Vabim vas v dvorano državnega zbora, da bi nadaljevali 3. sejo. Kolegom in kolegicam bomo hvaležni, če bodo še enkrat preverili glasnost svojih prenosnih telefonov. Motijo tiste, ki govorijo. V dvorano vabim tudi predsednika vlade Republike Slovenije in ga lepo pozdravljam, da je prišel. Kolegice poslanke in kolege poslance vljudno vabim, da pridejo v glavno dvorano državnega zbora, da bi nadaljevali sejo. Navzoče prosim za mir v dvorani. Mislim, da bomo lahko kmalu začeli. Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam nadaljevanje 3. seje državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da so zadržani in se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji kolegi in kolegice - po seznamu se pozna, da je čas počitnic: Davorin Terčon, dr. Miha Brejc, Cvetka Zalokar Oražem, Roman Jakič, Maksimiljan Lavrinc, Jože Jerovšek, Janko Veber, Bogomir Vnučec, Feri Horvat, Lidija Majnik, Franc Sušnik, Zmago Jelinčič, Janez Janša, Roberto Battelli, Maria Pozsonec, Alojz Peterle in kolega Aleksander Merlo. Ostali bi morali biti prisotni v dvorani. Vse pravlepo pozdravljam in vas prosim, da z vstavitvijo kartice v glasovalno napravo ugotovimo navzočnost v dvorani. Ugotavljam, da je v dvorani navzočih 49 kolegic in kolegov, da je državni zbor sklepčen in da lahko odloča. Nadaljujemo 3. redno sejo. Na sejo sem povabil predsednika vlade Republike Slovenije dr. Janez Drnovška in predstavnike vlade Republike Slovenije. Vse prav lepo pozdravljam. Današnje nadaljevanje 3. seje državnega zbora bomo pričeli z obravnavo prekinjene 1. točke dnevnega reda, to so vprašanja in pobude poslank in poslancev. Na prvi dve vprašanji opozicijskih poslancev bo odgovarjal predsednik vlade dr. Janez Drnovšek. Pri tem naj spomnim, da je kolega iz poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke Zmago Jelinčič vztrajal pri tem, da nazačetku te seje postavi vprašanje vladi in je na vprašanje dobil deloma usten, deloma bo dobil pa še pisen odgovor v tem smislu. Nima možnosti ponovno zastaviti vprašanja predsedniku vlade. Predsednik vlade lahko, če želi, dopolni odgovor, ki ga je dal državni sekretar v ministrstvu za zunanje zadeve, mu pa tega ni potrebno storiti, ker je bila dana s strani vlade obljuba za pisni odgovor. Tako bo predsednik vlade odgovarjal na dve preostali poslanski vprašanji s strani opozicije. V nadaljevanju seje bo zbor prešel na obravnavo 26. točke dnevnega reda, to je na predlog zakona o skladu za poplačilo odškodnine žrtvam vojnega in povojnega nasilja, nato na obravnavo 6. točke, to je na predlog pomorskega zakonika, ter zatem prešel na obravnavo preostalih točkpo vrstnem redu dalje. V zvezi z napovedano nadaljnjo obravnavo prekinjene 4. točke, to je predloga zakona o letalstvu, vas obveščam, da je zbor danes ne bo opravil, ker niso pripravljeni uskladitveni amandmaji. V zvezi s prekinjeno obravnavo 5. točke, toje predloga zakona o dopolnitvi zakona o zagotavljanju socialne varnosti slovenskim državljanom, ki so upravičeni do pokojnin iz republik nekdanje SFRJ, pa vas obveščam, da bo matično delovno telo ta zakon obravnavalo jutri na svoji seji. Spoštovane kolegice in kolegi, še enkrat lep pozdrav vsem z željo za dobro delo danes in do konca te seje. Prehajamo na PREKINJENO 1. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA VPRAŠANJA IN POBUDE POSLANK IN POSLANCEV. Poslanski vprašanji predsedniku vlade dr. Drnovšku bosta postavila v imenu dveh poslanskih skupin gospoda Marko Diaci in kasneje za njim Alojz Sok. Kolega Marko Diaci, imate besedo. Prosim.
Hvala za besedo. Najprej vse skupaj prav lepo pozdravljam. Spoštovani gospod predsednik vlade, spoštovani državni zbor! Postavil bom poslansko vprašanje v zvezi s pravnim statusom Unicefa v Sloveniji in prostovoljnega prispevka Republike Slovenije Unicefu. Med Unicefom in takratno Federativno ljudsko republiko Jugoslavijo je bil 20. novembra 1947 podpisan sporazum, s katerim je bil Unicefu v Jugoslaviji določen poseben status. Sporazum je med drugim v svojem 6. členu določal, da je dejavnost Unicefa na območju FLRJ oproščena vseh carin, davkov, taks in drugih dajatev. Čeravno ustavni zakon za izvedbo temeljne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije v 3. členu zagotavlja, da na ozemlju Slovenije veljajo mednarodne pogodbe, ki jih je sklenila Jugoslavija in se nanašajo na Republiko Slovenijo, pa vlada omenjenega sporazuma ni vključila v pregled mednarodnih pogodb, ki zadevajo Slovenijo in zato tudi ni bil vključen v akt o notifikaciji mednarodnih pogodb drugim pogodbenim strankam. V več pogovorih, ki jih je imel slovenski odbor za Unicef s predstavniki ministrstev za zunanje zadeve, delo, družino in socialne zadeve ter urada predsednika vlade, je bila obravnavana tudi možnost, da Republika Slovenija sklene z Unicefom nov sporazum. Prve podlage za pripravo sporazuma je Unicef že pripravil. Iz nerešene statusne problematike verjetno izhaja tudi nizek prostovoljni prispevek vlade Republike Slovenije Unicefu. Po 10. točki 26. člena zakona o davku na dodano vrednost je slovenski odbor za Unicef še vedno oproščen davka, vendar samo na področju neposredne prodaje. Slovenski nacionalni odbor 20% Unicefovih izdelkov proda sam, ostalih 80% prodajo distributerji. Slaba plat tega sicer uspešnega sistema prodaje in odvajanja sredstev za Unicef pa je ravno v tem, da prodaja prek posrednikov onemogoča oprostitve davka na dodano vrednost, saj zakon določa, da so humanitarne organizacije oproščene davka na dodano vrednost od prometa blaga in storitev le, če gre za zbiranje denarnih sredstev izključno za lastno korist organizacije in če ni verjetno, da bi takšna oprostitev vodila k izkrivljanju konkurence. Do uvedbe davka na dodano vrednost je bil slovenski odbor za Unicef v celoti oproščen prometnega davka od prodaje Unicefovih izdelkov, od njegove uvedbe pa letno plača že okoli 30 milijonov tolarjev davka, kar pomeni resen izpad prispevka Unicefu. Po prepričanju Unicefa bi bila najbolj smiselna in ustrezna tehnična rešitev tega problema, ki bi zagotovila posredno davčno oprostitev skozi refundacijo plačanega davka na dodano vrednost iz državnega proračuna v obliki prostovoljnega prispevka Unicefu. Takšno rešitev pozna denimo Švedska. Kljub temu, da so imeli lani sodelavci Unicefa in slovenski odbor za Unicef s predstavniki države vrsto sestankov na to temo, pa se do danes ni še nič premaknilo. To je toliko bolj neprijetno, ker bo letos jeseni posebno zasedanje generalne skupščine OZN na temo otrok, Slovenija pa je tudi kandidirala za članstvo v izvršnem odboru Unicefa za obdobje 2002 do 2004. Zato bi postavil poslansko vprašanje: Kako in kdaj namerava Vlada Republike Slovenije rešiti pravni status Unicefa v Sloveniji? Drugič: Kdaj namerava prostovoljni prispevek Unicefu dvigniti na ustrezno raven? In tretjič: Kako misli rešiti vprašanje določitve humanitarne dejavnosti, kadar gre za posredniško prodajo blaga, katere izkupiček je namenjen dejavnosti humanitarnih organizacij? Za odgovor se vam najlepše zahvaljujem. Hvala.
Hvala lepa, kolega Diaci. Gospod predsednik vlade, imate besedo.
Spoštovani gospod poslanec! Spoštovane poslanke in poslanci, gospod predsednik! To vprašanje razumem kot iniciativo, kot opozorilo, da ponovno proučimo problematiko Unicefa - vprašanje obdavčitve, vprašanje statusa in ugodnosti te organizacije v Sloveniji oziroma odnos Slovenije do Unicefa. V preteklosti, ob obravnavi različnih zakonskih projektov, ki so bili v obravnavi tudi v državnem zboru, očitno ta tema ni bila deležna posebne ali zadostne pozornosti. Res pa je, da je ravno v zadnjem času prišlo do nekaterih pobud, tudi na moj urad in tudi je bil že organiziran sestanek v tejzvezi. Bi bilo potrebno nekatere rešitve preveriti, najbrž uskladiti z višjimi standardi na tem področju, tudi z mednarodno prakso. V tem smislu bi bil moj odgovor na vaše vprašanje, da bom na podlagi tega vašega vprašanja zahteval dodatna pojasnila, odgovore in predloge, kako v najkrajšem času ustrezno urediti to področje, in takšen odgovor bomo predložili vam, gospod poslanec, in tudi državnemu zboru bo vlada inicirala tiste predloge, ki bi potem uredili ta odprta vprašanja. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod predsednik. Imate dopolnilno vprašanje, kolega Diaci? [[Ne.]] Hvala lepa. Drugo in zadnje vprašanje predsedniku vlade bo postavil v imenu poslanske skupine Nove Slovenije kolega Alojz Sok. Prosim!
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predsednik vlade, spoštovani ministri, drugi predstavniki vlade, spoštovane poslanke in poslanci! Rad bi dr. Drnovšku zastavil vprašanje v zvezi z zakonom o telekomunikacijah. Znano nam je, ali pa znano vam je, da je vlada dr. Andreja Bajuka v septembru leta 2000 vložila v parlamentarno proceduro zakon o telekomunikacijah, ki je poleg ostalega vseboval tudi določbe o vračilu vlaganj v razvoj telefonije. Tako fizične osebe kot lokalne skupnosti, ki so v letih 1974 do 1997 po pogodbah, bodisi z lokalnimi skupnostmi ali pa po pogodbah s takratnim PTT, vlagale denar v izgradnjo telefonije, bi naj ta vlaganja v določeni meri dobila povrnjena. Zakon je predvideval, da je zavezanec za vračilo Republika Slovenija, in sicer se vlagateljem povrne razlika med ceno telefonskega priključka danes in ceno, ki so jo plačali takrat za pridobitev telefonskega priključka. Znesek se poračuna po tečaju nemške marke, in sicer na dan vplačila, in se nato ob vrnitvi preračuna nazaj v tolarje. Znesek se izplača v roku 12 mesecev po sprejemu tega zakona oziroma po izvedbi lastninjenja Telekoma, privatizacije Telekoma. Torej, vse te določbe v sedanjem zakonu o telekomunikacijah manjkajo, zato vas, predsednik slovenske vlade, dr. Drnovšek, sprašujem: Ali se je politika te vlade do tega vprašanja menjala, ali lahko naši občani, ki so po nekaterih območjih, predvsem na podeželju, plačevali - oprostite, da se izrazim v nemških markah, ampak tako so bile takrat te pogodbe sestavljene - ki so plačevali ponekod tudi 7.000 nemških mark in več, ali lahko ti naši državljani pričakujejo, da bodo del teh sredstev v procesu privatizacije Telekoma dobili povrnjen? Sam vam bom, dr. Drnovšek, zelo hvaležen za jasen odgovor na to vprašanje in mislim, da vam bodo hvaležni tudi naši državljani, ki iz tega naslova pričakujejo neko vračilo. Vem, da določeni ministri vaše vlade temu vračanju niso naklonjeni, zelo pa me zanima, kakšno je vaše stališče. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Sok. Predsednik vlade, imate besedo.
Spoštovani gospod poslanec! Vlada se je odločila, da bo zakon o telekomunikacijah, ki je v proceduri v državnem zboru, omejila na funkcionalna vprašanja telekomunikacij. Vračanje vložkov, o katerih ste govorili, vložkov v telefonske priključke zasebnim državljanom v preteklem obdobju pa bi reševali v sklopu privatizacije Telekoma in predvidoma s posebnim zakonom. Res je, da je bilo na to temo precej razprav, različnih pogledov, na koncu tudi do stališča ustavnegasodišča. Razumljivo je, da država seveda težko prevzema različne številne obveznosti na mnogih področjih in pri tem vzdržuje neko konsistentnost javne porabe, vendar je na koncu, in mislim, da upravičeno, prevladalo stališče, da je to vprašanje pač odprtoin da ima torej očitno, glede na stališče ustavnega sodišča, tudi pravno podlago, vendar da ga je treba, tako kot morda v drugih podobnih primerih, reševati v sklopu privatizacije in zagotoviti ustrezno povračilo sredstev ali pa ustrezno participacijo v sredstvih Telekoma, torej skozi poseben zakon, skozi posebno rešitev, ki bo to reševala. Hvala.
Hvala lepa. Imate dodatno, dopolnilno vprašanje? Prosim, Sok.
Ja, hvala lepa. Glede na to, da predsednik vlade ni odgovoril na vprašanje, kaj lahko iz tega naslova pričakujejo državljani Republike Slovenije, torej odgovoril je predvsem splošno, da se to da rešiti z zakonom. To seveda vemo vsi. Rad bi pa od vas, dr. Drnovšek, slišali, čisto konkretno. Torej jaz sem omenil neke številke, lahko še dodatno povem. V eni od naših, slovenjegoriški občini so izračunali, da je vsak, ki je pridobil telefon v letih od 1997 do 1990 [[?]] , plačal za ta priključek 3 tisoč, se opravičujem, nemških mark. Tako so bile te pogodbe sestavljene. Glede na to, ker gre za zelo aktualno vprašanje, jaz predlagam, da bi v skladu z 29. členom poslovnika državni zbor odločil, da se v zvezi s tem problemom opravi v državnem zboru javna razprava. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Sok, ko smo zadnjič zaključevali to točko dnevnega reda, sem opozoril, da v skladu s poslovnikom dve poslanski skupini, poslanski skupini socialdemokratov in Nove Slovenije, nimata možnosti na naslednji seji zahtevati te pravice. Ta pravica pripada poslanskima skupinama na vsaki drugi seji državnega zbora. Želite obrazložiti svoj predlog?
Hvala lepa. Rad bi samo pojasnil, da to predlagam kot poslanec, ne kot poslanska skupina.
Enako. Velja enako. Vi postavljate ta poslanska vprašanja.
Če lahko preberem. Dovolite. Torej 29. člen poslovnika pravi: "Poslanec, ki je postavil poslansko vprašanje, lahko predlaga, naj se o odgovoru vlade opravi razprava v državnem zboru. O tem, ali in kdaj se opravi razprava, odloči državni zbor brez razprave in brez obrazložitve glasu. Vsak poslanec lahko predlaga, kdaj naj se opravi razprava. Razprava se lahko opravi najprej po preteku 48 ur od sprejema sklepa." Hvala lepa.
Predsednik, prosim.
Jaz bi predlagal državnemu zboru, sicer mora odločati seveda v skladu s poslovnikom, da bi to razpravo opravili verjetno na naslednji seji. Glede na to, da bi bilo primerneje, da vlada pripravi torej neka izhodišča in neke potem jasne rešitve, ki so že v pripravi, in zagotovi seveda ustrezne odgovore. Danes lahko ponovim približno takšen odgovor, kot sem ga že posredoval. Torej obstaja seveda razlog, obstaja pripravljenost vlade, da predloži ustrezne zakonske rešitve državnemu zboru, ki bo o tem odločil. Seveda pa danes kot predsednik vlade ne morem govoriti vnaprej, kakšen zakon bo vlada predložila, ker ga mora predložiti ustrezno resorno ministrstvo vladi. Vlada o tem odloča in seveda predsednik vlade ima pač te svoje koordinativne pristojnosti. Lahko pa, in vsekakor bom na podlagi vašega, tudi današnjega vprašanja, zahteval, da se ta predlog in ta razprava seveda opravi čim prej in da vlada čim hitreje predloži to rešitev državnemu zboru. Hvala.
Hvala lepa. Ugotavljam, da se sklicujete na prvi odstavek 29. člena, ne na drugi. Ta pravi, da poslanec, ki je postavil poslansko vprašanje, lahko predlaga, da se o odgovoru vlade opravi razprava v državnem zboru in da državni zbor brez razprave in obrazložitve glasu odloči o tem, ali in kdaj se opravi razprava o poslanskem vprašanju. Preden bi glasovali, vas sprašujem, imate predlog, kdaj bi razpravljali, če bi večina tako odločila.
Hvala lepa. Strinjam se tudi s tem predlogom dr. Drnovška, da se ta razprava opravi na prvi naslednji seji, če sem ga pravilno razumel.
Dobro. Potem predlagate, da bi o tem razpravljali, še vedno v skladu s prvim odstavkom 29. člena? Prav. Potem bo o tem zdaj z glasovanjem brez obrazložitve glasu odločil državni zbor. Glasujemo torej o predlogu poslanca kolega Soka, da bi o tem postavljenem poslanskem vprašanju odločali na naslednji seji državnega zbora. Glasujemo! V dvorani je navzočih 58 kolegic in kolegov. Za jih je glasovalo 21, proti pa jih je bilo 31. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 31.]] Ugotavljam, da vaš predlog kolega Sok, ni bil sprejet. Gospod predsednik vlade, zahvaljujem se vam za navzočnost pri tej točki dnevnega reda. To točko dnevnega reda tudi zaključujem. Prehajam, v skladu z našim delovnim dogovorom, na 26. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na TRETJO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SKLADU ZA PLAČILO ODŠKODNINE ŽRTVAM VOJNEGA IN POVOJNEGA NASILJA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Sprašujem vlado, ali želi pri tem besedo. Prosim, imate besedo za govorniškim odrom, dr. Pirkmajer. Prosim, imate besedo. Vse ostale prosim za mir.
Gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Pred vami je predlog zakona o skladu za poplačilo odškodnine žrtvam vojnega in povojnega nasilja - je pripravljen za tretjo obravnavo, to je za končno odločanje. Ob njem je tudi vrsta amandmajev. Preden bi sporočil stališče vlade do posameznih amandmajev, bi želel spomniti na to, da se s tem zaključuje zelo dolgo delo. Predlog zakona za prvo obravnavo je sprejela vlada aprila leta 1995 in od tedaj dalje ta zakon roma iz enega državnega zbora v drugi, danes ste tretji državni zbor, ki o tem odloča in bo, upam, tudi dokončno odločil. Zakon za tretjo obravnavo je predložila vlada julija 2000 in potem se je nova vlada v januarju 2001 opredelila še do nekaterih, do takrat vloženih amandmajev. Ob tem velja opozoriti, da je vsebina zakona dokaj zapletena prav zaradi števila amandmajev, ki so bili vloženi na to dokaj občutljivo temo. Stališča, ki so potem bila dosežena v dogovoru med poslanskimi skupinami in potem potrjena tudi na odboru za gospodarstvu, ki je matično delovno telo, sledijo nekaterim načelom. Prvo načelo, ki je bilo od vsega začetka vodilo pri sestavi zakona, je načelo, da gre pri zakonu o skladu za izvedbeni zakon, to se pravi, da se s tem zakonom ne priznavajo nove pravice žrtvam vojnega in povojnega nasilja. Od tega načela so pripravljavci zakona v dotedanji fazi delno odstopili in to je tudi sprejel državni zbor, in to takrat, ko je šlo za vprašanje nekaterih kategorij, ki jim v takrat veljavnih zakonih ni bil priznan status vojnega oziroma povojnega nasilja. To stališče je sedaj dokončno vlada spremenila in, mislim, na tem področju dosegla tudi konsenz z večino v tem državnem zboru, da se namreč omeji krog na tiste, katerim je bil status priznan s tremi temeljnimi zakoni, katerih izvedba je prepuščena zakonu o skladu za poplačilo vojne odškodnine. Dogovorjeno je tudi bilo, in mislim, da vam je matično delovno telo predlagalo tudi ustrezne sklepe, da če se pokaže potreba po tem, da se krog upravičencev razširi, da se to stori s temeljnimi zakoni in ne z zakonom o skladu za poplačilo vojne odškodnine. Ta stvar je pomembna tudi iz proceduralnih razlogov, kajti zakon želi doseči, da se odškodnina izplača čimprej. To pa pomeni, da se ob izplačevanju odškodnine ne bi ponovno preverjala upravičenost posameznih kategorij. Drugo odprto vprašanje je zadevalo višino odškodnine, ki se izplačuje posameznim upravičencem. Ta je povzeta v 10. členu zakona in po zadnji razpravi na matičnem delovnem telesu, ki se sklada tudi s stališči vlade, gre za to, da se krog upravičencev oziroma da se višine odškodnine za posamezne upravičence določijo tako, kot so bile določene v predlogu za drugo obravnavo. Tako, da smo pustili ob strani diskusije in debate, ki so se pojavljale ob pripravi predloga za tretjo obravnavo. Tretja točka, na katero bi želel opozoriti in ki je predmet številnih amandmajev, zadeva način plačila. Varianta, ki jo vlada predlaga državnemu zboru, je ta, da se odškodnina izplača v dveh obrokih po 150.000 tolarjev v gotovini, in to najkasneje januarja 2002 prvi obrok, drugi obrok pa v dvanajstih mesecih zatem, se pravi, v letu 2003. Tu gre za pomemben kompromis, ki je bildosežen, da se ne poseže pretirano v obremenitve državnega proračuna v najbližjem, se pravi, v letu 2001. Za preostanek se izdajo obveznice [[to je tudi stari predlog]] , ki se obrestujejo z obrestno mero TOM + 1% točka in naj bi bile izplačevane od 15. septembra 2004 do 15. septembra 2008, ko bi bil poravnan tudi zadnji obrok. Novo pri tem je to, da se obveznice izročajo kar se da kmalu, najkasneje pa skupaj s prvim denarnim obrokom, to se pravi januarja leta 2002. Še en sklop vprašanj je, ki sicer za predlagatelja ni bil toliko sporen, kot je bil sporen za nekatere poslanske skupine znotraj državnega zbora in tudi službo za zakonodajo, to je vprašanje dedovanja pravic. Varianta, ki je pred vami, predlaga, da se prizna odškodnina slehernemu upravičencu, ki si je pridobil status žrtve vojnega nasilja, in da se ta pravica deduje. To pomeni, kdor je po veljavnih zakonih pravočasno vložil zahtevek za status žrtve vojnega nasilja in mu je bil ta status priznan, s tem pa po zakonu o žrtvah vojnega in povojnega nasilja tudi odškodnina, se smatra, da gre pri tem zakonu samo za izračun odškodnine, se pravi, da ta odškodnina pripada njemu, če je pa med tem časom umrl, pa seveda gre v zapuščinsko maso, iz katere se potem deduje. Še eno, in to je predzadnje, pomembno vprašanje, ki je bilo prisotno zlasti ob tretji obravnavi - to je vprašanje, ali se dovoli kumulacija pravic iz naših zakonov in iz zakonov, ki so jih sprejele nekatere tuje države [[mislim zlasti na Nemčijo in Avstrijo]] . Tu so bila stališča dokaj različna inpredlog zakona, ki je pred vami, predlog zakona sam tako kumulacijo prepoveduje. Je ne dopušča. Vendar so bili vloženi amandmaji, s katerimi naj bi se to določilo črtalo, in vlada je na svoji zadnji seji, na kateri je obravnavala, umaknila zadržke do tegačrtanja, tako da lahko računate s tem, da bo, torej vlada podpira to, da se to določilo črta. Vsota je omejena pri izplačilu posamezni osebi na znesek 2 milijonov tolarjev. Tudi temu določilu je bilo včasih nasprotovano, vendar je ostalo v drugi in tretjiobravnavi. In predlagatelj predlaga državnemu zboru, da ga tudi kot takšnega sprejme. Ko zakon spremljamo v njegovi zadnji etapi, tik preden bo sprejet, bi opozoril še enkrat, da gre pri odškodninah za simbolične odškodnine. Kajti predlagatelj se zaveda, da s temi odškodninami ni poplačano gorje iz preteklosti, ampak je dana neka priznavalnina žrtvam vojnega in povojnega nasilja. Zneski, ki so, kot rečeno, vsi pod 2 milijonoma tolarjev, pač niso primerljivi s tistim, kar je posameznik trpel in morda tudi s trpljenjem, ki ga posamezniki še vedno nosijo s seboj. Kljub temu pa želim opozoriti, da ta relativno majhna odškodnina v vsoti znese mnogo. Gre za 45 milijard tolarjev, morda kakšno milijardo manj. Kaj to pomeni? Naj spomnim, da so družinski transferji, ki so predvideni za leto 2001, reda velikosti 80 milijard, to se pravi nekaj malega manj kot dvakratnik teh odškodnin. Da so to stroški našega pravosodja za dve leti. To se pravi letni stroški pravosodja so nekaj nad 20 milijard, tukaj gre pa za 45 milijard. Da gre za štirikratni znesek proračuna ministrstva za zdravstvo. Se pravi za štiri leta za ministrstvo za zdravstvo, kamor sodijo tudi pomoči tistim, ki niso zdravstveno zavarovani. In končno, da je letni program avtocest za leto 2002 predviden, pardon 2001, predviden v višini 28 milijard tolarjev. Gre torej za velike zneske, tudi pri teh odškodninah, vendar vlada sodi, da gre za primeren kompromis, na eni strani med priznavanjem trpljenja pretekle generacije in možnostmi sedanje generacije, da tu pride do nekega medgeneracijskega sporazuma o tem, kako se te stvari med seboj izravnavajo. Dovolite mi, da vas na koncu še poprosim, da zakon podprete. V razpravi o posameznih amandmajih bom sodeloval samo, če bom k temu posebej povabljen ali izzvan, sicer pa prosim, da zakon podprete in s tem zaključite njegovo dolgo pot skozi državni zbor. Hvala lepa.
Hvala lepa vam, gospod državni sekretar. Želi besedo poročevalec matičnega delovnega telesa, to je odbora za gospodarstvo? Želite besedo? Gospod Kavčič, prosim!
Pri tem zakonu je šlo za enega od težjih zakonov. Na odboru smo mu posvetili zelo veliko časa. Tudi izven rednih zasedanj smo imeli veliko posvetovanj, tako z vladnimi predstavniki kot tudi s predstavniki zastopnikov upravičencev po tem zakonu. Trudili smo se, da bi pri vsem tem komuniciranju ohranili primerno distanco, pa vendarle dovolj globoko razumevanje za žrtve vojnega in povojnega nasilja, ki jim je ta zakon namenjen. Ta zakon naj bi sicer bil zgolj tehnični, izvršilni zakon treh osnovnih zakonov, vendar smo se pri obravnavanju določil tega zakona morali poglobiti v vse detajle. Na odboru za gospodarstvo je bil na zadnjem zasedanju, tudi ob prisotnosti predstavnikov upravičencev, dosežen kompromis, ki verjetno nikogar od udeležencev ni pustil z občutkom polnega zadovoljstva. Vendar menim, da nam je bilo vsem jasno, da so sklepi, ki jih je odbor za gospodarstvo sprejel, tisti kompromis, ki omogoča kar najhitrejšo realizacijo tega zakona in ki tudi predstavlja maksimalni možni finančni domet proračunov Republike Slovenije za leto 2000 in naprej. S tem zakonom smo se dotaknili zelo delikatne teme, soglasja med preteklimi generacijami in med generacijami, ki prihajajo. Treba je bilo razmišljati s pozicije tvornega kompromisa med upravičenci po tem zakonu, pri katerih je jasno, da tudi večja finančna nadomestila, kot jih predvideva ta zakon, nikoli ne morejo povrniti trpljenja, ki so ga doživele, in pa med našo generacijo, generacijami, ki prihajajo, ki bodo,kakorkoli gledamo na stvari, plačevale posledice tega zakona. Zatorej je ta zakon seveda potrebno gledati tudi z vidika medgeneracijskega kompromisa. V zadnji fazi je bil dosežen pomembnejši finančni učinek s tem, ko je bilo izpogajano z vlado, da se pristane na odpravo kumulacije, kar je obremenilo ta zakon s 7 milijardami tolarjev, medtem ko so bili finančno likvidnostni parametri, tako gotovinskega dela izplačevanja po tem zakonu kot tudi obveznic, prilagojeni maksimalnim možnostim proračuna Republike Slovenije. Predlagam torej, spoštovane kolegice in kolegi, da podpremo ta zakon skupaj z amandmaji odbora, kajti le tako bomo na najhitrejši možni način, v situaciji, v kateri smo, prispevali k temu, da bodo upravičenci po tem zakonu prišli do odškodnin, ki so jim jih namenili temeljni trije zakoni. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Kavčič, podpredsednik odbora za gospodarstvo v državnem zboru. Želi besedo predstavnik sekretariata? [[Ne želi.]] Besedo dajem potemtakem predstavnikom poslanskih skupin. Prijavljena sta dva. Najprej kolega Brenčič v imenu SLS + SKD Slovenske ljudske stranke in za njem kolega Potrč v imenu poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov. Tukaj je tudi prijava kolege Avšiča v imenu poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. No, s tem zakonom tako rekoč materializiramo pravice, ki jih kot odškodninske pravice upravičencem namenjajo tako imenovani vojni zakoni, in sicer zakon o vojnem nasilju, zakon o popravi krivic in zakon o posebnih pravicah žrtev v vojni za Slovenijo. Poslanska skupina SLS + SKD vsekakor podpira ta zakon. Podpira, da se zakon tako rekoč končno sprejme in se velika pričakovanja, ki smo jih s tem zakonom porodili v upravičencih, tudi izpolnijo. Za nas v poslanski skupini je sprejem tega zakona predvsem in v prvi vrsti moralno dejanje sedanje države Slovenije, da s finančnim poplačilom žrtvam, ki so trpele trpljenje in nasilje okupatorja med 2. svetovno vojno, nasilje režima takoj po vojni in nadalje v njegovi vladavini ter žrtvam vojne za Slovenijo do neke mere izpolni pričakovanja, kljub temu, da je prav gotovo za prenekaterega upravičenca vsota, ki mu jo ta zakon dodeljuje za pretrpljeno nasilje, nizka. Ne podpiramo pa tega, da se odškodnine za posamezne kategorije nasilja priznavajo v takem skupnem obsegu, ki pogojuje višino potrebnega denarja iz državnega proračuna, ki presega naše javnofinančne zmožnosti oziroma se zaradi tega manjšajo nujne in veliko bolj upravičene in potrebne socialne podpore sedanjemu aktivnemu prebivalstvu, ki ta denar v državni proračun tudi zagotavlja, ali tudi na račun neizvedbe ali zmanjšanja izvedbe nujnih investicij, ki so za javno delovanje družbe nujno potrebne. Potrebno je namreč povedati to, da "gros", ampak res "gros" vsega denarja v ta sklad prispeva le državni proračun. Nedopustno je zato v tretjem branju izvajati posege v zakon oziroma v koncept zakona, tako kot to opravlja npr. črtanje 17. člena in s tem z ogromno vsotododatno obremeni proračun. Ta vsota presega 7 milijard - samo toliko, da vemo, o čem govorimo. V poslanski skupini bomo zakon podprli z veseljem, da je do tega trenutka prišlo, ne glede na to, da to predstavlja premočno obremenitev proračuna in da je to izdatek, ki več ali manj le spodbuja potrošnjo in ne varčevanja, in da je ta denar v bistvu denar otrokom in vnukom žrtev oziroma upravičencev. Zakon bomo podprli ne glede na to, da to odškodnino plačuje država oziroma aktivno prebivalstvo sedanje države Slovenije, ki ni v ničemer povzročilo trpljenja in nasilja žrtev, predvsem žrtev okupatorja v drugi svetovni vojni. Se je pa, seveda, predvsem skozi žrtve vojne za Slovenijo ta država tudi rodila, zato, če ima ta država do koga tudi dolžnosti, ima prav gotovo do žrtev vojne za Slovenijo. Podprli bomo zakon kot veliko moralno dejanje te države do svojih državljanov, ki sodijo v krog ali med upravičence po teh vojnih zakonih in, navsezadnje, po materialni odškodnini iz tega zakona. Zavračamo pa amandmaje, ki jih vlada ne podpira, in še posebno amandma k 17. členu, o katerem bom pa spregovoril pozneje. Hvala lepa.
Hvala vam, kolega Brenčič. Besedo dajem kolegu Potrču, ki bo spregovoril v imenu poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov; za njim bo dobil besedo kolega Avšič.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Želim si in pričakujem, da bi danes dokončali dolgotrajno, občutljivo in hkrati humano delo, ki smo ga pričeli že zelo odmaknjenega leta 1995. Zakon ima torej za sabo že res dolgo pot, ki so jo nenehno spremljale mnoge dileme pripravljavcev zakona, nas, poslank in poslancev, predvsem pa tudi upravičena pričakovanja in nezadovoljstva žrtev vojnega in povojnega nasilja, ker zakon tako zelo dolgo ni bil dokončno sprejet. Pred to sejo sem še enkrat pregledal številne dokumente in pozive, ki smo jih poslanci dobivali ob tem zakonu. Skoraj bi si upal trditi, da jih več nismo dobili pri nobenem drugem. V njih so nas društva in posamezniki rotili, naj zakon čim prej sprejmemo. Med najštevilnejšimi so bila pisma društev izgnancev Slovenije, ob njih pa še pozivi in pisma društva ukradenih otrok, združenja žrtev okupatorja, zveze združenj borcev narodnoosvobodilne vojne, zveze društev invalidov vojn Slovenije, združenja mobiliziranih v nemško vojsko, združenja vojaških ujetnikov stare jugoslovanske vojske in podobno. Ob predlogih za dopolnitev zakona so nas opozarjali, naj pravično in objektivno razvrstimo žrtve vojne po posameznihskupinah upravičencev, naj nikar ne mešamo pravic, ki jih zagotavlja ta zakon, s plačili za prisilno delo iz tujih skladov, naj pravilno ocenimo različnost trpljenja posameznih ljudi ter ob tem pravično opredelimo razlike glede višine sredstev, predvsem pa naj končno ljudem, ki zaradi svoje starosti ne morejo več pričakovati dolgega življenja, zagotovimo, da se bo odškodnina za prestano trpljenje med vojno in neposredno po njej pričela izplačevati, saj je sicer nikoli ne bodo deležni. Že to nam pove, da smo bili tudi poslanci pred težko preizkušnjo in zahtevno nalogo. Res je zelo težko presojati o višini odškodnine, ki naj bi ovrednotila telesno in duševno trpljenje ali pa posledice, ki jih je posameznik doživljal zaradi smrti svojega bližnjega, saj gre za najrazličnejše usode ljudi, ki so šli med vojno, nekateri pa tudi neposredno po njej, skozi fizično in psihično trpljenje, ki je za vedno vgrajeno v njihovo življenje in njihov spomin. Tega gorja ni mogoče niti ovrednotiti, še manj pa poplačati z denarjem. Zato je zahtevnost in moralna občutljivost tega zakona tako velika. Vendar ocenjujem, da smo, čeprav pozno, korektno in strpno prišli do rešitev, ki bi jih lahko danes potrdili in sprejeli. Z njimi ne bodo v celoti zadovoljni vsi upravičenci za poplačilo odškodnine, ne bodo vsi menili, da smo našli rešitve, ki so jih pričakovali, ne bo se vsem zdelo vse pravično in objektivno, tako glede razvrstitve posameznih skupin in višine odškodnine, kot tudi glede dinamike, načina in začetka izplačevanja odškodnine. Vendar je to, do česar smo uspeli priti, tisto, kar je možno sprejeti. Je po vsebini tudi mnogo boljše od rešitev, ki bi jih sprejeli ob koncu prejšnjega mandata. Predlagane rešitve v amandmajih odbora za gospodarstvo in v amandmajih drugih predlagateljev, ki jih odbor podpira, so, razen v primeru realne višine obrestne mere za obveznice, oblikovane brez glasu proti, ob soglasju vlade in tudi brez resnega nasprotovanja predstavnikov upravičencev na matičnem delovnem telesu - to je odboru za gospodarstvo. Zaradi tega res pričakujem in želim, da bi danes z velikim soglasjem in brez nasprotovanj zakon sprejeli. Če tega ne naredimo, se bomo spet razšli, pogajali in usklajevali, za vse idealne rešitve pa ne bomo našli nikdar. Ob tem se bomo vsi počutili nelagodno in neprijetno, humanega in upravičenega namena zakona pa sploh več ne bo mogoče doseči. Spoštovane kolegice in kolegi poslanci! Poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov in jaz osebno smo se v vseh fazah sprejemanja zakona o žrtvah vojnega nasilja, zakona o popravi krivic, pa tudi zakona o skladu za plačilo vojne odškodnine zelo angažirali. Naše zavzemanje je bilo deležno vaše pozornosti pa tudi pozornosti prizadetih, včasih pohval, pa tudi kritike. Zelo smo si prizadevali tudi za mnogerešitve, ki so zdaj vsebina pripravljenega besedila. Predvsem za to, da se krog upravičencev po zakonu ne širi in da se pravice posameznikov, da iz tujine pridobe odškodnino za prisilno delo, ne pobotajo z upravičenji po tem zakonu. Zelo smo si tudi prizadevali, da bi bili k oblikovanju končne vsebine zakona v čim večji meri vključeni predstavniki upravičencev in da bi jim omogočili razumeti položaj in odgovornost, ki jo glede finančnih zmožnosti ima država do vseh njenih prioritetnih nalog in obveznosti. Veseli smo, da je vse to zdaj skupni dogovor vseh, tudi vlade. Poslanke in poslanci Združene liste socialnih demokratov bomo zato zakon podprli. Moramo reči, tudi z zadovoljstvom. Glasovali bomo za njegovo usklajeno vsebino. Ob tem želimo, da bi bila s sprejetjem tega zakona v čim večji meri zaključena zakonodaja in tudi siceršnja aktivnost, usmerjena v popravo krivic. In da bi se poslanke in poslanci, politične stranke in javnost osredotočile še v večji meri na naloge, ki nam lahko zagotove napredek in razvoj, znanje, ustvarjalnost in delovno angažiranje vseh, posebej mladih, enakopravno in uspešno sodelovanje v družbi demokratičnih držav Evrope in sveta. Dovolite mi na koncu, da tudi prek predstavnikov, ki so danes navzoči, vsem upravičencem po tem zakonu zaželim še obilo zdravja, da bi lahko uveljavili pravice, ki jim jih daje ta zakon. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Potrč. Poslansko skupino Liberalne demokracije Slovenije bo v svojem nastopu predstavil kolega Jože Avšič, za njim poslansko skupino DeSUS-a kolega Delak.
Lep pozdrav, gospod predsednik. Spoštovane kolegice, kolegi, tudi vam lep pozdrav. Lep pozdrav tudi gostom v dvorani, ki spremljajo delo parlamenta ob tej tako pomembni točki dnevnega reda. Le malo kolegov med vami je tistih, ki boste imeli to izjemno srečo, da boste sodelovali v vseh treh fazah sprejemanja zakona. V enem mandatu v prvem branju, v drugem mandatu v drugem branju in v tem sedanjem mandatu v tretjem branju. Mislim, da je zelo zelo malo zakonov sprejel parlament v takem časovnem obdobju. In zato smo lahko toliko bolj veseli, da je končno ta točka pred nami in da lahko upravičeno pričakujemo, da bo zakon danes tudi sprejet. In to sprejet na ravni, za katero smo morali usklajevati tako naeni strani zahteve in pričakovanja upravičencev po tem zakonu oziroma po zakonih, ki so pravna podlaga za sprejem zakona o skladu za poplačilo vojne in povojne škode, in na drugi strani seveda med državo, med državnimi financami, med javno porabo, ki je tista, ki nam seveda v vsakdanjem življenju in delu tudi in največ pomeni. Mislim, da je ta zakon resnično kompromis in med generacijski sporazum, kot je bilo danes že poudarjeno, in da bo na neki simbolni ravni poravnal to, kar se je desetletja pač ni zgodilo. Ne izgnancem, ne beguncem, ne ukradenim otrokom, ne vsem ostalim upravičencem po tem zakonu oziroma po zakonih, ki jih je parlament sprejel v zvezi s popravo krivic, s popravo oziroma z odškodnino žrtvam vojnega nasilja in podobno. Ko smo dobili zakon za tretje branje oziroma amandmaje odbora za gospodarstvo, ki je po mojem naredil seveda tudi največji napor, da lahko danes ta zakon obravnavamo, in ko so prišle prve informacije o rešitvah v tako imenovano bazo, če lahko temu rečemo, med izgnance, med druge upravičence, je marsikje završalo in tudi sam sem imel to izjemno srečo, da sem bil v tem času na štirih občnih zborih društev izgnancev v sredini, iz katere izhajam, in kjer je seveda bila tudi ta dilema, kot je bila potem tudi med nami prisotna vedno, v zraku. Premalo, predolg rok, premalo, to ni v redu, vendar pa na drugi strani seveda tudi bojazen, kaj pa če bomo pretirali v zahtevah in ta zakon sploh ne bo doživel svojega srečnega konca na tej seji in danes, ko ga obravnavamo. In seveda tu se je ta kompromis moral najti. Na temelju teh nekaterih razprav smo celo štirje poslanci naše poslanske skupine predlagali predsedniku oziroma vodje poslanske skupine ponovno obravnavo in oceno, ali bi bilo možno kaj storiti, in to prejšnji teden. V poslanski skupini smo tudi to obravnavo znotraj poslanske skupine opravili prejšnji teden, v četrtek zvečer, kot danes dopoldan ponovno in prišli do skupnega zaključka, da so dejansko maksimum možnosti rešitve, ki jih predstavlja zakon, in amandmaji, usklajeni v odboru za gospodarstvo. Bili smo zelo veseli informacije, da je danes obravnaval amandmaje in zakon sam tudi upravni organ oziroma odbor največje skupine, ki jo predstavlja društvo izgnancev Slovenije, in zelo vesel sem bil tudi sporočila, da tudi oni pravzaprav mislijo tako, da so seveda nezadovoljni z nekaterimi rešitvami, da pa bodo še bolj nezadovoljni, če bomo storili v tem parlamentu danes karkoli drugega kot to, da bi zakon podprli in sprejeli. In mislim da je to prav in da je to tisto, k čemur jevsa dosedanja razprava vodila. Resnici na ljubo je potrebno le povedati, da pretežni vsebinski del v zakonu ostaja in da doživlja tudi še morda kakšno izboljšavo. Da so višine opredeljenih odškodnin ostale enake, kot smo se dogovorili v drugi obravnavi. Da renta, ki marsikateremu od izgnancev v poznih letih pomeni edini mesečni prihodek, ostaja kot neizključujoča pravica in da ne usahne potem, ko bo upravičenec pridobil odškodnino po tem zakonu. Da konec koncev je odbor podprl tudi črtanje 17. člena, po katerem bi se sedaj izključevala pravica do pridobitve odškodnin iz tujih skladov in ali pa našega sklada. Skratka, da te odškodnine ne bodo obdavčene. To mislim, da so dosežki, ki smo jih v drugi obravnavi s težavo dosegli in uspeli skupno tudi obraniti in pripeljati do sprejema zakona v tretjem branju. Zaradi tega seveda bo naša poslanska skupina podprla zakon v celoti in bo podprla vse tiste usklajene amandmaje, ki so v glavnem nastajali v okviru odbora za gospodarstvo. V imenu poslanske skupine se zahvaljujem tudi vsem organizacijam upravičencev. Predvsem bi tu moral omeniti na prvem mestu društvo izgnancev Slovenije, ki s svojimi 19.000 člani [[mislim, da je taka številka]] vseskozi vodi aktiven in tudi strpen odnos do počasnosti reševanja tega problema, verjetno po načelu: kdor hodi počasi, daleč pride. Mislim, da gre ravno društvu izgnancev in drugim organizacijam tudi zahvala, da bo končno v slovenskem parlamentu zgodba, ki se vleče že dolga leta, zaključena. Verjetno v zadovoljstvo vseh, ki smo v vseh teh fazah sodelovali. Še enkrat, s tem zakonom bomo le simbolično, čeprav za državo v velikih zneskih, za posamezne upravičence pa le simbolično priznali vse trpljenje, ki so ga v različnih oblikah doživljali med drugo ali po drugi svetovni vojni številni Slovenci in Slovenke, državljani naše države. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Avšič. Stališče poslanske skupine DeSUS bo predstavil kolega Delak, za njim pa bo dobil besedo kolega Drobnič.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani državni zbor! Izražam veliko zadovoljstvo naše poslanske skupine, da smo končno prišli v tretjo obravnavo zakona. Minilo je res veliko let, ko se je ta problematika obravnavala, tako v državnem zboru, tako v organizacijah civilne družbe, tako v vladi. Končno imamo zakon pred seboj. Mislim, da je treba ob tej priložnosti izraziti zahvalo poslancem državnega zbora - bilo je rečeno, da se je v treh mandatih ta stvar obravnavala - ki so se zavzemali za to, da smo končno prišli do te faze, organizacijam civilne družbe, pa tudi posameznikom, ki so poslanskim skupinam pošiljali veliko število pisem, zahtev, predlogov, včasih tudi osebno obarvanih, pa tudi mimo koncepta, ki ga zakon nekako uveljavlja, ampak vendar z neko željo, da se ta problematika reši. Škoda se mi zdi, da posamezne kategorije niso bolj enotno nastopale. Verjetno je znano, da so posamezne kategorije ljudi, ki jim ta odškodnina pripada, nastopale ločeno ena od druge. To se mi pa zdi neka škoda, ampak stvar je zdaj že mimo. Rad bi tu omenil, da se podobni trendi vršijo tudi drugje po svetu. Poglejte Nemčijo, da ne govorim o Avstriji, kjer pred nekaj leti sploh ni bilo govora, da bi zbirali kakšna sredstva za odškodnine, Švico, kjer odpirajo banke, da ne govorim celo, da se na Daljnem vzhodu razpravlja o teh zadevah. Torej je to nek splošen trend in drugačno vzdušje, kot je bilo mogoče pred nekaj leti. Pridružil bi se državnemu sekretarju, ki je na začetku rekel, da to pravzaprav ni prava odškodnina, kljub temu da zakon govori, da je to odškodnina. Ni, ker enostavno to odškodnina ne more biti, saj takšna odškodnina za posameznika se ne da izračunati. Usoda posameznika in njegovo trpljenje je zelo zelo različno. Zaradi tega moramo vzeti na znanje, da so to neki zneski, dogovorjeni, če se tako izrazim, ki pa seveda nikakor ne morejo odražati trpljenje nekega posameznika. Na koncu tega mojega izvajanja bi hotel samo izraziti neko opozorilo, ki pa seveda za nas nekako v tem trenutku ne velja. Naši zanamci pa tudi mi sami naj se zavedamo - nikoli več nobene vojne. DeSUS, poslanska skupina, bomo ta zakon podprli. Hvala.
