Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 30. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Violeta Tomić, Erika Dekleva do 11. ure, Vesna Vervega do 13. ure, Vojka Šergan do 16. ure, mag. Tanja Cink do 15. ure, Anita Koleša od 15. ure dalje, Urška Ban do 12. ure, Suzana Lep Šimenko, Nada Brinovšek od 19. ure dalje, Jelka Godec od 19. ure dalje, Iva Dimic od 14. ure dalje, Ljudmila Novak do 12. ure in od 18. ure dalje, Marijan Pojbič, Matjaž Nemec od 18. ure dalje, dr László Göncz od 13. ure dalje, mag. Aleksander Kavčič, Matjaž Hanžek do 13. ure, Franc Breznik, Miha Kordiš od 16.30 do 20.30, Jernej Vrtovec od 17. ure in Zvonko Lah od 10. do 20. ure. Vse prisotne kljub vsemu prisrčno pozdravljam! Je pa prav, da se na ta način zavarujete. Prehajamo na 43. TOČKO DNEVNEGA REDA – PREDLOG PRIPOROČILA VLADI REPUBLIKE SLOVENIJE V ZVEZI S SKLADNIM REGIONALNIM RAZVOJEM IN USTVARJANJEM POGOJEV ZA NOVA DELOVNA MESTA NA PODEŽELJU. Predlog priporočila je v obravnavo Državnemu zboru predložil poslanec, gospod Andrej Čuš. Predlog priporočila je 11. 5. 2017 obravnaval Odbor za gospodarstvo kot matično delovno telo. Ker po končani razpravi odbor ni sprejel točk predloga priporočila, je predsednica odbora ugotovila, da je obravnava predloga priporočila na seji delovnega telesa končana. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Ivan Škodnik.
Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi poslanci, dober dan! Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra do Predloga priporočila Vladi Republike Slovenije v zvezi s skladnim regionalnim razvojem in ustvarjanjem pogojev za nova delovna mesta na podeželju, EPA 1856-VII . Poslanec Andrej Čuš je 21. 3. 2017 vložil v zakonodajno proceduro predlog priporočila Vladi Republike Slovenije. Dne 10. 5. 2017 pa smo v Državni zbor prejeli predlog za umik predloga. V predlogu za umik je bilo navedeno, da ima poslanec neodložljive obveznosti na lokalnem nivoju. Na redni seji Odbora za gospodarstvo smo predlog priporočila kljub temu obravnavali. Ministrstvo za gospodarstvo nas je s svojo argumentacijo prepričalo. Predloga priporočila nismo podprli oziroma smo sledili mnenju Vlade Republike Slovenije in tako bomo storili tudi danes. Poslanec meni, da v več kot 30 letih nismo uspeli narediti zadostnega koraka k zmanjševanju regionalnih razlik. Meni, da je državni centralizem potrebno nadomestiti z decentralizacijo in prenosom odgovornosti za razvoj na lokalni nivo. Pokrajinski nivo mora prevzeti odgovornost za pripravo in vodenje razvojnih programov, država pa mora postaviti ustrezen nadzor. Predlagatelj še meni, da je velik potencial za ohranitev in ustvarjanje novih delovnih mest v Sloveniji predvsem na podeželju, predvsem na področju kmetijstva in da Vlada ne izvaja Zakona o skladnem regionalnem razvoju, kar posledično prinaša zamiranje podeželja in bega v mesta. Iz odgovora Vlade Republike Slovenije poslanega v državni zbor je razvidno, da je ta 29. septembra 2016 sprejela Strategijo razvoja lokalne samouprave v Republiki Sloveniji do leta 2020. Temeljni cilj strategije je krepitev lokalne samouprave in posledično dvig kakovosti življenja na lokalni ravni. Regionalna politika se v Sloveniji izvaja predvsem na področju Zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja. Prizadevanja za zmanjšanje razvojnih razlik med regijami so v tem programskem obdobju vezana na zmanjševanje razvojnih razlik in vzhodno in zahodno kohezijsko regijo. Za razliko od prejšnjega obdobja je večji poudarek na spodbujanju podjetništva in na maksimiranju izkoristka že obstoječih infrastrukturnih projektov. Koliko razvojnih projektov bo sofinanciranih v okviru sredstev za vzhodno kohezijsko regijo, bo odvisno predvsem od dveh faktorjev – kvalitete projektov, ki bodo kandidirali na javnih razpisih, in od možnosti uskladitev s strani v regiji predlaganih projektov. Podpirale se bodo zlasti tiste vrste dejavnosti, ki bodo ustvarile pogoje za vzpostavitev delovnih mest oziroma dodatni vir dohodka na podeželju v povezavi z dodajanjem vrednosti lesu. Treba bo vzpostaviti čim daljšo gozdno verigo – o tem že dolgo govorimo, pa se bolj počasi stvari premikajo –, lokalno samooskrbo, zelenim turizmom, naravno in kulturno dediščino ter tradicionalnimi znanji, socialnim podjetništvom, socialnovarstvenimi storitvami, ravnanjem z organskimi odpadki in obnovljivimi viri energije. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Razen same vložitve predloga priporočila ni bilo izkazanega pravzaprav nobenega dodatnega napora ali iskrene namere predlagatelja, da bi prišlo do vsebinskega napredka na področju zmanjševanja regionalnih razlik in okrevanja podeželja. Ugotavljamo lahko, da gre zgolj za ugotovitev predlagatelja, da Vlada na tem področju ne dela dovolj dobro, kar pa seveda ni podkrepljeno z nobenim konkretnim argumentom. Naše mnenje je, da si Vlada v okviru omejenih proračunskih možnostih prizadeva in dosledno izvaja Zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja, da je sprejela strategijo razvoja lokalne samouprave v Sloveniji in da izvaja aktivno kmetijsko politiko in politiko razvoja podeželja. Pri kreiranju in izvajanju politik bo tudi v bodoče – prepričani smo, da bo temu tako – v skladu s proračunskimi sredstvi, ki bodo na voljo, upoštevala načela skladnega regionalnega razvoja in s tem ustvarjala pogoje za delovna mesta tudi ali pa predvsem na podeželju. Torej, pravne podlage so. To je strategija razvoja lokalne samouprave v državi do leta 2020, Zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja, prav tako pa tudi Program razvoja podeželja Republike Slovenije za obdobje 2014 do 2020. Skratka, tudi brez teh priporočil, ki jih je navedel v gradivu kolega Čuš imamo pravne podlage, imamo zakone, imamo strategije, imamo dokumente, ki govorijo v prid temu, da je mogoče narediti premik, preskok na tem področju, le dosledno je potrebno to zakonodajo izvajati. Mimogrede pa še to, v našo koalicijsko pogodbo, ki nam je nekako vodilo skozi delo v teh štirih letih, smo zapisali, da dolgoročno želimo okrepiti konkurenčnost kmetijstva in posledično zmanjšati njegovo ranljivost ter zmanjšati odvisnost od subvencij pri proizvodnji zdrave in cenovno dostopne hrane. Jasno se zavzemamo za sodobno kmetijstvo, ki bo zagotovilo največjo možno stopnjo prehranske samooskrbe. Cilj je dvig stopnje samooskrbe za proizvode, kjer ugotavljamo najnižje stopnje samooskrbe in kjer za povečanje obstajajo proizvodi in tržni potenciali. Zaradi podnebnih sprememb in nestabilnosti na mednarodnih trgih s kmetijskimi proizvodi je treba kmetijska gospodarstva spodbuditi, da bodo na domači trg prispevala kar največjo količino pridelkov, s katerimi bo zagotovljena višja, čim bližje 100 % – samooskrba. Prav tako pa želimo, da se dosledno izvaja generacijski prenos kmetij, krepitev znanja, prenos inovacij in dobrih praks. Vzpostaviti bi želeli institucionalne razmere in spodbude, ki bi mlade spodbujale k prevzemu kmetij od starejših generacij. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije - krščanskih demokratov, zanjo gospod Zvonko Lah.
Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Nove Slovenije bomo ta priporočila podprli, saj smo mnenja, da ima zadnja leta država zelo mačehovski odnos do regionalnega razvoja. Pred leti, okoli 2010, so bila polna usta takratne vlade in politike o skladnem regionalnem razvoju, sprejemali so se posebni zakoni, zdaj pa tega ni več. Nimamo drugega nivoja lokalne samouprave, kot pravi Vlada, ni politične volje, da bi to ustanovili, pa bi tudi zaradi črpanja evropskih sredstev in zaradi same organizacije in izvedbe infrastrukturnih projektov to zelo potrebovali na lokalnem nivoju. Zapostavljene so občine, država ne zagotavlja zadosti denarja, da bi občine, ki imajo veliko boljši vpogled na to, lahko pomagale k skladnejšemu regionalnemu razvoju. Imamo slabo samooskrbo s hrano, nič se ne izboljšuje, tudi tu bi morala država kaj več narediti za podeželje. Nimamo zgrajene komunalne infrastrukture. Lahko nas je sram, da smo v Evropski uniji, pa po toliko letih 280 tisoč Slovencev nima zdrave pitne vode, da ne govorim o odvajanju in čiščenju odpadnih voda, kakšna je situacija. Sprejemamo neke predpise, ampak ti predpisi se ne izvajajo, ne organizira se izvedbe teh projektov, zato je treba nekaj narediti. V Poslanski skupini Nove Slovenije podpiramo kakršnakoli priporočila v smeri, da se na tem področju kaj več naredi. Upam, da bo z novo zakonodajo, tako gradbeno kot prostorsko, narejen nek napredek, čeprav slabo kaže, da se bo v doglednem času kaj pospešilo in kaj spremenilo, ker je nujno. Zato bomo to priporočilo podprli.
Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je postopek obravnave predloga priporočila končan. Zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 24. TOČKO DNEVNEGA REDA – PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O CELOSTNI ZGODNJI OBRAVNAVI PREDŠOLSKIH OTROK S POSEBNIMI POTREBAMI. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 68 poslank in poslancev s prvopodpisano dr. Jasno Murgel. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 61 poslank in poslancev s prvopodpisano dr. Jasno Murgel zahtevalo, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici predlagateljev dr. Jasni Murgel.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Danes je za mene zares lep dan. Govorila bom iz srca, sicer imam papir napisan, ampak rada bi povedala, da ko sem kandidirala za poslanko, se mi je nekako dozdevalo, da je to poslanstvo biti poslanec, ampak ko je prišlo do tega zakona, do njegove priprave, sem pa ugotovila, da je to dejansko tako. Lahko imaš svoje poslanstvo, da lahko v parlamentu dosežeš nekaj, da se izboljša situacija za ljudi. Vesela sem, da bo ta zakon zagledal luč sveta, ker ga zelo potrebujemo. Gospe in gospodje, v Republiki Sloveniji je 400 tisoč otrok, od tega je približno 15 % otrok, ki imajo rizične dejavnike v razvoju. Ko smo se pogovarjali o tem zakonu v široki razpravi na okroglih mizah, ki smo jih organizirali, smo s strokovnjaki ugotovili, da je ta odstotek še bistveno višji, da je nekje okoli 25 % takih otrok, ker je medicina napredovala, ker so tudi starši tudi večkrat starejši, ker je marsikateri dejavnik in se tudi ti otroci odkrivajo veliko bolj; torej, ti otroci imajo starše, imajo sorojence. Nekako, če ugotavljamo, da je teh otrok, ki imajo rizične dejavnike v razvoju, nekje 40 do 60 tisoč in to številko potem pomnožimo s številom družinskih članov, dobimo nekje desetino prebivalstva Republike Slovenije, ki jo ta zakon zadeva, ker ta otrok ni sam, imam svojo družino, ki je njegova osnovna podporna enota. Mislim, da je zelo pomembno, da se s to problematiko ukvarjamo. Če berete časopise, če pogledate na socialna omrežja, vidite dostikrat starše, ki dobesedno nekateri izmed njih kričijo v klicu za pomoč, ker se večkrat počutijo sami v tem svojem položaju, ko imajo takšnega otroka. Marsikdaj je to kričanje upravičeno, mogoče kdaj tudi ne, ampak skupno je, da je to velikokrat to res, da se dejansko otrok, družina večkrat poučiti sama, ker nima ustrezne podpore, ustrezne pomoči. Zato sem tudi sama pred 10 leti ali pa več poskušala pomagati, kolikor vem in znam iz svoje stroke kot pravnica, in sem napisala Vodnik po pravicah otrok s posebnimi potrebami. Zato tudi ta zakon, da pomagamo tem družinam in tem otrokom. Namen zakona je zagotoviti varstvo otroka, multidisciplinarno obravnava otroka in tudi celotne družine. Nadalje je namen zakona povezati obstoječe storitve, ki jih imamo. Seveda ni tako, da nimamo ničesar, imamo posamezne storitve zgodnje obravnave, ampak te storitve zgodnje obravnave in nekatere druge storitve je potrebno povezati v enoten sistem. In sicer imamo določene storitve na področju zdravstva, potem so določene pravice na področju socialnega varstva in vzgoje in izobraževanja. To zadevo je potrebno povezati v celoto in zagotoviti družini podporo in informacije. Cilj zakona je tudi razširiti obstoječe zmogljivosti za zagotavljanje storitev zgodnje obravnave otrokom in družinam. Torej, razširiti razvojne ambulante, v katerih se ti otroci obravnavajo, in tudi zagotoviti financiranje s strani države za razvojne oddelke vrtcev. Gospe in gospodje, zakon, ki je pred nami, je seveda kompromis, kajti tako je vedno, ko odločamo o nekem zakonu, ki je v parlamentu. Nismo mogli slediti vsem željam, kljub temu da je začetno besedilo bilo nekako tako zbir želja. Lahko smo zaradi različnih dejavnikov, o katerih bom potem govorila, zajeli samo predšolsko vzgojo. Nismo mogli dobiti instituta za zgodnjo obravnavo, ki sem si ga srčno želela, in tako dalje. Tisto, kar je bistveno, je to, da smo zasledovali namen, da se zagotovi varstvo splošni skupini otrok in tudi, da se bodo vsi otroci presejali skozi ta sistem in da bo zagotovljena sistemska rešitev za otroke. Zakon je po mojem mnenju potreben, potreben je za otroke in zato hvala vsem, ki ste prispevali podpise za zakon in ki ga boste v nadaljevanju podprli. Hvala lepa.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Jelka Godec.
Hvala za besedo. Moram reči, da sem tudi sama zadovoljna, da je prišlo do tega zakona, vendar pa me žalosti ena zadeva – namreč, predstavnikov Vlade ni tukaj, da bi povedali svoje mnenje. In, gospa dr. Jasna Murgel, jaz obžalujem to zadevo, ker bi bilo dobro, da bi slišali tudi mnenje Vlade, glede na to, da je zakon bil pripravljen v Državnem zboru in ga je pripravila poslanka. Torej, če že ne mnenje, vsaj prisotnost Vlade bi bila tu zelo zaželena, potrebna, in mislim, da je to nek odraz sedanje vlade do poslancev in tudi do predlagatelja. Gospa dr. Jasna Murgel je rekla, da je zadovoljna, kar tudi osebno verjamem, glede na njeno situacijo, in je tudi pohvalno, da je vložila svoj trud. Moram pa reči, da tudi v poslanski skupini nismo sedeli križem rok glede tega področja in smo pred tem že dvakrat, v letu 2015 in 2016, predlagali oziroma tudi izvedli sejo s pomočjo Odbora za zdravstvo na temo celostne obravnave otrok. Menim, da je tudi to pripomoglo k temu, da so se zadeve pospešile tudi na tem področju. Kar se tiče našega stališča. V Sloveniji ureja zgodnjo obravnavo otrok z motnjami v razvoju le Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki pa ne določa podrobneje, kaj ta obravnava zajema, kako je organizirana in kako je dostopna. V praksi večinoma to pomoč izvajajo zdravstveni domovi. V Sloveniji za zdaj še nimamo jasne sistemske ureditve zgodnje obravnave otrok s posebnimi potrebami, imamo pa različne oblike zgodnje obravnave, ki pa niso konceptualno in funkcionalno povezane. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke se strinjamo, da je zgodnja obravnava najpomembnejša v razvoju otroka, ki ima posebne potrebe, pa tudi seveda za ostale, in ga je takrat treba obravnavati še posebej skrbno in celostno. Zgodnja obravnava otrok lahko prepreči marsikatere težave v nadaljevanju, torej v šolskem obdobju in v kasnejših obdobjih življenja. Predloženi zakon ugotavlja pomanjkljivosti zgodnje obravnave otrok s posebnim potrebami v predšolski dobi. Kot hudo oviro navaja čakalne vrste za razvojne ambulante ter predlaga preoblikovanje le-teh v razvojne centre. Tako med cilji navaja, recimo, preoblikovanje razvojnih ambulant v centre za zgodnjo obravnavo v okviru mreže, ki bo javno dostopna in regionalno razporejena; zagotovitev celostne obravnave za otroke s posebnimi potrebami, za otroke z rizičnimi dejavniki in njihove družine od rojstva do vstopa v šolo – recimo, storitev zgodnje obravnave, oblikovanje multidisciplinarnih timov in določitev njihovih nalog –; povezovanje centrov za zgodnjo obravnavo s strokovnimi sodelavci v vrtcih, centrih za socialno delo in tako naprej. Mislim, da je enajst ciljev navedenih, da ne bom vseh naštevala. K tem ciljem lahko na splošno povemo le to, da so neusklajeni z obstoječim Zakonom o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami, saj ta zakon že ureja obstoj centrov za usmerjanje otrok s posebnimi potrebami. Poleg tega zdaj veljavni zakon obravnava te otroke z vidika funkcioniranja vsakdanjega življenja, ki se dogaja v družini, pretežni del delovnika pa v vzgojno-izobraževalnih ustanovah, vrtcih ali šolah. Zakon v osnovi obravnava človeka kot subjekt, dejavno in učeče se bitje in iz te funkcije išče najboljše terapevtske rešitve za otroka. Predlagani zakon pa obravnava otroka z vidika zdravnika, terapevta, torej objekta zdravljenja. Po našem mnenju je nesmiselno imeti dva zakona in dva povsem različna pristopa za enega človeka. Zagovarjamo zgodnjo obravnavo, ki človeku pomaga v njegovi dejavni funkcionalnosti, v dejavnem življenju in učenju, kjer je terapija zgolj del te obravnave in pomoči, drugi del pa je učenje, kako živeti in se učiti. Menimo, da bi nekatere dobre rešitve bilo smiselno integrirati v že veljavni zakon o otrocih s posebnimi potrebami. Recimo, predlagani zakon uvaja nove centre, kar je za nas podvajanje, saj centri v skladu z ZUPP že obstajajo. Kot primer naj navedem, recimo, Center Cirius Kamnik pa v Vipavi, ki vključujeta obravnave in šolanje. Prav tako bi bilo prav, da se vključi tudi predšolske otroke. Timi v teh zavodih vključujejo tako vzgojitelje, učitelje, pediatre, zdravnike, specialiste. Kar je res potrebno, je razširitev seveda njihovih izpostav, kar bi omogočilo razumno krajevno dostopnost za vse otroke, zlasti pa seveda za predšolske. Tako bi bile lahko naloge tovrstnih centrov razširjenje, recimo zagotovitev celostne obravnave otrok s posebnimi potrebami za otroke z rizičnimi dejavniki in njihove družine od rojstva do zaključka šolanja ter storitvijo poklicnega usmerjanja, opredelitev storitev obravnave od zgodnje obravnave do usmerjanja v vrtcu, v šoli in poklicnega usmerjanja, povezava pediatra in usmeritve za zgodnjo obravnavo spremljanje in pomoč družini in tako naprej. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da je potrebno izkoristiti obstoječe vire in kapacitete ter znanja, saj bi s pravilno razporeditvijo dosegli cilj pomagati otrokom in odraslim osebam s posebnimi potrebami in hkrati pa ne bi zvišali stroškov storitev. Zakon bomo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke podprli, čeprav menimo, da bi bilo bolj smiselno popraviti in izboljšati že obstoječi Zakon o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Peter Vilfan.
Spoštovani predsednik! Kolegice in kolegi! Preden predstavim stališče Poslanske skupine Desus, se bom pridružil kolegici Jelki Godec in izražam ogorčenje nad tem, da danes tukaj ni niti enega predstavnika treh ministrstev, ki jih ta zakon zajema. To je izraz neverjetnega nespoštovanja tako prvopodpisane Jelke Godec kot 67 sopodpisnikov tega predloga zakona in celotnega Državnega zbora [[…]]
Dr. Murglova je prvopodpisana.
Dr. Murglova, se opravičujem, sem malo jezen in razburjen zaradi tega, kar se je zgodilo. Mi smo namreč tisti, ki v tej državi zakone sprejemamo, na ministrstvih so pa tisti, ki jih morajo izvajati in vam zagotavljam, da tega bodo morali izvajati. V Sloveniji je skrb za otroke s posebnimi potrebami na institucionalni ravni organizirana v obliki mreže zdravstvenih institucij in institucij otroškega varstva. Tisti, ki niso nikoli imeli osebne izkušnje, si zato predstavljajo, da naj bi se v okviru te mreže v zadostni meri zagotovila skrb za to, da so otroci deležni dovolj zgodnje, kvalitetne, redne in pogoste obravnave, njihove družine pa ustrezne podpore. Realnost pa je precej drugačna. Družina z enim ali več otroki s posebnimi potrebami pogosto ostane sama, brez pravih informacij o duševni in materialni stiski, izolirana od družbe, s stigmo, ki jo njihovemu otroku predpiše družba. Starši sami nosijo strašansko breme skrbi, samoočitkov, preveva jih cel spekter čustev, iščejo odgovore na vprašanja, ki odgovorov pogosto nimajo. Ker starši pogosto naletijo na nerazumevanje v zdravstvenih in socialnovarstvenih ustanovah, poiščejo podporo v nevladnih organizacijah, ki jih je na področju skrbi za otroke s posebnimi potrebami kar nekaj, vendar pa tudi te nevladne organizacije niso vsemogočne, vsevedne in prepogosto omejene s finančnimi sredstvi, da bi lahko vedno učinkovito priskočile na pomoč. Dejstvo je, da je vsak otrok s posebnimi potrebami unikaten, ima svoje potrebe, svoje izzive in svoj ritem razvoja, zato se pogosto zgodi, da otrokom s podobnimi diagnozami ne moremo pomagati na enak način, kar stisko staršev in skrbnikov še poglobi. Vsi, ki smo se kdaj srečali s področjem obravnave otrok s posebnimi potrebami, eni preko osebne izkušnje, drugi poklicno ali zgolj zaradi empatije, smo večkrat opozarjali, da nujno potrebujemo dobro organizirano, multidisciplinarno, v družino usmerjeno zgodnjo obravnavo te skupine otrok. Razvojne ambulante, specializirane ambulante in razvojni oddelki vrtec sicer poskušajo pokriti program zgodnje obravnave, vendar so omejeni na občasne preglede in kontrole razvoja, kar pa po navadi ne zadošča. Nekdo je opisal delo z otroci s posebnimi potrebami kot maraton – napreduješ počasi, z majhnimi koraki, počitka ni, zato bolj občasni pregledi po navadi niso v pomoč. V Poslanski skupini Desus menimo, da je nujno, da se sprejme poseben zakon, ki bo jasno in konkretno definiran zgodnjo obravnavo otrok s posebnimi potrebami, zagotavljal pravico do zgodnje in kvalitetne multidisciplinarne obravnave, opredelil upravičence, obseg in storitve v skupnosti ter pristojne zavezoval k oblikovanju celovitega in trajnega sistema zgodnje obravnave. Iz teh razlogov smo tudi prispevali podpise pod predlog zakona. S sprejetjem zakona bomo po našem mnenju zagotovili sodobne, celostne in trajnostne oblike zgodnje obravnave za otroke s posebnimi potrebami in za njihove družine, s tem pa bomo vsaj delno odpravili zaostanek v primerjavi z drugimi državami članicami EU, kjer tako obliko programa poznajo in izvajajo že vrsto let. Zgodnja podpora je otrokom te skupine nujno potrebna zato, ker v zgodnjem obdobju otrokovega intenzivnega razvoja možganov, ki traja tja do šestega leta, zagotavlja pospešitev razvoja otroka z razvojnimi zaostanki in zmanjšuje možnost za razvoj njihovih trajnih posebnih potreb. Primerna zgodnja obravnava prinaša koristi tudi za kasnejše življenjsko obdobje, kajti zmanjšuje potrebo po posebnem izobraževanju, verjetnost institucionalizacije in zagotavlja razvoj sposobnosti za čim bolj samostojno in neodvisno življenje v družbi. Kar nas je ob pripravi predloga zakona neprijetno presenetilo, je bilo mnenje Ministrstva za zdravje, s katerim opozarja, da izraz »otrok s posebnimi potrebami« v obravnavi bolezenskih stanj sploh ne obstaja. Mogoče izraz ne obstaja, otroci pa obstajajo, ne glede na to, kako jih imenujemo. To se nam zdi od ministrstva, ki bi moralo igrati eno vodilnih vlog na področju zgodnje obravnave otrok, nesprejemljivo. Še več, Ministrstvo za zdravje celo meni, da ne rabimo nobene posebne zakonodaje za otroke s posebnimi potrebami. Ko človek prebere tako stališče, mu je jasno, zakaj mora avtistični otrok čakati več kot dve leti na zobozdravnika; pa ne samo avtistični, to velja za vse otroke s posebnimi potrebami. Verjetno si lahko predstavljate, kakšna škoda, v konkretnem primeru sicer samo na zobeh, se povzroči s tako dolgo čakalno dobo – v večini primerov nepopravljiva. V naši poslanski skupini za razliko od Ministrstva za zdravje menimo, da je poseben zakon potreben, in to ta, ki je pred nami. Z njim bomo omogočili celostno obravnavo v multidisciplinarnih timih, otroci in družine bodo dobili potrebno podporo, celo svojega zagovornika, če ga bo družina želela, ki se v predlogu zakona imenuje predstavnik družine, in bo imel osebno izkušnjo s področja zgodnje obravnave otrok.
Preden dam besedo naprej, naj zelo jasno pojasnim, preden se bo začela razprava, se bo Vlada opredelila ali pa bomo čakali tako dolgo, dokler Vlada ne pride sem. [[oglašanje iz dvorane]] Ne, ne bomo nadaljevali razprave, dokler Vlada ne pride sem, na nek način jo je treba postaviti na to mesto. [[oglašanje iz dvorane]] Postopkovno, gospa Jelka Godec.
Predsednik, na tem mestu bi zahtevala prekinitev seje za 20 minut. Namreč, Poslovnik Državnega zbora v 235. členu govori o sodelovanju Vlade z Državnim zborom. Kot ugotavlja tudi koalicija, je nedopustno, da pri predstavitvi tega zakona, ki je tako pomemben za otroke s posebnimi potrebami, ki ga je pripravila kolegica Murgel, Vlada ni prisotna, da bi izrazila svoje mnenje pred stališči ostalih poslanskih skupin. Prosim za prekinitev seje za 20 minut, da se nam Vlada pridruži, če ne ministri, pa predstavniki ministrstva. Hvala.
Najprej moram povedati, da ne morem Vladi dati besede med poslanskimi stališči, ker smo že na tej točki, to je jasno, lahko ji dam po tistem, kot prvi v razpravi, in takrat se bo morala opredeliti iz klopi, ne kot običajno, ko so stališča. Dejstvo je [[…]]Okej, da slišim še drugi postopkovni predlog, preden se dokončno odločim. Gospod Peter Vilfan.
Hvala za besedo. Moj postopkovni predlog bi bil podoben. Predlagam, če je nemogoče, da Vlada predstavi svoje stališče med predstavitvijo stališč poslanskih skupin, če do takrat ne bo predstavnikov ministrstva, da potem po predstavitvi stališč poslanskih skupin sejo prekinemo in jih počakamo.
Še en postopkovni predlog, gospod Jani Möderndorfer.
Spoštovani predsednik! Ali smo v poziciji ali smo v koaliciji, to ni pomembno. Dejstvo je, da si Državni zbor preprosto ne more dovoliti pri obravnavi zakonov, da so tiste klopi prazne. Za koga pa potem mi predstavljamo stališča? Za koga? Za nobenega? Se opravičujem, Vlada mora slišati, še posebej takrat ko gre za poslanski zakon. Pa veste, zakaj? Ker niso predlagatelji tega zakona in se morajo opredeliti in morajo slišati tudi predstavitve stališč poslanskih skupin. Edino učinkovito sredstvo je, da se prekine nemudoma in se enostavno da tudi jasno vedeti, kje Vlada mora sedeti. Hvala.
Mislim, da bom prekinil zaradi tega, da Vlada pride sem. Sicer mi sporočajo že stalno, da so na poti, ampak že dolgo mi sporočajo, da so na poti. Torej prekinjam sejo Državnega zbora. Nadaljujemo ob 9. uri in 50 minut.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo prekinjeno sejo zbora. Ker sem jo prekinil na tisti točki, ker pač ni bilo prisotnosti Vlade, bom vzel v zakup tudi to, da je včeraj pač Vlada v tej sestavi bila in je čakala, da bo prišel zakon na vrsto, danes je pa prišlo, žal, do nesporazuma. Upam, da bomo lahko sedaj nadaljevali v takšnem stilu, kot pravzaprav moramo pri takšnem poslanskem zakonu, kot je ta, ki tudi ne bi nastal brez sodelovanja Vlade, to pa vseeno moram odkrito priznati in to sem izvedel tudi od same predlagateljice. Vlada bo dobila besedo po vseh teh poslanskih stališčih na začetku same razprave in bo povedala svoje mnenje, tako da so vsi postopkovni pogoji in tudi vsebinski demokratične razprave izpolnjeni. Zato ima sedaj besedo Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospa Marija Bačič.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovana gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Pred nami je Zakon o zgodnji obravnavi otrok s posebnimi potrebami, za katerega že nestrpno pričakujemo konec zakonodajnega postopka in začetke uporabe. Vsi tisti, ki smo kakorkoli povezani z otroki s posebnimi potrebami in smo se profesionalno ukvarjali z njimi ali preko nevladnih organizacij, se še posebej dobro zavedamo, kako nujno je potreben ta zakon. To področje namreč sistemsko ni urejeno, saj je zgodnja podpora novorojenčkom in malčkom razpršena po različnih institucijah. Starše se napotuje od specialista do specialista in to z daljšimi presledki, kar pomeni, da ne dobijo pravočasnih in predvsem ustreznih sistematičnih obravnav, ne dobijo pa niti napotkov za ravnanje s tovrstno pomočjo potrebnim otrokom. Pravočasno strokovna in kontinuirana celovita obravnava otroka omoči, da otrok bolje razvija svoje sposobnosti ter prepreči stopnjevanje težav. Razvite države imajo to področje urejeno že več desetletij, skrajni čas je, da k temu pristopimo tudi mi, saj je raziskava zgodnje obravnave otrok s posebnimi potrebami v članicah EU pokazala, da je Slovenija edina članica, ki tega programa zakonsko nima predpisanega. K temu nas zavezuje tudi 26. člen Konvencije o pravicah invalidov, Habilitacija in rehabilitacija, ki namreč našo državo zavezuje, da invalidom zagotovi, da živijo, kolikor je mogoče, samostojno in zdravo življenje, da je rehabilitacija zagotovljena na najzgodnejši stopnji in temelji na multidisciplinarni presoji potreb in zmožnosti vsakega posameznika, da so storitve čim bližje bivališču uporabnika in njegove družine, da je osebje usposobljeno za kakovostno opravljanje storitev in da so dostopni ustrezni pripomočki. Pravica do zgodnje obravnave in večdisciplinarne stalne obravnave je sicer načelno zapisana v 12. členu Zakon o izenačevanju možnosti invalidov, vendar pa ta pravna norma pri nas še ni uresničena. Zato potrebujemo poseben zakon, ki bo jasno in konkretno definiral zgodnjo obravnavo, zagotavljal pravico do te obravnave, opredelil upravičence, obseg in storitve skupnosti ter odločevalce zavezal k oblikovanju celovitega in trajnega sistema zgodnje obravnave. Nevladne organizacije si že več kot 20 let prizadevajo za dobro organizirano multidisciplinarno in v družino usmerjeno zgodnjo obravnavo te skupine otrok, vendar neuspešno, saj se vedno ustavi pri denarju. A ta zakon je nujno potreben. V Sloveniji živi približno 400 tisoč otrok v starosti od nič do 19 let in od tega ima skoraj 10 do 15 otrok posebne potrebe oziroma različne oblike motnje v razvoju. Končno je torej zakon pred nami. V naši poslanski skupini ga bomo seveda podprli, saj je nujno, da to zakonodajno sivo liso primerno naslovimo in skupaj naredimo korak naprej. Namen zakona je obstoječe pomoči v Sloveniji povezati v enoten sistem in jih dopolniti z vsebinsko najpomembnejšimi aktivnostmi znotraj obravnave najmanjših otrok, pri čemer se ne osredotočamo samo na otroka, pač pa na celo družino, v kateri otrok živi. Zelo pomembno je, da se nabor strokovnjakov v razvojni ambulanti širi in se k obravnavi pristopi multidisciplinarno. Seveda pa zakon v zgodnji obravnavi ne bo rešil vseh problemov in izzivov, s katerimi se spoprijemajo osebe s posebnimi potrebami in njihovi starši, daje pa vsekakor več od tega, kar imamo sedaj. Predvideno je, da bo v začetni fazi v pilotnem projektu zagotovljena mreža devetih centrov za zgodnjo obravnavo, v nadaljnji fazi pa bo zaradi boljše dostopnosti in regionalne razporejenosti potrebno obravnavo zagotoviti v vseh 21 ambulantah. Vzpostavitev centrov za zgodno obravnavo bo staršem omogočila boljšo seznanitev s celotno obravnavo njihovega otroka in jih opolnomočila, tako da mu bodo čim prej v pravo pomoč in podporo. Izrednega pomena je psihosocialna pomoč družini, ki jo zakon predvideva, saj so starši pogosto prepuščeni sami sebi in pogrešajo predvsem posluh in pomoč strokovnjakov. Veliko pomoč družinam bodo tudi predstavniki družin, izbrani iz nevladnih organizacij. Po mnenju naše poslanske skupine je zakon zelo široko in dobro zastavljen, a potrebuje podporo vseh treh ministrstev; tako za zdravstvo, šolstvo in za socialo. Vsako od njih mora prevzeti svoj delež v korist tistim, katerim je zakon namenjen. Zakon o zgodnji obravnavi je namenjen celostni obravnavi otrok v obdobju, ko je v njegovem razvoju mogoče doseči največ. Kar je izgubljeno v tem razvojnem obdobju, ima lahko težko popravljive posledice v poznejšem življenju. Zavedati se moramo, da je potrebno vlagati v preventivo, saj zaostajanje v razvoju ni nujno trajna situacija, zato je zgodnje prepoznavanje, obravnava in pravočasno ukrepanje nujno za preprečevanje nadaljnjega zaostajanje v razvoju. Spodbujanje otrokovega razvoja v najzgodnejši dobi pa pomeni veliko več od tega. Pomeni možnost, da bo določene otroke pestilo veliko manj težav v poznejših razvojnih obdobjih, da bodo imeli možnost razviti sposobnosti in funkcionalne veščine, ki jim bodo pomagale do večje stopnje samostojnosti ter lažje vstopiti v socialni in izobraževalni proces. Zaradi vsega navedenega bomo v naši poslanski skupini seveda podprli sklep, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. V Združeni levici ta predlog zakona podpiramo. Strinjamo se s predlagateljem, da je kakovostna in celostna zgodna obravnava razvojnih težav izrednega pomena za nadaljnji razvoj otroka. Ravno v zgodnjem obdobju otroka je mogoče doseči največje napredke in razvojne preboje, zato je kakovostna pomoč otrokom in staršem temeljnega pomena za kasnejši optimalni razvoj. S kakovostno in celostno zgodnjo obravnavo otrok s posebnimi potrebami se tako znižujejo tudi kasnejši stroški, povezani s posebnim rednim izobraževanjem, institucionalizacijo in socialno stisko družin. Ključno je, da težave, odkrite v zgodnjem razvoju otroka, ne prispevajo k diskriminaciji in izključenosti otroka iz rednega izobraževanja. Tudi tukaj se strinjamo s stališčem, da socialnoekonomski dejavniki pogojujejo različne izzive otrokove oviranosti in vodijo v neenakost v zdravju. Z izboljšanjem storitev in dostopnostjo zgodnjega prepoznavanja, obravnave in celostne pomoči otroku z motnjami v razvoju in njihovim staršem, se kar v največji meri zagotavlja enakost in socialna pravičnost. Obstoječa ureditev razvojnih ambulant se je v praksi izkazala za nezadostno. Zaradi strokovne omejenosti je bil omejen tudi obseg pomoči, strokovno delo pa se je ponekod izkazalo za neustrezno, kar je privedlo tudi do nezadovoljstva na strani staršev. Zato podpiramo nadgradnjo trenutnega sistema razvojnih ambulant v javno dostopno in regionalno razporejeno mrežo centrov za zgodnjo obravnavo. Kot pomemben vidik nadgradnje izpostavljamo predvsem nadgradnjo obstoječih delovnih kolektivov s psihologi, pedagogi in socialnimi delavci. Obstoječa zgodnja obravnava je namreč osredotočena zlasti na zdravstveno oskrbo otroka in ne zajema socialnega varstva in pomoči staršem. No, ta trenutni predlog pa predvideva oblikovanje multidisciplinarnih timov, ki bodo sposobni celostne diagnostike razvojnih motenj otroka na eni strani in pomoči družini na drugi strani. Predlog uživa široko podporo tako v Državnem zboru kot v civilni družbi. Sooblikovala in podprla so ga tudi invalidska društva, ki menijo, da bodo centri za zgodnjo obravnavo, kot jih predvideva predlog, zagotavljala redno sistematično in multidisciplinarno ter v otroka in njegovo socialno okolje usmerjeno obravnavo. Ker je predlog usklajen tudi s pristojnimi ministrstvi, ne vidimo razloga, zakaj ne bi zakon dobro zaživel tudi v praksi. Hvala.
Gospa Iva Dimic bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije - krščanski demokrati.
Spoštovani predsedujoči, spoštovana državna sekretarka, kolegice, kolegi, predlagateljica! V Sloveniji po sedanji ureditvi zgodnji obravnavi otrok s posebnimi potrebami poteka v razvojni ambulantah, v praksi pa se je večkrat izkazalo, da zdravstveni delavci v razvojnih ambulantah niso dovolj strokovno usposobljeni, da bi pomagali staršem teh otrok in nudili strokovno in tudi čustveno oporo. Zgodnja obravnava mora biti v prvi vrsti usmerjena na družino, na mamo, očeta in tudi na otroka, saj je njen namen optimalna podpora otrokovega razvoja in izboljšanje kvalitete življenja družine. Zgodnja obravnava je pravica vsake družine in otroka, zato mora biti ustrezno sistemsko rešeno tudi financiranje. Otrok mora biti v svoji družini sprejet, zato tudi družina potrebuje psihosocialno pomoč in strokovno podporo tudi v domačem okolju. V Novi Sloveniji smo v svojem programu zapisali in seveda tudi postavljamo družino kot središče in temelj družbe. Družina ima nenadomestljivo vlogo pri vzgoji otrok, zato smo vsi poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije tudi sopodpisali predlog tega zakona. Cilj predloga zakona je zagotoviti celostno obravnavo otrok s posebnimi potrebami v vstopnih točkah zgodnje obravnave, to je v centrih za zgodnjo obravnavo. V ta namen zakon predvideva okrepitev števila zdravstvenega osebja in razširitev osebja v teh ambulantah s strokovnjaki, ki niso del zdravstva, to je specialnim pedagogom in po potrebi z drugimi strokovnjaki. Razširjene razvojne ambulante bodo postale centri za zgodnjo obravnavo, v katerih bo otroka skupaj s strokovnjaki s področja zdravstva obravnaval tudi strokovnjak s področja vzgoje in izobraževanja in socialni delavec. Predlaga se individualna obravnava potreb otroka in celotne družine z izdelavo individualnega načrta pomoči celotni družini, ne samo otroku. Posamezne obravnave se bodo izvajale v centru za zgodnjo obravnavo, druge pa izven njega, v drugih institucijah, zlasti v vrtcih, v katerih se bodo oblikovale skupine za zgodnjo obravnavo, in v drugih zavodih oziroma institucijah, ki že sedaj izvajajo storitve zgodnje obravnave. Za usklajeno izvajanje načrta v pomoči družini bo skrbel koordinator, ki bo povezoval center za zgodnjo obravnavo, vrtec, center za socialno delo in druge institucije, ki bodo obravnavale otroke oziroma družino. Koordinator bo tudi družino obveščal o različnih oblikah pomoči, ki so ji na razpolago, zlasti na področju socialnega varstva. V Poslanski skupini Nove Slovenije resnično upamo, da bodo v teh 21 predvidenih ambulantah obravnave hitre in učinkovite in se starši ne bodo počutili, da so sami in osamljeni, da morajo sami iskati in odpirati vrata pri vseh institucijah, ampak resnično, da bodo dobili servis na enem mestu, pomoč na enem mestu. Pri skrbi za otroke s posebnimi potrebami je ključno, da se njihove težave oziroma posebne potrebe odkrijejo čim prej ter da se otrokom in tudi staršem takoj zagotovi ustrezna pomoč, zato bomo v Poslanski skupini Nove Slovenije predlog zakona soglasno podprli. V Novi Sloveniji smo zadovoljni, da po soglasno sprejetem Zakonu o osebni asistenci, ki smo ga vložili poslanci Nove Slovenije, zdaj obravnavamo zakon o celostni in zgodnji obravnavi predšolskih otrok s posebnimi potrebami in si želimo, da bi ga podprli vsi poslanci Državnega zbora. Prav tako smo pripravljeni aktivno sodelovati pri pripravi zakona o dolgotrajni oskrbi. Paket sprejetja vseh treh zakonov pa bo omogočil celostno obravnavo, socialno varnost in človekovo dostojanstvo vsakemu, ki to že potrebuje ali bo potreboval.
Dr. Mirjam Bon Klanjšček bo predstavila stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi, prav lep pozdrav vsem! Naj današnjo razpravo o zakonu o celostni zgodnji obravnavi predšolskih otrok s posebnimi potrebami začnem s pesmijo Drobtinice Toneta Pavčka. Takole gre: »Na svetu si, da gledaš sonce. Na svetu si, da greš za soncem. Na svetu si, da sam si sonce in da s sveta odganjaš - sence.« Če boste vprašali starše otrok s posebnimi potrebami, vam bo nemalokdo odvrnil, da imajo doma posebnega sončka; sončka, ki je zasvetil, potem ko so starši premagali sence, sence dvoma, skrbi vse do razočaranja. In ravno v tem je srž zakona, ki ga danes obravnavamo; da kot družba poskrbimo za pomoč staršem pri soočenju z vsemi čustvi in napori, s katerimi se srečujejo pri vzgoji in negi otrok s posebnimi potrebami. Še bolj kot otroci namreč potrebuje družina ustrezno vodenje, da se sprijazni z drugačnostjo njihovega otroka in ga zmore podpreti v njegovem življenju in razvoju. Kot se vse v družbi spreminja, se na veliko srečo spreminja tudi odnos do drugačnosti oseb, ki imajo posebne potrebe. V stari Grčiji in vse do 18. stoletja so bili otroci in odrasli, če so sploh preživeli otroštvo, zasmehovani, odrinjeni na družbeni rob; skratka prepuščeni sami sebi. Z 18. stoletjem so nastale ustanove, v katerih so bili ljudje s težavami v duševnem razvoju sicer deležni medicinske obravnave, a so bili institucionalizirani predvsem zaradi skrbi za javni mir kot z namenom pomoči. Organizirana skrb za otroke s posebnimi potrebami se je v Sloveniji intenzivno razmahnila po drugi svetovni vojni. Sprva se je prilagajal učni načrt za šole, šele v drugi polovici 20. stoletja so se pojavili razvojni vrtci. In očitno smo spet na prelomnici. Med strokovnjaki je vse več govora o obravnavi ne samo otroka, temveč tudi družine, ki ima otroka s posebnimi potrebami. V praksi se namreč kaže, da je družina prvi in najpomembnejši faktor, ki otroka s svojimi nazori o življenju in dejavnostjo spodbuja ali pa zavira pri razvoju. Ponekod po svetu so otroci s posebnimi potrebami skupaj z njihovimi družinami že deležni multidisciplinarne zgodnje obravnave, tem trendom pa želimo slediti tudi v slovenskem prostoru in to iniciativo ter željo podpiramo tudi v Poslanski skupini nepovezanih poslancev. Zakon o celostni zgodnji obravnavi predšolskih otrok s posebnimi potrebami spreminja dosedanji pristop k otrokom s posebnimi potrebami in njihovim družinam. Od pravkar omenjenih multidisciplinarnih timov, ki bodo od samega začetka na voljo družini in njenim posebnostim, do vključevanja nevladnih organizacij z bogato prakso na področju pomoči družinam z otroki s posebnimi potrebami. V ta namen zakon vsaki obravnavani družini omogoča kar dva svetovalca, in sicer predstavnika družine in koordinatorja družine. Predstavnik družine bo iz vrst nevladnih organizacij. Pogoj, ki ga navaja zakon, je, da je to nekdo, ki je tudi sam starš otroka s posebnimi potrebami ali z rizičnimi dejavniki. Njegova naloga bo, da daje družini čustveno, moralno in psihološko podporo ter je mediator med družino in stroko. Poleg njega predvideva zakon še koordinatorja družine, ki pa bo član multidisciplinarnega tima. Snovalci zakona predlagajo, da je s področja, kjer bo družina najbolj potrebna pomoči. Koordinator bo skrbel za realiziranje individualnega načrta, ki ga bo oblikoval multidisciplinarni tim. Glede na to, da bodo naloge predstavnika in koordinatorja prepletene in se bodo večkrat stikale na istih področjih, kjer bo družina potrebovala podporo, pa v naši poslanski skupini upamo, da bo njuno delo in odnos do strokovnih odločitev dela enotno in usklajeno, pa čeprav je predstavnik družine mišljen kot neodvisna oseba. Najmanj, kar bi si želeli, je, da je družina postavljena pred nove dileme, kjer bosta predstavnik in koordinator različnega mnenja, kako naj bi obravnava otroka in družine potekala. Razumemo, da so predlagatelji zakona želeli družinam omogočiti čim močnejšo in številčnejšo podporo, a vseeno je dejstvo, da s količino vpletenosti različnih ljudi, če prištejemo še pediatra, vzgojitelje in strokovno skupino v vrtcu, narašča tudi raznolikost pogledov in mnenj na iste teme. Pomoč družini mora biti usklajena, različna strokovna mnenja se ne smejo razreševati v družini, temveč pred kontaktom z njo. Naslednja dilema, ki jo imamo v naši poslanski skupini, je sestava koordinacijskega sveta Vlade. Zaradi zahtevnosti obravnave otrok oziroma družin z otroki s posebnimi potrebami je v zakonu omenjeno, da bodo sodelovala tri ministrstva: ministrstvo, pristojno za socialne zadeve, za zdravje in za šolstvo. Povsem nujno je, da sodelujejo pri obravnavi strokovnjaki s svojega področja in je za to sodelovanje ministrstev potrebno. Imamo pa pomisleke, ker je koordinacijski svet Vlade sestavljen zgolj iz ministrov. Torej v krovnem telesu, ki bo spremljalo izvajanje zgodnje obravnave in kjer se bodo sprejemale pomembne odločitve za nadaljnji razvoj dela na tem področju, ni predstavnikov nevladnih organizacij, torej predstavnikov iz prakse. Zakon je dal nevladnim organizacijam pomembno vlogo in je postavil pozicijo partnerja Vladi pri zgodnji obravnavi otrok s posebnimi potrebami, zato bi po našem mnenju morali biti predstavniki tovrstnih institucij tudi člani koordinacijskega sveta. Ne glede na omenjene dileme bomo zakon v Poslanski skupini nepovezanih poslancev podprli, saj verjamemo, da se je za tako človeškim in dobrohotnim delom, kot je delo z otroki s posebnimi potrebami in z njihovimi družinami, ukvarjajo ljudje, ki stremijo k vedno boljši praksi in bo zakon v motivacijo, da združijo moči pri pomoči otrokom in družinam. Za konec bi želela razširiti pogled na današnjo tematiko. Pričujoči zakon se osredotoča na obravnavo predšolskih otrok, a tako kot vsak otrok odraste, odrastejo tudi otroci s posebnimi potrebami. Med njimi so tudi taki, ki si kljub svoji drugačnosti želijo opravljati neko delo. Nekateri so zmožni več kot rutinskih del, pa so zaradi svojih primanjkljajev ostali brez dela ali obsojeni zgolj na monotona dela. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev bi si želeli podpreti tudi vladni predlog, ki bo poskrbel tudi za odrasle s posebnimi potrebami, da bodo vključeni v družbo in bivali kot njen enakopravni del. Hvala lepa.
Gospod Saša Tabaković bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi, predstavniki Vlade! Danes na pobudo 61 poslancev cenjenega Državnega zbora obravnavamo Predlog zakona o celostni zgodnji obravnavi predšolskih otrok s posebnimi potrebami, ki je zelo pomemben mejnik za zagotovitev ustrezne obravnave oseb s posebnimi potrebami v družbi. Celostna zgodnja obravnava otrok – ne samo predšolskih, temveč vseh – s posebnimi potrebami namreč danes ni ustrezno urejena. Žal je trenutna slika takšna, da osebe s posebnimi potrebami niso deležne zadovoljive zdravstvene oskrbe oziroma oskrbe, ki bi odgovarjala na njihove potrebe. Ravno tako se te osebe težje vključijo v sistem izobraževanja, kar jih postavlja tudi v deprivilegiran položaj glede zaposlitvenih možnosti oziroma glede možnosti za prejemanje višjih dohodkov, ob tem pa visoki finančni izdatki za osebno podporo, zdravstvene storitve ter razne medicinske pripomočke ostajajo. Glavne vsebinske rešitve, ki jih predvideva predlog zakona, se nanašajo na izvajanje storitev zgodnje obravnave ter preoblikovanje razvojnih ambulant v centre za zgodnjo obravnavo, kjer bodo delovali multidisciplinarni timi: zdravstveni pediater, diplomirana medicinska sestra, srednja medicinska sestra, nevrofizioterapevt, delovni terapevt, klinični logoped, klinični psiholog, specialist pedagog in socialni delavec. Med drugim predlog zakona določa tudi določitev izvajalcev storitev zgodnje obravnave in njihovo povezavo preko koordinatorja pomoči družini, način prepoznavanja in napotitve v center za zgodnjo obravnavo, zagotovitev pomoči staršem s predstavnikom družine, določitev možnih vsebin individualnega načrta pomoči družini, povezovanje centra za zgodnjo obravnavo s strokovnimi delavci vrtca in centri za socialno delo ter ukinitev postopkov usmerjanja za predšolske otroke. To pomeni, da predlog zakona, ki sledi priporočilom Svetovne zdravstvene organizacije, za otroke s posebnimi potrebami ter za otroke z rizičnimi dejavniki in njihove družine v predšolskem obdobju zagotavlja in nadgrajuje storitve zdravstva, socialnega varstva ter vzgoje in izobraževanja. Osebe s posebnimi potrebami, z dodatnim poudarkom na predšolskih otrocih, bodo po novem imele dostop do vseh sistemov in storitev, ki jim bodo omogočale ustrezen razvoj, celosten dostop do storitev na področju zdravstva, izobraževanja in vzgoje ter socialnega varstva. Ker celostna obravnava zmanjšuje verjetnost kasnejše institucionalizacije teh oseb, saj zagotavlja tudi temelj za razvoj njihovih sposobnosti za čim bolj neodvisno življenje v družbi, bomo poslanci SMC predlog zakona podprli. Hvala lepa.
Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Kot prva se je k besedi javila gospa državna sekretarka dr. Andreja Barle Lakota.
Najlepša hvala, predsedujoči. Najprej sem dolžna opravičilo. Nepravočasna udeležba ni nastala zaradi tega, ker bi kakorkoli podcenjevali delo poslancev ali pa ta konkreten zakon, ampak očitno želimo v prekratkem času narediti preveč stvari hkrati. Da ministrstvo podpira ta zakon, zares iskreno dokazujejo tudi vsi napori, ki smo jih vložili v času priprave tega zakona. Za kaj pravzaprav je šlo? Skupina poslancev s prvopodpisano dr. Jasno Murgel, ki je Državnemu zboru predložila v obravnavo Predlog zakona o celostni zgodnji obravnavi predšolskih otrok s posebnimi potrebami, je opravila enormno delo, čeprav se je zdelo, kot da so stvari, ki jih zakon ureja, že urejene. Namreč, kar nekaj diskusij je bilo o tem, da zakon v resnici ureja nekaj, kar imajo tri področja, ministrstvo za zdravje, ministrstvo za izobraževanje in ministrstvo za socialo, že urejeno. Zato je tisto, kar zakon zares prinaša in kar je posebnost tega zakona ter dodana vrednost tega zakona, pravzaprav uokvirjenje, definiranje celostne zgodnje obravnave otrok s posebnimi potrebami. Tisto, kar zakon zares prinaša, je ravno to, da se trije sistemi, in sicer izobraževanje, sociala in zdravje, povežejo v celostno obravnavo, zato da staršem ni potrebno prehajati iz enega sistema v drug in s tem vnašati nekaj negotovosti, na katero so starši opozorili. Se pravi, zakon čisto v resnici prinaša zagotovitev celostne obravnave in povezavo vseh teh treh sistemov, v resnici opredelitev tega področja in opredelitev storitev, ki se umeščajo v zgodnjo obravnavo, načine prepoznavanja in napotitve, vzpostavlja sitem, ki to omogoča, vzpostavlja oblikovanje multidisciplinarnih timov. To je tisto, česar v resnici do sedaj ni bilo in nismo imeli, predvsem pa zagotavlja tudi to, da niso obravnavani samo otroci, ampak je obravnavana družina; torej, da je družina tista, ki pridobiva posamične storitve. Prav zato menimo, da je zakon eden tistih, ki bo v resnici lahko pripomogel k zgodnji obravnavi otrok, kar bo seveda vplivalo na njihovo celotno življenje in na zmožnost vključevanja v sisteme, tudi v sistem vzgoje in izobraževanja. Zaradi tega je Ministrstvo za izobraževanje tisto, ki je bilo še posebej zainteresirano za to, da se zakon zares sprejme. Gre torej za nadgradnjo obstoječih sistemov, tako da se povezujejo zares veliki in velikokrat med seboj nepovezani sistemi v celoto, kar bo zagotovilo kakovostno obravnavo otrok. Prav zato Vlada Zakon v celoti podpira.
