa dokument z veljavnim izvršilnim naslovom, ki mu bodo tudi priložena vsa tista dokazila, iz katerih bo razvidno, da preživnina ni bila plačana in ali pa, da jo ta, ki jo mora plačevati, torej zavezanec, plačuje neredno. In to je bistvo tega, kar je treba danes storiti. Torej črtati 21.c člen in potrditi predlog, ki so ga kolegi iz Levice pripravili zdaj že drugič. Mi smo ga tudi zdaj sopodpisali. Preveč je tistih zgodb, ki so jih pripovedovale tudi tiste gospe, ki so prišle takrat na odbor in razlagale svoje osebne zgodbe. Mene in LMŠ so se te zgodbe zelo dotaknile. Jaz verjamem, da so se dotaknile tudi koga izmed vas, tudi koga iz koalicije, in si želim, da bi se danes pri glasovanju to tudi na ta način izkazalo. Kot rečeno, v LMŠ bomo zakon, ki smo ga sopodpisali, tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, to je pol ure po prekinjeni 21. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 21. TOČKO DNEVNEGA REDA – PREDLOG DEKLARACIJE O PODPORI RESOLUCIJI EVROPSKEGA PARLAMENTA Z DNE 2. APRILA 2009 O EVROPSKI ZAVESTI IN TOTALITARIZMU. Predlog deklaracije je v obravnavo zboru predložila skupina 41 poslank in poslancev s prvopodpisanim Danijelom Krivcem. V zvezi s tem predlogom deklaracije je skupina 26 poslank in poslancev s prvopodpisanim Danijelom Krivcem zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga deklaracije dajem besedo predstavniku predlagatelja mag. Branku Grimsu. Izvolite.
Hvala za besedo. Vsem prav lep pozdrav na ta simbolen dan boja proti nasilju nad ženskami, kajti med žrtvami totalitarizma so bile tudi mnoge ženske vseh starosti, otroci, družine, vsi. Evropski parlament je 2. aprila 2009 ob upoštevanju splošne deklaracije Združenih narodov o človekovih pravicah in v preteklosti že sprejetih resolucij o spoštovanju temeljnih človekovih pravic in svoboščin sprejel Resolucijo o evropski zavesti in totalitarizmu. Z njo je Evropski parlament pokazal izrecno spoštovanje do vseh žrtev totalitarnih in nedemokratičnih režimov v Evropi in izrazil spoštovanje in poklon vsem, ki so se bojevali proti tiraniji in zatiranju, ter obnovil svojo zavezanost miroljubni in uspešni Evropi, ki temelji na vrednotah, kot so spoštovanje človekovega dostojanstva, svoboda, demokracija, enakopravnost, načela pravne države in spoštovanje človekovih pravic. Zgodovinskost te resolucije Evropskega parlamenta je prav v tem, da je z njo izraženo nasprotovanje vsem totalitarizmom in poudarek, da je treba ohranjati spomin, ker brez resnice in spomina ne more biti sprave in brez tega ne more biti skupne poti naprej. Hkrati pa se odločno in jasno obsoja vse zločine proti človeštvu in množične kršitve človekovih pravic. Na tej osnovi in na podlagi pozivov v Resoluciji o evropski zavesti in totalitarizmu predlagamo deklaracijo o podpori tej resoluciji. S to podporo bo Državni zbor Republike Slovenije izrecno in trajno izrazil zavračanje vseh totalitarnih režimov, ne glede na njihovo ideologijo, saj so vsi utemeljeni na nasilju, na sistematičnem kršenju človekovih pravic ter so zato zločinski in zavrženi. S podporo resoluciji bo Državni zbor Republike Slovenije izrazil najgloblje spoštovanje do vseh žrtev vseh totalitarnih režimov in se s tem pridružil skupnim prizadevanjem, izraženim k resoluciji Evropskega parlamenta. Hkrati se bo Državni zbor zavezal k spoštovanju njenih priporočil in, kar je pomembno, podprl jo bo v celotnem besedilu brez kakršnikoli pridržkov. Zato predlagamo, da se ta zgodovinska deklaracija sprejme, nadgrajuje tisto, kar je bilo že storjeno. Zaradi izjemnega pomena vrednot, na katerih je utemeljena svobodna, demokratična, moderna, združena Evropa in ker gre za izrecno spoštovanje vrednot, ki predstavljajo tudi samo jedro vrednot, na katerih je ustanovljena samostojna država Slovenija, ter predvsem iz najglobljega spoštovanja do vseh žrtev vseh totalitarnih režimov se v koaliciji nadaljnji razpravi o tej deklaraciji v celoti odpovedujemo, bomo pa zanjo soglasno glasovali.
Hvala lepa. Naj samo opozorim, glede na katastrofalno epidemiološko situacijo, glede na navodila epidemiološke stroke, nenazadnje tudi glede na navodila vlade predlagam, da vsi govorniki na govornem pultu nosijo, nosimo maske. Sedaj nadaljujemo. Predlog deklaracije je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za pravosodje, zato za predstavitev poročila dajem besedo predsedniku odbora gospod Blažu Pavlinu. Izvolite.
Hvala za besedo. Odbor za pravosodje je na svoji 32. seji 2. 11. 2021 kot matično delovno telo obravnaval Predlog deklaracije o podpori resolucije Evropskega parlamenta z dne 2. aprila 2009 o evropski zavesti in totalitarizmu, ki ga je v obravnavo predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Danijelom Krivcem. Odbor je bil predhodno seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe in mnenjem Vlade. Predstavnik predlagatelja poslanec mag. Branko Grims je v dopolnilni obrazložitvi povedal, da Državnemu zboru predlagajo, naj podpre resolucijo Evropskega parlamenta z dne 2. aprila 2009 o evropski zavesti in totalitarizmu, s katero je Evropski parlament izrazil spoštovanje do vseh žrtev totalitarnih in nedemokratičnih režimov v Evropi in se poklonil vsem, ki so se bojevali proti tiraniji in zatiranju ter obnovil svojo zavezanost miroljubni in uspešni Evropi. Zgodovinskost navedene resolucije je v nasprotovanju vsem totalitarnim režimom ter v ohranitvi spomina na preteklost, saj brez resnice ne more biti sprave. S podporo navedene resolucije bo Državni zbor izrecno in trajno zavrnil vse totalitarne režime, ne glede na njihovo ideologijo, ter izrazil najgloblje spoštovanje do njihovih žrtev. Zavezal se bo k doslednemu spoštovanju priporočil resolucije in jo podprl v celotnem besedilu. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe mag. Sonja Bien Karlovšek je v predstavitvi njihovega pisnega pravnega mnenja opozorila, da je deklaracija akt politične in ne pravne narave, s katerim Državni zbor izraža stališča do pomembnih družbenih vprašanj. Predlagana deklaracija se vsebinsko nanaša na podporo Resoluciji Evropskega parlamenta z dne 2. aprila 2009 o evropski zavesti in totalitarizmu, pri čemer je Državni zbor že leta 2009 sprejel posebno deklaracijo, s katero se je s to resolucijo seznanil. Pri tem je opozorila, da iz navedene resolucije ni razviden poziv državam članicam, naj jo podprejo tudi s sprejetjem posebnega akta. Državni sekretar na Ministrstvu za pravosodje Zlatko Ratej je predstavil pisno mnenje Vlade, da je treba zločine ter kršitve človekovih pravic obravnavati po enakih kriterijih za vse totalitarne in avtoritarne režime 20. stoletje, zato je obravnavanje omenjene deklaracije pomembno spravno sporočilo tudi za slovenski prostor. Vlada podpira osnovne cilje resolucije Evropskega parlamenta evropski zavesti in totalitarizmu z dne 2. aprila 2009 ter spodbuja, da se s temi pomembnimi družbenimi temami ukvarjajo in jih nadalje proučujejo strokovnjaki s področja zgodovine ter prava, ki so najbolj poklicani k temu. V razpravi sta poslanka in poslanec iz Poslanske skupine Levica opozorila, da za sprejetje predlagane deklaracije ni potrebe, saj je Državni zbor že leta 2009 sprejel deklaracijo o seznanitvi z navedeno resolucijo. Po njunem mnenju se s to resolucijo želi prikrojiti evropsko zgodovino 20. stoletja, saj demonizira komunizem in ga enači s stalinizmom ter posledično s fašizmom in z nacizmom, s čimer se žali spomin na vse, ki so se borili za pravičnejši svet in svoboščine, ki so nam danes samoumevne. V nadaljevanju je odbor v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh točkah predloga deklaracije skupaj in jih s 7 glasovi za in 5 proti sprejel. Ker k predlogu deklaracije ni bilo sprejetih amandmajev, Odbor za pravosodje predlaga Državnemu zboru, da Predlog deklaracije o podpori Resolucije Evropskega parlamenta z dne 2. aprila 2009 o evropski zavesti in totalitarizmu sprejme v predloženem besedilu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade gospodu Zlatku Rateju, državnemu sekretarju na Ministrstvu za pravosodje. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci ter ostali prisotni! Skupina poslank in poslancev je v obravnavo vložila Predlog deklaracije o podpori Resolucije Evropskega parlamenta z dne 2. aprila 2009 o evropski zavesti in totalitarizmu. Uvodoma naj izpostavim, da je vsebino, na katero se nanaša predlog akta, Državni zbor na predlog skupine poslank in poslancev obravnaval že večkrat. Iz predloga izhaja, da je Evropski parlament dne 2. aprila 2009 ob upoštevanju Splošne deklaracije Združenih narodov o človekovih pravicah ter v preteklosti že sprejetih resolucij o demokraciji in spoštovanju temeljnih pravic in svoboščin sprejel Resolucijo o evropski zavesti in totalitarizmu, s katero je potrdil nasprotovanje vsem totalitarnim režimom in poudaril, da je treba ohranjati spomin na preteklost, ker brez resnice in spomina ne more biti sprave, hkrati pa odločno in jasno obsoja vse zločine proti človeštvu in množične kršitve človekovih pravic, ki so jih zagrešili vsi totalitarni in avtoritarni režimi. Namen predloga akta je, da se s podporo Državnega zbora navedeni deklaraciji Republiko Slovenijo pridruži evropski zavesti o totalitarizmih, saj bo le tako dokazala, da podpira obsodbo vseh totalitarizmov. Nadalje naj izpostavim, da je Državni zbor Republike Slovenije leta 2009 že sprejel posebno deklaracijo, s katero se je seznanil z resolucijo Evropskega parlamenta z dne 2. aprila 2009, se pravi z Resolucijo o evropski zavesti in totalitarizmu. Za konec želim v imenu Vlade Republike Slovenije povedati, da je potrebno zločine in kršitve človekovih pravic obravnavati po enakih kriterijih za vse totalitarne in avtoritarne režime 20. stoletja, zato je obravnavanje predlagane deklaracije pomembno spravno sporočilo tudi za slovenski prostor. Zato Vlada Republike Slovenije podpira osnovne cilje Resolucije Evropskega parlamenta o evropski zavesti in totalitarizmu z dne 2. aprila 2009 in tudi podpira ter spodbuja, da se s temi pomembnimi družbenimi temami ukvarjajo in jih nadalje proučujejo strokovnjaki s področja zgodovine in prava, ki so najbolj vpoklicani k temu. Najlepša hvala za vašo pozornost.