Hvala lepa, kolega Delak. Besedo dajem kolegu Janezu Drobniču, predstavil bo stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Za njim bo dobil besedo kolega Andrej Vizjak. Prosim, kolega Drobnič!
Spoštovane kolegice in kolegi! Lepo pozdravljeni. Rad bi izrazil stališča poslanske skupine Nove Slovenije v zvezi s sprejemanjem zakona o skladu za poplačilo odškodnine žrtvam vojnega in povojnega nasilja. Prej je govorec pred mano povedal, da je dobro, da z neke kritične distance to vse sprejemamo. Mislim, da je čas za kritično distanco že zdavnaj mimo. To ne more biti resna pripomba "kritična distanca". Večina tistih, ki bi bili upravičeni do teh odškodnin na osnovi tega zakona oziroma osnovnih zakonov in tega izvedbenega zakona, je že umrla. To je kriza tega zakona in kriza naše družbe, da ni prej zmogla besed in dejanj in to opraviti dostojno. Zakon bi moral biti sprejet že najmanj pred 10-imi leti. Je bilo zadosti kritične distance. Verjamem, da se je vključevalo ogromno skupin. Na koncu, dobro, pač ta zakon sprejemamo. Bi pa veljalo pravilo, da "mnogo babic, kilavo dete". Na koncu smo dobili nekaj, kar je po mojem mišljenju in po mišljenju kolegov iz Nove Slovenije nekaj drugega, kot sta bila začrtan cilj in osnutek prvega zakona, zlasti če ga povezujemo z ostalimi zakoni, ki dajejo temeljno pravico za izplačilo odškodnin. V glavnem bodo izplačani tisti, ki so pravzaprav že nekaj dobili po ostalih zakonskih predpisih. Temu se ne moremo izogniti. Vključili smo tudi civilne invalide vojne in vojne invalide. Jaz odškodninam in rehabilitaciji teh oseb, ki jim po človeški in po družbeni ravni pripada, ne oporekam. Vendarle pa se moramo ob tem vprašati o načelu enakosti. Namreč, so kategorije, ki iz tega zakona ne bodo dobile nič. V prvi vrsti to omenjam tistih 12, 15 ali, ne vem, koliko tisoč pobitih oseb po vojni. Drage kolegice in kolegi, te osebe, tudi njihovi svojci, ne bododobili nič. Še enkrat ponavljam, nič. Tisti neposredno pobiti po vojni. Ta osnovni zakon o popravi krivic je napisan tako, da so pač upravičene samo tiste osebe, ki so upravičene do družinske pokojnine. To pa iz logike stvari ne morejo izpolniti teh pogojev. Torej gre za pravzaprav en fenomen prazne odškodninske pravice. Temu se pač ne bomo mogli izogniti, temu dejstvu, kakorkoli obračamo. Zato reči, opravili so svoje delo, opravili smo s temi odškodninami, približno nas bodo stale 45 milijard. In to obesimo na mlado generacijo. Ko bomo to povedali, moramo jasno povedati. Ta mlada generacija ne bo dala niti tolarja za odškodnine, ki bi jim pripadale po merilih pravičnosti. Osebe oziroma njihovi svojci, bližnji za te pobite osebe neposredno po vojni. Na koncu koncev imamo tudi v zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju dikcije za udejstvovanje v revolucionarnih obdobjih se priznajo posebne oblike pokojninskih dodatkov in drugih privilegijev. S tem seveda se relavitizira ta zakon, ki naj bi nekako naredil čistino s to zgodovino. Tako težko rečemo, da so simbolične nagrade. Za nekatere niso, so morda to dodatki, recimo k že dodeljenim, dobrodošli. Za druge pač nič. Z vidika pravičnosti bom postavil vprašanje. Kakšna pa je razlika med ukradenim otrokom recimo da je bil star 2 leti, 3 leta, 4 leta, ki ga je ukradel, recimo, ki ga je ukradla stran fašističnega terorja, ali pa ukradeni otrok že po koncu vojne v smislu revolucionarnega nasilja? Glede otroka in odnosa do odškodnine in do socialne pravičnosti je to povsem irelevantno. Ta zakon oziroma zakon o popravi krivic oziroma zakon o žrtvah vojnega nasilja pa to razlikuje. Torej padli smo na osnovnem kriteriju enakosti oseb in to ni dobro. Vlada Republike Slovenije, Bajukova vlada, je pripravila amandmaje, da bi te težave in te nelogičnosti zakona popravila. Očitno te pobude niso naletele na ustrezna ušesa, zato imamo zakon, ki je takšen, kot je. Je pa res, da je to izvedbeni predpis. Če bi bila volja, bi tudi v ta izvedbeni predpis vnesli določila, ki bi lahko to stvar rešila. Naslednje, na kar bi opozoril kot problematično, so izplačila, ki neposredno temu sledijo - če neposredno temu sploh sledijo, to je vprašanje. Kot sem omenil, kasnimo s sprejemanjem zakona. Ko pogledamo določila, kdaj bodo ti upravičenci oziroma vlagatelji dobili sredstva, bo to težko, bo to pozno in do takrat bo, resnici na ljubo ali na žalost, umrlo še dosti teh upravičencev ali pa sploh ne bodo do teh sredstev prišli. Vlada s svojimi predlogi pomika to mejo na leto 2004. Naslednje, kar bi veljajo še dodati k temu - to je seveda neposredno povezano z zakonom o skladu za popravo krivic - je, da se te odškodnine uveljavljajo po specifičnem predpisu, ne pa po osnovnem predpisu, kazenskem zakonu in splošnih določbah tega predpisa. To je problem. S tem se, seveda, zopet postavljajo ti oškodovanci v dve različni poziciji: eni uveljavljajo po reviziji, torej po postopku kazenskega zakona, drugi pa po zakonu o popravi krivic - zopet dvojno merilo. Če na koncu povzamem, ni razloga, da bi temu zakonu zaploskali, vendar v imenu tistih udeležencev, tistih upravičencev, tistih oškodovancev, ki tega niso dobili, smo v Novi Sloveniji za to, da se zakon, čeprav takšen kot je, vendarle sprejme. Smo pa pripravili amandmaje, ki naj bi to tudi izboljšali. Hvala lepa.
Hvala lepa vam, kolega Drobnič. Besedo dajem kolegu mag. Vizjaku, ki bo predstavil stališča poslanske skupine socialdemokratske stranke. Za njim je kot zadnja poslanska skupina prijavljena poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke in za njo kolega Barovič. Prosim, imate besedo.
Spoštovani predsednik državnega zbora, spoštovani predstavniki vlade, spoštovani predsednik društva izgnancev Slovenije, spoštovani tudi ostali gosti, predstavniki zainteresiranih skupin, spoštovane kolegice in kolegi poslanci! Že šesto leto je, odkar sprejemamo ta zakon. Kolega Avšič je opozoril, da so tu že trije mandati poslancev in tega državnega zbora. Opozarjam, da gre za starejšo populacijo, ki je, bi rekel, podvržena umrljivosti bistveno bolj, kot druga, mlajša ali srednja generacija. Gre hkrati tudi za simbolično odškodnino. Mislim, da ni za ploskati, da je danes ta zakon, za ploskati bi bilo, da je ta zakon bil pred petimi leti na naših klopeh oziroma na klopeh takratnega sestava. Žrtve vojnega nasilja so v pogajanjih skozi to obdobje teh šestih letih, zlasti društvo izgnancev, vseskozi popuščale. Vseskozi so popuščale pod pritiski vlade, češ, moramo skrbeti za proračun, moramo skrbeti za javne finance in je stalno zniževala višino odškodnine in roki so se vlekli v prihodnost. V drugem branju je bil dosežen skrajni kompromis, tako med predstavniki vlade kot med predstavniki žrtev vojnega nasilja oziroma med predstavniki vseh, ki so upravičeni po tem zakonu. Državni zbor je torej v drugem branju sprejel ta kompromis in ta kompromis ni danes pred nami. Sedanji odbor za gospodarstvo vlaga amandmaje, s katerimi se v poslanski skupini delno strinjamo, ne moremo se pa strinjati z dvema temeljnima vsebinskima amandmajema, ki se nanašata na rok za izplačilo prvega obroka odškodnine. To se pravi, sploh za rok izplačila odškodnine, ki ga zopet prestavljajo v naslednje leto, in seveda tudi s sramotno nizko obrestno mero obrestovanja obveznic, ki bodo sestavljale del odškodnine. Mislim, da je to nedopustno, da se to že dogovorjeno v drugam branju zopet pohodi in se zopet pritiska na to populacijo, to starejšo populacijo, v smislu simboličnih odškodnin. Mislim, da to ni korektno, ni v redu in teh amandmajev v socialdemokratski stranki ne bomo podprli. Sramotno nizka obrestna mera, obrestovanje obveznic, to se pravi TOM+1, kot predlaga odbor za gospodarstvo, kar ponuja opcijo mešetarjenja s temi obveznicami na račun simboličnih odškodnin izgnancev. Le spomnimo se, kako so nekateri mešetarili s certifikati, ko so hodili od vrat do vrat in seveda kupovali za neke simbolične zneske te certifikate. Tako bodo sedaj izkoriščali to razni finančni mogotci in hodili in seveda zbirali te certifikate, jih plačevali v 50% vrednosti ali še nižje. Zakaj? Zato, ker so sramotno obrestovane in niso interesantne. Gospod Pirkmajer oziroma predstavnik vlade je tu omenil, da gre za kompromis s proračunom. Poglejte. Govorimo o zakonu o skladu. Zakon o skladu govori o namenskem zbiranju denarja za to. Po podatkih, ki jih imam, je zbranih v tem skladu že približno sedem milijard tolarjev v letošnjem letu, kar omogoča izplačilo odškodnin tudi v letošnjem letu. Gre za krpanje proračunskih lukenj na račun žrtev vojnega nasilja. Gre za to, da bomo oziroma da boste zapolnili nekatere finančne vrzeli, ki so nastale s tem skladom, s tem denarjem, ki je namenjen žrtvam vojnega nasilja. In zopet varčujejo, ta generacija zopet varčuje, kot je varčevala že celo življenje za nek boljši prihodnji jutri, za neko boljšo prihodnost. Mislim, da bi bilo iz korektnosti do te starejše populacije in do korektnosti iz, do žrtev vojnega nasilja prav, da bi to odškodnino izplačevali čim prej, vsaj v simboličnem znesku že v letošnjem letu. Poslanska skupina Socialdemokratske stranke bo seveda zakon podprla, ker ve, da je to prav in ker ve, da kljub temu, da je že zdavnaj rok mimo, bomo to podprli. Ne moremo pa podpreti teh amandmajev, ki bistveno slabšajo način izplačila, rok izplačila in zneske izplačila in obrestno mero, kar je bilo že dogovorjeno in kar zdaj vlada oziroma posredno odbor za gospodarstvo predlaga ponovno in ruši s tem dano besedo. Poudarjam še enkrat, pred nami je zakon, ki naj bi popravil krivice, jih pa ne more, jih zgolj na simbolni ravni popravlja. Zato se mi zdi zelo nekorektno in tako v naši poslanski skupini tudi menimo, da samo tako dolgo vlekli s tem in sedaj, ko bi bil čas, da rečemo tem žrtvam vojnega nasilja, dobili boste denar v 30 dneh po pravnomočni odločbi, mi rečemo, ne dragi, dobili boste denar v 30 dneh, vendar ne prej kot, 15.1.2002. To ni v redu in, za ta amandma poslanska skupina Socialdemokratov ne bo glasovala. Glasovala bo pa za to, kar je v osnovnem tekstu zakona za tretje branje. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega mag. Vizjak. Besedo dajem kolegu Bogdanu Baroviču. Predstavil bo stališča poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke in s tem bomo izčrpali predstavitve stališč poslanskih skupin. Prosim imate besedo, kolega Barovič.
Gospod predsednik, izvršna veja oblasti, predstavniki, državni zbor, spoštovani gosti. Zelo kratek bom. V poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke nismo proti odškodninam, rentam upravičencem. V poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke pa nasprotujemo sprejemu tega in takšnega zakona. Zakaj? Prvič, ker menimo, da bo resničnim žrtvam vojn ta zakon naredil in ne odpravil veliko in nepopravljivo krivico. Drugič, ker menimo, da bi morala dobiti vsaka kategorija žrtev svoj zakon, ki bi temeljil na dokazanih zgodovinskih dejstvih. Tretjič, ker se v poslanski skupini slovenske nacionalne stranke ne strinjamo, da bomo Slovenci sami sebi plačevali odškodnino za nekaj, česar nismo storili mi, in jo bodo plačevali še naši otroci in še naši vnuki. In četrtič, odškodnina pod navedenimi pogoji predloga zakona bi bila za žrtve vojnega nasilja opravičljiva, če bi se tako vlada kot tudi državni zbor obvezala, da bosta le-to od okupatorjev, z vsemi pravno dovoljenimi sredstvi, izterjala, ker škodo mora plačati tisti, ki jo je povzročil. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Barovič. S tem smo zaključili s predstavitvami stališč poslanskih skupin. Za razpravo, ki je dana na voljo poslancem, se je za neomejen čas prijavil samo kolega Brenčič; za vse ostale, v skladu [[...]] [[Ugovor iz klopi.]] Ne? Pardon, pri amandmaju k 17. členu - ne boste razpravljali pred tem? [[Ne.]] Prav. Želi kdo od drugih kolegic in kolegov besedo? [[Ne.]] Potem zaključujem razpravo in prehajamo na odločanje o 29 vloženih amandmajih, k tretjemu branju predloga zakona o skladu za poplačilo odškodnine žrtvam vojnega in povojnega nasilja. Da bi lažje sledili temu glasovanju, ki predstavlja, kot je bilo rečeno v nastopih vodij poslanskih skupin, finale večletnega prizadevanja za ureditev tega vprašanja, predlagam, da imamo pred seboj dokument, ki ima številko 26, za 3. redno sejo državnega zbora, EPA 1101 , z dne 21. februarja. V skladu s tem seznamom prijavljenih amandmajev bomo tudi odločali. Ali smem prositi spoštovane kolegice in kolege, da pri svojih kolegicah in kolegih vljudno pogledajo, kako je z njihovimi karticami v glasovalnih napravah. Povedal sem že, da se bomo poskušali na posvetu z vodji poslanskih skupin dogovoriti za neko pravilo, za neko uzanco, ki bo poslej samoumevno urejala to vprašanje; zaenkrat takega dogovora ni in do takrat velja ta kolegialni dogovor, da imajo kolegi pravico poseči v glasovalno napravo svojega soseda. Ugotavljam, da je v dvorani navzočih 53 kolegic in kolegov, da je državni zbor sklepčen in da lahko odloča. Tako bomo šli najprej k amandmaju k 2. členu, in sicer, da se tretji odstavek 2. člena spremeni tako, kot se glasi v nadaljevanju; to je amandma odbora za gospodarstvo. Želi kdo razpravljati o tem? [[Nihče.]] Glasovalo je 55 kolegic in kolegov. Za amandma je glasovalo 42, nihče mu ni nasprotoval. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti nihče.]] Tako je amandma sprejet. K 8. členu vlada Republike Slovenije predlaga, da se drugi odstavek 8. člena črta. Želi kdo besedo? [[Ne želi.]] Glasujemo o amandmaju k 8. členu. Glasovalo je 57 kolegic in kolegov, 53 jih je predlog podprlo, nihče mu ni nasprotoval. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti nihče.]] Tako je amandma k 8. členu sprejet. K 9. členu vlada Republike Slovenije predlaga amandma, po katerem se črta drugi odstavek. Želi kdo besedo? [[Ne želi.]] Glasujemo. Navzočih je 59 kolegic in kolegov, za je glasovalo 50, 6 je temu nasprotovalo. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 6.]] Amandma k 9. členu je sprejet. K 10. členu predlaga amandma poslanska skupina socialdemokratske stranke. Vlada in matično delovno telo ta amandma podpirata. Gre za amandma, da se v prvem odstavku 10. člena spremeni besedilo tako, kot se glasi v nadaljevanju. Želi kdo besedo? Imamo še amandma vlade - pardon - to je drugi amandma k 10. členu, da se drugi odstavek spremeni tako, kot se glasi v nadaljevanju besedila amandmaja. Želi kdo besedo o dveh amandmajih k 10. členu? [[Da.]] Prosim, kolega Barovič.
Hvala lepa. Samo obrazložitev. Ker se ne strinjamo z vrstnim redom alinei v prvem odstavku 10. člena. Konkretno gre za to, da bi želeli zamenjavo četrte in pete alinee, bomo glasovali proti. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo besedo? [[Nihče.]] Potem bomo odločali o amandmajih posebej. Najprej o prvem, o amandmaju poslanske skupine socialdemokratske stranke Slovenije. Glasujemo. Glasovalo je 60 kolegic in kolegov, 55 jih je predlog podprlo, 3 so mu nasprotovali. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 3.]] Amandma k 10. členu je sprejet. Sedaj glasujemo o amandmaju pod zaporedno številko dva, vlagatelj je Vlada Republike Slovenije. Glasujemo. Glasovalo je 60 kolegic in kolegov, 57 jih je predlog podprlo, nihče mu ni nasprotoval. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti nihče.]] Tako je predlog sprejet. K 11. členu je vloženih 9 amandmajev. Glasovali bomo po vrstnem redu, kot so zapisani v seznamu. Sprašujem, ali želi kdo besedo za razpravo. Prosim kolega Barovič.