Besedo ima predstavnica predlagateljev. Dr. Jasna Murgel, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Če je kdo sodeloval pri pripravi tega zakona, je to nedvomno ministrstvo za šolstvo in tudi vsem, ki so pri tem sodelovali se zdaj tukaj zahvaljujem. Tudi ministrica je nedvomno od samega začetka to zadevo podpirala in kot smo slišali, pač celotna Vlada podpira. Naj povem, kaj je tisto, kar štejem kot eno pomembno pridobitev zakona, je opredelitev tistih subjektov – kot pravnica pač ne morem drugače reči – , tistih otrok, na katere se ta zakon nanaša. Bistveno je, da nismo, kot je morda bilo pri, recimo, Zakonu o osebni asistenci, nekako zajeli ožji krog, na katere se zakon nanaša, in bistveno je, da gre za splošno skupino. Zakon opredeljuje otroke z rizičnimi dejavniki in otroke s posebnimi potrebami. Povedali smo že, kako se nekako te številke gibajo, torej splošna veljavnost, v splošnost je zajeta skupina otrok, ki imajo te rizične dejavnike oziroma posebne potrebe in torej ni kakršnekoli posebne skupine, ki bi zdaj pod ta zakon spadala. Imamo kar nekaj težav in dilem, ki se pojavljajo recimo v okviru Zakona o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami, kjer pa so določene posebne skupine in je potem vedno problem, ali zdaj spadaš v tisto skupino ali ne, ali imaš obravnavo ali ne, ampak to je drugo področje. Tisto, kar je pomembno, da tukaj povemo je, da v bistvu gre za razširitev razvojnih ambulant, ki že sedaj obstajajo. Ko smo na začetku se začeli pogovarjati tudi z ministrstvi, kaj bi bila najboljša rešitev, kje bi bila vstopna točka za ta center za zgodnjo obravnavo, sem po pogovoru z ministrstvi ugotovila, Ministrstvom za zdravje predvsem, da moramo izkoristiti tisto, kar imamo. To so razvojne ambulante in te delujejo na nekaterih mestih bolje, na nekaterih slabše, na nekaterih mestih imajo bolj izpopolnjene time, na nekaterih ne, ampak vztrajanje – in to moram povedati –, je bilo predvsem Ministrstva za zdravje, da mora biti vstopna točka razvojna ambulanta. Tu se ne bi mogli drugo kot strinjati, ker če bi ustanavljali zdaj neke nove centre in preoblikovali in delali nek novi center, bi to bilo povezano s prevelikimi stroški, organizacijskimi težavami. Tako je tisti minimum, ki smo ga s tem zakonom želeli doseči, ta, da se razširijo razvojne ambulante in postanejo centri, preimenujejo se v centre za zgodnjo obravnavo, predvsem pa bo o tem, koliko teh razvojnih ambulant bo dejansko – torej centrov, koliko razvojnih ambulant se bo razširilo –, odločilo Ministrstvo za zdravje v soglasju z drugima dvema ministrstvoma, torej za delo in za izobraževanje. Namen je bil razširiti, da ne bodo samo delavci s področja zdravstva v tem centru za zgodnjo obravnavo, ampak tudi drugi delavci, torej s področja specialne in rehabilitacijske pedagogike in socialni delavci, ravno zato, da zagotovimo večdisciplinarno ali multidisciplinarno obravnavo, torej da ni samo poudarek na zdravstvu, ampak da razširimo in dobimo tim, ki bo obravnaval otroka in družino kot celoto. Nimajo otroci s posebnimi potrebami ali otroci z različnimi dejavniki samo zdravstvenih težav oziroma stvari, ki jih je treba urejati in obravnavati, ampak tudi te stvari segajo tudi na druga področja življenja. Kot vedno pravim, otrok in družina so eno in jih ne moremo razkosati na ta tri področja. Že zelo dolgo obstaja potrjen predlog razširjenega strokovnega kolegija za pediatrijo, ki nekako podobno, kot je v tem zakonu, določa razširitev timov v razvojnih ambulantah, ampak do uresničitve tega predloga ni nikoli prišlo. Torej, izkoristili smo tisto, kar že obstaja in kjer se otroci s posebnimi potrebami obravnavajo že zdaj. Namen je bil čim manj turbulenc in nekih reorganizacij, ker jih imamo zelo dosti, in konec koncev tudi s tem predlogom bi zelo težko uspeli, če bi zdaj popolnoma neke nove centre določali in preusmerili stvar nekam drugam, želeli smo izkoristiti tisto, kar obstaja. Mislim, prepričana sem, da če se bodo te razvojne ambulante oziroma centri za zgodnjo obravnavo razširili, kot je predvideno, bo seveda, ker se predvideva več tudi zdravstvenega osebja, več fizioterapevtov, nevrofizioterapevtov, več delovnih terapevtov in drugih strokovnjakov, da bo že zaradi tega na voljo več možnosti za samo obravnavo za te otroke. Torej, pridobitev je, marsikateri izmed vas je tudi že omenil v predstavitvi stališč, da se bo oblikoval individualni načrt za družino. To je tisto, kar je pomembno; da ni samo poudarek na obravnavi otroka, ampak na obravnavi celotne družine, ki bo v tem centru imela oporo, imela bo en center, na katerega se bo lahko obrnila in na tega koordinatorja, ki bo strokovnjak, del tega večdisciplinarnega tima in se bo nanj v vsakem trenutku lahko obrnila in bo ta koordinator potem dalje posredoval, kontaktiral centre za socialno delo in vrtec in vse druge izvajalce, ki bodo določeni v individualnem načrtu za zgodnjo obravnavo. Mislim, da je zelo pomembno tisto, kar sem na začetku omenila, ravno ta povezava, da imamo gravitacijski center, center za zgodnjo obravnavo, na katerega se bo navezovalo vse, kar se dogaja s tem otrokom in to družino. Prepričana sem, da bo to rešitev, ki bo družini omogočila občutek in da tudi dejansko, da bo temu tako; da bo imela nekoga, en center, na katerega se lahko obrne in kamor gravitirajo in so napoteni tudi otroci iz različnih institucij, ki jih obravnavajo, lahko iz družine, bolnišnice od koderkoli, da bodo vedno imeli ta center, da se lahko nanj obrnejo in kjer se bodo [[…]]Vseh stvari ne moremo predpisati, bodo potem potrebni seveda podzakonski akti, ampak bo lažje koordinatorju in članom tega tima poklicati, ne vem, na center za socialno delo, v vrtec, reči, poglejte, to se ne izvaja dobro, ali se lahko uskladimo, se lahko povežemo, lahko naredimo čim več, da se v bistvu tisto, kar je cilj zgodnje obravnave in potem tudi obravnave otrok s posebnimi potrebami, da se čim bolj realizira načrt, ki je za otroka predviden. Bistveno je to povezovanje teh vseh treh področij, vrtca, centrov za socialno delo in tega centra za zgodnjo obravnavo, h kateremu bo vse gravitiralo, kot sem rekla. Predstavnik družine je nekaj, o čemer smo se zelo dosti pogovarjali, ampak ko se pogovarjam tudi na okroglih mizah, še zdaj sem povabljena na veliko okroglih miz v zvezi s tem zakonom, da ga predstavim, in je odziv na tega predstavnika družine, moram reči, zelo dober, ker so si vsi nekako enotni v oceni, da potrebuje nekdo, ki ima eno izkušnjo s tem otrokom s posebnimi potrebami, nekoga, ki podobno izkušnjo ima. Zdaj, to stvar bo treba urediti s podzakonskim aktom, za katerega je odgovorno, je nosilec Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve, nekako na ta način, da bo določen en seznam predstavnikov družine, iz katerega ga bo lahko družina sama izbrala, če ga bo želela. Če ga ne bo želela, pač ga ne bo, ampak to je tudi način, da se nekako nevladne organizacije vključijo v ta sistem, saj so že prisotne, se ukvarjajo, tudi imajo zelo veliko izkušenj z zgodnjo obravnavo. Ampak to ne bo neko delovno razmerje, bo pogodbeno razmerje z minimalnimi stroški za par ur na mesec in to je to, Mislim, da na ta način bo omogočeno staršem, da imajo neko kontaktno osebo, ki jih na osebni, človeški ravni razume, ker je pač to situacijo že doživela, in tudi nekako predelala stvari, ki jih morda nekdo, s katerimi se na začetku, kar je razumljivo, še ne more se sprijazniti z zadevami, sprejela – kakorkoli že. Mislim, da je tudi to ena dobrodošla stvar – ker tudi sama imam tako izkušnjo, da sem, recimo, ker ni bilo kam se obrniti, se obrnila na Društvo Sonček, Maribor, in tam dobila neko psihološko oporo. Poskušali smo v zakonu zagotoviti tudi sodelovanje in koordinacijo vseh treh ministrstev, kar je nekako nujno, ker ves čas govorimo in osnovni razlog za nastanek tega zakona – poleg tega, da nekateri elementi sicer obstajajo in jih je treba nadgraditi, kot so te razvojne ambulante –, poleg tega, da ti elementi obstajajo, jih je treba povezati med seboj. Bodimo pač odkriti in skleniti, da je tega povezovanja in sodelovanja med ministrstvi na tem področju je manj, kot bi bilo nujno potrebno – kako naj se najlepše izrazim. Torej, predvideli smo zakonsko predpisano sodelovanje med ministri, ki pokrivajo področja. Zakaj? Ker so ministri tisti, ki so nosilci odločanja v svojih resorjih. Predvideli smo, da morajo podpisati dogovor o tem, kako se te stvari izvajajo. Poleg tega pa smo tudi predvideli, da ugotovijo ministrstva tudi interdisciplinarno usposabljanje strokovnjakov. Zakon, to me veliko ljudi sprašuje, ali boste zagotovili dovolj strokovnjakov s tem zakonom. S tem zakonom ga ne moremo zagotoviti, izobraževanja strokovnjakov, ker to potem tudi posega na različna področja. Jasno je, da primanjkuje nevrofizioterapevtov, logopedov in še kakšnih strokovnjakov, ampak če damo vsaj en okvir ministrstvom, da skupaj z drugimi vzvodi, ki jih lahko uporabijo, na to vplivajo, če damo en okvir v zakonu, bomo s tem začeli ta proces, da se bo, upam, bolje poskrbelo za izobraževanje kadrov na tem področju, ki so nujno potrebni. To bi nekako bilo to, potem bom še v nadaljevanju povedala glede na današnjo razpravo, kaj bo [[...]] Samo to še povem. Ko smo začeli, ko sem začela ali pa začeli delati na tem zakonu, so bile želje zelo velike, da uredimo zgodnjo obravnavo ali pa in tudi celostno obravnavo, večdisciplinarno, od rojstva pa do 26. leta, ker Zakon o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami sega do 26. leta, preko polnoletnosti. Zakaj je temu tako, bi zdaj pustili. Potem pa smo ugotovili, da enostavno in tudi sama, ko se lotim nekega dela, si postavim jasen cilj, ali je možno določen cilj v realnem času realizirati. Če bi šli popravljat, spreminjat še celoten sistem usmerjanja otrok s posebnimi potrebami, je tukaj preveč deležnikov, na katere bi morali vplivati. Recimo samo, morali bi se ukvarjati z minimalnim izobrazbenimi standardi in ne vem čim še, kar je vse povezano z rednim izobraževanjem, tudi otrok s posebnimi potrebami in vseh drugih otrok. Enostavno bi bil to prevelik zalogaj, da urejamo celoten sistem, ker ga z enim tem zakonom dejansko niti ne bi mogli. Je pa mišljen ta zakon, ki je tudi baziran na pilotnem projektu zgodnje obravnave otrok s posebnimi potrebami, katerega nosilec je Ministrstvo za zdravje, ampak v sodelovanju z ministrstvom za šolstvo, za delo, družino in socialne zadeve, ki se začne izvajati 1. 7. letos in se bo izvajal v vzhodni in zahodni regiji, je podlaga za to, da ugotovimo v tem predšolskem obdobju, ki je tudi najbolj občutljivo in potrebuje največ povezave, ali se da tudi ta model, ko ga bomo preizkusili v pilotnem projektu in začeli izvajanje zakona, ali se da ta model zgodnje obravnave in obravnave v večdisciplinarnih timih, ki obstajajo v določenih centrih in so stacionarni – niso to neke komisije, ki se sestajajo po potrebi –, ali se da ta sistem usmerjanja otrok s posebnimi potrebami morda nadgraditi na podoben način. Ampak zdaj je prezgodaj, da bi se ukvarjali s celotno verigo šolanja oziroma vzgoje in izobraževanja. Mislim, da je tu treba narediti zdaj dober temelj v okviru zgodnje obravnave, poskrbeti za to, da preizkusimo te stvari, ali delujejo, in se potem nadalje lotiti sistema. Zato je bilo upoštevano predšolsko obdobje, ker je še prezgodaj za kakršnekoli dokončne diagnoze, in je po tem predšolskem obdobju mogoče določiti tudi diagnoze otrokom s posebnimi potrebami in z rizičnimi dejavniki. Model je zamišljen tako, da ga v praksi najprej preizkusimo s pilotnim projektom. Zamišljen je tako, da poveže vse storitve, ki obstajajo, in nadgradi nekatere. Še posebej je treba izpostaviti to, da od leta 2019, ko bo zakon stopil v veljavo, ne bodo več teh oddelkov, vrtcev s prilagojenim programov, sofinancirale občine, ampak jih bo od takrat dalje financirala država – to je približno milijon 800 evrov stroškov na letni ravni –, in bo od takrat naprej tudi možno bolj enakomerno razporejanje teh oddelkov po državi. Tisto, kar je mišljeno s tem zakonom, je dopolnitev, dodatek nekaterim storitvam in okrepitev timov, zagotovitev večje možnosti izvajanja storitev. Ni to zdaj čarobna palica, ki bo popravila celotno zgodnjo obravnavo in sploh morda še inkluzijo otrok s posebnimi potrebami, je pa pomemben temelj, na katerem lahko ocenimo obravnavo ne samo otrok, ampak, kar je zelo pomembno, tudi družin, in potem ugotovimo, ali je mogoče te stvari prenašati naprej, te dobre izkušnje, ki jih bomo na tem področju dobili, in potem graditi zadevo tudi za naprej, za naslednja obdobja. Strinjam se, v Sloveniji pač delamo te zadeve, kar zadeva osebe s posebnimi potrebami, tako da sprejmemo en zakon, pa sprejmemo drug zakon, pa malo popravljamo, pa še en zakon. Treba bi bilo sprejeti strategijo. Vem, da ljudje ne marajo nekih strategij in besed na splošno, pač pa neko resno strategijo, kar smo ugotavljali tudi v pogovorih s strokovnjaki, kaj želimo narediti z osebo, za katero ugotovimo, da ima posebne potrebe, od rojstva do smrti. Torej, najprej jo bomo zgodnje obravnavali, zdaj imamo usmerjanje otrok s posebnimi potrebami, ki ima tudi svoje dobre strani. Jaz sem vedno hvaležna, da ta postopek je, da ga imamo, ker imam zelo dobre izkušnje z njim, ampak je potrebno tudi nadgrajevanje. Potem pa, ko gremo iz izobraževanja, z različnimi stopnjami oziroma izobrazbenimi standardi; kaj se potem zgodi s temi osebami: ali se zaposlijo, kako prehajajo, ali lahko ali ne morejo – to je predmet, recimo, Zakona o socialnem vključevanju –, da imamo nek sistem, kaj želimo s temi osebami narediti. To bi bilo nujno potrebno in zelo dobrodošlo in na tem bomo še delali. Ampak danes smo v splošni obravnavi enega nujnega koraka, ki ga za moje pojme moramo imeti, in vesela sem, da se vas velika večina strinja, da je ta zakon potreben. Vse tisto, kar boste povedali danes, pa bomo seveda upoštevali, razmislili o tem – to je splošna razprava, ki je temu namenjena –, da tudi zakon dopolnimo in popravimo, upoštevamo predloge. Gre za nekaj, kar bo zadevalo veliko število otrok in njihovih družin. Pomembno je, da se o tem pogovorimo in tudi najdemo skupni jezik in morda seveda še kaj popravimo, da bi zadeva bila dejansko dobra za vse in dejansko izvedljiva ter imela učinek za otroke, za ljudi; tisto kar si želimo. Hvala.
Besedo ima gospa Janja Sluga, pripravita naj se mag. Bojana Muršič in gospod Jožef Horvat. Gospa Sluga, izvolite.
Hvala lepa. Ja, končno, lahko rečemo, danes imamo ta zakon na mizi, kolegica Jasna se je zelo dolgo zanj trudila. Prisostvovala sem kar na nekaj, kot jim ona reče, okroglih mizah in pogovorih na to temo in slišala vsa ta mnenja, vse te predloge, vsa ta nestrpna pričakovanja, da končno zadevo dobimo na svoje klopi. Vesela sem tudi sodelovanja Ministrstva za delo, ki je bilo, po besedah kolegice Jasne, konstruktivno, in pa tudi vsakega od 68 podpisov pod tem zakonom. To je zopet ena zgodba, kjer smo nekako združili skupaj svoje moči in mislim, tako kot sem že večkrat povedala v podobnih primerih, da je to tista prava pot in pravi način. Tako kot je rekla Jasna, ne gre govoriti, da v Sloveniji še ničesar od tega, kar sedaj tu notri sprejemamo, nimamo. Seveda neke stvari obstajajo, obstaja pa tudi vse več otrok s takšnimi in drugačnimi motnjami v razvoju z nekimi, bom rekla, dodatnimi potrebami in ta številka je, na žalost, v porastu. Kaj so razlogi za to, bi bilo na tem mestu mogoče škoda izgubljati besed. Dejstvo pa je, da takšni otroci od prvega trenutka dalje, od rojstva naprej, potrebujejo neko posebno varstvo, posebno skrb in neke dodatne spodbude, da v bistvu ta siceršnji primanjkljaj nekako nadoknadijo. Tukaj se stroka seveda strinja, da je ta odziv, ta obravnava za vsakega otroka čimprejšnja, zelo pomembna, se pravi čim bolj zgodaj. Tu je tudi bistvena poanta tega besedila, ki ga imamo danes na mizi. Kaj je še v tej celotni obravnavi pomembno? Pomembno je to, da se obravnava celotno družino. Torej, ne samo otroka, tako kot je bilo do sedaj nekako vse skupaj kocentrirano zgolj na otroka, pač pa tudi na starše in tudi na morebiti sorojence, ki se seveda tudi v takšnem primeru soočajo z nekimi vprašanji, nekimi težavami in tako naprej. Vesela sem, da je zadeva v tem zakonu urejena tako, kot je. Sicer kot je rekla Jasna, želeli bi si, da bi lahko v enem koraku, z enim zamahom uredili celotno zadevo. Tukaj se pač koncentrira na čas pred vstopom v šolo, ampak nekje je pač treba začeti. Mislim, da je to že bistven korak naprej, glede na to, kar je bilo danes rečeno in kot imamo informacije s terena. Kolegica je morala napisati celo vodič po pravicah otrok, to že veliko pove o samem stanju, v katerem se v tem trenutku zadeva nahaja. Upam, da po sprejetju tega predpisa, tega vodiča ne bomo več potrebovali ali ga ne bodo več potrebovali. Kaj je najbolj pomembno? To, da se ta vsa področja, ki sem jih sedaj naštela, med seboj povežejo. Da se vse skoncentrira na eno mesto, na eno vstopno točko, kamor se starši obrnejo, kjer dobijo vse potrebne informacije, vso potrebno podporo, kjer dobijo tudi nekoga, ki govori v njihovem imenu in zanje. Se pravi, tisto bistveno, da se ne spopadejo z zadevo sami, pač pa, da imajo nekoga, ki to počne za njih in namesto njih. Neke točke, ki smo jih že do sedaj imeli, tako kot je Jasna tudi rekla, se pravi, ne gre zadeve postavljati iz nič. Gre seveda razumsko uporabiti tisto, kar že obstaja in kar že imamo in izhajati iz tega. Ravno zaradi tega se bodo te obstoječe razvojne ambulante preoblikovale v centre za zgodnjo obravnavo, kjer se bo spremljajo, tako kot sem rekla, in otroka in celotno družino individualno, z individualnim načrtom, s predstavnikom družine in s koordinatorjem. Naloga koordinatorja je pa povezovati vse deležnike med seboj, se tudi povezati z vrtcem, s pristojnim centrom za socialno delo in nekako spremljati, usklajevati in, če hočete, v določenih trenutkih tudi spodbujati ukrepe, ki se nanašajo na tega otroka oziroma na to družino. Pomembno je, da bo ta multidisciplinarni tim sestavljen ravno iz tistih strokovnjakov, za katere danes slišimo in se pogovarjamo, da jih je mogoče premalo, da niso dostopni vsakemu otroku, da nekje so že vključeni v time, drugod pa še ne, in to so zdravnik specialist pediater, diplomirana medicinska sestra, srednje medicinska sestra, nevrofizioterapevt, delovni terapevt, klinični logoped, klinični psiholog, specialni pedagog in tako naprej. To so tisti profili, za katere danes poslušamo, da ponekod niso vključeni, da jih ni, da jih primanjkuje, in to je tisti bistveni preskok, ki bo pomenil – mislim da – nadgradnjo tega, kar imamo danes in bistveno zvišanje kvalitete storitev in obravnave, ki se jo nudi posameznemu otroku ali družini. V samem besedilu se določi tudi izvajalce storitev, ki so povezani preko koordinatorjev – tudi tega danes nimamo in tudi to se mi zdi zelo pomembno – in se hkrati tudi opredelijo storitve zgodnje obravnave, ki jih tudi danes nimamo nikjer. Center za zgodnjo obravnavo, kot sem rekla, se poveže tako z vrtcem kot tudi s pristojnim centrom za socialno delo. Pod črto bi lahko rekla samo to. Mislim, da je to za naše otroke, za naše vse otroke bistven korak naprej, bistvena pomoč staršem, bistvena pomoč celotni družini, kjer bodo res našli vse na enem mestu. Kjer bodo lahko izrazili svoje potrebe, svoje želje, kjer bodo lahko sodelovali pri oblikovanju programa, ga spodbujali, ga mogoče tudi preusmerili v določenem trenutku, vse pa v pogovoru z vsemi temi strokovnjaki, v pogovoru s koordinatorjem in v sodelovanju, kakršnega bi si želeli tudi na več drugih področjih. Hvala lepa.
Besedo ima mag. Bojana Muršič. Pripravita naj se gospod Jožef Horvat in mag. Alenka Bratušek. Izvolite, gospa Muršič.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovane kolegice, državna sekretarka! Vsem lep pozdrav! Najprej želim poudariti, da je celostna obravnava otrok v predšolski vzgoji še kako pomembna in več kot nujna, saj po več kot 20 letih prizadevanja nevladnih organizacij, da se to področje uredi tudi na zakonski ravni, zato gre na tem mestu še posebna pohvala predlagateljici, da se je končno soočila s to zelo zahtevno nalogo in pričela usklajevati ta zakon s pristojnimi ministrstvi. Moram reči, da se zahvaljujem ministrstvu za šolstvo, da je prevzelo pod svoje okrilje ta zakon, kljub temu da moram obžalovati, da dejansko Ministrstvo za zdravje na tem mestu ni pokazalo dovolj razumevanja, da bi ga vzelo pod svojo okrilje. Zakaj tako menim? Menim, da dejansko je zdravstvo tisto ključno. Še preden se otrok rodi, dejansko je spremljan v zdravstveni ustanovi. Nato ob rojstvu otroka takoj vemo oziroma zdravstveno osebje oceni, kakšno je njegovo stanje. Tako se mi zdi, da na tem mestu bi nekako to področje zgodnje obravnave otrok v predšolski vzgoji spadalo pod Ministrstvo za zdravje, vendar vsekakor je zelo pohvalno, da tudi spada pod Ministrstvo za izobraževanje, kajti v nadaljevanju od enajstega meseca dalje se otroci vključujejo v ta sistem predšolske vzgoje, v vrtčevsko obravnavo. Menim, da je to tudi dobro. Seveda gre na tem mestu tudi vključevati ministrstvo za socialo, ob vsem tem pa žal moram omeniti, da kljub temu da se bodo ta tri ministrstva vključevala, je ključno tudi Ministrstvo za finance, vsaj po moji presoji, kajti v kolikor Ministrstvo za finance ne bo zagotovilo dodatnih sredstev, ki jih bomo potrebovali za več fiziatrov, delovnih terapevtov, psihologov, logopedov, potem se nam kaj kmalu lahko zgodi, da ta zakon ostane mrtva točka na papirju, kajti tega pa si nikakor ne želim in tako, kot je že kolega v stališču poslanskih skupin povedal, tega tudi ne bomo dopustili. Predlagateljica je na začetku omenjala, da ta projekt jemlje zelo osebno, kajti je mati dveh otrok s posebnimi potrebami in vse od rojstva se sooča s problemi in še kako ve, da je vključevanje multidisciplinarno še kako pomembno. Ob tem ne gre spregledati, da je več kot 400 tisoč takšnih otrok v Sloveniji, zato je toliko bolj pomembno, da se čim prej ta zakon tudi sprejme, okrepi možnost družine, da se sooči s takšnimi problemi, da se zagotovi otrokov osebnostni razvoj, pri tem pa še ključno: da se spodbuja socialna vključenost otroka kot tudi celostne družine. Žal je Slovenija edina članica Evropske unije, ki tega nima na zakonski ravni urejenega, kljub temu da imamo nekatere določbe v Zakonu o izenačevanju možnosti invalidov, vendar pri nas še ta norma ni bila uresničena. Program zgodnje obravnave je bil v preteklosti osredotočen zgolj na otroka samega in pomoč, ki jo nudijo posamezni strokovnjaki. Izhodišče je sicer zelo spodbudno, otroku sicer omogoča, da bolje razvije svoje sposobnosti in jih ima in tudi prepreči posamezne težave, ki nastajajo ob rojstvu, vendar moramo k temu pristopiti z vsemi aktivnostmi, da poskušamo odpraviti težave. Res je pomembna zgodnja obravnava, saj se otrokovi možgani do 6. leta najbolj razvijajo, kljub temu pa ne smemo pozabiti, in temu je tudi namenjen ta zakon, da se v ta program vključi celotna družina, v kateri otrok živi. Družini bi morali ob otrokovem rojstvu pomagati pri sprejemanju novih okoliščin. Nikakor si ne znamo predstavljati, kaj doleti takšno družino, ko se ji rodi takšen otrok. Postavljena je pred dejstvo, da bo potrebno otroka vzgajati tako ali drugače, vendar pomoči nekako v sedanjem sistemu je zgolj malo oziroma nudile so jim nevladne organizacije, Društvo Sožitje in Društvo Sonček sta na tem mestu zelo pomagala tem družinam. Velikokrat se išče krivda pri samih starših, kaj se je zgodilo, da se je otrok rodil takšen, zato je toliko bolj pomembno, da pomagamo takšnim staršem, da jih postavimo na realna tla, da jim ponudimo support, da so pripravljeni sprejemati otrokovo drugačnost, in jim pomagati v teh najtežjih trenutkih. Seveda otroci so naše največje bogastvo, ne glede na to, kakšni so, zato je treba staršem pomagati, zato na tem mestu še enkrat zelo pozdravljam ta predlog zakona. Kot sem omenjala, so prvi meseci za otroka in tudi za družino najpomembnejši. Izredno pomembna je tudi ta psihosocialna pomoč družini, ki jo ta zakon predvideva, s čimer lahko upravičeno pričakujemo, da se bo stiska staršem vsaj malce omilila. Ob tem bodo nevladne organizacije še naprej pomagale z vsem svojim znanjem, ki so ga v vseh teh 20 letih njihovega prizadevanja s koristjo prenašale na starše. Zato res moram reči, da ta zakon podpiram od vsega začetka, vsekakor pa menim, da bi že moral biti sprejet bistveno, bistveno prej, kajti vsak dan, izgubljen, v otrokovem življenju lahko ima nepopravljive posledice v kasnejšem življenju. Zato je toliko bolj pomembno, da vlagamo v preventivo, zgodnje prepoznavanje, obravnavo in pravočasno ukrepanje za preprečitev zaostajanje otroka v razvoju. Kot sem že na začetku omenila, seveda ja ključna podpora oziroma v zakonu se predvideva podpora najmanj treh ministrstev, zdravstvenega, socialnega in izobraževanja. Na tem mestu še enkrat poudarjam, finančno ministrstvo bo tukaj tudi odigralo ključno vlogo. Pomembno pa je, naj zaključim, da starši opravljajo vlogo starša in ne igrajo vlogo terapevta, kajti vse prepogosto se v dandanašnjem času ob tej dani situaciji to tudi dogaja. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Jožef Horvat, pripravita naj se mag. Alenka Bratušek in dr. László Göncz. Izvolite, gospod Horvat.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Najprej želim izraziti priznanje in hvaležnost naši kolegici, dr. Jasni Murgel, da nas je pravzaprav veliko večino parlamentarcev povezala in nekako poenotila okrog Predloga zakona o celostni zgodnji obravnavi predšolskih otrok s posebnimi potrebami. Kritičnim besedam kolegice Bojane Muršič do Ministrstva za zdravje pa dodajam še kritiko na Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve. Razumem in mi v Novi Sloveniji razumemo, da ta zakon spada v nek okvir pravzaprav tudi družinske politike in tukaj res pred Evropo zardevamo, da smo edini, ki tega področja še nimamo na primeren način rešenega. Pa da ne bom samo kritičen, bom seveda ta uvod zaključil s pohvalo Ministrstvu za izobraževanje oziroma tukaj prisotni državni sekretarki dr. Andreji Barle Lakota, da je prevzela oziroma ministrstvo prevzelo v svoje okrilje ta zakon. Verjamem, nekako napovedujem, tudi 100-odstotno podporo temu zakonu. Kar se tiče Nove Slovenije, je to itak že bilo izrečeno. Kolegice in kolegi! To soboto sem imel kar dve poroki. Poročal sem dva mlada para in v priložnostnem nagovoru je tudi misel, ki se glasi: »K ustvarjanju toplega doma in družinske sreče pa bodo pripomogli tudi vajini otroci, ki so največja sreča vsakega zakona.« Otroci so naše največje bogastvo. Ne delamo razlik. Otroci so naše največje bogastvo in resnično so, če si to dovolimo, če si upamo priznati in začutiti, da v sebi nosijo veliko več, kot lahko vidimo, več od vsega, kar smo mi videli in slišali ali doživeli kot otroci. Otrok je naš največji zaklad, je neprecenljiv. Njegova vrednost je neskončna. Ne zamerite nekoliko čustvenemu temu delu mojega govora, ampak ko govorimo o otrocih, ko govorimo o otrocih s posebnimi potrebami, ko govorimo o družini, se gotovo vklopijo tudi naša čustva, če hočemo ali ne. Ko sprejemamo zakonodajo, pa mora delovati predvsem ratio. Zgodnjo obravnavo otrok z motnjami v razvoju v slovenski zakonodaji trenutno ureja, ampak ne na zadovoljiv način, zgolj Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, v katerem pa ni natančno določeno, kaj zgodnja obravnava zajema, kako je organizirana in komu je dostopna. Seveda si gotovo tisti, ki nas spremljajo, ki spremljajo ta zakon, postavljajo vprašanje, kaj pravzaprav je zgodnja obravnava in komu je namenjena; zgolj otroku ali tudi staršem oziroma družini. Evropska agencija za posebne potrebe in inkluzivno izobraževanje ugotavlja, da je zgodnja obravnava pravica vsakega otroka. Pravica vsakega otroka! Celostna zgodnja obravnava je namenjena otrokom s posebnimi potrebami in njihovim družinam, saj so prav družine tiste, ki dajo otroku s posebnimi potrebami osnovno okolje za razvoj. Obstoječa zgodnja obravnava v Sloveniji je osredotočena zlasti na zdravstveno oskrbo otroka in ne zajema celotne družine. Prav tako je obravnava otroka s posebnimi potrebami razkropljena med različne institucije, ki svojih dejavnosti ne usklajujejo. Ta zakon prinaša dobre rešitve, gotovo pa ga bodo morale na podlagi izkušenj iz praktičnega življenja, na podlagi izkušenj, ko bo ta zakon implementiran, naslednje sestave Državnega zbora prilagajati, izboljševati. Nekako se pojavlja neka paralela, ko obravnavamo ta zakon, tudi z Zakonom o osebni asistenci, ki ga je ta državni zbor na predlog Nove Slovenije sprejel na decembrski seji. Jaz sem zadovoljen, da znamo kljub nekaterim različnim ali pa zelo različnim pogledom nekakšna vprašanja, pa ko gre za človeka, stopiti skupaj in tukaj pri tem zakonu gre za človeka. Še več, gre za otroka s posebnimi potrebami.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Alenka Bratušek, pripravi naj se dr. László Göncz. Izvolite, gospa Alenka Bratušek.
Hvala in tudi v mojem imenu lep pozdrav, kolegice in kolegi! Zelo sem vesela te enotnosti, ki jo danes lahko slišimo in vidimo, in tudi sama bi si želela, da bi ta zakon v tej prvi obravnavi in tudi v nadaljevanju bil sprejet brez glasu proti. Še bolj si pa želim in še bolj bom vesela, ko bo ta zakon stopil v veljavo in začel na nek način dosegati cilje, o katerih danes tukaj vsi govorimo. Kolegica je prej omenila denar. Mislim, da država mora poskrbeti za najšibkejše, to je njena osnovna naloga – in kdo, če ne otroci, so najšibkejši člen naše družbe in kdo, če ne otroci s posebnimi potrebami? Tako denar ne more in ne sme biti problem; in da ne bo dvoma, tukaj ne govorimo o stotinah milijonov evrov, tukaj govorimo o relativno majhnih zneskih, če pogledamo državni proračun. Tudi sama sem se podpisala pod predlog kolegice Murgel, ker kdo, če ne mama otrok s posebnimi potrebami, ve, kaj potrebuje družina, kaj potrebujejo otroci, in predvsem ve, kaj danes, od tega kar bi morali, ne dobijo. Sama sem mama dveh otrok brez posebnih potreb, pa vam povem, da sem včasih rekla, da je težko, da je naporno in tako naprej, pa si verjetno, ne verjetno, gotovo ne znam niti predstavljati, kaj vse je do danes naša kolegica Jasna naredila. Zato, spoštovana kolegica, sem se z veseljem podpisala pod ta zakon, nekdo je pač moral narediti ta napor in kot sem rekla, kdo, če ne mama, ki ve, kaj ti otroci potrebujejo. Tako hvala za iniciativo, trud in – kapo dol za vse do sedaj narejeno!
Hvala lepa. Besedo ima dr. László Göncz, pripravi naj se gospod Peter Vilfan. Izvolite, gospod Göncz.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik! Spoštovana gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi! Pravzaprav skorajda k temu ni potrebno kaj dosti dodati, kar je pred mano Alenka Bratušek pač poudarila, ker v tem trenutku je najvažneje, da je ta zakon šel na svojo pot in da je pri tem izražena zelo visoka podpora. Upajmo, da bo tako tudi v fazi nadaljnjega sprejemanja. Predvsem menim, da bodo v drugem branju še marsikatere vsebinske zadeve in elementi popravljeni. Me pa veseli tudi že napovedana namera, da vsi skupaj vemo, da zaradi kompleksnosti tega vprašanja in zelo široke palete zainteresirane strokovne javnosti verjetno tega zakona ne bo mogoče v tej fazi tako izpiliti, da bodo vsa vprašanja dokončno urejena, ampak se bo to pozneje sproti nadgrajevalo. Menim, da je v tej fazi najbolj važno, da bodo ti glavni elementi pravilno zajeti. Z najine strani sploh ni bila vprašljiva podpora, glede na to, da osebno menim, da gre za nekakšen lakmusov papir družbe, razvitosti družbe, naprednosti družbe, čeprav se zavedam tega, da je v Sloveniji marsikaj parcialno že narejenega na tem področju. Torej, resda formalnopravno morda v enem zakonu to ni strnjeno, marsikatera zadeva je pa primerno rešena. Torej, mi tu Slovenije ne moremo uvrščati v neko skupino držav, ki na tem področju zelo zaostajajo. Vendar tovrstno reševanje, torej zakonsko reševanje, enovito reševanje in ta pristop je pa nedvomno zelo pomemben. Presenetil me je podatek, moram priznati, kar je gospa Murgel danes navedla, da je posredno praktično več kot 10 odstotkov prebivalstva soočenega s tem problemom; ne zgolj otroci, ampak tudi, če tu upoštevamo družine, družinske člane, ki pri tem nosijo ogromno breme. Za nadaljnjo razpravo bi opozoril zgolj na dve stvari. Prva stvar, danes se je že odpiralo vprašanje organiziranosti centrov za zgodnjo obravnavo. Vem, da se tu poskušajo najti že obstoječe organizacije ali pa vzvodi, da se nekako gradi na tem, kar je pomemben vidik in pomemben pristop. Opozoril bi zgolj na eno stvar – ne napraviti te napake, da periferijalna območja izvisijo. Predvsem socialno šibkejša območja in tisti predeli, kjer je sicer težava, gospodarsko, socialno in drugače gledano slabše, predstavljajo še večje breme za reševanje tovrstnega vprašanja. Tam, žal, otroci marsikdaj lahko ostanejo najbolj izven konteksta, kot se temu reče. Torej, na to bi posebej opozoril. Opozoril bi tudi na to, da s tem, če v tej zgodnji fazi rešujemo večino težav, ki se jih rešiti da, saj se vsi skupaj zavedamo, da marsikdaj imamo primere, ko je še vedno hendikep velikanski in ga nedvomno ne bomo mogli zakonsko urejati niti strokovno, ampak če se v tej fazi marsikatera zadeva odkrije in se pravilno naravnano tudi rešuje, obstaja tudi velika verjetnost – poznam kar nekaj primerov –, da bodo taki ljudje v poznejšem življenjskem obdobju na marsikaterem področju lahko naredili velikanske korake v prid družbe. Torej, ne le, da bodo sami uspešni na nekem področju, ampak bodo v bistveni meri prispevali k razvoju celotne družbe. Tu je ta faza in to obdobje izredno pomembno. Vesel sem, da je do tega zakona prišlo. Osebno bom izražal in dajal maksimalno podporo tudi v fazi nadaljnjega sprejemanja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Peter Vilfan. Pripravi naj se gospod Saša Tabaković.
Hvala za besedo. Najprej tudi z moje strani pozdrav predstavnicama ministrstva za izobraževanje, znanost, šport in mladino, ministrstva, ki je res ves čas sodelovalo pri pripravi tega zakona in ga tudi podpira. Tako absolutno sprejemam argumente, ki ste jih navedli glede vaše odsotnosti na začetku te seje. Še vedno pa pogrešam predstavnika Ministrstva za delo in Ministrstva za zdravje, ampak to, bi rekel takole, več pove o njih, kot pa seveda o nas. Danes ne bom veliko govoril o vsebini tega predloga zakona, ker mislim, da je bilo veliko povedano že v predstavitvah stališč poslanskih skupin. Predlagateljica oziroma prvopodpisana kolegica Jasna Murgel je o tem že govorila, pa bo zagotovo še govorila v nadaljevanju in tudi kar nekaj razprav bo zagotovo takih vsebinskih. Tisto, o čemer bi jaz rad danes nekaj povedal, so pravzaprav tiste čeri in ovire, ki velikokrat čakajo tak zakon, potem ko zapusti poslanske klopi in ta parlament. Pa bom to opisal kar na primeru. Leta 2012 sem v tem državnem zboru ugotovil, da smo mi že leta 2010 – ne mi, ampak tisti pred nami – sprejeli zakon o otrocih s posebnimi potrebami, ampak da ta zakon pravzaprav ni začel veljati. Seveda sem takoj sprožil to vprašanje, ne samo v svoji poslanski skupini, ampak tudi na pristojnem odboru in najprej dobil odgovor – veste kakšen? –, da niso pripravljene strokovne, pravne, finančne in ne vem kakšne še podlage, da bi zakon lahko začel veljati. Potem sem seveda vztrajal na tem, o tem razpravljal tudi na odboru in moram reči, da sem imel občutek, da imam veliko razumevanja s strani članic in članov tega odbora. Namreč, ob moji razpravi so vsi prikimavali. Nekateri so sicer gledali v tla, mogoče jim je bilo tudi malo nerodno, ampak pravi šok pa sem doživel, potem ko je prišlo do glasovanja. Od 18 članov, mislim, da jih je bilo 18, jih je 16 glasovalo proti temu, da bi zakon začel veljati. Samo dva, jaz in bivša kolegica Majda Potrata, pa sva glasovala za. Tako zakon seveda leta 2012 ni začel veljati. Potem je prišlo leto 2013 in če rečem temu tako, naša vlada. Tudi takrat sem takoj sprožil, seveda, to vprašanje, ponovno dobil bolj ali manj enak odgovor, da vse te že prej omenjene podlage še vedno niso pripravljene. Ja, tudi nisem dobil odgovora na vprašanje, kdo pa je tisti, ki je zadolžen za pripravo teh podlag. V glavnem, da skrajšam, med drugim sem dobil celo en dopis, v katerem je na vrhu pisalo naslednje: »Vse negativne posledice za državo, ki jih boste povzročili s svojim vztrajanjem na začetku veljavnosti zakona …« Seveda nisem popustil. Na koncu je bilo tako, da sem v nekem trenutku samo dobil sporočilo, ja, bo pač zakon začel veljati oziroma je začel veljati. Res upam, da se kaj podobnega ne bo zgodilo s tem zakonom. Zato seveda predlagam oziroma se tudi sam na nek način zavezujem, da bom vse, kar se bo s tem zakonom dogajalo, potem ko bo zapustil ta parlament, ko bo – mislim, da je postopek tak – objavljen v Uradnem listu in ko bo po 14 dneh dejansko moral začeti veljati, spremljal seveda dnevno. Predlagam, da to počnemo vsi tisti, ki smo sopodpisniki tega predloga, pa tudi tisti, ki niso sopodpisniki, pa bodo očitno ta predlog zakona podprli. Kajti sila pomembno je, da ne samo govorimo tule, kako podpiramo, ampak da se zakon tisti trenutek, ko bo to mogoče, dejansko praksi začne izvajati. Prej je bilo rečeno s strani kolegice iz SD, da bo pomembno tudi stališče Ministrstva za finance. Ja, seveda, kajti ta zakon bo imel finančne učinke. Ti finančni učinki niti niso tako majhni, ampak se strinjam s svojimi predhodniki, ti finančni učinki, bom rekel takole, sploh niso pomembni in nas v tem trenutku tudi ne zanimajo. Mogoče ni pravi izraz »nas ne zanimajo«, ampak veste, če v tej državi nismo sposobni najti denarja za izvajanje takega zakona, kot je ta, potem pa ne vem, ali sploh tako državo še potrebujemo. Tisto, kar mene veseli pri tem zakonu, je to, da Vlada podpira ta predlog zakona. To je v redu, to je super pravzaprav, ampak veste, nikoli ni Vlada tista, predsednik Vlade pa ministri, ki odločajo o tem, ali bo nek zakon šel potem v nadaljevanju po tisti poti, kakor je začrtana. Mene seveda skrbi ta izjava Ministrstva za zdravje, v kateri so, recimo, rekli, in to sem povedal že v stališču poslanske skupine, da izraza »otrok s posebnimi potrebami« v Sloveniji sploh ne poznamo in da ministrica za zdravje meni, da ne rabimo nobene posebne zakonodaje s področja otrok s posebnimi potrebami. Saj mislim, da tu pravzaprav ni kaj več dodati. Na koncu naj povem samo še to, da tudi jaz seveda govorim iz osebne izkušnje, mi, v moji družini, tako kot sem že nekajkrat rekel, dnevno živimo s to problematiko, vsak dan, vsak teden, mesec, leto in bomo tudi v prihodnje. In seveda vemo, kaj se zgodi, ko v neki družini v nekem trenutku ugotoviš, da z otrokom stvari ne gredo tako, kot si si predstavljal, da se z njim nekaj dogaja, da stvari ne tečejo v pravi smeri oziroma če skrajšano rečem, da je seveda tvoj otrok ali vaš otrok drugačen. Zato smo mi tak zakon potrebovali ne danes, ne včeraj, ne pred enim letom, ampak verjetno že pred desetimi ali dvajsetimi leti. Za nekatere od nas je sedaj že prepozno, da bi lahko tiste otroke, s katerimi smo se takrat ukvarjali in se še vedno ukvarjamo, da bi lahko šli skozi to proceduro, sem pa izredno zadovoljen in vesel, da bodo pa vsi tisti, ki se jim to dogaja danes in se jim bo zgodilo v prihodnosti, sedaj imeli seveda to možnost, da lahko skozi to celostno zgodnjo obravnavo dobijo tisto potrebno pomoč, da dobijo nasvet, da dobijo, če hočete, upanje, da je lahko življenje tudi s takimi otroci zelo v redu. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Saša Tabaković. Pripravi naj se mag. Julijana Bizjak Mlakar. Izvolite, gospod Tabaković.
Spoštovani, hvala za besedo. Kolegice in kolegi! Tudi sam bom, kot sopodpisnik, ta zakon podprl. Gre za zakon, ki natančneje opredeljuje pomoč pri prepoznavanju v prvih letih otrokovega življenja, ki je seveda usodno za njegov nadaljnji razvoj, večje oblike bioloških, telesnih, kognitivnih pomanjkljivosti, še posebej zato, ker je danes obravnava teh otrok nekako prerazpršena in zato tudi povzroča nemalo nelagodja, prvenstveno seveda otrokom, predvsem pa tudi njihovim staršem kot tudi strokovnim službam, ki se s tem pojavom profesionalno ukvarjajo. Tudi v resornem smislu je ta pojav razdeljen na tri ministrstva, zato povezovanje ima toliko večji poudarek. Slišali smo od nekaterih različne kritike na ministrstva, ki se v resnici na nek način niso dobesedno stepla med seboj, katero bo prevzelo osrednjo vlogo pri tem projektu, ki je družbeno občutljivo vprašanje. Najbolj pomembno se mi zdi, kot je že povedal kolega iz Desusa Vilfan, da mora vsako ministrstvo v resnici prepoznati, dobesedno prepoznati svojo vlogo in tudi primerno z vsemi sredstvi, ki jih imajo na razpolago, tudi ta projekt sooblikovati. Z zakonom se seveda zasleduje cilj, da se zagotovijo in nadgradijo storitve zdravstva, socialnega varstva ter vzgoje in izobraževanja za otroke s posebnimi potrebami, za otroke z rizičnimi dejavniki in seveda njihove družine v predšolskem obdobju. Poglavitne rešitve zakona so, da se bo razvojna ambulanta preoblikovala v center za zgodnjo obravnavo otrok. Gre za javno dostopno in regionalno razporejeno mrežo. Tudi zagotovila se bo na ta način z zakonom celostna obravnava za otroke s posebnimi potrebami, za otroke z rizičnimi dejavniki in njihove družine od rojstva do vstopa v šolo. Z zakonom se bo določilo izvajalce storitev zgodnje obravnave in potem tudi njihove povezave preko koordinatorja pomoči družini, ki bo zagotavljal informacije staršem in izvajalcem za posameznega otroka. Na tak način se bo tudi opredelila sama zgodnja obravnava otrok in pa način prepoznavanja in napotitve v center za zgodnjo obravnavo. Znotraj teh centrov se bodo oblikovali multidisciplinarni timi, kjer se bo tudi v nadaljevanju jasneje določila njihova naloga. Določile se bodo tudi možne vsebine individualnega načrta pomoči družini, enostavno zato, ker so potrebe za vsakega otroka seveda različne. Zdi se mi tudi dobro to, da se bodo ti centri potem s strokovnimi delavci tudi povezali z vrtci in centri za socialno delo. Mi se v tem mandatu tudi zelo veliko pogovarjamo o dolgih čakalnih vrstah in časovnih omejenosti za obravnavo v zdravstvu. Tukaj bi rad poudaril, da trenutno v razvojnih ambulantah vsako leto obravnavajo okoli 18 tisoč otrok, približno 900 na ambulanto in zaradi specifike razvoja možganov je seveda pomembno, da se z razvojno nevrološko obravnavo začne čim prej, vsaj tja do 3 meseca starosti. V razvojnih ambulantah si posledično prizadevajo, da bi otroci prišli na vrsto, na pregled v roku vsaj enega meseca, kar pa seveda potem omejuje samo število in krajša čas kontrolnih pregledov, kar posledično ni dobro, zato ker se potem tudi vse nadaljnje potrebne terapije lahko zamaknejo oziroma niso dovolj pogoste. Zato v tem smislu tudi pozdravljam zakon, ker zakon predlaga rešitev, da se, kot rečeno, potem razvojna ambulanta preoblikuje v center za zgodnjo obravnavo otrok, s čimer se potem zagotavljajo enotne vstopne točke za celostno obravnavo in se potem na tak način tudi zagotavlja tudi krajšanje časovnih razmikov pri prepotrebnih terapijah, še posebej zato, ker te vstopne točke delujejo multidisciplinarno. In to je, kot rečeno, samo ena od rešitev. Seveda je tako, da tak otrok potrebuje neko celo paleto dodatnih spodbud, da bo lahko od samega začetka nekako kompenziral ta svoj, recimo temu, prirojeni primanjkljaj, na drugi strani pa se bo tudi staršem nekako poskušalo olajšati njihov vsakdan. Tu bi rad še dodatno poudaril, da se ni pozabilo tudi na oddaljene kraje, kjer otroci ravno tako potrebujejo to obravnavo in so bili na nek način zaradi geografske lege tudi, recimo temu, zapostavljeni. Tako bodo na voljo tudi manjše regijske enote, ki bodo nekako imele dobro usposobljene terapevte, tako da se v tem smislu tudi poskuša nasloviti na to neko, če lahko tako rečem, regijsko oziroma geografsko vprašanje. Predlog zakona zagotovo ni zdravilo za vse, tega se seveda zavedamo verjetno vsi, ki danes smo prisotni na tej obravnavi. Je pa zagotovo korak, da se bo v to tematiko dejansko, tako medresorsko, predvsem pa dejansko delovno tudi zagrizlo. Mislim, da je predlagateljica kolegica dr. Jasna Murgel naredila zagotovo veliko delo, seveda ravno tako v sodelovanju z Ministrstvom za izobraževanje kot z ostalima obema ministrstvoma, tako za zdravje, kot delo, družino, socialne zadeve. Zato se mi seveda zdi več kot prav, da gre zakon tudi naprej v nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Julijana Bizjak Mlakar, pripravi naj se gospa Erika Dekleva. Izvolite, gospa Mlakar.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovane poslanke, poslanci, predstavniki ministrstva in ostali prisotni! Predlog zakona, ki ga danes obravnavamo, smo ob njegovi vložitvi v parlamentarni postopek s podpisi podprli vsi poslanci Poslanske skupine Desus. Veseli me, da je zakon usklajen še s številnimi drugimi deležniki, ki zakon podpirajo. Seveda pa je zelo pomembno, da zakon podprejo pristojna ministrstva, to je Ministrstvo za zdravje, Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport, ki sta oba v rokah stranke SMC, in Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Vlada je predlog zakona podprla, me je pa začudila zadržanost do zakona, ki je bila opazna s strani nekaterih pristojnih ministrstev. Upam, da so ti zadržki že odpravljeni. Brez ustreznega sodelovanja med ministrstvi zakon v praksi ne bo mogel zaživeti. Ministrstva imajo namreč po predlogu zakona zelo pomembno vlogo zagotovitve podzakonskih predpisov, ki bodo izvajanje zakona sploh omogočili. Da ne omenjam dodatnih finančnih sredstev, ki jih bo treba dodatno zagotoviti. V Sloveniji je okoli 40 tisoč do 60 tisoč otrok z rizičnimi dejavniki v razvoju; 7 odstotkov je nedonošenčkov, sledijo otroci z obporodnimi zapleti, infekcijami in tako dalje, okoli 8 tisoč do 12 tisoč je otrok z motnjami v duševnem razvoju, otrok s cerebralno paralizo je od 800 do tisoč 600, okoli 4 tisoč je otrok z avtizmom, od 100 do 200 otrok ima epilepsijo. Nato so še otroci z okvaro sluha in motnjo vida, otroci s prirojenimi okvarami gibalnega aparata, z razvojno motnjo koordinacije ter z motnjo v govornem razvoju. Njihovo število naj bi še naraščalo. Vse te skupine otrok se obravnava v razvojnih ambulantah. Poleg omenjenih skupin otrok se v razvojnih ambulantah obravnava tudi otroke z živčno-mišičnimi, nevrometabolnimi in drugimi nevrološkimi boleznimi ter otroke po poškodbah glave. Že dejstvo, da točnih podatkov o številu otrok s posebnimi potrebami oziroma otrok z rizičnimi dejavniki v razvoju ne poznamo, pove veliko o tem, kako se danes skrbi za to področje. Čeprav imamo v Sloveniji mrežo zdravstvenih institucij in institucij otroškega varstva, ki naj bi skrbele za to dejavnost, te na težave omenjenih otrok in njihovih staršev ne odgovarjajo v zadovoljivi meri. Na potrebo otrok in njihovih staršev v zadovoljivi meri tudi ne odgovarjajo razvojne ambulante, mentalno-higienski oddelki oziroma druge specializirane ambulante ter razvojni oddelki vrtcev v Sloveniji, ki opravljajo nekatere programe zgodnje obravnave otrok. Pomanjkljivost obstoječih zgodnjih pomoči družinam z otroki s posebnimi potrebami je tudi ta, da je pomoč zagotovljena z različnimi zakoni ali pa sploh ni zakonsko zagotovljena. Prav tako tudi ni preglednega usklajevanja potrebnih pomoči. Zato bi bilo treba povezati obstoječo mrežo razvojnih ambulant s službami in institucijami, ki delujejo na področjih socialnega varstva ter vzgoje in izobraževanja. Za celostno obravnavo otrok s posebnimi potrebami bi bilo treba bolj podrobno opredeliti klinične poti in obravnavo otrok z motnjami v razvoju in s protokoli o sodelovanju služb s področja zdravstva, šolstva in izobraževanja ter socialnega varstva. Zakon o celostni zgodnji obravnavi predšolskih otrok naj bi torej rešil težave teh otrok. Po uvedbi zakona o celostni zgodnji obravnavi predšolskih otrok s posebnimi potrebami torej ne bi bilo več sedanjega postopka usmerjanja otrok, temveč bi v centru za zgodnjo obravnavo otrok s posebnimi potrebami oziroma otrok z rizičnimi dejavniki oblikovali načrt za posameznega otroka, ki bo podlaga za pomoč otroku in družini na različnih področjih življenja. Začetna odsotnost predstavnika Vlade in vseh treh pristojnih ministrstev, ki jih čaka še veliko dela, da bi lahko zakon zaživel v praksi, je sicer nenavadna popotnica predlogu zakona, je pa opozorilo, da bo treba sodelovanje med ministrstvi še okrepiti. Ker je zgodnje otroštvo najbolj pomembno za razvoj človeka, je treba ogrožene otroke in otroke s posebnimi potrebami čim prej ustrezno obravnavati. Zato smo v Poslanski skupini Desus zakonu naklonjeni in bomo glasovali, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Erika Dekleva, pripravi naj se gospa Marija Antonija Kovačič. Izvolite, gospa Dekleva.