Hvala lepa tudi vam. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Prvi dobi besedo gospod Primož Siter. Predstavil bo stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi, pozdravljeni! Pred nami je zopet obravnava Resolucije o evropski zavesti in totalitarizmu, ponovno na predlog SDS. Ne gre za nič drugega kot za onesnaževanje javnega diskurza. Že drugič v tem mandatu, skupno že petič, se ukvarjamo z Resolucijo Evropskega parlamenta o evropski zavesti in totalitarizmu, ki je eden izmed mnogih dokumentov, s katerimi želijo nazadnjaške, konservativne sile, ki obvladujejo evropske institucije, vsiliti točno določen model za razlago sodobne evropske in svetovne zgodovine. Stranke skrajno desne koalicije predlagate, da Državni zbor še enkrat sprejema deklaracijo o isti resoluciji. Tak predlog je neresen, a povsem v skladu s siceršnjimi propagandističnimi početji političnih strank nekaj mesecev pred volitvami. Z nenehnim načenjanjem istih tem, kot je protikomunizem, skušajo mobilizirati svoje zgodovinsko zavedene volivce. Ostali so namreč že spregledali. Resolucija o treh tako imenovanih totalitarizmih 20. stoletja, torej o nacizmu, fašizmu in komunizmu, pri čemer vam gre seveda zgolj in samo za demonizacijo slednjega. Namen in cilj je jasen, skušajo diskreditirati politične sile, ki podajajo kritike obstoječemu sistemu in ki ponujajo alternativo družbi in trenutnemu stanju, ki je, tudi zahvaljujoč aktualni vladi, vse prej kot popolno. Družba danes je polna korupcije in izkoriščanja človeka ter narave. A predlagatelje te deklaracije to ne moti. To sprejmejo kot nekaj naravnega, nekaj samoumevnega, nekaj normalnega, hkrati pa skušajo diskreditirati politično silo, kot je Levica, ki ne pristaja na takšno stanje in dejansko ponuja alternativo. Koncept totalitarizma, ki ga skušajo prilepiti socialističnim silam, je zgolj boj proti političnemu sovražniku. Če nekoga označiš za totalitarnega oziroma potencialno totalitarnega, ga s tem skušaš izločiti iz političnega boja brez argumentov. A tega smo sedaj že vajeni, nenazadnje imamo opravka s strankami, ki bi Levico kar prepovedale. Toliko o totalitarnih pristopih. In sedaj kaj o totalitarizmih dejansko menimo v Levici. V Levici ne pristajamo na oznako totalitarizem ne za nekdanje komunistične, niti za fašistične režime. Ne zato, ker morda ne bi priznavali silnega trpljenja ljudi, ki so bili prizadeti zaradi fašizma ali režimov, ki so skušali graditi socializem, ampak zato ker ta oznaka v resnici podaja do skrajnosti idealizirano podobo zahodnih parlamentarnih demokracij oziroma evroatlantskih integracij. Oznaka totalitarizem je postala silno priljubljena v prvih dveh desetletjih po drugi svetovni vojni zlasti pri ameriških ideologih, ki so za potrebe propagandne vojne primerjali najtemnejše primere praks komunističnih in fašističnih režimov s tako imenovanimi ideali zahodne parlamentarne demokracije, pobratene z grobim kapitalizmom. Po svoje se lahko strinjamo z ugotovitvijo, da so bili socializmi 20. stoletja dobra ideja, ki se je ponesrečila. Podobno kot lahko rečemo za, recimo, krščanstvo ali kako drugo verstvo, ki po eni strani razglaša obče človeške vrednote, v praksi pa te vrednote tepta. Vsi vemo, da so v Svetem pismu gesla, kot je Ljubi svojega bližnjega bolj kot samega sebe, toda Rimskokatoliška cerkev je bila do pred 150 leti največji fevdalec v Evropi, ki ni samo zagovarjal fevdalnega izkoriščanja, ampak je bila tudi sama največja izkoriščevalka. Vemo tudi, da krščanstvo pridiga mir in nenasilje, v praksi pa je RKC stalno podpirala in celo sodelovala v krvavih osvajalskih vojnah, od križarskih vojn do kolonizacije pa do naše druge svetovne vojne, kjer je velik del duhovščine aktivno kolaboriral z nacisti in fašisti. V tem smislu lahko tako za državni socializem kot za organizirano krščanstvo rečemo, da je dobra, v osnovi plemenita ideja, ki se je ponesrečila oziroma se ni uresničila. Noben, vsaj približno normalen človek, pa ne more trditi, da je bil nacizem dobra ideja, ki se ni uresničila, bil je zločinska ideja, ki se je na žalost še preveč posrečila in uresničila. Problem teh resolucij je torej, da v bistvu zagovarjajo kapitalizem in vsaj posredno diskreditirajo vsak protikapitalizem. Tega socialisti seveda ne bomo nikoli podprli, ker ni resnično in ni pravilno. Kapitalizem je izkoriščevalski sistem, ki povzroča vsak dan človeške in okoljske katastrofe. Kapitalizem je neracionalna in nepravična družbene ureditev, ki bo propadla, tako kot je propadla še vsaka nepravična ureditev v zgodovini. Upajmo samo, da bo propadla, preden uniči ves planet in da jo bo nadomestila bolj človečna, skratka, socialistična ureditev. Tega propada ne bo ustavil noben parlament, ne slovenski, ne evropski, in nobena resolucija. Prizadevanje za drugačno družbo, za socializem gre naprej. Že od Pariške komune dalje so ta prizadevanja priborila splošno volilno pravico, storitve socialne države, osemurni delavnik, prost vikend, letni dopust, pravico do bolniške odsotnosti, javni zdravstveni in izobraževalni sistem in večino civilizacijskih dosežkov, ki bi jih morali danes najvišje ceniti, a jih neoliberalna doktrina vztrajno odpravlja. Vprašajte kakšnega espejevca, kakšno samohranilko, upokojenko, kmeta, delavca, kulturnika, najemnika tržnega stanovanja, čakajočo na zdravniški pregled in tako naprej. V Levici razumemo uničujoči totalitarizem kapitalizma in zavračamo prazna in puhla zgodovinska posploševanja, s katerimi želi desnica v isti koš vreči tako fašizem kot komunizem.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Blaž Pavlin, ki bo predstavil stališče Poslanske skupine NSi.
Hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Pred več kot desetimi leti, točneje 2. aprila 2009, je Evropski parlament sprejel Resolucijo o evropski zavesti in totalitarizmu. Ob njej sta se poenotili tako evropska levica kot desnica, saj je resolucijo podprla velika večina evropskih poslancev. Resolucijo so tedaj soglasno podprli vsi evropski poslanci iz Slovenije: Lojze Peterle, Ljudmila Novak, Romana Jordan Cizelj, Miha Brejc, Jelko Kacin, Aurelio Juri in Mojca Drčar Murko. Evropski parlament je v tej resoluciji odločno in jasno obsodil vse zločine proti človeštvu in množične kršitve človekovih pravic, ki so jih zagrešili totalitarni in avtoritarni režimi: fašizem, nacizem in komunizem. Slovenija je edina država v Evropi, ki so jo tlačili vsi trije najhujši totalitarizmi 20. stoletja, torej fašizem, nacizem in komunizem. Naj citiram spoštovanega nekdanjega predsednika Slovenske akademije znanosti in umetnosti, pokojnega dr. Jožeta Trontlja, ki pravi: »Nacizem in fašizem ne bosta nikoli oprana krivde za drugo svetovno vojno, za strahotno gorje, ki sta ga povzročila številnim narodom, za milijone žrtev, ki so padle v spopadih, bile pomorjene v taboriščih ali v medvojnih likvidacijah. Dejstvo pa je, da je v vojno vstopil še tretji totalitarni sistem, komunizem, z novimi grozovitostmi.« Konec citata. Vsi trije totalitarizmi so zato vredni obsodbe. Ohranjanje spomina na te dogodke in njihovo ustrezno zgodovinsko vrednotenje je zagotovo eno od pomembnih zagotovil, da se kaj takega v prihodnje ne bi ponovilo. V tej smeri je zelo pomembna tudi vzgoja v duhu demokratičnih vrednot, ki spodbuja tudi kritično razmišljanje in omogoča pot zorenja v spoštovanju vrednot in sprejemanju resnice. V Novi Sloveniji – krščanskih demokratih se nam ne zdi primerno, če drug drugega obmetavamo in krivimo za stvari, ki so se dogajale v preteklosti, potrebno pa je, da slaba dejanja in zločine skupaj obsodimo. Poslanci Nove Slovenije bomo Predlog deklaracije o podpori Resoluciji Evropskega parlamenta o zavesti in totalitarizmu z dne 2. aprila 2009 podprli.
Hvala lepa. Gospa Monika Gregorčič bo predstavila stališče Poslanske skupine SMC.