Hvala lepa. Ker se vsi ti členi navezujejo na škodo v znesku 200 tisoč tolarjev in gre predvsem tu za razločevanje ali vsakemu potomcu ali vsem skupaj, če prav razumem. Naj povem samo to, da je bilo po podatkih, ki sem jih dobil od društva izgnancev, seveda v Zasavju, leta 1946 izračunano, da bi takrat moral vsak posameznik dobiti odškodnino v tej višini. Če so ti podatki, ki sem jih prejel v pogovoru s prizadetimi napačni, pa se opravičujem. Hvala.
Hvala lepa. Naj obvestim, da sta amandmaja pod zaporednima številkama 2 in 5 umaknjena. Želi še kdo razpravljati? [[Ne.]] Razpravo zaključujem in odločamo o amandmajih po vrstnem redu. Najprej o amandmaju, ki ga vložil odbor za gospodarstvo, da se prvi odstavek spremeni tako, da se glasi, kot je zapisano v besedilu na koncu druge strani vašega pregleda. Glasujemo. Glasovalo je 61 kolegic in kolegov. 40 jih je predlog podprlo, 12 mu je nasprotovalo. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti 12.]] Ugotavljam, da je sprejet. Amandmaji pod zaporednimi številkami 2, 3 in 4 so postali brezpredmetni, pet je umaknjen. Ugovor kolega Potrč. Prosim.
Hvala lepa. Jaz se opravičujem, ampak amandma na amandma vlade je postal brezpredmeten. Moram reči, da je to zelo pomembna vsebina, za katero smo se dogovorili, ker pojasnjuje, kaj je izvedbena vsebina zakona o žrtvah vojnega oziroma o skladu za poplačilo vojne odškodnine. Izgleda, da je formalno tako potem izpadlo, bomo vzeli pač na znanje. Hvala.
Prosim sekretariat za pojasnilo in pomoč. Prosim.
Gospod predsednik! Vsekakor je amandma vlade za prvi odstavek brezpredmeten, ker je bil izglasovan amandma odbora. S tega vidika je tudi, glede na to, kako je formalno podan amandma na amandma vlade, tudi brezpredmeten, ker ni podan kot amandma na amandma odbora.
Potem ostajam pri prvem stališču, da so amandmaji pod številkami 3 in 4 brezpredmetni, peti je pa umaknjen. Prehajamo na glasovanje o amandmaju pod zaporedno številko 6 na četrti strani našega seznama. Želi kdo besedo o amandmaju na amandma vlade Republike Slovenije? [[Ne.]] Glasujemo. Glasujemo o amandmaju pod zaporedno številko 6 na 4. strani pregleda. Glasovalo je 60 kolegic in kolegov. 24 jih je predlog podprlo, eden mu je nasprotoval. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti eden.]] Ugotavljam, da je predlog sprejet. Na isti, 4. strani, bomo glasovali o amandmaju pod zaporedno številko 7. Gre za amandma vlade Republike Slovenije, da sedanji tretji odstavek postane šesti odstavek, in se spremeni tako, da se glasi, kot navaja besedilo v nadaljevanju. Glasujemo. Glasovalo je 60 kolegic in kolegov. Za jih je bilo 53, nihče temu ni nasprotoval. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Glasujemo o amandmaju pod zaporedno številko 8. Gre za amandma odbora za gospodarstvo, da se doda nov zadnji odstavek. Besedilo je zapisano na koncu 4. strani v seznamu. Glasujemo. Glasovalo je 60 kolegic in kolegov. 59 jih je predlog podprlo, nihče mu ni nasprotoval, tako je sprejet. [[Za je glasovalo 59.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlog sprejet. Na 5. strani imamo k 12. členu vloženih šest amandmajev. Želi kdo besedo k amandmajem k 12. členu? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo in prehajamo na glasovanje. Najprej bomo glasovalo o amandmaju vlade Republike Slovenije, da sedanji prvi odstavek postane tretji odstavek, in se spremeni tako, kot se glasi besedilo v nadaljevanju. Glasujemo. Glasovalo je 60 kolegic in kolegov. 56 jih je predlog podprlo, eden mu je nasprotoval. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti eden.]] Ugotavljam, da je predlog sprejet. Glasujemo o amandmaju pod zaporedno številko 2, gre za predlog vlade Republike Slovenije. Glasujemo o amandmaju. Navzočih je 59 kolegic in kolegov. Amandma je podprlo 51, nihče mu ni nasprotoval, zato je sprejet. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlog sprejet. Pod zaporedno številko 3 imamo amandma odbora za gospodarstvo. Glasujemo o amandmaju odbora za gospodarstvo. Izmed navzočih 60 poslancev in poslank jih je 56 amandma podprlo, nihče mu ni nasprotoval, zato je amandma pod zaporedno številko 3 sprejet. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti nihče.]] Pod zaporedno številko štiri bomo odločali o amandmaju, ki ga predlaga vlada Republike Slovenije. Glasujemo o amandmaju pod zaporedno številko štiri. 58 kolegic in kolegov je glasovalo o njem, 54 ga jih je podprlo, nihče mu ni nasprotoval. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti nihče.]] Amandma pod zaporedno številko štiri je sprejet. Glasujemo o amandmaju pod zaporedno številko pet na šesti strani pregleda. Predlagatelj je vlada Republike Slovenije. Glasujemo. Glasovalo je 59 kolegic in kolegov, 52 jih je amandma podprlo, eden mu je nasprotoval. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma pod zaporedno številko pet na šesti strani pregleda sprejet. Na koncu šeste strani pregleda imamo amandma vlade Republike Slovenije. O njem bomo glasovali. 59 kolegic in kolegov je glasovalo. Med njimi jih je 52 ta amandma podprlo, nihče mu ni nasprotoval, zato je sprejet. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti nihče.]] K 13. členu imamo na sedmi in osmi strani pregleda vložene tri amandmaje pod zaporednimi številkami, pri čemer je amandma pod zaporedno številko ena, predlagatelj je poslanska skupina DeSUS, umaknjen. Drži? [[Da.]] Želi kdo besedo? Prosim, mag. Vizjak! Za njim kolega Kelemina.
Hvala lepa, spoštovani predsednik, za besedo. Ta amandma zadeva bistvo moje razprave, ki sem jo imel v imenu poslanske skupine socialdemokratov. Gre za to, kdaj je prvi obrok odškodnine izplačan. Po osnovnem tekstu zakona gre za 30. oziroma v roku 30-ih dni po pravnomočni odločbi. Po predlogu odbora za gospodarstvo pa gre za podobno dikcijo, vendar ne prej kot 15.1.2002. To pomeni, da se rok za prvi del odškodnine premika v naslednje leto in seveda v naslednje proračunsko leto. Sprašujem tudi predstavnika vlade, ali drži podatek, da se je v sklad za poplačilo vojne odškodnine že steklo približno sedem milijard tolarjev in kaj misli s tem denarjem početi na račun tega, da ne bodo izplačevali upravičence po tem zakonu. Mislim, da gre zopet za prikrajšanje za pridobljeno pravico. Mislim, da gre za varčevanje in da gre za pokrivanje proračunskega primanjkljaja na račun žrtev vojnega nasilja. Zato bom vsekakor podprl to, kar je bilo predloženo za tretje branje, amandmaja odbora pa ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa kolega mag. Vizjak. Kolega Kelemina imate besedo.
Hvala lepa, za besedo. Spoštovani vsi skupaj. Posebej seveda pozdravljam predsednika društva izgnancev, gospoda Deržiča, in druge predstavnike upravičencev. Sicer sem pričakoval, da bo danes tribuna polna, vendar sem tudi zadovoljen, da je vsaj nekdo prišel spremljat ta zakon. Kar bi pa želel povedati v zvezi s tem amandmajem, je pa to, da tega amandmaja žal ne morem podpreti. Namreč, gre za veliko prevaro, ki jo je sedanja koalicija izvršila nad vsemi upravičenci. Sicer je bilo rečeno, češ, da so bili s predstavniki upravičencev na seji odbora doseženi neki dogovori, dosežen nek kompromis. Jaz trdim, da temu ni tako, da je to laž. Bil sem na tem odboru in upravičenci niso o ničemer odločali, ampak so samo sedeli tam in poslušali in čakali, kaj bodo člani odbora odločili. Torej niso odločali o ničemer in tam ni bil dosežen nikakršen kompromis. Dobili so samo tisto, kar so poslanci odločili. Da gre za veliko prevaro, je prav gotovo res, kajti vsi roki, ki so že tako ali tako bili nerazumni pri sprejemanju tega samega zakona in vseh ostalih prestavitev in podaljševanja izplačevanja odškodnin upravičencem, so se ti roki zdajle drastično podaljšali v prihodnost. Poslabšali so se pogoji vseh tistih razprav, ki smo jih imeli v prejšnjem mandatu državnega zbora. LDS pač govori, da podpira vse amandmaje, ki so po moji oceni, logično, da jih podpira, ker so v škodo upravičencev. Tudi Združena lista podpira vse amandmaje, ki so v škodo upravičencev. Tudi DeSUS velikodušno podpira vse amandmaje, ki so v škodo upravičencev. Osebno teh amandmajev ne bom podprl. Če ne podpremo 13. člena amandmajev, potem ostane 13. člen takšen, kot je v prvotnem zakonu. Ta pa v bistvu daje bistveno boljše pogoje upravičencem in s tem bi se seveda ta država na najbolj korekten način oddolžila vsem upravičencem za vse tisto, kar so v medvojnem obdobju doživeli. Marsikdo danes trdi, češ, ničesar vam nismo vzeli in vam tudi nismo ničesar dolžni dati. S taki parolami in s takimi načeli, ne vem, kdo si lahko to pravico vzame. Mislim, da več, kot so ti ljudje dali za svojo domovino, ne more dati nihče drug. Dali so svoja življenja, svoje trpljenje in vsa ta nagrada, ki zdajle se jim deli na osnovi težke finančne situacije, ki v tej državi vlada, ampak za to niso krivi niti upravičenci, nobene žrtve, ampak je kriv tisti, ki s to državo že desetletje upravlja. Nikakor se ne morem strinjati s temi predlogi in bom seveda tudi proti temu. Moram povedati samo še to, da je celo gospod Kavčič, ki deli pravico in deli nekako tudi upravičencem njihovo usodo, celo podaljšal rok iz, pri drugem amandmaju, s 15.9.2001 na 15.1.2002. Oglasil se bom še pri 14. členu. Pričakujem od vseh tistih, ki ste iz prejšnjega mandata in ki ste prej podpirali upravičence, tako združene liste kot DeSUS-a in vseh ostalih, da amandmaja k 13. členu ne sprejmemo, temveč pustimo prvotno besedilo iz druge obravnave. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Kelemina. Za besedo sta se prijavila še kolega Sok in Avšič. Najprej kolega Sok, imate besedo.
Hvala za besedo. [[Ugovor iz klopi.]]
Replika? Replika na kolega Kelemino? Imamo opravka z intuicijo po desetih letih staža. Kolega Sok, imate besedo.
Mislim, da ta intuicija tudi drži. Tudi v naši poslanski skupini ne moremo podpreti tega amandmaja. Poglejte, žrtve vojnega nasilja, kot so izgnanci, taboriščniki, ukradeni otroci, mobilizirani v nemško vojsko v letih 1941-1945, te žrtve čakajo na svojo pravico že 55 let. Samo če omenim podatek, mobiliziranih v nemško vojsko je bilo 80.000 mladih slovenskih fantov, starih v povprečju med 22 in 24 let. Danes od vseh teh živi še kakšnih 6.000, ki bi bili do tega upravičeni. Ti ljudje so danes zelo v letih, ti ljudje so v tistih letih, ko umirajo. Nam, v naši poslanski skupini se nam zdi, da je vsako zavlačevanje nepotrebno in v bistvu, bi lahko rekel, izgovor ali pa, ne vem, pričakovanje, da čim manj teh ljudi pride do svoje pravice. Mi tega amandmaja ne bomo podprli in tudi vas, če vam je res do tega, da ti ljudje čim prej to, kar jim gre, dobijo, predlagamo in vas prosimo, da tega amandmaja ne podprete, pač pa da ostane tekst, kot je v 13. členu tega zakona. Hvala lepa.
Replika, kolega Anderlič.
Ja, se mi je prav zdelo. Tako gospodu Vizjaku, Kelemini in tudi gospodu Soku moram povedati, da mi je žal, da na tak način poskušajo govoriti, da gre za zavajanje, da gre za prevare, da gre za odvzemanje nekomu nečesa, kar mu tako ali tako pripada in kar eni hočete dati, drugi pa nočemo dati. Seveda, če bi bilo to tako enostavno, bi najbrž ta zakon sprejeli že v prejšnjem mandatu, če ne prej, vsaj v zadnjega pol leta prejšnjega mandata. Pa zaradi zapletenosti situacije in zaradi truda, da se naredi zakon, ki bo na eni strani zajel vse tisto, kar ta zakon mora zajeti, in poplačal, česar se poplačati z denarjem ne da, ampak kljub vsemu neko nadomestilo zagotovil, in na drugi strani vendarle upošteval realne možnosti te države, možnosti, ki jih seveda vsako leto opredeljujemo s proračunom in seveda z viri, ki so na razpolago. V tistem delu na prvi pogled, ko rečete, da, se je že steklo sedem milijard in kje je ta denar, vi ga razdelite. Ni tako enostavno. Kot veste, proračunska logika je že taka, da je potrebno to peljati skozi proračun kot odhodek. To pomeni, jasno, na drugi strani se to vsekakor pozna. Jaz želim samo reči, da liberalna demokracija v vsakem primeru, in tudi v tem primeru, je usklajevala to tako dolgo in na tak način, da smo skupaj s koalicijskimi partnerji prišli do, in tudi s predstavniki zainteresiranih in prizadetih organizacij, da je mogoče ob upoštevanju potreb države in predvsem tudi sanaciji 20 in več milijard neplačanih računov iz zadnjega polletja preteklega leta, ki so breme te države in jih je treba skupaj, tako poslanci, vlada, kot tudi državljani, na nek način, da razumejo, za kaj gre. Jaz sem prepričan, da je dogovor, ki je bil dosežen, kompromis, in je nepotrebno kazati s prstom na druge, češ, mi bi dali, ampak oni ne dajo, ker so manj humani, ker so pač taki, kakršni so. Mi smo te stvari uskladili. Verjamem, da je na tak način, kot je bilo tudi pojasnjeno predstavnikom organizacij, kompromis, ki ni najboljši, ki ni dober. Tudi mi bi najraje videli, da se stvari naredijo včeraj, ne danes. Ampak gospod Sok, ta zakon govori o tem, da ne glede na to, ali je, če se slučajno komu zgodi, da ne bo dočakal tega ali pa seveda je sedaj v tej situaciji, da pač zares ne bo mogel dočakati, da ta pravica ne izgine po tem zakonu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ta razprava je sedaj zelo podaljšala seznam prijavljenih. Po vrsti bodo dobili besedo cenjeni kolegi Avšič, Kavčič, državni sekretar Pirkmajer, kolega Potrč, Drobnič, Kelemina in Vizjak. Vi imate repliko? Na gospoda Anderliča. Prosim, imate besedo.
Hvala lepa. Repliciram gospodu Anderliču. Zadeva je preprosta, ni zakomplicirana. Vendar je, bi rekel, stvar tega, kdaj bomo denar porabili. To je problem in tu je kompliciranost. Ni kompliciranost v tem, da je 100 nerešenih zadev ali pa da jih je manj ali pa da jih je več. Gre za to, da vlada oziroma vladajoča koalicija zavlačuje z izplačilom te odškodnine. To je bistvo in to je popolnoma enostavna stvar. To ni komplicirana zadeva. Iz zakona so jasno razvidni prihodki, ki so osnova za izplačilo odškodnine. Ti prihodki so bili, jaz sem vprašal, kaj je z njimi. Če so bili prihodki, je korektno, pošteno, da so tudi odhodki namenski. To se pravi, za žrtve vojnega nasilja. To je vsa preprosta logika. Tu ni nobenih kompliciranih rešitev, ki bi opravičevala šestletno zgodbo tega zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Avšič, za njim kolega Kavčič. Replika? Kolega Barovič, komu replicirate?
Gospodu Anderliču.
Prosim.
Čisto na kratko. Sklicujem se na 4. točko predstavitve naše poslanske skupine. Mislim, da tu ni problem niti rok, temveč je problem denar, ki pa, sklicujem se na 4. točko, bi ga morali plačati tisti, ki so škodo povzročili. Seveda pa je vprašanje, če je bil ta denar, mi vemo, da je bil leta 1946 in 1947 bivši državi v veliki meri že izplačan. Kje in kam je šel tisti denar, namenjen reparacijam in žrtvam? Torej še enkrat poudarjam, problem ni rok, problem ni v tem, da bodo mnogi čakali. Problem je v tem, zakaj mora Slovenija plačevati nekaj, kar sama ni storila ali v veliki meri ni storila. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Kavčič, pardon, kolega Avšič ima najprej besedo. Za njim kolega Kavčič in državni sekretar.
Hvala lepa. Sicer je to lahko v nekem smislu tudi replika. Menim, da razprava o tem 13. in 14. členu je lahko takšna, kot smo jo začeli ob obravnavi zakona, ko smo ocenili resničnost položaja, na eni strani, zavedajoč se dejstva, da predolgo traja sprejem tega zakona, in na drugi strani seveda tudi možnosti, ki jih finance, pa ne samo proračuna, ampak celoten skup javnih financ, omogočajo. Seveda je zelo "komot", če se lahko tako izrazim, razpravljati v opoziciji o tem in reči, da je vse skupaj zanič, kerje tudi opozicija verjetno prepričana, da bomo zakon sprejeli. Bo pa seveda lahko tudi razglašala, kako so pa želeli doseči več. To je pač možno in to je lahko v opoziciji. Naša odgovornost je pa seveda nekoliko drugačna. Pripeljati besedilo takšnega zakona, ki bo imelo potrebno število glasov. Kolegi iz moje poslanske skupine vedo, da nas je kar nekaj s tega območja, kjer je veliko število upravičencev. Kar nekaj aktivnosti smo peljali v prid možnim izboljšavam in prišli do te točke, v kateri se moramo seveda odločiti, da zakon podpremo. Ob amandmaju za 13. in 14. člen pa bo moral povedati še nekaj. Če amandmaji ne bi bili sprejeti, potem je že vprašljiv sam zakon. Preberite si osnovni tekst 13. in 14. člena, kjer v 13. členu celo pravi, da bodo obveznice že konec letošnjega leta izplačljive, in mi povejte, kako se lahko to doseže. Če ne bo člen spremenjen, piše v 13. členu, zadnji odstavek, da bodo obveznice, to je tistih 40%, izplačljive letos konec leta. Maloprej smo pa sprejemali pri 12. členu postopek, ki bo stekel do odločbe in tako dalje. In vemo, da bo pravzaprav cel postopek ravno ujel letošnje leto do konca leta in ni tako narobe ta prvi obrok postavljen. Večja dilema so morda obveznice. In drugo, v 14. členu - da se še tega dotaknem, ker bom potem tudi tiho - piše, da se obrestuje s TOM + 3%, vendar že, mislim, da s 30.9.2000. Moramo vedeti, kje smo in kateri datum [[...]] [[Zvonjenje mobilnega telefona.]] [[...]]je danes, in da je pač eno leto, odkar smo zakon v drugem branju sprejeli.
Ali vas lahko prekinem? Nekomu zvoni mobilni telefon.
Oba člena je treba spremeniti. Se opravičujem! Hvala lepa.
Vsi se opravičujemo vam, ampak nekomu že nekaj časa zvoni mobilni telefon in moti. Prosim, imate besedo.
Zaključil bom s tem, da pozivam poslance, da smo strpni pri tem in da ta dva amandmaja podpremo, če hočemo sploh, da bomo zakon pripeljali h koncu. Hvala lepa.
Replika, mag. Vizjak.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Moram replicirati, čeprav ne želim. Replicirati moram zaradi tega, ker ni pošteno, da če se denar namensko zbira in se to počne točno iz virov, ki jih opredeljuje ta zakon, ni pošteno, da se potem sklicujemo na nekaj, da denarja ni in da moramo paziti na proračun, javne finance in tako dalje. To ni pošteno! Če se denar zbira in denar je, ga dajmo za ta namen! To je ena stvar. Druga stvar je pa, skrajno nepošteno se mi zdi, da se pod tem amandmajem postavlja vprašanje celotnega zakona. Mislim, da temu ni tako. Mislim, če bi bilo kako sorazmerje porušeno, se dajo uskladitveni amandmaji oziroma se da korektno zadeva rešiti. To je čisto navadno izsiljevanje, češ, da bi glasovali proti temu, v tem smislu, da bi potem vse skupaj padlo. Poudarjam, da sem za ta zakon in ga bom v vsem podprl, vendar ne morem pa biti za nepoštenost, se pravi, za tako poštenost, da se rok plačila kljub že zbranemu denarju pomika v prihodnost. Hvala.