Hvala za besedo. Nesporno dejstvo je, to smo danes že večkrat slišali, da so prva leta otrokovega življenja najpomembnejša in da ključno vplivajo na njegov razvoj in to je verjetno še toliko bolj res, ko govorimo o otrocih s posebnimi potrebami. Ti otroci in te družine gotovo potrebujejo celostno obravnavo, ker se soočajo z nekim novim načinom življenja in v tem načinu življenja je tveganje za socialno izključenost še mnogo večja, kot je v nekih drugih primerih. Da je ustrezna obravnava otrok s posebnimi potrebami zelo pomembna, opozarja tudi Svetovna zdravstvena organizacija in zato tudi oblikovala in poslala priporočila državam za zagotovitev ustrezne obravnave oseb s posebnimi potrebami v družbi. In ta zakon tudi sledi tem priporočilom tako, da bodo imeli vsi dostop do vseh storitev in vseh sistemov, tako jim bo omogočen ustrezen razvoj. Morda je izpostavljeno predvsem področje zdravstva, saj trenutno terapije niso dovolj dostopne, obravnav imajo premalo, pa tudi te najbrž niso na dovolj visoki ravni, kar mnoge starše zato usmerja v zasebni sektor ali pa k terapevtom, ki delujejo celo na črno. V procesu celostne zgodnje obravnave imajo pomembno vlogo tudi centri za zgodnjo obravnavo in tu zakon predvideva povečanje kapacitet, kapacitete človeških virov, kar bo dodatno olajšalo dostop do teh storitev. Zakon tako povezuje že obstoječe pomoči v nek enoten sistem, saj prav to povezovanje razvojnih ambulant s službami in pa institucijami na področju zdravstva, šolstva in socialnega varstva ključnega pomena za doseganje zastavljenih ciljev. Predlog zakona zato vzpostavlja centre za zgodnjo obravnavo, kjer bodo delovali multidisciplinarni timi in predstavljali tudi vstopne točke za celostno zgodnjo obravnavo otrok, saj je nesporno, da otroci potrebujejo celo paleto nekih storitev in dodatnih spodbud, in prav je, tako je tudi varuhinja v svojem poročilu zapisala, da je vsakemu otroku dana možnost, da svoje zmogljivosti izkoristi v največji možni meri, vsekakor pa tako, da je to v njegovo največjo korist. Mene veseli, da ima zakon tako široko podporo tako s strani politike kot stroke in vseh ostalih deležnikov in predstavlja nek pomemben in prvi korak naprej. Ravno včeraj sem brala članek z naslovom Otroci daleč od enakih možnosti, v katerem družina izpostavlja svojo stisko, saj so bili kot družina z otrokom s posebnimi potrebami prepuščeni sami sebi in so morali sami iskati odgovore na vprašanja, kako učinkovito pomagati otroku, kje dobiti pravo pomoč za prav njegove težave, kako mu jih olajšati. Mamica pravi, da je v prvi fazi soočanja z dejstvom, da ima njen otrok težave v razvoju, najbolj pogrešala pomoč strokovnjakov. Ravno to je tisto, kar prinaša ta zakon, ki se bo v prihodnje gotovo še spreminjal, izboljševal, sedaj pa ponuja prvo sistemsko rešitev na tem področju in tudi z moje strani pohvala Ministrstvu za šolstvo, ki je prepoznalo potrebo, če že ne nujnost po takem zakonu, in seveda aktivno sodelovalo pri samem nastajanju. Seveda tudi hvala kolegici Jasni.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marija Antonija Kovačič, nato se pripravita še gospod Branko Zorman in gospa Irena Grošelj Košnik. Izvolite, gospa Marija Antonija Kovačič.
Hvala za besedo. Zelo kratek čas imam in sem rekla, da se oglasim samo zato, da pohvalim kolegico, ki se je opogumila in seveda z ostalimi uspela ta zakon spraviti na svetlo. Nisem se mislila posebej o vsebini zakona oglašati, pač pa sem želela nanizati nekaj svojih izkušenj iz 41-letne dobe, ki je bila posvečena samo otrokom s posebnimi potrebami. V prvem delu svojega službovanja v Mariboru sem delovala v zdravstveni organizaciji in takrat mi je bila zaupana naloga, med drugim seveda, da sem proti koncu sedemdesetih in v začetku osemdesetih leti delala z dojenčki. Res, z dojenčki od rojstva in tja do leta, leta in pol. Seveda so bile to izjemne izkušnje, ker so bili neposredno zraven starši, včasih samo mama, včasih samo ata, včasih dedek, babica. Te naveze so delovale in večkrat smo skupaj jokali, vendar so to dobre izkušnje iz tega obdobja. Moram reči, da je ena od deklic danes profesorica likovnega pouka na osnovni šoli za slušno prizadete, kar mi je v izjemno veselje in ponos. Še to naj povem, stiske, ki jih imajo starši na začetku, so izjemne, in moram reči, da mi je tudi tu uspelo dva partnerja obdržati skupaj kot družino, kar mi je tudi v veliko veselje in ponos, in še danes se z njimi srečujemo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Branko Zorman. Pripravi naj se gospa Irena Grošelj Košnik.
Hvala, gospod predsedujoči. Vnaprej se opravičujem, ker ne bom tako pozitiven, kot ste bili vsi govorci do zdaj, bom tudi obrazložil, zakaj. Za razumevanje nadaljnje debate in mojega razmišljanja naj povem, da sem tudi jaz, tako kot predlagateljica, starš otroka s posebnimi potrebami. In verjemite, če sem jaz kritičen do kakšne vsebine, potem verjetno tu nek razlog obstaja, ker nisem a priori proti ničemur oziroma če imam kakšno pripombo na nekaj, nisem a priori proti. Ker to področje zelo dobro poznam ne samo preko delovanja v parlamentu, ampak predvsem preko življenjske izkušnje zadnjih 12 let. In da ne bo potem napačno interpretirano, bi rad samo še dopolnil, da je to zakon, ki ga je predlagala predlagateljica in je sopodpisan s strani toliko in toliko poslancev in to ni SMC zakon, tako da ne bo slučajno interpretirano, da jaz nasprotujem našemu zakonu oziroma da kritiziram karkoli iz našega zakona. To je moje osebno mnenje in moje osebno razmišljanje. Iz tega naslova bom poskušal biti zelo objektiven, kar se ne nazadnje s stališča poslanca Državnega zbora od mene tudi pričakuje, ne da sprejemam zgolj samo všečne vsebine, pač pa sem do njih objektiven in z distanco racionalen. Zdaj obravnavamo področje, ki ga pokrivajo tri ministrstva. Na vsakem od teh področij, tako socialnovarstvenem področju, zdravstvenem področju kot področju izobraževanja, imamo sisteme, ki so relativno dobri in funkcionirajo relativno dobro. Občasno je problem povezava med temi sistemi. Problem je v tem, da so starši prevečkrat prepuščeni sami svoji iznajdljivosti in zbiranju informacij. Moram priznati, zopet iz osebne izkušnje, da še dandanes izvem za kakšno pravico, ki bi jo lahko izkoristili v nekem drugem obdobju starosti, za katero sploh nismo vedeli, pa obstaja že vrsto let. Poleg tega pa imamo tudi nevladne organizacije, ki se s tem področjem in družinami, kjer so otroci s posebnimi potrebami, že danes ukvarjajo in pomagajo na razne načine, kar je nedvomno zelo plemenito in pohvalno. Ta zakon ureja sistem na način, kot če bi se usedli zdaj pred prazen list papirja in napisali, kako mi vidimo rešitev tega problema, tako iz osebnih stališč kot iz pripovedovanja drugih staršev, pa tudi iz pripomb udeleženih iz organov posameznih ministrstev, in potem nastane neka zakonska rešitev. Jaz imam probleme, kot bom v nadaljevanju povedal, pri tem zakonu, da se s tem zakonom: prvič, posega na neke področne zakonodaje in se preskakuje neke čisto ustaljene sistemske rešitve, hkrati se nekomu jemlje pristojnosti, ki jih po zakonu že vrsto let ima, in se daje pooblastila nekomu, ki po nobenem zakonu teh pooblastil nima. In to je prva zadeva, ki me kot poslanca enostavno lahko zmoti. Seveda bilo je omenjeno, mislim, da je bilo omenjeno, da bo pričel teči pilotni projekt vzpostavitve enotnih vstopnih točk za celostno zgodnjo obravnavo, ki bo financirana z EU sredstvi, ki naj bi seveda pokazal s svojimi izsledki, kako naj bi ta sistem zgodnje obravnave funkcioniral in kakšne so dejansko potrebe. Dogovor, ko se je začelo o tem področju pogovarjati, je bil takšen, da se počaka vsaj delne izsledke, da ta pilotni projekt teče vsaj po leta in dejansko potem vidimo, kaj potrebujemo. Ne bom se spuščal, zakaj pilotni projekt bo stekel šele sedaj, ampak sprejemati in pisati v zakon rešitve samo na podlagi tega, kar se nam zdi, da je prav, je lahko tudi nevarno ali neodgovorno, če želite. Mi imamo že danes v Sloveniji neke prakse nekih razvojnih ambulant, ki so že danes organizirane, tako kot ta zakon predvideva. In samo potrebno bi se bilo poglobiti v ta njihov sistem, kako to funkcionira, in v sklopu obstoječe zakonodaje, v sklopu obstoječih zakonskih možnosti in v sklopu obstoječih organov urediti to, kar je. Ker če mi potrebujemo in vemo, da je premalo, ne vem, fizioterapevtskih obravnav teh otrok, potem mi zaradi tega ne rabimo zakona. Mi imamo Zdravstveni svet, pod Zdravstvenim svetom so razširjeni strokovni kolegiji, ki najprej predlagajo Zdravstvenemu svetu nekaj, ta predlaga potem ministrstvu oziroma ZZZS, ki je seveda plačnik teh storitev, in se ti timi obstoječi lahko razširijo, zato ne rabimo novega zakona. To lahko storimo že v sistemu obstoječe zakonodaje. To, da povezave med razvojno ambulanto, torej med zdravstvenimi delavci in na primer razvojnimi vrtci ali pa potem v nadaljevanju tudi šolskimi otroci, ni praksa, pa bi morala biti, je tudi dejstvo. Vem za eno razvojno ambulanto, kjer to poteka, kjer razvojni pediatri in fizioterapevti in logopedi hodijo v vrtec, hodijo v šolo in v bistvu tam pregledujejo in obravnavajo tudi te otroke. Celo več, z njimi hodijo še potem na rehabilitacijsko, to se pravi v URI Soča, ko se predpisuje nek tehnični pripomoček, na primer, in tam seveda aktivno sodelujejo. To je nedvomno primer dobre prakse. To je nedvomno nekaj, kar je možno tudi že v okviru obstoječe zakonodaje. Tudi sodelovanje z nevladnimi organizacijami. Jaz prihajam iz gorenjske regije, iz Kranja konkretno, kjer moram reči, da je sodelovanje med razvojno ambulanto in na primer Sožitjem in Sončkom izredno izredno dobro, izredno zgledno. Vsako leto prirejajo tudi kolonije večkrat letno za te otroke in tako naprej, nudijo pomoč staršem. Vse to, kar je v zakonu predvideno, da naj bi počel predstavnik družine, vse to že danes pri nas delajo te nevladne organizacije. Namesto da bi torej izboljšali obstoječi sistem in dejansko ljudi, ki so že sedaj v sistemu, samo aktivirali, da počnejo tisto, kar bi v osnovi že morali. Jaz sem ves čas že itak kritičen, na primer, do ljudi na centrih za socialno delo, ki iz pisarn izdajajo odločbe in presojajo upravičenosti, neupravičenosti nekih socialnih pravic, namesto da bi šli na teren. Saj verjetno kdaj tudi gredo, ampak se verjetno vsi strinjate, da gredo premalokrat. Tudi zaradi tega novega zakona ne potrebujemo, ker se ne bo nič spremenilo. V bistvu jim dajemo še potuho, če smo ravno na tem področju. Centri za socialno delo bodo delovali tako, kot bodo, ker pa bi v sklopu multidisciplinarnega tima na novo bil vključen še socialni delavec, bo pa on za njih opravil vse tisto informiranje, ki bi ga tako in tako oni lahko opravili že danes in ga imajo čas opraviti že danes. Nadalje me je zmotilo tudi to, in kot opravičilo, ki je bilo podano, pač ga enostavno ne kupim. Lani poleti je bila formirana delovna skupina za sistemsko ureditev celostne obravnave otrok s posebnimi potrebami, in sicer za otroke od nič do 26 let. Strinjam se, da je področje predšolskih otrok, se pravi v tej starosti, izredno pomembno, ker takrat seveda nevrofizioterapevtske obravnave, logopedske delovne terapije in vse to so sigurno takrat potrebne zelo intenzivno in definitivno pustijo posledice potem na kvaliteto življenja tega otroka. Ampak jaz vam pa zopet iz prakse povem, da veliki problemi pridejo v osnovni šoli, še večji v srednji šoli in potem naprej do 26. leta, da po 26. letu naprej niti ne razlagam. In se ne strinjam s tem, da parcialno urejamo nekaj, za kar bi mogoče bilo za porabiti nekaj mesecev več, pa bi lahko uredili celotno področje, ker otrok ne neha živeti pri 6 letih, ko gre v šolo, ampak živi do konca svojega življenja. In samo zato, da nekaj damo od sebe, in pač vzamemo tisto, kar je relativno možno urediti, to se mi enostavno ne zdi prav. Parcialno smo rešili eno skupino, ti isti otroci od 6. leta naprej pa potem padejo, in družine seveda z njimi, v nek zopet drug problem, kjer pa te koordinacije in vsega tega ne bodo imeli. Nadalje, sem že omenil, poseganje v področno zakonodajo in presojanje, kdo bo kaj delal in kdo bo kaj določal. Določanje mreže, ki je predvidena, teh centrov za celostno obravnavo, je naloženo Ministrstvu za zdravje v soglasju z Ministrstvom za izobraževanje in Ministrstvom za delo, družino, socialne zadeve. Naj vas spomnim, ker je pač to bolj moje področje, da uveljavitev novih programov odobri in predlaga Zdravstveni svet kot strokovni organ. Mi tukaj nismo strokovni, da bi lahko determinirali, kaj vse mora v nekem zdravstvenem timu biti in koliko posameznega kadra mora znotraj biti. Ta zakon preposega čez vse to in to, kar zakonsko uredi. Sprašujem se, ali bomo potem zdaj v nadaljevanju na zdravstvenem področju, zdaj ne vem, za bolnike s parkinsonovo boleznijo sprejeli svoj zakon, kjer bomo kar določili, koliko mora biti zdravnikov kje, koliko mora biti teh njihovih obravnav in tako naprej, pa da ne govorim še o drugih skupinah teh pacientov, ki jih je zelo veliko. In seveda, tudi organizacija zdravstvenega varstva se s tem zakonom spreminja. Zopet – tukaj pa moram stopiti v bran Ministrstvu za zdravje, kljub temu da sem kdaj kritičen do njih – mimo njihovega mnenja, ampak k temu še pridemo. Ne nazadnje pogrešam seveda tudi neaktivnost ZZZS – Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije, ki po uveljavitvi tega zakona bi bil največji plačnik. Za širitev teh razvojnih ambulant je predvideno nekje cirka dodatnih 4,5 milijone evrov več na leto, ki jih mora ZZZS plačati. To jih ne plača proračun in tukaj Ministrstva za finance ne potrebujemo, kot ste večkrat omenjali. ZZZS je po navadi zelo aktiven, pa zelo hitro nam pošilja kakšna mnenja. Tukaj ne vem, ali so spregledali, ker pač ni bilo čisto iz njihovega delokroga, ampak me izredno zanima seveda ta njihov feedback, pa ne gre zdaj tule samo za finance; finance se na koncu najdejo, ampak mnenje nekoga, ki pa mora plačati, bi me pa seveda izredno zanimalo. Potem je bilo rečeno, da je se seveda, ker imamo zelo čustveno področje, vsi vidimo te otroke s posebnimi potrebami in seveda zelo lahko se je identificirati in zelo je lahko tukaj nek čustveni moment vzbuditi in seveda bomo roke dvigovali za vse, kar bo s tega področja in bomo rekli, da je dobro. In prav je, da tako dojemamo to področje, samo v končni fazi mi pa moramo nekaj uzakoniti, sprejeti neko odločitev, ki pa seveda mora imeti tudi neko objektivno pokritost in neko, v končni fazi tudi, če želite, logiko. Kolega Vilfan je rekel, je izpostavil, kot da bo ta zakon rešil to, da ne bo otrok s posebnimi potrebami čakal toliko časa na zobozdravnika. Tega ta zakon ne ureja. To je problem Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki je v prihodu, in pa problem omejenih sredstev. Ta zakon tega ne rešuje. Samo, da ne bi slučajno narobe razumeli teh rešitev, ki so tukaj notri. Glede vsebine bi samo na kratko preletel. Nekaj sem že omenil. Pri predstavniku družine bi se morda samo ustavil. Od samega starta, ko smo usklajevali ta zakon, sem spraševal, kdo je ta predstavnik družine: ali je zdaj to odvetnik družine, ali je zdaj to mediator med kom, je to, ne vem, psihološka uteha. Kdo je zdaj ta predstavnik družine? Ta tekst se je sicer seveda potem v toku priprave dopolnil in piše, kaj ta predstavnik družine naj bi delal, ampak se spet sprašujem. Najprej se sprašujem o teh kriterijih, kdo lahko ta predstavnik je: nekdo, ki ima izkušnje s področja oseb s posebnimi potrebami oziroma otrok s posebnimi potrebami. Se opravičujem, ampak glede na to, da imam čast poznati raznorazne starše otrok in tudi seveda njihovi karakterji so raznorazni, ne vem ravno, kakšen plus bi morda nekateri od teh tukaj doprinesli. Na drugi strani pa imamo nevladne organizacije, ki to že itak danes počnejo, Sonček in Sožitje, na primer kot samo eni največji od teh. Glede koordinatorja, ki se ga določi iz multidisciplinarnega tima. Absolutno se strinjam, da bi moral biti v sklopu zdravstvenega doma ali pa dajmo reči v sklopu razvojne ambulante tudi socialni delavec. Absolutno! Ampak spet ta socialni delavec je potuha, praktično, centru za socialno delo, ki očitno svojega dela ne opravi tako, kot je treba, in moramo mi uvajati neko novo delovno mesto, zato da bo to potrebo pokril. To se mi ne zdi v redu. Glede še določitve protokola, kako se bodo obravnavali ti otroci, naj bi jih določil razširjeni strokovni kolegij. Naj še enkrat povem, da razširjeni strokovni kolegij nima zakonsko nobenih možnosti take zadeve v bistvu sprejemati. Zdravstveni svet kot glavni posvetovalni organ Ministrstva za zdravje je tisti, ki predlaga, razširjeni strokovni kolegij so pa le podorgani, posvetovalni nekako organi Zdravstvenemu svetu in ne moremo mi preskočiti v bistvu dveh instanc, Zdravstvenega sveta in ministrstva, ker bo razširjeni strokovni kolegij sprejemal in odločal o nečem. Jaz vem, zakaj je ta vsebina notri, ampak o tem zdajle pač ni potrebno debatirati. Zdaj pa še nekaj in s tem bom tudi končal. Včeraj oziroma predvčerajšnjem sprejeli mnenje Vlade glede tega zakona. Želel bi si, da bi bilo takšno mnenje tudi pri katerem drugem poslanskem zakonu. Ta zakon ureja področje treh ministrstev, pripravilo ga je Ministrstvo za šolstvo ministrice Maje Makovec Brenčič. V tem mnenju, kljub temu da vsi tu vemo, kakšno je bilo mnenje Ministrstva za zdravje, ne vidim niti črke od tega mnenja, pa se njim nalaga levji delež tako financiranja, kot organiziranja, kadrovskih zasedb in tako naprej. Torej najmanj, kar je, lahko rečem, da je to mnenje zelo vprašljivo. Zdaj pa za konec, kot sem rekel: pogledati dobre prakse, počakati, tako kot je bilo na začetku dogovorjeno, na prve rezultate tega pilotnega projekta, izkoristiti že zdaj zakonske možnosti, ki jih imamo – to je tisto, kar bi nedvomno hitreje prineslo to, kar želi predlagatelj s tem zakonom, pa tudi pravilno bi bilo urejeno. Ker tako kot je trenutni predlog – je pa, jasno, vsebino tega predloga zakona možno še spreminjati v toku procedure –, pa je marsikje nedodelano, nedorečeno in predvsem, če želite to neprijazno besedo, nesistemsko. Hvala.
Hvala lepa. Pred sklepnim delom dajem besedo še gospe Ireni Grošelj Košnik.
Hvala, podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka in predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Zanimivo je bilo poslušati vaše razprave, sploh na to temo, ki se tiče kar 400 tisoč otrok, lahko rečemo, če se nekoliko poigramo s številkami, tudi do milijon in pol družinskih članov. Najprej bi izrazila vse priznanje kolegici Jasni, da se je tako požrtvovalno lotila te problematike, da je vztrajala, da je ta zakon zagledal luč sveta. Vesela sem tudi, da je dobila tako učinkovito podporo pri državni sekretarki gospe Andreji Barle Lakota, da sta skupaj nekako prebijali bariere glede sodelovanja na različnih resorjih. Upam, da smo tudi sopodpisniki tega zakona dali nekaj opore, vsaj moralne, in mogoče tudi s kakšnimi mnenji, da smo danes pri tej prvi obravnavi. Jasna nas je kot mama nekoliko popeljala v svet družin, kjer morajo vsak dan živeti z otrokom s posebnimi potrebami, poudarjam, le nekoliko. Sama sem veliko o tem razmišljala, kako drugačen svet je to in da pravzaprav morajo v tem svojem mini drugačnem svetu prilagojeno funkcionirati in učinkovito funkcionirati kot posamezniki in kot družinska skupina, da lahko sklenejo vsak dan zadovoljni. Mislim, da je ravno ta podpora pri tem najbolj pomembna v tej obravnavi. Kajti, ko so družinski člani, se pravi starša, bratje, sestre, naenkrat postavljeni pred dejstvo, da so dobili sorojenca, ki ima posebne potrebe, se sigurno vsakemu podre svet, ta mali svet, ki je bil tako trden, tako predvidljiv. In ko se ta svet podre, sigurno potrebujejo vsi družinski člani, predvsem pa starši ter bratje in sestre, neko podporo, da se s tem soočijo in da se čim prej oprejo spet na svoje lastne kapacitete, ki jih imajo, da lahko čim hitreje kot skupina, kot družina normalno funkcionirajo naprej. Mislim, da je ravno to tisto, kar je do sedaj manjkalo, da je morda bil preveč parcialni, medicinsko–diagnostično–terapevtski pristop. Seveda je tudi ta pomemben, ampak, če govorimo o celostni obravnavi, govorimo tudi o psihološki podpori in ne nazadnje tudi v povezanosti z nevladnimi organizacijami in s centri za socialno delo, da se tudi nekako nudi materialna podpora in ustrezni socialni transferji taki družini. Celostna obravnava za mene pomeni tudi, da je ta pristop, ta pomoč čim bolj zgodnja. Po eni strani zaradi tega, da se družina kot skupina, kot smo že rekli, ponovno normalno vzpostavi; po drugi strani zato, ker se otrokovi možgani in celoten nevrološki in motorični ustroj plastiči nekako do šestega leta. Čim prej tukaj pristopimo, tem bolje lahko potem svoje zdrave kapacitete razvija in večja je možnost, da se tam odpravlja oziroma omili hendikep, ker je bil prirojen primanjkljaj. Sama tudi v bistvu pozdravljam to, da se začne obravnava najprej odvijati preko evropskih sredstev, se pravi Evropskega socialnega sklada, ker tukaj se bo lahko ugotovilo, katere storitve so za posamezno vrsto otrok čim bolj učinkovite. Vemo, da imamo tu opravka zelo raznovrstno populacijo, ki ima zelo različne primanjkljaje in ima zaradi tega tudi zelo različne potrebe, kaj potrebujejo. Zato je dobro, da se to v tem času testira in da se potem argumentirano tudi predoči to med drugim tudi Zdravstvenemu svetu, da lahko prouči in odobri določene zdravstvene postopke. Seveda pa mora poleg tega vzporedno s tem teči tudi ustrezna obravnava v razvojnih vrtcih, v ambulantah in psihološka pomoč, nekaj od tega pa je seveda tudi to, kar odobrava Zdravstveni svet. Torej, prva obravnava bo stekla. Vesela sem, da z enotno podporo vseh nas, poslancev in z učinkovitim razvojem še naprej, predvsem z uspešnim testiranjem in potem čim boljšo opredelitvijo vseh storitev in tudi količinsko podporo in s tem seveda tudi ustrezno podporo v zdravstveni blagajni in tudi v proračunu. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predlagateljica dr. Jasna Murgel.
Hvala lepa. Nekaj bi samo še dodala. Kar zadeva pilotni projekt. Ta je osnova za zakon, ampak ne vem; niti ni prvi primer, da bi tekel hkrati pilotni projekt pa zakon. Tudi pri vajeništvu imamo podobno situacijo, ampak ne vem, bomo počakali še kakih 15 let, da bomo sprejeli zakon morda. Ne vem, če se to komu zdi smiselno – v redu. Kar zadeva Zdravstveni svet, ki je, seveda to vem, pristojen za to, da odobri zdravstvene programe. Če pogledamo besedilo zakona, morda se to lahko in to se lahko pobere, »sredstva za financiranje zaposlitev v centrih za zgodnjo obravnavo se zagotavljajo v skladu z zakonom, ki ureja zdravstveno dejavnost oziroma z zakonom, ki ureja zdravstveno zavarovanje«. Torej, nič kaj v nasprotju s temi zakoni. Nekaj lahko povem tukaj sedaj o Zdravstvenem svetu, ki že kar nekaj let ne potrdi predloga za razširitev razvojnih ambulant s točno takim timom, kot ga predvidevamo v tem zakonu, ki ga je podal in potrdil razširjeni kolegij za pediatrijo. Vedno je nek razlog. Spet je nov predlog vložen, ki obsega tudi specialnega pedagoga in socialnega delavca, pa je že kakšen začaran krog, da se te razširitve ne odobri. Mislim, da je to nujno potrebno in da bo bistveno prispevalo k obravnavi otrok s posebnimi potrebami, tako da tukaj za mene sploh ni dvoma, kaj je potrebno in kaj ne. Kar zadeva dobro prakso. Verjamem. Ko sem se pogovarjala s starši, strokovnjaki, razvojnimi pediatri, tudi iz Kranja, Ljubljane, Maribora, obstajajo dobre prakse, ampak ne vidim razloga, zakaj jih potem ne bi uzakonili. Obstajajo nekje, na drugih področjih pa potem jih ni in predvsem pa ni ene institucionalne povezave med vsemi temi tremi področji, ki bi opravičevala oziroma dovoljevala povezovanje. Ja, lahko se povezujejo, povezujejo med seboj razvojne ambulante, vrtci in centri za socialno delo, ampak dejstvo je, da se v večini primerov, ne zato, ker pač v tej socialni zakonodaji ni dovolj podlage, da se to zgodi. In če že ugotavljamo, da obstaja dobra praksa, jo lahko prenesemo v zakonu. Ja. Nevladne organizacije, in to omenjamo tudi v gradivu zakona, so tiste, ki so izvajale zgodnjo obravnavo. Tudi mislim, da je dobro, da uzakonimo tudi to prakso, da jim omogočimo tudi na zakonski podlagi, da dobijo še morda kakšen razpis, da morda sodelujejo na tem področju, in tako dopolnijo tole zgodnjo obravnavo. Kako izboljšati obstoječi sistem? Najlažje je reči, joj bomo izboljšali to, kar že obstaja. Kako? Kje so predlogi? Tukaj je konkreten predlog, kako. Oblikovana je na predlog SDS. Takrat smo imeli, dve leti nazaj, skupno sejo Odbora za zdravstvo, mislim, da je bila, pa socialo in je bila oblikovana na podlagi sklepa tega odbora delovna skupina za celostno zgodnjo obravnavo otrok s posebnimi potrebami. Kaj je njen rezultat? Kaj? To, ugotovitev, da je, ne vem, pristojnost, to vse skupaj pristojnost ministrstva za šolstvo. To je njen rezultat. Predsednik te delovne skupine je iz Ministrstva za zdravje. Če bi mi imeli konkretne izboljšave in predloge, da se obstoječa ureditev izvaja in da je to v korist otrok s posebnimi potrebami in njihovih družin, predvsem pa je osredotočeno samo na otroka in ne na celotno družino, bi potem se že stanje izboljšalo in potem tega zakona ne bi potrebovali. Ni pa res, da čisto vse elemente imamo. Imamo na področju usmerjanja posebne odločbe, poseben postopek, ki ga bomo tukaj v postopku potem poenostavili z individualnim načrtom in brez velikega formaliziranja, ki ga bomo potem poskušali v predšolskem obdobju, da ga lahko preizkusimo tudi za nadaljnje obdobje. Center za socialno delo in njegova vloga. Smisel je, da se tim razširi. Strokovni delavec, socialni delavec bo tam, zato da zagotovi multidisciplinarno obravnavo, da ni samo poudarek na zdravstveni obravnavi. Ni za to, da bo on zdaj izdajal odločbe in ne vem kaj. Zato je, da bo zagotovil svetovanje, psihološko oporo tudi in pač tisto, kar socialni delavec počne, v timu in takrat, ko tim obravnava otroka, da je v timu tudi zraven, da na koncu koncev tudi daje oporo staršem in družini in jim svetuje. Center za socialno delo, na katerega ga bo napotil tim družino in otroka, bo opravil svoje storitve, ki jih že ima po zakonodaji, ampak tako kot kolega pravi, obstajajo storitve, za katere sem tudi jaz zdaj prvič slišala, da obstajajo, in bo s tega področja ta sodelavec tudi to lažje povezoval in pokrival in napotoval, center za socialno delo bo opravil svoje delo, ki ga že zdaj opravlja, in socialni delavec ne bo nobene potuhe dajal. Ravno predvčerajšnjim sem se pogovarjala z eno gospo iz Zdravstvenega doma v Mariboru, ki je rekla, da je sicer socialna delavka na oddelku pedopsihiatrije, ampak pomaga v zdravstvenem domu v razvojni ambulanti in kako zelo bi bilo potrebno, ker so enkrat bili že ti delavci notri, v tem timu, da bi bil socialno delavec ravno zaradi te celostne obravnave. Ko bomo prišli pa na centre za socialno delo, tam je pa vrsta drugih pomoči, ki jih določa sam Zakon o socialnem varstvu in je to potem področje socialnega varstva. Kaj smo še rekli? Kar zadeva plačevanje teh stroškov, Zavod za zdravstveno zavarovanje ni deležnik, ki bi moral tukaj notri dati v postopku kakršnokoli mnenje – verjamem, da bo dal potem v drugi obravnavi. Na koncu konca gredo sredstva tudi za Zavod za zdravstveno zavarovanje iz proračuna in to plačujemo pač vsi davkoplačevalci. Vedno imam slabo vest, ko rečem davkoplačevalci, ker nekako jaz tudi nisem v realnem sektorju, ampak dejstvo je, da je to na koncu konca državni proračun in povečanje, razširitev ambulant bi stalo, če razširimo vseh 21 ambulant, 4 milijone več. Če ob vseh stroških, ki smo jih dali, ob vsem denarju, ki smo ga dali v zdravstvo, tega denarja nimamo in če je to problem, potem res ne vem, kaj je problem v tej državi. Na koncu koncev, če bomo zagotovili boljšo zgodnjo obravnavo in tudi več terapevtov, in to je cilj tega sistema, tega zakona, bo tudi manj problemov in tudi manj stroškov pozneje s temi otroki in s temi družinami. Prilagoditev zakonodaje, v katero se posega, je predmet predhodnih določb. Drznem si misliti, trditi, da pač nekaj izkušenj na pravnem področju imam, nekaj projektov sem tudi zaključila na tem področju in stvari, ki sem si jih lotila, in to ni samo, da dam od sebe. In tudi vsi, ki smo na tem delali, nismo s tem naredili samo, da damo od sebe, ampak smo želeli, in to je namen in o tem boste potem kolegi poslanci odločali, to je namen, da zagotovimo eno povezavo med storitvami. Prva sem, ki rečem, da v Sloveniji veliko stvari obstaja; na vseh treh področjih so osredotočene na otroka in ne na družino, to je dejstvo. Sam zakon je nekako tudi prišel iz civilnega sektorja, iz teh istih nevladnih organizacij in je namenjen zagotovitvi celostne obravnave, razvojne ambulante zdaj nimajo celostne obravnave, nimajo je, ker nimajo popolnih timov, in tudi nimajo članov tima, ki niso zdravstveno osebje – delavci; torej niso multidisciplinarni. Tega nimamo in s tem zakonom bomo to zagotovili in potem individualni načrt oziroma zapisnik, če je rizični dejavnik, in to je to. Seveda imamo možnost, da v nadaljnji razpravi, v drugi obravnavi zakon amandmiramo in zagotovo ga bomo, saj še pride mnenje Zakonodajno-pravne službe, ampak govoriti, da imamo že vse, samo veste kaj, ne izvaja se. Ja, krasno! To isto Ministrstvo za zdravje govori, ja imamo pa tisto [[…]]V pravilniku o izvajanju primarne zdravstvene dejavnosti, kjer piše, da obravnava motene otroke. Oprostite! Niti tega pravilnika ni mogoče spremeniti ali kaj? Moteni! Telesno in duševno moteni otroci! Oprostite, to se vsaj da narediti! Torej, da govorimo obstaja, obstaja, samo se ne izvaja – joj, to pa res tudi staršem in otrokom zelo pomaga. Ne, ne pomaga! Imamo možnost to še popraviti in so vse pripombe dobrodošle, namen je to povezati v celoto in zagotoviti sistem, ki se bo seveda z veljavnostjo 2019 tudi nadgrajeval, bodo še izkušnje iz pilotnega projekta in to je to. Zagotoviti nekaj boljšega, povezati vse, kar imamo v boljši, celovit sistem. In to je vsa modrost, ki jo tukaj zasledujemo. Če pa bo treba, ministrstvo za šolstvo je že reklo, da bo zagotovilo tudi ta denar, da bo razbremenilo občine tega financiranja, v višini milijon 800 za razvojne oddelke vrtcev, torej s prilagojenim programom, če bo pa Zavod za zdravstveno zavarovanje moral dati kaj več, oprostite, oprostite, mislim, da lahko da. In to niti ni predvideno, da bo takoj dal za vse ambulante, ampak bo Ministrstvo za zdravje določilo mrežo skupaj z obema ministrstvoma, ki sta s tega področja pristojna za to, ker je [[…]]Zakaj dve ministrstvi? To ni poseganje v pristojnost, ampak želimo zagotoviti sodelovanje vseh treh resornih ministrstev, ki na tem področju morajo sodelovati, da obravnavamo tega otroka in to družino. In to je celotna zgodba. Upam, da bomo še skupaj vsi sodelovali pri nadaljnji obravnavi zakona in tudi kaj spremenili, strokovne smernice pa Zdravstveni svet res sprejema; mislim, ne Zdravstveni svet, razširjen strokovni kolegij.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v kateri dobi besedo še predstavnica Vlade. Dr. Andreja Barle Lakota. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Rada bi pojasnila samo to, da sem predstavljala mnenje Vlade, torej je bilo stališče, ki je bilo vam predano, stališče vseh treh ministrstev in je bilo zato korektno opisano tudi stališče Ministrstva za zdravje. Gre dejansko res za trke; tisto, o čemer govorimo, je vprašanje, ali je to urejeno že z zakonodajo, ki obstaja. Ja, res, veliko stvari je urejenih z zakonodajo, ki že obstaja, vendar v času naših pogovorov in priprave zakona smo ugotovili, da gre za trke treh sistemov in da je to problem cele zgodbe. Se pravi, da vsak zase zelo dobro vemo, kaj moramo narediti, te povezanosti pa ni. In to čutijo starši in to smo želeli s tem zakonom odpraviti. Res pa je tudi, da včasih se zdi, kot da so se neke super institucije, nadinstitucije pojavile nad parlamentarno voljo, jaz si seveda želim, da to ne bi bilo tako. Najbrž je parlamentarna volja in predstavniki ljudstva so tisti, ki morajo povedati, kje so točke, kjer je treba izboljšati sistem z davkoplačevalskim denarjem. Zato si želim, da bi v resnici v nadaljevanju postopkov izboljšali zakon tam, kjer je še treba, pa seveda tudi s tem poskusnim pilotnim projektom uredili vse potrebno za izvedbo in za izvršljivost tega zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci ste dobili besedo. Ostalo nam je pa še nekaj časa in če želi še kdo razpravljati, potem prosim, da se prijavite. To velja tudi za predlagateljico in predstavnico Vlade. Prosim za prijave. Sem narobe razumel. Hvala lepa. Zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali v sredo, 24. maja 2017, v okviru glasovanj. Prekinjam 24. točko dnevnega reda. Prehajamo na 40. TOČKO DNEVNEGA REDA – PREDLOG ODLOKA O SPREMEMBI ODLOKA O PREOBLIKOVANJU UNIVERZE V MARIBORU. Predlog odloka je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga odloka dajem besedo predstavnici Vlade dr. Andreji Barle Lakota, državni sekretarki Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport.
Najlepša hvala za besedo. Odlok o preoblikovanju Univerze v Mariboru je pripravljen zato, ker želimo upoštevati spremembo sedeža članice Univerze v Mariboru, Fakultete za elektrotehniko, računalništvo in informatiko. Novi naslov fakultete je zdaj Koroška cesta 46, Maribor. To spremembo je treba uskladiti z dejanskim stanjem in torej upoštevati v odloku. O zapisani spremembi smo obvestili tudi nacionalno Agencijo Republike Slovenije za kakovost v visokem šolstvu. Hvala.
Hvala lepa. Predlog odloka je obravnaval Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici dr. Mirjam Bon Klanjšček.
Hvala lepa. Lepo pozdravljeni! Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino je na 27. seji 10. maja letos obravnaval Predlog odloka o spremembi Odloka o preoblikovanju Univerze v Mariboru, ki ga je v obravnavo in sprejetje Državnemu zboru predložila Vlada. Zakonodajno-pravna služba je predlog odloka proučila z vidika njegove skladnosti z Ustavo Republike Slovenije, pravnim sistemom in zakonodajno-tehničnega vidika in napovedala redakcijsko spremembo 2. člena. V poslovniškem roku ni bilo vloženih amandmajev s strani kvalificiranih predlagateljev. Ker k predlogu odloka na matičnem delovnem telesu niso bili sprejeti amandmaji, Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino Državnemu zboru predlaga, da Predlog odloka o spremembi Odloka o preoblikovanju Univerze v Mariboru sprejme v predloženem besedilu. Hvala lepa.
Hvala lepa. K predlogu odloka matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, zato amandmajev ni mogoče vlagati na seji zbora. Odločanje o predlogu odloka bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v sredo, 24. maja 2017, v okviru glasovanj. S tem prekinjam 40. točko dnevnega reda. Prehajamo na 41. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ODLOKA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ODLOKA O USTANOVITVI UNIVERZE NA PRIMORSKEM. Predlog odloka je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga odloka dajem besedo predstavnici Vlade dr. Andreji Barle Lakota, državni sekretarki na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport. Izvolite.
Najlepša hvala. Razlog predlagane spremembe in dopolnitev Odloka o ustanovitvi Univerze na Primorskem je pripojitve članice Univerze na Primorskem, to je Fakultete za grajeno okolje, k članici Univerze na Primorskem, Fakulteti za matematiko in naravoslovje in informacijske tehnologije. Zaradi tega se v Odloku o ustanovitvi Univerze na Primorskem črta članica Univerze na Primorskem Fakulteta za grajeno okolje. Sprememba je bila potrjena na senatu Univerze na Primorskem in na upravnem odboru Univerze na Primorskem.
Hvala lepa. Predlog odloka je obravnaval Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici dr. Mirjam Bon Klanjšček.
Hvala lepa. Še enkrat lep pozdrav! Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino je na 27. seji 10. maja letos obravnaval Predlog odloka o spremembah in dopolnitvah Odloka o ustanovitvi Univerze na Primorskem, ki ga je v obravnavo in sprejem Državnemu zboru predložila Vlada. Zakonodajno-pravna služba je predlog odloka proučila z vidika njegove skladnosti z Ustavo Republike Slovenije, pravnim sistemom in z zakonodajno-tehničnega vidika in postavila vprašanje o potrebnosti tistih sprememb 6. člena odloka, ki se nanašajo na dodatno študijska področja. V poslovniškem roku ni bilo vloženih amandmajev s strani kvalificiranih predlagateljev. Ker k predlogu odloka na matičnem delovnem telesu niso bili sprejeti amandmaji, Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino Državnemu zboru predlaga, da Predlog odloka o spremembah in dopolnitvah Odloka o ustanovitvi Univerze na Primorskem sprejme v predloženem besedilu. Hvala.
Hvala lepa. K predlogu odloka matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, zato amandmajev na seji zbora ni mogoče vlagati. Odločanje o predlogu odloka bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v sredo, 24. maja, v okviru glasovanj. S tem prekinjam 41. točko dnevnega reda. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ORGANU IN SKLADU ZA REŠEVANJE BANK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, ki ga ni. Dobro. Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsednici gospe Vojki Šergan. Izvolite.
Hvala za besedo. Kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Odbor za finance in monetarno politiko je na 37. seji 9. 5. 2017 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o organu in Skladu za reševanje bank, skrajšani postopek, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje po skrajšanem postopku predložila Vlada. Kolegij predsednika Državnega zbora je na 89. seji sklenil, da predlog zakona obravnava po skrajšanem postopku. Odbor je sprejel naslednje gradiva: mnenje Zakonodajno-pravna službe, mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance. V skladu s 129. členom Poslovnika Državnega zbora so amandma k predlogu zakona vložile poslanske skupine SMC, Desus in SD k 5. členu. Seji odbora so prisostvovali predstavnice in predstavniki Državnega sveta, Ministrstva za finance in Zakonodajno-pravne službe. V uvodni dopolnitvi obrazložitvi je državni sekretar na Ministrstvu za finance izpostavil edini cilj predlagane ureditve, ki je v uskladitvi določb Zakona o organu in skladu za reševanje bank z določbi Zakona o reševanju in prisilnemu prenehanju bank, zlasti v delu, ki se nanaša na namenskost uporabe sredstev Sklada za reševanje bank. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je povedala, da je imela služba v pisnem mnenju pripombo k enemu členu predloga zakona, ki pa je bila z vloženim amandmajem odpravljena. Predstavnik Državnega sveta je predstavil pisno mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance, ki predloga zakona ne podpira ter ob tem izpostavil zlasti nasprotovanje obstoječemu sistemu v skladu za reševanje bank, saj se takšen način reševanja v praksi ni izkazal za učinkovitega in ni pripomogel k zavzetosti za preprečevanje slabih praks. V razpravi je poslanec iz vrst Poslanske skupine Združene levice izrazil strinjanje z izpostavljenimi ugotovitvami komisije Državnega sveta ter opozoril na nezadostnost sredstev, s katerimi sklad razpolaga, zgrešen pristop Evropske centralne banke in drugih evropskih institucij do urejanja vprašanja sanacije bančnega sektorja ter škodljiv vpliv navedenih evropskih institucij nanj ter napovedal, da v poslanski skupini predloga zakona ne bodo podprli, temveč se bodo glasovanja vzdržali. Odbor je v skladu z drugim odstavkom 130. člena Poslovnika Državnega zbora obravnaval amandma koalicijskih poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 5. členu in ga sprejel. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejeti amandma je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega je vključen sprejeti amandma. Dopolnjeni predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Hvala lepa za besedo! Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gospod državni sekretar, ki se nam je pravkar pridružil! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o organu in skladu za reševanje bank, ki je danes pred nami, je predvsem posledica sprememb Zakona o reševanju in prisilnem prenehanju bank. V zakonu o organu in skladu za reševanje bank so namreč nujne uskladitve z Zakonom o reševanju in prisilnem prenehanju bank. Najpomembnejše spremembe se nanašajo na uskladitev določb, ki urejajo namenskost uporabe sredstev sklada za reševanje bank. Sredstva sklada za reševanje bank se bodo lahko v postopku prisilne likvidacije banke uporabila za, prvič, vplačilo ustanovnega kapitala družbe za prevzem sredstev, na katero se prenesejo sredstva, pravice in obveznosti banke v postopku prisilne likvidacije. Drugič, plačilo nadomestila banki, kadar sklad kot prevzemnik prevzame sredstva, pravice in obveznosti banke, ki je v postopku prisilne likvidacije. In tretjič, odobritev posojil garancij, jamstev ali drugih oblik zavarovanja v zvezi z ukrepi prisilne likvidacije. Ko razpravljamo o skladu za reševanje bank, se glavna vprašanja nanašajo na sposobnosti sklada, da prepreči krpanje bančnega sistema bančnih lukenj in sredstev davkoplačevalcev. Seveda je potreba po reševanju bank odvisna tudi od nepravilnosti, ki se v kreditnih institucijah in v bančnem sistemu dogajajo. V Sloveniji imamo na področju nepravilnosti v bančnem sistemu žal zelo negativne izkušnje, saj so nam odpovedali vsi s tem povezani mehanizmi. Tudi uspešnost organov sojenja in organov pregona je pri obravnavi bančnih kaznivih dejanj milo rečeno nezadostna. Zdi se, kot da se v Sloveniji s preiskavo nepravilnosti v bankah resno ukvarja samo še parlamentarna preiskovalna komisija. 22. novembra lansko leto je Državni zbor glasoval o sklepu vmesnega poročila o opravljeni parlamentarni preiskavi, ki je med drugim vseboval besedilo, citiram: »Državni zbor skladno z bistvenimi ugotovitvami parlamentarne preiskave predlaga Vladi, da zakonsko in materialno zagotovi ustanovitev specializiranega sodišča za pregon bančne kriminalitete v okviru organiziranega sodstva.« Konec navedka. Za predlog sklepa je glasovalo 74 poslancev, proti ni glasoval nihče. V Novi Sloveniji smo problematiko zlorab v bančnem sistemu vzeli zelo resno in na podlagi prej citiranega sklepa predlagali novelo zakona o sodiščih, ki je v skladu s soglasno sprejetim sklepom ustanavljal specializirane sodne oddelke za obravnavo bančnega kriminalitete. Glej ga zlomka! Žal se je vladna koalicija po tem, ko smo poslanci imeli konkreten predlog na mizi, o smiselnosti specializiranega sodišča premislila in našega zakona ni podprla. Če za zlorabe v slovenskem bančnem sistemu iz preteklosti storilci ne bodo odgovarjali, je pod vprašajem tudi izboljšanje praks v prihodnosti. To pa prinaša potencialne velike pritiske na zmožnosti sklada za reševanje bank. Ker predlog sprememb zakona o organu in skladu za reševanje bank prinaša le uskladitev z Zakonom o reševanju in prisilnem prenehanju bank, predlogu zakona ne bomo nasprotovali.
Hvala lepa. Mag. Dušan Verbič bo predstavil stališče Poslanske skupine SMC. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Spoštovani poslanke, poslanci, državni sekretar, prav lep pozdrav! V decembru 2014 je bil sprejet Zakon o organu in skladu za reševanje bank. Zakon je določil, da bo Banka Slovenije prevzela naloge organa za reševanje. Hkrati se je določilo, da se ustanovni sklad za reševanje bank tudi ustanovi. Ta sklad predstavlja skupno premoženje bank, ki ga opravlja, zastopa in predstavlja Banka Slovenije. Sredstva, ki jih banke vplačajo v sklad, predstavljajo naložbo banke. Ta naložba se banki izplača ob njeni likvidaciji ali v primeru likvidacije samega sklada. Zakon je določil, da se bodo sredstva sklada lahko uporabila izključno za reševanje bank. Ta sredstva se bodo lahko uporabila le, če za njihovo uporabo obstoji javna korist. Zakon je namreč določil, da se sredstva sklada lahko uporabijo za financiranje, izvajanje izrednih ukrepov, ki jih na podlagi zakona ureja bančništvo in izreče Banka Slovenija le, če je zagotovitev sredstev sklada v zvezi z izrednimi ukrepi v posamezni banki nujna, da se zagotovi stabilnost bančnega sistema. Tako Zakon o organu in skladu za reševanje bank v tretjem odstavku 11. člena samega zakona določa namen uporabe sredstev sklada za samo reševanje bank. Sredstva sklada se lahko uporabijo kot vplačila v kapitalske instrumente premostitvene banke za namene vplačila njenega ustanovitvenega kapitala ali za zagotavljanje njene kapitalske ustreznosti, vplačila v kapitalske instrumente banke, ki so ji bili izrečeni izredni ukrepi, če se ti kapitalski instrumenti izdajo zaradi zagotavljanja kapitalske ustreznosti, ki so predhodno pokrite pretekle izgube banke. Lahko pa se uporablja tudi za posojila, garancije, jamstva in druga zavarovanja, dana premostitveni banki ali banki, ki so ji bili izrečeni izredni ukrepi, in so predhodno pokrite pretekle izgube banke. Institut premostitvene banke je kot eden od instrumentov za reševanje sedaj urejen v Zakonu o reševanju in prisilnem prenehanju bank. Zato uporaba sredstev sklada za reševanje bank za zagotovitev ustanovitvenega kapitala premostitvene banke ni več potrebna. S predlogom zakona se črtajo še preostale določbe zakona, ki se nanašajo le na zagotavljanje mehanizma financiranja reševanja v okviru enotnega sklada za reševanje. Navedeni mehanizem namreč zdaj ureja Zakon o reševanju in prisilnem prenehanju bank. Zaradi vsega navedenega bo Poslanska skupina Stranke modernega centra podprla Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o organu in skladu za reševanje bank. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Marko Pogačnik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Spoštovani državni sekretar, spoštovani kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o organu in skladu za reševanje bank ne bomo nasprotovali. Ta predlog smo podprli tudi pri njenem prvotnem glasovanju. V Slovenski demokratski stranki pa apeliramo tako na Ministrstvo za finance kot na Banko Slovenije, da sklad, ki ga upravlja, upravlja kot najboljši gospodar in pričakujemo, da bo ta sklad imel ob koncu leta pozitivno donosnost.
Gospa Marija Antonija Kovačič bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Vse prav lepo pozdravljam! Spoštovani! Predlog zakona, ki ga bomo v Poslanski skupini Desus soglasno podprli, usklajuje določbe zakona o organu in skladu za reševanje bank z določbami zakona o reševanju in prisilnem prenehanju bank, ki je bil sprejet junija 2016. Oba imata podlago v evropski direktivi o sanaciji in reševanju bank. Z njenim prenosom pa smo v Sloveniji iz objektivnih razlogov nekoliko zamujali. V veljavnem zakonu se je konec leta 2014 tako uredilo le najnujnejše. Ustanovil se je sklad za reševanje bank, določila se je premostitvena banka kot instrument za reševanje bank. Banka Slovenije je bila določena kot nacionalni organ za reševanje. S sprejetjem zakona o reševanju in prisilnem prenehanju bank junija 2016 pa je bila direktiva o sanaciji in reševanju bank dokončno prenesena v nacionalni pravni red. Zakon je razveljavil določbe ki so se nanašale na premostitveno banko ter deloma določbe, ki so se nanašale na mehanizem financiranja reševanja v okviru enotnega sklada za reševanje. Hkrati je spremenil tudi namenskost uporabe sredstev nacionalnega sklada za reševanje bank. Najpomembnejše načelo novele je načelo zagotavljanja sredstev za urejeno prenehanje bank, ki se uresničuje z možnostjo koriščenja sredstev sklada za reševanje bank v postopkih prisilnega prenehanja bank. S tem se bo ohranil dostop vlagateljev do njihovih vlog, dostop potrošnikov do osnovnih bančnih storitev. V primerih, če ne bo mogoče ohraniti dostopa do vlog, pa se bo pri plačevanju terjatev upošteval prednostni vrstni red. Kot že rečeno, gre za usklajevanje z določbami Zakona o reševanju in prisilnem prenehanju bank, zato bomo v Poslanski skupini Desus predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Janko Veber bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem tudi v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Sam zakon o organu in skladu za reševanje bank je bil ustanovljen zaradi vzpostavitve nacionalnega sklada za reševanje bank kot investicijskega sklada, v katerem je udeleženih 14 bank in 3 hranilnice. Sklad je bil ustanovljen z namenom, da se v prehodnem obdobju zagotovijo sredstva za financiranje ukrepov za reševanje bank in se s tem zmanjša izpostavljenost davkoplačevalcev morebitnim prihodnim izgubam v slovenskem bančnem sektorju. Banka Slovenije je ločeno od svojega premoženja tako od leta 2016 upravljala ta sklad. S sprejetjem zakona o reševanju in prisilnem prenehanju bank pa je treba ta zakon o organu in skladu za reševanje bank uskladiti tudi z zakonom o reševanju in prisilnem prenehanju bank zlasti glede spremembe namenskosti uporabe sredstev nacionalnega sklada za reševanje bank. S tem zakonom, ki ga danes sprejemamo, se določa, da se sredstva lahko uporabijo tudi za vplačilo ustanovnega kapitala družbe za prevzem sredstev, ustanovljene v skladu z zakonom, ki ureja reševanje in prisilno prenehanje bank in na katero se prenesejo sredstva, pravice in obveznosti banke v postopku prisilne likvidacije. S sprejetjem tega zakona govorimo o tem, da usklajujemo oba zakona in s tem želimo preprečiti nejasnosti, predvsem pa zagotoviti tudi usklajeno delovanje znotraj bančnega sistema. Upajmo, da bo sistem deloval dobro, kajti vendarle je treba v Sloveniji veliko postoriti za to, da se zaupanje v celotni sektor bančnega sistema vrne na bistveno višji nivo, kot je nekoč tudi že bil. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o organu in skladu za reševanje bank bomo v poslanski skupini podprli.