Spoštovane poslanke in poslanci! Evropski parlament je 2. aprila 2009 ob upoštevanju Splošne deklaracije Združenih narodov o človekovih pravicah ter ob upoštevanju v preteklosti že sprejetih resolucij o demokraciji in spoštovanju temeljnih pravic in svoboščin sprejel Resolucijo o evropski zavesti in totalitarizmu. S tem dejanjem je potrdil nasprotovanje vsem totalitarnim režimom ter obnovil svojo zavezanost miroljubni, strpni in uspešni Evropi. Danes imamo priložnost, da tudi v slovenskem parlamentu izkažemo podporo tej resoluciji Evropskega parlamenta. S tem jasno obsodimo vse zločine proti človeštvu in množične kršitve človekovih pravic, ki so jih zagrešili vsi totalitarni in avtoritarni režimi, in na ta način tudi omogočimo, da bo resolucija kot uradno besedilo objavljena tudi v Uradnem listu Republike Slovenije. Podpora resoluciji se nam zdi smiselna in potrebna v izogib kakršnemukoli opravičevanju in toleriranju totalitarnih režimov, v izogib selektivni obsodbi totalitarizmov in v izogib zgodovinskemu revizionizmu. Hkrati je podpora resoluciji ključnega pomena za ohranjanje spoštljivega spomina na preteklost. Vseh žrtev se spominjamo z dostojanstvom, pieteto in nepristranskostjo, njihovim družinskim članom in potomcem pa izrekamo sočutje, razumevanje in pripoznavanje njihovega trpljenja. Ne smemo se slepiti, da te travmatične izkušnje niso pustile trajnih posledic na več generacijah Evropejcev, tudi Slovencev. A končni cilj razkritja in ocene zločinov vseh totalitarnih sistemov je sprava, ki jo je moč doseči le s priznanjem, odpuščanjem in moralno prenovo. Vsakršno drugačno interpretacijo današnje obravnave te resolucije pa v Stranki modernega centra kot sopredlagatelji odločno in tudi z obžalovanjem zavračamo. Evropski parlament je z omenjeno resolucijo razglasil tudi dan spomina na žrtve vseh totalitarnih režimov. Tega obeležujemo 23. avgusta. Na ta dan je bil leta 1939 podpisan pakt Ribbentrop-Molotov, pakt o nenapadanju in razdelitvi interesnih sfer v vzhodni Evropi med nacistično Nemčijo in komunistično Sovjetsko zvezo. S sprejetjem te deklaracije v Državnem zboru Republike Slovenije bomo tudi mi dali jasno sporočilo slovenskemu in evropskemu prostoru, da zavračamo vse totalitarne režime po enakih kriterijih, ne glede na njihovo ideološko ozadje, ter da izkazujemo najgloblje spoštovanje do vseh žrtev totalitarnih režimov. Hkrati bo Republika Slovenija tudi na ta način simbolno dokazala svojo zavezanost k temeljnim evropskim vrednotam, spoštovanju človekovega dostojanstva in človekovih pravic, svobode, demokracije, enakopravnosti, vladavine prava. V Poslanski skupini Stranke modernega centra bomo Deklaracijo o podpori resoluciji Evropskega parlamenta z dne 2. aprila 2009 o evropski zavesti in totalitarizmu podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Branislav Rajić bo predstavil stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani! Prav bizarno je, ko v največji koalicijski stranki v času izrazite zdravstvene in družbene krize, krize vrednot in skorajšnjega bankrota pravne države in vladavine prava po dolgih letih uspeva z lastnim interpretativnim diskurzom razlage polpretekle zgodovine. Če je še kdo verjel, da jim je v teh okoliščinah zgolj mar za reševanje človeških življenj, je današnja obravnava deklaracije dokaz, da temu ni tako. Ne morejo iz svoje kože kot vidimo. Edina razlika v primerjavi s prejšnjimi poskusi je to, da so v tokratnem sklicu parlamenta uspeli zbrati zadostno parlamentarno večino, da vsebino resolucije privlečejo na plenarno sejo. Evropski parlament kot nadnacionalna inštitucija evropskega političnega prostora v okviru svojega delovanja sprejema tako zakonodajne kot tudi politične akte. Vsi ti sprejeti akti, ne glede na to, kaj si o njih mislijo posamezne države članice, so s sprejetjem v Evropskem parlamentu postali del evropskega političnega reda in vrednotnega polja. Veliko težje pa te resolucije izražajo suvereno voljo nacionalnih parlamentov, ki svojo legitimnost in suverenost črpajo iz druge podlage. Državni zbor se je s to resolucijo seznanil že davnega leta 2009 in podal tudi premišljena in uravnotežena stališča glede načel obravnavanja polpretekle zgodovine na Slovenskem. To je veljalo zadnjih 12 let. In lahko bi veljalo naslednjih 212 let, a za SDS to seveda ni dovolj. Obveljati mora le njihov lastni ideološki narativ, četudi ta resolucija v točkah B in C temu nazorno nasprotuje. Zapisano je namreč, da nobena politična stranka ali organ nimata izključne pravice do razlage zgodovine in da se v parlamentih ne bi smelo z večinskimi odločitvami vsiljevati uradnih političnih razlag zgodovinskih dejstev. Zakaj torej ta nepotreben protitotalitaristični spektakel? Gre za prozoren namen zaostrovanja ideološkega boja, ki se ga izrablja izključno v politično korist in hujskaško nagovarjanje lastnega volilnega telesa. Simbolno zadoščenje ne glede na vse posledice, ki bodo po nepotrebnem in znova razklale družbo. Neutolažljiva želja po lustracijski katarzi je podžigana kot nikoli prej in ji do živega ne pride niti virus v vseh epidemičnih razsežnosti. Ni namreč problem v tem, da resolucija izraža spoštovanje do vseh žrtev totalitarnih in nedemokratičnih režimov in da se poklanja vsem, ki so se brili proti tiraniji. Tudi ni problem v tem, da odločno in jasno obsoja vse zločine proti človeštvu in množične kršite človekovih pravic, ki so jih zagrešili ti taisti nedemokratični režimi. Ni problem niti, da poudarja pomen ohranjana spomina na preteklost, niti da žrtvam zločinov in njihovim družinskim članom izraža sočutje, razumevanje in priznanje za njihovo trpljenje. Problem je prozorna neprepričljivost predlagateljeve domnevno iskrene želje, da bi s predlogom prispeval k preseganju ideoloških delitev. Bizarno je, ko se na tej seji razgali, kako vsi koalicijski partnerji, ne glede na svoja dosedanja stališča, ubogljivo pihajo v isti rog s prikrojevalci zgodovine. Nekateri med nami, ki so se do nedavno ponašali z dedki, padlimi v boju proti fašizmu, zdaj mrzlično prebirajo veje družinskega drevesa, da bi našli koga, ki bi jih identificiral z milostjo avtokrata, ki se bojuje proti totalitarizmu. Pomilovanja vredno zanikanje svojega notranjega jaza in meditacija nove mantre. Evropski parlament je v vmesnem času sprejel še nekaj podobnih resolucij, tisto leta 2019 o pomenu evropskega zgodovinskega spomina za prihodnost Evrope. Ta med drugim obsoja zatekanje ksenofobnih in ekstremističnih sil v Evrop k izkrivljanju zgodovinskih dejstev in k uporabi simbolike ter retorike, ki odraža vidike totalitarne propagande, rasizma, antisemitizma in sovraštva do spolnih in drugih manjšin. Istočasno poziva države članice, da prepovejo neofašistične in neonacistične skupine ter vse druge ustanove, ki slavijo in poveličujejo nacizem in fašizem ali katerokoli drugo obliko totalitarizma. Leta 2018 pa je bila sprejeta podobna resolucija o porastu neofašističnega nasilja v Evropi. Kar je po svoje povedno in zbuja srh, pa je to, da so koalicijske poslanke in poslanci glede teh dveh resolucij gluhoslepi. Če gremo še nekoliko dlje, skrajno ignorantski so tudi do nedavne resolucije, s katero se je Evropska unija razglasila za območje svobode za skupnost LGBTQ. Vsaj v tem primeru bi pričakovali, da se bo do nje pozitivno opredelil še liberalni del koalicije in jo vložil v potrjevanju Državnega zbora, ampak o tem ne smejo niti sanjati. Liberalizem očitno pri nekaterih zmrzne v fatalnem objemu koalicijskega primeža. Danes smo se na tej temi, ker je ljudem treba usmeriti pozornost stran od ugrabitve države, stran od nezaslišanih dejanj ministrov, ki negirajo zakone, stran od zadolževanja generacij naših vnukov, stran od resnice, da je plenjenje osnovni vzgib vladanja. Zato bomo nepovezani poslanci v finalu tega lustracijsko protitotalističnega spektakla, ki ga uprizarjajo v koaliciji, seveda glasovali proti.
Hvala lepa. Gospod Felice Žiža bo predstavil stališče Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica Državnega zbora, spoštovane kolegice in kolegi! Egregio Vice Presidente della Camera di Stato, egregi deputati! Tisztelt Hölgyeim és Uraim! V Poslanski skupini italijanske in madžarske narodne skupnosti podpiramo Predlog deklaracije o podpori Resoluciji Evropskega parlamenta o evropski zavesti in totalitarizmu z dne 2. aprila 2009. Hvala.
Hvala lepa. Naslednja je na vrsti Eva Irgl, predstavila bo stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Pred seboj imamo torej Resolucijo Evropskega parlamenta o evropski zavesti in totalitarizmu. O njej je Državni zbor že večkrat razpravljal. Resolucija Evropskega parlamenta gradi na skupnih evropskih vrednotah. Te vrednote so spoštovanje človekovega dostojanstva, spoštovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin ter spoštovanje vladavine prava. Resolucija Evropskega parlamenta gradi na skupnem boju proti totalitarnim in avtoritarnim režimom. Resolucija gradi na jasni obsodbi vseh zločinov zoper človečnost in gradi na jasni obsodbi množičnih kršitev človekovih pravic, ki so bile storjene v imenu totalitarnih in avtoritarnih režimov. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Želim si, da resolucijo Evropskega parlamenta danes enotno podpremo in s tem damo skupno sporočilo, da totalitarna miselnost v Evropi nima prostora. V Slovenski demokratski stranki bomo resolucijo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Nik Prebil. Predstavil bo stališče Poslanske skupine LMŠ. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, spoštovani državni sekretar, kolegice kolegi, lepo pozdravljeni! Petič je zadeva pred nami in petič predlagatelj sili pred nas to resolucijo, ki je bila v tej obliki vsakokrat zavrnjena. Jaz sem sicer eden izmed mlajših članov tega državnega zbora, zato tudi v stališču Poslanske skupine LMŠ ne mislim ideološko polemizirati. V tem namreč ne vidim nobene dodatne vrednosti in takšno mnenje delimo tudi v poslanski skupini. Ob tej famozni točki dnevnega reda, zaradi katere je bila sklicana tudi nujna seja Odbora za pravosodje, je bila sicer že v enakem obsegu in po enaki vsebini na dnevnem redu, kot rečeno, že večkrat. Ampak v Poslanski skupini LMŠ bi radi opozorili predvsem na dve dejstvi. Prva stvar je popolnoma tehnične narave. Dejstvo je, da je bila omenjena resolucija v Državnem zboru obravnavana že davnega leta 2009, ko se je Državni zbor s sprejetjem deklaracije o seznanitvi z omenjeno resolucijo že seznanil z njeno vsebino. Danes obravnavamo nekaj, kar je v preteklosti že bilo obravnavano v Državnem zboru, in to tudi z isto vsebino. Ne samo z enako, ampak z isto vsebino je Državni zbor že sprejel določen akt. S sprejetjem današnjega predloga deklaracije bi se tako zgodilo, da bi bila o eni in isti stvari sprejeta dva različna pravna akta, kar pa je z vidika pravne varnosti in tudi z vidika neke higieničnosti nesprejemljivo. In na to so, pozor! pravilno opozorili celo na Ministrstvu za pravosodje in enako je ugotovila Zakonodajno-pravna služba. In če že, potem bi moral predlagatelj namesto sprejetja nove deklaracije predlagati spremembo oziroma dopolnitev že sprejete deklaracije Državnemu zboru. Zgolj samo v informacijo. Omenjene resolucije v večini držav članic Evropske unije sploh niso obravnavali. Kot drugo dejstvo opozarjam, da je v deklaraciji o seznanitvi leta 2009 med drugim zapisano tudi, citiram: »Državni zbor Republike Slovenije bo storil vse, da se bo Republika Slovenija razvijala in uveljavljala kot demokratična, pravna in socialna država, v kateri bo posebna skrb posvečena varovanju človekovih pravic in svoboščin, in si prizadeval, da se tragična dejanja in delitve med drugo svetovno vojno in v času enopartijskega socialističnega sistema po njej ter njihove posledice pomnijo kot zgodovinska dejstva, ki naj ne povzročajo novih delitev, nasprotovanj ali sovraštev.