Hvala lepa. S tem smo izčrpali replike. Besedo dajem gospodu Kavčiču. Gospod Kelemina, imate besedo kasneje, če ni replika. Prosim, gospod Kavčič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Poglejte, Slovenci imajo nekaj stoletij svojo državo, in ko nas tujci opazujejo, se sprašujejo, pa zakaj niste nekoliko bolj pozitivni, zakaj ste tako zajedljivi med seboj. Vendar današnja diskusija lepo ilustrira to širino pogledov in ilustrira tudi povsem logične elaboracije, ki gredo v smeri, dajte manj denarja, potem elaboracije ki imajo logiko, dajte več denarja, dajte prej denar [[...]]No, te stvari, te razmisleke bi bilo treba poskusiti združiti. Seveda nismo šli v smeri skrajševanja, ampak to, kar je gospod Vizjak rekel, da ni pošteno, to velja pojasniti. Treba je samo razumeti, da ima proračun seveda svoj dohodkovni in svoj likvidnostni aspekt. To pomeni, če želimo skozi proračun denar, ki se je pričrpal, izplačati, mu moramo najti njegovo odhodkovno postavko. In odhodkovne postavke vseh šest let ta denar, ki je dejansko bil nabran v proračunih, ki ste jih vi, spoštovani kolegi z daljšim stažem, sprejemali, še ni dobil. Danes se pogovarjamo o tem, da prvič damo zakonsko osnovo, da bo ta denar iz proračuna lahko šel. Tu ni mesto za diskusijo o pošteno ali nepošteno. Tudi vsako lahkotno poigravanje s proračunom je seveda logično. Jaz spoštujem opozicijske poslance, da v tej smeri poskušajo seveda svoje misli razlagati. Mi poslanci koalicije, tokratne, smo se morali potruditi, da smo v mejah, v maksimalnih, torej v mejah dosega proračuna prihodnjega leta našli rešitev, da ta zakon postane realnost. To pomeni, da bo zadeva, po domače rečeno, "za cingljala" z januarjem prihodnjega leta. In zato seveda, če rečemo, zakaj pa ne bi TOM+več obresti. Ta sprememba, ki ste jo predlagali, pomeni 1,6 milijarde tolarjev več. Če se odgovorno obnašamo do proračuna in želimo izpolniti obveznosti, potem moramo seveda na te zadeve gledati tako. Ta zakon ni edini, s katerim poskušamo nekaj popraviti za nazaj. Ne vem, če ste si vzeli toliko časa in izračunali, koliko nas stane zakon o denacionalizaciji. Zakon o denacionalizaciji obremenjuje to in mlajše generacije s 4 in pol milijarde mark. Recimo, da je vse upravičeno, vse čisto, ampak mi jih bomo morali zaslužiti. In skozi proračune države Slovenije bodo te milijarde mark morale priti. Zato do neke mere seveda lahko poslušamo lahkotno poigravanje, zakaj ne bi več, zakaj ne bi prej, ampak argumenti so pač taki, da je zakon s temi finančnimi parametri, kot ga amandmaji odbora za gospodarstvo predlagajo, s temi finančnimi parametri je izvedljiv in torej dosega maksimalne možnosti državnega proračuna Republike Slovenije.
Hvala lepa, kolega Kavčič. Državni sekretar Pirkmajer je zaprosil za besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Prej sem povedal, da so pri tem zakonu sodelovale tri sestave državnega zbora. Tudi pri pripravi predloga za tretjo obravnavo sta bili dve vladi in dva državna zbora. Če bi sprejeli zavrnitev amandmaja, ki ga je predlagala vlada leta 2001, bi ostal osnovni tekst, ki pa, kot je že bilo povedano, govori nekaj, o čemer je bil konsenz v državnem zboru, da ne pride v poštev. Namreč, da se prvi obrok izplača v 20%, drugi obrok 40% - 12 mesecev za tem - in tretji obrok 40% v obveznicah in todo konca leta 2001. Ta stvar je bila nesprejemljiva, tudi za vlado, ki je obravnavala predlog tega zakona v letu 2000. Vlada dr. Bajuka. In je sprejela rešitev, ki je osnova tudi za amandma, ki ga je predlagala sedanja vlada. Besedilo skoraj identično, z izjemo tistega znanega, da se prvi obrok izplača ne prej kot leta 2002. To je res, vendar bi želel povedati tudi, kakšna je bila alternativa. Alternativa je bila, da ker gre za zakon, ki naj bi obremenjeval proračun leta 2001, da se obravnava zakona opravihkrati z državnim proračunom. To bi pa pomenilo, da bi se sprejem zakona zavlekel za nekaj mesecev in da bi imel nedvomne implikacije na proračun leta 2001. Po tem: v dogovorih med vlado in med poslanskimi skupinami, res da samo tokratne pozicije, je bila potem sprejeta ta rešitev. Vendar ima rešitev, ki je bila sprejeta, tudi neko prednost za upravičence. Namreč po predlogu, ki ga je vlada leta 2000 sprejela, naj bi se obveznice izročale kot tretji obrok odškodnine. Sedaj pa se obveznice naj bi izročalehkrati s prvim obrokom, kar je sigurno za upravičence ugodneje. Moram pa seveda potrditi, da je res, da so se v skladu natekla sredstva. Po podatkih ministrstva za finance do konca prejšnjega leta je šlo za 5,759 milijard tolarjev. To je res. Vendar bi morale biti tudi te reflektirane v likvidnostnem načrtu proračuna za leto 2001. Tu smo pa zopet na začetku zgodbe, kjer je šlo za to, da bi pač o tem odločali hkrati, ko se odloča o državnem proračunu. Jaz še vedno sodim, da je za upravičence ugodneje, da se sprejme zakon tako, kot ga predlaga vlada. Alternativa temu pa seveda je, da - potem je zelo verjetno, da zakon v celoti ne bi bil sprejet, kajti 12. člen v takšni dikciji, kot je osnovni, pač ni realno pričakovati, da bi ga kdorkoli lahko podprl. Verjetno tudi današnja opozicija je prejšnja pozicija, ne bi mogla. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod državni sekretar. Še trije kolegi so prijavljeni za razpravo k 13. členu. Po vrstnem redu kolegi Potrč, Drobnič in Kelemina.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi. Prav bi bilo, da se ob razpravi na današnji seji spomnimo tudi našega skupnega dela, ne samo koalicije, ampak tudi opozicije, na matičnem delovnem telesu, ko smo oblikovali amandmaje. Jaz sem si beležil vsa glasovanja in lahko jih greste gledat tudi po magnetogramu. Samo na eni točki, in to je glede vprašanja, ali naj bi realna obrestna mera bila en odstotek, tako kot piše sedaj v predlogu, ali na bi bila tri odstotke, je bilo glasovanje prisotnih kolegic in kolegov različno. Glasovanje je bilo 5:4, predlog za tri odstotke ni bil izglasovan. V vseh ostalih primerih ni za noben predlog, noben predlog, ki je bil sprejet, bil dan kakršenkoli glas proti. Noben, v nobenem primeru. Tudi poslanci opozicije niste nasprotovali predlaganim rešitvam. To pomeni, da niste, bi rekel, od seje odbora do danes prišli do novih spoznanj, oziroma to ne pomeni, da se vam ne bi zdelo, da je na seji državnega zbora bolj pomembno govoriti pač dopadljive stvari, kotpa realno ocenjevati razmere na seji matičnega delovnega telesa; in predvsem za slednje gre. Jaz bi pa rad zaradi naše skupne vednosti povedal, da je po mojem prepričanju edino korektno, če zakon s spremembami, ki jih predlagamo, gledamo v celoti. In sicer, če gledamo: ne samo višino odškodnine, ki je bila deloma v manjši meri spremenjena od drugega branja; če gledamo roke izplačila, ki so bili spremenjeni; če gledamo dejstvo, da bo danes 7 tisoč upravičencev popolnoma upravičeno sprejelo odškodnino po zakonu in odškodnino zaradi prisilnega dela v državah Avstrije in Nemčije, kar če bi bil sprejet zakon v juliju mesecu, ne bi bil primer, da smo zdaj v zakon vključili tudi pravico, da dobijo za umrlimi dediči pravico do koriščenja sredstev; da bo izplačilo,kot je gospod Pirkmajer povedal, oziroma vročitev obveznic opravljena takoj z izplačilom prvega obroka. In na koncu je zelo korektno povedati še nekaj. Gospe in gospodje vsi se zavedamo, da bo zakon, recimo, z vso srečo stopil v veljavo morda tam okoli 15. marca, kakšen dan kasneje in da bo potem treba izdati odločbe. In najbrž vsi vemo, da precejšnje število odločb ne bo izdanih v 14 dneh ali pa v enem mesecu, ampak da bo potrebno nekaj mesecev, da bodo odločbe izdane. In tisti od upravičencev, s katerimi sem doslej o tem govoril, so mi rekli, da je tudi to možen argument za bolj pravično izplačilo prvega obroka, da bo - upajmo - velika večina vseh upravičencev v roku naslednjih šestih, sedmih mesecev ali pa tričetrt leta lahko dobila odločbe in da bo izplačilo res mogoče opraviti v tem prvem obroku vsem v približno istem času, ne pa, da se nam bo dogajalo to, kar se nam je dogajalo pri zakonu o žrtvah vojnega nasilja. Ko smo pet let, nekaj jih imamo še zdaj, dve, tri leta pa zelo intenzivno imeli upravičene kritike in spore do državnega zbora, do upravnih enot, pa tudi med seboj, med žrtvami vojnega nasilja, ki so uspele prej zbrati podatke, prej priti do odločbe v upravni enoti, prej izposlovati revizijo na ministrstvu za delo in dobiti pravico do rente,ostali so pa čakali dve ali tri leta. Zdaj bo, jaz upam in verjamem in prav bi bilo potruditi se v vladi, da se odločbe res po uradni dolžnosti, tako kot je, v naslednje tričetrt leta izdajo, da bo potem vsem približno istočasno prvi obrok odškodnine izplačan in da tudi na tej točki ne bo teh nepotrebnih razlik. In na koncu samo naslednje. Vsi, ki smo uvodoma govorili, smo rekli, da je zakon daleč od tega, da bi bil idealen. Vsi smo rekli, da je škoda, da je sprejet pozno. Ampak hkrati pa rekli, da se nam zdi, da smo našli neka razmerja, ki so - ali pa neke rešitve - ki so približno sprejemljive. Jaz moram reči še enkrat, da jih bom podprl: ne v prepričanju, da so idealne in dobre, ampak še enkrat v prepričanju, da so možne in da so boljše, kot bi bile tiste, ki bi jih bili sposobni sprejeti julija pod pritiskom neposrednih volitev, pod katerimi smo takrat bili, in konca seje državnega zbora, boljše tudi za upravičence. Iz čistega zadovoljstva pa prav gotovo ni. Jaz bi tudi, če je možno, poslanke in poslance opozicije, čeprav jih razumem, da je prav zagovarjati večje pravice, prosil, da upoštevajo, da je tudi glede na obveznosti, ki jih imamo iz proračuna, pač treba na realne stvari računati. Kar zadeva pa sredstva. Res je: tudi mi v razpravah, tudi na odboru, smo na to opozorili. 5,7 "circa" milijarde tolarjev je na račun sklada zbranih sredstev. Je. Ta sredstva so samo od upravičencev in od nikogar drugega, in za nobenega drugega ne smejo biti uporabljena. Ampak: uporabljena v ta namen tudi bodo, da bibila kooperativna, jih je treba v plus in v minus dati v proračun in se sprijazniti s tem, da bo skupni obseg proračuna povečan, da bo za druge namene, ne za te, za druge namene potem tudi zadolževanje proračuna povečano, da bo zaradi drugih namenov, poudarjam še enkrat, ne teh, tudi obremenitev, bi rekel, prihodkov ostalih povečana in da pač moramo, na žalost, to celoto z vso odgovornostjo v koaliciji tudi obravnavati. Hvala.
Hvala lepa, kolega Potrč. Še dve razpravi sta pred nami. Imate repliko, kolega Kelemina? Rad bi opozoril samo na to, da ste takoj prijavljeni za nastopom kolega Drobniča in predlagam, da potem tudi zaključimo razpravo. Dajem najprej besedo kolegu Drobniču, potem pa vam, nihče drug ni za razpravo prijavljen in bomo glasovali. Prosim, kolega Drobnič!
Hvala lepa, za besedo. Temu, kar se sedaj dogaja, bi lahko rekli eno mešetarjenje. Sredstva so, sredstev ni, ker je Bajukova vlada kriva, da jih ni, so na računu, vendar niso na posebnem računu v skladu. Torej, če sredstva so, če so upravičenci, če imajo izdane odločbe in čakajo ta zakon, ki je izvedbeni akt, da se izplačajo te, potem ni nobenih razlogov, da to izplačamo. Poleg tega se torej pojavljajo tudi tolmačenja, "odločbe bodo izdane z zamudo". Seveda, izdane bodo z zamudo, morda pol leta, eno leto, ne vem. To pomeni, da sploh nismo resni pristopili v okviru letošnjega proračuna, da bomo kaj sploh storili in izplačali na osnovi tega zakona. To je problematično, saj vsi [[...]]- signifikantno. Torej, lahko govorimo o dostojanstvu, vprašljivem dostojanstvu, tega zbora. Jaz se strinjam, da oziroma nimamo kaj dosti razpravljati, če smo dostojni, potem tisto, kar imamo namero narediti, naredimo in za kar imamo tudi sredstva. Nisem za to, da se likvidnostna sredstva, ki so za ta namen, porabljajo za druge namene. Tudi za mašenje oziroma premoščanje likvidnostnih težav vlade. Toliko, čisto na kratko. Zato tudi ne bom podprl amandmajev.
Najprej kolega Kelemina in potem kolega Potrč. Najprej kolega Kelemina. Prosim!
Hvala lepa za besedo. Najprej bi repliciral gospodu Potrču. Res je tisto, kar je prej povedal, da na odboru do 14. člena dejansko ni bilo nobenih pripomb in da smo te zadeve nekako na odboru soglasno podpirali, kolikor toliko, vendar sem osebno pričakoval, da bomo vsaj v 14. členu, če smo jih že čisto slekli skoraj, tako rekoč, omogočili oziroma sprejeli amandma, s katerim bomo obrestno mero povečali z 1 na 3, kar bi bilo edino še realno in kar bi bilo, vsaj malo, nekako obliž na vse tisto, za kar smo jih ogoljufali pri vseh ostalih amandmajih in členih. Vendar potem, ko smo prišli do tega 14. člena, se to ni zgodilo.
13. člen je zdaj v obravnavi.
Zdaj sem samo omenil, do 14. člena mi nismo razpravljali, ker je gospod Potrč prej povedal, da ni bilo nobenih pripomb. Res je, da smo se s 13. členom mi še strinjali - osebno sem se strinjal, ker sem pričakoval, da bomo le toliko korektni, da bomo sprejeli v 14. členu nekaj, kar bo vsaj rahel obliž dalo na vse to, za kar smo jih opeharili v prejšnjih amandmajih. Vsem zagovornikom, ki ste prej govorili o realni možnosti te države in tako naprej, bi vas pa samo vprašal in povedal: kdo pa, mislite, da je zavozil te javne finance v tej državi in kdo se potem poigrava z usodo te države? Le tisti, ki ste imeli oblast v svojih rokah, opozicija se prav gotovo ne more poigravati z usodo te države, ker o ničemer ne odloča; odločate o vsem vi in vi ste te finance zavozili in denarja, trdim, je tudi za ta projekt dovolj, samo če bi se ga hotelo poiskati. Več kot 6 milijard dolgov ima ta država, pa bi imela pač še kakšen milijonček zraven - dolarjev, ker govorim o dolarjih, ker se zunanji dolg meri pač v dolarjih - in bi lahko še kakšen kredit vzeli na ta račun. Ampak zelo zanimivo je pa to, da je Slovenija marsikje zelo radodarna in marsikje kaj financiramo in pomagamo in razmetavamo z denarjem, ko pa gre za naše lastne ljudi, za Slovence, ki so trpeli, ki so upravičeni do nekega nadomestila, takrat se pa zadeva ustavi in takrat smo pa pripravljeni na njihovih hrbtih začeti varčevati in vse razloge navesti, samo da ne bi bilo treba izplačati. No, in ker so se upravičenci utrudili od vse te borbe, tako dolgo ste jih vozili okoli, razumete, v krogu, da so se totalno utrudili in danes nimajo več moči in danes so pripravljeni sprejeti, karkoli jim boste ponudili, samo da bo zadeva šla skozi. In tega se vi, seveda, močno zavedate. Trdno sem prepričan, da bodo tudi upravičenci do naslednjih volitev pozabili, kdo jih je ogoljufal in vas bodo zopet veselo volili. Sploh pa ne gre za to, da bi si hotel, recimo, nabrati neke politične točke ali karkoli drugega - ne, hvala, jaz jih, upam, ne bom več potreboval - mislim pa, da si ti ljudje, ki so za Slovenijo nekaj dali, zaslužijo tisto, kar smo jim v bistvu že v prejšnjih obravnavah obljubili. Obljubili smo jim pa nekaj več, kot jim danes dajemo. Če gre zasluga prejšnjim članom državnega zbora za sprejete amandmaje in sprejeto vsebino zakona, potem gre prejšnjim. Ta sklic jim bo te pravice, ki so že bile nekako vtkane v ta zakon, v nadaljevanju vzel. To je dejstvo. Tisto, o rokih, ko govorite, gospod Pirkmajer in gospod Avšič, jaz mislim, da tudi ni glavni razlog. Vse to se seveda na osnovi, tudi če hočete na koncu, lahko, v kolikor bi to bilo v neskladju, ta rok spremeni s kakšnim amandmajem sekretariata. Tako, da to ne more biti tisti razlog. Dejstvo pa je, gospod Pirkmajer, da je za vlado 13. člen nesprejemljiv bil tudi v prejšnjem mandatu, to priznam, in ste vi to vedno zagovarjali. Samo veste, v tem državnem zboru ne odloča vlada, oziroma v tej državi ne odloča vlada o teh zadevah, ampak državni zbor in državni zbor bo odločal, čeprav vlada nasprotuje. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Kelemina. Jaz ne smem vsebinsko poseči v razpravo, vendar bi želel cenjene kolegice in kolege opozoriti, da se argumenti za eno ali drugo odločitev ponavljajo skozi replike. Dva sta sedaj prijavljena, kolega Potrč in Džuban. Predlagam, da bi potem sklenili to razpravo in odločali o amandmajih. Najprej kolega Potrč in za njim kolega Džuban.
Hvala lepa, gospod predsednik. Glede na vsebino razprave gospoda Drobniča in gospoda Kelemine je vsaka replika nesmiselna. Hvala lepa.
Kolega Džuban! Se lahko izklopite kolega Potrč?
Hvala lepa, gospod predsednik. Javljam se k repliki na kolega Kelemina, ker se mi zdi njegova razprava neprimerna, nenavadna in neokusna in še kaj. To pa zaradi tega, ker se zadeva povsem zavrti v napačno smer, ne v rešitve, ki so v 13. členu. Če zgodbo zavrtimo nekoliko nazaj, potem je zelo nenavadno, da se on na tak način zavzema za pravice žrtev, predvsem vojnega nasilja. Jaz se strinjam o nasilju, enem in drugem, tudi povojnem. Vendar očitno: govorimo o enih, mislimo na druge in to na način, ki ni primeren. Če bi LDS res hotel, da bi zadrževal ta zakon in preprečeval povračilo škode žrtvam vojnega nasilja, ima tokrat priliko takšno, kot ima z ozirom na rezultat volitev, kot vi pravite, ki se je zgodil pač po volji ljudstva: in to ne počne. Ravno naši kolegi, med katerimi je Avšič bil, pa Kavčič itn., so peljali rešitve v smislu možnosti države - to, kar je bilo velikokrat rečeno in kar smo slišali na razne načine. Pač pa bi jaz nekaj drugega rekel. Od vas smo pa lahko slišali tudi marsikaj drugega. Eno alternativo bom potegnil. Vi niste priznavali avnojskih sklepov, ki podobno zadeve rešujejo. In bi tisti, ki so povzročali krivice oziroma rodili žrtve vojnega nasilja, bi tokrat dvakrat bili poplačani, če bi mi razvrednotili avnojske sklepe. Ampak ti niso tema današnjega razgovora. Pač pa tudi nekaj drugega se je dogajalo. Če bi upoštevali to, kar ste vi sprejeli kot varianto pri žrtvah nasilja, da to ni bilonasilje s strani okupatorja, pač pa je bila krvava revolucija, potem bi se zgodilo to, da ti ljudje ne bi dobili nič. In če bi bil en drugi rezultat na volitvah, bi se lahko zgodilo obratno kot danes govorite. In z ozirom na to, jaz razumem vaše kolege, da zagovarjajo variante, ki so boljše za te žrtve ene in druge, ampak vaš način pa ni dober. Ker ste vi imeli tudi drugo opcijo, kjer ste drugače okarakterizirali te ljudi, ki so bili žrtve naci-fašističnega nasilja. In ni dobro, da tako govorite, da tako nastopate in da tokrat drugače zastopate. Vi in mi imamo različna in mnoga pisma ljudi, ki so bili prizadeti tako ali drugače. In ti ljudje, ki gledajo eden drugemu pod prste, kako se je komu krivica poravnavala, nas opozarjajo tudi na razne zgodbe, ki so se zgodile, da so se skrili med te žrtve tudi razni, o katerih jaz ne bi želel govoriti, ki sploh sem ne spadajo, predvsem v povojnem času. Ampak pustimo jim na miru, da ne bi storili krivice zaradi teh nekaterih primerov, ki so s špekulacijami šli med tiste, ki so bili prizadeti. In tako smo mi videli problem, ki ga rešujemo na način, kot je v tej državi možen in ob času, ki je sprejemljiv. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Kelemina se je prijavil, ker je bila v razpravi omenjena tudi tema o avnojskih sklepih, predlagam, da o njej ne vodimo naprej razprave, ker je samo zelo, zelo posredno lahko predmet tega zakona. Zato predlagam, da kolega Kelemina, da se o temu ne [[...]]