Hvala lepa. Gospod Luka Mesec bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica. Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav! Predlagani zakon je del bruseljskega projekta bančne unije, ki je za Slovenijo in za številne druge članice EU škodljiv, zato že na začetku lahko povem, da predloga ne bomo podprli. Bi pa ob tem rad še enkrat opozoril, s kakšno neverjetno lahkotnostjo vlada in koalicija potrjujeta bruseljske direktive in kako so evropske institucije in njihova bančna pravila ravno v Sloveniji zaradi takih ukrepov povzročile največjo škodo. Naj vas na kratko spomnim na potek dogodkov. Decembra 2013 je vlada Alenke Bratušek na podlagi izsiljenih stresnih testov dokapitalizirala banke z več kot tremi milijardami evrov. Vsaj tri okoliščine potrjujejo sum, da so bili ti ukrepi izsiljeni. Prvič, nižji uradniki iz Bruslja so eksplicitno zahtevali, da je treba razlastiti male delničarje. Drugič, še septembra 2013 so imele banke po mednarodnih standardih pozitivni kapital, decembra istega leta, se pravi 3 mesece kasneje pa so stresni testi pokazali ravno toliko kapitalskega primanjkljaja, da je bilo v celoti treba razlastiti vse male lastnike. In tretjič, razlika med rezultati stresnih testov po dveh metodah je odstopala za kar 45 %, medtem ko pri podobnih stresnih testih v Španiji razlike skorajda ni bilo. Posledice takšnega dogajanja nas bodo teple še 10 let. Javni dolg se je namreč povečal bistveno bolj, kot bi bilo treba, zato ni čudno, da je Slovenija po izdatkih za obresti trenutno na kar 4. mestu v Evropski uniji, čeprav je naš dolg pod povprečjem Evropske unije. Evropska komisija kljub temu Sloveniji ni odobrila niti centa pomoči, je pa zahtevala privatizacijo 15 podjetij in vseh podržavljenih bank. Vsaka približno normalna vlada bi poskušala take zahteve vsaj omiliti, če že ne odpraviti. Ta vlada pa namesto tega pohlevno prenaša evropske direktive in izvaja izsiljeno privatizacijo, pardon, razprodajo. Prodaja NKBM za 250 milijonov evrov namreč ni bila nič drugega kot razprodaja, kar je priznal celo takratni državni sekretar Dragonja. Najmanj, kar bi morala storiti Cerarjeva vlada, bi bilo, da bi zahtevala podaljšanje roka za prodajo NKBM. To sta v istem času dosegli Italija in Portugalska, konec koncev je vlada to delno dosegla v primeru NLB, vendar premier Cerar in minister Mramor tega nista naredila, dopustila sta prodajo banke špekulativnemu skladu, ki deluje preko "kaslc" podjetij v davčnih oazah. Cerarjeva vlada je neposredno zato odgovorna za oškodovanje javnega premoženja do katerega je prišlo. Medtem ko Državni zbor brez razprave krpa bančno zakonodajo, se razprodaja nadaljuje. Tokrat je na vrsti NLB. Tudi tokrat ni nobenega ekonomskega razloga za to, da se banka privatizira, sploh pa ne, da se prodaja zdaj, ko cena niti približno ne bo pokrila stroškov sanacije. Vanjo smo vložili preko 2 milijardi evrov, če odštejemo vse izdatke, zanjo bomo iztržili okoli 600 milijonov, in to celo po optimističnih predvidevanjih Vlade. Zato bom to stališče končal s pozivom Vladi, naj kot skupščina SDH prepreči razprodajo NLB. Še vedno ni prepozno, da to storite in da od Evropske komisije zahtevate, da odpravi škodljive odločbe glede privatizacije NLB in Abanke. Zakaj sem vse to govoril? Zato ker ravno s takimi uredbami, kot jih danes prenašamo v slovensko zakonodajo, moč Evropske unije, ki je neposredno odgovorna za vse, kar se v tem tekstu opisoval, nad slovenskim bančnim sistemom še povečujemo. V Združeni levici zato take politike seveda ne podpiramo.
Hvala lepa. Amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zato zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje opravili jutri v okviru glasovanj. S tem prekinjam 8. točko dnevnega reda. Prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O DOHODNINI V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložil poslanec gospod Andrej Čuš. V zvezi s tem predlogom zakona Odbor za finance in monetarno politiko predlaga Državnemu zboru sprejetje sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem podpredsednici odbora gospe Vojki Šergan za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani generalni sekretar, kolegice in kolegi! Odbor za finance in monetarno politiko je na 37. seji 9. maja 2017 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembi Zakona o dohodnini, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložil nepovezani poslanec Andrej Čuš. Seji odbora so prisostvovali predstavnice in predstavniki Ministrstva za finance, Zakonodajno-pravne službe in Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance. Odbor je bil seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, ki je predlog zakona preučila z vidika skladnosti z ustavo, pravnim sistemom in iz zakonodajnotehničnega vidika. Služba je podala nekaj pripomb, in sicer glede naslova zakona in posameznih členov ter opozorila na urejenost statusa mladega kmeta. Odboru je bilo posredovano tudi naslednje gradivo: mnenje Komisije Državnega sveta in mnenje Vlade. Uvodoma je predstavnik predlagatelja zakona pojasnil, da je cilj predlaganega zakona izvzem subvencij kot prihodek, ki se všteva v dohodninsko osnovo. Pomembna je tudi rešitev situacije mladih, ki zaganjajo kmetijsko dejavnost. Država bi jim v ta namen oprostila plačilo katastrskega dohodka za dobo treh let od prevzema kmetije. Državni sekretar na Ministrstvu za finance je pojasnil razloge, zaradi katerih Vlada predloga zakona ne podpira, in sicer glede dviga praga s 3 tisoč 500 na 5 tisoč evrov, nadalje izvzema iz obdavčitve z dohodnino vseh plačil z naslova ukrepov kmetijske politike in vseh drugih plačil, prejetih v povezavi z opravljanjem osnovne kmetijske in osnovne gozdarske dejavnosti. Tretjič, da se katastrski dohodek kmetijskih in gozdnih zemljišč, katerih lastnik je mladi kmet, mlajši od 37 let, za obdobje treh let od pridobitve lastništva ne všteva v davčno osnovo takih zavezancev. Četrtič, širitve vlaganj za investiranje v osnovno kmetijsko in osnovno gozdarsko dejavnost, tudi na nakup in gradnjo stavb za kmetijske namene. Petič, glede predloga za poseg v 154. člen Zakona o dohodnini. V razpravi so nekateri člani odbora pogrešali konkretne izračune oziroma finančni učinek subvencij na državni proračun. V odgovoru predstavnika Vlade je bilo dodatno pojasnjeno, da predlagane rešitve rušijo celoten koncept sistema DDV ter da ocene oziroma izračuni pomenijo tudi različne pristope oziroma izbire metodologije. Samo korelacijo med spremembo davka in stopnjo rasti pa je empirično težko izračunati in dokazati. Na podlagi pripomb Zakonodajno-pravne službe in mnenja Vlade je v nadaljevanju članica odbora predlagala, da odbor v skladu z drugim odstavkom 128. člena Poslovnika Državnega zbora razpravlja in odloča o predlogu sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Odbor je z 11 za in 4 proti sprejel naslednji sklep: Predlog zakona o spremembi Zakona o dohodnini, druga obravnava, ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Za predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa dajem besedo predlagatelju predloga zakona gospodu Andreju Čušu. Izvolite.
Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Zakon o dohodnini je leta 2006 kmetijske subvencije, ki niso namenjene neposredni investiciji začel vštevati kot dohodninsko osnovo. Subvencije so namenjene plačilu za izvajanje dejavnosti, navzkrižne skladnosti, dobrih kmetijskih praks in pridelave hrane. Neposredno ne predstavljajo prihodka na kmetijskem gospodarstvu, saj se subvencije porabljajo za vzdrževanje in ponovno investiranje v dejavnost. Subvencije so pri tem vezane na površino in ne na proizvodnjo oziroma proizvod, kar pomeni, da niso neposredno dohodkovno plačilo, temveč so plačilo za kmetijstvo kot dejavnost. Glavni cilj novele zakona o dohodnini, do katere sem prišel na podlagi, lahko rečem, enomesečnih aktivnosti in srečanj z mnogimi kmeticami in kmeti po Sloveniji, je predvsem v tem, da se kmetom vrne, kar je njihovega. Država razdeli subvencije v skladu z evropskim pravnim redom, potem pa jih del poberemo nazaj. Tak sistem je namenjen predvsem birokratizaciji in vzdrževanju javnih financ ter niti približno ni namenjen izboljšanju položaja slovenskega kmeta. Predlog spremembe zakona prispeva k večji konkurenčnosti in hitrejšemu napredku mladih v kmetijstvu, saj bo z oprostitvijo plačila katastrskega dohodka za obdobje prvih treh let od prevzema mladih omogočil, da v tem času izvedejo investicijski ciklus in posodobijo svoja gospodarstva. Ko je bilo povedano, da je velik poudarek tega zakona tudi na mladih kmetih, ki se odločajo, da postanejo prevzemniki, moram povedati, da je starostna struktura v slovenskem kmetijstvu zelo slaba. Samo 4 % gospodarjev je v starostni strukturi do 35. leta, kar pa za slovensko kmetijstvo predstavlja dolgoročno kar veliko grožnjo, saj je ugotovljeno, da kmetje po 50. letu starosti nekako več ne investirajo ter se ne odločajo za nove investicije v kmetijstvo, posodobitev opreme in še bi lahko našteval. Omenjeni zakon bo prispeval tudi k višjim prihodkom na kmetijah in bo tudi zmanjšal negativne vplive trgovine in tržno cenovnih nihanj na sam kmetijski sektor. Zakon bo prav tako prispeval k izboljšanju konkurenčnosti slovenskega kmetijstva, ohranjanju podeželja in h kako potrebni gospodarski rasti. Predvsem gospodarstvo je namreč tisto, ki bi moralo v prihodnje odpirati nova delovna mesta in ne samo ali pa zgolj javni sektor. Kmetijstvo je ena pomembna gospodarska panoga, kjer imamo v Sloveniji ogromno potenciala za rast in razvoj in tudi napredek predvsem na slovenskem podeželju, ki pa žal umira na obroke. Poglavitna rešitev zakona je torej odvzem subvencij kot prihodka, ki se všteva v dohodninsko osnovo. Pomembna je tudi rešitev situacije mladih, ki zaganjajo kmetijsko dejavnost. Država bi jim v ta namen oprostila plačilo katastrskega dohodka za dobo treh let od prevzema kmetije. Za zaključek. Gre za birokratsko in finančno razbremenitev vseh 70 tisoč slovenskih kmetij. Število kmetij iz leta v leto pada, in to je tudi odraz nekih zgrešenih politik na področju kmetijstva. Prav tako pa s tem zakonom sledimo tudi načelu Svetovne trgovinske organizacije, ki je na stališču, da se subvencije ne štejejo v dohodek. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa dajem besedo predstavniku Vlade gospodu Tilnu Božiču, državnemu sekretarju na Ministrstvu za finance. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke, poslanci, lepo pozdravljeni! Ta predlog predvideva več posegov v smeri povečanja olajšav ali oprostitev za zavezance, ki prijavljajo osnovno kmetijsko in osnovno gozdarsko dejavnost, za katero se dohodek praviloma ocenjuje pavšalno na podlagi katastrskega dohodka in pavšalne ocene dohodka na čebelji panj. Glede povišanja praga za dohodek iz prve stopnje pridelave lastnih kmetijskih pridelkov Vlada meni, da veljavni prag 3 tisoč 500 evrov skupnih prihodkov, ki se oproščajo dohodnine, predstavlja zgornji še sprejemljiv prag oprostitve, ki jo je mogoče upravičiti v primerjavi z vsemi drugimi dejavnostmi fizičnih oseb, ki takšne ugodnosti nimajo, saj prag predstavlja približno dohodek v višini minimalne plače ali dvakratnik minimalnega dohodka protivrednost ne tako majhnih količin proizvodov oziroma dohodek, ki ga s pavšalno ocenjenim dohodkom ne presega kar 80 % kmečkih gospodinjstev, zavezancev za dohodnino. Glede izvzema vseh plačil iz naslova ukrepov kmetijske politike, torej kmetijskih subvencij iz obdavčitve, naj pojasnim, da subvencije, ki predstavljajo nadomestilo tržnega prihodka ali dohodka po mednarodnih klasifikacijah dohodka od kmetijske dejavnosti, primeroma FAO, OECD in tako dalje, štejejo za dohodek iz dejavnosti. Mednarodne primerjave potrjujejo, da vse države Evropske unije tako kot Slovenija na tak ali drugačen način kot del pavšalne obdavčitve davčne osnove ali kot samostojen del dohodka za namen obdavčitve dohodka subvencije upoštevajo kot del dohodka kmetijske dejavnosti. Vlada Republike Slovenije zato meni, da njihova oprostitev iz obdavčitve tako z vidika zasledovanja načela obdavčitve po ekonomski moči kot z vidika enakopravne obravnave zavezancev v primerljivem dohodkovnem položaju ni primerna. Poleg tega menimo, da specifika kmetijske dejavnosti v okviru dohodnine ustrezno upoštevana in se že po veljavni ureditvi v obdavčitev ne vključujejo subvencije, namenjene kritju stroškov, ki jih izračun katastrskega dohodka ne upošteva. Na ta način se več kot polovica subvencij, ki sicer imajo naravo dohodka, a so namenjene nadomestilu dohodka za okolju prijazno pridelavo, pridelavo v težjih pogojih ali nadomestilu izpada dohodka v primeru naravnih nesreč, že sedaj v obdavčitev ne zajema. Glede zahteve za dodatno oprostitev katastrskega dohodka zemljišč v lasti ali uporabi mladih kmetov v prvih treh letih poslovanja velja pojasniti, da je mladim kmetom na razpolago več obstoječih specifičnih podpor. Tudi v trenutni evropski perspektivi so zagotovljena znatna sredstva mladim prevzemnikom kmetij. Dodelitev dodatnih olajšav v tej skupini zavezancev bi lahko pomenila neupravičeno ugodnost v razmerju do drugih fizičnih oseb, ki so na začetku opravljanja dejavnosti v podobnem položaju. Nadalje naj pojasnim, da razširitev investicijske olajšave tudi na stavbe za kmetijski namen ni skladna z načelno usmeritvijo, ki velja za vse vrste dejavnosti, da se investicijska olajšava dodeli predvsem za razvojno naravnana vlaganja, sodobno opremo in nove tehnologije, ne pa za vlaganja v zemljišča oziroma stavbe. Glede predloga za poseg v 154. člen zakona je treba pojasniti, da je v to določbo z odločbo že poseglo Ustavno sodišče, ki je ugotovilo, da je upoštevanje povprečnih namesto dejanskih zneskov subvencij neustavno, predvsem pa da je bila določba 154. člena, ki je bila urejena kot prehodna določba, do ureditve novega sistema ugotavljanja katastrskega dohodka z uveljavitvijo Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka v letu 2011 konzumirana, zato je zakon zanjo določil prenehanje veljavnosti in uporabe. V 154. člen Zakona o dohodnini zato ni več mogoče posegati. Spoštovane poslanke in poslanci! Upoštevaje navedeno, Vlada predloga zakona, kot že predstavljeno na odboru, ne podpira. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospa Vojka Šergan bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Hvala za besedo. Še enkrat lep pozdrav! Predlagatelj Predloga zakona o spremembi Zakona o dohodnini predlaga dvig praga prihodkov malega obsega prve stopnje pridelave lastnih kmetijskih pridelkov, do katerega je mogoče uveljaviti oprostitev dohodnine s 3 tisoč 500 evrov na 5 tisoč evrov. Sedanja zgornja meja je določena tako, da so primerljivi dohodki z ostalimi espeji in fizičnimi osebami z dejavnostjo enako oproščeni, zato je prag 3 tisoč 500 evrov prihodkov tista zgornja meja, ki jo lahko utemeljimo z vidika upoštevanja načela enakosti in davčnega načela obdavčenja po ekonomski moči, kot sem že omenila, vseh subjektov, espe in drugih fizičnih oseb z dejavnostjo. Predlaga pa se tudi, da se v celoti izvzamejo iz obdavčitve z dohodnino vsa plačila iz naslova ukrepov kmetijske politike in vsa druga plačila, prejeta v povezavi z opravljanjem osnovne kmetijske in osnovne gozdarske dejavnosti. Treba je omeniti, da se plačila iz naslova ukrepov kmetijske politike in druge državne pomoči, ki imajo naravo nadomestila prihodkov, vštevajo v dohodnino od leta 2005, ko so začeli razpoložljivi podatki kazati, da se delež prihodkov iz tega naslova v kmetijski dejavnosti iz leta v leto povečuje in da ta plačila predstavljajo že več 40 % dohodka kmetijske dejavnosti. Odločitev izhaja iz temeljnega ustavnega načela, da je treba zavezance v enakem dejanskem položaju obravnavati enako, ter iz davčnih načel obdavčenja po ekonomski moči in pravila Zakona o dohodnini, da se z dohodnino načeloma obdavčijo vsi realno prejeti dohodki zavezancev. Predlagatelj tudi predlaga, da se katastrski dohodek kmetijskih in gozdnih zemljišč, katerih lastnik je mladi kmet, mlajši od 37 let, za obdobje treh let od pridobitve lastništva ne všteva v davčno osnovo takih zavezancev. Treba je opozoriti, da predlagana rešitev ne sodi v 73. člen Zakona o dohodnini, ki je namenjen izvzemu zemljišč na katerih zaradi različnih okoliščin dohodka ni mogoče pridobivati, kar za zemljišča v uporabi mladega kmeta ne velja. Opozoriti je tudi treba, da se dohodnina od dohodka iz osnovne kmetijske in osnovne gozdarske dejavnosti ugotavlja vezano na zemljišča v uporabi in ne na zemljišča v lasti zavezanca. Zadnji predlog predlagatelja se nanaša na širitev vlaganja za investiranje v osnovno kmetijsko in osnovno gozdarsko dejavnosti, tudi na nakup in gradnjo stavb za kmetijske namene. Z vidika spodbujanja investicij se načeloma bolj podpirajo neposredne podpore kot uveljavljanje davčnih olajšav, saj je z neposrednimi ukrepi mogoče precej bolj ciljano in selektivno, glede na dejanske potrebe, zasledovati strateške javne cilje. Zaradi vsega navedenega podpiramo sklep, da Predlog zakona o spremembi Zakona o dohodnini ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Marko Pogačnik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani državni sekretar, kolegice, kolegi! Pred nami je mnenje glede zakona o spremembi Zakona o dohodnini, ki ga je vložil poslanski kolega gospod Čuš. V Slovenski demokratski stranki bi uvodoma protestirali proti dejanjem, ki jih izvaja koalicija, Stranka modernega centra, Desusa in Socialnih demokratov, kajti sedaj se že praviloma ponavljajo zadeve na Odboru za finance in monetarno politiko, da za tiste zakone, ki jih predlaga opozicija, eden izmed poslancev ali poslank potem sredi razprave predlaga, da je zakon neprimeren za nadaljnjo obravnavo. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da s temi ravnanji koalicija ruši temelj parlamentarne demokracije, kar je razprava. V Slovenski demokratski stranki apeliramo na vse tri vodje poslanskih skupin, da so ta dejanja nesprejemljiva. Nesprejemljiva so predvsem iz razloga, da poslanke in poslanci v parlamentu ne moremo izvajati razprave, z argumenti povedati, ali zakon podpiramo ali zakonu nasprotujemo. Še več. Predloga, ki ga je predlagala poslanka Šerganova iz Stranke modernega centra, le-ta ni niti z eno besedo obrazložila, zakaj zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da takšen odnos koalicije jasno kaže, kakšen je odnos do opozicije. Da je odnos do opozicije odklonilen. Temu v Slovenski demokratski stranki močno nasprotujemo. V Slovenski demokratski stranki nas ne moti, če glasujete proti predlaganim zakonu. Moti nas pa, da po petih minutah razprave predlagate, da je zakon neprimeren za nadaljnjo obravnavo. Kot sem že omenil, se to ponavlja na Odboru za finance in montirano politiko vedno, ko s strani opozicije pride do takšnega predloga. Žal nam je, da ne moremo danes na plenarni seji razpravljati o predlogu, ki ga je predlagal poslanski kolega Čuš.Tukaj res ne vidimo tega razloga in apeliramo še enkrat, da temelj parlamentarne demokracije je predvsem razprava. Mi vas ne moremo prisiliti, da podprete določen zakon, vendar pričakujemo pa, da bomo z razpravo, kjer bodo prevladovali argumenti, potem odločali. Žal pa danes prevladuje argument moči, ne pa moč argumenta.
Gospa Marija Antonija Kovačič bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav še enkrat vsem! Dovolite mi, da predstavim skupno stališče Poslanske skupine Desus za Predlog zakona o spremembi Zakona o davku na dodano vrednost in novelo Zakona o dohodnini. Predlagatelj se je resno zavzel za urejanje področja kmetijstva. Resnost je v tem primeru soditi samo po številu vloženih zakonskih predlogov na isto temo. Tako imamo na tej redni seji poleg današnjega predloga še dodatnih pet predlogov, ki obravnavajo identična področja. Vse ostalo pa je žal zgolj površna in nesistemska vsebina, moramo pa priznati, zelo všečna. Skrb za mlade kmete je pri vseh predlogih zgolj neresen poskus približevanja določeni interesni skupini. Kot sem omenila, zgolj poskus, nič več. Predvsem zaradi zelo ohlapnega načina urejanja zadev. Vsi predlogi zakonov poleg resnih nomotehničnih težav vsebinsko ne zdržijo nobene realne finančne konstrukcije. Enako je pri današnjem predlogu za uvedbo administrativnih olajšav in davčnih ugodnosti za mlade kmete. Predlagajo se posebni pogoji za tovrstno skupino, kot so oprostitev plačila davka in katastrskega dohodka ter različna izvzetja. Nedopustno je predvsem pa nerealno, da pri oblikovanju ali spreminjanju davčne politike izpustimo oceno finančnih posledic, ki bi jih prinesli posamezni ukrepi. Gre za, upam si trditi, sprenevedanje, saj predlagane rešitve pomenijo manj pobranega davka. Prav tako to isto ravnanje v Poslanski skupini Desus ocenjujemo za neodgovorno, saj bo predlagatelj, če že želi biti všečen, moral javnosti povedati, kako bi nadomestil finančni izpad, s katerimi tako imenovanimi protiukrepi bi nadgrajeval že obstoječi sistem davčnih ugodnosti. V Poslanski skupini Desus smo že večkrat ponovili, da si brez davčnih prihodkov in socialnih prispevkov težko predstavljamo priljubljene tvorce socialne države, ki bi zagotavljali vse potrebe državljanov. Predlagatelj je na hip pozabil tudi na enakopraven in pravičen odnos do vseh ostalih davčnih zavezancev. Vsi predhodno navedeni razlogi potrjujejo ugotovitev, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Sklepu na seji matičnega odbora bomo ponovno pritrdili tudi v Poslanski skupini Desus. Hvala.
Gospod Janko Veber bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite, gospod Veber.
Hvala za besedo in lep pozdrav v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Predlog zakona o spremembi Zakona o dohodnini vnaša zelo velike spremembe in tudi dopolnitve, čeprav v samem predlogu zakona dopolnitev ni vključena. Predvsem pa želimo najprej izpostaviti status mladega kmeta, za katerega je v predlogu zakona določena starostna meja 37 let. Žal pa ta sprememba starostne meje 37 let ni posebej opredeljena in odstopa tako od Zakona o kmetijskih zemljiščih kot tudi od Uredbe Evropskega parlamenta, ki ureja pojem mladi kmet kot osebo, ki ni stara več kot 40 let. S sprejetjem tega zakona bi krog upravičencev celo zožili glede statusa mladega kmeta, predvsem pa bi povzročili nejasnosti, ki bi močno oteževale položaj kmetijskih gospodarstev. Zakon predvideva tudi črtanje davčne osnove od dohodka iz osnovne kmetijske dejavnosti in se nanaša na 154. člen Zakona o dohodnini. Je pa, žal, treba opozoriti, da ta člen ne velja več in ga zato tudi ni mogoče novelirati, saj je bil ta člen v veljavi kot prehodno obdobje do uveljavitve Zakona o katastrskem dohodku. Ko smo Zakon o katastrskem dohodku sprejeli, je bil dejansko tudi ta 154. člen konzumiran v Zakonu o katastrskem dohodku. Tu bi samo spomnil na razprave, ko smo se pogovarjali o uvedbi novega Zakona o katastrskem dohodku, je bila ugotovitev pravzaprav vseh, da ta prinaša predvsem v prvi fazi veljavnosti tega zakona ugodnejše pogoje za kmetijska gospodarstva, kot so bili uveljavljeni pred sprejetjem novega Zakona o katastrskem dohodku. Pri ostalih vsebinah, ki govorijo o izključitvi subvencij, ki imajo naravo dohodka iz osnovne kmetijske in gozdarske dejavnosti, pa bi prišlo do diskriminatorne obravnave zavezancev in se s tem odpira tudi vprašanje ustavne spornosti morebiti sprejetih takšnih rešitev, predvsem v primerjavi s kmetijami, ki ugotavljajo dohodek iz kmetijske dejavnosti s knjigovodstvom. Tisti, ki redno vodijo knjige, bi pri tem zagotovo bili v diskriminatornem položaju. Pri tem pa ni odveč opozoriti tudi na to, da bi z različnim statusom znotraj položaja kmeta, ki bi nastal s sprejetjem tega zakona, po vsej verjetnosti prišlo tudi do tega, da bi imeli probleme pri podjetnikih in drugih, ki kot pravne osebe opravljajo dejavnost. Tako lahko ugotovimo, da pri obstoječem pragu za prvo predelavo lastnih pridelkov, ki je izvzeta iz obdavčitve – ta prag je v višini 3 tisoč 500 evrov – je ta prag povsem primerljiv na primer s pragom oprostitve davka za osebno dopolnilno delo, ki je pri 3 tisoč 150 evrih na leto. Trenutne rešitve so nekako skladne, usklajene in moramo biti zato zelo previdni, preden posegamo v davčni sistem, da ne povzročimo dodatnih nejasnosti, predvsem pa diskriminatorne obravnave posameznih zavezancev. Vse to so razlogi, zaradi katerih smo tudi na seji matičnega delovnega telesa glasovali za sklep, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Gospod Luka Mesec bo predstavil stališče Poslanske skupine Združene levice.
Hvala za besedo. Lep pozdrav! Jaz se bom opredelil v imenu naše poslanske skupine kar do celotnega paketa zakonov, ki jih je predlagal nepovezani poslanec Andrej Čuš. Nepovezani poslanec Andrej Čuš je vložil pet manjših zakonodajnih sprememb, katerih namen naj bi bil izboljšati stanje slovenskega kmetijstva. V Združeni levici se s predlagateljem sicer strinjamo glede ocene slabega stanja v kmetijstvu, vendar tega paketa zakonov ne bomo podprli. Naj se najprej opredelim do novel Zakona o davku na dodano vrednost in Zakona o dohodnini. S tema dvema zakonoma predlagatelj želi znižati davke kmetom. V Združeni levici načeloma ne nasprotujemo spreminjanju davčnih stopenj in pragov obdavčitve z namenom spodbujanja večje kmetijske pridelave, menimo pa, da morajo biti finančni učinki ovrednoteni, ki pa v teh dveh zakonih niso. Manjkata torej tako analiza stanja kot ocena posledic sprejetja teh dveh zakonov. Novela Zakona o Kmetijsko-gozdarski zbornici, s katero bi kmetijsko zbornico spremenili v zasebno inštitucijo, iz katere bi izpadli interesi vseh srednje velikih in malih kmetov, je za Združeno levico povsem nesprejemljiva. Novela Zakona o kmetijskih zemljiščih pa zakon usklajuje s podzakonskimi akti, čeprav bi morali biti ravno obratno, in daje mlade kmete na prvo mesto pri prednostnem nakupu kmetijskih zemljišč. S tem jih postavlja celo pred kmete, katerim kmetijska dejavnost pomeni edino in glavno gospodarsko dejavnost, kar v primeru, da to velja tudi za mladega kmeta, tako in tako pač je in je prvi na prednostni listi. V drugem primeru, se pravi, da to ni, pa ni pošteno do kmeta, ki se zgolj in izključno preživlja s kmetijstvom. Z novelo Zakona o skladu kmetijskih zemljišč pa se ne strinjamo tudi zato, ker predlaga črtanje določbe, po kateri se lahko na zemljiščih, s katerimi gospodari sklad, če ne gre za območje naravnih vrednot in zavarovana območja, neodplačno prenese lastninska pravica na občino pod pogojem, da je izkazan javni interes za gradnjo objektov športa, zdravstva, šolstva, socialnega varstva, znanosti, kulture in tako naprej. To bi zdaj bilo črtano, ampak s tem se ne moremo strinjati. V zvezi z zadnjim zakonom, to je Zakonom o javnem naročanju, pa moram povedati, da smo v Združeni levici že ob sprejemanju tretjega novega zakona o javnem naročanju opozarjali, kje je največji problem. Nov zakon je sicer prinesel boljše rešitve, preusmeril je bistvo naročanja iz izključno fokusiranja na najnižjo ceno in določil nekatere omejitve za podjetja, ki ne spoštujejo delavskih pravic. A vse te pozitivne rešitve imajo skupen problem, in to je beseda »lahko«, torej v zakonu ni nobene obveze. Andrej Čuš to pravilno prepoznava in v 71. členu besedo »lahko« spreminja v besedo »mora«, s čimer se strinjamo, vendar pa samo ta sprememba, in to smo opozarjali že pri prejšnji obravnavi, ne bo imela želenega učinka, če se ne spremeni tudi 84. člen, ki natančno določa, kaj so merila za oddajo javnega naročila. Ko smo ob sprejemanju Zakona o javnem naročanju v Združeni levici predlagali te spremembe, predvsem 84. člena, se je predlagatelj tokratne novele pri glasovanju, zanimivo, vzdržal. V Združeni levici se zavedamo pomena kmetijstva. Na slabo smo in skozi opozarjamo na pristojnem odboru in tudi predlagamo rešitve v obliki amandmajev k zakonom, ki so predlagani. Vsekakor je treba nekaj storiti, da se zaustavijo negativni trendi padanja samooskrbe in opuščanja kmetij, vendar pa menimo, da gre v primeru tega paketa zakonov za precej nepremišljene in na nekaterih točkah tudi škodljive posege obstoječe zakonodaje, ki bi celo odpravljali že dosežene nivoje pravic in standardov v tej državi. To pa sta glavna razloga, zakaj paketa zakonov ne moremo podpreti.
Zadnje stališče bo v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov predstavil gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Predlog novele Zakona o dohodnini, ki ga je podpisal kolega Andrej Čuš, prinaša nabor ukrepov, ki bi za slovensko podeželje in za slovenskega kmeta prinesli veliko dobrega. Če si predlog podrobneje pogledamo, ugotovimo, da prinaša izvzem dohodkov, ki so izplačani za ukrepe kmetijske politike iz plačila dohodnine, zvišanje meje za določitev majhnega obsega prve stopnje predelave iz naslova dopolnilne dejavnosti na kmetiji s 3 tisoč 500 evrov na 5 tisoč evrov – dohodek iz okvira teh dejavnosti se dohodnine oprošča, izvzem podpor in subvencij za kmetijstvo iz plačila dohodnine, triletno oprostitev plačila katastrskega dohodka za mlade kmete ob prevzemu kmetije, upoštevanje vlaganja v kmetijske stavbe kot olajšavo za investicije v osnovno kmetijsko in osnovno gozdarsko dejavnost, izvzem dodatka v deležu subvencij na površino kmetijskega zemljišča pri izračunavanju katastrskega dohodka. V Novi Sloveniji ocenjujemo, da so predlagane rešitve na mestu, zato jih podpiramo. Slovensko podeželje je iz leta v leto bolj zaraščeno, bolj zapuščeno in ima vedno manj ljudi. Mladi se težko odločajo za prevzem kmetij, saj so davčne in administrativne zahteve pogosto prevelika ovira, zato se mladi lažje preusmerijo v kakšne druge poklice. Pogosto se zdi, da se mora kmet ob svojem težkem, nepredvidljivem in odgovornem delu zaradi več tisoč predpisov na področju kmetijstva izkazati tudi kot dober pravnik. Da tukaj ne omenjam klimatskih sprememb oziroma raznih neurij, ki močno vplivajo na prihodek kmetijskih gospodarstev, saj je praktično kmetova tovarna na odprtem, je praktično pod milim nebom, če smem tako reči. Tukaj bi država lahko marsikaj naredila. Naj samo omenim obrambo pred točo, recimo v Pomurju te obrambe sploh ni, kot da je enostavno država na to pozabila. Ampak to zdaj ni tema tega zakona. Krščanski demokrati ob tem trdimo, da so za prihodnost slovenskega podeželja davčne razbremenitve mladim, ki se odločajo za prevzem kmetije, zelo dobrodošle. Žal pa so kmetje namesto davčne in administrativne razbremenitve od te vlade in te koalicije prejeli le zahtevo za uvedbo davčnih blagajn. Prav zato smo v Novi Sloveniji že predlagali, da se kmetije, ki opravljajo dopolnilno dejavnost z manj kot 15 tisoč evrov letnega dohodka, oprosti uporabe davčnih blagajn. Dopolnilna dejavnost kmetij pogosto pomeni ohranjanje različnih tradicij, izdelkov, pomembnih rokodelskih in drugih znanj, povečuje ponudbo lokalnih izdelkov ter posledično bogati življenje v naših lokalnih skupnostih, obenem pa kmetijam daje možnost dodatnega razvoja in prenosa znanj na nove generacije. Žal tudi ta naš predlog ni dobil podpore vladne koalicije. Krščanski demokrati smo razočarani, da je koalicija za to novelo zakona predlagala in na matičnem delovnem telesu izglasovala sklep, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. V Novi Sloveniji bi namreč bili veseli vsakega predloga in razprave o položaju slovenskih kmetov. Žal pa v vladni koaliciji te volje očitno ni prav veliko, kar je velika škoda tudi za razvoj slovenskega podeželja. V Novi Sloveniji bomo zato glasovali proti predlogu sklepa, da Predlog zakona o spremembi Zakona o dohodnini ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasovali bomo proti predlogu tega sklepa, ker smo za mlade kmete. In kdor je za mlade kmete je tudi za kmete upokojence in upokojence nasploh.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali v okviru glasovanj v sredo, 24. 5. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O DAVKU NA DODANO VREDNOST. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložil poslanec Andrej Čuš. V zvezi s tem predlogom zakona Odbor za finance in monetarno politiko predlaga Državnemu zboru sprejetje sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem podpredsednici odbora gospe Vojki Šergan za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni še enkrat. Odbor za finance in monetarno politiko je na 37. seji 9. 5. 2017 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembi Zakona o davku na dodano vrednost, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložil nepovezani poslanec Andrej Čuš. Seji odbora so prisostvovali predstavniki Ministrstva za finance, Zakonodajno-pravna služba, Komisija Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance. Odbor je bil seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, ki je predlog zakona proučila z vidika skladnosti z ustavo, pravnim sistemom in z zakonodajnotehničnega vidika. Služba je podala nekaj pripomb, in sicer glede naslova zakona in posameznih členov ter opozorila na urejenost statusa mladega kmeta. Odboru je bilo posredovano tudi mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance in mnenje Vlade. Uvodoma je predstavnik predlagatelja zakona pojasnil, da je cilj predlaganega zakona uvedba višje meje prihodka za obvezno vodenje knjigovodstva ter izvzem mladih prevzemnikov kmetij iz obdavčitve za obdobje treh let od prevzema kmetije. Pomemben je tudi prispevek reševanja eksistenčne situacije mladih, ki zaganjajo kmetijsko dejavnost, in izboljšanja starostne strukture kmetijskega sektorja. Državni sekretar na Ministrstvu za finance je pojasnil razloge, zaradi katerih Vlada predloga zakona ne podpira, in sicer da sta mejna zneska 50 tisoč evrov obdavčljivega prometa in 7 tisoč 500 evrov katastrskega dohodka, nad katerima sta obe kategoriji malih davčnih zavezancev obvezno vključeni v sistem DDV, primerljiva. Kot katastrski dohodek se štejejo vsi dohodki v zvezi z osnovno kmetijsko in osnovno gozdarsko dejavnostjo na kmečkem gospodinjstvu, kot jih določa zakon, ki ureja dohodnino. V izračunu praga se upoštevajo vsi obdavčljivi dohodki kmečkega gospodinjstva iz naslova osnovne kmetijske in osnovne gozdarske dejavnosti. Dvig praga katastrskega dohodka za kmečka gospodinjstva na 15 tisoč evrov bi postavil v slabši položaj druge male davčne zavezance, ki so oproščeni obračunavanja in plačevanja DDV do praga obdavčljivega prometa 50 tisoč evrov. Zato bi bilo posledično treba dvigniti zadevni prag tudi za te zavezance. Prag 15 tisoč evrov katastrskega dohodka bi namreč teoretično pomenil že nad 100 tisoč evrov obdavčljivega prometa. Davčna politika je eden od pomembnejših kazalcev privlačnosti poslovnega okolja in je lahko eno izmed orodij za stimuliranje gospodarstva kot celote. Kljub navedenemu pa davčna politika ne more in ne sme biti ključni kazalec privlačnosti poslovnega okolja določene države, temveč lahko predstavlja le podporo drugim ukrepom za zagotavljanje privlačnega poslovnega okolja. V razpravi so nekateri člani odbora izrazili svoje nerazumevanje nasprotovanju zakona, saj naj bi višji prag pomenil tudi večji davčni izplen za državni proračun in pogrešajo konkretne izračune, kot je bilo to že v primeru obravnave predloga zakona o dohodnini. Na podlagi pripomb Zakonodajno-pravne službe in mnenja Vlade je v nadaljevanju članica odbora predlagala, da odbor v skladu z drugim odstavkom 128. člena Poslovnika Državnega zbora razpravlja in odloča o predlogu sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Odbor je z 12 za in 2 proti sprejel naslednji sklep: Predlog zakona o spremembi Zakona o davku na dodano vrednost, druga obravnava, ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Za predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa dajem besedo predlagatelju predloga zakona gospodu Andreju Čušu. Izvolite.
Kolegice in kolegi, še enkrat lep pozdrav! Predstavniki Vlade! Na tej točki in tudi v prejšnji točki je bilo veliko razprav o nekem ugodnem poslovnem okolju, odpiranju nekih novih delovnih mest predvsem v gospodarstvu. Zato je na mestu tokrat tudi vprašanje, če krize več ni, tako kot govori koalicija, kdaj bo potem Vlada odpravila zvišanje davka na dodano vrednost obeh stopenj na predkrizno raven. Ko človek posluša te razprave in ko se delijo neki bombončki, vsaka stranka za svoj bazen volivk in volivcev, človek pač dobi občutek, da so gospodarstveniki, podjetniki, kmetje in ljudje, ki ustvarjajo v realnem sektorju, za vas razredni sovražniki. Zato še enkrat ponavljam vprašanje: Kdaj bomo vrnili obe stopnji davka na dodano vrednost na predkrizno raven? Kot je že bilo povedano, vložil sem tudi novelo Zakona o davku na dodano vrednost, tokrat z večjim poudarkom na slovenskem kmetijstvu. Ko se pogovarjaš kot politik, poslanec, kot državljan s kakšnim kmetom in ga vprašaš, kaj bi si želel, da se v Sloveniji izboljša, uredi, veliko ljudi predvsem na Štajerskem, od koder tudi sam prihajam, reče, da najboljše bi bilo, da bi skopirali zakonodajo sosednje Avstrije in pri nas bi vse funkcioniralo. Ne pa, da imamo iz dneva v dan vse več birokratskih ovir, novih predpisov, in ko se posameznik odloči, da bo kmet, se mu že zdi, da mora opraviti kakšen doktorat ali pa magisterij prava, da bo razumel vse to, kar imamo sprejeto. Tudi ta predlog, ki je bil vložen, sledi vzoru in principom urejanja davčne politike za kmete v Avstriji. Tukaj bi tudi opozoril, da je v lanskem letu kar 800 kmetij bilo prisiljenih vstopiti v sistem za obračun davka na dodano vrednost. S tem zakonom kakor tudi s prejšnjim zakonom o dohodnini želim pomagati predvsem majhnim kmetijam, družinskim kmetijam, ki so temeljnega pomena za ohranitev slovenskega podeželja, ki z novimi ovirami, po drugi strani pa z omejitvijo sredstev in tudi možnosti za razvoj umirajo oziroma jih je vse manj, kakor tudi mladim kmetom. Konkurenčnost slovenskega kmetijstva je izredno šibka. Naravne danosti ne omogočajo intenzivne pridelave, zato se vedno manj mladih odloča za prevzem kmetije. Mladi se ne odločajo za opravljanje kmetijske dejavnosti in na leto izgubimo kar lep odstotek kmetij. Ne izgubljamo pa samo kmetij, ampak tudi krajino, kmetijska zemljišča, biodiverziteto ter tudi prehransko varnost. Najranljivejša je ravno skupina mladih posameznikov, ki vzpostavijo kmetijsko dejavnost. Ta je povezana z izjemno visokimi osnovnimi sredstvi, medtem ko je prihodek nizek. Država mora zato spodbuditi in ustvariti gospodarsko okolje za napredek in razvoj kmetij v času, ko mladi kmet prevzame kmetijo, v času, ko se v osnovna sredstva največ vlaga. Sprememba tega zakona bo prispevala k ciljem države, da zagotovi delovna mesta za mlade in prestrukturira starostno strukturo v kmetijstvu. Glavni cilj zakona je omogočiti kmetom, da v najranljivejšem obdobju vzpostavljanja kmetijske dejavnosti zmanjšajo svojo izpostavljenost trgom in obenem znižajo strošek njihove proizvodnje in predvsem birokracije. Poglavitna rešitev je torej uvedba višje meje prihodka za obvezno vodenje knjigovodstva ter izvzem mladih prevzemnikov kmetij iz obdavčitve za obdobje treh let od prevzema kmetije. Pomemben je tudi prispevek k reševanju eksistenčne situacije mladih, ki zaganjajo kmetijsko dejavnost, in izboljšanje starostne strukture kmetijskega sektorja. Kolegice in kolegi, predvsem iz Vlade, ko se pogovarjamo, komu bomo kaj dali, ker ni več krize in ker bomo lahko živeli na višji nogi in v boljšem standardu pa vsaj jaz pogrešam vprašanje, kdo pa bo tisti, ki bo to ustvarjal. Hvala lepa.
Za predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za finance gospodu Tilnu Božiču.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke, poslanci, ponovno pozdravljeni! S Predlogom zakona o spremembi Zakona o davku na dodano vrednost se predlaga višja meja prihodka za obvezno vodenje knjigovodstva oziroma za registracijo za namene DDV, posledično s 7 tisoč 500 na 15 tisoč evrov in oprostitev obračunavanja DDV za mlade kmete. Na tem mestu velja s tem v zvezi pojasniti več zadev. V skladu z veljavnim zakonom o davku na dodano vrednost so določeni davčni zavezanci oproščeni obračunavanja DDV na podlagi posebne ureditve za male davčne zavezance. Ta je opcijska, je pa na voljo za vse zavezance pod enakimi pogoji. Sem spadajo lahko tudi mladi kmetije. Direktiva DDV ne omogoča oprostitve na podlagi različnega statusa, kot je bilo predlagano, ko bi šlo za mlade kmete. Tudi s tega razloga je bila izkoriščena možnost rešitve, ki predvideva, da se oprostijo obračunavanja DDV zavezanci, ki ne dosežejo določenega praga obdavčljivega prometa. Ta izjema torej ni vezana na določen status davčnega zavezanca, ampak na obseg poslovanja in je namenjena administrativni razbremenitvi malih davčnih zavezancev, ne glede na njihov status. Poleg tega velja omeniti tudi določene obstoječe podporne mehanizme za mlade kmete, ki med drugim zagotavljajo recimo na področju programa razvoja podeželja podprogram, ki predvideva pomoč za zagon dejavnosti za mlade kmete v višini preko 60 milijonov evrov v perspektivi 2014–2020. Kmečko gospodinjstvo je kot mali davčni zavezanec lahko oproščeno obračunavanja DDV ob pogoju, da ne vodi knjig po zakonu, ki ureja dohodnino, in če katastrski dohodek vseh članov kmetijskega gospodinjstva za zadnje gospodarsko leto ne presega 7 tisoč 500 evrov. Posebna ureditev za ostale male davčne zavezance, ki so v skladu z veljavno zakonodajo s področja gospodarstva dolžni voditi evidence, pa je možna, če v obdobju zadnjih 12 mesecev niso presegli oziroma ni verjetno, da bodo presegli 50 tisoč evrov obdavčljivega prometa. Mejna zneska sta zastavljena na način, da sta med seboj primerljiva. S tem se uresničuje načelo enake davčne obravnave zavezancev. 7 tisoč 500 evrov katastrskega dohodka ustreza približno 50 tisoč evrom, posledično bi 15 tisoč evrov ustrezalo približno 100 tisoč evrom prometa. Kot Vlada ocenjujemo, da je veljavni prag 7 tisoč 500 evrov katastrskega dohodka v tem trenutku primeren in primerljiv. Se pa seveda strinjamo, da je treba učinke praga 7 tisoč 500 evrov katastrskega dohodka sproti spremljati in višino praga v prihodnje po potrebi tudi prilagoditi spremembam v višini obdavčljivega dohodka osnovne kmetijske in osnovne gozdarske dejavnosti kot posledice prehodnega obdobja iz zakona, ki ureja katastrski dohodek. Ta namreč predvideva, da se ta postopno dviguje in zagotovo je na mestu občasen premislek o tem, ali bi veljalo to mejo tudi prilagoditi. Pogovori o tem bodo oziroma tudi že potekajo. Upoštevaje navedeno, Vlada predlogu tega zakona nasprotuje ter tudi predlaga, da Predloga zakona o spremembi Zakona o davku na dodano vrednost ne podprete. Hvala.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Vojka Šergan. Izvolite.
Hvala za besedo. S predlogom zakona se dviguje prag iz drugega odstavka 24. člena Zakona o davku na dodano vrednost s 7 tisoč 500 evrov katastrskega dohodka na 15 tisoč evrov z namenom, da kmečkim gospodinjstvom tudi do praga 15 tisoč evrov ne bi bilo več treba voditi knjigovodstva. Zadevni prag za kmečka gospodinjstva je tisti prag nad katerim so ti davčni zavezanci identificirani za namene DDV in za katere veljajo enaka pravila kot za vse ostale davčne zavezance, espeje, deooje, ki so vključeni v sistem DDV. Vključno z obveznostjo vodenja knjig. V Poslanski skupini SMC menimo, da bi dvig praga katastrskega dohodka za kmečka gospodinjstva na 15 tisoč evrov postavil v slabši položaj druge male davčne zavezance kot so espeji, deooji in drugi, ki so oproščeni obračunavanja in plačevanja DDV do praga obdavčljivega prometa 50 tisoč evrov. Ta dva praga sta med seboj primerljiva. Vsekakor pa ni mogoče zakona kar tako sprejemati, saj mora Republika Slovenija za zvišanje praga za obvezen vstop v sistem DDV na Evropsko komisijo vložiti zahtevo za dovoljenje, da uvede posebni ukrep in poviša prag letnega prometa za obvezen vstop v sistem DDV ter dokazati, da bi bil učinek ukrepa na davčne prihodke zanemarljiv. Ker se bo v letu 2017 katastrski dohodek glede na realno raven še nekoliko zmanjšal in se bo ob upoštevanju postopnega povečanja deleža katastrskega dohodka v obdavčitev približal realnemu dohodku šele leta 2019, se strinjamo z Vlado da bi kazalo spremljati učinke praga 7 tisoč 500 evrov, vendar bi bilo primerno prag dejansko prilagoditi spremembam v višini obdavčljivega dohodka osnovne kmetijske in osnovne gozdarske dejavnosti šele, ko to nakažejo rezultati analize odmere dohodnine. Je pa treba povedati, da primerjava med državami članicami EU po podatkih o višini praga za obvezen vstop v sistem DDV po stanju v letu 2016 kaže, da se Slovenija s pragom 50 tisoč evrov uvršča med države članice z višjim pragom za vstop v obvezen sistem DDV. Tako je razvidno, da je sedanji prag primeren, ker je bilo v letu 2015 v sistemu DDV 52 tisoč 495 zavezancev od skupno 106 tisoč 8 zavezancev, katerih prihodki niso presegali meje 50 tisoč evrov. Z dvigom praga na 100 tisoč evrov bi imelo možnost za izstop iz sistema DDV približno 17 tisoč zavezancev, pri čemer Vlada ocenjuje, da bi se približno desetina od teh zavezancev, to je približno tisoč 700, dejansko odločila za izstop iz sistema DDV. Vsi ti argumenti so bili predstavljeni tudi na odboru. Zaradi vsega navedenega bomo tudi tokrat podprli sklep, da Predlog zakona o spremembi Zakona o davku na dodano vrednost ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Mislim, da so vsi ti argumenti verodostojni in so na mizi, tako da pripombe tokrat iz opozicije ne bodo šle v to smer. Hvala.
Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik! Spoštovani predstavniki Vlade, spoštovani kolegi in kolegice! V Slovenski demokratski stranki bomo podprli to rešitev iz naslednjih razlogov. Prvič, če pogledamo, kako se obračunava davek na dodano vrednost na področju kmetijstva, potem lahko ugotovimo, da ta rešitev ne pomeni nič slabega za državne finance. To je prva zadeva, kar z drugimi besedami pomeni, če nekdo ni v sistemu davka na dodano vrednost, nima pravice do vstopnega davka. Ker nima pravice do vstopnega davka, dejansko plačuje ves vstopni davek, seveda pa lahko dobi po posebni ureditvi nadomestilo, mislim, da je je v višini 4 %. Včasih je bilo 4 %, mislim, da je še vedno ta. To je prva zadeva, se pravi nič slabega se ne bo zgodilo za državni proračun, kvečjemu bo lahko še na boljšem. Druga zadeva, da se ne moremo enostavno strinjati z mnenjem Vlade, da bodo zaradi tega v nekonkurenčnem položaju ostali podjetniki, espeji in deooji. Zakaj ne? Zaradi tega ker verjetno avtomehanik, davčni svetovalec, odvetnik, ličar, pleskar in tako naprej ne konkurirajo kmetu. Zato tu sploh ni nobenih argumentov. Ti argumenti, ki jih je Vlada prinesla, so milo rečeno nestrokovni, zavajajoči. Vsi tisti, ki te argumente kopirate, zraven pa ne »kapirate« za kaj pravzaprav gre, enostavno ne delate nič dobrega, ker so enostavno ti argumenti nestvarni. Pa da povem po slovensko, prepisujete, pa ne razumete. Zaradi tega so tovrstni argumenti enostavno nestrokovni in nimajo zdrave logike. Ta predlog je popolnoma v redu in tudi popolnoma v skladu z direktivo, s tistim delom direktive, ki določa mejni znesek, kdaj nekdo vstopi v sistem DDV in kdaj ne vstopi v sistem DDV. Tudi če pogledate ostale države, imajo te zneske veliko večje. Tukaj gre enostavno za kaprico Vlade in potem nekateri še ponavljate to mnenje, ki dejansko ne prispeva k ničemer. In še ena zadeva je. Tukaj je bilo s stališča Vlade tudi mnenje, da davčno okolje ni del poslovnega okolja, ampak da je davčno okolje le podpora drugim ukrepom za boljše poslovno okolje. Gospe in gospodje, to je še eno stališče Vlade, ki ga spet nekateri prepisujete, pa ne razumete, kaj dejansko je. Ampak to ni res! Davčno okolje je del poslovnega okolja in je tisti del poslovnega okolja, ki še kako določa konkurenčnost poslovnega okolja, določa, ali bodo kmetje, podjetniki, investitorji poslovali v Sloveniji ali ne bodo poslovali v Sloveniji. Ne samo da Vlada tukaj zavrača ta predlog, ki je popolnoma neškodljiv, zavrača ga na neargumentiran način, nestrokoven način. Še več. Zraven postavlja določena stališča, ki so, milo rečeno, zelo slaba za to državo, zelo slaba za investitorje in daje svetu in domačim investitorjem slab signal, zelo slab signal. Pravzaprav tega sploh ne bi bilo treba delati, ampak takšna stališča so škodljiva za to, da se primejo v Sloveniji in da se s tem samo poslabša poslovno okolje. S tem pa bo manj investitorjev v Sloveniji, manj kmetov, ki bi želeli ostati v Sloveniji, manj podjetnikov, ki bi želeli delati v Sloveniji. Morda jih bo pa več v sosednjih državah, ki jih dejansko imamo. Mi bomo ta predlog podprli, ker enostavno je dober za kmete in nikomur nič ne škodi. Hvala lepa.