« Ne želim brati celotnega tega četrtega odstavka 1. točke deklaracije, ker nekako branje deklaracije ali pa resolucije od črke do črke ni predstavitev stališča, še manj pa dopolnilna obrazložitev. Pa vendar, realnost je nekoliko drugačna. Demokracija v Sloveniji po mednarodnih raziskavah pada. Pravna država − kaj je že to? bi se lahko vprašali. A želim poudariti predvsem to, kar se nam v Poslanski skupini LMŠ zdi neproduktivno in tudi neprimerno, da smo danes ponovno priča temu, da se govori nekaj, dela se drugo, da v politiki, predvsem iz enega dela, kar naprej v ospredje prihajajo teme iz naše polpretekle zgodovine, je sicer prav, da jih pomnimo in da jih spoštujemo, a bi se vendarle morali ukvarjati s sedanjostjo, predvsem pa z našo prihodnostjo. Lahko sicer razumem, da imamo različne politične stranke različno politiko. Ne razumem pa dejstva, da nekatere politične stranke venomer v ospredje pred vsebino dajejo ideološka vprašanja, s katerimi ne prispevajo k boljši blaginji v državi, niti ne k družbeni klimi, pač pa ravno nasprotno. Izvajajo točno to, čemur določeni deli te deklaracije oziroma resolucije nasprotujejo. To nikakor ni bila nikoli dobra podlaga za razvoj in napredek katerekoli družbe. V Poslanski skupini LMŠ smo že večkrat poudarili in danes bom storil enako: čas je, da naše ljudi nehamo obremenjevati z ideološkimi temami in da se na temeljih polpretekle zgodovine nehamo deliti. V naši državi je dovolj drugih prepomembnih tem, o katerih bi bilo treba razpravljati. Dovolj je tudi pomembnih tem, ki jih je trenutna vlada že močno načela. Predvsem pa bi morali, drage dame in gospodje, govoriti tudi o prihodnosti. Zanimivo pri vsej današnji situaciji je, da so se stališča nekaterih strank, ki so vstopila v to vlado, močno spremenila od nekaj let nazaj do danes pri tako pomembni temi, o kateri govorimo danes. Iz vsega navedenega nekako v LMŠ ocenjujemo, da je današnja obravnava, peta po vrsti, nepotrebna, ne gre za nek dober poziv, ampak zgolj in samo za ideološki boj. In nenazadnje so zaveze iz te deklaracije že sprejete in njihovo ponovno sprejetje bi bil nekakšen ponoven pravni zdrs. S tega vidika, ker ni težava v vsebini, ker je težava zgolj in samo v ideologiji, v LMŠ tega predloga ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila mag. Meira Hot. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Danes že petič v Državnem zboru obravnavamo Predlog deklaracije o podpori Resolucije Evropskega parlamenta z dne 2. aprila 2009 o evropski zavesti in totalitarizmu, ki ga je vložila stranka SDS. Ko smo predlog deklaracije nazadnje v Državnem zboru obravnavali leta 2019 in ga tudi že četrtič zavrnili, SDS naravnost bizarno poskuša ponovno, ker je očitno, da se, glede na razmerje moči v Državnem zboru, danes celo nadeja morebitnega uspeha sprejetja predloga. Socialni demokrati smo že leta 2019, pa tudi leta poprej opozorili, da je Državni zbor že 22. oktobra 2009 sprejel posebno deklaracijo, s katero se je seznanil z Resolucijo Evropskega parlamenta o evropski zavesti in totalitarizmu. Resolucija Evropska parlamenta je namreč politični akt avtonomne institucije Evropske unije, pri katere sprejetju so sodelovale vse države članice prek svojih predstavnikov v Evropskem parlamentu in ki je kot tak in po svoji vsebini za vse države članice dano dejstvo. Prepričani smo, da je bil sprejem te deklaracije leta 2009 ob upoštevanju posebnih zgodovinskih okoliščin slovenske zgodovine premišljena uravnotežena in dolgoročna odločitev Državnega zbora, ki pa ob tem ne omogoča tako imenovanega zgodovinskega revizionizma in jo je torej neprimerno spreminjati oziroma posegati vanjo. Tudi resolucija, o kateri danes razpravljamo, sama navaja, citiram: »Nobena politična stranka ali organ nimata izključne pravice do razlage zgodovine, zgodovinskih dejstev pa se ne bi smelo izsiljevati z večinskimi odločitvami v parlamentu.« Enako je opozorila tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora, in sicer, da je deklaracija akt politične in ne pravne narave, s katerim Državni zbor izraža stališča do pomembnih družbenih vprašanj. Da se predlagane resolucija vsebinsko nanaša na podporo resoluciji Evropskega parlamenta z dne 2. aprila 2009 o evropski zavesti in totalitarizmu, pri čemer je Državni zbor že leta 2009 sprejel posebno deklaracijo, s katero se je s to resolucijo seznanil. Pri tem je opozorila, da iz navedene resolucije ni razviden poziv državam članicam, naj jo podprejo tudi s sprejetjem posebnega akta, pa tudi naslov resolucije bi bilo treba dopolniti s podatkov o njeni objavi v Uradnem listu Evropske unije. Predlagana vključitev celotnega besedila navedene resolucije v obravnavani predlog deklaracije ni le nepotrebno, ampak je z vidika načel in načina sprejemanja opredelitev, stališč in odločitev na nacionalni ravni tudi neustrezno. Hkrati bi se vanj v okviru postopka obravnave lahko vsebinsko posegalo z amandmaji, kar je očitno nedopustno. Kljub vedno istim opozorilom Zakonodajno-pravne službe pa nas predlagatelji danes tako že petič s predlogom te deklaracije vedno znova vračajo v preteklost. Natančneje, v točno določeno točko preteklosti, v kateri se za SDS vse konča in hkrati tudi vselej znova začne. To je zgodovinsko obdobje, neposredno po drugi svetovni vojni, iz katerega se SDS vedno znova napaja. Socialni demokrati nikoli nismo in nikoli ne bomo zavračali razprave o preteklosti. Slednjo moramo poznati, da bi znali razumeti sedanjost in načrtovati prihodnost ter se izogibati napak iz preteklosti. Socialni demokrati tako nikoli nismo skrivali svoje zgodovine. Ne glede na to, kako zapletena je preteklost, še posebej, ko zadeva obdobje vojne, ki je prizadejala toliko trpljenja in krivic, smo bili Socialni demokrati sposobni pomesti pred svojim pragom. Tako smo že davnega leta 1995 v Slovenj Gradcu na strankinem kongresu ostro obsodili povojne poboje. Obsodili smo jih tudi že večkrat v Državnem zboru. Aktivno in konstruktivno smo ves čas sodelovali pri zakonodaji o popravi krivic pa tudi pri urejanju grobišč. Še enkrat poudarjamo, nobenih pomislekov nimamo in jih tudi nikoli nismo imeli, da se uredijo dostojni pokopi in grobovi vseh žrtev. Menimo, da je najprimernejši in najbolj iskren odziv ob že sprejeti deklaraciji Državnega zbora iz leta 2009 na Resolucijo Evropskega parlamenta o evropski zavesti in totalitarizmu dosledno spoštovanje človekovega dostojanstva, svobode, demokracije, načela pravne države ter spoštovanja človekovih pravic in svoboščin, vključno s pravicami in spoštovanjem žrtev vseh totalitarizmov in avtoritarnih režimov pri pripravi in sprejemanju vsakega posameznega pravnega akta v Republiki Sloveniji. Prava nevarnost takih in podobnih razprav, kot je današnja, je zamegljevanje sodobnih totalitarizmov, ki se razraščajo v sodobnih formalnih demokracijah. Skoraj neverjetno se zdi, da smo danes po tragičnih dogodkih 20. stoletja v moderni Evropi s formalno demokracijo tako na ravni Evropske unije kot na ravni držav članic, hkrati utemeljeni na in zamejeni z vladavino prava ter varstvom človekovih pravic, priče vznikanju političnih opcij, ki upravičujejo in celo poveličujejo dejanja nekdanjih nacističnih in fašističnih voditeljev. Priče smo evropskim državam, v katerih državni organi več ne delujejo v skladu s pravnimi predpisi, državam, kjer se ne spoštuje temeljnih človekovih pravic, kjer se rušijo temelji demokratičnosti in pravne države, državam, kot sta, recimo, Poljska in Madžarska, v katerih se prepovedujejo splavi in v katerih oblast posega v svobodo medijev ter neodvisnost sodstva. Tega se moramo bati, temu bi morali nameniti pozornost: sedanjosti in prihodnosti, nikakor ne preteklosti. Nove generacije si resnično ne želijo več živeti v preteklosti, želijo si živeti v sedanjosti, se veseliti prihodnosti in zato bi morali prenehati z obujanjem starih ran in bolečine davno pretekle zgodovine, preseči razlike in stopiti korak naprej. Zakaj moramo vedno znova odpirati rane iz preteklosti, ki se nikakor ne zacelijo? Ali bi bilo za naše skupno dobro vseeno bolje, da jih pustimo za seboj in da postane preteklost dejansko to − preteklost je zgodovina. Preteklost nas ne bi smela obremenjevati. Preteklost bi nas morala opominjati in naučiti, da ne ponavljamo starih napak. Predvsem moramo skrbeti za to, da se takšne grozote ne bodo več ponovile in da v družbo ne vnašamo več sovraštva in razdora. Danes je idealna priložnost, da povemo, da je na nas vseh, še posebej na nas poslankah in poslancih, ki smo predstavniki vseh državljank in državljanov, da z ničelno toleranco do vsakršnih oblik nasilja preprečimo, da bi se grozote totalitarizma in avtoritarizma ponovile. Spoštovani! Zavoljo moje, predvsem pa zavoljo mlajših generacij prenehajmo z ideološkimi boji in kot politiki bodimo zgled pri etiki javne besede, predvsem pa se začnimo ukvarjati in reševati socialne stiske in dejanske težave naših državljank in državljanov. Socialni demokrati predloga deklaracije ne bomo podprli.
Hvala lepa. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Prehajamo na splošno razpravo poslank in poslancev o predlogu deklaracije. Besedo ima Robert Polnar. Pripravi naj se mag. Branislav Rajić.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Totalitarizem je politični režim, utemeljen na vseobsežni ideologiji in terorju, ki kontrolirata vsa področja človeškega življenja. O njem govorimo povsem lahkotno. V lahkotnosti pa ni ne preteklosti in ne prihodnosti. Lahkotnost je plod njenega ukinjanja. Vsak narod je dolžan ponuditi svetu svojo zamisel lastne usode in si zagotoviti udejanjanje take zamisli, kar pomeni, lastno eksistenco. Pripadnost sebi, to je najnevarnejši greh našega sveta. Ob Resoluciji o evropski zavesti in totalitarizmu govorimo kajpak tudi o poskusu relativiziranja fašizma. Taki predlogi pa so obremenjeni še z nekaterimi drugimi, zanimivimi, pa tudi neprijetnimi protislovji. Kaj je pravzaprav totalitarizem? Ali je dovolj strinjanje, da so bili režimi Mussolinija, Hitlerja, Stalina, Mao Zedonga totalitarni? Ali pa se glavna vsebina skriva nekje drugje? Totalitarizem ne temelji samo na vladavini ene in edine partije, na vseprisotni tajni policiji, koncentracijskih taboriščih, podrejenih medijih, na brezzakonju, strahu in nasilju. Nasprotno. Totalitarizem je utemeljen tudi na navdušenju. Brez slehernega dvoumja je totalitarizem zgodovinska drama, in to je treba posebej poudariti, je tudi osebna drama. Porodi se v trenutku, ko se človek odpove samemu sebi, svoji usodi, svojemu telesu in zdravju, svoji vesti in svojim nagonom, svojemu razumu in svojim sanjam. Totalitarizem se narodi, kadar posameznik prostovoljno pristane podrediti svoje življenju nečemu, kar mu je bilo od nekod vsiljeno kot višji cilj ali kot višji smisel ob družinski mizi s politične govornice, s prižnice, v šoli ali pa v medijih. Še vedno pa je to samo uboga strahopetnost poslušnosti ali pa otroški strah pred zavrženostjo in izobčenjem. To je še vedno samo neumnost, nesposobna prepoznati praznino in prevaro, s katerima so zakriti višaji stoletni zgodovinski cilji. Vse to je še vedno samo naivnost neukega obupanca. Totalitarizem je rojen, kadar se poslušnost in podrejenost rasi, domovini, naciji, partiji, proletariatu ali pa nekakemu višjemu bitju doživi kot navdušenje, kot zanos, kot