Hvala lepa za besedo in hvala za opozorilo in prav bi bilo, da bi že prejšnjega govorca na to opozorili in bi seveda prosil gospoda Džubana, naj mojo opredelitev do teh vprašanj pusti pri miru, ker ne ve, kakšne so, ker jih nikdar še nisem izrazil v tem državnem zboru. Nikdar! Če pa imate dokaze, da sem jaz povedal nekaj v nasprotju z NOB in karkoli drugo in imate trdne dokaze proti meni, jaz samo zagovarjam določeno pravico, nisem takrat živel, nisem teh zadev doživljal in ne morem o tem soditi. In tudi nobeden drugi nima pravice, lahko samo razpravlja lahko samo razpravlja na osnovi zgodovinskih dejstev, pričevanj in tako naprej, ne morem pa soditi. In moja resnica je lahko tudi katera druga ali pa kakorkoli hočete, vendar ne mi tega očitati, pa naši poslanski skupini, ker mi ne zagovarjamo nobenih imaginarnih interesov, ampak tokrat interese upravičencev v skladu z zakonom o skladu poplačila vojne škode in drugih zakonov, ki so na to navezani. In popolnoma nič drugega. Vse ostalo, konstrukte, ki se jih vi izmišljujete, si kar pripišite sebi; svojo pripadnost dokažite zdajle pri tem glasovanju. Zato vam lahko rečem na koncu to, da ste vi sami največja žrtev vaše zablode.
Prosim, kolega Avšič.
Čisto kratko repliko in poziv kolegom, da gremo nazaj in da obravnavamo ta zakon in da obravnavamo amandma k 13. členu - mislim, da se še spomnimo, da smo pri 13. členu - in da je škoda, res je škoda to govoriti o opeharjenju, goljufanju in podobno. Dajmo se zavedati, da z zakoni, ki smo jih pred leti sprejeli, smo dali pravico, s tem zakonom moramo dati pa še obseg te pravice. In če bi nekomu nekaj vzeli, bi lahko govorili o goljufiji. Mi danes šele odločamo o tem, koliko in kakšen obseg pravic lahko ta država na temelju seveda lastnih sposobnosti da. Hvala lepa.
Predlagam, da zaključimo razpravo. Smo pri 13. členu. Prosim, da usmerimo pozornost na 7. stran našega pregleda amandmajev. Ker je umaknjen amandma pod zaporedno številko 1, bomo najprej glasovali o amandmaju odbora za gospodarstvo pod zaporedno številko 2. Glasujemo. V dvorani je navzočih 61 kolegic in kolegov. Za amandma pod zaporedno številko 2 je glasovalo 41, nasprotovalo pa 15 poslank in poslancev. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 15.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju pod zaporedno številko 3, predlagatelj je odbor za gospodarstvo. Glasujemo. 61 kolegic in kolegov je glasovalo. 47 jih je ta predlog podprlo, 4 so mu nasprotovali. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je predlog sprejet. Prehajamo na 8. stran, k 14. členu. K njemu sta vložena dva amandmaja. Opozarjam, da je amandma poslanske skupine DeSUS umaknjen, zato bomo glasovali samo o prvem. Želi kdo o njem besedo? Kolega Kelemina.
Hvala lepa za besedo, še enkrat in upam, da zadnjič. Opredelil se bom samo do tega, da tega člena ne bom podprl, tako kot 13. ne. Namreč, v teh dneh sem bil tudi na nekaterih srečanjih z upravičenci in ko sem jim razložil, kaj je v bistvu odbor za gospodarstvo sprejel, niso mogli verjeti, da je to res. Umakniti sedaj izplačevanje teh obveznic do leta 2008 celo, takrat bo zadnja izplačljiva, če bo zakon sprejet, in z enoodstotno obrestno mero, veste, da če bodo upravičenci te obveznice prodali takrat, ko jih bodo dobili, če bodo hoteli takoj denar imeti da bodo prekupčevalci dali zanje mogoče niti polovične vrednosti ne, in bodo izgubili še tisto malo, kolikor smo jim dali v prejšnjih členih, in sedaj ponovno zaradi odmika izplačila jemljemo. Tako da bodo res dobili najmanj, kar je sploh možno, zato tega ne bom podprl. Če bi bilo tu vsaj 3%, bi bila to neka realna vrednost in bi bilo to za bistveno večjo vsoto možno prodati kadarkoli, in to ne bi bila katastrofa za državo, naredili pa bi dobro, humano gesto in pokazali dobro voljo države do teh upravičencev. Tako smo jih pa slekli do nagega. Zaradi tega za ta amandma ne bom glasoval.
Hvala, kolega Kelemina. Želi še kdo besedo? Kolega Vizjak. Predlagam, da sicer ne ponovimo razprave o 13. členu. Prosim, kolega mag. Vizjak.
Ne, hvala lepa. Sam se nerad ponavljam, zato bom tu izrazil samo svoje stališče v zvezi s 14. členom, ki se sicer vsebinsko nanaša na 13. člen in je težko govoriti ločeno, vendar kljub temu. Oprl bi se pa samo na sramotno nizko obrestno mero, TOM + 1. Vedeti morate, da obveznice s tako nizko obrestno mero - ne poznam primera, da bi se obrestovale, oziroma poznam ga, danes bomo izglasovali enega. To odpira možnost - poudarjam še enkrat - mešetarjenja s temi obveznicami, ko bodo na dom teh upravičencev prihajali ljudje z denarjem in izkoriščali stisko teh socialno šibkih slojev upravičencev po tem zakonu, in seveda od njih za smešne denarje odkupovali te obveznice. Zakaj? Zaradi tega, ker te obveznice so nizko obrestovane in nezanimive za upravičence in se jih bodo želeli tudi znebiti. Mislim, da s tem delamo še eno krivico tem ljudem, ki si jo v tej starosti in po tem trpljenju ne zaslužijo. Hvala.
Hvala lepa, mag. Vizjak. Kolega Kavčič!
Imam kratko repliko, sicer zelo zanimivo - ognjevit nastop mojih kolegov. Rad bi samo malo zadevo dopolnil v strokovnem smislu. Obveznice bodo izdane takoj, v najkrajšem času, ne v osmih letih, tako kot je ušlo gospodu Kelemini. In drugič bi rad povedal, da ne bi komu ostal napačen vtis - koncipiran je izredno kakovosten vrednostni papir. Vrednostni papirji so instrument vsake razvite družbe, vsakega gospodarstva, in take vrste papir z državno garancijo bo lahko imel zelo visoko ceno na tržišču. Ideja tega pa niso visoki donosi - s tem seveda se vsi strinjamo - ampak, da ohranja izplačilo realno vrednost. To je z vsebino tega papirja zagotovljeno.
Kolega Kelemina želite pojasniti, verjetno nesporazum.
Hvala lepa. Jaz se opravičujem, gospod Kavčič. Samo, jaz bi vas prosil, vi dobro veste, o čem govorim in ne ponarejati mojih izjav. Ve se, da bo zadnja obveznica izplačljiva leta 2008 - o tem govorim. O tem govorim. Lahko jih bodo, seveda, ko jih bodo dobili upravičenci, prodali. Marsikdo, razumete, od starejših ljudi, če ne bo imel nekega suporta zraven, jih niti prodati ne bo znal, in bo umrl in bodo mogoče celo propadle. Tudi na to računate. Tudi na to računate! To je nesprejemljivo, razumete, z nobenim argumentom tega ne morete obrazložiti. V bistvu smo jim dejansko naredili najmanj, kar smo jih lahko naredili. Prav zaradi tega se ne strinjam s takim amandmajem.
Mag. Vizjak, želite replicirati tudi vi kolegu Kavčiču? Prosim, kratka replika.
Hvala lepa. Samo toliko bi repliciral, da se obveznica ne ceni po lepoti, po izgledu, po dizajnu, po kakovosti papirja, temveč po donosnosti, zapadlosti oziroma po finančnih efektih obveznice. Samo toliko. In ta obveznica je skrajno nezanimiva in finančno, bi rekel, neatraktivna. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo k 14. členu in prehajamo na odločanje o amandmaju pod zaporedno številko ena. Vlagatelj, predlagatelj je odbor za gospodarstvo. Glasujemo. Navzočih je 61 kolegic in kolegov, za amandma je glasovalo 41, proti njemu pa 16 kolegic in kolegov. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 16.]] Ugotavljam, da je sprejet. K 17. členu imamo vloženih sedem amandmajev, od katerih je amandma, sta dva amandmaja redakcijske narave. Želi kdo razpravljati o amandmajih k 17. členu? Prosim, kolega Potrč! Pardon, kolega Brenčič je, kolega Potrč, prijavljen pred vami, prijavil se je pisno. Se opravičujem, imate besedo, kolega Brenčič. Prosim!
Se opravičujem, gospod predsednik, ni se naprava vklopila. Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik, kolegice in kolegi poslanci. Ob vsem spoštovanju do ljudi, do upravičencev po tem zakonu, ki so trpeli, na katerih se je izvajalo nasilje in ob vsem absurdu do tega, da povzročitelj tega nasilja - to je okupator oziroma njihovi pravni nasledniki - tem ljudem niso odškodnine poravnali, moram ob amandmaju, ki predvideva ali veleva črtanje 17. člena, vendar spregovoriti. Najprvo pa sledeče. Zakaj ima ta zakon tako dolgo pot? Vsako sprenevedanje je odveč: samo zato, ker ta zakon prinaša takšno obremenitev državnega proračuna, da kljub vsem lepim besedam, ki so bile ob tem zakonu spregovorjene, ta zakon ni mogel biti kaj posebno hitro realiziran. Kaj določa 17. člen? Predvsem to, da je upravičenec, ki pridobi odškodnino za storjeno mu nasilno dejanje dodatno še iz drugih naslovov, upravičen do odškodnine po tem zakonu le do skupne višine odškodnin v obsegu 2 milijonov. Pri tem želim ponovno poudariti, da je odškodnina, ki jo prinaša ta zakon, predvsem veliko moralno dejanje te države do dogodkov iz preteklosti. In nikakor to ni njena dolžnost. Predstavlja pa tako velik obseg sredstev iz državnega proračuna, še predvsem glede na situacijo javnih financ, kakršna danes je, izjemno veliko obremenitev države. Črtanje 17. člena, kot ga predlaga poslanska skupina združene liste, ki je le povzetek zahtev nekaterih, že kar malo agresivnih in nestrpnih združenj, ki v tej odškodnini vidijo zgolj le svoje pravice. Nič pravic nekaterih drugih upravičencev. Tudi glede na dopise, ki jih prejemam, ne jemljejo v realni ozir zmožnost te države in črtanje tega 17. člena pomeni za državni proračun dodatno preko 7 milijard sredstev. To ne pomeni samo dodatno obremenitev državnega proračuna, ampak pomeni tudi diskriminacijo med posameznimi upravičenci, saj bodo nekateri, v kolikor se ta člen črta, prejemali odškodnino iz več naslovov; drugi upravičenci pa za povsem enako ali še nasilje večje, večje oblike, hujše dimenzije, bojo pa prejemali odškodnino samo po tem zakonu. Resnično ne razumem, tako - vsaj zame - neodgovornega ravnanja znotraj vladne koalicije, predvsem pa seveda v prvi vrsti vlade in njenega predsednika, da temu amandmaju tokrat ne nasprotuje. Temu amandmaju je nasprotovala najprej že vlada dr. Drnovška, potem vlada dr. Bajuka in potem na začetku zopet vlada dr. Drnovška. Sedaj pa kar naenkrat temu vlada več ne nasprotuje, kot da je nek nov vir prišel v državni proračun, ki omogoča brez kakršnega pomisleka sproščanje tako velike obremenitve proračuna. Jaz ne bom ob tem govoril ali analiziral, čemu je to postopanje. Mi je pa popolnoma jasno, čemu. Ob tem moram povedati sledeče. Dosedanja aktivnost tako vlade kot tega državnega zbora v tem začetem mandatu je praktično usmerjena zgolj v krčevito zmanjševanje pravic ali že v obstoječih zakonih pridobljenih pravic, v zmanjševanje in postopnost uvajanje pravic v zakonih, ki so v proceduri, in vse to z eni samim vzrokom: da je stanje v javnih financah in državnem proračunu takšno, kot to veleva in pogojuje. Opozoril bom na sledeče. V tretjem branju imamo zakon o socialnem varstvu, ki daje denarno pomoč res za, bi rekel, premostitev revščine na neko novo višino. V tem zakonu smo veljavnost ali uporabnost tega zakona krepko premaknili daleč v konec tega leta, ker v državnem proračunu ni denarja. Brez vsakih sprenavedanj, tako je. Opozoril bi na to, da so v proceduri zakoni, ki bodo zmanjševali pravice in jih v daljšem obdobju uveljavljali, kot je zakon o starševstvu. Imamo zakon o pediatrični kliniki in dobro vem, kakšno bo razpravljanje v tem državnem zboru ob sprejemanju državnega proračuna, ker ga ne izvajamo. Dobro vem, kakšno bo razpravljanje poslancev ob sprejemanju proračuna glede nujne potrebe investicije drugega tira v Koper in tako naprej. In nenazadnje: ob tem ko šolsko ministrstvo ni v stanju opraviti finančnih obveznosti do neke občine iz leta nazaj v višini borih 65 milijonov, da občina Cerknica že tri mesece praktično vzdržuje neko nesolventnost v občinskem proračunu. Ob vsem tem, veste, je ukrep črtanje tega amandmaja tisto, česar jaz - žal, ob vsem spoštovanju, kot sem povedal, do te minimalne odškodnine, ki jo upravičenci pričakujejo - ne morem podpirati. Predvsem tudi zato, ker je to, kot ga jaz vidim, diskriminatorni ukrep znotraj upravičencev. Rekel bi samo še to: če se črta ta člen, potem bom najbrž kot poslanec tega državnega zbora revidiral svoj odnos do ukrepov, ki so nujno potrebni v podporo socialno šibkim za premagovanje revščine, ki jih imamo 3%. Trdno sem prepričan, ob vsem spoštovanju do upravičencev, zelo malo teh upravičencev sodi v ta krog. Revidiral bom tudi svoj odnos do krčenja nekaterih pravic, ki so v proceduri, in so ti zakoni namenjeni v skladu s časom in potrebami v naši družbi. S črtanjem 17. člena drastično spreminjamo koncept zakona, tako kot ga je koncept zastavil v prvem branju, da se za isto storjeno krivico iz enega naslova priznava limit iz tega naslova, samo tista sredstva, ki so do tega limita in niso pridobljena iz drugih virov. Povedal bom samo to, da to ne zmanjšuje mojega odnosa do tega zakona, zmanjšuje oziroma me postavlja v takšen odnos, da lahko rečem, da se morda ne zavedamo, kakšno je stanje v naši družbi, da lahko tako, z levo roko obremenimo trenutni državni proračun in javne finance za nekaj let z 10 milijardami. Zelo bom zadovoljen, če bom morda od kolega Kavčiča, ki je zelo produktivno sodeloval pri tem zakonu, slišal tudi pri tem členu podobno razpravo, kot jo je imel pri 13. členu. 13. člen zelo malo spreminja in je bil amandma,ki smo ga zavrnili, veliko bolj upravičen, ker so ta sredstva dejansko že pritekla, kot pa amandma, ki tako rekoč državnemu proračunu nalaga novih prek 7 milijard sredstev in predvsem postavlja upravičence v diskriminatoren odnos. Sam bom, seveda, ta amandma zavrnil oziroma ga ne bom podprl, in vas v duhu stanja, v kakršnem ta država kot celota je, pozivam, da mi sledite. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Potrč, imate besedo.
Hvala lepa. No, gospod Brenčič je povedal mnogo svojih pogledov, povezanih s stanjem v zvezi s tem amandmajem, predvsem pa tudi poglede v zvezi z reševanjem drugih aktualnih vprašanj proračuna v naši državi. Povedal je pa tudi, kako se je on in prek njega najbrž še kdo, predvsem pa poslanska skupina,v času, odkar smo skupaj v koaliciji, prizadeval, da do črtanja 17. člena ne bi prišlo. In to je eden od razlogov, zaradi katerega smo toliko časa tudi usklajevali pripravljeno besedilo, in morda bi ga kakšen mesec ali pa dva pred tem sprejeli. V zvezi z razpravo gospoda Brenčiča bi rad povedal najkrajše naslednje. Kar zadeva znesek, je točen - gre za cca 7 milijard tolarjev. Kar zadeva število ljudi, gre, po mojih informacijah, za cca 7.000 upravičencev. Kar zadeva obveznosti, ki jih ima država do mnogihnamenov, so ugotovitve točne. Moram pa reči, gospod Brenčič, da ob poudarjanju združene liste ni najbolj korektno govoriti o obveznostih, ki so nastajale z odločitvami prejšnje vlade, o problemih, ki jih mora ta koalicija reševati, in podobne stvari, ker ste pač vi v prejšnji koaliciji bili, poslanke in poslanci združene liste ne. Pomagamo pa po najboljših močeh skupaj z vami in skupaj z liberalno demokracijo in DeSUS-om, stanje, kakršno je, pač reševati. Kar zadeva pa razlogov, zaradi katerih smo predlagali črtanje tega člena, bi jih rad povedal in so po mojem mnenju vsaj vredni, da se jih sliši, če jih že vi osebno ne boste mogli sprejeti. Poglejte. V zakonu o skladu za poplačilo odškodnine vojnega in povojnega nasilja v 1. členu piše, da se s tem ustanavlja sklad za poplačilo odškodnine za negmotno škodo. Negmotno škodo - verjetno, gospod Brenčič, ni treba razlagati, kaj je to. V 5. členu piše, "iz sklada se odplačujejo: prvič odškodnine za telesno in duševno trpljenje in drugič odškodnina za izgubo življenja bližnjega." To so nameni, zaradi katerih se ustanavlja ta sklad. Ti nameni so popolnoma drugačni od namenov, zaradi katerih se bodo prisilnim delavcem izplačevale odškodnine za opravljeno prisilno delo v Nemčiji, za opravljeno prisilno delo. Zaradi tega govoriti o tem, da gre za enako podlago, in zato da je možno in da se sme to dvoje sploh med sabo primerjati in mešati, enostavno ne vzdrži realne ocene. Lahko vzdrži pogled in pristop, ampak realne ocene, gospod Brenčič, ne. Poleg tega je v sredstvih sklada za poplačilo prisilnega dela izrecno rečeno, da so to individualne pravice, ki jih dobivajo posamezniki iz teh tujih skladov in ki jih ni mogoče in se jih ne sme kompenzirati s kakršnimikoli drugimi pravicami in podlagami, ki jih daje država, katere državljani to iz tujine, iz tujih skladov dobivajo. To je drugo dejstvo, ki ga je treba upoštevati in ki govori o tem, da to dvoje ni primerljivo. Tretje. Mi smo koncipirali obveznosti iz tega zakona najprej že z zakonom o lastninjenju leta 1991, kasneje z zakonom o žrtvah vojnega nasilja in drugih zakonih v letu 1995 in od takrat naprej obveznost obstoja, obveznost za poplačilo negmotne škode, za telesno in duševno trpljenje. V tistem času je bilo popolnoma nejasno, ali bo in kdaj bo eventualno ustanovljen sklad in ali bodo in kdaj bodo upravičenci iz Slovenije posamično iz tega sklada nemškega in avstrijskega lahko dobili kakšna sredstva. In dejstvo, da je bilo sprejemanje zakona o skladu za poplačilo vojne odškodnine tako dolgotrajno in je prišlo v čas, ko so približno že znani upravičenci in ko je približno znano, kakšna bo višina sredstev, ki jih bojo dobili, in približni roki - govorim zanalašč približno, ker vse v detajle znano ni - zdaj, po tolikih časih primerjati in kompenzirati to dvoje, ko bi zakon o skladu moral biti že pred leti sprejet, tudi po mojem mnenju ni prav in ni korektno. Zaradi tega sem jaz prepričan, da bi se v primeru, če bi se zagotovila ta kompenzacija, ustvarila neenakost po zakonu zaradi tega, ker bi nekateri po našem, državnem, slovenskem zakonu dobili upravičenje, drugi, ki so pretrpeli podobno, da ne bom govoril enakem, ker je to enostavno silno težko primerjati, podobno gorje, poleg tega pa nesporno bili tudi na prisilnem delu, pa te pravice ne bi dobili iz slovenskega zakona, ker bi jim jo dal nekdo drug. Jaz mislim, da bi s tem bila pa res neenakost ustvarjena in da bi bila podlaga za presojo, ali je ta neenakost sprejemljiva ali ne. Zato, gospod Brenčič, jaz lahko soglašam z vami, da je to dodatna obremenitev proračuna. Če lahko sploh o obremenitvah govorimo. Ali pa, da so za to potrebna sredstva iz proračuna. Ampak govoriti, da je teh 7 milijard razlog, zaradi katerih bo sociala propadala, zaradi katerih bodo otroški dodatki vprašljivi, zaradi katerih bodo družinski prejemki vprašljivi, na ta način govoriti, gospod Brenčič, je nekoliko prekruto in prehudo. Ne govorim pa, da ne bo teh 7 milijard v naslednjih pet, šestih, sedmih letih pomenilo tudi eno milijardo letno in to cca 1 promilo proračuna in da to niso pomembna sredstva. So pomembna! Samo zaradi teh se ne bi smel porušiti proračun v celoti in samo ta del diskusije je, po mojem, z vaše strani prepotenciran. Hvala.
Hvala lepa. Zdaj tudi pri tem amandmaju se je seznam podaljšal. Najprej kolega Avšič, potem kolega Brenčič. Saj so vse replike. In ker so vse omejene na 5 minut, predlagam, da gremo po tem vrstnem redu. Kolega Avšič, Brenčič in Rokavec. Prosim.