Gospod Janko Veber bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo in še enkrat lep pozdrav imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Tudi pri predlogu zakona o spremembi Zakona o davku na dodano vrednost ugotavljamo, da se vsebina v izhodišču nanaša na spremembo statusa mladega kmeta, ki se tudi v tem zakonu predvideva pri 37 letih. Tako kot pri prejšnjem zakonu istega predlagatelja želimo opozoriti, da je status mladega kmeta opredeljen v Zakonu o kmetijskih zemljiščih in tudi v uredbi Evropskega parlamenta, kjer je naveden pojem »mladi kmet« kot oseba, ki ni stara več kot 40 let, denimo ko oddaja vlogo za ureditev določenega vprašanja. Že v samem izhodišču se srečujemo z dejstvom, na podlagi katerega bi ta zakon pravzaprav ne bil izvedljiv oziroma najmanj nejasen, kar pa ni dobro za položaj kmetijskega gospodarstva. Glede ostale vsebine, ki se nanaša na davek na dodano vrednost. Predlagatelj predvideva, da bi bila kmetijska gospodarstva oproščena obveznosti vodenja knjig, in sicer s cenzusom 15 tisoč evrov – trenutno je ta prag 7 tisoč 500 evrov. Treba je povedati, da je ta hip pri pragu 7 tisoč 500 evrov vključenih v vodenje knjigovodstva 0,6 % slovenskih kmetij. Pri tem lahko ugotovimo, da katastrski dohodek pomeni tudi v tem obsegu velikost kmetije, ki močno presega 20 ali celo 30 hektarjev. Tako da težko govorimo o malih kmetijah. Gre za večje kmetije, ki imajo urejen status poslovanja in tudi vodenja knjig. Tako bi sprejetje tega zakona pravzaprav povzročilo dodatno nejasnost, kdo bi sploh bil zavezanec za vodenje knjig. Pred takšno spremembo menimo, da je treba predvsem natančno spremljati izvajanje trenutne zakonske rešitve oziroma praga 7 tisoč 500 evrov. Če bi se pri tej analizi pokazalo, da to izjemno močno bremeni kmetijska gospodarstva in jim zadaja prevelike administrativne ovire, bi bilo smiselno prilagoditi ta davčni sistem tudi kmetijskim gospodarstvom. Ker ta hip s takšno analizo ne razpolagamo, je tudi pri tem zakonu bil deležen z naše strani podpore sklep, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Gospod Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije krščanskih demokratov.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Predlog novele Zakona o davku na dodano vrednost, ki ga je vložil poslanski kolega Andrej Čuš, je smiselno povezan z novelo Zakona o dohodnini istega predlagatelja. Gre za zasledovanje cilja lajšanja davčnih in administrativnih pritiskov na slovenske kmetije. Novela Zakona o davku na dodano vrednost prinaša dvig meje prihodka za obvezno obračunavanje DDD s 7 tisoč 500 evrov katastrskega dohodka vseh članov kmečkega gospodinjstva na 15 tisoč evrov ter posledično oprostitev obveznega vodenja knjigovodstva za večji krog slovenskih kmetij. Vse osebe s statusom mladega kmeta do starosti 37 let pa se za dobo treh let od prevzema kmetije oprostijo obveznega obračunavanja davka na dodano vrednost. Vidimo, da določbe tega predloga zakona pomagajo na eni strani mladim kmetom, na drugi strani pa pomembno doprinesejo h konkurenčnosti za delovanje predvsem nekoliko manjših slovenskih kmetij. Če želimo slovenskemu kmetu zagotoviti konkurenčno okolje, je zagotovo dobro, da proučimo dobre prakse kakšne izmed drugih držav. Če pogledamo v sosednjo Avstrijo, ugotovimo, da je tam obdavčitev kmetijske dejavnosti načeloma pavšalna. Pavšalna davčna osnova je določena na podlagi enotne vrednosti kmetije, ki temelji na vrednotenju zemljišč in drugih pridelovalnih pogojev, kot sta na primer velikost obrata ali prometna lega. Enotna vrednost posledično vključuje tudi plačila iz naslova ukrepov kmetijske politike, vendar ta niso obdavčena na podlagi dejansko prejetih zneskov. Popolnoma pavšalno ugotavljanje dohodkov velja za kmetije do davčne vrednosti 75 tisoč evrov, od katere davčna osnova predstavlja 39 %. Za kmetije z vrednostjo med 75 tisoč in 130 tisoč evrov velja delno pavšalno ugotavljanje dohodkov z vodenjem evidence prihodkov in priznavanjem normiranih odhodkov. Vodenje enostavnega računovodstva je predvideno med 130 tisoč in 150 tisoč evri davčne vrednosti. Šele nad 150 tisoč evri davčne vrednosti ali v primeru preseganja 400 tisoč evrov letnega prometa pa je obvezno dvostavno računovodstvo. Predlog tega zakona vsaj v določenem segmentu izboljšuje konkurenčni položaj naših kmetij v primerjavi s sosednjo Avstrijo. Kolegice in kolegi! V Evropski uniji imamo skupno evropsko kmetijsko politiko. Tu bi bilo smiselno, da se Slovenija dejansko približa glede davčne zakonodaje in glede samih birokratskih določb tistim državam, ki so dejansko za kmeta ugodne, torej konkurenčne. Glede na to, da Vlada in vladajoča koalicija očitno nima posluha za kmetijsko politiko, sicer bi izglasovala sklep, da je ta zakon primeren za nadaljnjo obravnavo in v nadaljnji parlamentarni proceduri bi zakon izboljšali, ker je dejansko potreben tudi izboljšav, je to na nek način udarec slovenskemu kmetijstvu. Ker slovensko kmetijstvo bazira na družinskih kmetijah, je to tudi udarec oziroma ignoranca slovenskih družin. Imamo zelo shizofreno situacijo. Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano in prvi na tem ministrstvu govori Kupujte, kupujmo slovensko! Ja, kako, če pa je predrago? Če pa so proizvodi, ki pridejo iz drugih držav, cenejši in gotovo prav tako kvalitetni kot domači. Enkrat bo treba na tem področju zadeve postaviti na pravo mesto, vendar tega gotovo ne moremo pričakovati iz te vladne garniture. Tudi pri obravnavi te novele zakona o davku na dodatno vrednost je koalicija na seji matičnega delovnega telesa predlagala in sprejela sklep, da predlog ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Žal pomeni to tudi sporočilo celotni slovenski javnosti, da vladajoča koalicija nima posluha za razbremenitev slovenskega kmeta. Ker se v Novi Sloveniji zavedamo težkega položaja marsikatere slovenske kmetije, bomo glasovali proti sklepu, da Predlog zakona o spremembi Zakona o davku na dodano vrednost ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri v okviru glasovanj. S tem tudi prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 38. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZA SPREJEM AVTENTIČNE RAZLAGE TRETJEGA ODSTAVKA 33. ČLENA ZAKONA O UKREPIH REPUBLIKE SLOVENIJE ZA KREPITEV STABILNOSTI BANK. Predlog za sprejem avtentične razlage je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga za sprejem avtentične razlage dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za finance gospodu Tilnu Božiču.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke, poslanci! Konec novembra 2016 ste sprejeli sklep, s katerim ste predlagali, da se v Državni zbor vloži Predlog za sprejem avtentične razlage tretjega odstavka 33. člena Zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank, in sicer da se za ugotavljanje odgovornosti za dejanja, za katera ob sprožitvi [[nerazumljivo]]rok ni potekel absolutni zastaralni rok po področnem zakonu, da se uporabljajo določila tretjega odstavka 33. člena zakona. Sklep je bil sprejet ob robu obravnave vmesnega poročila o opravljeni parlamentarni preiskavi v zvezi s Factor banko, Probanko in Banko Slovenije, iz katerega izhaja, da glede uveljavljanja odškodninske odgovornosti članov uprav, nadzornih svetov ter drugih odgovornih posameznikov obstaja pravna nejasnost, ki se kaže v različnem tolmačenju. Sodna praksa na prvi stopnji, sicer nepravnomočna, navaja zastaralne roke po Obligacijskem zakoniku, ki so znatno krajši, medtem ko je bil namen zakonodajalca ravno s posebnim zakonom zagotoviti daljše zastaralne roke z namenom, da se odgovorni za nastanek bančne luknje ne bi mogli izogniti odgovornosti na podlagi zastaranja. Z namenom, da bi se nejasnost in različne razlage odpravile, Vlada predlaga avtentično razlago tega člena. Izogibanje odgovornosti namreč na podlagi zastaranja bi pomenilo izigravanje in kršitev splošnega načela odškodninskega prava, ki pravi, da je vsakdo odgovoren za svoje ravnanje in povzročeno škodo. Povračilo nastale škode je v javnem interesu, saj sanacija te škode iz proračuna neposredno vpliva na izvajanje politik na ekonomskem, socialnem, demografskem in drugih področij delovanja naše države. Hvala.
Predlog za sprejem avtentične razlage je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsednici gospe Vojki Šergan.
Hvala za besedo. Še enkrat lep pozdrav! Odbor za finance in monetarno politiko je na 37. seji 9. 5. 2017 kot matično delovno telo obravnaval Predlog za sprejem avtentične razlage tretjega odstavka 33. člena Zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank, ki ga je Državnemu zboru predložila Vlada. Uvodoma je v imenu predlagatelja državni sekretar Ministrstva za finance navedel razloge za predlog za sprejem avtentične razlage ter pojasnil, da je namen predloga, da se odpravijo nejasnosti glede tretjega odstavka 33. člena Zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank. Zakonodajno-pravna služba je predstavila svoje ugotovitve iz pisnega mnenja in povedala, da Državni zbor sprejme avtentično razlago, kadar je zakonska norma nejasna. Služba je poudarila, da je za ustrezno razumevanje določbe zadostna jezikovna razlaga, ker je že iz besedila določbe mogoče razumeti njen pravilen pomen. Služba meni, da avtentična razlaga ni potrebna. Glede dopustnosti avtentične razlage pa služba nima pripomb, saj avtentična razlaga ne širi oziroma ne spreminja pomena zakonske norme. Po uvodni pojasnitvi predstavnikov Vlade in Zakonodajno-pravne službe je odbor prešel na obravnavo vprašanja, ali je treba sprejeti predloženo avtentično razlago zakona. Po končani razpravi je odbor prešel na odločanje in sprejel sklep: Odbor za finance in monetarno politiko meni, da je avtentična razlaga tretjega odstavka 33. člena Zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank potrebno sprejeti. Odbor je navedeni sklep sprejel s 14 za in nihče ni bil proti. Odbor je na podlagi sprejetega sklepa prešel na obravnavo besedila avtentične razlage zakona. Odbor je na podlagi tretjega odstavka 150. člena Poslovnika Državnega zbora sprejel tudi svoj amandma, ki ga predlaga Državnemu zboru v sprejetje. Ker je odbor vsebinsko razpravo o besedilu predloga avtentične razlage opravil že v okviru razprave o zgoraj navedenem predlogu sklepa, je tudi takoj prešel na glasovanje o naslednjem predlogu sklepa: Odbor za finance in monetarno politiko predlaga Državnemu zboru, da sprejme predlog za sprejem avtentične razlage tretjega odstavka 33. člena Zakon o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank in amandma odbora, s katerim se spremeni celotno besedilo avtentične razlage. Odbor je navedeni sprejel s 14 za in niče ni bi proti.Hvala.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo mag. Marko Pogačnik. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! V Slovenski demokratski stranki bomo predlog avtentične razlage člena zakona podprli. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da je ta zakon, ki ga je obravnaval tudi Odbor za finance in pa monetarno politiko, člen zakona, eden izmed ključnih tudi pri sprejetju Zakona o ukrepih za stabilnost bank, in sicer da se kazniva dejanja povečujejo za štirikratnik. 1. člen: »Člani upravnega odbora so dolžni vsak sum kaznivega ravnanja članov organov bank vodenja in članov organov nadzora bank ter organov nadziranja bank, s katerimi se seznanijo v zvezi z opravljanje svoje zaposlitve, predvsem ob pregledovanju kreditnih map iz devetega odstavka 11. člena tega zakona, takoj na ustrezen način naznaniti pristojnim organom.« Razlogov za avtentično razlago, kot smo omenili, je več. V Slovenski demokratski stranki se strinjamo z razlago, da je treba zakon in člen razumeti tako, da so zastaralni roki za odškodninske terjatve, ki so nastale pred uveljavitvijo tega zakona in pred njegovo uveljavitvijo še niso zastarale, štirikratnik splošnih zastaralnih rokov, kot jih določa ta zakon, ki ureja kazniva dejanja, ter zakon, ki ureja obligacijska razmerja. V Slovenski demokratski stranki, bom še enkrat ponovil, smo prepričani, da je bil to eden izmed temeljev pri sprejemanju obstoječega zakona in da je potrebno, da Državni zbor sprejme to avtentično razlago, in sicer z namenom, da v prihodnosti ne bi prišlo, bom kar direktno povedal, do zlorab tega, ampak da je predvsem treba poudariti, da Slovenija edina izmed tranzicijskih držav, ki je že dvakrat sanirala bančni sistem na račun davkoplačevalcev. Zadnja sanacija je stala več kot 5 milijard evrov. V Slovenski demokratski stranki nismo prepričani, ali je ta številka dokončna. Ne izključujemo možnosti, da se bo ta številka še povečala. Pravilno in pošteno je, da tisti, ki so zlorabili ta sistem, dejansko tudi za to odgovarjajo. Vsi pa vemo, kako je bilo, in da v primeru, da so delovale še stare uprave, kot je bilo v Factor banki in Probanki, dejansko do teh naznanitev potencialnih kaznivih dejanj oziroma odškodninskih tožb tudi ni moglo priti. Prepričani smo, da bo Državni zbor pri glasovanju takšno avtentično razlago tudi podprl.
Gospod Uroš Prikl bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratična stranke upokojencev Slovenije. Izvolite, gospod Prikl.
Hvala lepa, gospodujoči. Zelo na kratko. Konec lanskega novembra smo sprejeli sklep, da se v Državni zbor vloži predlog za sprejem avtentične razlage tretjega odstavka 33. člena ZUKSB oziroma Zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank. Sklep je bil sprejet ob obravnavi vmesnega poročila o opravljeni parlamentarni preiskavi v zvezi s Factor banko, Probanko in Banko Slovenije. Očitno je bilo, da obstaja pravna nejasnost glede ugotavljanja odškodninske odgovornosti članov uprav, nadzornih svetov ter da prihaja do različnega tolmačenja. Problem je nastal v praksi, ko so sodišča na prvi stopnji, sicer ne pravnomočno, navajala zastaralne roke po Obligacijskem zakoniku in ne po 33. členu ZUKSB. Pregon bančne kriminalitete se je vendarle začel izvajati, zato se nam zdi nujno razbliniti prav vse dvome glede diskrecijske pravice posameznega sodnika, po katerem zakonu bo odločal o zastaralnih rokih pri posameznih odškodninskih zahtevah. Namen zakonodajalca je zagotavljati daljše zastaralne roke, da se odgovorni za nastanek bančne luknje ne bi mogli skriti oziroma izogniti odgovornosti na podlagi zastaranja. To se nam zdi v Poslanski skupini Desus izjemnega pomena, saj je krivce za nastanek bančne luknje treba pripeljati pred sodišče. Dejstvo je, da so v organih vodenja in nadzora nad bankami funkcije dlje časa opravljali ljudje, ki so s svojimi dejanji, pa tudi opustitvami dejanj, odgovorni za nastanek škode. Naj ne bo nikakršnega dvoma, v naši poslanski skupini strogo sledimo zavezam iz koalicijske pogodbe. Ena izmed ključnih zadev iz koalicijske pogodbe je odgovornost za nastalo bančno luknjo, ki se mora opredeliti, poleg tega pa nujno vztrajati ne samo na moralni, ki je zelo plehka, ampak tudi na odškodninski in materialni odgovornosti članov uprav ter nadzornih svetov bank, ki so bile dokapitalizirane z davkoplačevalskim denarjem. V Poslanski skupini Desus bomo predlog za sprejem avtentične razlage soglasno podprli, tako kot sva ga podprla Desusova predstavnika na Odboru za finance in monetarno politiko. Hvala lepa.
Gospod Janko Veber bo predstavil stališče Poslanke skupine socialnih demokratov.
Hvala še enkrat za besedo in še enkrat pozdrav v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Pri predlogu za sprejem avtentične razlage tretjega odstavka 33. člena Zakona o ukrepih Republike Slovenije za stabilnost bank, ki se nanaša predvsem na zastaranje t. i. bančne kriminalitete, bi želel v uvodu izpostaviti predvsem dejstvo, da bi bilo najprimernejše zapisati kar v ustavo, da primeri bančne kriminalitete v Sloveniji ne zastarajo, kajti vedeti moramo, da se bančna kriminaliteta nekako pojavlja ciklično, glede na finančne in gospodarske krize, ki jo spodbudijo v finančnem svetovnem sektorju in vedno znova potem breme takšne sanacije in tudi bančne kriminalitete pada na države in posledično na državljanke in državljane. Gre za konstanten proces, ki se je v zgodovini človeštva kar nekajkrat že ponovil in se bo verjetno tudi v prihodnosti. Ampak ta hip imamo pred sabo dejstvo, da smo v Sloveniji sprejeli zakon o ukrepih za stabilnost bank, ki se v 33. členu dotika tudi zastaranja primerov, ki so se zgodili pred sprejetjem zakona o ukrepih za stabilnost bank in na sodiščih se, tako kot nekako že ugotavljamo, pri vseh teh procesih, predvsem pri bančnih procesih kaj hitro postavi vprašanje, ali je treba upoštevati zastaralne roke skladno z zakonodajo, ki sicer obravnava takšne primere, ali po tem posebnem zakonu o ukrepih za stabilnost bank. Nedvomno je, da je treba upoštevati zakon o ukrepih za stabilnost bank, ampak ta nejasnost se je pojavila v praksi, zato je prav, da Državni zbor sprejme avtentično razlago, v kateri je zapisano, da je treba razumeti tako, da so zastaralni roki za odškodninske terjatve, ki so nastale pred uveljavitvijo tega zakona in pred njegovo uveljavitvijo še niso zastarale, štirikratnik splošnih zastaralnih rokov, ki jih določata zakon, ki ureja kazniva dejanja, ter zakon, ki ureja obligacijska razmerja. Po domače povedano, namesto zastaranja v 10 letih je ta rok s to avtentično razlago zagotovo šele po 40 letih. Tudi to je pomemben prispevek k temu, da se bodo lahko sodni postopki končali, ko gre za upravičeno ugotovitev bančne kriminalitete, s kaznovanjem krivcev. Ta rok bo v 40 letih omogočal, da se sodišča do tega lahko jasno opredelijo. Bi bilo pa zelo pomembno, da to vse skupaj ne bo trajalo 40 let, ampak da je to ugotovljeno, recimo, v štirih letih, kot je bilo v Islandiji. Avtentično razlago bomo podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani! Vsi že dobro vemo, da so v slovenskih bankah izginile, dobesedno izginile milijarde evrov davkoplačevalskega denarja. Ob tako katastrofalnih finančnih posledicah je, milo rečeno, čudno, da zanje po vsem tem času nikakor ne moremo poiskati krivcev. Ne moremo poiskati ali nočemo poiskati. Zdi se, kot da v Sloveniji ne veljajo enaka pravila za vse. Za manjši prekršek mora vsak državljan hitro plačati kazen, kar je prav. Na drugi strani pa se povzročitelji bančne luknje še vedno kar prosto sprehajajo po Sloveniji in širše, kar pa ni prav. Marsikdo pa na zaslišanju na parlamentarni preiskovalni komisiji kar nenadoma izgubi spomin. Družba za upravljanje terjatev bank, na primer, na eni strani od neplačanih podizvajalcev družbe Vegrad terja še dodatna doplačila. Na drugi strani od povzročiteljev bančne luknje nihče ne terja ničesar. Razumljivo je, da državljani ob tem čutimo veliko razočaranje in jezo. Dvojna merila pri ljudeh vzbujajo dvome o moči pravne države in odpirajo vprašanja o tem, ali v Republiki Sloveniji sploh še poznamo načelo zakonitosti. Prav zato bi moral biti pregon ravnanj, ki so pripeljala do bančne luknje, ena od prioritet aktivnosti organov preiskovanja, pregona in sojenja. V Novi Sloveniji smo z zakonom že predlagali uvedbo specializiranih sodišč, tako da bi se lahko najbolj izkušeni sodniki ukvarjali izključno z bančnim kriminalom. Podobno smo predlagali ustanovitev oddelka Specializiranega državnega tožilstva, ki bi se ukvarjal izključno z obravnavo bančne kriminalitete. Te rešitve bi zagotovile, da bi dejanja znotraj postopkov pregona, preiskave in sojenja v zadevah bančnega kriminala opravile pristojne osebe, ki so za to najbolj kvalificirane, kar bi prineslo pomembno okrepitev pravosodja in sodne veje oblasti. Delovanje najbolj usposobljenih oseb znotraj oddelkov za bančno kriminaliteto bi zagotovilo višjo raven posebne osredotočenosti, izboljšalo pretok specifičnih znanj ter dalo oddelkom tudi jasno odgovornost za soočenje z eno izmed najzahtevnejših oblik kriminala. Odgovorni sodniki in tožilci bi se lahko posvečali izključno bančnemu kriminalu, kar bi odpravilo njihovo obremenjenost z zadevami z drugih širokih področij kazenskega prava. Predlog avtentične razlage, ki jo imamo danes na mizi, jasno določa, da se štirikratnik splošnih zastaralnih rokov s 33. člena Zakona o ukrepih za krepitev stabilnosti bank uporablja tudi za odškodninske terjatve, ki so nastale pred uveljavitvijo tega zakona ter pred njegovo uveljavitvijo še niso zastarale. K možnosti pregona dejanj, ki so v bankah pripeljala do posledic, kot jih vidimo danes, prispeva tudi podaljšanje zastaralnih rokov, ki jih določa ta zakon ter jasno opredeljuje predlog te avtentične razlage. Prav zato bomo v Poslanski skupini Nove Slovenije Predlog avtentične razlage tretjega odstavka 33. člena Zakona o ukrepih za krepitev stabilnosti bank podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Stranka modernega centra, zanjo mag. Bojan Krajnc.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Več predhodnikov je spomnilo na veljavno besedilo tretjega odstavka 33. člena Zakona o ukrepih za krepitev stabilnosti bank, skrajšano ZUKSB. Če ponovim na kratko, kazniva dejanja in odškodninska odgovornost članov uprav in nadzornih svetov zastarajo v zastaralnem roku, ki je štirikratnik splošnih zastaralnih rokov, kot jih določa ta zakon, ki ureja kazniva dejanja, ter zakon, ki ureja obligacijska razmerja. Torej štirikratnik splošnih zastaralnih rokov. Vlada kot predlagatelj tega besedila je že leta 2012 v obrazložitvi k temu členu med ostalim zapisala: »Z namenom, da se ugotovi odgovornost za nastanek trenutne situacije v finančnem sistemu, ta člen določa daljše zastaralne roke kaznivih dejanj in odškodninske odgovornosti poslovodstva in članov nadzornih svetov bank v zvezi z upravljanjem njihovih funkcij v bankah.« Ta določba je po mnenju mnogih jasna in razumljiva, verjetno se s tem strinjate tudi vi, po mnenju nekaterih pa ni. Zaradi različnih in nasprotujočih si razlag je Državni zbor že ob obravnavi vmesnega poročila Preiskovalne komisije o ugotavljanju zlorab v slovenskem bančnem sistemu soglasno sprejel sklep, ki v 5. točki predlagateljem iz 149. člena Poslovnika Državnega zbora, to so vsi tisti, ki lahko predlagajo zakon, predlaga, da v Državni zbor vložijo predlog za sprejem avtentične razlage tretjega odstavka 33. člena ZUKSB, in sicer v smeri, da se za ugotavljanje odgovornosti za dejanja, za katera ob sprožitvi postopkov še ni potekel absolutni zastaralni rok po področnem zakonu, uporabljajo določila tretjega odstavka 33. člena ZUKSB. Vlada se je odzvala in v Državni zbor vložila predlog avtentične razlage, s katerim odgovarja na vprašanja, če povem poenostavljeno, ali se zastaralni roki iz tretjega odstavka 33. člena ZUKSB uporabijo za odškodninske terjatve, ki so nastale pred začetkom veljavnosti ZUKSB in do dneva začetka veljavnosti še niso zastarale. Odbor za finance in monetarno politiko je soglasno sprejel sklep, da je avtentična izjava potrebna, amandma, s katerim se opušča sklic na zakon, ki ureja kazniva dejanja, saj retroaktivnost pri kaznivih dejanjih ni dopustna, in avtentično razlago, ki se glasi: »Tretji odstavek 33. člena ZUKSB je treba razumeti tako, da so zastaralni roki za odškodninske terjatve, ki so nastale pred uveljavitvijo tega zakona in pred njegovo uveljavitvijo še niso zastarale, štirikratnik splošnih zastaralnih rokov, kot jih določa zakon, ki ureja obligacijska razmerja.« S sprejetjem te avtentične razlage bi Državni zbor končno in vendarle sprejel popolnoma jasno, vsem razumljivo in povsem nedvoumno razlago 33. člena, torej tretjega odstavka 33. člena ZUKSB, zato bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra predlog avtentične razlage in predlog amandmaja podprli.
Končali smo s predstavijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o predlogu za sprejem avtentične razlage, o besedilu avtentične razlage in o amandmaju Odbora za finance in monetarno politiko, ki v celoti nadomešča predlagano besedilo. Kot prvi ima besedo gospod Jožef Horvat, pripravi naj se dr. Anže Logar. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spomnim se, ko smo leta 2012, ko smo bili del vladne koalicije, usklajevali Zakon o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank. Takratna opozicija je zbirala podpise, grozila z referendumom, v koaliciji pa smo bili takrat nekako enotnega mnenja, najbrž in predvsem ali pa tudi zaradi tega 33. člena omenjenega zakona, Zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank. Zakaj? Zato ker so se mnogim začele tresti hlače. Če preberete celoten ta 33. člen, boste videli, da ima poslovodstvo družbe za upravljanje terjatev bank pomembno dolžnost, službeno dolžnost, da mora naznaniti sume kaznivih dejanj, ki jih ugotovi v komercialnih bankah, kjer so nastale bančne luknje, po domače, oziroma nedonosne terjatve. Decembra lansko leto, torej na decembrski seji Državnega zbora sem ministrico za finance preko ustnega poslanskega vprašanja spraševal in v vprašanju navedel naslednje: »Triintrideseti Zakon o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank ureja odgovornost članov organov vodenja in nadzora bank ter organov nadziranja bank. V prvem odstavku tega člena, torej 33. člena, je za člane upravnega odbora Družbe za upravljanje terjatev bank določena obveznost takojšnje naznanitve sumov kaznivih dejanj članov organov vodenja, nadzora ter nadziranja bank, s katerimi se je seznanil pri opravljanju svoje zaposlitve, pristojnim organom. V drugem odstavku 33. člena pa je kot sankcija za opustitev te dolžnosti določena razrešitev oziroma prekinitev delovnega razmerja iz krivdnih razlogov.« Torej dokaj ostre določbe v tem 33. členu. Zato me je zanimalo, koliko sumov kaznivih ravnanj v skladu s prvim odstavkom 33. člena Zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank so člani upravnega odbora Družbe za upravljanje terjatev bank pristojnim organom že naznanili. Poudarjam, bil je december 2016. Odgovor ministrice je bil korekten, zelo kratek. Vesel sem, da je operirala s številkami, in sicer je povedala, da je Družba za upravljanje terjatev bank Nacionalnemu preiskovalnemu organu naznanila do decembra 2016 57 nepravilnosti in 6 ovadb. Vsak laik se lahko vpraša pri tej mega bančni luknji, ki je nastala, ki smo jo plačali davkoplačevalci, kar seveda pomeni fantastično razvojno coklo za to državo, samo, po moji oceni, samo 57 naznanjenih nepravilnosti NPU in samo 6 ovadb. In potem nadaljevanje mojega vprašanja, koliko ljudi iz poslovodstva DUTB je bilo sankcioniranih, če so svojo službeno obvezo, torej izvajanje 33. člena zakona opustili, ali je bil kdo sankcioniran, ali je bila komu prekinjena pogodba o zaposlitvi. Nobenemu. Zaradi 33. člena. Včasih pravimo, da imamo slabo zakonodajo in državljani v glavnem kažejo na to hišo, na nas poslance, da je slaba zakonodaja in tako dalje. Mislim, da je konkretno ta zakon zelo dober in ta današnja avtentična razlaga, ki jo sprejemamo, je dejansko bila v duhu zakonodajalca že prezentna konec leta 2012. Prav pa je, da smo jo tudi jasno zapisali. Tako torej delujejo te zadeve, nad katerimi smo, ko govorimo o slovenskem pravosodju, o pravni državi, vsi razočarani. In res je, in to mi tudi ljudje pravijo, res je, da se praktično v državi z iskanjem »banksterjev«, vrtalcev bančne luknje, praktično najbolj resno ukvarja parlamentarna preiskovalna komisija pod vodstvom dr. Anžeta Logarja, ki pa je na nek način brezzobi tiger. Veliko dela je vloženega v preiskave teh nepravilnosti. Verjamem in vem, da bo končno poročilo izjemno dobro. Želim pa si tudi, da bi na podlagi tega končnega poročila parlamentarne preiskave tudi kdo sedel. Hvala lepa.
Besedo ima dr. Anže Logar, pripravita naj se mag. Andrej Šircelj in mag. Bojan Krajnc. Izvolite, dr. Logar.
Hvala lepa. Jaz se s predgovornikom ne bi strinjal, da smo brezzobi tiger, ker nismo tiger. Parlamentarna preiskovalna komisija v bistvu opravlja zgolj delo, to je opozarjanje in ugotavljanje nepravilnosti in odgovornosti političnih akterjev. Zaradi neučinkovitega sistema pregona pa v bistvu ugotavlja tudi posamezna kazniva dejanja, ki bi tako ali tako morala v delujočem sistemu že biti ugotovljena. Mislim, da je treba večkrat poudariti, da primarna vloga in naloga tega, da »banksterji« enkrat odidejo tja, kjer je njihovo mesto, torej da pobližje spoznajo kakšne zaporne rešetke in tiste prostore z omejenim gibanjem. Primarna naloga je to organov pregona, kriminalistov, NPU, tožilstva in v končni fazi sodstva. Ko bodo ti podsistemi ali pa ti ključni sistemi države delovali, ne bo nobene potrebe za kakršnokoli preiskovalno komisijo. Glede na to, da se mandat končuje, pa glede na to, da nihče med nami ne more biti zadovoljen s tendenco pregona te najhujše oblike gospodarske kriminalitete, ki je bila v naših bankah, se bojim, da bo treba v naslednjem mandatu spet ustanoviti neko preiskovalno komisijo na to temo. Spet samo zato, da ta tema ne bo ugasnila. Sem že večkrat rekel, pa poudarjam še enkrat, če v tem mandatu ne bi bila ustanovljena preiskovalna komisija, mi o bančni luknji danes ne bi več govorili, bi bili v duhu razprave. Pustimo, kaj je bilo nekoč, dajmo se osredotočiti, da se to ne bo več v prihodnje zgodilo. Približno taka je bila celo izjava notranje ministrice vaše vlade oziroma te aktualne vlade, da se je nehajmo ukvarjati s tem, kar se je dogajalo do zdaj, ker tako ali tako ne moremo popraviti, dajmo se osredotočiti, da se to ne bo ponovilo. Jaz osebno sem danes ob tej razpravi in tudi tej točki neizmerno vesel. Če smo mi brezzobi tiger, z današnjo razpravo dobivamo vsaj en zob, če uporabim to prispodobo, ki jo je moj predgovornik uporabil. Končno se uresničuje nekaj, kar je preiskovalna komisija predlagala Državnemu zboru, kjer smo člani preiskovalne komisije soglasno ugotovili, da prihaja do anomalij pri sodni praksi, da se ne upošteva tega, kar je Državni zbor sprejel, in da se ne upošteva duh zakona Zakona o ukrepih za stabilnost bančnega sistema. Jaz sem tudi zelo zadovoljen, da je Ministrstvo za finance tukaj prevzelo proaktivno vlogo in pripravilo to avtentično razlago tega 33. člena. Na splošno lahko rečem, da preiskovalna komisija z Ministrstvom za finance odlično sodeluje in tudi kadar zaprosimo za kakšna gradiva, jih promptno dobimo v obsegu, kot smo zahtevali. Kar ne morem reči recimo za kakšne druge organe ali pa kakšne banke. Tam imamo bistveno večje probleme pri pridobivanju teh gradiv. Zakaj je potrebna ta razlaga, ta posebna razlaga tega 33. čelna? Če boste gledali sodno prakso, v odškodninskih tožbah sodniki po tekočem postopku oziroma po rednem postopku ne upoštevajo tega 33. člena in računajo objektivne in subjektivne zastaralne roke po Obligacijskem zakonu. In padajo odškodninske tožbe zaradi zastaranja ali pa tudi tiste tožbe, ki jih sodniki, recimo konkretno primer Merkur, Factor banka, kjer sodnica Maja Letonja pri obrazložitvi, sploh ni upoštevala tega 33. člena, ampak je zaključila kar na podlagi tega, da zastaralne roke šteje po tistem tri oziroma petletnem zastaralnem roku, ne pa s štirikratnikom, kot predvideva ZUKSB. In ravno ta sodna praksa kliče pa tem, da se sodnikom pove: »Fantje in dekleta, odločajte tako, kot je bil namen zakonodajalca.« In če tega namena iz, za mene zelo jasnega, 33. člena ne znajo razbrati, mora pač zakonodajalec očitno jim na velike črke na velik papir napisati: »Odločajte skladno z namenom zakona in razumevajte tako, kot je imel zakonodajalec namen pripraviti ta zakon.« Ta sprememba bo pomembno vplivala na to, kako se počutijo tisti, ki preganjajo bančni kriminal in pripravljajo odškodninske tožbe, in tiste, ki se jih ta zadeva dotika, torej bankirje. Vam garantiram, da je razlika, če imaš občutek, da bo v treh letih oziroma petih letih neka zgodba zastarala, ali pa če veš, da ta zgodba ne bo zastarala še 20 let. Je bistvena razlika. Jaz verjamem, optimist, kot sem vedno, da se bo tudi v sodnem kolesju ta produktivnost in uspešnost delovanja vladavine prava izboljšala na nek še ne toliko oddaljen daljši rok. V 20 letih verjetno bo prišlo do nekega izboljšanja. In če je nekdo odškodninsko odgovoren v obdobju 20 let, malce manj primerno ali pa lepo spi, kot če ima občutek, da bo to v naslednjem mesecu tako ali tako zastaralo. V teh primerih je, vsaj pri ugotavljanju bančne kriminalitete, še posebej pomemben ta daljši zastaralni rok. Bom povedal zaradi katerega razloga. Vse te rabote v bankah so se začel odkrivati šele po letu 2013, šele po državni dokapitalizaciji. Ne glede na to, kako so se vodstvene strukture v bankah menjale, notranja bančna kriminaliteta se je vedno pokrila. Saj veste, »brothers in arms«. Mi smo bankirji, mi ne bomo ovajali tistih pred nami. Pojdite pogledat odškodninske in kazenske ovadbe bančnikov pred letom 2013. Praktično neobstoječe. Številke, ki jih je prej kolega Horvat našteval, so vse po dokapitalizaciji, po uvedbi ZUKSB in po tem, ko so se uprave zamenjale. Šele potem, ko so prišle izredne uprave in ko smo davkoplačevalci plačali za tiste rabote, ki so jih v bankah izvajali nadzornim svetom na očeh, regulatorjem na očeh, šele takrat je v družbi nekako zavladal premislek, da vendarle pa bi moral nekdo odgovarjati. Bankirji skupaj držijo, ampak morda bi pa koga vseeno poklicali na odgovornost. Če so se šele konec leta 2013, torej 2014–2015 dejansko začele ugotavljati nepravilnosti bank, si lahko zelo enostavno izračunate. Odškodninska odgovornost – subjektivno odgovornost tri leta, objektivna odgovornost pet let. Torej od leta 2013 je tri leta leto 2016. Tisti največji rok pet let, ko pa vse zastara, je pa leto 2018. In potem bi v letu 2018 vse zadeve padle, ki so zgodile v letu 2013. Da ne govorimo o tistih, ki so se zgodile v letih 2012, 2011, 2010, 2009 in tako naprej. Ta zakon oziroma ta avtentična razlaga je nujna, da se tudi na nek način pravosodnim organom da dovolj časa, da zadeve raziščejo in da krivce za to bančno luknjo ustrezno sankcionirajo. Če sem prej rekel, da je sodelovanje z Ministrstvom za finance in da tudi pozdravljam to proaktivnost Ministrstva za finance, moram pa reči, da sem pa razočaran nad Ministrstvom za pravosodje. Medtem ko minister za pravosodje v eni konkretni zadevi govori, če bo zastarala, da bodo letele glave, se mi pa zdi, da je na drugih področjih, na primer na področju bančne kriminalitete, zelo zaspano, no. Mi smo, mislim, da je bil to peti sklep glede 33. člena, v delnem poročilu preiskovalne komisije, ki je bila novembra potrjena tu v Državnem zboru, med drugim tudi navedli, kar je bilo podprto s 75 glasovi, ustanovitev specializiranega sodišča za pregon finančne kriminalitete. Sprašujem se, kje je proaktivnost Ministrstva za pravosodje. Upam si trditi, če ne bo ustanovljeno specializirano sodišče za pregon finančne oziroma bančne kriminalitete, bo na področju kazenskega dela zelo boren izplen pregona bančne kriminalitete. Če smo za en člen, 33. člen, ker ga sodniki narobe razumejo, bili dolžni ali pa smo morali narediti avtentično razlago, glede na to, kako se uveljavlja aktualna trenutna sodna praksa, bi morali za sodnike za kazenski zakonik vsak člen avtentično razlagati, da bi bankirje uspeli obsoditi. V tem pogledu šele specializacija na nekem sodišču, kjer se samo nekaj sodnikov specializira na samo nekaj konkretnih primerov, lahko v bistvu obrodi sadove. Zakaj so na Islandiji bili tako uspešni? Ker so se zelo hitro specializirali. Tam so sicer naredili specializirano tožilstvo ampak, saj pravim, fokus je bil osredotočen ne v redni del sodstva, ampak v posebno skupino. To bi morali narediti tudi v Sloveniji. Nerazumljivo je, da je 75 poslancev podprlo vmesno poročilo preiskovalne komisije, ki je predvidevalo ali pa predlagalo ustanovitev specializiranega sodišča, ko pa je Nova Slovenija pripravila nek skupek zakonodajnih predlogov, kjer je bila tudi ustanovitev specializiranega sodišča, je pa koalicija glasovala proti. Za mene nerazumljiv obrat v stališču koalicije. Jaz mislim, da bi to minister za pravosodje lahko presekal s samoiniciativnostjo, tako kot je Ministrstvo za finance, da bi predlagal to rešitev ustanovitve specializiranega sodišča, ker potem bi verjetno tudi koalicija podprla to rešitev in bi preiskovalna komisija, čeprav je brezzobi tiger, dobila še drugi zob. Počasi bi z dvema zoboma, ki morata biti eden zgoraj, eden spodaj, ker drugače se samo v dlesni grize, bi se prej ali slej ta voz pregona bančne kriminalitete in vzpostavljanja ustrezne infrastrukturne podlage premaknil tako naprej, da bi tudi davkoplačevalci končno začeli verjeti, da tistih 2 tisoč 500 evrov, ki so jih dali iz žepa, da so dokapitalizirali banke, ni bilo zaman. Da se je ohranila Slovenija nad vodo in da na koncu pravica zmaga, da tisti, ki so krivi za nastanek bančne luknje, za nastanek največjega ropa v zgodovini samostojne Slovenije, na koncu tudi odgovarjajo. Jaz vam garantiram, da danes mnogi med njimi mirno spijo, bolj mirno kot vi poslanci, ko se pripravljate na posamezne točke dnevnega reda. Če si bil pripravljen sklepati takšne posle tudi s kriminalnim podzemljem na račun denarja banke, ob zavedanju, da kredit ne bo vrnjen in si takrat lahko mirno spal, lahko tudi danes mirno spiš, ko sodni mlini meljejo izredno počasi in ko posamezni sodniki ne tolmačijo zakonskih določb skladno z namenom zakonodajalca. Ravno zato je pomembna današnja točka in glasovanje o avtentični razlagi 33. člena, ker bo vsaj v določenem delu jasno pokazano, da se zadeve spreminjajo, da v določenem delu zadeve postanejo bolj rigorozne, resnejše in da lahko počasi začnejo manj mirno spati, mi pa počasi lahko ugotavljamo, da je bil zakon oziroma namen zakonodajalca dosežen. Saj pravim, na pregonu bančne kriminalitete pravna država obstane ali pade. Naloga zakonodajalca, parlamenta, nas parlamentarcev je, da pri tem naredimo vse, kar je v naši moči, da vera v pravno državo obstaja, da se poslužujemo tudi takih primerov, kot je avtentična razlaga posameznih členov. Hvala.
Imamo še enega in zadnjega razpravljavca, in to je mag. Bojan Krajnc. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Bom začel z besedami, ki jih na preiskovalni komisiji pogosto uporabljajo zaslišane priče, ko rečejo »ne spomnim se«. Kolega Horvat je na to opozoril v stališču. Tudi jaz se ne spomnim kaj je bilo leta 2012, ko je bila v Državnem zboru sprejeta ta določba, se pa spomnim, kaj sem si sam pri sebi mislil, ko sem šel nazaj gledat obrazložitev tega člena. Takrat je bil to 32. člen, kasneje kot 33.člen preštevilčen. Mislil sem si, saj to ne more biti res. Šel sem brat še drugič, tretjič, občutek je ostal isti. Zakaj? Prav zaradi tega, kar sem povedal že v stališču. V obrazložitvi člena je zapisano, da je ta določba v tretjem odstavku 33. člena tam z namenom, da se ugotovi odgovornost za nastanek trenutne situacije v finančnem sistemu. Ta člen določa daljše zastaralne roke kaznivih dejanj in odškodninske odgovornosti. Poleg tega da že v samem besedilu člena piše, da za kazniva dejanja in odškodninska odgovornost zastarajo v zastaralnem roku, ki je štirikratnik splošnih zastaralnih rokov, kot jih določa zakon, torej Kazenski zakonik in Obligacijski zakonik. Temu čudenju je na nek način pritrdila tudi neka zaslišana priča, to je bila gospa Jasna Iskra, vodja pravnega oddelka na Banki Slovenije, ki je med drugim na zaslišanju na javnem delu, zdaj govorim samo o javnem delu zaslišanja, v nekem delu tudi pod narekovaji priznala del odgovornosti Banke Slovenije, se pravi skozi čas, za nastanek bančne luknje. Je pa v zvezi z razlago te določbe povedala točno to, kar v obrazložitvi člena piše, in še najbolj pomembno, to, da če bi bila ona sodnica, bi, ne verjetno, ampak zagotovo ravnala drugače. Iz tega, kar je bila podlaga za zaslišanje, in to so nedvomno odločitve sodišč, na katere je kolega Logar opozoril, in če to pove taka eminentna gospa, kot je vodja pravnega oddelka Banke Slovenije, potem nekaj tu ni v redu. To, kar ni v redu, danes popravljamo z amandmajem kot z avtentično razlago. Na tem mestu ne morem izraziti drugega kot upanje ali pa celo pričakovanje, da bodo sodišča razlagala to določbo na ta način, kot danes določamo to z avtentično razlago. Bi pa vendarle rad omenil in opozoril na to, kar je v razpravi na Odboru za finance in monetarno politiko imela povedati Zakonodajno-pravna služba v delu, ki se nanaša na sodišča. Opozorila je na to, da predlagatelj, v tem primeru Vlada, ampak kakor kaže, bomo vsi razloge za avtentično razlago Vlade posvojili, torej ZPS opozarja, da predlagatelj ne navaja ponavljajočih se problemov z uporabo te določbe v pravnomočnih odločbah sodišč ali nekonsistentnosti in odpira vprašanje o vejah oblasti, kako daleč sme v tem konkretnem primeru Državni zbor pri tem. Na odboru sem že povedal in moje mnenje je še vedno tako, da v tem konkretnem primeru – ne govorim o konkretnih sodbah, govorim o konkretni določbi tretjega odstavka 33. člena – ne gre za nesorazmeren poseg Državnega zbora v delo sodišč. Jaz tu nobene sodbe tudi ne bi posebej omenjal. Mediji so o tem pisali, ne samo o eni, o več njih, torej gre na nek način za ponavljajočo se nekonsistentnost. Ne bi pa, kot rečeno, rekel, da na ta način kakorkoli želim vplivati na konkretne odločitve sodišč. Sodbe še niso pravnomočne, postopki tečejo, ne nazadnje pa bo na to vprašanje, ali Državni zbor tu prekomerno posega z institutom avtentične razlage v sodišča, lahko odgovorilo tudi kakšno sodišče. Če smo že pri sodiščih – malo pred tem se nam je pridružil tudi minister za pravosodje gospod Klemenčič, ki ga moram vzeti v bran. Minister je o specializiranih sodiščih in obisku na Islandiji v Državnem zboru že govoril. Takrat smo dobili zagotovilo, da skupaj z drugimi deležniki, med drugim tudi z ljudmi iz Banke Slovenije in drugimi strokovnjaki pripravljajo podlage za to, da bodo specializirana sodišča ustanovljena. Moram tudi sam izraziti pričakovanje, da se bo to zgodilo še v tem mandatu. Upam, da zelo hitro. Mislim, da ne povem nič narobe, če rečem, da je ta zagotovila minister Klemenčič dal in da se bo to tudi zgodilo. Hvala lepa.
Prehajamo v sklepni del razprave, v kateri dobi besedo še predstavnik Vlade, in sicer državni sekretar Ministrstva za finance, gospod Tilen Božič.
Hvala za besedo. Izkoristil bi jo zgolj za to, da se poslankam in poslancem zahvalim za pozitivno sprejetje rešitve v zvezi z avtentično razlago, ki jo je v parlamentarno proceduro vložila Vlada, in ste jo potem tudi nekoliko dopolnili. Kot kaže, bo tudi ta rešitev oziroma takšna razlaga bo omogočila, da se pred zastaranjem ubrani, vsaj tako kaže, žal, številne primere, ko bi ne prišlo do možnosti uveljavljanja odškodninske odgovornosti v odnosu do članov uprav, nadzornih svetov in drugih odgovornih posameznikov, ki so prispevali k temu, da se je ta tako imenovana bančna luknja manifestirala v tako velikem obsegu, kot se dejansko je. Hvala.
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. O predlogu za sprejetje avtentične razlage, o besedilu avtentične razlage oziroma o amandmaju k predlogu besedila avtentične razlage bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri v okviru glasovanj. Prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O UGOTAVLJANJU VZAJEMNOSTI V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo ministru mag. Goranu Klemenčiču.
Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Veljavni Zakon o ugotavljanju vzajemnosti je bil sprejet februarja 1999. Gre za zakon, ki ureja način in postopek ugotavljanja vzajemnosti kot posebnega pogoja za pridobitev lastninske pravice tujcev na nepremičninah v Republiki Sloveniji. Od časa sprejetja zakona, ki se ni pomembno spreminjal v vsem tem času, se je zgodilo marsikaj. Spremenil se je 68. člen ustave, Slovenija je pristopila k določenim mednarodnim integracijam in sklenila več mednarodnih pogodb EU, OECD in tako naprej. V posledici teh sprememb Ministrstvo za pravosodje po tem zakonu danes praviloma ugotavlja vzajemnost samo v primerih, ko lastninsko pravico na nepremičninah pridobivajo državljani držav kandidatk za članstvo v EU. Prej so bili to, po domače povedano, vsi tujci, danes je zakon omejen samo še na državljane Makedonije, Črne gore in Srbije. Spremenjena ureditev tako glede pravic tujcev, da pridobijo lastninsko pravico na nepremičnini pri nas, in izkušnje po dolgoletnem izvajanju zakona so pokazale, da je vrsta nepotrebnih administrativnih ovir v zakonu, ki je bil sprejet leta 1999, da ta ni več prilagojen spremenjenim razmeram vključitve Slovenije v Evropsko unijo in spremenjenemu 68. členu Ustave in pristopu k OECD. In to je narekovalo sprejetje novega zakona. S predlogom zakona se tako opravijo potrebne spremembe zaradi prilagoditve spremenjeni določbi Ustave Republike Slovenije in drugim mednarodnim pogodbam, h katerim je Slovenija pristopila. Odpravljajo se nepotrebne administrativne obremenitve ter racionalizirajo pravni postopki ugotavljanja o vzajemnosti. Toliko na kratko. Ker so izpolnjeni pogoji, predlagam Državnemu zboru, da opravi v tem sklicu tudi tretjo obravnavo zakona. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za pravosodje kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsednici gospe Kseniji Korenjak Kramar. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovani kolegice, kolegi! Odbor za pravosodje je na 37. seji 9. 5. 2017 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o ugotavljanju vzajemnosti, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada in je objavljen na spletni strani Državnega zbora v Poročevalcu z dne 24. 2. 2017. Odbor je bil predhodno seznanjen z mnenjem Zakonodajno-pravne službeSodnega sveta, z mnenjem Mestne občine Novo mesto in z mnenjem Komisije Državnega sveta za državno ureditev. Predstavnica predlagatelja in državna sekretarka na Ministrstvu za pravosodje gospa Tina Brecelj je v dopolnilni obrazložitvi členov povedala, da je veljavni Zakon o ugotavljanju vzajemnosti iz leta 1999 preživet, saj se je veljavna ureditev glede pravic tujcev, da v Republiki Sloveniji pridobijo lastninsko pravico na nepremičninah, od njegove uveljavitve do danes precej spremenila. Predlog zakona tako predstavlja uskladitev veljavne ureditve z ostalimi predpisi, odpravlja administrativne obremenitve in racionalizira postopek ugotavljanja vzajemnosti, ki bo omogočila hitrejše in enostavnejše uveljavljanje pravic strank. Prav tako ne določa več obveznosti poročanja Vlade Državnemu zboru, evidenca izdanih odločb bo objavljena na spletnih straneh Ministrstva za pravosodje. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je povedala, da so pripombe iz njihovega pisnega mnenja ustrezno upoštevane v vloženih amandmajih koalicijskih poslanskih skupin. Komisija Državnega sveta za državno ureditev je predlog prav tako podprla ter menila, da bo predlagana ureditev na ustreznejši način uredila obravnavano področje. Odbor je bil tudi seznanjen s pisnim mnenjem Sodnega sveta, ki pa k predlogu zakona ni imel pripomb. V razpravi je poslance zanimala predvsem statistika na področju vzajemnosti. V nadaljevanju so bili predlagani tudi amandmaji Poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 11. in 14. členu. V skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora smo glasovali o vseh členih predloga zakona skupaj. Odbor je predlog zakona z amandmaji v celoti podprl. Hvala.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani minister! Veljavni Zakon o ugotavljanju vzajemnosti iz leta 1999 je preživet, saj se je veljavna ureditev glede pravic tujcev, da v Republiki Sloveniji pridobijo lastninsko pravico na nepremičninah, od njegove uveljavitve do danes zelo spremenila. Na podlagi določb, ki so sedaj v veljavi, ni več mogoče pripraviti poročila, ki bi vsebovalo absoluten podatek o številu tujcev, ki so v Sloveniji zaprosili in pridobili lastninsko pravico na nepremičnini. Veljavni zakon pa vsebuje tudi nekaj ovir, z odstranitvijo katerih bi bil postopek po zakonu o vzajemnosti hitrejši in učinkovitejši. Predlog zakona se prilagaja spremenjeni odločbi Ustavnega sodišča glede pridobivanja lastninske pravice na nepremičninah in usklajuje z drugimi relevantnimi predpisi, s Stvarnopravnim zakonikom in z Zakonom o zemljiški knjigi. Poleg tega odpravlja številne administrativne obremenitve in racionalizira postopek. Stranka v postopku tako ne bo več dolžna priložiti zemljiškoknjižnega izpiska, Ministrstvo za pravosodje kot izvajalec postopka ugotavljanja vzajemnosti ga bo pridobilo samo po uradni dolžnosti. Prav tako se od tujca ne bo več zahtevala izjava o tem, za kakšne namene pridobiva nepremičnino, prav tako ni predvidena predložitev listine Geodetske uprave Republike Slovenije. Ukinja se poročanje Državnemu zboru dvakrat letno, saj ta poročila niso celostna, temveč bo v bodoče Ministrstvo za pravosodje dvakrat letno na svoji spletni strani objavilo, kakšni so bili rezultati. Z namenom skrajšanja postopka zakon ne predvideva več pritožbe zoper odločbe, temveč le upravni spor. V Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije podpiramo prilagoditev spremembam in racionalizacijo ureditve, zato bomo predlog zakona podprli. Hvala.
Besedo dajem Poslanski skupini Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, drage kolegice in kolegi! Zakon o vzajemnosti, ki je pred nami, ureja način in postopek ugotavljanja vzajemnosti, kot pogoja za pridobitev lastninske pravice tujcev in tujih držav na nepremičninah v Sloveniji. Vzajemnost bo v skladu z novim zakonom še vedno treba ugotavljati za vsako nepremičnino posebej, pri čemer se bo še vedno uporabljalo t. i. načelo materialne vzajemnosti. V skladu s tem načelom lahko državljan Slovenije v državi tujca pridobiva lastninsko pravico na nepremičninah pod enakimi ali podobnimi pogoji, kot za pridobivanje lastninske pravice na nepremičninah v Sloveniji veljajo za tujce. Zakon prinaša uskladitev določb z 68. členom slovenske ustave. Tujci iz določenih držav imajo lahko v skladu s temi ustavnimi določbami pri pridobivanju lastninske pravice na nepremičninah enak položaj kot slovenski državljani, vendar le če podlago za to predstavlja zakon ali mednarodne pogodbe. V teh primerih pogoja vzajemnosti ni treba ugotavljati. Ker gre v tem primeru za uskladitev z ustavnimi določbami, tem spremembam krščanski demokrati ne nasprotujemo. Glede pravnega sredstva zoper odločbo je ohranjena ureditev, po kateri zoper odločbo ni pritožbe, možen pa je upravni spor. Vsaka drugačna ureditev bi bila nedopustna ter v nasprotju z ustavnim redom. Za razliko od veljavne ureditve pa ni več predvideno, da bi v upravnem sporu imel možnost vložiti tožbo tudi državni tožilec. Glede na to, da položaj ter vloga državnega tožilca spada na področje kazenskega prava ter ima možnost sprožiti upravni spor že občina in na drugi strani državni pravobranilec oziroma po novem državni odvetnik, tej spremembi ne nasprotujemo. Predlog zakona prinaša tudi novost, v skladu s katero vzajemnosti ni treba ugotavljati v primeru pridobitve lastninske pravice na delu nepremičnine, če je tujec v zemljiški knjigi na tej nepremičnini že vpisan kot solastnik ali skupni lastnik. Ta sprememba prinaša smiselne poenostavitve in preprečitev podvajanj administrativnih postopkov, zato ji v Novi Sloveniji ne nasprotujemo. Bistveno novost predstavlja poenostavitev ureditve za primer, ko je vzajemnost države tujca v prejšnjem primeru že ugotovljena ter gre za pridobivanje lastninske pravice glede enake vrste nepremičnine na enakovrstnem območju ter z enakovrstnim pravnim poslom. V takem primeru bo ministrstvo v tridesetih dneh od prejema popolne vloge stranki izdalo odločbo o ugotovitvi vzajemnosti, ki bo vsebovala le skrajšano obrazložitev. Tudi v tem primeru vidimo smiselno opravo podvajanj celotnih postopkov. Če je vzajemnost za istovrstne nepremičnine na enakovrstnem območju že ugotovljena ter gre obenem za enakovrstni pravni posel, se tudi nam zdi nesmiselna zahteva po vodenju dolgih postopkov v celoti. Morda bi po pridobitvi izkušenj s predlagano ureditvijo veljalo razmisliti tudi o še nekoliko bolj poenostavljenem modelu ugotavljanja vzajemnosti v takih primerih. V Novi Sloveniji bomo predvsem zaradi administrativnih poenostavitev Predlog zakona o ugotavljanju vzajemnosti podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Teja Ljubič.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. Spoštovane poslanke in poslanci, minister, vsem prav lep pozdrav! Od sprejetja danes veljavnega zakona o ugotavljanju vzajemnosti je preteklo že skoraj 20 let. Z uveljavitvijo tega zakona se je takrat določila vrsta vzajemnosti, ki je bila kot pogoj za pridobivanje lastninske pravice tujcev na nepremičninah v Sloveniji določena v 68. členu Ustave, prav tako pa se je s takim sprejetjem zakona uredil tudi postopek in pristojnost za njeno ugotavljanje. Ker pa je skoraj 20 let vsekakor dolga doba, se je v tem času spremenilo veliko predpisov, ki so pomembno vplivali na urejanje pravic tujcev, da ti lahko v naši državi pridobijo lastninsko pravico na nepremičninah. Spremembe na normativnem področju so potrebne tako zaradi izkušenj in opažanj, do katerih prihaja pri samem izvajanju določb tega zakona kot tudi zaradi uskladitve zakona z drugimi predpisi, številni razlogi pa izvirajo tudi iz racionalizacije samega postopka ugotavljanja vzajemnosti in pa odprave administrativnih ovir, ki jih veljavna zakonodaja povzroča. Državljani držav članic EU, EGP in OECD lahko danes pridobivajo nepremičnine na ozemlju Slovenije na podlagi vseh pravnih temeljev pod enakimi pogoji, kot veljajo za slovenske državljane, ter za pridobitev lastninske pravice na nepremičninah v Republiki Sloveniji sploh ne potrebujejo odločbe o ugotovitvi vzajemnosti. Na podlagi seznama odločb, ki jih izdaja Ministrstvo za pravosodje, ni mogoče ugotoviti ne števila tujcev, ki postanejo lastniki nepremičnin v Sloveniji, ne njihovega državljanstva. Takšen pregled je bistveno bolj jasen v poročilu o evidentiranem prometu in cenah nepremičnin v obmejnih upravnih enotah. To je tudi temeljni razlog, da aktualno poročanje Državnemu zboru dvakrat na leto s strani Vlade oziroma Ministrstva za pravosodje ni več smiselno. Po predlagani spremembi, odpravi rednega poročanja Ministrstva za pravosodje pa bo Državni zbor vseeno lahko kadarkoli zahteval pripravo posebnega poročila. Prav tako pa bo zagotovljen javni vpogled v stanje, saj bo ministrstvo na svoji spletni strani vsake pol leta objavljajo statistične podatke o izdanih potrdilih in odločbah. Ugotavljanje vzajemnosti se tudi po predlaganih rešitvah še vedno ohranja za določene primere, bistvena novost predlaganih rešitev pa je poenostavitev ureditve v primerih, ko bo šlo za pridobivanje lastninske pravice na podlagi pravnega posla in bo izhajalo, da je bilo glede enake vrste nepremičnin, ki leži na enakovrstnem območju, ter glede vrste pravnega posla, kot se obravnava v konkretnem primeru, za državo tujca že ugotovljeno, da obstaja vzajemnost. V takem primeru bo ministrstvo v 30 dneh od prejema popolne vloge stranki izdalo odločbo o ugotovitvi vzajemnosti, ki bo vsebovala le skrajšano obrazložitev. Predlog zakona o ugotavljanju vzajemnosti vsekakor uživa podporo poslank in poslancev Stranke modernega centra. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Eva Irgl.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Glede na to, da so kolegi pred mano že dovolj natančno pojasnili, kaj so spremembe Zakona o ugotavljanju vzajemnosti, bom zelo kratka. Veljavna ureditev glede pravic tujcev v Sloveniji določa, da lahko pridobijo lastninsko pravico na nepremičninah. Ta zakonodaja se je od leta 1999, razen na področju dedovanja, vse do danes večkrat spreminjala. Tudi s spremembo Ustave Republike Slovenije. Danes obravnavamo nov zakon, saj veljavni zakon iz leta 1999 zaradi precejšnjih sprememb, vezanih na te vsebine, ne ustreza več aktualnim razmeram na tem področju. S predlogom zakona se torej odpravljajo administrativne obremenitve, na katere smo v Slovenski demokratski stranki ves čas opozarjali, ter racionalizira postopek ugotavljanja vzajemnosti, kar bo omogočilo hitrejše in enostavnejše uveljavljanje pravic strank. S predlogom zakona se odpravlja tudi obveznost poročanja Vlade Državnemu zboru, ki jo je sedanja vlada sicer redno kršila, to moram poudariti, saj je vedno znova zamujala s poročanjem, pri čemer pa je v opravičilo zgolj navedla, da je določba postala, citiram, "nesmiselna in predstavlja nepotrebno administrativno obremenitev, saj ne dosega svojega namena". Ne glede na takšno utemeljitev svojega opravičila iz leta 2015 ter dejstvo, da je imela Vlada spremembo zakona v svojem programu dela zapisano že za leto 2016, imamo zakon v obravnavi z nemajhno zamudo šele sedaj. Kljub temu bomo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlog zakona podprli, bomo pa vsekakor skrbno spremljali njegovo izvajanje. Najlepša hvala.