pripravljenost za žrtvovanje, za odrekanje, za trpljenje. Ravno to navdušenje − totalitarno pa je vsako navdušenje do kateregakoli privida, ki se predstavlja kot pomembnejši od človeka − ravno to navdušenje je velik in neoprostljiv zločin proti samemu sebi. Koncentracijska taborišča, genocid, sovraštvo, torture, vojne, množična revščina so zločini, ki so neizogibna posledica tega izhodiščnega zločina velikega navdušenja. Odvratnost totalitarizma se ne izčrpa samo v njegovem brutalnem vpletanju v vsakdanje življenje, ampak v tem, da od podrejenih ne zahteva le pokornosti, marveč tudi srečnost zavoljo te pokornosti. Njegova težnja je preobrazba lastnih političnih ciljev v intimne in emocionalne cilje svojih podanikov. Uspeh totalitarizma je merljiv s kakovostjo in količino čustev, ki so zamenjala racionalno demokratično proceduro. Upravljanje z državo tako postane zgodovinsko poslanstvo, doneče a prazne besede postanejo nevprašljive svetinje, ponižanje postane dostojanstvo, prezir do sebe se preoblikuje v ponos spričo pripravljenosti žrtvovati se. Težke intelektualne in moralne sprijenosti pa se slavijo in predstavljajo kot nacionalna ozaveščenost ali pa kot razredna zavest. Posameznik, ki na to pristane in v tem pristanku doživi osebnostno izpolnitev, je storil zločin proti sebi in samo tehnično in operativno postaja vprašanje, kdaj bo storil zločin tudi proti drugemu človeku. Totalitarizem ni samo Hitlerjev govor, ni samo Džugašvílijev članek ali šovinistična propaganda, ki žali razum. Predvsem je to nesposobnost posameznika, da samega sebe doživlja kot zasebno identiteto, ki jo ne določa nič drugega kot njegov osebni jaz, ne pa poreklo, jezik ali pa rojstni kraj. Te vrste nesposobnost praviloma narašča do tolikšnega samoprezira, da se nesrečnik počuti prikrajšanega ali pa je celo užaljen, če ne pripada večji celoti, skupnosti, ki jo ima rad, za katero navija, za katero je pripravljen ubijati in za katero je pripravljen biti ubit. Kje so ti ljudje izgubili svoje samospoštovanje? Ali je res tako težko prepoznati surovo prevaro v obilju svobode, ki se ponuja nacijam in razredom? Ali ljudje v resnici živijo v takšnih eksistencialnih, intelektualnih in moralnih breznih, da jim ni žal svojega časa, svojih naporov, svojega življenja posvetiti očitnim obsedenostim, ki zanesljivo ne morejo prinesti nič drugega kot revščino in smrt. Samota je eksistencialna stvarnost totalitarizma. Totalitarizem je okužba za nasiljem, težnja k totalnemu nasilju, k nasilju kot univerzalni metodi do drugih in do samega sebe. Totalitarizem je totalizacija nasilja. To je izprijenost, ki do pošastnosti izkrivlja vse, česar se dotakne. In veliko vprašanje je, gospe in gospodje, do kolikšne mere so izkrivljeni slovenski ghostbusterski protikomunisti, ki v slogu balkanskega makartizma izganjajo duhove pod vodstvom dovčerajšnjih navdušenih, celo ortodoksnih, komunistov, zakaj osnovna težnja vsakega totalitarizma kot demiurga pošastnosti je težnja po lastni nevidnosti. Težnja, da nas popolnoma osvoji, da postane naš notranji jaz. Od tod večina ljudi sploh ne čuti totalitarizma, ga sploh ne doživlja. Pogosto so sami totalizirani, pa se tega sploh ne zavedajo. V tej praznini in v tej žalosti ležijo korenine totalitarizma. Brez množičnega in navdušenega sodelovanja ne bi bilo ne Hitlerja, ne Stalina, ne Al Kaide, ne plavolasih atletov, ne veselih kolhoznic in ne radostnih proletarcev. Ne bi bilo policijskih kleti in ne bi bilo prepovedanih knjig. Zastave, himne in grbi pa bi bile samo dolgočasne blagovne znamke med dolgočasnimi blagovnimi znamkami. Uspeh totalitarne propagande ni rezultat nerazložljive veščine, temveč želje, da se vanjo verjame. Moč politične policije ni utemeljena na njeni učinkovitosti, marveč na majhnih kanaljah iz soseščine, ki anonimno ovajajo iz prepričanja in iz zadovoljstva. V totalitarnih režimih niso mediji nesvobodni samo zato, da se ne bi rogali oblasti, ampak tudi zato, da ljudstvo v kakšni resnici ne bi prepoznalo lastne moralne bede. O tem, da sta rasizem in antisemitizem zločinski ideologiji, o tem, da je diktatura proletariata zanesljiva pot v nesrečo in nesvobodo, o tem je zaman razpravljati. Problem je, ker ljudje v to verjamejo in so pri tem še srečni in ponosni. Pripravljeni so sprejeti vsako domislico, ki se s svojo predrznostjo izkazuje pomembnejša od njihove lastne usode. Zato sem prepričan, da je resolucija, ki poskuša obsoditi vse totalitarizme, politično zgrešena. Totalitarizem je namreč samo eden, neodvisno od tega, katere zastave razvija in kateri izmišljiji ponuja srečo in svobodo. In ostaja totalitarizem ravno zato, ker to srečo in svobodo ponuja izmišljiji, ne pa živemu človeku. Totalitarizem ni nič drugega kot pripravljenost na odpovedovanje samemu sebi, zavoljo katere od številnih prevar, ki se enkrat z večjo in drugikrat z manjšo intenzivnostjo ponujajo na tržišču ideologij in na tržišču svetovnih nazorov. Gospe in gospodje! Spet bom poslušal očitke, da sem bil nerazumljiv, zato posebej poudarjam, da tovrstnega dokumenta te resolucije o evropski zavesti in totalitarizmu z indignacijo ne bom podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Branislava Rajića ni v dvorani, tako da ima besedo mag. Marko Koprivc, pripravi naj se mag. Meira Hot. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci! Poglejte, nahajamo se v enem zelo zelo čudnem stanju, bi jaz rekel. Slovenija tako nizko, kot je zadnja leta, še ni bila v zgodovini samostojne Slovenije. Na eni strani imamo hudo epidemiološko situacijo, na drugi strani imamo vlado Janeza Janše, ki zlorablja to situacijo za prevzemanje vseh form oblasti. In hkrati namesto da bi mirila državljanke in državljane ob težki situaciji, še dodatno spodbuja nestrpnost in delitve. Absurdno in abotno se mi zdi, da ob taki situaciji v Republiki Sloveniji ponovno poslanke in poslanci dobimo na mizo to resolucijo o obsodbi totalitarizmov, že drugič v tem mandatu, in že petič, odkar jo je sprejel Evropski parlament. Ob tem pa bi želel izpostaviti, da jo je Državni zbor Republike Slovenije obravnaval že oktobra leta 2009 in se je takrat s to resolucijo seznanil. Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora je enako menila, da je ta seznanitev popolnoma dovolj. Ampak ne, največji vladni stranki SDS, seveda enako kot prijateljicam in prijateljem iliberalcem, mračnjaškim silam v Evropi, predvsem v vzhodni Evropi, tukaj imam v mislih poljske konservativce, madžarske in še katere, je to vedno eno in isto odpiranje tem, obsodbe predvsem levičarskih režimov, recimo temu predvsem komunizma, ena od najboljših tem za preobračanje pozornosti od dejanskih problemov družbe. Zato smo danes ponovno soočeni s to isto resolucijo. Da ne bo pomote, da ne bo izpadlo, kot da se mi zdaj ogibamo obsodbi vsega negativnega, ki se je zgodilo tudi v času polpretekle zgodovine na tako imenovani antifašistični strani. Kot vemo, kot je jasno, kot seva iz neba, bi želela ta iliberalna esdeesovska klika predvsem obsoditi in obračunavati s komunizmom, ne s fašizmom in nacizmom. Fašistične organizacije celo postavljate na pozicijo, da imajo status organizacij v javnem interesu, in to danes, v današnjem času, ko bi bile vredne vse obsodbe tovrstne organizacije, organizacije, ki javno rečejo, da je Hitler heroj, njihov predsednik oziroma voditelj organizacije konkretno. Se pravi, ni vam problem fašizem, ni vam problem nacizem. Vam je problem, da bi želeli delavska gibanja in levičarska gibanja izenačiti s fašizmom in nacizmom. So pa zadeve tukaj vendarle nekoliko bolj komplicirane. Kot sem rekel, Socialni demokrati ne bežimo pred odgovornostjo. Ne bežimo pred obsodbo povojnih pobojev, ki so bili sicer posledica kolaboracije in nečastnega dejanja naših rojakov, ko so stopili na stran največjega zla 20. stoletja: nacizma in fašizma, in jih nikakor nobena resolucija ne more opravičiti tega nečastnega in zločinskega dejanja. Ampak na drugi strani to ni razlog za izvensodne poboje. Zato smo Socialni demokrati jasno in nedvoumno leta 1995 na kongresu naše predhodnice ta dejanja obsodili. Ta dejanja smo pa obsodili tudi večkrat v drugih nastopih, tudi v Državnem zboru. In tukaj ni dileme. Ampak na drugi strani pa je treba pač na zgodovino gledati objektivno. Socialni demokrati smo pač ponosni na antifašistični boj in na velike zmage v boju zoper fašizem in nacizem, ki je konec koncev ohranil Slovenke in Slovence kot narod in jih predvsem emancipiral nad največjim zlom, ki je hotel dobesedno nas izničiti. In spet enačenje, ko govorimo o polpretekli zgodovini, je treba poznati tudi zgodovinske okoliščine in določene specifike. Ne morete primerjati Slovenije z nekimi vzhodnoevropskimi državami. Konec koncev so tukaj bistvene razlike. Slovenska partija nikoli ni bila stalinistična. Pa nočem kakorkoli opravičevati, kot sem rekel, kar je bilo narobe, ampak ne gre za enake zadeve. Določene vzhodnoevropske države so bile dobesedno okupirane s strani Sovjetske zveze, za Slovenijo in Jugoslavijo tega ne moremo trditi. Poleg tega se je partija znotraj sebe preko nekega procesa evolucije samodemokratizirala in je poleg tega sama sestopila z oblasti, kot se reče, oziroma pristala na večstrankarske volitve, na katerih je bila relativna zmagovalka. Vaša velika govoričenja o tem, kako ste bili samo vi in vaš voditelj Janez Janša odgovorni za samoosvojitev, ne držijo, niti malo. Samostojne Slovenije brez razumnega delovanja znotraj Zveze komunistov ne bi bilo. In tukaj gredo velike zasluge tako Milanu Kučanu kot vsem ostalim. Nikakor pa nočem zanikati tudi zaslug nekaterih bolj drznih predstavnikov takratne opozicije in pozneje oblasti. Tako da zadeve so zelo zelo zapletene. Kot rečeno še enkrat, jaz vem, da je vaš namen demonizirati vse leve sile in na drugi strani izničevati totalitarizme in totalitarna nagnjenja desnice, predvsem fašizma in nacizma, to se vidi preko številnih vaših dejanj. Ampak na vsak način je taka deklaracija v teh časih nepotrebna in nesprejemljiva. Spoštovane kolegice in kolegi! Vse tisto slabo, kar se je dogajalo v prejšnjem režimu, se pravi predvsem ta absolutna oblas,t omejevanje svobode, človekovih pravic in tako naprej je značilna predvsem za vas in ta vlada manifestira točno te anomalije. In na nek način je logično, Janez Janša je bil tako rekoč tik pred koncem prejšnje oblasti del te Zveze komunistov. Vse tisto dobro, vezano na vrednote: antifašizem, socialna varnost, ki se zagotavlja državljankam in državljanom, konec koncev tudi ženska emancipacija, možnost politične participacije žensk in tako naprej, na to ste vse pozabili in bi radi demonizirali. Na drugi strani pa ste ohranili vse tiste negativne stvari, ki so vezane predvsem na način vladanja in obvladovanja družbe. Dajte se vi rajši ukvarjati s tem, dajte se ukvarjati s tem, kako boste reševali današnje stiske državljank in državljanov, ki jih ni malo, in nehajte se vračati na ene in iste teme in delitve državljank in državljanov iz nekih preteklih zgodb. Dejstvo je, da je Slovenija utemeljena na antifašizmu in dejstvo je, da kakršnakoli deklaracija te stvari ne more spremeniti. Zgodovinski revizionizem je nedopusten in dejstvo je, da si državljanke in državljani želijo od politike odgovore na konkretna vprašanja, na konkretne dileme, na konkretne težave. Poglejte, govorili smo nekajkrat o energetski revščini, ki se dogaja v Sloveniji, pa na to ne znate odgovoriti. Znate se pa vračati v preteklost, v gozdove pa se deliti na domobrance in partizane. Delajte to, kakor hočete, ampak resnica je ena in edina in je ne boste mogli spremeniti. Hvala lepa.