Hvala lepa. Torej, prej je bilo govora o nekem goljufanju in opeharjenju in podobnih zgodbah. Jaz osebno sem prepričan, da tega ni bilo in da je bilo ob treznem razmisleku odločeno tako, kot smo odločili. Vendar sem pa prepričan, da če bi ne črtali 17. člena, pa bi o opeharjenju ali pa o goljufanju pa že lahko na nek način govorili. Kajti, tako kot je gospod Potrč pred mano opredelil oba problema ali pa obe vsebini, se seveda jaz tudi k temu pridružujem, da ne bi tega ponavljal. Dejstvo pa je, seveda, da ne moremo na noben način pomešati denarja, ki ga pričakujejo prisilni delavci v tujini v času druge svetovne vojne iz tujih skladov, z obvezo, ki jo je ta državni zbor sprejel ob sprejemu zakona o žrtvah vojnega nasilja in še ostalih dveh zakonov. In to obvezo smo mi na delnem poplačilu - rekli smo, simbolnem poplačilu - tudi na račun tega, ker je naša nekdanja država del sredstev, ki so prišla v državo, namenila takrat za razvoj gospodarstva, infrastrukture in podobnega, in se sedaj prek odškodninskega sklada vračajo kot simbolično poplačilo za žrtve vojnega nasilja in druge upravičence po tem zakonu. Druge države, med njimi seveda Nemčija, so pod pritiskom, vsi vemo, največjega lobija na svetu - židovskega lobija - pravzaprav tudi šele po tolikem času pričele podoben problem razreševat. In le v malem delu se mi priključujemo in to tudi na podlagi naporov tega istega društva izgnancev Slovenije, ki smo ga nekajkrat imenovali, in njihovega pridnega dela in evidentiranja vseh dogodkov, ki so ga najbolj temeljito v državi opravili. V teh dneh v okviru teh društev izpolnjujejo obrazce - in to gre za individualno zadevo, kot je bilo že poudarjeno, in ta individualna vloga bo ali pa ne bo uspešno zaključena. Naš zakon pa seveda pokriva vse tiste, ki jih opredeljuje, in zaradi tega menim - in tako smo se tudi pri nas dogovorili - da bomo podprli črtanje 17. člena in s tem opredelili slovenski sklad in ga oddvojili od tujih skladov, ki so formirani za neko drugo področje. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Avšič. Kolega Brenčič in kolega Rokavec.
Hvala lepa. No, sprašujem se, zakaj je ta država dolžna plačevati odškodnino tistim, ki so trpeli nasilje. To je, kot sem že prej povedal, veliko moralno dejanje te države zdaj, te Slovenije, če jim je za to odškodnino, hvala bogu, oziroma za to trpljenje dal odškodnino povzročitelj. Ni upravičen v tem, da mi dodatno bremenimo državo. Kar pa se tiče tega, da si samo jaz prizadevam za ohranjenje vladnega predloga 17. člena, ni povsem res. Do 2.2. tega leta je ta vladna koalicija, ta vlada, temu črtanju še ostro nasprotovala. In prav zaradi teh argumentov, ki sem jih prej povedal, gospod Potrč, ste vi rekli, da sem dajal prekrute in prehude primerjave. Kaj pa delamo v tej začetni koaliciji drugega, kot samo krčimo pravice? In komu krčimo te pravice?Komu jih krčimo? Ne delamo drugega do zdaj, niti vlada niti državni zbor, kot samo to, kako za prvo silo najhuje nevtralizirati stanje v javnih financah in zmožnosti te države. In vsako sprenevedanje je povsem odveč! Bom pa prebral, ker imam še tri minute, kako se je vlada opredelila do tega. "Predlagatelji amandmaja zastopajo stališče, da je treba upravičencem izplačati odškodnino, neodvisno od tega, ali so prejeli odškodnino tudi z drugih virov, namenjenih za isti namen, kot je namen sklada za poplačilo odškodnine žrtvam vojnega in povojnega nasilja. Gre za primere upravičencev, ki so upravičeni tudi do odškodnine iz nemških in avstrijskih virov. Navzlic temu, da pri izplačilih iz naših, nemških ali avstrijskih virih ne gre za odškodnino, ki bi v smislupredpisa o obligacijskih razmerjih bila odmerjena za odpravo povzročene škode, ampak gre za priznavalnino žrtvam vojnih in povojnih dogodkov, ne moremo spregledati dejstva, da bi šlo ob uveljavitvi predlaganega amandmaja za pridobitev izplačila iz dveh različnih pravnih naslovov za enako vrste škode. Temeljni namen izplačil iz našega sklada je, da oškodovanci, ki zaradi pretrpljenega nasilja niso prejeli nikakršne tuje odškodnine, pridobi pravico po naših predpisih iz naslova solidarnosti. Razumljivo je, da v primeru, ko jim pri premagovanju povzročenih težav individualno pomaga tuja država, potreba po domači pomoči odpade oziroma se izplača le do višine, ki jim skupaj s tujimi sredstvi pripada po naših predpisih." Jaz se sprašujem, ali je vlada po 2. 2. leta 2001 našla dodatni vir v proračunu, da sedaj ne nasprotuje temu amandmaju, ali pa smo res v enem čudnem, začaranem krogu te države, ko po eni strani ugotavljamo, da navsezadnje, ne vem, bomo prenehali izplačevati nekatere zakonske obveze, ki so državljanom dane, po drugi strani bomo pa s takim amandmajem enostavno povzročali obremenitev državnega proračuna za sedem in toliko milijard, to pa ni, veste, 70 ali 700 milijonov. Govorimo o sedem milijardah. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Rokavec, vi ste zadnji prijavljeni in potem bomo glasovali.
Hvala za besedo. Problem, namreč sprejemanja tega zakona in dolgotrajnosti sprejemanja tega zakona, je predvsem v več zadevah. Prvič, časovna odmaknjenost od dogodkov, ki so posledica sprejemanja tega zakona; drugič verjetno to, da je bivša država nekaj teh sredstev pridobila od okupatorskih držav in jih na nek način vključila čisto za druge potrebe; nekaj je pa nesposobnost bivše države in tudi te diplomacije, da bi dejansko od okupatorjev izterjala dejansko višino vojne odškodnine za povzročeno trpljenje na tem območju. Mislim, da s predlaganim amandmajem k 17. členu delamo ponovno neenakopravnost med upravičenci. Nekatere kategorije, ki so mogoče po trpljenju, ki so ga v tem obdobju doživele, bile bolj upravičene do višjega nadomestila, bodo s tem amandmajem v neenakopravnem položaju in bomo ponovno delali neenakopravnost med upravičenci. Kar se pa tiče finančnega vidika, se pa popolnoma strinjam s kolegom Brenčičem. In mislim, da bo zelo zanimivo, zelo zanimivo gledati v prihodnjih mesecih in pa letih, kako se bo ta državni zbor in ta država obnašala do reševanja nujnih potrebnih socialnih vprašanj, najsi bo pri povišanju socialne pomoči kdaj bo ta rok začel veljati najsi bo pri zakonu o starševstvu in družinskih prejemkih. Kako bo ta država naklonjena ugodni demografski politiki te države ali pa eventualno širitvi krogov upravičencev iz naslova žrtev vojnega nasilja? Verjetno bo takrat izjava finančnega ministra ali pa posameznih predstavnikov vlade, država je v tako hudih finančnih problemih, da ne more zadostiti uvedbi novih pravic ali pa uvedbi minimuma za preživetje. In ob današnjem izglasovanem amandmaju bom o tej problematiki vedno, kadar bo tak amandma v parlamentu, vas opozoril. Ker mislim, da bomo na nek način "šparali", po domače povedano, tam, kjer mislim, da ni dobro. Hvala lepa.
Zaključujem razpravo o - prosim kolega Gaspari, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi. Sam bi prosil zakonodajno- pravno službo, če da lahko jasen odgovor na vprašanje, ki nima vsebinske narave, je formalnopravno lahko pomembno. Ali predpisi Nemčije, Avstrije in drugih držav, ki so zavezane za odplačilo teh škod, pogojujejo način oblikovanja predpisov v državah, katerih državljani so upravičenci do teh odškodnin? Oziroma vprašamo drugače. Ali se zaradi tega lahko zgodi, da upravičenci iz teh držav ne dobijo sredstev, če država teh upravičencev v svojih predpisih to ureja pogojno? Hvala lepa.
Mislim, da je za to pristojnejša vlada, seveda če želi sekretariat dati svoje stališče, ga lahko da, ampak pozval bom dr. Pirkmajerja, da to stori. Ste strinjate? Prosim dr. Pirkmajer. Prosim imate besedo.
Hvala lepa. Predpisi direktno tega ne preprečujejo in ni nikakršnega pogojevanja med predpisi, ki sta jih sprejeli Nemčija in Avstrija, ter predpisi držav, kjer so doma upravičenci. Torej tega ni. Pač pa lahko povzamem na kratko še razpravo, ki je po 2. februarju pripravila vlado do tega, da je spremenila svoj odnos do vloženega amandmaja. Tisto, kar je gospod Brenčič prebral, je stališče vlade, ki je še vedno obstajalo kot tehtno stališče, ki je zagovarjalo mnenje nasprotovanja amandmaju. Izražena so bila pa kasneje tudi še drugačna stališča. Stališče urada oziroma službe za zakonodajo, ki je opozorila, da utegne stvar biti sporna z ustavnega stališča, ko govori o enakih pravicah za državljane, o enakosti pred zakonom Tako bi bilo pa lahko neko dejansko stanje različno o vrednoteno, glede na to, ali so izpolnjeni še nekateri dodatni pogoji, ki jih tuje države postavljajo. Druga stvar, ki jo je zastopalo zlasti zunanje ministrstvo, da so sredstva, ki jih namenjajo tuji skladi, namenjena odškodnini oziroma humanitarni pomoči žrtvam vojnega oziroma nacističnega nasilja, ne pa zmanjševanju bremen nacionalnih proračunov. Ti argumenti so naposled prevladali tudi nad razlogi, o katerih je obširno govoril gospod Brenčič, kakor da bi slišal tudi finančne strokovnjake vlade. In tako je vlada umaknila svoje zadržke do sprejema tega amandmaja. Toliko v pojasnilo. Hvala.
Hvala lepa. Zdaj pa res zaključujem razpravo o tej točki in prehajamo na glasovanje. Če bo amandma poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov k 17. členu, da se namreč ta črta, sprejet, so vsi za njim brezpredmetni. Glasujemo o amandmaju poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov. V dvorani je navzočih 59 kolegic in kolegov. Predlog je podprlo 33, nasprotovalo pa mu je 20. [[Za je glasovalo 33.]] [[Proti 20.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet in da so vsi ostali amandmaji irelevantni. Tako da lahko zdaj na koncu glasujemo le še o amandmaju k 18. členu, ki predvideva, da se člen črta; predlagateljica je vlada Republike Slovenije [[imate ga kot zadnjega zapisanega na 11. strani]] . Želi kdo razpravljati o njem? [[Ne.]] Dajem ga na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 60 kolegov in kolegic. 45 je amandma k 18. členu podprlo, nihče mu ni nasprotoval. [[Za je glasovalo 45.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlog sprejet. S tem smo zaključili glasovanje o amandmajih. Sprašujem sekretariat, ali je prišlo do neusklajenosti? Želite besedo? Prosim!
Gospod predsednik, hvala lepa za besedo. Sekretariat ugotavlja, da je zaradi sprejetih amandmajev k 11. členu besedilo tega člena pravzaprav postalo neusklajeno, ker se ob spremenjenem prvem odstavku drugi odstavek, ki je ostal v osnovnih verziji, ne more več uporabljati v osnovnem pomenu. Menimo tudi, da je glede na spremenjeno besedilo tretjega odstavka treba, bom rekla, celotno besedilo drugega in tretjega odstavka preurediti.
To je poseg redakcijske narave, ali [[..]]?
To ni samo poseg, mislim, ni močen poseg, ampak je vsebinski poseg. Hvala lepa.
Zahtevate prekinitev, da to stori? Želite za uskladitveni amandma? Koliko časa za to potrebujete? Vlada, koliko časa je potrebno za uskladitev?
Gospod predsednik, jaz mislim, da je to zelo lahko tehnično opravilo, je treba pač to stvar pregledati. Morda do jutri.
Torej, če bo vlada to storila, in vabim jo, da to stori, potem bomo imeli samo še eno glasovanje in po 68 mesecih, ko je bila ta tema prisotna v državnem zboru, to vprašanje tudi zaključili. Zato vas vabim, dr. Pirkmajer, da se na vladi zavzamete, da bi pripravili uskladitveni amandma in da bi potem lahko glasovali o zakonskem predlogu v celoti. Mislim, da ima ta zakonski osnutek svojevrsten rekord v parlamentarnih klopeh, kot rečeno, po mojem izračunu 68 mesecev, na tej seji državnega zbora pa bi končno lahko to stvar tudi dokončno uredili. Kolega podpredsednika bom povabil, da pride in nadaljuje sejo, ki bo trajala do 18.00 ure. Kolegice poslanke in poslance pa naj obvestim, da smo iz vlade dobili predlog državnega proračuna Republike Slovenije in da bomo danes dali dodelitev matičnim delovnim telesom za njegovo obravnavo. Prosim!
Spoštovani kolegi in kolegice! Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA POMORSKEGA ZAKONIKA - hitri postopek. Predlog zakonika je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Vidim, da predstavniki vlade prihajajo. Želi predstavnik vlade besedo? Izvolite. Dajmo se prosim malo umiriti!
Torej, spoštovani! Osnovni cilj, kateremu smo sledili pri pripravi tega pomorskega zakonika, ki ima prav tako dolgo brado, kot smo danes že slišali, in ki je danes v državnem zboru, je združitev vse do sedaj veljavne pomorske zakonodaje v Republiki Sloveniji v enem samem zakonu, in to je ta pomorski zakonik. Predstavljeni pomorski zakonik sledi zahtevam tovrstne evropske zakonodaje, ponuja pa tudi rešitve, ki jih v do sedaj veljavni pomorski zakonodaji ni najti, smo jo pa stalno pogrešali. Pri tem mislim predvsem na poglavja, ki obravnavajo suverenost Republike Slovenije na morju, gospodarske javne službe v pomorstvu, financiranje gospodarskih javnih služb, inšpekcijsko nadzorstvo nad ladjami in nad varnostjo plovbe, slovenski ladijski register in pa posodobljeno je poglavje o prekrških. Na osnovi mnogih usklajevanj smo se odločili, da poglavja "Morsko dobro" ne bomo vključili v pomorski zakonik. Tovrstno ureditev prevzema zakon o vodah, ki to poglavje ureja tako za morje kot za celinske vode. Sodimo, da je prav, če je ta tematika urejena v enem samem zakonu, saj so tudi osnove iste. Prejšnje besedilo pomorskega zakonika, katero je pred dvema letoma državni zbor že obravnaval, je bilo rezultat te prve obravnave in prek 170 vloženih amandmajev in različnih mnenj. Poleg tega je bila vrsta poglavij, katerih pomorski zakonik, tudi v tako imenovanem drugem branju, sploh ni vseboval. Zato, da bi zadevo napravili kvalitetnejšo in da bi manj dela bilo tudi v parlamentu, kjer je prek 170 amandmajev bilo treba obravnavati, smo združili odgovore v teh amandmajih, združili poglavja, ki so manjkala, in izdelali gradivo, ki je v bistvu naslednik gradiva izpred dveh let. Temu v prid je bilo treba upoštevati tudi dejstvo, da prejšnje besedilo ni vsebovalo nekaterih poglavij, brez katerih v pomorstvu v bistvu sploh ne moremo delati. Namreč, pristaniška dejavnost in upravljalec pristanišča, gospodarska javna služba, financiranje javne gospodarske službe, inšpekcijsko nadzorstvo, kot sem ga že omenil, in pa slovenski ladijski register so tisti, brez katerih ne moremo zakona operacionalizirati. Pa še nekaj se je dogodilo. Pri vključevanju Republike Slovenije v Evropsko skupnost je treba prilagoditi tudi pomorsko zakonodajo evropski zakonodaji. Tudi to je bil vzrok temu, da smo odločili državnemu zboru ponuditi novo besedilo, ki dosedanje spremembe na tem področju že upošteva in jih prejšnje v celoti ni moglo upoštevati. Na področju pomorske zakonodaje smo priča nenehnim izboljšavam in novim dognanjem. Zato vsako odlaganje sprejemanja pomorskega zakonika pomeni zastarevanje pomorskega zakonika. Nesporno je, da bo tudi predlagani pomorski zakonik doživljal še spremembe, saj so aktivnosti, ki delujejo v tej smeri, zelo živahne. Praktično vsaka večja pomorska nesreča prinaša nove in nove zahteve pri urejanju pomorske zakonodaje. Tudi zaveza, ki izhaja iz resolucije o pomorski usmeritvi Republike Slovenije, nam to nalaga. Republiki Sloveniji je potreben pomorski zakonik tudi zaradi naslednjih zavez in zakonskih rešitev. Zaveza usklajevanja z evropsko zakonodajo. Sprejem pomorskega zakonika spada v evropsko zakonodajo. Sprejem tega zakona je bil predviden do 31. decembra 1999, kar pomeni, da ta zaveza ni izpolnjena in z njo zamujamo. Posledice še nesprejetega pomorskega zakonika pa se kažejo posledično v naslednjem. Koncesijske pogodbe za izvajanje gospodarskih dejavnosti na področju koprskega tovornega pristanišča, ki je najemnik infrastrukture na tem področju, ni mogoče skleniti, ker je pomorski zakonik edini pravni akt, ki to omogoča. Brez njega ni mogoča sklenitev koncesijske pogodbe. Drugič. Opredelitev pristaniške infrastrukture. V Republiki Sloveniji ne obstaja zakon, ki bi opredeljeval pristaniško infrastrukturo ter pristojnost države nad spremembami oziroma posegi v to pristaniško infrastrukturo. Opredelitev pristaniške infrastrukture in pristojnosti države nad spremembami tovrstne infrastrukture, vključno z varnostjo in javnostjo tovornega pristanišča, je posebnega pomena za to državo. Tretjič. Lahko rečemo, da naloge upravljalca pristanišča brez z zakonom urejenih rešitev ni mogoče izdelati in skleniti koncesijske pogodbe. Ne nazadnje, četrtič. Gospodarske javne službe in financiranja gospodarske javne službe brez tovrstnih določb ni mogoče vzpostaviti, režima gospodarskih javnih služb na področju pomorskega prometa. Prosti pretok storitev, spoštovani, prosti pretok storitev, ki ga zahteva evropska zakonodaja, sedaj ni omogočen, saj ga sedanja zakonodaja, pomorska zakonodaja celo prepoveduje v obliki kabotaže. Pomorski zakonik to prepoved odpravlja. Tehnični nadzor na sposobnostjo ladje za plovbo. Sedanja ureditev ni v skladu z zahtevami evropske zakonodaje. Tovrstna evropska zakonodaja natančno določa, kateri klasifikacijski zavodi smejo ugotavljati sposobnost ladje za plovbo. Do sedaj veljavna ureditev v Republiki Sloveniji določa tudi klasifikacijski zavod, ki ga evropska zakonodaja ne priznava. Gospodje! Slovenski ladijski register. Z določili tega poglavja se razbremenjuje delo rednih sodišč, saj so le-ta sedaj obremenjena z delom, ki ga bo v bodoče opravljala uprava. Dalje, čoln in definicija čolna. Pomorski zakonik povzema definicijo evropske zakonodaje. Do katerih izmer se plovilo šteje kot čoln? Današnja veljavna pomorska zakonodaja se močno razlikuje od evropske zakonodaje. Danes je ladja že od 12 metrov naprej. V bodoče, po evropski zakonodaji je ladja od 24 metrov naprej. Do 24 metrov je pa vse čoln. In s tem v zvezi seveda tudi vsa problematika, ki je s tem povezana. In na koncu bi povedal še to. Inšpekcijsko nadzorstvo in prepoved vplutja ladij. Veljavna pomorska zakonodaja ne pozna termina pristaniške državne kontrole, ali kot ga imenujejo, PSC - "port state control". Ta "port state control" je sestavni del pariškega memoranduma, katerega pridružena članica je postala Republika Slovenija 18. maja 2000. To je sicer veliko priznanje Sloveniji kot pomorski državi. Delavci, ki že opravljajo tovrstno kontrolo, so izšolani v institucijah, za svoje delo pa so dobili potrebna pooblastila pri tej instituciji. In zaradi tega, ker status tega "port state controla" pri nas noben zakon ne rešuje, praktično ti ljudje delujejo v skladu z evropsko zakonodajo in ne v skladu z našo veljavno trenutno zakonodajo. Skoraj bi rekli "na črno", čeprav morajo ta svoj posel opravljati. Naštete točke predstavljajo le največja neskladja med obstoječo pomorsko zakonodajo in zahtevano pomorsko zakonodajo. Smatramo, da iz vsega navedenega izhaja, da so podane izredne potrebe države, ki narekujejo čimprejšnje sprejetje pomorskega zakonika in tako tudi nujnost čimhitrejšega uresničevanja resolucije o pomorski usmeritvi Republike Slovenije. Gospod predsedujoči, to je bila moja kratka predstavitev. Seveda smo tukaj pripravljeni, da odgovarjamo na vsa eventualna vprašanja. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakonika je obravnaval odbor za infrastrukturo in okolje kot matično delovno telo. Prosim poročevalca, da predstavi mnenje odbora o predlogu zakonika. Prosim. Predsednik odbora.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Odbor za infrastrukturo in okolje je obravnaval pomorski zakonik dvakrat. In sicer smo ga obravnavali 7. februarja in pa 15. februarja. Člani odbora so imeli ob razpravi mnenje sekretariata državnega zbora za zakonodajo in pravne zadeve, amandmaje vlade in pa amandmaje poslanca kolega Aurelia Jurija. Prav tako smo tudi proučevali mnenje komisije za politični sistem državnega sveta Republike Slovenije z dne 19.6.2000. V okviru splošne razprave na seji odbora 7. februarja smo podprli obravnavo in sprejemanje predloga pomorskega zakonika po hitrem postopku. Hkrati je odbor pozval predstavnike predlagatelja predloga zakonika, da skupaj s predstavniki sekretariata za zakonodajo in pravne zadeve ter strokovne službe odbora oblikuje še dodatne predloge za oblikovanje amandmajev, tako da bo v celoti upoštevano mnenje sekretariata za zakonodajo in pravne zadeve. 15. februarja je odbor obravnaval posamezne člene pomorskega zakonika. Na podlagi predloga, ki so ga pripravili predstavniki predlagatelja, sekretariata, je odbor sprejel naslednje amandmaje, ki so na strani od 3 do 11. Se opravičujem, do 15. Da jih ne berem vseh, skupaj jih imate v pregledu. Odbor je razpravljal tudi o drugihvloženih amandmajih in podprl amandmaje vlade Republike Slovenije k 6., 8., 11., 12., 16., 23., 25. členu, potem za novi 25.a člen, k členu 27 in tako naprej, kar je prav tako navedeno na strani 15. Ni pa podprl amandmaje vlade Republike Slovenije k členu45 in 770. Ni se opredelil do amandmaja vlade Republike Slovenije k 7., 26., 31., 36., 41., 57., 72., 93., 95., 99., 144., 145., 150., 185., 187. členu, ker smatramo, da so ti amandmaji s sprejemom amandmajev bili brezpredmetni. Član odbora gospod Aurelio Juri je napovedal umik svojih amandmajev k 31. členu za novo III. poglavje, "pogodba o pristaniških prekladalnih storitvah". Odbor je po opravljeni razpravi o posameznih členih zakona sklenil predlagalti državnemu zboru Republike Slovenije, da predlog pomorskega zakonika - hitri postopek - sprejme skupaj z amandmaji odbora in amandmaji vlade Republike Slovenije, ki jih odbor podpira. Odbor je tudi soglašal, da je še nekaj odprtih vprašanj pri pripravi amandmajev. Zato smo se dogovorili, da vlada, sekretariat za zakonodajo in pravne zadeve in strokovne službe odbora pripravijo morebitne amandmaje, ki jih potem povzame eden od članov odbora. Te amandmaje imate v pisni obliki, ki jih je predložil gospod Juri, in so usklajeni med vlado in sekretariatom. Potem odbor predlaga državnemu zboru še, da sprejme dodatni sklep, ki bi se naj glasil: "Državni zbor Republike Slovenije pooblašča sekretariat državnega zbora za zakonodajo in pravne zadeve, da skupaj s predlagateljem ob pripravi končnega besedila pomorskega zakonika opravi potrebne redakcijske izboljšave." In še na koncu. V imenu odbora se zahvaljujem predstavnikom sekretariata za zakonodajo in pravne zadeve, vlade in pa naše strokovne službe, da so se kljub obilici amandmajev uskladili in pripravili dejansko material, da lahko danes o njem odločamo. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod predsednik. Želi besedo predstavnik sekretariata za zakonodajo in pravne zadeve? [[Ne želi.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? Aurelio Juri, združena lista. Mario Gasparini, LDS, in Sok, Nova Slovenija.