S tem smo končali predstavitev stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v okviru glasovanj, to je v sredo, 24. 5. 2017. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH KAZENSKEGA ZAKONIKA V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, ministru za pravosodje mag. Goranu Klemenčiču.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Pred vami je predlog novele Kazenskega zakonika, ki ga je v sprejetje predlagala Vlada Republike Slovenije. Pomeni peto novelo KZ-1 po vrsti in vsebuje tri glavne sklope sprememb. Prvi sklop sprememb se nanaša na spremembe in dopolnitve zaradi implementacije novejših dokumentov Sveta Evrope in Evropske unije predvsem na področju inkriminacije in poenotenja inkriminacij kaznivih dejanj, povezanih s terorizmom. Dodatni protokol h Konvenciji Sveta Evrope o preprečevanju terorizma, ki ga je Slovenija že podpisala, in pred kratkim sprejeta Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta o boju proti terorizmu in o nadomestitvi okvirnega sklepa Sveta o boju proti terorizmu zahtevata spremembe tudi slovenskega Kazenskega zakonika, ki so pripravljene v tem predlogu zakona. Naslednja točka oziroma vsebinski sklop je, da predlagamo ponovno uvedbo stranske kazni izgona tujca iz države. Tretji sklop pa pomeni predvsem spremembe na področju boja proti gospodarski kriminaliteti. Predlagamo ustreznejše stopnjevanje znotraj kaznivega dejanja oškodovanja upnikov, ustrezneje določamo kaznivo dejanje zlorabe položaja ali zaupanja pri gospodarski dejavnosti ter zlorabe uradnega položaja ali uradnih pravic predvsem pri zagotavljanju nižje stopnje krivde, ne več zahtevanega direktnega naklepa, ampak eventualnega naklepa. Ustrezneje in jasneje so določeni znaki kaznivih dejanj kršitve temeljnih pravic delavcev ter kršitve pravic iz socialnega zavarovanja. Na podoben način, praksa je namreč pokazala, da je ta kazniva dejanjazaradi zahteve po direktnem naklepu izjemno težko dokazovati, in po vzoru tujih ureditev zmanjšujemo ta naklep na eventualni naklep. Pomembno je tudi, da predlagamo novokvalificirano obliko kaznivega dejanja, zlorabo osebnih podatkov, ki se nanašajo na tako imenovan »revenge porn« oziroma pornografijo iz maščevanja, torej objavljanje posnetkov in sporočil s seksualno vsebino brez pristanka posnete osebe. Če zaključim. Cilji predlagane spremembe Kazenskega zakonika so doseči bolj učinkovito odzivanje države na gospodarski in bančni kriminal, večja zaščita temeljnih in socialnih pravic delavcev, inkriminacija modernih oblik zlorab osebnih podatkov in posegov v zasebnost preko sklepa in pa poenotenje kaznivih dejanj oziroma inkriminacij na področju terorizma s tovrstnimi mednarodnimi dokumenti, ki veljajo na področju Evrope. Ker so izpolnjeni poslovniški pogoji predlagam, da se na isti seji opravi tudi tretja obravnava predlaganega zakona. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za pravosodje kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku gospodu Janu Škobernetu.
Najlepša hvala, spoštovani predsednik! Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Odbor za pravosodje je na seji 9. 5. kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah Kazenskega zakonika, kjer smo v uvodni predstavitvi najprej seznanili s predlaganimi spremembami, ki na kratko odpravljajo težave, zaznane v praksi, predvsem na področju pregona gospodarske kriminalitete ter kaznivih dejanj zoper delovno razmerje in socialno varnost. Sledi pa se v okviru novele tudi zavezam, ki jih je Republika Slovenija sprejela v okviru Sveta Evrope in Evropske unije na področju boja proti terorizmu. S predlagano opredelitvijo namena kaznovanja se dodatno krepi načelo humanosti kaznovanja ob spoštovanju temeljnih vrednot pravnega reda ter se določa generalna in specialna prevencija ter resocializacija ob spoštovanju človeškega dostojanstva in osebnosti storilca. Državni svet je predstavil mnenje pristojne komisije, ki predlog zakona podpira, pri čemer pa so kljub vsemu izpostavili pomen dodatnega usklajevanja med Ministrstvom za pravosodje in sindikatov na področju problematike kršenja pravic zaposlenih in dela na črno, kakor tudi drugih rešitev, ki izhajajo iz obstoječe prakse. Komisija je sledila tudi opozorilom Odvetniške zbornice Slovenije k 23. členu, ki se nanaša na spremembo 240. člena Kazenskega zakonika. Po njihovem mnenju bi bilo ustrezneje sankcionirati le tista naklepna dejanja, ki povzročijo premoženjsko škodo. Gre, po njihovem mnenju, za vprašanje, do kod sega svobodna gospodarska pobuda, kot jo določa 74. člen Ustave. Sicer pa so v razpravi poslanci večinoma pozdravili predlagane rešitve. Zanimalo jih je predvsem, zakaj predlagatelj ni pristopil k odpravi dosmrtnega zapora ter kdaj bo pripravljen poseben zakon za mladoletne storilce kaznivih dejanj. Na to je odgovoril predstavnik ministrstva, državni sekretar Stare, da so o odpravi dosmrtnega zapora razmišljali le v začetni pripravi zakona in da so ideje opustili zaradi nasprotovanja strokovne javnosti. Hkrati pa je pristojni odbor obvestil, da je poseben zakon za mladoletne storilce v postopku priprave in da bomo v najkrajšem času z njim tudi seznanjeni. Na koncu je odbor sprejel še amandmaje in vse člene skupaj. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Jan Škoberne.
Najlepša hvala, spoštovani predsednik, ponovno! Spoštovani minister, kolegice in kolegi! V tem delu si lahko dovolim nekaj več svobode kot pri prejšnjem. Kazenski zakonik, ki ga sprejemamo, čeprav samo njegova novela, je v resnici pomembno ogledalo naše skupnosti in nam kaže, kako kot družba funkcioniramo. Ali je dovolj samo to, da kot kazenske določbe opredelimo tisto, kar je povsem samoumevno, da je življenje sveto, da ne smemo krasti, da ne smemo posegati v pravice drugih, ali pa smo prišli kot družba do točke, da moram v Kazenskem zakoniku posebej zaostriti določbe, ki pravijo, da se ne sme posegati v pravice z naslova delovnega razmerja v socialne pravice ljudi, da se moramo posebej pogovarjati ponovno o zaostritvah in o širjenju določb s področja boja proti gospodarski kriminaliteti, ker ponovno v naši skupnosti ni samoumevno, da pridobivanje premoženjske koristi v škodo ali na račun položaja, ki ga nekdo ima, preprosto ni prav in je narobe. Žal se soočamo tudi s tem, da moramo v noveli Kazenskega zakonika posebej ponovno opredeljevati pridobivanje premoženjskih koristi s pomočjo zlorabe pravic na strani uradnih oseb. Vse to kaže na to, kaj je v naši skupnosti, pa bi moralo biti samo po sebi prepovedano, in jasno, da se ne sme, postalo do te mere prisotno, da moramo reševati s Kazenskim zakonikom. Glede na spremenjene globalne okoliščine smo žal soočeni s tem, da moramo kot posebno kategorijo v tej noveli obravnavati potovanje v tujino z namenom terorizma, bodisi usposabljanja bodisi izvajanja. Žal smo prišlo do točke, ko je beseda turizem in svobodna pot lahko tudi predmet presoje, ali gre nekdo z nameni, da bodisi nekje druge ustvarja zlo bodisi da se vrača, usposobljen za ustvarjanje in širjenje zla. Upal bi si trditi, da je vse to pogojeno tudi s tem, o čemer sem govoril na začetku in o čemer ta zakonik zelo intenzivno govori. O tem, da je postalo v naši družbi in širše, tudi v Evropi in svetu, povsem normalno, da se ljudem kršijo temeljne pravice na delu, da se jim kršijo socialne pravice. In bolj kot to, da bomo danes, verjamem, to novelo potrdili oziroma v sredo na glasovanju, bi bilo pomembno, da se vsi ključni deležniki te družbe, ki jo tako ali drugače soustvarjamo, zavemo, da samo z zakoni teh težav ne bomo rešili in da ključna odgovornost vendar ostaja na vseh institucijah, predvsem pa na vsakem posamezniku. Posebej ob tem pozdravljamo posodobitev Kazenskega zakonika v delu humanizacije in sodobnejšega odnosa do kaznovalne politike, s ciljem, da bi tudi storilce kaznivih dejanj, posledično tudi žrtve in njihove družine, obravnavali bolj celostno in s ciljem resocializacije in normalizacije njihovega življenja, ne pa zgolj v funkciji represije z namenom kaznovanja in čim prejšnje pozabe tega, kar se je zgodilo. Socialni demokrati bomo predlog novele Kazenskega zakonika seveda podprli. Kako ne bi? Krepi pregon gospodarske kriminalitete, še bolj trdno preganja tiste, ki si dovolijo poseči v socialne pravice ljudi. In čeprav s težkim srcem, so žal okoliščine takšne, da moramo podpreti tudi ponovno uvedbo možnosti kazenskega izgona tujca. Žal se kot skupnost soočamo tudi s tem, da svobodo gibanja, kadar je slednja lahko uporabljena za to, da se stori zlo drugim, omejimo, da se torej prepreči turizem z namenom terorizma.Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo dr. Matej T. Vatovec.
Hvala, predsednik. Predlog sprememb in dopolnitev Kazenskega zakonika prinaša eno pomembno spremembo za nas, tisto, ki je verjetno ključna, in to je tista, ki se nanaša na izkoriščanje delavcev. Mi smo že celoten mandat opozarjali na to, kako so nujne spremembe na tem področju, kar se tiče zaščite pravic delavcev. Da je izkoriščanje delavcev in kršenje njihovih temeljnih pravic v Sloveniji postala praktično neka vsakodnevna praksa delodajalcev, dokazuje tudi statistika. Več kot 33 tisoč kršitev, 11 tisoč izrečenih sankcij, za 3,3 milijona evrov izrečenih glob je črna slika za leto 2016, in to seveda ob zavedanju, bi bile te številke verjetno kar nekajkrat višje, če bi zagotovili ustrezno število delovnih inšpektorjev in če bi jim tudi podelili ustrezna pooblastila. Kljub temu da se tako kadrovskega kot finančnega primanjkljaja tega inšpektorata zavedata tudi Vlada in koalicija, se na tem področju na žalost do danes ni spremenilo kaj veliko. Danes smo tudi že slišali poudarke ravno o tem, kako je pomembno, da se zaščitijo pravice delavcev, tudi s strani Vlade in koalicije. Ali so te želje ali so ta mnenja, ta stališča iskrena ali gre za nekakšno figo v žepu, pa bomo lahko videli že naslednji mesec. Takrat bo namreč obravnavan predlog naše poslanske skupine za spremembe zakona o inšpekciji dela. Sprememba Kazenskega zakonika je po eni strani pomemben in velik korak v pravo smer, ampak brez sprememb na področju inšpekcije dela se v praksi ne bo dalo ničesar spremeniti. Olajšanje kazenskega pregona delodajalcev, ki se poslužujejo nedopustnih in nesprejemljivih praks, tako ne more biti edina oziroma ne sme biti edina sprememba, ki jo bomo sprejeli v tem mandatu, kar se tiče teh problemov. Kar se tiče ostalih sprememb Kazenskega zakonika smo v Združeni levici pričakovali, da bo ukinjena dosmrtna zaporna kazen. Ta rešitev v resnici že ob uvedbi tega instituta ni imela ne strokovne podlage in niti ne podpore stroke. Glede na nesmiselnost in tudi neučinkovitost izrekanja takšne vrste kazni, katerih izključni namen je maščevanje, smo vsekakor pričakovali, da bomo danes sprejeli tudi njeno ukinitev. Ampak tudi tukaj se je očitno koalicija skrila ravno za to namišljeno spremenjeno varnostno situacijo, ki v tem mandatu, pa ne samo pri nas, ampak kar po svetu, postaja priročen izgovor za zgrešene ukrepe in v tem primeru ohranjanje in podaljševanje nekakšne represije. S tem izgovorom je delno tudi povezana ponovna uvedba kazni izgona tujca. Glavno vprašanje v zvezi s tem je povezano z zagotavljanjem spoštovanja načela nevračanja in z njim povezano prepovedjo mučenja. Na odboru so nam predstavniki Vlade zagotovili, da bodo vsi postopki še naprej potekali ob spoštovanju teh načel. Še več. Državni sekretar je zagotovil, da ni mogoče, da bi prišlo do situacije, ko bi bila ta načela na kakršnekoli način kršena. V tem delu bomo vsekakor pozorno spremljali izvajanje te določbe, in če se izkaže, da temu ni tako, da se bodo dejansko ta načela kršila, bomo tudi v tej smeri ukrepali. Kot rečeno, v uvodu je bistvo tega zakona, vsaj za nas v naši optiki, v olajšanju kazenskega pregona izkoriščevalskih delodajalcev. Mislim, da je skrajni čas, da se delodajalcem pošlje jasno nedvoumno sporočilo, da je kovanje dobička na račun izkoriščanja delavcev popolnoma nedopustno. Skrajni čas je tudi za prvo obsodbo, ki jo seveda nestrpno čakamo. Zaradi tega bomo ta zakon podprli. Hkrati pa opozarjamo, da to ne bo rešilo problema. Ponovno, brez kadrovske in finančne okrepitve inšpektorata za delo, brez nujno potrebnih sprememb zakona o inšpekciji dela se ta stiska ne bo rešila in tudi statistika ne popravila. Število kršitev se ne bo zmanjšalo in zaščita delavcev ne izboljšala. Če Vlada in koalicija vsaj deloma ali vsaj malo razmišljata o tem, kako se spoštujejo pravice delavcev, pričakujemo, da bo to dokazala v naslednjih mesecih. Najprej s podporo predlaganim spremembam zakona o inšpekciji dela, potem pa še s povišanjem finančnih sredstev za inšpektorat za delo in s tem povezano zagotovitvijo ustreznega števila inšpektorjev.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo mag. Matej Tonin.
Dragi poslanke in poslanci, dober dan! S Predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah Kazenskega zakonika se je vlada Mira Cerarja končno odzvala na vedno večjo grožnjo, ki jo za našo družbo predstavlja terorizem. Nenavadno je, da je Vlada kljub temu, da smo bili v zadnjem obdobju priča številnim grozljivim terorističnim napadom, zadnji izmed njih se je ravno včeraj zgodil v Manchestru, s pripravo predloga teh sprememb odlašala kar dve leti in pol. Končno pa smo dobili predlog zakona, ki na področju pregona terorizma določa novo kaznivo dejanje. Z zaporom od enega do osmih let se bo kaznovalo že potovanje v tujino z namenom izvajanja dejanj terorizma. Kdor ob vedenju, da gre za namen terorizma, taka potovanja organizira ali celo omogoča, pa se prav tako kaznuje z zaporom od enega do desetih let. Na drugi strani se bo z zaporom do osmih let kaznovalo novačenje ter nudenje oziroma sprejemanje usposabljanj v ta namen. Predvsem delovanje Islamske države z njeno mrežo sodelavcev je povzročilo novačenje številnih posameznikov iz Evrope. Ti posamezniki se kasneje vračajo v Evropo in za naše državljane pomenijo varnostno tveganje. Žal do sedaj nismo imeli kazenskopravnih instrumentov za učinkovit pregon oseb, ki delujejo v teh terorističnih mrežah. Krščanski demokrati tako pozdravljamo tudi poenostavitev dokazovanja kaznivega dejanja ščuvanja in javnega poveličevanja terorističnih dejanj. V skladu s predlagano spremembo pri obravnavi tega kaznivega dejanja ne bo več treba dokazovati posebnega namena spodbujanja terorističnih dejanj. Novela Kazenskega zakonika zaostruje tudi kazensko ureditev nezakonitega prehajanja meje. Ker nam direktiva Evropske unije tako nalaga, bo kaznivo dejanje prehajanja meje podano že pri nezakonitem spravljanju enega tujca čez mejo. Poleg tega bo kot kaznivo dejanje opredeljeno tudi omogočanje nezakonitega prebivanja na ozemlju Slovenije za plačilo. Tihotapljenje migrantov je v našem času eno izmed bolj pogostih ter tudi bolj nevarnih kaznivih dejanj. Na eni strani temelji na izkoriščanju in ogrožanju samih migrantov, na drugi strani pa na nespoštovanju našega pravnega reda, varnosti ter državne suverenosti. Glede na zaostreno migrantsko situacijo upamo, da bodo kazniva dejanja nezakonitega prehajanja meje naši organi, zlasti policija, tudi v praksi učinkovito, predvsem pa striktno, izvajali. Zaradi velike hitrosti razvoja tehnologije se spreminjajo tudi oblike nedopustnih in zavržnih ravnanj, ki se večkrat kažejo kot zloraba zasebnega gradiva ali zasebnih informacij. Zato v Novi Sloveniji pozdravljamo spremembo, ki dodaja strožjo obliko kaznivega dejanja javne objave posnetkov ali sporočil druge osebe s spolno vsebino brez njene privolitve. Če je oseba zaradi tega huje prizadeta, je po našem mnenju prav, da je za to obliko kaznivega dejanja določena strožja kazen. V preteklosti poznamo primere, ki so se zaradi tovrstnega izsiljevanja in objave tovrstnih materialov tragično končali. Prav tako pozdravljamo tiste ukrepe, ki gredo v smeri večje zaščite delavcev pred nepoštenimi delodajalci. Predlog novele Kazenskega zakonika na ustreznih področjih kazenskega prava zaostruje ureditev kaznivih dejanj, zato bomo v Novi Sloveniji predlog spremenjenega kazenskega zakonika podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Dušan Radič.
Spoštovani! Eden od temeljnih zakonskih predpisov kazenskega področja je Kazenski zakonik. Spremembe danes obravnavane novele Kazenskega zakonika so več kot dobrodošle. Z njihovo uveljavitvijo bomo naredili korak naprej h krepitvi pravne države, h krepitvi odgovornosti posameznikov in k učinkovitosti kazenskega pregona ter kazenske odgovornosti na nekaterih ključnih elementih, ki pestijo današnjo družbo. S predlaganimi rešitvami se namreč odpravljajo težave, zaznane v praksi. Predvsem so to težave, ki se pojavljajo pri pregonu gospodarske kriminalitete ter kaznivih dejanj zoper delavno razmerje in socialno varnost. Predlog novele tako ostreje obravnava kršitve temeljnih pravic delavcev in pravic iz socialnega zavarovanja, zlorabe zaupanja pri gospodarski dejavnosti, oškodovanje upnikov, zlorabe občutljivih osebnih podatkov in terorizem, uvaja pa tudi še nekatere ostale pomembne rešitve. Dandanes se žal prepogosto dogaja, da so kršitve temeljnih pravic delavcev močno kršene, zato v Stranki modernega centra pozdravljamo višje kazni za množično kršitev pravic delavcev ter pravic iz socialnega zavarovanja, lažje pa bo tudi dokazovanje kaznivih dejanj, kršitev pravic delavcev kot tudi uvedba kaznivosti oškodovanja upnikov, in to tudi v primerih, ko bo povzročena premoženjska škoda znašala manj kot 50 tisoč evrov. Po obstoječi zakonodaji se za ščuvanje in poveličevanje terorističnih dejanj upošteva le dejanski namen spodbuditi teroristično dejanje, odslej pa bo za pregon zadoščalo že dejstvo, da je šlo za ščuvanje ali javno poveličevanje. Opredeljuje pa se tudi kaznivo dejanje potovanja z namenom terorizma. V današnjem času, ko je svetovni splet v uporabi prav vsak dan in ko se ga poslužujejo prav vse generacije, je dobrodošla sprememba, ki določa višjo zagroženo kazen za javno objavo posnetkov ali sporočil druge osebe s seksualno vsebino brez njene privolitve za objavo. Potruditi se moramo po najboljših močeh, da takšna izsiljevanja oziroma nadlegovanja preprečimo. Prav tako se ponovno uvaja stranska kazen izgona tujca iz države, seveda pa mora biti ta utemeljena v okoliščinah storilca. Te morajo namreč predstavljati resno grožnjo javnemu redu ali javni varnosti. Spremembe so namenjene tudi lažjemu pregonu gospodarske kriminalitete, predvsem v primerih zlorabe položaja ali zaupanja pri gospodarski dejavnosti, kar v Poslanski skupini Stranke modernega centra ocenjujemo kot eno najbolj pozitivnih sprememb. Poslanke in poslanci Stranke modernega centra se zavedamo pomena ustrezne ureditve kazenskih sankcij na najbolj pomembnih področjih družbenega življenja, zato bomo današnji predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Kazenskega zakonika podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Pred nami so tudi spremembe Kazenskega zakonika, ki zamujajo kakšnih 18 mesecev. Gre preprosto zato, da smo nekatere rešitve v SDS predlagali že lani ali predlani, zlasti tiste, ki se nanašajo na različne stvari okoli potovanja naših državljanov na tista območja, kjer divja vojna in kjer bi ti naši državljani lahko oziroma so sodelovali v tujih vojskah. Koalicija je takrat vehementno zavrnila. Jaz verjamem, da koalicija in minister najprej pogledajo podpis, potem pa naslov zakona in zakon, in so to seveda vse zavrnili. Postopek obravnave zakona je pri nas drugačen. Mi najprej preberemo zakon, podpis pa niti ni pomemben, ker je pomembna vsebina zakona in ne podpisnik ali predlagatelj. Tekst, ki je pred nami, pa takole. Izgon tujca iz države – pričakovano, zaželeno, nujno že zdavnaj, ne šele zdaj. Skratka prava poteza. Potovanje v tujino z namenom terorizma – zaželeno, pričakovano, prepozno, potrebno. Skratka pozdravljamo. Tudi pri 196. členu, kjer gre za ta kazniva dejanja v zvezi s pravicami delavcev, črtanje besedice zavestno, se mi zdi, da je to potrebna zadeva, zato jo tudi pozdravljamo. Tudi zloraba osebnih podatkov je verjetno urejena na način, kakršen je zdaj predlagan, prav. Skratka zadevo pozdravljamo. Zadovoljni smo tudi s tem, da ministrstvo, minister ali kdorkoli že ni podlegel vsem tistim dušebrižnikom in nevladnim organizacijam in ni odpravil smrtne kazni. Kajti jaz verjamem, da je ta člen bolj za rezervo, ampak imamo ga in prav je, da ga imamo, kajti Manchester je lahko jutri v Ljubljani ali pa kak tovornjak na Prešernovem trgu. Zato bomo ta člen morebiti pa le potrebovali in je prav, da ga imamo. V poslanski skupini imamo, tako kot sem povedal na seji odbora, nekaj težav s 23. členom – protipravna premoženjska korist, naklep, eventualni naklep in podobna vprašanja. Mi smo sicer predlagali črtanje tega člena, ampak v skladu s pojasnili državnega sekretarja, v skladu s tem, kar je gospod Jenull govoril na odboru, je mogoče zaključiti, da je člen sicer napisan dobro, da je člen napisan tudi pravilno. Res pa je, minister, to moram že zaradi zapisnika reči, sodniki bi lahko ta člen razumeli napačno, napačno in bi lahko postopke zoper ljudi s področja bančne kriminalitete ustavljali. Jaz ne trdim, da je člen napisan napačno, člen je napisan pravilno. Čas, v katerem ga sprejemamo, je pa rizičen čas. Zato bi kazalo, da ministrstvo implementacijo tega člena v praksi v povezavi z bančno kriminaliteto spremlja z vsemi svojimi močmi. In če bi prišlo do napačne interpretacije tega člena, kar po našem mnenju je mogoče in možne bi bile oprostitve v teh postopkih bančne kriminalitete, da takrat reagira z neko avtentično razlago ali spremembo člena ali kakorkoli. V skladu z našimi navadami, da beremo zakon, primerjamo zakonske rešitve, ali so take zakonske rešitve potrebne za državo in državljane, bomo mi ta zakon podprli, ker pač nismo koalicija, ki gleda podpis in ne vsebine zakona. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marjana Kotnik Poropat.
Spoštovani! Na prvi pogled Predlog sprememb in dopolnitev Kazenskega zakonika, ki ga obravnavamo, glede na obseg členov ne zgleda prav obsežen, a vendar je treba povedati, da gre po vsebini za izjemno pomemben korak naprej h krepitvi pravne države, h krepitvi odgovornosti posameznikov ter k učinkovitosti kazenskega pregona in kazenske odgovornosti na nekaterih ključnih elementih, ki pestijo današnjo družbo. Ta namreč zaostruje kazni na najbolj pomembnih področjih družbenega življenja, zlasti pri kršitvah temeljnih pravic delavcev in pravic iz socialnega zavarovanja, zlorabah zaupanja pri gospodarski dejavnosti, oškodovanja upnikov, zlorabah občutljivih osebnih podatkov ter terorizmu. Glede na to, da je vedno več kaznivih dejanj zaradi razvoja tehnologije, gre predlog zakona tudi na tem področju v korak s časom. O spremembah in dopolnitvah je natančneje spregovoril že minister, zato se bom osredotočila le na nekatera, za Poslansko skupino Desus pomembnejša področja. V Poslanski skupini Desus pozdravljamo spremembe na področju kršitev temeljnih pravic delavcev. Prepričani smo, da po veljavnem zakonu pri kršitvah pravic delavcev ni zadosti upoštevana sorazmernost, saj je, na primer, storilec, ki je kaznivo dejanje storil zoper veliko število delavcev, kaznovan pravzaprav enako kot tisti, ki je dejanje storil proti trem delavcem. Predlagana sprememba pa upošteva sorazmernost kazni glede na obseg in intenzivnost kršitve. Kot vsakodnevno prebiramo v medijih, nekateri delodajalci pri varčevanju izberejo pot, ki se jim na prvo žogo zdi najboljša, saj ponavadi ni hujših takojšnjih posledic. V upanju, da bo ta sprememba pripomogla k zmanjševanju kriminalitete s področja delovnih razmerij in socialne varnosti v Poslanski skupini Desus to spremembo Kazenskega zakonika pozdravljamo. Dejstvo je, da je na tem področju prepogosto prihajalo do kršitev delavske zakonodaje, ki so ostale nekaznovane. Predlog sprememb tudi strožje opredeljuje kazniva dejanja, povezana s terorizmom. Za ščuvanje in javno poveličevanje terorističnih dejanj ne bo več veljal le dejanski namen spodbuditi teroristično dejanje, ampak bo za pregon zadoščalo že dejstvo, da je šlo za ščuvanje ali javno poveličevanje. Opredeljuje tudi kaznivo dejanje potovanja z namenom terorizma. Nadalje. V Sloveniji imamo, na primer, pri kaznivem dejanju zlorabe položaja pri opravljanju gospodarske dejavnosti, ki je tipično in najpogostejše kaznivo dejanje s področja gospodarske kriminalitete, inkriminirano najstrožjo oziroma v dokaznem smislu najzahtevnejšo obliko krivde, to je tako imenovani obarvani naklep. Po novem bo pri kaznivem dejanju zlorabe položaja treba dokazovati eventualni, ne pa neposredni naklep. Drugače povedano, danes morajo slovenski organi pregona dokazovati direktni naklep storilca, na primer, da je ta nameraval oškodovati banko, medtem ko na primer v nemški zakonodaji zadostuje eventualni naklep, torej da se je storilec zavedal, kakšne so lahko posledice njegovega ravnanja, pa je v to dejanje oziroma ravnanje privolil. V Poslanski skupini smo v večini prepričani, da bo tako olajšano delo tožilcev predvsem pri pregonu bančnih kaznivih dejanj. V Poslanski skupini Desus torej v večini predlog Kazenskega zakonika podpiramo v celoti. Pri posameznikih pa so se postavila vprašanja glede zadostnosti dokazanega eventualnega naklepa. Zaradi navedenega, spoštovane in spoštovani, najavljam večinsko podporo spremembam Kazenskega zakonika v Poslanski skupini Desus. Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v okviru glasovanj, to je jutri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 20. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O KMETIJSKO GOZDARSKI ZBORNICI SLOVENIJE V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložil poslanec, gospod Andrej Čuš. V zvezi s tem predlogom zakona Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano predlaga Državnemu zboru sprejetje sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem predsedniku odbora, gospodu Tomažu Liscu, za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa.
Hvala, predsednik za dano besedo. Spoštovana gospa državna sekretarka, kolegi, kolegice, lep pozdrav! Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije, ki ga je v obravnavo predložil poslanec Andrej Čuš, obravnaval kot matično delovno telo na 19. seji 4. maja. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je podala konkretne pripombe k 1., 2. in 3. členu predloga zakona. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe pa je v dopolnilni obrazložitvi pisnega mnenja še posebej poudarila, da nadomestitev dosedanjega obveznega članstva v zbornici s prostovoljnim v zakonsko ureditev vnaša bistven konceptualen odmik, saj obveznost ali prostovoljnost poslanstva predstavlja enega od temnih elementov opredelitve sistema zbornične ureditve. Tako pomembna vsebinska sprememba pa vedno terja celovito presojo in dosledno zakonodajno izvedbo, ki bi jo bilo na mesto z novelo primerneje zagotoviti z novim zakonom. V razpravi je sodeloval tudi predstavnik Komisije Državnega sveta za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano in Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije, ki je obrazložil razloge, zaradi katerih predloga zakona niti zbornica niti komisija ne podpirata. Dejstvo je, da je Kmetijsko gozdarska zbornica ustanovljena z zakonom in da je članstvo obvezno ter se plačuje članarina, h kateri daje soglasje Vlada, kar daje zbornici reprezentativnost. Ukinitev obveznega članstva bi pomenilo drastičen upad članstva, zato bi zbornica težko ostala reprezentativna organizacija kmetov. Poleg tega se je število članov zaradi sprejetja prejšnjih novel zakona o zbornici znižalo za 60 tisoč in s tem tudi članarina. Ukinitev obveznega članstva bi tudi pomenila, da bi zbornica postala predstavnica le velikih kmetij, nihče pa ne bi predstavljal interesov malih kmetih, ki potrebujejo največ pomoči. Glede na odklonilno mnenje Vlade in pripombe Zakonodajno-pravne službe sem sam kot predsednik odbora odboru predlagal, da v skladu z drugim odstavkom 128. člena Poslovnika Državnega zbora razpravlja in odloča o predlogu sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo, zato da se tako predlagatelju kot tudi poslanskim skupinam omogoči predstavitev stališč tudi na sami seji Državnega zbora in da se lahko o zakonu tudi glasuje. V zvezi s predlaganim sklepom so nekateri člani odbora poudarili, da predlog zakona zaradi pomanjkljivih, nedodelanih in neustreznih rešitev sicer res ni primeren za nadaljnjo obravnavo, je pa primerno izhodišče za razmislek Vlade in zbornice o nujni reorganizaciji zbornice. Predložena novela namreč odpira pomembno vprašanje, kako v prihodnje reorganizirati zbornični sistem, da bi učinkoviteje sledil potrebam predvsem malih kmetov, aktivneje sodeloval pri povečanju samooskrbe in zmanjšanju zaraščanja kmetijskih zemljišč. Zastavili so tudi vprašanje, zakaj zbornica nima organizirane gozdarske službe, čeprav je gozdarstvo navedeno v nazivu zbornice, katere prisotnost na terenu bi bila nujno potrebna. O teh in še drugih vprašanjih bo treba čim prej odpreti razpravo, pobudnik teh razprav pa bi morala biti prav zbornica sama. Po končani razpravi je odbor sprejel naslednji sklep: »Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o kmetijsko gozdarski zbornici ni primeren za nadaljnjo obravnavo.« Hvala.
Za predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa dajem besedo predlagatelju predloga zakona, gospodu Andreju Čušu.
Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, predstavnica Vlade! Drži, pred nekaj tedni oziroma meseci sem v parlamentarno proceduro vložil novelo Zakona o Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije, katere namen je seveda en, to je uvedba prostovoljnega članstva v omenjeni zbornici. Sicer danes v Državnem zboru sedi veliko manj poslank in poslancev, ki so že podprli, mislim da, v prejšnjem sklicu prostovoljno članstvo v Obrtno-podjetniški zbornici Slovenije in mislim, da je to bil korak v pravo smer, posebej če želimo kot poslanci in politiki slediti in spoštovati načela ostale Republike Slovenije. Samo, da spomnim, po 42. členu Ustave ima vsak pravico, da se svobodno združuje z drugim. Še enkrat poudarjam: svobodno. Predlog tega zakona ni noben napad na kmetijsko gozdarsko zbornico, kvečjemu bi lahko to vzeli kot pobudo, da se opravi razmislek in izboljša storitve omenjene zbornice. Tudi ko smo uvedli prostovoljno članstvo Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije, je bilo veliko strahu, kritik, napadov na nas, ki smo to podprli, da bo Obrtno-podjetniška zbornica Slovenije propadla. Pa poglejmo, kaj se je zgodilo do danes. Obrtno-podjetniška zbornica še naprej funkcionira, dvignila je raven svojih aktivnosti, se odziva na vse aktivnosti, ki so v sklopu Ekonomsko-socialnega sveta, tudi politike in ni bilo nobenega bav bava. Tako da seveda tudi ti razlogi, ki so bili povedani oziroma zaradi katerih se nasprotuje temu predlogu zakona, niso na mestu. Je pa treba seveda tudi dodati, da ko smo sprejemali prostovoljno članstvo v Obrtno-podjetniški zbornici, že v tistem mandatu Državnega zbora je bilo nekaj pobud, da se uvede prostovoljno članstvo v Kmetijsko gozdarsko zbornico, nekaj pa je bilo tudi seveda že dogovorov in naporov, da se bo to uvedlo, a žal je prišlo do padca vlade in zgodilo se je, kar se je godilo. Da pa le ni vse tako idealno v slovenskem kmetijstvu kot govorijo nekateri člani Državnega sveta ali pa predstavniki zbornice, poglejte, manj kot 7 % kmetov se je lani udeležilo volitev organov Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije in svetov kmetijskih zavodov. Manj kot 7. Če je to reprezentativno, potem imamo res nizke standarde. Če so mogoče za razlog v Kmetijsko gozdarski zbornici med drugim navedli oddaljenost volišč, je pa vse pogosteje slišati tudi očitke zbornici, da je ta v lasti velikih kmetov in da bi morala biti v pogajanjih odločnejša. Zato se, vsaj na terenu, vrstijo pozivi po prostovoljnem članstvu v zbornici po vzoru Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije. Tudi sam, ko se pogovarjam s slovenskim kmetom ali pa mladim prevzemnikom ali s kakšnim profesorjem ali drugimi strokovnjaki s področja kmetijstva, vsi zagovarjajo ta model rešitve in ne vem, zakaj že tak predlog ni bil v Državnem zboru vsaj v tem sklicu že prej. Eden izmed podravskih kmetov, ki obdeluje približno 40 hektarjev zemlje je poudaril: »Na naši kmetiji plačamo okoli 160 evrov članarine, a za ta denar od zbornice ne dobimo ničesar. Ko je na primer prašičereja upadala, niso pripravili nobenih ukrepov, niso pomagali iskati rešitev. Imeli smo tudi vzrejni center za plemenske merjasce in njihov nasvet je bil zgolj, naj poiščemo notranje rezerve. Ne zavzemajo se za kmeta. Ne delajo drugega, kot da pobirajo članarino. Naj bo članstvo prostovoljno, enako kot pri Obrtni zbornici Slovenije.« Članstvo v Kmetijski zbornici Slovenije je namreč obvezno. Zbornični prispevek je pri fizičnih osebah, verskih skupnostih in pravnih osebah vezan na lastništvo kmetijskih zemljišč in gozdov. Osnova za odmero prispevka 4,8 katastrskega dohodka, ko ta znaša več kot 106,88 evrov, sicer pa najnižja članarina znaša 8,35 evra. Ob tem pa, če že kdaj, Kmetijsko gozdarska zbornica pove kmetom, da je notranjih rezerv dovolj, pa samo ta podatek. Kmetijsko gozdarska zbornica Slovenije je recimo poslovanje v letu 2015 zaključila s presežkom prihodkov nad odhodki v višini dobrih 300 tisoč evrov, zabeležila 3,4 milijone evrov prihodkov in nekaj več kot 3 milijone evrov odhodkov. Seveda več kot na mestu je, glede na vse težave, ki se dogajajo v slovenskem kmetijstvu, tudi upravičena kritika in želja po dvigu standardov dela. Hvala lepa.
Za uvodno predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa, dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Tanji Strniša.
Spoštovani predsednik, spoštovani poslanke in poslanci! Kot je bilo predstavljeno, je cilj predlaganega Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije predlagatelja poslanca Andreja Čuša ukinitev dosedanjega obveznega članstva. Vlada meni, da bi se s tem, z uvedbo take spremembe zakona in z uvedbo prostovoljnega članstva, spremenil status Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije iz javno-pravne v zasebno-pravno zbornico, v interesno združenje tistih, ki bi plačevali članarino. V veljavnem zakonu je opredeljen položaj Kmetijsko gozdarske zbornice, ki je oseba javnega prava, ki ima javna pooblastila, v okviru katerih odloča o pravicah in obveznosti članov. Obvezno članstvo, s tem pa tudi obveznost plačevanja članarine, katerih višina je pod nadzorom države, sta zakonsko opredeljena. Iz veljavne pravno-sistemske ureditve izhaja, da je zbornica reprezentativno telo, ki zastopa interese tistih, ki se ukvarjajo s kmetijsko ali gozdarsko dejavnostjo v najširšem smislu. Kmetijsko gozdarska zbornica Slovenije zastopa člane in s svojimi institucijami sodeluje tudi s strokovnim mnenjem v postopkih normativnega urejanja gospodarskega sistema, še posebej področje kmetijstva, gozdarstva in razvoja podeželja. Vlada nadalje meni, da predpisano obvezno zbornično članstvo in obveznost plačevanja članarine zagotavljata številčnost članstva in s tem tudi reprezentativnost zbornice. Število članov bi se v predlagani spremembi drastično zmanjšalo, zagotovo bi bila s tem ogrožena reprezentativnost, neodvisnost in strokovno delovanje zbornice. Drugo dejstvo pa je, da ima članarina, ki izvira iz obveznega članstva, značaj javne dajatve. Če bi bilo članstvo v zbornici prostovoljno, bi bila tudi višina članarine stvar dogovora med člani, tako pa mora biti po sedanji ureditvi višina članarine v sorazmerju s tistim obsegom dejavnosti zbornice, zaradi katerega je članstvo obvezno, in k stopnji tega prispevka daje Vlada vsakoletno soglasje. Glede na zgoraj navedeno po mnenju Vlade Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospod Jožef Horvat.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Verjetno se bomo vsi strinjali, da trenutno stanje oziroma trenutna ureditev članstva in delovanja Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije ni optimalna. Lahko rečemo, da se je sicer v zadnjih letih nekaj že izboljšalo, vendar v Novi Sloveniji menimo, da je še veliko rezerve pri delovanju zbornice. Pričakujemo, da bo nekaj k temu pripomogel tudi novi vladni zakon o kmetijstvu z nekaj konkretnimi spremembami na področju javne službe kmetijskega svetovanja. Danes lahko vidimo pozitivne posledice ureditve prostovoljnega članstva v Gospodarski zbornici Sloveniji, prav tako v Obrtno-podjetniški zbornici Slovenije. V Novi Sloveniji zaradi tega menimo, da je treba slovenskemu kmetu omogočiti ustavno pravico do svobode izbire, izbire, ali bo član Kmetijsko gozdarske zbornice ali ne bo član. Večkrat slišimo ministra gospoda Dejana Židana, ki pravi, da naj se o tem odločijo kmetje sami. Takšno stališče pravzaprav podpiramo. Predlagana novela poslanskega kolega Čuša je sicer skoraj identična noveli, ki smo jo v Novi Sloveniji že dvakrat v preteklosti vložili, vendar je precej manj celovita kot naša, saj izpušča pomembne določbe glede poenostavitve postopkov za izvedbo volitev v organe zbornice. Prav volitve so dejansko problem in ne moremo govoriti, da predstavlja Kmetijsko gozdarska zbornica reprezentanta kmetstva v Sloveniji. O tem je govoril tudi že predlagatelj. Poglejmo na hitro rezultate oziroma udeležbo na lanskih volitvah v organe zbornice, ko je bila udeležba fizičnih oseb le 6,75 %, 6,75 %, pravnih oseb nekoliko višje, in sicer 17 %. In zdaj se tukaj vprašamo, ali je to še reprezentativnost ali ni, ali je tudi tem kmetom pravzaprav muka, po domače rečeno, iti na volišča, pa sem prepričan, da mnoge nekatere osebe, ki kandidirajo, z avtomobili, kombiji vozijo na volišča. V Novi Sloveniji se zavedamo, da bi s prostovoljnim članstvom pridobil tako kmet kot tudi zbornica, ki se bo morala bolj potruditi, svojim članom ponuditi več kot doslej ter predstavljati interese vseh slovenskih kmetov bolj odločno in pravično kot doslej. Če zbornica že zdaj dela dobro, potem se nima česa bati, saj bo velika večina članov gotovo motivirana ostati v zbornici tudi kot prostovoljni člani. Javna služba kmetijskega svetovanja financirana iz proračuna Republike Slovenije pa bo s predlaganimi spremembami dobila priložnost, da napravi še kvalitetni preskok naprej v dobro slovenskega kmeta. Poslanska skupine Nove Slovenije predlog zakona podpira in menimo, da je primeren za nadaljnjo obravnavo. Ob tem naj dodam še pripombe pomurskih in podravskih kmetov, ki pravzaprav vsako leto razlagajo, da prispevajo veliko večino, veliko večino, ne vem natančno podatka, vseh prihodkov iz naslova članarine v Kmetijsko gozdarsko zbornico Slovenije, nazaj pa, po njihovih besedah, dobijo zgolj drobtinice. Takšne in mnoge druge anomalije kažejo na to, da je nujno potrebno urediti zbornični sistem slovenskega kmetijstva. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Simon Zajc.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovani! Novela zakona o Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije sodi v paket slabo utemeljenih in pripravljenih predlogov zakonov nepovezanega poslanca Andreja Čuša. V Poslanski skupini SMC opozarjamo, da gre v primeru omenjene novele v bistvu za polizdelek, ki v predlagani obliki niti ne mogoča uvedbe prostovoljnega članstva. Kot kaže, se predlagatelj ne zaveda, da novela posega v enega od temeljnih elementov veljavnega sistema zbornične ureditve. Tak poseg oziroma vpeljava novega koncepta pa zahteva dosledno zakonodajno izvedbo. Odprave obveznega članstva oziroma uvedbo prostovoljnega članstva ni mogoče uvesti z dvema členoma v devetih vrsticah. Če bi se odločili za odpravo obveznega članstva, bi v naslednjem koraku morali na novo določiti organizacijski ustroj zbornice, sestavo in način oblikovanja ter delovanje organa zbornice, kvorum, način odločanja, plačilo prispevkov oziroma članarine in še bi lahko naštevali. Polet tega velja opozoriti, da novela zakona vsebuje zgolj eno prehodno določbo, ki sploh ne ureja problematike, ki bi jo moral predlagatelj urediti s celim novim poglavjem prehodnih določb. Da ne omenjamo, da se predlagatelj niti ni potrudil, da bi na podlagi mnenja Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora pripravil dopolnila, ki bi primerno naslovila njihove več kot tehtne pripombe in opozorila. V Poslanski skupini SMC bomo novelo zavrnili oziroma podprli sklep, da ni primerna za nadaljnjo obravnavo. Od predlagatelja pričakujemo, da se nam v prihodnje ne bo treba več ukvarjati s tako slabimi predlogi aktov. Predlagatelju sporočamo, da ni prvi, ki je predlagal ukinitev obveznega članstva v Kmetijsko gozdarski zbornici. In če bi se malo potrudil, bi lahko povzel predloga, ki sta ga leta 2011 in 2013 podali bodisi Zares ali pa Nova Slovenija, ki so naslovljeno problematiko urejali ustrezneje. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Benedikt Kopmajer.
Spoštovani predsednik, spoštovana državna sekretarka, spoštovani kolegice in kolegi, lep pozdrav vsem! Ker smo v Poslanski skupini Desus racionalni, smo se odločili, da bomo predstavili skupno stališče za vse štiri predloge novele zakonov, ki se tako ali drugače dotikajo kmetijstva in jih je pripravil nepovezani poslanec. Gre za predloge novel Zakona o Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije, Zakona o kmetijskih zemljiščih, Zakona o skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije in Zakona o javnem naročanju. Naše stališče je enotno za vse štiri predloge novel – strinjamo se s sklepom matičnega delovnega telesa, da noben od predlogov ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Vsi štirje predlogi novel so, po naši oceni in tudi po oceni Zakonodajno-pravne službe, pripravljeni nedomišljeno in pomanjkljivo, tako vsebinsko kot nomotehnično. Ob branju predlogov smo dobili vtis, da je šlo za enkraten navdih avtorja novel, ki pa nato zadanega projekta ni znal ali zmogel izpeljati do konca tako, da bi predlagane rešitve napravil smiselne in dodelane. Je pa predlagatelj vsekakor dregnil v teme, ki so pomembne in ki se jih bo v prihodnosti treba konkretno lotiti v smislu spreminjanja področne zakonodaje, vendar celostno, sistematično in z iskanjem konsenza kmetov, njihovih predstavnikov, inštitucij, ki delujejo na področju kmetijstva, ministrstva in vseh zainteresiranih s področja kmetijstva. Ministrstvo je priznalo, da se zaveda problematike na področju prometa in zakupa kmetijskih zemljišč, zato se je v teku celovita prenova področja kmetijske politike. Ministrstvo ob tem sodeluje z vsemi zainteresiranimi, organizira posvete, da bo sprememba zemljiške politike na področju kmetijstva pripravljena z doseženim največjim možnim soglasjem. Naj na koncu ponovim, da bomo poslanke in poslanci Poslanske skupine Desus pri 15., 20., 21. in 22. točki dnevnega reda seje Državnega zbora soglasno podprli sklepe, da predlogi zakonu, ki jih je pripravil nepovezani poslanec, niso primerni za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Janko Veber.
Hvala za besedo in lep pozdrav v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije predvideva ukinitev veljavnega obveznega članstva v zbornici v prostovoljno. Verjetno ni odveč opozoriti na dejstvo, da ta predlog temelji pravzaprav na razmišljanju mnogih članov v zbornici, ki ugotavljajo, da ne dobijo dovolj kvalitetne storitve ali nasveta ali pa napotka ali pa nenazadnje tudi pogovora o temi in problemih, ki jih pestijo. Naj povem v uvodu, da smo Socialni demokrati tudi sicer načeloma zadržani do prostovoljnega članstva v zbornicah, in to smo vedno izrazili tudi pri spremembah statusov tako v Gospodarski kot tudi pri Obrtni zbornici. Problem pri Kmetijsko gozdarski zbornici v primeru oblikovanja prostovoljnega članstva, pa se kaže tudi v tem, da bi najbrž potem zaradi majhnega števila članov zbornica izgubila tudi status reprezentativnosti, s tem bi kmetijski sektor izgubil predvsem možnost, da ima možnost kadarkoli vzpostaviti dialog z Vlado oziroma z resornim ministrom, ki je pač odgovoren za področje kmetijstva. To je zagotovo eno od vprašanj, ki ga je treba izčistiti, preden se bi dokončno lahko sprejemala tako zahtevna odločitev, kot je pred nami. Mislim pa, da je vendarle treba tudi ta predlog zakona jemati resno in predvsem pričakujemo s strani tistih, ki so prevzeli odgovornost za vodenje Kmetijsko gozdarske zbornice, da tudi takšen predlog zakona analizirajo in poskušajo opraviti pogovor s članstvom in doseči obliko organiziranja, ki bo po meri vsaj velike mere članov, če že ne vseh, kajti to je praviloma tudi težko doseči. V tej situaciji, kakršna je, menimo, da je to primernejša oblika, kot pa takojšnja ukinitev obveznega članstva. Nenazadnje pa je treba tudi sam zakon, če bi želeli vpeljati to spremembo, spremeniti praktično v celoti. Kar pomeni, da bi morali imeti pred sabo celotno besedilo, novo besedilo zakona o Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije, kar je pa seveda eden od izjemno obsežnih in zahtevnih projektov in jih najbrž da en sam poslanec ali pa tudi sicer poslanci v Državnem zboru težko oblikujemo na način, da bi upoštevali vse vidike, ki jih je treba nenazadnje tudi dobro uskladiti tako s člani kot seveda z drugimi strokovnimi inštitucijami, predvsem zavodi, ki delujejo znotraj Kmetijsko gozdarske zbornice. Ena od pomembnih dilem, ki smo jo imeli Socialni demokrati v trenutku ustanavljanja Kmetijsko gozdarske zbornice, je bil nenazadnje prav status javnih zavodov, kmetijsko-gozdarskih zavodov, ki so seveda prišlo pod okrilje Kmetijsko gozdarske zbornice. To je bil zelo resen prehod in tukaj se pravzaprav nekako včasih tudi izkrivlja ta odnos, kajti s tem, ko je bil izveden ta prenos, se je seveda prevzela tudi obveznost financiranja s strani državnega proračuna v teh zavodih. Nenazadnje tudi zakon, ki smo ga pred kratkim sprejeli na to temo, podaljšuje takšno veljavnost in zato bi veljalo upoštevati tudi sprejete zakone, ki podaljšujejo takšen status kmetijske zbornice tudi v prihodnje. Vsa ta vprašanja so izjemno resna, zahtevna, predvsem pa ponovno opozarjamo na to, da nikakor ne smemo dovoliti, da bi kmetje izgubili svojega reprezentativnega predstavnika, kajti s tem bi dejansko izgubili tudi pri nadaljnjem razvoju kmetijstva in s tem tudi podeželja. Hvala.
Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri v okviru glasovanj. Prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 21. TOČKO DNEVNEGA REDA – DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O KMETIJSKIH ZEMLJIŠČIH V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložil poslanec gospod Andrej Čuš. V zvezi s tem predlogom zakona Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano predlaga Državnemu zboru sprejetje sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem predsedniku odbora, gospodu Tomažu Liscu za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa.
Hvala, predsednik, za besedo. Gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi! Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano je Predlog zakona o spremembi Zakona o kmetijskih zemljiščih, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložil poslanec Andrej Čuš, obravnaval kot matično delovno telo na 19. seji, 4. maja letos. V skladu s 145. členom Poslovnika Državnega zbora je bil predlog zakona poslan v mnenje lokalnim skupnostim. Odboru sta bili posredovani dve mnenji, in sicer mnenje Mestne občine Ljubljana, ki poudarja, da bi se s predlagano parcialno rešitvijo Zakona o kmetijskih zemljiščih v poglavju Promet s kmetijskimi zemljišči sicer res izboljšal položaj mladih kmetov pri izboljšanju možnosti za nakup kmetijskih zemljišč, vendar ocenjujejo, da bi bilo bolje, da se poglavje prometa s kmetijskimi zemljišči v celoti odpre in na novo definira. Posredovano je bilo tudi mnenje Skupnosti občin Slovenije, ki poudarja, da se v predlogu zakona parcialno rešuje oziroma izboljšuje položaj mladih kmetov, čemur ne nasprotujejo, vendar menijo, da je treba iskati celostne rešitve in ob tem izboljšati položaj lokalnih skupnosti z uvrstitvijo na lestvico predkupnih upravičencev pri nakupu kmetijskih zemljišč. V skladu s tem Skupnost občine Slovenije predlaga, da se v navedenem zakonu poglavje 3, promet s kmetijskimi zemljišči, gozdovi in kmetijami, v celoti odpre in na novo definira. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je ob predstavitvi njihovega pisnega mnenja ponovno opozorila, da bi bilo treba zaradi jasne in nedvoumne določitve subjekta že na zakonski ravni opredeliti pojem mladi kmet, upoštevaje vsebino urejanja in namen, ki se želi doseči. Ob tem je opozorila tudi na nomotehnične pomanjkljivosti predlaganega besedila. Direktor Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije je poudaril, da predlagane rešitve izhajajo iz akcijskega načrta za mlade kmete in so podobne rešitvam, kot jih predlaga zbornica. Ker pa poteka razprava o reformi zemljiške politike, ki se nanaša na promet s kmetijskimi zemljišči, je smiselno počakati na celovite in sistemske rešitve na tem področju. Zato zbornica predloženega zakonskega besedila ne podpira. Predstavnik Skupnosti občin Slovenije je opozoril, da bi bilo na lestvico predkupnih upravičencev do nakupa zemljišč nujno uvrstiti tudi lokalne skupnosti. S pravico predkupa kmetijskih zemljišč bi lokalne skupnosti pridobile zemljišča, na katerih bi bolj nadzorovano usmerjale razvoj vseh dejavnosti, skladno z aktualnimi potrebami, zmanjšale zemljiške špekulacije in omogočale kmetom realne možnosti za preselitev utesnjenih kmetij na robove naselij ali v odprti prostor, kadar bi to bilo z drugih vidikov sprejemljivo. V okviru razprave o posameznih členih sem kot predsednik odbora na podlagi odklonilnega mnenja Vlade in pripomb Zakonodajno-pravne službe odboru predlagal, da v skladu z drugim odstavkom 128. člena Poslovnika Državnega zbora razpravlja in odloča o predlogu sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo, da se tako predlagatelju in poslanskim skupinam da možnost predstavitve stališč na seji Državnega zbora in da se o zakonu tudi glasuje. Odbor je po kratki razpravi, v kateri so nekateri člani odbora podprli predlog Skupnosti občin Slovenije o nujnosti uvrstitve lokalnih skupnosti na lestvico predkupnih upravičencev pri nakupu kmetijskih zemljišč, sprejel sklep, da Predlog zakona o spremembi Zakona o kmetijskih zemljiščih ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Za predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa dajem besedo predlagatelju predloga zakona, gospodu Andreju Čušu.