Hvala vam. Besedo ima mag. Meira Hot. Pripravi naj se Nataša Sukič. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Mislim, da po kolegu Koprivcu ni več res veliko za dodati. Marko je zelo lepo opisal in orisal stanje in absurd današnje točke. Dejstvo je, da je Evropski parlament resolucijo sprejel let 2009, in to zaradi nekega novega danega dejstva, ki ga je pripeljalo leto 2004, to je razširitev Evropske unije z novimi državami članicami leta 2004. Govorimo o tako imenovanih državah vzhodnega bloka. S to pridružitvijo so se začele dogajati neke nove okoliščine v kontekstu izkušnje, ki so jo živele te države, zdaj govorim predvsem o Poljski in tako dalje. Slovenska izkušnja je bila tukaj vseeno drugačna. Na osnovi te izkušnje je Evropski parlament sprejel resolucijo, s katero je vse oblike totalitarizma obsodil. Ampak izenačevanje, ki si ga vi želite iti, torej fašizma, nacizma in komunizma, je seveda absolutno nedopustno, še posebej z vidika nekoga, ki prihaja iz Istre, ki je vsaj 20 let pred drugo svetovno vojno živela fašizem, vedela, kaj pomeni poitalijančevanje, vedela, kaj pomeni odrekanje svoji kulturi, in težko boste v Istri dobili podpornika temu, kar se greste vi danes. Dejstvo je, kot je Marko zelo lepo povedal, Evropska unija utemeljena na antifašizmu. Utemeljena je na tem boju in zelo lepo je tudi v sami resoluciji pojasnjeno, da kakršnokoli izsiljevanje podpore resoluciji preko nekega večinskega izglasovanja v parlamentu je nedopustno. In to se vi danes greste, in to že petič po vrsti. Petič po vrsti. In to pri absurdu, v katerem se je sprejela deklaracija o seznanitvi leta 2009, zdaj pa bomo sprejeli deklaracijo o podpori resoluciji, kar je absurd sam po sebi. Zdaj jaz ne vem, kaj sploh za vas potem pomeni institucija Evropskega parlamenta. Navsezadnje so tudi vaši poslanci v tej instituciji takrat glasovali za to samo resolucijo. Zdaj ne vem, ali negirate sami po sebi tudi svoje delegate tam. Absurd je. Absurd je, da petič pogrevate eno in isto tematiko, in to v stanju, v katerem živimo danes. Stanje, v katerem živimo danes, je tudi zanimivo. Ko beremo, kaj je totalitarizem. To je oblika vlade, v kateri je moč države neomejena in se uporablja za nadzor skoraj vseh vidikov javnega in zasebnega življenja. Ta nadzor se razteza na vsa politična in finančna vprašanja ter na stališča, morale in prepričanje ljudi. Zanimivo je, da o tej resoluciji govorimo danes, potem ko ste na primer včeraj izvedli manever, ki je v obliki sprememb zakona o državnem tožilstvu, da bi sami sebi, ne vem, očitno ohranili obraz. Ker ste po enem letu bili prisiljeni imenovati delegirane tožilce v Evropsko javno tožilstvo, boste zdaj spet poskušali s tem nekim, zame kar bednim, manevrom prisvojiti tudi ta del postopka, izvzeti stroko iz tega postopka in ga absolutno podrediti politiki. Zakaj sem omenila, kaj je totalitarizem? Ker nas vse bolj in bolj, ko opazujemo naše vsakdanje življenje, pa če izvzamemo, da živimo v zelo težkih okoliščinah zaradi virusa, vedno bolj določene poteze te vlade na to tudi spominjajo. Ko govorimo o tem, da se poskuša na vse načine podrediti medije, ko govorimo o tem, da se na vse načine poskuša podrediti pravosodje, ko govorimo o tem, da se je Državni zbor že absolutno podredil, da so se mu odvzela že osnovna pooblastila, ko vam Ustavno sodišče pove, da ne smete vladati z odloki, pa se konstantno ignorirajo odločbe Ustavnega sodišča in vsakič znova se sprejemajo odloki, ne glede na vse pozive stroke, vse pozive in politične opozicije. Govorim o neki hinavščini, v kateri se poziva k solidarnosti, k sodelovanju, na drugi strani pa se naredi vse, da se podredi kakršnokoli kritiko sistema, kakršnokoli kritiko opozicije, opozicija je tarča vseh možnih zmerljivk, žaljivk, ordiniranih napadov, vse za to, če si upa karkoli povedati zoper način, ki se ga gre sedanja vlada in ki ni primeren. V takih okoliščinah bolj kot kadarkoli prej rabimo demokracijo. Prav zdaj rabimo demokracijo. Če želite podporo ljudi, če želite zaupanje ljudi, sigurno se ne morete posluževati načel nekih drugih sistemov, ki pa se jih. In da je absurd še večji, da je hinavščina še večja, pa daste v ponovno razpravo resolucijo, ker pač veste, da zdaj pa imate tudi spreobrnjence med vami, ki so leta 2019 glasovali proti tej deklaraciji, danes bodo pa očitno glasovali za, kar je pa tudi absurd sam po sebi. Res, absurd par excellence .Ampak to se lahko samo pod to vlado, pod temi, ne bom rekla kaj, dogaja. Smešno je, absurdno je, žalostno je. Ljudi, ki zveze nimajo ne s sistemom, v katerem so nekateri vaši vladni predstavniki živeli, imeli funkcije, vlačite vedno znova v to debato, ki je že abotna, nedopustna, nesprejemljiva in ki se je Socialni demokrati absolutno ne želimo več iti. Obžalujemo vse žrtve vseh totalitarizmov, a naprošamo vas, da se končno vrnete v prihodnost in začnite živeti sedaj. Hvala.
Hvala tudi vam. Kot zadnja prijavljena ima besedo Nataša Sukič. Izvolite.
Hvala. Naravnost groteskni ste. Pravkar uvajate policijsko državo, zaplinjujete in pretepate državljane na protestih, uzakonili ste verbalni delikt, izigravate ustavo, zakone, vladate z dekreti, podrejate čisto vse, še sodstvo in parlament, rumenim jopičem ste podelili status društva v javnem interesu, malikovalci Hitlerja so za vašega ministra biseri, vi pa tukaj z visokimi falzeti tulite o totalitarizmu. Ponovno obravnavamo resolucijo za vsakdanjo rabo stranke SDS, resolucijo iz davnega leta 2009. V stranki SDS nam ponovno že žnj-tič vsiljujete debato o naši zgodovini in o treh tako imenovanih totalitarizmih 20. stoletja: o nacizmu, fašizmu in komunizmu, pri čemer vam gre za demonizacijo slednjega. Evropski parlament je sprejel resolucijo, s katero si na krilih desnih konservativnih sil želi na silo prikrojiti zgodovino 20. stoletja po svoji podobi. V njej komunizem zvaja na stalinizem in ga enači z nacizmom kot dva enako slaba totalitarizma, med katerima je vzklila vizija današnje Evropske unije. Kako površno potvarjanje zgodovinskih dejstev, kakšna žalitev spomina na tiste borce, ki so boj proti fašizmu hkrati razumeli kot boj za pravičnejši svet. Na silo izenačujete tisto, česar se izenačiti ne da. Pa naj najprej razkrinkam laž, na kateri temelji vaš zavržni populizem, vaše novo pisanje zgodovine. Resolucija, o tem je govorila poslanka Monika Gregorčič, razglaša pakt o nenapadanju med nacistično Nemčijo in Sovjetsko zvezo iz leta 1939 Ribbentrop-Molotov za dejanje, ki je tlakovalo pot v drugo svetovno vojno. S tem popolnoma napačno predstavi vzroke za vzpon nacizma in izbruh druge svetovne vojne. Vemo namreč, da je Hitler že leta 1925 v knjigi Mein Kampf zahteval, da si mora Nemčija nasilno izboriti Lebensraum na vzhodu. Vemo, da se je Nemčija že leta 1933 začela intenzivno oboroževati in pripravljati na vojno. In to ni res, kar ste zapisali. Vi pa spet in spet in spet kot tisti hrčki na tistem vrtečem se krogu do nezavesti. Kakšen zavedljiv prikaz vaše izpraznjenosti, kako res dobesedno futer za vašo volilno bazo. Te vaše večno ene in iste ideološke teme. Ne bom podprla te zavržnosti. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnik Vlade in predstavnik predlagatelja. Želita morda besedo? Ne želi predstavnik Vlade, tudi predstavnik predlagatelja se je odpovedal temu. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Ugotavljam, da je interes. Če želita razpravljati tudi predstavnik predlagatelja Branko Grims ter predstavnik Vlade, prosim, da se prijavita s pritiskom tipke za vklop mikrofona. V tem primeru dobita besedo kot zadnja, in sicer najprej predstavnik Vlade in nato predstavnik predlagatelja. Prosim za prijavo. Besedo ima Nataša Sukič.
Prej mi je malo zmanjkovalo časa. Poglejte, vaša metoda je pač metoda repeticije, vedno znova gonite in gonite in gonite eno in isto, vedno znova izkopavate kosti in razburjate javnost z nekimi vašimi potvorjenimi konstrukti zgodovine. Tisti, ki je resno prebral in kaj ve o zgodovini, se lahko samo za glavo prime. Ampak seveda vi ne ciljate na tiste, ki so kaj prebrali. Vi ciljate na ljudi, ki totalitarizmov in tega niso študirali in tako veselo poenostavljate in potvarjate stvari za vašo lastno rabo. Ta raba pa je pumpanje ljudi, sejanje razdora med ljudmi. Večno znova. Na podlagi neke vse bolj odmaknjene zgodovine. Sto let pozneje, dvesto let pozneje, to za stranko SDS ni problem. In to vi počnete. In to je zavržno. In to je destruktivno. To je tisto, kar je res, res slabo. In to si drznete vi, ki pravkar uvajate elemente totalitarne države, ki uvajate politično policijo, policijsko državo. Kaj je to drugega, kaj so to drugega kot elementi totalitarne države? In vi si drznete zdaj nam tukaj ponujati resolucijo, ki je iz leta 2009. Pa to je res, oprostite, to je, to je že nočna mora, tako da prenehajte. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Primož Siter. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Sem vesel, da je gospod Grims večni predlagatelj te akcije zopet z nami, da ta beg pred resničnostjo ni trajal v nedogled. V tem trenutku imamo, spoštovane kolegice in kolegi, 260 tisoč ljudi, ki živijo pod pragom revščine. Od tega je 100 tisoč upokojencev in 40 tisoč otrok. Pred eno uro smo razpravljali o preživninah in serviral sem s številko, da 33 tisoč 500 otrok v Sloveniji živi s preživninami, nižjimi od 120 evrov. Imamo milijonske luknje v proračunu, imamo, tukaj se gremo lahko zahvalit vladi, 800 milijonov letno pridelane luknje zaradi davčnih daril svojim prijateljem, mi se pa ukvarjamo z obsodbami komunizma. Ker to je v bistvu podnapis te akcije. Vlade fašizem in nacizem niti ne zanima preveč. Vsakič, ko zmanjka štofa, po domače rečeno, skoči v leto 1945 in izreka neke svoje mokre sanje o tem, kako bi morala biti družba urejena in ne vem kaj. Ampak zavoljo, če hočete, pietete do žrtev vseh političnih sistemov dajmo celovito pogledati, kaj je zgodovina ponudila s totalitarizmi. Zavoljo bodisi pietete ali pa v trenutku, v katerem smo, ker totalitarizem tudi današnjemu trenutku ni toliko zelo tuj, z željo po tem, da se pa mogoče da kaj danes popraviti. Gremo od danes nazaj po seznamu totalitarizmov. Kaj se danes dogaja z Natom? A je to kaj drugega kot totalitaristični napad na neke druge države, neke druge ljudi, neke druge skupine, kjer so različni in, op, ker imajo naše kapitalske elite tam mogoče nekaj interes. A lahko tam kaj popravimo? Lahko, prosim, kakšno resolucijo kdo servira, kjer se bomo zavezali k nenasilju do drugih danes tukaj zdaj in se ognili tisočim in tisočim žrtvam, zaradi katerih smo mi sokrivi. Z istimi vzgibi po nekem odpiranju trga lahko s prstom pokažemo na totalitarne kapitalske interese, ko so štartale jugoslovanske vojne. Ali pa, ko smo spremljali v devetdesetih, in zdaj je ista stvar, ameriške kapitalske pohode po Bližnjem vzhodu, še prej pa v Vietnamu. Kaj je bilo pa zadaj tukaj drugega kot neka totalitarna mentaliteta? Ali pa kolonializem v prejšnjih stoletjih: nizozemski, francoski, angleški in tako naprej po Aziji, po Afriki, po Južni Ameriki in tako naprej. In cerkev. O cerkvi smo pa kar tiho in o križarskih vojnah, o sodelovanju cerkve z modernimi kapitalskimi totalitarizmi danes in tistimi pred 80 leti. To, kar imamo danes na mizi, je politični boj ne proti nacizmu, proti fašizmu, proti komunizmu, to je politični boj proti kapitalizmu. Kapitalizem je mašina, ki je vedno poganjala vse modele osvajanja in diskriminacije in tako naprej. Komunizem je zdaj samo en tak priročen izgovor. Ampak glejte, napredne leve politike preteklosti so priborile največje civilizacijske pridobitve, v katerih še danes uživamo. Socialisti, komunisti, anarhisti so izborili vikend, so izborili volilno pravico za ženske, so izborili dopust, bolniško in tako naprej. Zdaj bomo pa proti temu mahali z nekimi poceni parolami o resolucijah boja proti komunizmu?! Predlagatelji, preštejte vrste pa pojdite še enkrat v prvi letnik gimnazije k zgodovini.