Hvala, gospod podpredsednik. Pomorci in vsi, ki imajo karkoli početi na morju, seveda zakonito, si bodo s sprejetjem pomorskega zakonika končno oddahnili. Oddahnili se bodo še posebej, seveda, njegovi snovalci in vsi tisti, ki smo si prizadevali, da bi ta zakonik prestal parlamentarno obravnavo in sprejem že daljnega leta 1993, tako kot je določal ustavni zakon za izvedbo ustave Republike Slovenije. Očitno je bil zalogaj prevelik, kljub temu, da ni šlo za neko novo odkritje v naši pravni ureditvi. Nič manj pomorska in nič manj pravno urejena ter uspešna na tem področju je bila Slovenija v bivši zvezni jugoslovanski ureditvi. Kljub temu se je priprava 990 členov z izredno specifično vsebino "vis-a-vis", kot smo slišali od državnega sekretarja, stalno razvijajočih se mednarodnih predpisov na področju pomorstva in "vis-a-vis" evropske zakonodaje, pokazala vendarle kot pretrd oreh, torej kot ne povsem enostavna operacija. 990 členov predstavlja najdaljši zakon v naši pravni ureditvi. Res je tudi, roko na srce, kolegice in kolegi, da ko bi politika v vseh teh letih pokazala do pomorstva malce več posluha, tako kot je to zmogla takoj po osamosvojitvi ob oblikovanju in sprejetju resolucije o pomorski usmeritvi Slovenije - sicer je bilo, seveda, tisto besedilo, tista resolucija, bistveno bolj enostavna kot sam zakonik - torej, če bi bila posluh in pozornost večja, in tudi danes ni zaslediti pretirane pozornosti niti v tej dvorani - žal, klopi so prazne, tudi balkon je prazen, in to kaže v določeni meri na odnos Slovenije do te panoge - bi bil zakonik že zdavnaj pod streho, zagotovo pred 31. decembrom 1999 in si ne bi zaradi časovnega zamika prislužili kar dveh opominov, nežnih sicer, ampak vendarle pomembnih, s strani evropske komisije, ki nas dvakrat opozarja v svojih rednih letnih poročilih o napredku na zamudo pri tem zakoniku. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov pomorski zakonik podpiramo. Obžalujemo, da je bilo potrebnega toliko časa, da bi se znašel na naših klopeh, smo pa zadovoljni, da je bil ta čas vendarle koristno naložen v pripravo takih rešitev, ki bi naj danes prestale relativno enostavno in tekočo obravnavo. Veliko je resda amandmajev, kar imate v svojih gradivih, k temu smo tudi sami prispevali, so pa vsi - slišali smo državnega sekretarja Roškarja in tudi predsednika odbora za infrastrukturo Gerenčerja - od prvega do zadnjega plod intenzivnega in uspešnega usklajevanja med vsemi kvalificiranimi nosilci interesov ob tem zakoniku, torej med vlado, med pomorskim gospodarstvom, med pomorskim pravom in tako naprej. Seveda, in vsi ti amandmaji bodo deležni tudi naše podpore. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Gasparini, LDS.
Gospod predsedujoči, spoštovani predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Res, gospod Aurelio in jaz, ki sva Primorca, pa še kdo bo kaj govoril, druge pa tako ali tako ne zanima dosti ta materija. Takoj na začetku moram reči, da bo poslanska skupina LDS podprla pomorski zakonik, in to predvsem, če smem pripomniti, ker je Slovenija postala pomorska država, ne toliko zaradi tega, kar ste vi prej povedali, zakaj potrebujemo ta zakon, pač pa predvsem zato, ker imamo morje. No, to naše morje, kot veste, je zelo majhno, vendar je zelo pomembno za nas, predvsem z gospodarskega, turističnega, potniškega pa ribiškega razloga, če hočete, čeprav v manjši meri, ampak je zagotovo pomembno. Za domačine pa ni toliko pomemben mogoče ta zakon. Jaz pričakujem, da bo vlada v čim krajšem času dala v razpravo zakon o morskem ribištvu. Potem bomo drugače mogoče tam sodelovali, mislim domačini, ker ta zakon ima sigurno svojih 700 členov, ki govorijo o stvareh, ki se tičejo pravzaprav vseh pomorskih držav, torej predvsem temeljijo na različnih sporazumih, dogovorih, deklaracijah, mednarodnih institucij. Tako, da pravzaprav vključuje vse to. Tisto, kar se nas tiče tukaj v Sloveniji, pravzaprav so tista prva poglavja, prvih pet poglavij, če prvega damo proč. Govorimopredvsem o suverenosti morja, do kam segajo teritorialne vode, čeprav tam zdaj piše, kakšna je geografska širina ali pa dolžina - bi bilo lepo, ampak je druga plat medalje. Upajmo, da bo v kratkem tudi to. Jaz ne bi ponovil tistega, kar je gospod sekretar povedal, ampak nekaj bi vam povedal vseeno. Kaj se na tisti majhni površini, morski površini, v tako imenovanem Piranskem zalivu pa Koprskem zalivu dogaja? Kaj vse imamo? To se hitro našteje. Če vzamemo kot primarno luko Koper s svojim tovornim prometom pa tudi potniškim, pa naprej no, imamo še tri luke, pa nekaj manjših. Imamo pa potniški promet, predvsem v letnem času. Imamo turizem, imamo tri marine, dve večji v Izoli in v Luciji, pa manjšo v Kopru. Imamo ladjedelnico, in "vidi zlomka" tam notri v enem členu piše, pač da imamo tudi, torej se govori o ladjedelnici, kot da bi v Izoli delali ladje, ampak tega nismo sposobni. Ampak upajmo, mogoče da bomo kje, ne vem, v bodočnosti zgradili tudi kakšno ladjo, ampak do zdaj delamo samo nekaj plastičnih, pa nič drugo. Imamo še policijo, imamo še mornarico. Da ne govorim o naših ribičih, domačih, imamo dve marinokulturi, pa še soline dam zraven in to bi bilo vse. Torej mogoče sem kaj pozabil. Ampak na tisti majhni površini se odvija zelo gost promet in prav zaradi tega je dobro, da je ta stvar torej, da je to zakonsko urejeno. No, in zato tudi pozdravljamo ta zakon. No, kot rečeno pričakujemo še drugega. Zakaj traja toliko let, smo že slišali argumente, ampak jaz vzamem kot razlog predvsem to, da smo postali pomorska država v samo 10 dneh, da smo deset let in do sedaj pač uporabljamo stare jugoslovanske zakone in neke predpise iz Republike Slovenije. Druga stvar je to, da nas obvezujejo različne deklaracije, kot sem prej rekel, razni sporazumi, mednarodni, ki govorijo o pomorskem pravu, in to je vse, to je bilo treba dati na eno mesto, in zato je tako obširno to področje in zakon vsebuje tistih 1000, skoraj 1000 členov. Poleg tistega poglavja, ki govori o suverenosti Republike Slovenije na morju, gotovo so zelo važna poglavja oziroma členi, ki govorijo o varnosti plovbe, ki o bo treba urediti, po mojem mnenju to še ni urejeno, potem o pristaniščih, redu v pristaniščih, pa tudi redu v celotnem teritorialnem morju. Imeli smo velike težave, kar se tiče tako imenovane pomorske pilotaže. Vi veste, kreganje, ki je bilo pred leti. Mislim, da tudi tukaj, s tem zakonom bo to urejeno in s koncesijami itn. No, tako da tudi tukaj bo enkrat prišlo do ureditve tega problema. Ostala poglavja, kot sem že rekel, so bolj tehnična. Na to nas je že opozoril državni sekretar in mi se s tem strinjamo in seveda bomo tudi podprli amandmaje k zakonu. Tako da z naše strani ne bo nobenih težav. Pozabil sem, da imamo še enega ladjarja, torej Splošno plovbo v Portorožu, ki tudi uporablja našo luko. Tako da še za njega bo gotovo dobrodošel ta zakon. No, na koncu še enkrat ponovim, da se bomo v Liberalni demokraciji Slovenije odločili, da podpremo ta zakon in da bomo tudi ta dopolnila. Osebno pa bi želel, da čimprej pride na dnevni red tudi zakon o morskem ribištvu, ki bi predstavljal za domačine, za ribiče ureditev teh problemov, ki jih imamo vsako leto, če ne drugo s ciplji, ki na srečo so prišli v mrežo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Sok, Nova Slovenija.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči! Glede na to, da poslancev ni v parlamentu, verjetno to ni odnos do tega zakona, ampak zdi se mi, da odnos do dela v tem parlamentu. Poglejte, na zaslonu je številka 44, mislim pa, da nas je malo več kot 30.
Spoštovani gospod Sok, moram vam žal sedaj prekiniti besedo, ker ste me opozorili, da je samo 44 poslancev, kar pomeni, da zbor ni sklepčen in prosim, če [[....]]Še en moment, prosim. Izvolite nadaljevati. Prosim poslance, ki so v avli ali kje drugje, da se nam pridružijo.
Torej, razpravljam verjetno lahko, predsedujoči?
Tako je.
Verjetno so odšli pustovat, saj najbrž danes res ni najprimernejši dan za razpravo o takšnem zakonu, ki je, kot je bilo že povedano, zelo obsežen. Zdi se mi torej, da lahko tudi drugi, ki nismo Primorci, kaj rečemo o tem zakonu; seznanjen sem namreč, da ima tudi Švica pomorski zakon. Stališče poslanske skupine Nove Slovenije je v zvezi s tem zakonom takšno, da je s tem zakonom na enem mestu urejeno tisto, kar je bilo sedaj po več zakonskih predlogih. Zakon kot tak bo omogočil sprejem koncesijske pogodbe z Luko Koper, uredil bo delovanje gospodarskih javnih služb, kakor tudi opredelil javno infrastrukturo in pa obveznost države na tem področju. V naši stranki pa se postavlja vprašanje, ali je smiselno, da ima ta zakon po teh amandmajih, ko jih bomo sprejeli, tisoč členov. Zdi se nam, da bi brez velike škode lahko kar nekaj teh členov iz tega zakona izpadlo, kajti gre za področja, ki so urejena v zakonu o obligacijskih razmerjih, kakor tudi v zakonu o upravnem postopku. Če pa predlagatelj misli, da je smiselno in da je na enem mestu potrebno, da so zapisani vsi ti členi, nekateri torej tudi po dvakrat, pa bomo v Novi Sloveniji tudi takšno odločitev sprejeli in ta zakon skupaj s predlogi amandmajev, ki jih je predložila vlada in ki jih je sprejelo matično delovno telo, tudi potrdili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Se želijo oglasiti še predstavniki drugih poslanskih skupin? Prosim, gospod Pohorec, DeSUS.
Hvala lepa. Bom zelo kratek, ker sem zakon, ki je zelo obsežen, resda bolj bežno pregledal, ga obdelal, delno pa poznam tudi sedanjo zakonodajo, ki ureja plovbo po morju, rekah, jezerih, prekopih, še iz naše bivše države. Rekel bi, da imamo Slovenci res dokaj majhen kos morja, vendar smo lahko na ta del ponosni in nas tudi ta košček morja uvršča med pomorske dežele in temu ustrezno moramo imeti tudi ustrezno zakonodajo, da se bomo lahko primerjali in ravnali enako kot druge evropske pomorske dežele in celo druge dežele sveta. Zakon in predlagane amandmaje bomo podprli. Bi pa ob tem postavil vprašanje predstavnikom vlade oziroma sestavljavcem zakona v zvezi - mogoče ne sodi sem, pa vendarle - doslej je zakonodaja obravnavala tudi vprašanje plovbe po rekah, jezerih, prekopih, na nek način, kolikor pač v obsegu sedanje Slovenije ta plovba obstaja. Vendar obstaja in bi jo morali v enem od zakonov imetiurejeno. Ali bo to poseben zakon ali je to prepuščeno - kaj jaz vem - neki stihiji bodočega ravnanja na teh vodah Republike Slovenije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kakšen predstavnik poslanske skupine? Vidim, da ne želi. Besedo dajem poslankam in poslancem. Pisno se ni prijavil nihče. Zaradi tega omejujem razpravo na pet minut. Razpravljati želi gospod Franco Juri.
Aurelio.
Aurelio, oprostite!
Gospod predsednik, hvala za besedo. Jaz bi se na kratko še oglasil, seveda ob tem, da bi rad pojasnil to, kar je tudi že predsednik odbora. Bi se priporočil kolegu Soku za podporo, tudi pri amandmajih, ki sem jih jaz vložil in ki pomenijo, seveda, uskladitveni amandma na osnovi pripomb sekretariata za zakonodajo in pravne zadeve. Pri čemer, približno 15 jih je, kot vidite, bosta vlada in sekretariat sproti lahko potrjevala, ali je v taki obliki amandmaja intencija, seveda, upoštevana. Kot veste, sem jaz umaknil svoja dva vsebinska amandmaja prav zaradi boljših rešitev, ki smo jih našli skupaj z vlado in sekretariatom. Zato se priporočam seveda za podporo, ne samo amandmajem odbora, ampak tudi tistim, ki sem jih jaz vložil. Ko sem že pri besedi, pa bi v zvezi s pomorstvom tudi nekaj rad povedal, o čemer je že delno kolega Gasparini načel temo. Gre za to, da ko bomo spravili pod streho ta zakonik, ki je globalni ali pa krovni zakon za pomorstvo, seveda naj naša pozornost do pomorstva ne upade. Jaz se priporočam vladi in vsem tistim ministrstvom, ki imajo kaj početi z morjem, ne mislim samo na promet in zveze, mislim tudi na notranje zadeve, na obrambo, na znanost, na finance ne nazadnje, na okolje in prostor, da vzamejo iz predala - baje dokumentacija obstaja - neko že dolgo, zelo staro zamisel o ureditvi obalne straže, ki naj bi družno izvajala naloge, ki jih danes razpršeno izvajajo ta ministrstva na morju. Vi veste, da imamo mornarico, imamo pomorsko policijo, imamo upravo za pomorstvo, ministrstvo za okolje, ki tudi skrbi za morje, in seveda ministrstvo za finance, ki vse to plača, in seveda vse te strukture porabljajo svoja plovila, svoje samostojne strukture, ki, veste, nekaj stanejo. Jutri je dan pomorstva. Mi bomo počastili, zgleda, ta dan s sprejetjem tega zakonika na najboljši način. Jutri bomo krstili novo plovilo uprave Republike Slovenje za pomorstvo, večnamensko reševalno plovilo, in je to pohvalno. Pojutrišnjem bomo krstili novo plovilo pomorske policije, pa novo plovilo mornarice, pa če bomo enkrat ustanovili tudi finančno policijo, bo imela tudi svoje plovilo. Glejte, vse to je pohvalno, ampak vse to ogromno stane. In temu služi, torej boljši usklajenosti, večji racionalizaciji, boljšemu skupnemu, družnemu izvajanju teh nalog tudi obalna straža, po izkušnjah, ki jih poznamo drugje po svetu. Neka zamisel, neko osnovno gradivo že, menda, obstaja. Seveda pozivam vlado, da to potegne iz predala in prouči, ali bi bila naša sedanja vlada bolj prizanesljiva kot vse dosedanje do te zamisli. Ne nazadnje, tudi obala je kratka imamo težave s privezi, veste, in vsako novo plovilo potrebuje ustrezen pomol. In če se bomo kar tako, stihijsko in neusklajeno razvijali naprej, ko bo vsak zase skrbel, bomo prišli do situacije, ko ne bomo niti imeli kam spraviti vseh teh plovil. Zato pravim še enkrat, dajem pobudo, idejo, izziv, da vlada premisli, ali bi lahko potegnili kako pametno potezo tudi na tem področju. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo od poslancev razpravljati? Prosim, gospod Gasparini.
Hvala lepa, predsedujoči. Še dve vprašanji imam v zvezi s tistim, kar je gospod Aurelio rekel - pristaniščna infrastruktura. V Piranu smo dobili novo carinsko, policijsko in ne vem še kakšno pristaniško zgradbo, v kateri se opravljajo vse te stvari, carinske zadeve, promet potnikov in tako naprej. No, obljubljeno je bilo, da se bo nadaljevalo v Izoli pa v Kopru. Zanima me, kdaj se bo to zgodilo v Izoli in kdaj v Kopru. To je bilo že pred petimi leti, ko sem bil še v Izoli, in tako naprej. Druga stvar, ki me zares zanima: Kaj ste mislili s tem poglavjem o ladjedelništvu, torej o gradnji ladij - tega ni, no. Hvala lepa.
V razpravi imamo zakon, nimamo poslanskih vprašanj vladi. Želi še kdo od poslancev razpravljati? Prosim, gospod Gasparini.
Gospod predsedujoči, mislim, da pripomba, ki ste jo dali, ni bila na mestu. Zakon govori o tem, če ne veste, si preberite zakon, pa potem kritizirajte, da to niso poslanska vprašanja!
Hvala lepa za pripombo. Želi še kdo od poslancev razpravljati? Izgleda, da ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem splošno razpravo. Prehajamo na drugo obravnavo, to je na razpravo ter odločanje o posameznih členih predloga zakonika. Zboru predlagam, da skladno z drugo alineo 189. člena poslovnika po končani razpravi in glasovanju o amandmajih in členih razpravlja in glasuje skupaj o preostalih členih, h katerim niso bili vloženi amandmaji. Predlagani sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala najmanj ena tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. [[Se oproščam, pozabil sem kartico tam.]] Navzočih je 50 poslank in poslancev. Za je glasovalo 40, proti nihče. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je predlog sprejet. Sedaj bi seveda morali preiti na obravnavo amandmajev, pa glede na to, da manjka do konca delovnega časa samo še par minut, prekinjam sejo in jo nadaljujemo jutri ob 10. uri. Prosim, da še malo prisluhnete naslednjemu obvestilu. Jutri, 28.2.2001, bo državni zbor nadaljeval zasedanje s prekinjeno 4. točko dnevnega reda, če bo pripravljen uskladitveni amandma, nato bo prešel na prekinjeno 5. točko, če se bo odbor za zdravstvo, delo, družino in socialno politiko opredelil do vloženih amandmajev. V nadaljevanju bo zbor prešel na prekinjeno 26. točko, če bo pripravljen uskladitveni amandma, ter nato na prekinjeno 6. točko ter po dnevnem redu dalje, s tem da bodo vse točke v sklopu odbora za notranjo politiko, 8., 10., 25., 29. točka, obravnavane v četrtek oziroma v petek. Hvala lepa.