Spoštovani kolegice, kolegi, predstavnici oziroma predstavniki Vlade! 26 let poslušamo o sistemskih rešitvah v slovenskem kmetijstvu, v slovenskem pravosodju, slovenskem zdravstvu in še bi lahko našteval. Pa verjamem, da nihče od tukaj prisotnih ali pa devetdesetih ni zadovoljen nad tem, kar imamo. Predlogi s področja kmetijstva, ki so bili vloženi v prejšnjem mesecu, mislim, da jih je bilo kar 8, prihajajo vsi iz sektorja, s strani kompetentnih verodostojnih ljudi, ki živijo od kmetijstva, ki so strokovnjaki na področju kmetijstva, v končni fazi imajo nekateri na tem področju tudi višje, večje ambicije, pa seveda od ljudi, ki to zgolj spremljajo, nekaj pa je tudi predlogov kmetov in pa seveda tudi mladih prevzemnikov. In če se že pogovarjamo o nekih pripombah, katerih sem bil deležen, se veselim, če bo kdo tudi vložil predlog zakona o prostovoljnem članstvu v Kmetijsko gozdarski zbornici, ki bo sistemsko urejal ta problem oziroma to tudi reševal in ki bo seveda tudi nomotehnično brezhiben. Potem očitno lahko pričakujemo soglasno podporo tudi koalicije. Še enkrat, povedal bi, da vsi predlogi, ki so bili vloženi z moje strani, prihajajo iz sektorja. Mogoče res za nekoga, da so to neki parcialni interesi ali pa en ali pa dva člena, ampak se pa s svojim enim strokovnim sodelavcem trudim po najboljših močeh in poslušam ter upoštevam želje ljudi, v tem primeru kmetov, nimam pa za sabo 30 poslancev in pa približno toliko strokovnih sodelavcev, ki vložijo kakšen tak ali pa drug zakon, pa še vedno morajo potem popraviti pol zakona. To pa drži. Skratka, če dovolite, jaz bom Predlog zakona o kmetijskih zemljiščih in Predlog zakona o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije predstavil hkrati, torej bom tudi sam ravnal, časovno gledano, racionalno. Če kar preidem na prvi predlog, torej Predlog zakona o spremembi Zakona o kmetijskih zemljiščih. Namen zakona je, da mladi povečajo svoje kmetije, enostavno. Danes, jaz sem sicer poslanec Spodnjega Podravja, tudi podeželja. Ko se pogovarjam z mladimi prevzemniki, z mladimi kmeti, vsi rečejo, radi bi delali več, olajšajte nam dostop do zemlje. S tem zakonom se izenači mlade kmete, ne samo tiste, ki dobijo subvencijo, ker mnogi mladi prevzemniki niso dobili subvencije, pa so postali gospodarji. Na podlagi tega bi tudi ministrstvo s pravilnikom uredilo ter definiralo mlade kmete. Kot sem že povedal, sem dnevno v kontaktu z mladimi kmeti, ki so seveda gospodarji na družinskih malih kmetijah, vsi si želijo, da bi država nekako prisluhnila, da bi jim olajšala pot do dodatne zemlje. Gre za ljudi, stare 30 do 35 let, motivirane za delo na kmetiji, ampak kaj ko jim je rast onemogočena. Če pa gremo tudi na Predlog zakona o spremembi Zakona o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije, pa bi tukaj dodal, da s tem zakonom predlagam, da sklad letno več zemljišč, ki so seveda v njegovi lasti, proda, da preidejo predvsem v last družinskih kmetij. Predvsem družinske kmetije so tiste, ki ohranjajo slovensko podeželje, ki skrbijo za samooskrbo in seveda, ki tudi nekako v tej centralistični politiki, ki je vodena vedno iz Ljubljane, poskrbijo, da pa tudi vsi mladi ne zbežijo v Ljubljano. Pa nimam nič proti Ljubljani, se strinjam in zelo lepo in prav je, da je Ljubljana lepo razvita in uspešna, ampak moramo gledati tudi na druge občine, pa če želite Juršince, Kostel, Kočevje ali Cankovo in še bi lahko našteval. S tem, da bo pa sklad več teh zemljišč, ki jih ima v lasti, prodal, bodo seveda dobili motiviranega lastnika, s tem pa bo tudi sklad lahko skrbel za ozemeljsko celovitost in ohranil slovensko zemljo res slovensko. Poglejte, kaj se je dogajalo pred meseci na Goričkem, ko slovenska zemlja postaja avstrijska, in še več takšnih primerov je bilo, žal, v preteklosti. In mislim, da je naloga sklada predvsem, da seveda naj bi bil ustanovljen z namenom varovanja slovenske zemlje in seveda tudi ozemeljske suverenosti. Hvala lepa.
Za uvodno predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa dajem besedo predstavnici Vlade državni sekretarki na Ministrstvu za kmetijstvo in prehrano mag. Tanji Strniša.
Hvala za besedo. Poslanec Andrej Čuš predlaga spremembo prvega odstavka 17.a člena Zakona o kmetijskih zemljiščih na način, da lahko lastnik sklene darilno pogodbo, katere predmet so kmetijska zemljišča, gozdovi ali kmetija, z nosilcem kmetije, ki je nosilec kmetije v skladu z zakonom, ki ureja kmetijstvo, in je mladi kmet v skladu s Pravilnikom o registru kmetijskih gospodarstev oziroma je pridobil sredstva kot mladi prevzemnik kmetije, če od prevzema kmetije ni minilo več kot 5 let. Kot drugo spremembo pa predlaga v drugem odstavku 23. člena, da se ob enakih pogojih med kmeti, uvrščenimi na isto mesto v skladu, s prvim odstavkom 23. člena pravica do nakupa določi na način, da se na prvo mesto uvrsti kmet, ki je mladi kmet iz 17.a člena tega zakona. V zvezi s tem želim pojasniti, da je Vlada s problematiko na področju prometa in zakupa kmetijskih zemljišč seznanjena in je že pristopila k celoviti prenovi področja kmetijske zemljiške politike in relevantne zakonodaje. Z namenom priprave strokovnih izhodišč za celovito prenovo področja kmetijske zemljiške politike ter v kasnejši fazi tudi za pripravo izhodišč za spremembo Zakona o kmetijskih zemljiščih je bila v februarju letošnjega leta po naročilu Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano že izdelana strokovna podlaga za prenovo ureditve kmetijske zemljiške politike, ki jo je pripravila skupina strokovnjakov iz različnih slovenskih kmetijskih, visokošolskih in drugih raziskovalnih institucij. Ta podaja tri možne modele pravnega urejanja za področje kmetijske zemljiške politike in predlaga rešitve tako glede prometa s kmetijskimi zemljišči kot glede pravil pri zakupu zaščitenih kmetijah ter pri gospodarjenju z državnimi zemljišči. Strokovna podlaga je bila najprej je bila javno predstavljena in potem 24. februarja posredovana v javno razpravo, z rokom za pripombe do 30. junija letošnjega leta. Organiziranih pa bo tudi pet regijskih razprav, na podlagi zaključkov teh razprav, pa bo sledila priprava osnutka sprememb ustrezne zakonodaje. Glede na navedeno torej Vlada ne podpira sprememb zakona, s katerimi se le parcialno rešuje področje prometa s kmetijskimi zemljišči v enem segmentu, in meni, da je treba k reševanju problematike na področju kmetijske zemljiške politike pristopiti celovito. Glede na navedeno tudi meni, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospa Ljudmila Novak.
Spoštovani gospod predsednik, državna sekretarka, kolegice, kolegi, vsi prisotni, lepo pozdravljeni! Glavni cilj predloga sprememb zakona je po besedah predlagatelja večja kupna moč mladih pri nakupu in zakupu kmetijskih zemljišč, s tem pa znižanje stroškov gospodarjenja na kmetiji in ohranjanja biotske raznovrstnosti. Zakon naj bi pripomogel k ohranjanju kmetij, podeželja in krajine, obenem pa pripomogel h kvalitetnejšemu razvoju družinskih kmetij. V Poslanski skupini Nove Slovenije te zapisane cilje zakona podpiramo, prav tako predlagane rešitve, da mladi kmetje pridejo do proizvodnih sredstev in na kmetiji ustvarjajo delovna mesta zase in za svoje družinske člane. Z večjo ekonomsko učinkovitostjo je neto učinek na kmetiji pozitiven, s tem se izognemo socialnim problemom in omogočimo višjo proizvodnjo in boljšo samooskrbo. Sicer pa smo izjemno kritični do sedanjega ministrstva oziroma ministra za kmetijstvo in njegove ekipe, saj ne stori veliko za ohranjanje, kaj šele povečevanje površin kmetijskih zemljišč v Sloveniji. Zaradi preobsežne birokracije, nerazumevanja potreb kmetov in posledično popolnoma neprimernih ukrepov kmetijske politike in nenazadnje tudi zaradi nenehnih naravnih nesreč, kot so pozebe in suše, kmetje, predvsem mladi, niso več motivirani za kmetovanje. Samooskrba Slovenije s hrano pa je na katastrofalno nizki ravni. V Novi Sloveniji menimo, da vsak ukrep, vsaka sprememba zakonodaje, ki gre na roko kmetom in njegovim potrebam, lahko vsaj malo, vsaj nekoliko izboljša razmere v kmetijstvu. Zaradi navedenega podpiramo predlagano novelo. Naravni pogoji za kmetovanje v Sloveniji niso idealni. Slovenski kmetje pa so garači. Naloga države je, da vzpostavlja čim boljše pogoje za kmetovanje in odpravlja administrativne ovire, da bodo kmetje lahko delali in od svojega dela tudi preživeli. Žal opažamo, da ta vlada kmetom postavlja več ovir kot dobrih rešitev.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Simon Zajc.
Spoštovani! Tudi novela Zakona o kmetijskih zemljiščih sodi v paket slabo utemeljenih in pripravljenih zakonov nepovezanega poslanca Andreja Čuša, ki naj bi vsebovali ukrepe za oživitev podeželja in spodbujanja kmetijstva. Naj omenim, da je Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano do njih zavzel ostro in kritično stališče in jih vse zavrnil kot neprimerne za nadaljnjo obravnavo. Strinjamo se z mnenjem Vlade, da se novela zakona reševanja naslovljenih vprašanj loteva zgolj parcialno in da je treba k reševanju problematike na področju kmetijske zemljiške politike pristopiti celovito. Poslanec Čuš je svoj paket zakonov Državnemu zboru predložil sredi marca letos, ne da bi v obrazložitvi omenil vladne načrte za prenovo ureditve kmetijske zemljiške politike. Slednje nas čudi, saj je pristojno resorno ministrstvo že v februarju 2017 izdelalo in javno objavilo strokovno podlago za prenovo ureditve kmetijske zemljiške politike, ki podaja tri možne modele pravnega urejanja področja kmetijske zemljiške politike, in tudi javno predstavilo strokovne podlage, ki jih je izdelala Biotehniška fakulteta, pri tem pa so sodelovali še Kmetijski inštitut Slovenije, Mariborska fakulteta za kmetijstvo in biosistemske vede ter pravni strokovnjak Miha Juhart. Predstavljena strokovna podlaga za prenovo ureditve kmetijske zemljiške politike vsebuje analizo obstoječega stanja in ugotavlja težave obstoječe ureditve. Ob tem pa so opravili primerjalni pregled stanja v nekaterih bližnjih in primerljivih evropskih državah. Po predstavljenih slabostih in prednostih so pripravili tri modele, v katerih eden predvideva poudarjen razvoj družinskih kmetij, drugi je bolj naklonjen podpori razvojno sposobnih kmetijskih gospodarstev, tretji pa predvideva izenačen status vseh kmetij. V Poslanski skupini SMC se zavedamo, da so kmetijska zemljišča naravna dobrina, pomembna za pridelavo hrane in varovanje okolja, ohranjanje kulturne krajine in poseljenosti podeželja ter opravljanje ekoloških funkcij. Zato je Slovenija pred zahtevno nalogo, kako oblikovati zemljiško politiko, s katero bomo zagotovili obdelanost kmetijskih zemljišč in njihovo ustrezno varstvo. V zvezi s tem želimo opozoriti, da bo javna obravnava omenjenih modelov za prenovo ureditve kmetijske zemljiške politike potekala do konca junija letos, organiziranih bo tudi pet regijskih posvetov, dva na Ptuju, od koder prihaja Andrej Čuš, in Murski soboti sta bila že opravljena v mesecu marcu in aprilu. Podobne javne predstavitve bodo v naslednjih mesecih potekale še v Novem mestu, Kranju in v Izoli. Ker do sedaj v Sloveniji nismo imeli dovolj dobrega in strokovnega pregleda, na sploh pa dobro zasnovanega modela kmetijske zemljiške politike, bomo v Poslanski skupini SMC vsekakor počakali na izsledke omenjenih posvetov. Verjamemo, da bo na teh posvetih dobrodošel tudi predlagatelj in da bo lahko konstruktivno sodeloval s svojimi pobudami. Zaradi navedenih razlogov bomo v Poslanski skupini SMC novelo zakona zavrnila oziroma podprli sklep, da predlog ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Bojan Podkrajšek.
Spoštovani predsednik, cenjena državna sekretarka! Lep pozdrav vsem kolegicam in kolegom! Predlog zakona o spremembi Zakona o kmetijskih zemljiščih –glavni cilj zakona je večja moč mladih pri nakupu in zakupu zemljišč ter znižanje stroškov na kmetiji. Z novelo se želi definirati mladega kmeta, ki je sedaj definiran v ukrepu Programa razvoja podeželja 2007–2013, ki ne velja več. Predvsem je namen izboljšanje stanja v kmetijstvu ter da bi se še več mladih usmerilo v kmetijstvo. Starostna struktura na podeželju ni ugodna, zato je treba čim prej sprejeti ukrepe, ki bodo spodbujali mlade, da ostanejo na kmetijah. S kmetijstvom se v Sloveniji ukvarja 4 % mladih, starejši nad 50 let pa se redkeje odločajo za modernizacijo kmetij in dokup zemljišč. Seveda bomo v Slovenski demokratski stranki glasovali proti sklepu, da omenjeni predlog ni primeren za nadaljnjo obravnavo. V naši poslanski skupini smo predlagali že mnogo zakonov in uredb, ki so bili v dobrobit slovenskega kmeta, slovenskega podeželja, predvsem pa mladih na kmetiji, pa seveda smo največkrat slišali s strani ministra, ministrstva, Vlade, da se to sistemsko rešuje. Situacija v slovenskem kmetijstvu, na slovenskih kmetijah prav gotovo ni pozitivna. Zato bomo v Slovenski demokratski stranki podpirali vse predloge in zakone, ki bodo šli v dobrobit razvoja slovenskega kmetijstva, slovenskega podeželja in smo trdno prepričani, da je prihodnost slovenskega kmetijstva v mladih. Da jih bo čim več na naših kmetijah. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Janko Veber.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem tudi v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov! Predlog zakona o spremembi Zakona o kmetijskih zemljiščih je v okviru celotnega paketa, ki ga obravnavamo na tej seji Državnega zbora, zakonov, ki so bili vloženi s strani kolega Andreja Čuša, zagotovo najbližji podpori, ki bi jo bilo mogoče doseči v Državnem zboru, kajti izpostavlja izjemno pomembno problematiko, kako omogočiti mlademu kmetu, da začne s kmetovanjem. Če nimaš kmetijskih zemljišč, nimaš osnovnih pogojev, da se s kmetijstvom ukvarjaš, ne glede na to, da imaš vso strokovno usposobljenost, voljo in nenazadnje si mladi izoblikujejo življenjski cilj potem tudi skozi kmetovanje. Seveda je to eno od tistih vprašanj, ki je izjemno pomembno tudi za nadaljnji razvoj ne samo kmetijstva, ampak tudi podeželja v Republiki Sloveniji, za katero je značilno, da imamo nenazadnje najbolj poseljeno podeželje v primerjavi z drugimi državami Evropske unije. Torej po tem izstopamo. Je pa treba znotraj vsega tega sistema resnično zelo dobro definirati tudi sam pojem mladega kmeta. V samem zakonu se tako kot pri drugih ta pojem ni izčistil in edini pojem, ki je ta hip zelo dobro razložen, predvsem za potrebe finančnih podpor, za katere kandidirajo kmetijska gospodarstva, govori o tem, da je mladi kmet fizična oseba, ki ni stara več kot 40 let, ki izpolnjuje vse strokovne pogoje in ki prvič vzpostavlja kmetijo. To je definirano z namenom pridobitve finančnih podpor. Ali je ta ista definicija tista, ki zadovoljuje in omogoča, da se lahko fizična oseba, ki bi imela status mladega kmeta prednostno uveljavlja pri sklepanu darilnih pogodb ali predkupnih pravic, je zagotovo ena od vprašanj, ki jih bo treba izčistiti tudi znotraj obsežne javne razprave glede prenove kmetijske politike, ki nenazadnje prav v tem obdobju tudi poteka. V Poslanski skupini pričakujemo, da bo prav ta javna razprava dala odgovor v tem smislu, da se predvsem mladim omogoča, da prevzamejo kmetovanje in s tem tudi ohranjajo tisto dolgoletno tradicijo slovenskega življa, ki je nenazadnje preživel prav zaradi tega, ker smo imeli vedno pridne kmetije in nenazadnje včasih zelo veliko otrok na kmetijah, ki jih je bilo težko preživeti. Izkoriščan je bil skoraj da vsaka ped zemlje. Bilo je obdobje, ko je tega bilo manj. Želimo si, da bi tudi z novim znanjem, z novimi tehnologijami, z novim razumevanjem gojenja rastlin se ponovno obrnilo to zaupanje v kmetovanje, v prihodnost na podeželju. Kot sem povedal, želimo si, da bi javna razprava glede prenove kmetijske politike potrdila prav to usmeritev, ki je predlagana v tem zakonu. Menimo pa, da je spremembo Zakona o kmetijskih zemljiščih potem bistveno lažje sprejemati, ko bo ta javna razprava opravljena, tako da žal ta hip ta zakon tudi z naše strani ne bo dobil podpore za nadaljnjo obravnavo, je pa dobro izhodišče za javno razpravo. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 22. TOČKO DNEVNEGA REDA, NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAI ZAKONA O SKLADU KMETIJSKIH ZEMLJIŠČ IN GOZDOV REPUBLIKE SLOVENIJE V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložil poslanec gospod Andrej Čuš. V zvezi s tem predlogom zakona Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano predlaga Državnemu zboru sprejem sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem predsedniku odbora, gospodu Tomažu Liscu za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa.
Hvala, predsednik, za dano besedo. Gospa državna sekretarka, kolegi, kolegici, vsi ostali lep pozdrav! Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano je Predlog zakona o spremembi Zakona o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložil poslanec Andrej Čuš, obravnaval kot matično delovno na svoji 19. seji 4. maja. V skladu s 145. členom Poslovnika Državnega zbora je bil predlog zakona poslan v mnenje lokalnim skupnostim. Odboru sta bili posredovalni dve mnenji, in sicer mnenje Mestne občine Ljubljana, ki ocenjuje, da bi se s predlagano parcialno rešitvijo Zakona o skladu kmetijskih zemljišč in gozdov položaj mladih kmetov pri nakupu in zakupu kmetijskih zemljišč sicer pomembno izboljšal, vendar bi bilo bolje, da se spremembe zakona pripravijo na podlagi zaključkov javne razprave o možnih modelih pravnega urejanja na področju kmetijske zemljiške politike. Prav tako pa smo dobili tudi mnenje Skupnosti občin Slovenije, ki meni, da se s predlaganim 2. členom ne zagotavlja namena in cilja obravnavanega predloga zakona, torej večje moči mladih pri nakupu in zakupu kmetijskih zemljišč v lasti sklada. Poleg tega ima predlagana novela neposredne in izrazite negativne posledice za občinske proračune, saj bi bile lokalne skupnosti primorane odkupiti nazaj zemljišča, ki so jih bili prisiljeni prenesti v last sklada za namen javnega interesa. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je v dodatni obrazložitvi pisnega mnenja izpostavila predvsem nejasnost predlagane ureditve k 2. členu predloga zakona in nerešeno razmerje do ureditve predkupne pravice, ki je urejena v Zakonu o kmetijskih zemljiščih. Direktor Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije pa je poudaril, da zbornica zagovarja predvsem rešite, ki bodo sklad opredelile kot aktivnega nosilca zemljiške politike in bodo pri njegovem upravljanju sodelovali tudi uporabniki, torej kmetje. Ker zbornica pričakuje od Vlade, da bo celovito opredelila vlogo sklada kot nosilca aktivne zemljiške politike, in to je čim prej, zbornica predloga zakona ne podpira. Direktorica Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije je v razpravi glede predlagane določbe 17.b člena predloga zakona obrazložila, da je sklad v svojih internih aktih, torej v razvojni strategiji in v pravilniku o zakupu, že upošteval, da je treba dati prednost mladim kmetom oziroma prevzemnikom kmetij. Tako o pogojih, ki jih določa zakon v primeru enakovrednih upravičencev, sklad uvršča na prednostno mesto lastnika kmetijskega gospodarstva, ki je mlajši od 40 let in je iz naslova Programa razvoja podeželja pridobil sredstva kot mladi prevzemnik. Na drugo mesto pa uvršča mladega prevzemnika oziroma nosilca kmetijskega gospodarstva, ki je prav tako mlajši od 40 let, vendar ni kandidiral za sredstva. Za oba pa velja, da imata prednost, če imata v skladu manj kot 20 hektarjev zemljišč v zakupu. V okviru razprave o posameznih členih sem kot predsednik Odbora na podlagi odklonilnega mnenja Vlade in pripomb Zakonodajno-pravne službe, Odboru predlagal, da v skladu s Poslovnikom razpravlja in odloča o predlogu sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo, da se tako predlagatelju, kot tudi nam poslanskim skupinam, omogoči predstavitev stališč do predloga zakona, kakor da se tudi o zakonu glasuje. V razpravi sva o predlogu kolega Čuša dva poslanca iz vrst opozicijskih poslanskih skupin se sicer strinjala, da je predloženo besedilo pomanjkljivo in ne izboljšuje sedanjega stanja na področju smotrnega in gospodarnega ravnanja s kmetijskimi zemljišči, vendar je namen, ki ga je predlagatelj zasledoval z novelo zakona, dober. Izrazila sva tudi prepričanje, da sklad sicer posluje dobro, ni pa dobra zakonodaja, ki ureja njegovo delovanje. Zato sva pozvala Vlado, da čim prej pripravi nov sistemski zakon, ki bo ustrezneje uredil vprašanje prednostne pravice pri nakupu kmetijskih zemljišč, pri čemer je pri prenovi ureditve kmetijske zemljiške politike nujno upoštevati interes vseh zainteresiranih deležnikov, tudi lokalnih skupnosti. Po končani razpravi je Odbor sprejel sklep, da predlog Zakona o spremembi Zakona o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Za uvodno predstavitev stališč do predloga matičnega delovnega telesa dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Tanji Strniša.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Predlagatelj v predlogu zakona o spremembi Zakona o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije v 1. členu predlaga spremembo, katere cilj je večja transparentnost in javnost podatkov Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov glede prometa in zakupa s kmetijskimi zemljišči, s katerimi upravlja. In glede tega Vlada pojasnjuje, da je sklad v zadnjih letih izvedel ukrepe za večjo preglednost svojega delovanja in je tako januarja 2014 nadgradil spletni portal s podrobnim prikazom prometa s kmetijskimi zemljišči in tudi stavbnimi zemljišči ter gozdovi in z zakupom kmetijskih zemljišč, tako da je na spletni strani sklada možno pregledovati tako promet s kmetijskimi zemljišči, program prodaje, evidenco zakupnih razmerij in javne objave potencialnih zemljišč za zakup. Iz besedila in obrazložitve 2. člena predloga zakona, o katerem razpravljamo, pa je razvidno, da si predlagatelj prvi odstavek veljavnega 16.b člena napačno razlaga. Namreč, iz obrazložitve predloga zakona poslanca Andreja Čuša izhaja, da naj bi predlagatelj želel občinam zagotoviti kmetijska zemljišča, s predlagano spremembo pa jim dejansko jemlje možnost neodplačno pridobiti stavbna zemljišča za potrebe javnega interesa. S črtanjem prvega odstavka 16.b člena bi občine namreč izgubile možnost, ki jo zdaj imajo, da neodplačno pridobijo stavba zemljišča pod pogojem, da je izkazan javni interes za potrebe gradnje javnih objektov športa, zdravstva, šolstva, socialnega varstva, znanosti, kulture, javne uprave, prometno-energetske, komunalne in vodne infrastrukture ter objektov, ki služijo pred naravnimi in drugimi nesrečami. Predlog je tudi pomanjkljiv, saj pravno-sistemsko ni ustrezno razveljaviti samo prvega odstavka, pustiti pa tri odstavke, ki so vsebinsko povezani s prvim v tem členu. Naslednja sprememba se nanaša na 17.b člen, kjer se dodaja nov drugi odstavek, ki pravi, da se pri nakupu ali zakupu kmetijskega zemljišča v lasti sklada, da ima v tem primeru ob upoštevanju Zakona o kmetijskih zemljiščih prednostno pravico fizična oseba oziroma mlad kmet do dopolnjenega 40. leta starosti. Ob tem opozarjamo, da pravno-sistemsko ne sodi ta ureditev v ta zakon, ker zakup in nakup kmetijskih zemljišč ureja Zakon o kmetijskih zemljiščih. Sicer pa, kot sem povedala pri obravnavi Predloga sprememb Zakona o kmetijskih zemljiščih, ponavljam, da je celotna kmetijsko-zemljiška politika, ki obsega tako upravljanje z državnimi zemljišči, ki so vsebina tega zakona, kot splošno promet s kmetijskimi zemljiščih, ki je predmet Zakona o kmetijskih zemljiščih, in Zakon o dedovanju kmetijskih gospodarstev, ki ureja zaščitene kmetije, da je to predmet javne obravnave na podlagi strokovnih predlogov, ki jih je pripravila posebna skupina, za ta namen je pripravila študijo. Naj samo dodam, da so mladi kmetje še kako pomembna skrb kmetijskega ministrstva in imamo poleg tega, da tudi v tej razpravi o bodočnosti kmetijske zemljiške politike izpostavljamo pomen preferiranega obravnavanja mladih kmetov kot potenciala za razvoj kmetijstva, imamo tudi vrsto drugih ukrepov, s katerimi spodbujamo obstoj kmetij in predvsem mlade prevzemnike. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo dr. Mitja Horvat.
Spoštovani predsednik, spoštovana državna sekretarka, poslanke in poslanci! V Poslanski skupini Stranke modernega centra naj najprej izrazimo, da seveda za liberalce velja zelo jasno, da če nekdo sprejme odločitev, mora sprejemati tudi odgovornost zanjo, čeprav predlagatelja ni več med nami, bo seveda moral sam premisliti o svojem ravnanju in ne nam očitati pogojev, v katerih dela. Kar se nas tiče verjamem, da smo za njega poskrbeli tako kot za vse ostale in da ima seveda enake pogoje za svoje delo. Ker je bilo že pri prejšnjih točkah nekaj povedanega o tem paketu zakonov, naj se omejim samo na predstavitev stališča glede Zakona o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije. Že pri noveli Zakona o kmetijskih zemljiščih smo omenili, da se moramo problematike kmetijskih zemljišč lotevati celovito in ne s parcialnimi ali ad hoc rešitvami, kot to počne predlagatelj. Celo subjekti, ki jih v noveli naslavlja, torej lokalne skupnosti, k noveli sta svoje mnenje podali tako Mestna občina Ljubljana kot tudi eno od reprezentativnih združenj občin, namreč Skupnost občin Slovenije, noveli nasprotujejo in nam predlagajo, da pristopimo k oblikovanju celostnih rešitev. Navedena subjekta opozarjata tudi na to, da so rešitve oblikovane nestrokovno, saj v delu, kjer naj bi občinam olajševale oblikovanje zemljiške politike, te celo poslabšujejo, na kar so seveda tudi predgovorniki posebej opozorili. Iz obrazložitve namreč izhaja, da naj bi predlagatelj želel občinam zagotoviti kmetijska zemljišča, s predlagano spremembo pa jim je to možnost dejansko odvzel. Kot kaže, predlagatelj sploh ne razume ali pa mu ni znano, da bi z njegovimi rešitvami občine izgubile možnost neodplačno pridobiti stavbna zemljišča pod pogojem, da je izkazan javni interes gradnje javnih objektov za potrebe športa, zdravstva, šolstva, socialnega varstva, znanosti, kulture, javne uprave, prometne, energetske, komunalne in vodne infrastrukture, ter objektov, ki služijo varovanju pred naravnimi in drugimi nesrečami. To pomeni, da bi lokalne skupnosti morale odkupiti zemljišča, ki so jih prenesle na sklad za gradnjo javne infrastrukture. Poleg tega so v novelo vnesene tudi nekatere rešitve, ki bi morale biti del materije Zakona o kmetijskih zemljiščih, gre namreč za zakup in nakup kmetijskih zemljišč. Omenimo še, da netočnosti, ki jih predlagatelj navaja glede transparentnosti javnih podatkov sklada o prometu in zakupu s kmetijskimi zemljišči, s katerimi sklad upravlja. Sklad je že v letu 2014 nadgradil oziroma prenovil informacijski sistem, v okviru tega pa se lahko na spletni strani sklada najde evidenco nepremičnin, kjer so objavljeni vsi pravni posli prometa z zemljišči tako do leta 2014 kot tudi po tem letu. Sklad na svoji spletni strani objavlja tudi evidenco zakupnih razmerij, kjer se lahko najde podatke po zakupnikih, parcelnih številkah in tako dalje. Poleg tega ima sklad na svoji spletni strani objavljena vsa prosta zemljišča, ki so primerna za zakup, in pa vsa zemljišča, ki so lahko predmet prodaje. Predlagatelj bi moral pred oblikovanjem te novele samo pogledati spletno stran sklada. Zaradi navedenih razlogov bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra novelo zakona zavrnili, kar pomeni, da bomo potrdili sklep, da predlog ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Najlepša hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Ljubo Žnidar.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani kolegice in kolegi! Poslanec Andrej Čuš v Predlogu sprememb Zakona o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije poudarja tri segmente. Kot prvo zagotavljanje javnosti pravnih poslov Sklada kmetijskih zemljišč Republike Slovenije, potem v nadaljevanju dostopnost kmetijskih zemljišč za lokalne skupnosti, kjer gre izključno za lastno dejavnost, in pa kot tretje glede uvrščanja mladih kmetov pri predkupni pravici. Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano je z več ukrepi poskrbelo za obstoj kmetij, med drugim tudi z ukrepom »mladi prevzemnik kmetije«. Glede na dejstvo, da pa so vsa skladova zemljišča v zakupu, pa mladih prevzemnik kmetije nima prav nobene možnosti do pridobitve skladovega zemljišča v zakup. To pa zato, ker ima vedno prednostno pravico obstoječi zakupnik. Vsled tega predlagamo, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Janko Veber.
Hvala za besedo in še enkrat lep pozdrav v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Predlog zakona o spremembi Zakona o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije, ki se nanaša na možnost zakupa mladim kmetom, je mogoče treba najprej osvetliti prav iz tega vidika, s katerim se vrnemo v čas nastanka oziroma sprejemanja Zakona o Skladu kmetijskih zemljišč, ki je bil v prvi vrsti namenjen prav temu, da se izpelje vračanje zemljišč, ki so bila nacionalizirana. Denacionalizacija je eden od tistih procesov, ki je seveda ves čas od delovanja Sklada kmetijskih zemljišč močno zaznamovala kmetijsko zemljiško politiko. Nemalokrat smo opozarjali, da ne sme priti do drobljenja kompleksov kmetijskih zemljišč, ker se s tem seveda bistveno oslabi njihova ekonomska proizvodna moč, sposobnost, vendar se v veliki meri to ni upoštevalo. Zato imamo danes tudi zelo veliko po nepotrebnem razdrobljenih zemljišč, veliko pa tudi takih kmetijskih zemljišč, ki so bila vrnjena, vendar ne, recimo, mladim kmetom, kar bi bilo smiselno sprejeti že takrat, ko se je sam Zakon o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije sprejemal in oblikoval. Posledice se seveda kažejo danes tudi v tem, da mladi kmetje težko pridejo do zemljišč, je pa tudi res, da se sama prednostna pravica pri zakupu ureja v Zakonu o kmetijskih zemljiščih, tako da tudi sama sprememba na tem delu Zakona o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije ne bi prenesla ustrezne rešitve. Še posebej pa želim izpostaviti tudi prizadevanje, ki je bilo ves čas prisotno tudi znotraj stranke Socialnih demokratov, da se vendarle omogoči občinam neodplačan prenos oziroma pridobitev stavbnih zemljišč, ki so v upravljanju Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije, če je izkazan javni interes za gradnjo javnih objektov na področju razvoja športa, zdravstva, šolstva, socialnega varstva, znanosti, kulture in seveda energetske in komunalne infrastrukture. Skratka, gre za javno korist, za javne potrebe. Prav je, da občine ohranijo to možnost, da pridobijo za ta namen neodplačna stavbna zemljišča. Ta zakon seveda ukinja to možnost. To so razlogi, zaradi katerih Predloga zakona o spremembi Zakona o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije ne moremo podpreti oziroma smo že na Odboru za kmetijstvo kot matičnemu odboru glasovali za sklep, da je zakon neprimeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospod Zvonko Lah.
Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi! V Novi Sloveniji – krščanskih demokratih podpiramo glavne cilje obravnavane novele. Predlog določa, da mora Sklad kmetijskih zemljišč javno objaviti podatke kupcev, prodajalcev, zakupnikov ali najemnikov iz evidence zaradi zagotavljanja javnosti pravnih poslov ter javnosti gospodarnega upravljanja premoženja. Podatki se brišejo eno leto po objavi oziroma po prenehanju zakupniškega oziroma najemniškega razmerja. Črta se možnost, da sklad neodplačno prenese lastninsko pravico na občino, kadar je izkazan javni interes za to zemljišče. Tukaj v poslanski skupini tega ne razumemo, verjetno predlagatelj ne misli za objekte komunalne in prometne infrastrukture, za ostale, kot so danes tukaj že predgovorniki povedali, pa mislim, da je že čas, da se za take objekte ne posega na nekdaj kmetijska zemljišča. »Pri nakupu ali zakupu zemljišča v lasti sklada se daje prednostna pravica fizični osebi oziroma mlademu kmetu do dopolnjenega 40. leta starosti.« Tukaj bi bilo prav, da bi se šel Sklad kmetijskih zemljišč neko politiko, kot naj bi jo imelo Ministrstvo za kmetijstvo, to pa je skrbeti za večjo samooskrbo, za boljšo obdelanost kmetijskih zemljišč in da pač dobijo zemljo tisti kmetje, ki imajo neko perspektivo in bodo zagotavljali boljšo samooskrbo. V naši poslanski skupini tudi mislimo, da je čas Sklada kmetijskih zemljišč oziroma namen sklada že potekel, kar je prej kolega govoril, s kakšnim namenom je bil sklad ustanovljen. Po našem mnenju bi bilo boljše, da bi bila ta zemljišča prenesena na občine, ravno tako pa tudi gozd, ki je zdaj v državnem podjetju, ker bi sigurno občine bolje gospodarile s temi zemljišči. Občina bi bolje vedela, komu dati v najem kmetijska zemljišča, da bo večji izkoristek oziroma da bodo prišla bolj prav oziroma da bo boljše gospodarjenje s temi zemljišči, ker mislim, da posamezni kmetje potrebujejo ta zemljišča, da lahko zagotavljajo nek ekonomski obseg, da lahko preživijo, ne pa da Sklad kmetijskih zemljišč daje v najem nekim bivšim kombinatom, podjetjem, ki niti niso več v slovenski lasti, in potem ta zemlja se izkorišča za pridelavo hrane, ki gre v tujino, pri nas pa se borimo za večjo samooskrbo. Tudi v primeru, recimo, Magne bi, če bi občina Hoče imela tam zemljišča v lasti, ki so zdaj v skladovi in pa v najemu nekega tujega podjetja, bi občina zlahka zagotovila nadomestna zemljišča ali pa da se potrebna lokacija pač prestavi na manj kvalitetna kmetijska zemljišča, ne pa na tistih 6 % najboljših kmetijskih zemljišč, ki jih imamo v Sloveniji. Hkrati predlagatelj predlaga neke spremembe, ampak mislim, kot je bilo že rečeno, da bi bilo treba sistemsko reševati kompletno kmetijstvo. Vladi pa naj pripomnim, da to, kar bodo imeli po terenu, da je konec tretjega leta mandata malo pozno, da bi to morali narediti v prvem letu mandata in potem določene ukrepe začeti izvajati, ne pa na koncu. Se pravi, namen predlagatelja je, da bi se izboljšalo razmere za kmetovanje, predvsem pa, da bi se motiviralo mlade naslednike kmetij, da bi nadaljevali s kmetovanjem. V Novi Sloveniji se strinjamo s temi cilji in bomo podprli to predlagano novelo, čeprav bi jo bilo treba še v postopku bistveno dodelati, da bi služila namenu.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri v okviru glasovanj. S tem tudi zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH STANOVANJSKEGA ZAKONA PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, in sicer državni sekretarki na Ministrstvu za okolje in prostor gospe Lidiji Stebernak.
Spoštovani predsedujoči! Spoštovani poslanke in poslanci! Vlada je sprejela Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Stanovanjskega zakona. Za obravnavo predloga zakona se predlaga skrajšani postopek, saj gre za spremembe in dopolnitve zakona v zvezi z odločbo Ustavnega sodišča, ki je ugotovilo, da je 28. člen Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev v neskladju z ustavnim načelom enakosti. Poleg tega gre tudi za manj zahtevne spremembe in dopolnitve zakona. Zaradi odločitve Ustavnega sodišča, da so glede višine subvencije najemniki neprofitnih ter najemniki tržnih in hišniških stanovanj v različnih položajih, se predlaga sprememba 121.b člena, ki določa splošne pogoje za pridobitev subvencije k plačilu tržne najemnine. S ciljem izenačitve položaja vseh upravičencev do subvencije najemnine, se predlaga, da se upravičencem do subvencije tržni najemnini, poleg tržnega dela subvencije prizna tudi neprofitni del. Novela zakona tudi jasneje določa, da so do subvencije k plačilu tržne najemnine upravičeni prosilci, ki plačujejo tržno najemnino in so se ne le prijavili na javni razpis, ampak tudi uvrstili na prednostno listo na zadnjem javnem razpisu za dodelitev neprofitnega stanovanja v najem. Predlaga se, da subvencijo ob plačilu tržne najemnine izplačuje pristojni organ občine stalnega bivališča ne glede na to, v kateri občini ima prosilec v najemu tržno stanovanje in urejeno začasno bivališče. Na ta način bodo občine stimulirane k aktivnostim za sprejem stanovanjskih programov in zagotavljanju neprofitnih najemnih stanovanj. Zelo pomembna je tudi določba, ki bi omogočila, da se od vseh najemnikov neprofitnih stanovanj, razen najemnikov, ki so najemno razmerje sklenili pred uveljavitvijo Stanovanjskega zakona, torej bivših imetnikov stanovanjske pravice, zahteva, da vsakih 5 let predložijo dokazila o izpolnjevanju splošnih pogojev za pridobitev neprofitnega najema. S predlogom sprememb in dopolnitev Stanovanjskega zakona se uvaja določba, ki bi občinam, javnim stanovanjskim skladom in neprofitnim stanovanjskim organizacijam omogočila, da bi lahko pridobivali in obdelovali osebne podatke iz uradnih evidenc in zbirk osebnih podatkov, ki štejejo za davčno tajnost, ter občutljivih osebnih podatkov, ki pa so nujno potrebni za realizacijo nalog na stanovanjskem področju. Zaradi nujnosti spodbujanja večje dejavnosti stanovanjskih skladov se predlaga tudi dodatno zadolževanje. S predlogom tega zakona se daje možnost, da se Stanovanjski sklad Republike Slovenije poleg 10 % zadolževanja, ki ga že omogoča Zakon o javnih skladih, zadolži še za dodatnih 20 % izkazanega namenskega premoženja sklada brez omejitev. Poleg omenjenega povečanega obsega zadolževanja se želi s spremembami in dopolnitvami Stanovanjskega zakona omogočiti tudi dodatno zadolževanje javnim stanovanjskim skladom kot izvajalcem nalog na stanovanjskem področju. Pri tem se sledi cilju povečevanja fonda neprofitnih stanovanjskih enot, kar je v javnem interesu. Predlagano je dodatno zadolževanje do višine 10 % izkazanega namenskega premoženja javnega sklada, in sicer pri Stanovanjskem skladu Republike Slovenije, ter tudi postopno zadolževanje 2 % letno. Hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsedniku, gospodu Danilo Antonu Rancu. Izvolite.
Predsedujoči, hvala za besedo. Lep pozdrav državni sekretarki, kolegicam poslankam in poslancem! Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor je na 28. seji obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Stanovanjskega zakona, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo po skrajšanem postopku predložila Vlada. V dopolnilni obrazložitvi je državna sekretarka, gospa Lidija Stebernak, poudarila, da je glavni razlog za predlagane spremembe zakona odločba Ustavnega sodišča, ki ugotavlja, da je 28. člen Zakona uveljavljanja pravic iz javnih sredstev v neskladju z ustavnim načelom enakosti pred zakonom. Podrobnejše spremembe predloga zakona so bile med današnjo obravnavo predloga že predstavljene s strani predlagatelja, to je Vlade Republike Slovenije. Predsednik Komisije Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, gospod Jernej Verbič, je poudaril, da komisija sicer podpira predlog zakona, vendar opozarja, da bodo finančno podhranjene občine zaradi ponovnega subvencioniranja neprofitnega dela tržne najemnine še bolj obremenjene, še posebej ob upoštevanju naraščanja števila upravičencev, kar je tudi posledica pomanjkanja neprofitnih stanovanj. Ob tem je poudaril, da je edini prihranek iz naslova Zakona o ukrepih za uravnoteženje javnih financ občin prinesla prav ukinitev subvencij neprofitnega dela tržne najemnine, ki pa se s predlogom zakona ponovno uzakonijo. V razpravi so poslanke in poslanci podprli določbe predloga zakona, ki sledi odločbi ustavnega sodišča, ki je presodilo, da je 28. člen zakona v neskladju z ustavnim načelom enakosti. Izrazili so podporo rešitvi iz predloga zakona, ki ugotovljene protiustavnosti odpravlja in izenačuje upravičence do subvencije v neprofitnih in tržnih stanovanjih. V zvezi z vsebino predloga zakona je bila izpostavljena sprememba 121.a člena, ki občinam nalaga plačevanje subvencij svojim občinam, ne glede na to, v kateri občini ima prosilec v najemu tržno stanovanje. Glede tega je bilo izpostavljeno, da obstaja možnost precejšnjih stroškov za občine, če bodo njeni občani najemali stanovanja v regijah, kjer je priznana tržna najemnina višja, kot je v regiji stalnega bivališča. V zvezi s tem je državna sekretarka odgovorila, da obstaja problem tudi z nasprotne smeri, ker obstajajo nekatere občine z večjim prilivom prebivalstva z začasnim prebivališčem. Iz tega vidika bi bilo nepošteno do teh občin, da se jih dodatno obremeni, zato gre predlagana odločba predloga zakona v smeri spodbujanja občin, da same zagotovijo več neprofitnih stanovanj. Glede opozorila Zakonodajno-pravne službe, da bi veljalo razmisliti, da se obveznost plačevanja subvencij svojim občanom ne glede na to, v kateri občini ima prosilec v najemu tržno stanovanje, občinam naloži le v primeru, če prosilec v tej občini ne dobi ustreznega tržnega stanovanja, pa je poudarila, da je zelo težko oziroma praktično nemogoče ugotavljati, koliko je v posamezni občini stanovanj za najem sploh na voljo. Mimo predlaganih določb pri predlogu zakona je bilo v razpravi opozorjeno tudi, da na področju stanovanjske politike obstaja več drugih problemov, ki jih predlog zakona ne rešuje. Med drugim je bilo opozorjeno na nekatere primere nepravilnosti, ki naj bi se jih posluževali upravniki večstanovanjskih stavb v razmerju do etažnih lastnikov. Izraženo je bilo tudi mnenje, da se bo prej ali slej treba soočiti tudi s spremembo vrednosti točke za določitev neprofitne najemnine. Državna sekretarka je poudarila, da se bo izpostavljena problematika poleg drugih vsebin reševala celovito v predlogu novega zakona, ki bo predvidoma pripravljen do konca letošnjega leta. Po razpravi je Odbor sprejel amandma Poslanske skupine NSi k 2. členu. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona skupaj in jih tudi sprejel. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Ljubo Žnidar. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik! Vlada Republike Slovenije predlaga sprejem zakona o spremembah in dopolnitvah Stanovanjskega zakona po skrajšanem postopku, saj gre za manjše spremembe in dopolnitve tega zakona. Ustavno sodišče ugotavlja, da je 28. člen Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev v neskladju z ustavnim načelom enakosti pred zakonom, ob tem pa je še nekaj manj zahtevnih sprememb in dopolnitev zakona, ki so tudi povezane z ustavnim izvajanjem. Zaradi odločitve Ustavnega sodišča, da so glede višine subvencije najemniki neprofitnih ter najemnih tržnih in hišniških stanovanj v različnem položaju, se predlaga sprememba 121.b člena, ki določa splošne pogoje za pridobitev subvencije k plačilu tržne najemnine. Predlaga se, da se upravičencem do subvencije najemnine poleg tržnega dela subvencije, prizna tudi neprofitni del subvencije. Novela zakona tudi jasno določa, da so do subvencije plačila tržne najemnine upravičeni prosilci, ki plačujejo tržno najemnino in so se ne le prijavili na javni razpis, ampak tudi uvrstili na prednostno listo na zadnjem javnem razpisu za dodelitev neprofitnega stanovanja v najem. Predlaga se, da se odpravi zahteva, da mora imeti prosilec najemnik tržnega stanovanja v občini, kjer prosi za subvencijo, stalno ali vsaj začasno prebivališče, sicer Center za socialno delo vlogo za subvencijo zavrne. Predlog je, da subvencijo k plačilu tržne najemnine izplačuje pristojni organ občine stalnega prebivališča, ne glede na to, v kateri občini ima prosilec v najemu tržno stanovanje in urejeno začasno prebivališče. Ta novela zakona omogoča, da se od vseh najemnikov neprofitnih stanovanj razen najemnikov, ki so najemna razmerja sklenili pred uveljavitvijo Stanovanjskega zakona, torej bivših imetnikov stanovanjske pravice, lahko zahteva, da predložijo dokazila o izpolnjevanju pogojev za pridobitev neprofitnega stanovanja vsakih pet let. Dodaja se tudi ustrezna podlaga za pridobivanje in obdelavo osebnih podatkov iz uradnih evidenc. V sedanjem Stanovanjskem zakonu namreč ni ustrezne pravne podlage za pridobivanje in obdelovanje osebnih podatkov za potrebe odločanja in izvajanja nalog na stanovanjskem področju. Predlaga se tudi dodatno zadolževanje tako republiškega kot tudi občinskih stanovanjskih skladov. S predlogom tega zakona se daje možnost, da se Stanovanjski sklad Republike Slovenije poleg 10 % zadolževanja, ki mu je že omogočeno na podlagi Zakona o javnih skladih, zadolži še za dodatnih 20 % izkazanega namenskega premoženja sklada brez omejitev, občinskim in stanovanjskim skladom pa za 10 % izkazanega namenskega, premoženjskega stanja javnega sklada, ki pa se lahko zadolžuje samo pri Stanovanjskem skladu Republike Slovenije. V razpravi je bilo opozorjeno, da je subvencija najemnine uvrščena med pravice iz javnih sredstev. Pravice iz javnih sredstev naj bi se urejale sistematično, pregledno in na enem mestu, kar pomeni, da je subvencija najemnin zadeva, ki naj bi se urejala v Zakonu o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. Komisija Državnega sveta je opozorila, da bodo finančno podhranjene občine zaradi ponovnega subvencioniranja neprofitnega dela tržne najemnine še bolj obremenjene, še posebej ob upoštevanju naraščanja števila upravičencev, kar je tudi posledica pomanjkanja neprofitnih stanovanj. Ob finančni podhranjenosti občin in dodatnih finančnih obveznostih je težko govoriti o spodbujanju gradnje neprofitnih stanovanj, saj občine nimajo dovolj sredstev niti za izvajanje zakonskih nalog, kaj šele za gradnjo stanovanj. Predlog zakona prinaša nekatere izboljšave, ki bodo v praksi izvajanja pokazale pravno vrednost. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke zakonu ne bomo nasprotovali.
Gospod Ivan Hršak bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovana državna sekretarka s sodelavko, spoštovani kolegice in kolegi! Naj takoj na začetku predstavitve stališča Poslanske skupine Desus povem, da bomo v naši poslanski skupini predlog novele Stanovanjskega zakona enotno podprli. Eden od glavnih razlogov za novelo je namreč realizacija odločitve Ustavnega sodišča, ki zahteva ponovno uvedbo subvencioniranja dela najemnine, za tiste, ki nimajo možnosti živeti v neprofitnih stanovanjih, a imajo to pravico in plačujejo tržno najemnino. Pred letom dni je namreč črtanje določbe Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, da se upravičencem do subvencije v tržnih in hišniških stanovanjih prizna še subvencija do priznane neprofitne najemnine, povzročil neskladje z ustavnim načelom enakosti pred zakonom. Tako bodo upravičenci do neprofitnega najema, ki niso dobili neprofitnega stanovanja in morajo plačevati tržno najemnino, poleg subvencije za razliko med tržno in neprofitno najemnino dobili še subvencijo za neprofitni del v višini največ 80 % neprofitne najemnine. Plačala jo bo občina, v kateri ima upravičenec stalno bivališče, ne glede na to, v kateri občini je stanovanje, v katerem upravičenec prebiva in kjer ima prijavljeno začasno bivališče. Ministrstvo upa, da bodo zaradi takšne določbe občine dodatno stimulirane k aktivnostim za sprejem stanovanjskih programov in zagotavljanju neprofitnih najemnih stanovanj. Občine bodo lahko vsakih pet let preverjale izpolnjevanje pogojev, tudi pri tistih neprofitnih najemnikih, ki so pogodbo sklenili pred uveljavitvijo zakona leta 2003. Iz te obveze so izvzeti tisti najemniki, ki so pogodbo sklenili pred uveljavitvijo zakona iz leta 2003 in ki so imeli na podlagi zakona iz leta 1991 tako imenovano stanovanjsko pravico, a takrat niso odkupili stanovanja oziroma so ostali v neprofitnem najemu v denacionaliziranih stanovanjih. Ti najemniki so zaščiteni tudi s sodbo Ustavnega sodišča, ki ščiti položaj takšnih najemnikov z obveznimi neprofitnimi najemninami. V primeru sprejetja te novele se bodo stanovanjski skladi lahko dodatno zadolževali, republiški za dodatnih 20 %, občinski skladi pa v višini 10 % svojega namenskega premoženja, vse pa bo ostalo v okvirih zagotavljanja vzdržnosti fiskalnega pravila. Ta predlog novele se za enkrat ne dotika mnogih perečih tem, ki jih bo v bližnji prihodnosti nujno odpreti, pa naj bodo to nepoštena praksa nekaterih upravnikov večstanovanjskih stavb kot tudi spremembe pri obračunavanju najemnin, premajhna vključenost etažnih lastnikov v upravljanje stavb in še bi lahko naštevali. Ministrstvo obljublja, da se bo teh večjih sprememb lotilo konec leta, kar pa po naši oceni ne bo lahka naloga, kajti gre za področje, kjer je ogromno različnih interesov in pogledov, zato Ministrstvo za okolje čaka težka naloga. Naj na koncu omenim še mnenje Državnega sveta, ki predloga novele kot celote ne podpira, medtem ko ga pristojna komisija Državnega sveta podpira. Če lahko sklepamo po praksi preteklih obravnav zakonov, kjer je prišlo do različnega mnenja pristojnih komisij Državnega sveta in Državnega sveta kot celote, lahko morda spet pričakujemo kakšen veto, kar bo uresničevanja odločb Ustavnega sodišča in odpravo krivic še zavleklo. Kot sem povedal že na začetku, bomo poslanke in poslanci Poslanske skupine Desus predlog zakona soglasno podprli.
Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil gospod Jan Škoberne. Izvolite.
Najlepša hvala, spoštovani gospod podpredsednik. Državna sekretarka, kolegice in kolegi! Zakon, ki je pred nami, v resnici zgolj uveljavlja in zapisuje že konzumirano, torej že uveljavljeno v praksi vsaj ustavno odločbo, katere temeljna ideja, je ugotovitev, da je 28. člen Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev v neskladju z ustavnim načelom enakosti pred zakonom in da so glede višine subvencij najemniki neprofitnih ter najemniki tržnih in hišniških stanovanj v različnih položajih, zato se predlaga sprememba dotičnega 121.b zakona, ki določa splošne pogoje za pridobitev subvencije k plačilu tržne najemnine. Vse lepo in prav in temu ni mogoče nasprotovati. Gre pa ob tem verjetno spomniti na to, da je to isto načelo enakosti pred zakonom že več kot dve desetletji kršeno tistim, ki so imetniki pravice do hišniških stanovanj, in da kljub številnim poskusom sicer maloštevilnih nosilcev te pravice v dvajsetih letih Državni zbor kljub nekaj vloženim zakonodajnim pobudam tudi s strani Socialnih demokratov te neustavnosti in neskladnosti z načelom enakosti pred zakon ni odpravil. Ob vsaki obravnavi tega zakona in zakonov, ki se sorodno nanašajo na pridobljeno stanovanjsko pravico, je verjetno prav, da opozorimo in da ob tem izrazimo tudi razočaranje, da je denimo Varuhinja človekovih pravic ugotovila, da ne gre za dovolj veliko skupino, da bi šlo za kršenje ustavnih pravic množici oziroma skupini in bi iz tega naslova bila pripravljena v imenu teh najšibkejših vložiti ustavno presojo in zaščitit njihov interes. Ampak to je nekaj, kar bo po dveh desetletjih bržkone razen ob drugačni konstelaciji morda naslednjega sklica tega zbora ostalo tako, kot je danes. Če se vrnem na zakon, ki je pred nami, in v želji, da ne ponavljam vsega, kar so pred mano že vsaj trikrat povedali kolegice in kolegi in predstavniki Vlade, gre za zakon, ki v nadaljevanju, torej poleg uveljavljene ustavne odločbe, določa še nekaj samoumevnosti, ki so vsaj vsem, ki so delovali v lokalnih skupnostih ali delujejo, povsem jasne in samoumevne. Torej govorijo o tem, da se potreba po stalnem prebivališču oziroma vsaj začasnem prebivališču za uveljavljanje pravice za neprofitna stanovanja uveljavi kot osnovni pogoj, da zakon uveljavlja možnost, da se na pet let preverja še izpolnjevanje osnovnih pogojev za pridobitev te neprofitnosti, kar je bilo v marsikateri lokalni skupnosti problem. Marsikdo je koristil neprofitna stanovanja ali pa subvencije iz tega naslova, kljub temu da že dolgo ni izpolnjeval teh pogojev, in to je seveda nekaj, kar bi moralo biti samoumevno in v zakonu seveda pozdravljamo. Hkrati pozdravljamo možnost dodatnega zadolževanja stanovanjskih skladov, vendar na tej točki opozarjamo, da ne na način, kot je bilo v eni izmed zadnjih zgodb, ko se stanovanja, namenjena mladim, ki jih gradi javni stanovanjski sklad, prodajajo po ceni 4 tisoč in več evrov za kvadratni meter. To je verjetno po Kazenskem zakoniku nepregonljivo, je pa navaden kriminal, lopovščina in zlobno. Verjamem, ker poznam ministrico, da bo tudi proti temu ustrezno ukrepala. In se tudi iz tega naslova že veselim stanovanjskega zakona, ki je v pripravi. Tiste, ki pa so sposobni sprejeti poslovno odločitev in so vodje javnega zavoda, ki za mlade prodajajo stanovanja 4 tisoč evrov po kvadratnem metru, pa upam, da je neskončno in zelo sram. Hvala lepa.