Zaključujem splošno razpravo. Amandmaji k predlogu deklaracije niso bili vloženi. O predlogu deklaracije bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in 27. sejo zbora, ki jo bomo z glasovanji nadaljevali ob 15. uri in 20 minut. Hvala lepa. (Seja je bila prekinjena ob 14.51 in se je nadaljevala ob 15.20.)
Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Državni zbor bo glasovanje opravil po naslednjem vrstnem redu 15., 16., 21., 22., 7., 18., 20., 6., 19. in 23. točka dnevnega reda. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance, prosim, da še enkrat preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 15. točko dnevnega reda – prva obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o rudarstvu. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o rudarstvu je primeren za nadaljnjo obravnavo. Nataša Sukič, obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovane, spoštovani! Varnega frackinga ni. Nihče nam ne more jamčiti, da se v globini 3 tisoč 500 metrov ne more kaj zalomiti, kar bi potem vodilo v uhajanje strupenih snovi, v onesnaževanje podtalnice, onesnaževanje pitne vode in s tem ogrožanja zdravja ljudi. Nihče ne more jamčiti, da ne bi v Petišovcih prišlo do potresov, zato je treba sprejeti ta zakon oziroma omogočiti, da gre v nadaljnjo obravnavo. Sploh zdaj, ko vidimo, da je bil v PKP9 podtaknjen 11. člen, ki omogoča koncesionarjem, da veljavnost rudarskih pravic podaljšajo za 18 mesecev, če sami izrazijo najprej to pobudo oziroma željo. Spoštovane poslanke in poslanci, sploh tisti, ki ste kandirali v Prekmurju in Pomurju, poslanec Breznik iz SDS, poslanec Horvat iz NSi, poslanec Lenart iz SDS, poslanka Šimenko iz SDS, poslanec Pojbič iz SDS, poslanka Žnidaršič iz SMC [[…]]
Kolegica Sukič, prosim vas, obrazložitev glasu.
[[…]]prosim vas, »kaj rejsan ne čǜjete ljudi v Petišovcih, rejsan ne razmite, zakoj ide? Ne čǜjete občine Lendava?« Prosim, da prisluhnete ljudem od tam, prisluhnete občini, ki nas poziva, da fracking prepovemo. Od tam prihajate, to so vaši ljudje, iz vašega okolja. Mi bomo glasovali za.
Glejte, prosim, brez poimenskega navajanja, obrazložitev glasu veste, kaj je po poslovniku. Obrazložite svoje argumente, in to je to. Še kdo? Ne. Je sistem v redu? Ali gremo na glasovanje? Glasujemo. Navzočih je 87 poslancev, za je glasovalo 46, proti 41. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za infrastrukturo, okolje in prostor kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 16. točko dnevnega reda – to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah Zakona o javnem štipendijskem razvojnem in invalidskem in preživninskem skladu. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah Zakona o javnem štipendijskem, razvojnem in invalidskem in preživninskem skladu je primeren za nadaljnjo obravnavo. Miha Kordiš, obrazložitev v imenu poslanske skupine.
Hvala za besedo, predsedujoči. S tem zakonom materam samohranilkam, otrokom, ki so ostali brez enega izmed staršem in so upravičeni do preživnine, omogočamo lažji dostop do nadomestila preživnine v slučaju, ko preživnina ni bila poravnana. Trenutni postopek je namreč tak, da se mora enostarševsko gospodinjstvo, ki je ostalo brez sicer zagotovljene preživnine, po svoje pravice obrniti na sodišče. Sodni postopki so dolgi, so mučni, pogosto je v takih družinah prisotna grožnja nasilja ali pa se je nasilje v preteklosti že dogajalo, šele na podlagi izvršbe in žiga, ki ga podeli sodišče, lahko neka mati samohranilka uvaja in se nadeja nadomestila za neporavnano preživnino. Šele na podlagi tega dolgotrajnega in mučnega postopka izvršbe centri za socialno delo samohranilskim družinam priznavajo preživnino kot neplačani dohodek in jim na podlagi tega odmerjajo višjo denarno socialno pomoč. Sicer se naš socialni sistem do teh samohranilskih mater in otrok obnaša, kot da preživnino prejemajo, čeprav je v resnici ne, in jim na ta račun nižajo denarno socialno pomoč. Pa vemo, da so enostarševska gospodinjstva ena izmed rizičnih skupin v tej državi. Kar ena petina vseh samohranilskih gospodinjstev živi pod pragom tveganja revščine. Če postavimo med enega izmed staršev in otroka, za katerega ta starš skrbi, in med partnerja, ki ni več prisoten in ne plačuje preživnine, inštrumente države, bomo ljudi, sledeč načelu socialne države kot inštitucije na strani šibkejšega, pomagali zaščititi − zaščititi psihološko in zaščititi materialno. In seveda je edino prav, da se ta zakon sprejme. Navsezadnje zakaj pa drugega imamo socialno državo kot zato, da ljudem pomaga, ne pa da jih izgublja po sodnih labirintih. Še iz kakšnega koraka distance več lahko rečemo celo, da ta naša zakonska pobuda v resnici debirokratizira enega izmed elementov socialne države na področju neplačanih preživnin. In še čisto za na konec svoje obrazložitve glasu naj rečem naslednje. Debata, kot smo jo imeli danes tekom obravnave, je bila razmeroma kratka, a mislim, da je bila vseeno zelo produktivna. V tej diskusiji smo lahko slišali tudi najavo glasov podpore k prvi obravnavi s strani Stranke modernega centra in s strani Slovenske nacionalne stranke, za kar se jim skupaj z vsemi ostalimi podporniki tega zakona iskreno zahvaljujemo. Upam, da pridemo skozi.
Hvala lepa. Lidija Divjak Mirnik v imenu poslanske skupine.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Zakaj je potrebno danes podpreti ta zakon? Prvič, ker bomo z njim poenostavili postopke pridobivanja preživnin, ki trenutno potekajo. Drugič, ker s tem, ko podpremo ta predlog, ne bomo več dopuščali nepravične ureditve, ker trenutna ureditev je žal popolnoma neustrezna. Tretjič, ne bomo več podaljševali stisk enostarševskih družin, ki ne prejemajo preživnin. Četrtič, ker urejamo tudi takšne anomalije, da se ti preživnina, ki je v bistvu ne dobivaš, šteje v tvoje prihodke in ti obenem dviguje položnico za vrtec. Petič, ker številne zgodbe mam samohranilk govorijo same zase. Samo prebrati jih je treba in slišati jih je treba. Šestič, ker je danes nenazadnje mednarodni dan boja proti nasilju nad ženskami, ki mu tudi v Sloveniji moramo odločno reči ne. Ker gre za eno najbolj razširjenih in škodljivih kršitev človekovih pravic. In mimogrede, število otrok, ki jim starši ne plačujejo preživnine, se je od leta 2000 do danes potrojilo. Preko 4 tisoč takšnih otrok je bilo. Koliko jih je danes, verjetno vedo samo na kakšnem drugem organu. Zato da bomo pomagali tem ženskam in zato da bomo pomagali tem otrokom, bomo v LMŠ glasovali za zakon. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Anja Bah Žibert v imenu poslanske skupine.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Slovenski demokratski stranki nikoli ni šlo za prestiž. Tudi tokrat ne. Prav tako nam nikoli ni šlo za to, od kod prihajajo rešitve, ne glede na to, iz katere politične atmosfere. Tudi danes je tako. Dejstvo je, da so otroci najbolj nemočna bitja. Dejstvo je, da imajo enostarševske družine že tako in tako ogromno težav in različni napori so potrebni, da lahko živijo in preživijo. Največkrat gre tukaj res za matere samohranilke, teh je več kot očetov samohranilcev. Zato smo v Slovenski demokratski stranki, glede na to da so se na nas obrnile številne matere samohranilke, pripravili zakon, tukaj ga imam, ki rešuje pravzaprav enako zadevo, kot jo je predlagala danes Levica. Ampak kot rečeno, nam ne gre za prestiž, zato bomo ne glede na to, da bi bilo verjetno kaj za popraviti, dodati in spremeniti, zakon v prvem branju podprli.
Hvala lepa. Mojca Žnidarič v imenu poslanske skupine.
Hvala za besedo. Naj takoj na začetku povem, da bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra ta zakon podprli. Danes je tudi, kot smo že slišali, mednarodni dan boja proti nasilju nad ženskami, in priložnost imamo, da jim vsaj malo pomagamo. Ko govorimo o ženskah, govorimo tudi o materah, o tistih, ki same vzgajajo svoje otroke. S sprejetjem tega zakona jim bomo, tako njim kot njihovim otrokom, olajšali postopke pri pridobivanju preživnin. Tako da zakon bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Jožef Horvat ima obrazložitev v imenu poslanske skupine.
Hvala lepa, gospod predsednik. Drage kolegice in kolegi! Po ponovni preučitvi novele zakona in ne glede na to, da je minister Cigler to rešitev pripravil v sistemski zakonodaji, smo se odločili, da bomo danes v prvem branju ta zakon podprli. Spremenili smo naše stališče. Nenazadnje je minister Cigler tisti, ki je v Državni zbor prinesel, Državni zbor pa je sprejel mnoge rešitve, ki so čakale morda deset ali več let. Mi bomo glasovali za. Bi pa rad povedal, da ne prenesemo enostavno takšnih brutalnih napadov, kot jih je danes doživel naš kolega Aleksander Reberšek. To je edini poslanec, to je edini poslanec, ki se mu lahko globoko priklonimo, ker je edini poslanec, ki je najmanj dvema materama samohranilkama pomagal z dobrimi ljudmi zgraditi hišo. In tukaj se ne bo ustavil. Torej Aleksander, moj poklon.
Spoštovane kolegice in kolegi, smo pri obrazložitvi glasu. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 85, proti nihče. [[za je glasovalo 85.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 21. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga deklaracije o podpori Resolucije Evropskega parlamenta z dne 2. aprila 2009 o evropski zavesti in totalitarizmu. Ker k predlogu deklaracije matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja in ker amandmaji h končni določbi na seji zbora niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu deklaracije. Obrazložitev glasu ima Primož Siter v imenu poslanske skupine.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsednik. Kolegice in kolegi! Povojna Evropa je zgrajena na antifašizmu. Antifašizem kot družbena klima je predpogoj za Evropo, ki je demokratična, nediskriminatorna in vključujoča. Ta deklaracija, ki jo imamo pred sabo oziroma resolucija, ki jo imamo pred sabo pa, žalostno, izenačuje fašizem, nacizem in stalinizem, v podnapisu pa v bistvu relativizira fašizem. Posledice takšnih dokumentov vidimo danes na evropskem zemljevidu, ko je desnica tako rekoč izgubila ves kompas in vse bremze pred flirtanjem s fašističnimi težnjami. Ni naključje, da traja približno deset let od rojstva te deklaracije do tako rekoč brezsramne razplamtelosti fašističnih režimov, kar vidimo v sosednji Madžarski, pa na Poljskem in tako naprej. Ampak v Evropi, v antifašistični Evropi smo zavezani antifašizmu. V Levici smo zavezani antifašizmu, zato teh dokumentov deklaracije in resolucije ne podpiramo. Glasovali bomo proti. Se pa veselimo dejstva oziroma smo veseli ob dejstvu, da so poslanski kolegi iz poslanskih skupin Desus in SMC že v prejšnji vladi tem dokumentom nasprotovali. Jaz srčno upam, da bodo s to antifašistično držo nadaljevali tudi sedaj in da ne bodo morebiti klonili v fašizem zgolj iz strahu pred aktualno vlado, s katero sodelujejo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 87 poslank in poslancev, za je glasovalo 42, proti 45. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da deklaracija ni sprejeta. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 22. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga sklepa o soglasju k programu dela in finančnemu načrtu Agencije za energijo za leto 2022. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, ki se glasi: Državni zbor daje soglasje k programu dela in finančnemu načrtu Agencije za energijo za leto 2022 z dne 28. 9. 2021. Glasujemo. Navzočih je 87 poslank in poslancev, za je glasovalo 80, proti nihče. [[Za je glasovalo 80.]] [[Nihče proti.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 7. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o trošarinah v okviru rednega postopka. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me je Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 83 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti nihče. [[Za je glasovalo 49.]] [[Nihče proti.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 18. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zaključnega računa proračuna Republike Slovenije za leto 2020. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor sprejme zaključni račun proračuna Republike Slovenije za leto 2020. Mag. Bojana Muršič ima obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi. Predlog zaključnega računa proračuna 2020 jasno dokazuje, da vlada ni izgubila nadzora zgolj na javnimi financami v zadnjih mesecih, temveč je to njen način dela. Če bi namen zaključnega računa bil le seštevanje posameznih vsot proračunskih postavk in seznanitev Državnega zbora z njimi, bi bilo celo možno takšen zaključni račun tudi potrditi. Vendar zaključni račun se pripravi in sprejema ravno zato, da se oceni učinkovitost vladnega upravljanja z javnim denarjem, da se preverijo odstopanja od proračunskih računov in pojasnijo razloge zanje. Torej ni dovolj, da vlada odstopanja vedno in znova in znova pojasnjuje le z enim in edinim argumentom − epidemijo. Če vlada stalno trdi, da zaradi izjemnih okoliščin ne more spoštovati zakonov, aktov Državnega zbora in drugih predpisov in sodb, potem ni dorasla nalogi, za katero obstaja. Vlada bi morala ravnati odgovorno in zakonito upravljati to državo. Socialni demokrati zaključnega računa proračuna za leto 2020 ne bomo podprli. Pa ne zato, ker bi dvomili v te zapisane številke, temveč zato, ker jim verjamemo. Z morebitni podporo pa ne želimo legitimirati takšnega vladnega načrtovanja. Socialni demokrati bomo glasovali proti zaključnemu računu. Hvala.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 84 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti 12. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 12.]] Ugotavljam, da je zaključni račun proračuna Republike Slovenije za leto 2020 sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 20. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga odloka o spremembah Odloka o okviru za pripravo proračunov sektorja država za obdobje od 2020 do 2022. Ker k predlogu odloka matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja in ker amandmaji h končni določbi niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu odloka. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine ima Jože Lenart.
Hvala lepa. Vlada s spremembo odloka o okviru za pripravo proračuna sektorja država za obdobje 2020−2022 dodatno zvišuje obseg izdatkov kar za 670 milijonov evrov. Seveda bi morali pripraviti rebalans in nam vsebinsko pojasniti, za kaj se namenja tako povečana poraba. Ni bilo rebalansa proračuna, ni bilo obrazložitve v predlogu akta. Tako seveda ni jasno, kaj je namen tako visokega strukturnega zadolževanja, ki je najvišji v Evropski uniji in pušča javne finance Republike Slovenije v nejasnem stanju in visokem tveganju za v bodoče. Takšno stanje kaže na popolno neodgovornost te vlade. Proračun je finančni načrt države, v katerem so cilji fiskalne politike, razvojni cilji, prednostna področja ter politične in strateške prednostne naloge vlade. S tem pa ima poseben pomen za demokratično upravljanje javnih zadev na najvišji ravni. Predlagana ureditev kaže na potencialno kršitev načela delitve oblasti in posega v pristojnost Državnega zbora, da sprejema državni proračun. Glede na to, da pričakujemo nov PKP zakon, pa nam je že precej jasno, da bo ta dvig izdatkov namenjen deljenju predvolilnih sladkarij. Spremembi odloka v LMŠ nasprotujemo zaradi popolne netransparentnosti v procesu njegove obravnave. Hvala.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 87 poslank in poslancev, za je glasovalo 45, proti 42. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da je odlok sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 6. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o prepovedi dajanja nekaterih plastičnih proizvodov za enkratno uporabo na trg v Republiki Sloveniji. Ker k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih v drugi obravnavi na matičnem delovnem telesu in na seji Državnega zbora, predlog zakona neusklajen. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine ima mag. Andrej Rajh.
Spoštovani kolegice in kolegi! Danes je pred nami tretje glasovanje o zakonu o prepovedi dajanja na trgih nekaterih plastičnih izdelkov za enkratno uporabo. Poslanci smo torej dosegli konsenz, da naslovimo ekološke probleme današnjega časa. Plastični izdelki in proizvodi za enkratno kratkotrajno uporabo so problem, problem, ki nastane takrat, ko iz globin več tisoč metrov pod morjem črpamo nafto in zemeljski plin. Problem, ki nastane in ki ostane. Zavedamo se torej, da plastični izdelki ne nastanejo iz nič in ne izginejo v nič. Plastika je zato problem, ki onesnažuje naše vodotoke, naša morja in ogroža čisto pitno vodo. Zavedati se moramo, da skozi vodne organizme prehaja v prehranski krog, v človeka, ugotovljena pa je bila tudi v posteljici zarodka. Zadnje raziskave celo potrjujejo, da se širi z zrakom. Z zakonom, ki je pred nami, naslavljamo pomembne ekološke probleme in izzive, hkrati pa tlakujemo pot nastanku krožnega gospodarstva, zero waste strategije, naslavljamo možnost in pospešujemo recikliranje, spodbujamo ponovno uporabo in spreminjamo potrošniške navade. Spoštovani kolegice in kolegi! Glede na najavljena stališča se vam zahvaljujem za izkazano podporo.
Hvala lepa. Nataša Sukič ima besedo v imenu poslanske skupine.
Hvala lepa. Tudi v Levici bomo podprli ta zakon, kajti od leta 2017 se trudimo s številnimi priporočili, kako zamejiti uporabo plastičnih izdelkov za enkratno uporabo. Vsakič smo dobili visoko podporo pri teh priporočilih, zgodilo pa se ni nič. In tako je zakonska rešitev edina možna, da končno nekaj ukrenemo, sploh zdaj v času korone, ko smo videli, da je poraba in potrošnja plastike še poskočila. V Levici ta zakon soglasno podpiramo. Hvala.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 84, proti nihče. [[Za je glasovalo 84.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 19. točko dnevnega reda, z obravnavo Predloga odloka o spremembi Odloka o ustanovitvi Univerze na Primorskem. Ker matično delovno telo k predlogu odloka ni sprejelo nobenega amandmaja in ker amandmaji k prehodni in končni določbi niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu odloka. Glasujemo. Navzočih je 87 poslank in poslancev, za je glasovalo 66, proti nihče. [[Za je glasovalo 66.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je odlok sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 23. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga za razpis referenduma za ustanovitev občine Golnik z izločitvijo dela Mestne občine Kranj v novo občino Golnik s predlogom odloka. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Razpiše se referendum za ustanovitev občine Golnik z izločitvijo dela Mestne občine Kranj v novo občino Golnik. Obrazložitev glasu ima v imenu poslanke skupine Mateja Udovč.
Hvala lepa za besedo. Danes ne gre za mojo samopromocijo, kot se je vse prevečkrat poudarjalo, danes se odločamo, ali bomo ljudem omogočili ustavno pravico, da bodo krajanke in krajani lahko na najbolj demokratičen način, kot zagotovo referendum je, povedali in se odločili, kje si želijo živeti tako oni kot njihovi zanamci. Verjamem, da smo poslanke in poslanci sposobni odločiti brez političnih pritiskov in drugih pritiskov. Samo od nas, od vseh nas je odvisno, ali bomo zbrali pogum in ljudem omogočili to ustavno pravico. Sama bom glasovala za. Na koncu vsega tega ni zmagovalca, bo pa zadoščenje, da smo skupaj ljudem to pravico omogočili. Na podlagi vsega skupaj bom glasovala za referendum in za ustavno pravico ljudem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Alenka Bratušek v imenu poslanske.
Bom jaz tudi v svojem imenu, čeprav [[…]]
Samo malo. Ali še kdo v imenu poslanske skupine? Ugotavljam, da ne. V lastnem imenu ima besedo mag. Bratušek.
Tudi jaz sem za. Ampak za močen Kranj, za razvoj, zato da Kranj ostane regijsko središče Gorenjske. Ljudje pa dobro vedo, kakšni so postopki, da se pride do nove občine. In to ni način, ki so ga ubrali nekateri. Tako da absolutno bom glasovala proti temu referendumu.
Hvala lepa. Miha Kordiš v lastnem imenu.
Hvala za besedo, predelujoči. Tudi v Levici bomo glasovali proti temu referendumu. Sam sem bil izvoljen poleg Škofje Loke tudi v Kranju in mislim, da je Mestno občino Kranj kot enega izmed motorjev Gorenjske treba ubraniti pred nadaljnjo fragmentacijo, kam fragmentacija občin v tej državi lahko privede, pa vidimo praktično povsod drugod že lahko. Viri, ki bi morali biti združeni in se enotno vlagati v skupno korist, se drobijo zgolj zato, da iz tega izraščajo ne neke specifične lokalne potrebe in njihovo zadovoljevanje, ampak takšni in drugačni mali klani, ki monopolizirajo tisto malo resursov, kolikor jih nekje še obstaja. Ljudje pa so na koncu dneva na enakem ali pa običajno celo še na slabšem.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 85 poslank in poslancev, za je glasovalo 34, proti 51. [[Za je glasovalo 34.]] [[Proti 51.]] Ugotavljam, da je zbor predlaganega sklepa ni sprejel. S tem je predlog odloka, ki ga je predlagal odbor, postal brezpredmeten. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Zaključujem tudi 27. sejo zbora.