Dr. Franc Trček bo predstavil stališče Poslanske skupne Združena levica.
Hvala za besedo, predsedujoči! Lep pozdrav vsem skupaj! Ker je bilo že večkrat povedano, kaj je bistvo tega noveliranja, bom tudi jaz delno sledil predhodniku in se ne bom ponavljal. Dejstvo je, to pa moram izpostaviti, da smo v Združeni levici že pred letom dni z novelo Zakona o uveljavljanju pravic do javnih sredstev predlagali rešitev, ki nas ne bi pripeljala do tega noveliranja, ki odpravlja v bistvu protiustavnost in izenačuje upravičence in pravico do subvencije v tržnih in netržnih najemnih stanovanj. Vlada je takrat nasprotovala našemu predlogu s tistimi nekimi tipičnimi izgovori, ki jih bom citiral: »… bo celovito na novo uredila področje najemnih stanovanj«, in tudi z obljubo, citiram, »da lahko še do konca lanskega leta pričakujemo celovito prenovo stanovanjskega zakona«. Zdaj pa seveda tik pred iztekom roka za odpravo protiustavnosti sprejemamo po skrajšanem postopku neko manjšo novelo Stanovanjskega zakona, ker nas seveda Ustavno sodišče nekako, če ostanem vljuden, sili v to. Poleg odprave te protiustavnosti je še nekaj manjših sprememb. Javnim stanovanjskim skladom se nalaga preverjanje najemnikov neprofitnih stanovanj, gre pač za popravek nekega člena iz izvirnega SZ, kjer je pač bilo napisano, da tisti, ki so pridobili pravice pred uveljavitvijo zakona, so nekako iz tega izvzeti. In to dejstvo dandanes omogoča nekaterim, ki ne izpolnjujejo več pogojev za pridobitev neprofitne najemnine, ker imajo boljše dohodke, da še vedno bivajo v neprofitnih stanovanjih. V Združeni levici tudi opozarjamo, da je zgornji prag za dodelitev neprofitne najemnine visok. V Ljubljani tako na primer lahko neprofitno stanovanje pridobi enočlansko gospodinjstvo oziroma ena oseba, ki ima dohodke v višini dvakratnika povprečne slovenske plače, čeprav seveda dve tretjini državljank in državljanov Republike Slovenije delajo za nižje plače. Še ena novost je, ki jo v bistvu v Združeni levici podpiramo, da bodo lahko javni stanovanjski skladi podatke o prijaviteljih na razpise za dodelitev neprofitnih stanovanj dobili po uradni dolžnosti, kar bo olajšalo prijavo na tovrstne razpise. V bistvu podpiramo tudi povečanje možnosti zadolževanj stanovanjskih skladov. Mi smo celo predlagali amandma, da bi se ta obseg zadolževanja povečal za 40 % in ne zgolj za 10 %, zavedajoč se seveda tako vse odgovornosti kot tudi dejstva, da nujno potrebujemo spodbuditev gradnje tovrstnih stanovanj, ker jih v Sloveniji kronično primanjkuje, zlasti če to gledamo tudi v luči dejstva, da ne bomo imeli obdavčitev nepremičnin, ki bi lahko to na način pametnih davkov uredila z višjo obdavčitvijo praznih nepremičnin. Ampak seveda, ker ta naš amandma očitno ni v interesu vladajočega razreda, je bil zavrnjen. V Združeni levici bomo seveda predlagano spremembo zakona potrdili. Še enkrat pa poudarjamo, da bi v bistvu protiustavnost lahko in morali odpraviti že lani s sprejetjem našega zakona, pa ne zaradi tega, ker je bil naš, ampak ker je urgentno odpravljal neko protiustavnost. Ampak pravilo te vlade je takšno, da pač vsakič, ko Združena levica želi zaščititi najbolj ranljive skupine ljudi, se zavrnejo naši predlogi z obljubami o pripravi obsežnih, celovitih sistemskih rešitev. Potem se to nekako izrodi neko gašenje požara ter v parcialne rešitve po nujnih ali skrajšanih postopkih. Upam, da bosta naslednji sklic Državnega zbora in koalicija bolj socialna, in da bo tudi v vladni ekipi Združena levica, ker po četrt stoletja se nekdo mora začeti resno ukvarjati s stanovanjsko politiko. Hvala za besedo.
Gospod Zvonko Lah bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov. Izvolite, gospod Lah.
Spoštovani podpredsednik, kolegice in kolegi! V svojem programu smo zapisali, vsakemu državljanu, zlasti pa družinam z otroki mora biti dosegljiva realna možnost, da si zagotovi vsaj minimalni stanovanjski standard v lastnem ali najetem stanovanju ali stanovanjski hiši. Država mora pomagati mladim družinam pri reševanju prvega stanovanjskega problema. Zakon o spremembah in dopolnitvah Stanovanjskega zakona sledi ustavni določbi, ki nam nalaga odpravo protiustavnosti. Poleg tega pa se v predlaganih spremembah in dopolnitvah ureja še poenotiti postopek glede pridobivanja osebnih podatkov zaradi potreb organov pri odločanju in izvajanju nalog na stanovanjskem področju. V praksi se je nemalokrat izkazalo, da se ta sistem izigrava. Poleg tega se izenačuje vse upravičence neprofitnih stanovanj tako, da za vse velja možnost preverjanje izpolnjevanja pogojev za pridobitev neprofitnega stanovanja v najem. Ker imamo v Sloveniji več prosilcev za najem neprofitnih stanovanj, kot je njihova razpoložljivost, se v tem predlogu sprememb in dopolnitev predlaga tudi večja zadolžitev javnih stanovanjskih skladov. Javni stanovanjski skladi upravičujejo svoj predlog v večjem zadolževanju z rekordno nizkimi obrestnimi merami za zadolževanje. V Poslanski skupini Nove Slovenije bomo predlog zakona podprli. Vsekakor pa se pridružujemo mnenju Državnega sveta, ki vzpostavlja člen zakona, ki določa, da subvencije k plačilu tržne najemnine izplačuje občina, v kateri ima prosilec stalno prebivališče. V praksi se lahko zgodi, da bo najemnik najel stanovanje v regiji, kjer je priznana tržna najemnina višja kot v regiji, kjer ima stalno prebivališče. Pridružujemo se predlogu občin, da se uzakoni dosedanje prakse, da mora imeti prosilec stalno in začasno prebivališče v isti občini, v kateri bo zaprosil za dodelitev stanovanja. Zadovoljni pa smo, da je bil sprejet tudi amandma, ki smo ga predlagali k temu zakonu.
Gospod Marjan Dolinšek bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
spoštovani predsedujoči, spoštovani predstavniki Vlade, spoštovane poslanke, poslanci! Novela Stanovanjskega zakona, ki jo obravnavamo, prinaša spremembe in dopolnitve, ki se nanašajo na odločbo Ustavnega sodišča, ki opozarja na neenakost pred zakonom na področju uveljavljanja pravic iz javnih sredstev, natančneje torej ugotovljene protiustavnosti na področju subvencij, neprofitnih in tržnih najemnin. Ustavno sodišče je namreč ugotovilo, da obstaja neenakost pred zakonom na področju načina ugotavljanja višine subvencije za najemnike v neprofitnih stanovanjih in najemnike v tržnih in hišniških stanovanjih, ki izpolnjujejo dohodkovne in druge pogoje za pridobivanje neprofitnega stanovanja. Poglavitna rešitev predloga to neenakost odpravlja in izenačuje pogoje za obe skupini najemnikov. Pomemben doprinos predloga zakona je tudi izenačitev vseh najemnikov neprofitnih stanovanj. Dogaja se namreč, da nekateri najemniki dejansko ne izpolnjujejo več predpisanih pogojev za pridobitev neprofitnih stanovanj v najem, vendar je glede na obstoječo zakonsko določbo njihov status najemnika praktično nedotakljiv, in to, da ne izpolnjujejo več kriterijev za dodelitev neprofitnega stanovanja, ne predstavlja krivdnega razloga za odpoved najemnega razmerja. S spremembo zakona se izenačuje v smislu načela enakosti vse najemnike v neprofitnih stanovanjih, ne glede na to, kdaj je bilo sklenjeno najemno razmerje. Izjema so najemniki bivši imetniki stanovanjske pravice, ki na podlagi stanovanjskega zakona niso odkupili stanovanja, v katerem so imeli stanovanjsko pravico, in bivši imetniki stanovanjske pravice, ki so ostali v neprofitnem najemu v denacionaliziranih stanovanjih. Obstoječa praksa je pokazala, da v veljavnem Stanovanjskem zakonu ni ustrezne pravne podlage za pridobivanje in obdelovanje osebnih podatkov iz uradnih evidenc za potrebe odločanja in izvajanja nalog na stanovanjskem področju. Tako se dogaja, da v evidencah prihaja do nepravilnih ali preprosto zastaranih podatkov. S predlogom se ta nepravilnost odpravlja, saj se omogoča, da občine, javni stanovanjski skladi ali neprofitne stanovanjske organizacije za lažje izvajanje nalog in pristojnosti po Stanovanjskem zakonu in podzakonskih predpisih pridobivajo in obdelujejo osebne podatke o najemnikih in drugih udeležencih v postopku. Na ta način se poleg verodostojnosti podatkov vpliva tudi na zmanjševanje bremena prosilcev, ki so po dosedanji praksi morali zase in za svoje družinske člane te podatke pridobiti in pristojnemu organu predložiti sami. In kot zadnje. Z ozirom na pomanjkanje javnih najemnih stanovanj se z zakonom omogoča tudi povečanje obsega zadolževanja. Odpira se torej možnost, da se Stanovanjski sklad Republike Slovenije poleg 10 % zadolževanja, kar mu je že do sedaj omogočeno na podlagi Zakona o javnih skladih, zadolži še za dodatnih 20 % izkazanega namenskega premoženja sklada brez omejitev in pa občinskim stanovanjskim skladom za 10 % izkazanega namenskega premoženja občinskega javnega sklada, ki pa se lahko zadolžuje samo pri Stanovanjskem skladu Republike Slovenije. Menimo, da predlog zakona na ustrezen način odpravlja ugotovljeno protiustavnost in lahko s svojimi rešitvami ugodno vpliva na nepremičninski trg tako na ravni države kot na občinski ravni, zato bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra predlog zakona podprli.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili jutri v okviru glasovanj. S tem tudi prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 26. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O NACIONALNI STANOVANJSKI VARČEVALNI SHEMI IN SUBVENCIJAH MLADIM DRUŽINAM ZA PRVO REŠEVANJE STANOVANJSKEGA VPRAŠANJA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina šestih poslank in poslancev s prvopodpisano gospo Ivo Dimic. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 10 poslank in poslancev s prvopodpisano gospo Ivo Dimic zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagateljev mag. Mateju Toninu. Izvolite.
Dragi poslanke in poslanci! Če kaj, potem Nova Slovenija v tej hiši želi odpirati teme, ki so za prihodnji razvoj Slovenije ključne. To je zagotovo prihodnost slovenskega naroda. To je zagotovo demografija oziroma so demografski kazalci. Če slovenski narod želi na dolgi rok preživet, potem je jasno, da bi morala biti v Sloveniji rodnost vsaj 2,1 otroka na mamo v rodni dobi. Žalostna resnica pa je ta, da je trenutna rodnost 1,5 otroka na mamo v rodni dobi. Celo več, povprečna starost ženske, ko rodi prvega otroka, se je v Sloveniji že dvignila nad 30 let. Če bi želeli zasledovati cilj, da bi bila rodnost v Sloveniji 2,1 otroka na mamo v rodni dobi, bi se moralo v Sloveniji konkretno roditi 30 tisoč otrok na leto. Žal pa se jih rodi kar 10 tisoč manj, to je 20 tisoč. Torej, ta država, ta Državni zbor, bi se moral predvsem ukvarjati s stvarmi, ki bi mladim pomagale, da bi se odločali za več otrok. Mi bi morali sprejemati ukrepe, ki bi mlade spodbudili, da bi vendarle teh manjkajočih 10 tisoč otrok vendarle še dobili. Ko mlade sprašujete v različnih anketah, kaj je tisto, zaradi česar se ne odločajo za več otrok, največkrat izpostavljajo tri stvari. Prvič, vrednote, drugič, službe, in tretjič, stanovanja. Nova Slovenija je v preteklosti predstavila paket različnih zakonov, ki te tri izzive nagovarjajo in dajejo rešitve. In danes je pred vami zakon, ki bi predvsem mladim pomagal reševati stanovanjski problem oziroma vprašanja strehe nad glavo, kako priti do prvega stanovanja. Kot smo že večkrat povedali v Novi Sloveniji, so v državi razmere zrele, da se družinam vrne nabor ukrepov družinske politike, ki so ga družine že imele. Družine med njimi, še posebej tiste z več otroki ter enostarševske družine, so nosile levji delež bremena varčevanja v času gospodarske in finančne krize. In po zaslugi sedanje vlade se to kaj bistveno ne spreminja. Vlada Mira Cerarja v zadnjem letu veliko govori o izboljševanju gospodarskih razmer v državi. Posledično sprošča tudi številne varčevalne ukrepe in hkrati viša proračunske odhodke na številnih področjih. Naj omenimo le nedavno dokapitalizacijo SDH in DUTB v višini 250 milijonov evrov, za kar je denar bil. Naj omenimo tudi povišanje mase plač v javnem sektorju, ponovno uvedbo 2. januarja kot dela prostega dne in povišanja najnižje pokojnine za polno pokojninsko dobo brez dokupa. Vsekakor so to dobrodošli ukrepi. Ampak vendarle pa manjka en pomemben del, to je, da bi se varčevalni ukrepi sproščali tudi na področju družinske politike. In prav to želimo zasledovati v Novi Sloveniji z zakonom, ki je pred vami. Saj s tem zakonom, ki ga bomo danes obravnavali, želimo mladim olajšati dostop do kreditov za stanovanja, torej jim omogočiti nižje plačevanje kreditov in jim tudi izdatno finančno pomagati pri plačevanju stroškov za stanovanje. To sta dve zelo konkretni rešitvi, ki jih predlagamo v zakonu. Vlada sicer navaja predvsem negativne učinke rešitev, ki jih predlagamo, mi se pa osredotočamo na pozitivne učinke. Številne mlade družine se na nas obračajo z dobro izkušnjo, ki so jo imele v preteklosti s tovrstnimi pomočmi in jih označujejo kot izjemno dobro rešitev, kar pa je najbolj pomembno, je, da je bil ukrep vezan na število družinskih članov. Spoštovani kolegice in kolegi, iskreno se obračamo na vas, da se odzovete na ta predlog pozitivno in s tem družinam in mladim omogočite, da lažje pridejo do svojega prvega stanovanja.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade, in sicer državni sekretarki na Ministrstvu za okolje in prostor gospe Lidiji Stebernak.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci! Predlog Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o nacionalni stanovanjski varčevalni shemi in subvencijah mladim družinam za prvo reševanje stanovanjskega vprašanja predlaga ponovno uveljavitev določb, ki so bile z Zakonom o uravnoteženju javnih financ črtane. Želeli bi poudariti, da se Vlada zaveda problematike na področju dostopnosti stanovanj za mlade in mlade družine, rešuje pa jo v okviru aktivnosti Resolucije o nacionalnem stanovanjskem programu, ki je bila decembra 2015 sprejeta tudi v Državnem zboru. Na Ministrstvu za okolje in prostor posebno pozornost namenjamo ustvarjanju razmer za zagotavljanje kakovosti bivanja in ustavno zapisane možnosti izbire pri reševanju stanovanjskega vprašanja za vse prebivalce, s prepletenimi ukrepi na različnih prednostnih področjih in podrobnim akcijskim načrtom v resoluciji pristopamo k reševanju stanovanjske problematike, še posebej za mlade in mlade družine. Resolucija ne predvideva ponovne vzpostavitve instrumentov, ki so predmet predloga zakona, predvideva pa številne druge instrumente in ukrepe za ciljne skupine, katerih predlagatelj ne omenja, se pa že izvajajo in jih bomo navedli tudi v nadaljevanju. Poleg tega z resolucijo sprejeta stanovanjska politika sledi cilju povečevanja fonda javnih najemnih stanovanj. Vlada ne podpira predloga zakona tudi zaradi preteklih negativnih učinkov sheme, ki so se pokazali v spreminjanju pogojev za varčevanje in pridobitev premij, kar je posledično vodilo v nižji interes za vstop v varčevalno shemo, neprilagajanju obrestnih pogojev aktualnim razmeram na finančnih trgih, pogojevanju najema posojil – varčevalna shema bi morala biti zgolj za varčevanje, posojila pa so prepuščena bankam in pogojem, ki veljajo v času najema posojila – in visoke stroške za Stanovanjski sklad Republike Slovenije kot izvajalca nacionalne stanovanjske varčevalne sheme in izplačevalca subvencij. Za pripravo in izvedbo ukrepov za izboljšanje stanovanjske problematike mladih je bila na podlagi sklepa Vlada aprila 2016 ustanovljena delovna skupina za mlade. Sestavljajo jo pod vodstvom Ministrstva za okolje še predstavniki Stanovanjskega sklada, Urada za mladino, Mladinskega sveta Slovenije, Študentske organizacije Slovenije, Skupnosti občin, Združenje občin Slovenije in Združenje mestnih občin Slovenije. V okviru delovne skupine za mlade se trenutno izvajata dva pilotna projekta. Pilotni projekt zagotovitve ponudbe cenovno ugodnih stanovanj za mlade, ki prvič rešujejo stanovanjsko vprašanje, in pilotni projekt za zagotavljanje stanovanj za stanovanjske skupnosti za mlade. Menimo, da bi se stanovanjska problematika mladih družin lahko posredno reševala tudi skozi stanovanjske zadruge, zato je bila ustanovljena tudi delovna skupina za pripravo izvedbe pilotnega projekta stanovanjske zadruge, ki je zaključila s pripravljalno fazo. Na koncu naj dodam še, da Ministrstvo za okolje in prostor pripravlja nov stanovanjski zakon. Izdelana so bila izhodišča, ki so tudi javno objavljena in prav posebno pozornost bo zakon namenjal prav mladim in mladim družinam. Hvala.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marjana Kotnik Poropat. Izvolite, gospa Poropat.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Lep pozdrav spoštovani poslanke, poslanci, državna sekretarka s sodelavko! Ob prebiranju gradiva, ki ga zdaj obravnavamo, so se mi avtomatično zastavila nekatera vprašanja, in sicer kako sem sama in moji vrstniki tudi moji otroci odraščala, kako smo se postavljali na lastne noge, kako smo se osamosvajali in šli s trebuhom za kruhom, kakšne priložnosti in kakšne možnosti smo imeli ter kako to poteka danes, kakšne priložnosti in kakšne možnosti imajo danes naši mladi. Pa moram reči, ni nam bilo z rožicami postlano. Hitro smo morali sezuti otroške čeveljce in si nadeti odrasle, včasih celo prevelike čevlje. A smo se znašli, navkljub pomanjkanju. Res je, družbene vrednote so bile precej drugačne, bila je solidarnost, pomoč, iskreno prijateljstvo in kolektivni duh Vsi za enega, eden za vse so spremljali naše odraščanje. Pa ne da iluzorno hvalim tisto obdobje, tudi hudo nam je bilo, plače so bile nižje, bilo je več brezposelnih, živeli smo v skromnejših razmerah, ampak vsak, ki je želel delati, je službo za nedoločen čas skorajda lahko izbiral in lahko smo živeli po načelu Najprej štalca, potem pa kravca. Danes, danes pa je vse drugače, pa mislim, da tu ne moremo kot krivca kazati na mladino. Mladina je po eni strani porinjena v popolnoma drugačen svet. Svet, ki po moji oceni poveličuje izobrazbo do te mere, da mladina ne zna več delati z rokami. Tako dobivamo magistre, dvojne doktorje in tako naprej, ki včasih tudi ne znajo vključiti, bom rekla, pod narekovajem, pralnega stroja ali česa drugega. Povrh vsega se je fleksibilnost, prekarnost dela zažrla v našo družbo do te mere, da mladi praktično nimajo več nobene varnosti, nobene prihodnosti, njihova prihodnost je zavita v meglo. Povsem logična posledica je, da ostajajo odvisni od staršev, da jim le hotel Mama lahko nudi varno zatočišče. S tem postajajo individualist, apatični, izgubljeni in nesposobni prevzemati odgovornost sami zase, kaj šele za svojo družino. Drži, da si mladi danes zelo težko privoščijo neko spodobno stanovanje. Ni rednih zaposlitev, posledično ni kreditov, cene nepremičnin so nedosegljive za te mlade ljudi. Zato je podaljšano bivanje pri starših samoumevno. Zaskrbel me je podatek, da v naši državi več kot 44 % mladih do starosti 34 let še vedno živi pri starših. Slovenija je glede dolžine skupnega bivanja staršev in otrok na drugem mestu, takoj za Slovaško, in ne boste verjeli, prekašamo celo Italijo. Ne morem, da se ne bi obregnila na zadnji razpis Stanovanjskega sklada, ki je bil objavljen pred kratkim. Gre za prodajo več stanovanj in hiš, prednost pa imajo mlade družine, večje družine. Vse lepo in prav, dokler ne pogledamo podrobnosti. Cene stanovanj se gibljejo med 141 tisoč do 480 tisoč evrov, cene hiš pa celo od 380 tisoč do 470 tisoč evrov. Spoštovani, naj vas vprašam, katera mlada družina si lahko privošči takšno stanovanje?! Pa naj bodo še takšne ugodnosti pri najemu kredita, še kakšna dodatna subvencija po vrhu, pa vendar ne gre. Ali predlog zakona, ki ga predlagajo v Novi Sloveniji, doprinese ne k boljšemu položaju mladih, temveč boljšim priložnostim mladih, da se prej postavijo na svoje noge, da se prej osamosvojijo? V Desusu si tega ne bi upali trditi. V vse preveč pasti so bili mladi že porinjeni s temi varčevalnimi shemami ob situaciji, kakršna je danes, ko nimajo rednih dohodkov, ko nimajo služb, da bi jim s tem lahko naredili medvedjo uslugo. Ne trdimo tega, le opozarjamo, da previdnost in razmislek nista odveč. Nas pa po drugi strani čudi, da je s takšnim predlogom prišla ravno stranka, katere minister je ukinil stanovanjsko olajšavo, olajšavo za reševanje stanovanjske problematike, in to v letu 2005, če se ne motim, ko še zdaleč nismo bili podvrženi varčevalnim ukrepom. Več kot 100 tisoč zavezancev oziroma 8,1 % je uveljavilo tovrstno olajšavo. Taista stranka je to dohodninsko reformo obljubljala s figo v žepu pod pretvezo, da zaradi višje splošne olajšave nihče ne bo plačeval več, kar pa ne drži. Najbolj je bil in je še vedno na udaru nižji in srednji razred, katerim prav nič ne pomaga kasnejše obžalovanje ministra za takšen ukrep. Naj počasi zaključim. Skrb Demokratične stranke upokojencev Slovenije ne obsega samo starejših, samo upokojencev, njihove pokojnine in usklajevanje teh pokojnin, letni dodatek in tako naprej, vse bolj nas skrbi in glede na to, kam nas pelje ta družba, imamo tudi razloge za to, tudi zaton javnega zdravstva, brezposelnost ne samo starejših, predvsem mladih, prekarnost dela, negotovost mladine, nasploh sistem, ki mladini ni naklonjen, kot so uvedeni šparprogrami tako na socialnem, pokojninskem, zdravstvenem in še drugih področjih. V Poslanski skupini Desus ne bomo a priori proti predlaganemu zakonu. Menimo namreč, da je treba sprejeti takšno politiko, družbeno klimo, da bomo lahko otroke vzgajali v samostojne, odgovorne in zrele osebe. Ali bi predlagane rešitve glede nacionalne varčevalne sheme pomagale do te mere, da bi lahko prerezali popkovino, pa tudi ne morem trditi. Zato bomo pozorno spremljali razpravo, ki se bo odvijala, in na podlagi predstavljenih argumentov zavzeli svoje končno stališče. Hvala lepa.
Gospod Jan Škoberne bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Najlepša hvala, spoštovani predsednik! Državna sekretarka, kolegice in kolegi! Čeprav se lahko sliši tudi nenavadno, ampak Slovenija je svoj čas imela skorajda idealen stanovanjski fond, ki bi lahko postal stanovanjski fond neprofitnih, najemniških, brezplačno najemniških, kakorkoli, stanovanj v korist družbe, stanovanj, ki bi jih ta družba uporabljala zato, da ne bi bila soočena z vprašanjem, pred katerim smo danes, to je, kako mlademu človeku in družini zagotoviti dostop do stanovanja, pa najsi bo za začetek vsaj najemniško, ker resnici na ljubo večina mladih v tej državi ta trenutek o lastniškem niti ne more, pa verjetno niti ne želi razmišljati. Ampak seveda, zgodil se je Jazbinškov zakon, na ta račun so nekateri stanovanja, v katerih so živeli, dobili, številni, ki so priložnost izkoristili, so na ta račun tudi obogateli, generacije, ki pa niso imele priložnosti in možnosti koriščenja priložnosti tranzicije, pa so danes soočene z realnostjo, ki si je niso same zakrivile. Ampak ne gre objokvati preteklosti, pred nami je sedanjost in tudi ukrep in predlog ukrepa Nove Slovenije je treba gledati skozi to prizmo. Čeprav se na prvi pogled zdi, da gre za potezo, ki je koristna in dobra, se po podrobnem študiju človek lahko kvečjemu vpraša, ali je dogovorjeno z bankami in s katerimi. Seveda v svetu obstajajo preverjene metode stanovanjske politike, sodobne, tiste stare, tiste s pozitivnimi in tiste z negativnimi izkušnjami. In ena izmed osnovnih in temeljnih modelov v sodobnosti, ki je sprejet tudi v nacionalnem stanovanjskem programu te države, vendar gre za strateški dokument, ki bi ga veljalo tu in tam prebrati in upoštevati, je zaveza k vzpostavljanju fonda najemniških, po možnosti neprofitnih stanovanj, ne pa krepitve fonda lastniških stanovanj, ki praviloma omogoča zgolj akumulacijo kapitala in priložnosti na strani tistih, ki že tako ali tako imajo priložnost urediti svoj položaj, vsi ostali pa so enakopravni in enaki pred roko trga, večinoma v lastno škodo. Zato je teza, da je treba mlade, še preden dodobra stopijo na trg dela in še preden si uspejo ustvariti družino ali pa ko si ravno ustvarjajo družino, zakreditirati, po možnosti dolgoročno, in jih zavesti s subvencijo, ki jih kljub vsemu na začetku življenjske poti postavlja v položaj, ki jim ne pušča dovolj ali pa sploh kakšnega izhoda, verjetno v jedru napačno. Nasprotno, razviti je treba fond najemniških stanovanj, ki bodo lahko imela srednjeročno perspektivo mladega človeka, da si ob podpori države za razumen delež svojega mesečnega prihodka reši svojo eksistenčno stisko in hkrati lahko dolgoročneje razmišlja tudi o lastniškem stanovanju. Seveda poteze sklada, ki gradi lastniška stanovanja za 4 tisoč evrov in več po kvadratnem metru, kot sem povedal pri prejšnji točki, k temu ne prispevajo. Gotovo bo treba tudi v Stanovanjskem zakonu to vprašanje prevetriti in določiti, ali je sploh smiselno, da Stanovanjski sklad gradi lastniška stanovanja, ko pa je to v jedru v nasprotju s tem, kar je kot strateško usmeritev sprejel na predlog Vlade tudi ta cenjeni zbor. Če pustimo ob strani politike in intervencije države, obstajajo številne druge možnosti, ki se v svetu kažejo kot verodostojne in dobre alternative. Za začetek naj omenim stanovanjske zadruge. Zadruge so ne le na tem področju, tudi na številnih drugih, povsem trženjskih, gospodarskih točkah v času krize pokazale izjemno odpornost in občutek za socialno pravičnost in solidarnost. Podatki iz Italije, Francije in Združenih držav Amerike kažejo, da so zadružna podjetja bistveno bolje in trajnostno preživela finančno in gospodarsko krizo, ki bi naj bila za nami, čeprav v resnici ne vem, od kje ta občutek. Podobno se bo treba lotiti tudi pri stanovanjih. Prej spodbude in dodatne stimulacije za tovrstno povezovanje mladih pa tudi starejših, gre namreč za medgeneracijski problem, je bistveno bolj na mestu kot še ena varčevalna, nacionalna shema, ki v resnici odgovarja zgolj tistim, ki že imajo redno zaposlitev in stabilno življenje. Če pogledate na trg dela, boste videli, kar je seveda daleč od želenega, da večina mladih nima zaposlitve za nedoločen čas, ne samo v Sloveniji, tudi povsod drugod v svetu, in da žal, čeprav se je s to realnostjo težko soočiti, izgledi za to, da bi se to spremenilo, niso prav dobri. Borimo se proti prekarnosti, celo na današnji seji smo obravnavali novelo Kazenskega zakonika, v kateri smo morali dodatno okrepiti kazenske določbe, zaostriti kazenske določbe in jasno povedati, da je namenski poseg v socialne pravice in pravice iz naslova delovnega razmerja za to družbo nesprejemljiv. In vendar se dogaja. In teh intervencij bo še mnogo. Ker je bil tudi predlagatelj ukrepa kratek in ker v resnici o stanovanjski shemi ni kaj dosti za povedati, bi tudi sam zaključil s tem, da krediti, četudi subvencionirani, ne rešujejo situacije. Morda jo rešujejo za banke, za mlade ljudi, ki se soočajo z visoko stopnjo mobilnosti za potrebo, da svoje življenje vidijo ne le zgolj skozi prizmo prvega stalnega prebivališča, ampak predvsem skozi prizmo trajnega iskanja novih priložnosti, bo treba storiti bistveno več. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Franc Trček bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica. Izvolite.
Hvala za besedo še enkrat. V osnovi me veseli način, kako sta stališča ubrala predhodnika, in bom tudi jaz na ta oseben način. Navsezadnje bi si želel parlamenta, kjer bi paraulare, kjer bi v bistvu stališča govorili iz glave in ne brali, razen ko se sklicujemo na kakšne podatke, kar se dela v nekoliko bolj resnih parlamentih. Bom tudi kot čila, čeprav po EMŠO najstarejša kolegica med nami, tudi jaz začel osebno. To nedeljo sem peljal najmlajšega od naših otrok, našo osemletnico, ki jo pogosto imenujem, tisti, ki me spremljate po Facebooku, svetovalko, na ogled Vurnikove delavske kolonije v Mariboru. Vurnik je to kolonijo načrtoval in izgradil leta 1928, v tistih časih je v Domu in svetu in še kje pisal o teh vprašanjih in mogoče, če bi na resornem ministrstvu prebrali par njegovih tekstov, bi imeli drugačno stanovanjsko politiko. Seveda s sedanjih življenjskih standardov se nam tistih nekaj malo manj kot 40 kvadratov krat dva zdi relativno malo, ampak takrat je to bilo v bistvu za delavstvo dokaj visok standard in je tudi bilo načrtovano na način, da bi najemnik v dvajsetih letih odplačal to vrstno hišo in bi postal lastnik brez tega, da bi finančno crknil, po domače povedano. Pred kratkim sem se srečal z enim najboljših mladih svetovnih fotografov, s Slovencem, ki mu resorno ministrstvo noče dati statusa umetnika, ravnokar je prišel iz Londona, kjer je leto dni študiral, je rekel, da je bil vesel, da je prišel nazaj. Če berete angleške medije, v urbanih delih si človek pod 40 let dobesedno ne more, ne more rešiti stanovanjskega vprašanja. Lansko leto je Mladinski svet Slovenije priredil nek posvet na to temo in sem tam nekako bil zgrožen, ker tudi, bom rekel, tisti del mlade politike, socialdemokratske, če se tako izrazim, in tu moram priznati, da sva se s kolegom prej pogovarjala, je tudi on nekako malo kritiziral njihov podmladek, vsi so tulili: »Dajte nam možnost, da se čim prej zakreditiramo.« A veste, mi se tu pogovarjamo o dveh zadevah. Pogovarjamo se o politični ekonomiji, ki ni nujno, da bi bila takšna, kot je, in ki ne bi smela biti takšna, kot je. In pogovarjamo se tudi o neki stanovanjski kulturi, ki bi definitivno morala biti drugačna. Jaz vedno pravim, da bi bil najbolj srečen človek na svetu, da ne bom megalomanski in omenil vesolje, če nikoli ne bi bil lastnik nepremičnine in prevoznega sredstva, z izjemo kakšnega bicikla ali rolke. In so države relativno blizu, ki vam to omogočajo. Zlasti tako imenovana desnica, slovenska, zelo rada govori o drugi Švici. V Švici je čez 5 tisoč stanovanjskih zadrug, petina prebivalstva živi v zadružnih stanovanjih. Določene prakse so celo take, da je za Slovence to nepredstavljivo vesolje, da ti nikoli nisi lastnik konkretno nekega stanovanja. Bom povedal na način, ki ga bo razumela Nova Slovenija. Njihova opredeljena družina, otroci gredo na svoje in starša bosta šla v manjšo stanovanjsko enoto znotraj stanovanjske zadruge. Pa je nek, ko sem to omenjal na eni od predhodnih sej, nek prebežnik iz SDS, zdaj samostojni poslanec, tulil, da je pa to socialistična ne vem nekaj pa celo do Venezuele je prišel. Zelo podobno imamo v Avstriji. Kolega pred mano je omenjal tudi neke druge države. Tudi v Ameriki, ko vas Nato kam pelje, bi lahko šli na kakšen špricer pa si malo pogledali, kako se rešuje ta problematika. Žalosti me, da neka stranka, ki ob drugem zastopa tudi upokojence, se zvrne sem na mlade. Glejte, jaz prihajam iz Maribora, podobno kot kolegica, ki je pred mano govorila, kjer imamo veliki problem z deložacijami. Po navadi opa umre prej kot oma, oma ima prenizko penzijo, letos je bila mrzla zima, radiatorje itak zapirajo, ker so revni, grejejo se malo na elektriko – in imamo problematiko deložacije. Mi imamo pač lastnike, ki nimajo penezov za plačevati osnovno, čemur smo nekoč rekli režijo. Kaj bomo naredili s tem? Tudi tu imamo prakse. Za te ljudi se naredijo domske stanovanjske skupnosti, kjer ima vsak neko svojo stanovanjsko enoto, ima tudi nek vrt, da lahko nekaj pedena, dokler lahko, ima skupne prostore, imajo tudi varovane, imajo kakšno medicinsko sestro. Mi smo dovolj bogata družba, da bi vse te prakse morali izvajati, pa jih četrt stoletja niste izvajali. Tudi zaradi tega bi vas bilo treba poslati na nek podaljšan dopust do vašega čakanja na penzijo in prepustiti reševanje stanovanjske problematike nekaterim, ki to področje vseeno poznamo, pa tudi, če se vam zdi to, kar zdaj govorim, v bistvu vehementno. Kakšno je pa dejansko stanje? Glejte, dejansko stanje v neki boljši varianti, spomnim se nekaj let nazaj, dejansko se je s polovico mojih najboljših diplomantov nekako tako zgodilo, da so se starši odselili na vikende, govorim bolj za Ljubljančane z okolico, da so otroci šli lahko živeti v stanovanje. Pazite, in to je višji srednji, če že ne višji sloj v Sloveniji. Da je nekaj blazno neustrezno z našo stanovanjsko politiko in lastniško strukturo, vam navsezadnje tudi kaže, če gledate, ne vem, kje živijo ministri, ministrice. Realnost je v osnovi še v bistvu bolj morbidna. Za številne mlade in malo manj mlade je edini način, da pridejo do lastniškega stanovanja, pa jaz sem že skoraj 50 let star, pa sem prestar za Jazbinška, da vam dobesedno nekdo umre, starš ali sorodnik. In to je v bistvu posledica stanovanjske politike, ki ste se jo šli vsi, in vsi, ki ste bili do sedaj in ste sedaj v vladi, bi morali v bistvu o tem molčati, ker niste napravili svoje domače naloge, pa tudi, če bo kdo zadaj spet do nezavesti užaljen. Če gremo gledati to, kar nekako poskuša nazaj NSi predlagati, neko obnovo nacionalne stanovanjske varčevalne sheme. Kako je bilo to s shemo, ki se je uvedla? Po izteku prvega petletnega obdobja varčevanja je bilo 61 varčevalcev lastnikov ali solastnikov stanovanj. Torej so imeli stanovanjsko vprašanje rešeno. Od teh jih je 52 trdilo po anketi stanovanjskega sklada, da so zadovoljni ali zelo zadovoljni s kakovostjo bivanja, če prištejemo še srednje zadovoljne, je to že 84 %. Vidimo, da ta shema takrat ni delovala. Trg je norel, za te škatle, običajno slabo narejene, so se plačale previsoke cene in v 5 letih trajanja te sheme so cene na trgu poskočile za tri četrtine. In v tem kontekstu se strinjam, je ta predlog nekako nepremišljen in tudi ne razume stanovanjske problematike, žal pa kolega Tonin ne razume v bistvu tudi demografske problematike. Navsezadnje sva šla midva študirati, nisva imela otroka pri 18., imela sva jih nekoliko pozneje, dobro, jaz sem ga imel na faksu pri 24., kolega tam nekje pri 30. To so neka dejstva in tega kolesa zgodovine ne boste zavrteli nazaj. Jaz se lahko tudi delno – bom pokuril ves čas tukaj – strinjam s kolegico, ampak, a veste, nekako reči, ljudje, ki bi imeli dva doktorata, mislim, jaz, če ne bi padel v parlament, bi imel dva doktorata, pa znam likati, znam skuhati, znam tudi kakšen paradajz posaditi, je pa seveda res, da je naš šolski sistem nepremišljen in da je pogosto visoko šolstvo socialni amortizer. Ja, kaj pa naj drugega delajo mladi? Drugače jih bomo imeli na ulici, pa nam bodo res razbili ta hram demokracije. To so neka dejstva in v bistvu neke politike, ki bi jih bilo treba premisliti in s katerimi bi se bilo treba ukvarjati. Mi bomo zdaj proti koncu mandata očitno dobili eno resno materijo, ki je bila četrt stoletja zanemarjena, v obravnavo. Kljub najboljšim namenom na Ministrstvu, koliko znanja imajo, koliko znanja nimajo, bo končni izplen v bistvu neko v najboljšem primeru polskropucalo. In tudi zaradi tega jaz tulim, da bi potrebovali petletne mandate, da se vsaj tri leta pa po, če že ne štiri, resno dela. To je tema, ki bi jo morali pripeljati v parlament po eni tretjini mandata in se resno z njo ukvarjati, ker navsezadnje tudi kaže odnos do te problematike. Na ministrstvu dobro vedo, da je nekaj mojih najboljših študentk in študentov resno zagrizlo v stanovanjske zadruge, ki ste jih nekateri pred menoj omenjali. Na Fakulteti za arhitekturo v Ljubljani so pripeljali cel niz strokovnjakov, bil je tudi kdo iz vašega ministrstva tam, tudi kakšen državni sekretar pri predsedniku Vlade, ampak nekih premikov jaz dejansko nekako ne vidim. Veste, vsem, ki se malo na to strokovno poznamo, ko se reče »rdeči Dunaj«, se takoj ve, koliko je ura, pa zdaj lahko desnica pade pa začne eeee, mahati tako, ker so pač takrat Socialni demokrati, dokler so bili še Socialni demokrati, po prvi svetovni vojni reševali stanovanjsko problematiko, ampak oni zapišejo, tisto ni bila samo housing politika, bila je v bistvu urbanistična politika. Mi nimamo niti urbanizma že 25 let niti stanovanjske politike. In se zelo bojim, da je tudi ta nek zakon, ki ga boste zdaj pripeljali pet do dvanajstih, ne bo rešil. Tudi demografske politike ne bomo na tak način reševali. Zaradi vse te neresnosti bomo mi v Združeni levici proti temu predlogu zakona. Malo časa si bom pa pustil za replike. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Zvonko Lah bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, kolegice in kolegi! Danes imam toliko točk, da bi jih malo zamešal, kot je eden od kolegov enkrat rekel. Kot je že kolega Tonin prej povedal v imenu predlagatelja, danes obravnavamo naslednji predlog zakona iz družinskega paketa zakonodaje, ki ga je pripravila naša stranka. Protikrizni oziroma varčevalni ukrepi na številnih področjih se sproščajo, trenutna vlada oziroma vladajoča koalicija že lep čas glasno poudarja, da je krize konec. Družine, ki bi morale to dejansko prve čutiti, pa se še vedno soočajo z izpadom družinskih prejemkov, hkrati pa tudi z bistveno višjimi izdatki. Glede na naše ugotovitve, da na odločanje staršev za otroka ali več otrok, najbolj vplivajo trije dejavniki, to so vrednote okolja, v katerem družina živi, potem služba oziroma zaposlitev in tretje stanovanjsko vprašanje, predlagamo tudi spremembe zakona, ki temu sledijo. Naše ugotovitve potrjujejo tudi dokumenti Inštituta Republike Slovenije za socialno varstvo. Glavni namen in cilji predlagane novele so omogočiti družinam optimizacijo družinskih proračunov in ustrezni socialekonomski položaj, podpreti mlade družine pri prvem reševanju stanovanjskega vprašanja, uveljaviti pravičnejšo porazdelitev javnih financ, spodbuditi domačo potrošnjo, izboljšati demografsko sliko v Republiki Sloveniji. Rešitve so znane in tudi že preizkušene: mlade družine spodbuditi k varčevanju in jim omogočiti ugodnejše stanovanjske kredite ter jim pomagati s konkretno finančno pomočjo pri prvem reševanju stanovanjskega vprašanja ne glede na to, ali stanovanje kupijo ali ga najamejo. Vlada našega predloga v svojem mnenju ne podpira. Navaja nekaj alternativnih točk za reševanje stanovanjske problematike mladih in mladih družin. V tem stališču se ne bomo dotaknili teh točko konkretno. Predlagamo Vladi, naj vpraša mlade družine, kako učinkoviti so njihovi trenutni ukrepi in kaj si obetajo od napisanih načrtov. Dobili boste odgovor, da je to neoprijemljivo, neuporabno. Stanovanjski sklad v tem trenutku za trg prodaja lastniška stanovanja, katerih cena sega od 2 tisoč 189 do 3 tisoč 355 evrov po kvadratnem metru. Koliko mladih družin si to sploh lahko privošči? Prav tako še vedno ni nobene možnosti najema s kasnejšim odkupom, kjer bi se najemnine vštele tudi v kupnino. Mlade družine potrebujejo konkretne ukrepe, ki jih podprejo tam, kjer to potrebujejo. Finančno so njihovi proračuni izjemno obremenjeni in pomoč pri reševanju stanovanjskega vprašanja bi bila zelo dobrodošla. Družine so naše največje bogastvo, največja vrednota, zaradi tega jih moramo podpreti in jim omogočiti, da se bodo lažje odločale za večje število otrok, ter jim pomagati pri skrbi zanje. Poslanci Nove Sloveniji seveda podpiramo predlagano rešitev in bomo glasovali za ta zakon. Da ne bom vsega bral, kot je kolega Trček prej povedal, ker večkrat nimam te naloge samo, bi povedal, da se strinjam s kolegom Trčkom, da v Sloveniji nimamo prave prostorske zakonodaje in gradbene zakonodaje, da imamo preveč administracije, birokratizacije, preveč stroškov gre za same papirje pri gradnji, kaj šele cena komunalno opremljenih stavbnih zemljišč in tako naprej. Po statistiki pa imamo v Sloveniji preko 150 tisoč praznih stanovanjskih enot. Ne rečem stanovanj, ampak prostorov, kjer so bivalni prostori urejeni, prazni, se ne uporabljajo. Ali nimajo uporabnih dovoljenj, da bi se lahko uporabljali za določene stvari, so pa zgrajeni. Nujno bi bilo te stanovanjske enote dati nekako v promet ali mladim družinam, da poceni rešijo stanovanjsko vprašanje in se posvetijo čemu drugemu, mogoče tudi vzgoji lastnih otrok, boljši vzgoji lastnih otrok, ali pa te stanovanjske enote dati za namen turizma, kjer bi najbolj perspektivna gospodarska dejavnost tudi pri nas zaživela in bi v proračun nabrali toliko sredstev kot sosednja Avstrija. Imamo zgrajene enote, pa prazne. Ni vse v tem. Najlepše je, država preskrbi denar, da si izgradim hišo, potem bo že kako. Ni to res. Mislim, da bi morali miselnost, ki se pri nas pri mladih sicer zelo hitro spreminja, k sreči, temu slediti tudi oblast in se temu prilagajati. Imamo določene prednosti. Če ne bi imeli tega že zgrajenega, v kar je bilo ogromno denarja vloženega pred 30, 40 leti, pa sedaj ne služi ničemer. Zato predlagam, da se Vlada posveti tudi tistim predpisom oziroma zakonom, da bodo lažje prišli ti naši mladi ali starejši, ki se umikajo iz mest, kjer so službe, na podeželje, kjer hočejo kvalitetno preživeti svoje tretjo življenjsko obdobje, da imajo izgrajeno, omogočeno komunalno infrastrukturo, prometno infrastrukturo in vse ostalo, kar potrebujejo, da živijo tam legalno, ne pa ilegalno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Marjan Dolinšek bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Še enkrat lep pozdrav vsem prisotnim! Predlagatelj predlaga v sprejetje predlog novele Zakona o nacionalni stanovanjski varčevalni shemi in subvencijah mladim družinam za prvo reševanje stanovanjskega vprašanja na način, da ponovno uvaja nacionalno stanovanjsko varčevalno shemo in subvencije mladim družinam za prvo reševanje stanovanjskega vprašanje ter subvencije najemnin. Takšno rešitev iz preteklosti že poznamo, saj je identično ureditev razveljavil Zakon za uravnoteženje javnih financ, tako imenovani ZUJF, v letu 2012. Ta je v celoti črtal člene, ki so se nanašali na dodelitev subvencij mladim družinam in subvencioniranje tržnega najema stanovanj. Kljub temu, da predlog zakona na prvi pogled prinaša všečne rešitve, pa ne moremo mimo dejstva, da se prav takšne rešitve v preteklosti niso izkazale za najbolj učinkovite. Negativni učinki varčevalne sheme so se zlasti pokazali v spreminjanju pogojev za varčevanje in pridobitev premij, kar je posledično vodilo v nižji interes za vstop v to varčevalno shemo, ne prilagajanju obrestnih pogojev aktualnim razmeram na finančnih trgih in pogojevanju najema posojil in visokih nepovrnjenih stroških za Stanovanjski sklad Republike Slovenije kot izvajalca Nacionalne stanovanjske varčevalne sheme in izplačevalca subvencij. Glede na pretekle negativne izkušnje s sistemom, ki ga predlagatelj želi ponovno uvesti, so se na področju stanovanjske politike določile nove, drugačne usmeritve. Navsezadnje smo v tem mandatu 24. novembra 2015 sprejeli Resolucijo o nacionalnem stanovanjskem programu 2015–2025, ki oblikuje smernice stanovanjske politike, s katero država prispeva k doseganju usmeritev in ciljev na stanovanjskem področju, ki v prvi vrsti težijo k dolgoročnemu zagotavljanju kakovosti bivanja za vse prebivalce in se v svojih posameznih delih opredeljujejo tudi do področja mladih skupin prebivalstva. Resolucija o nacionalnem stanovanjskem programu v prvi fazi bivanjskega osamosvajanja pri mladih spodbuja predvsem najem. Ukrepi se zato nanašajo na povečanje dostopnosti najemnega stanovanjskega fonda. Nacionalni stanovanjski program načrtuje ureditev najemnih razmerij in vzpostavitev nove najemniške politike za povečanje ponudbe najemnih stanovanj iz obstoječega stanovanjskega fonda, na drugi strani ukrepe novogradnje usmerja v zagotavljanje javnih najemnih stanovanj v večjih zaposlitvenih središčih, kjer je potreba po stanovanjih največja. Tako že po obstoječem sistemu poznamo različne subvencije najemnin, ki pa so se seveda vezale na določene dohodkovno premoženjske pogoje, pri čemer so kot prednostna kategorija izrecno navedene prav družine z več otroki, družine z manjšim številom zaposlenih, mladi in mlade družine. Danes tako že poznamo subvencije neprofitne in tržne najemnine, ki ob upravičenosti najemnika znašajo tudi do 80 % neprofitne najemnine. Prav tako Ministrstvo za okolje in prostor poroča o aktivnostih na področju reševanja stanovanjske problematike mladih in mladih družin, kjer preko pilotnih projektov preverjajo alternativne rešitve, kot so cenovno ugodna stanovanja za stanovanjske skupnosti za mlade in stanovanjske zadruge. Iz navedenih razlogov, še zlasti pa zato, ker predlagana rešitev v preteklosti ni dala pričakovanih rezultatov, v Poslanski skupini Stranke modernega centra menimo, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Gospod Ljubo Žnidar bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Spoštovani, podpredsednik, spoštovane, kolegice in kolegi! Predlagatelji, Poslanska skupina Nove Slovenije, Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o nacionalni stanovanjski varčevalni shemi in subvencijam mladim družinam za prvo reševanje stanovanjskega vprašanja utemeljujejo novelo, s podatki o izboljšanju gospodarskih razmer v državi, zaradi katerih Vlada Republike Slovenije sprošča številne varčevalne ukrepe in hkrati viša proračunske odhodke na številnih področjih. Logično bi bilo, da bi se sproščanje varčevalnih ukrepov moralo začeti pri mladih družinah. Novela zakona ponovno uvaja nacionalno stanovanjsko varčevalno shemo in subvencije mladim družinam za prvo reševanje stanovanjskega vprašanja ter subvencije najemnin. V predlogu novele se med drugim določa prenehanje veljave 207. in 208. člena Zakona o uravnoteženje javnih financ, ki sta zaradi ponovne uvedbe stanovanjske varčevalne sheme in subvencij mladim družinam za prvo reševanje stanovanjskega vprašanja brezpredmetna. Uvaja se možnost sklepanja novih varčevalnih pogodb v sistemu nacionalne stanovanjske varčevalne sheme. Predlagatelji novele zakona utemeljujejo novelo z argumenti, da je pereč problem reševanja stanovanjskega vprašanja pri mladih družinah še toliko težji. Mladi ob vseh obremenitvah, ko v veliko primerih vzdržujejo tudi svoje starše ali stare starše, ne morejo privarčevati lastnih sredstev za nakup stanovanja. Zaradi nezaposlenosti ali prekarnih oblik zaposlitev tudi ne morejo najeti stanovanjskih posojil, hkrati pa poslovne banke zahtevajo tudi neživljenjska zavarovanja posojil ter poroke, marsikomu pa možnost najema posojil zavrnejo celo z argumentom prevelikega števila otrok. Iz tega razloga je nujno ponovno uvesti možnost varčevanja ter najema ugodnejših posojil v okviru stanovanjske varčevalne sheme. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke, bomo predlog zakona podprli.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima mag. Matej Tonin, predlagatelj. Izvolite.
Pozorno sem poslušal stališča poslanskih skupin in na nek način pričakovana zgodba, češ, gre za opozicijski predlog. Najprej uvodoma, naj se zahvalim vsem tistim, ki ste ta predlog podprli in ga vidite kot dobronameren doprinos k temu, da rešimo stanovanjski problem mladih. Ampak kar se pa tiče koalicije in tudi Združene levice, je pa standardna zgodba. Na prvi pogled pravite, da je okej, ampak vedno se pa najde nekaj, zaradi česar naj ta stvar ne bi delovala. Izpostavljali ste vse mogoče stvari, ampak dejstvo je, da v tistih stvareh, ki ste jih vi izpostavljali, enostavno zadeve ne delujejo. In ko iščeš in gledaš, kaj pa bi delovalo, prideš do te rešitve, ki smo jo predlagali mi. V svetu se pojavljajo različne možnosti, da mladi pridejo do stanovanj. Vsekakor. Ampak žal mnogo izmed teh možnosti v Sloevniji žal ni. Jaz nisem kriv, če ni več socialnih stanovanj, ki bi jih mladi lahko dobili po dostopnih cenah. In namesto da koalicijski poslanci kritizirate naš predlog, bi bilo bolje, da bi se vprašali, zakaj ni več socialnih vprašanj. Mislim, da bi bilo to mnogo bolj primerno vprašanje. Glede stanovanjskih zadrug – mi jim ne nasprotujemo. Jaz si želim, da bi jih bilo čim več. Ampak najbrž bi morala država tudi s kakšno svojo stanovanjsko politiko, davčno ali kako drugače spodbujati to dejavnost, da bi se te stanovanjske zadruge vzpostavile. O njih zgolj govoriti, tako kot je recimo poslanec Socialnih demokratov ali so še nekateri drugi govorili, je žal premalo. Če koalicija resno na stanovanjske zadruge računa, potem bo treba podvzeti tudi kakšne konkretne ukrepe, da bomo do teh stanovanjskih zadrug prišli. Bilo je omenjenih še nekaj rešitev, recimo – ne vem, kako bi to poimenoval, ampak – optimizacija izrabe sedanjih stanovanj. Če pogledam svojo generacijo, se pravi tiste, ki smo stari med 30 in 40 let, mislim, da nas velika večina svoj prvi stanovanjski problem rešuje z optimizacijo stanovanjskih hiš svojih staršev. To je danes že praksa. Vsaj moj primer je takšen, da so se moji starši, ki imajo zdaj, ko smo se vsi otroci poročili pa moje sestre odselile, manjšo potrebo po kvadraturi, preselili v pritličje, zaradi tega, da ima lahko moja družina dve nadstropji. Na takšen način smo se v moji družini optimizirali. In seveda številni moji sovrstniki tudi. Ampak, roko na srce, številni mladi pa nimajo takšne možnosti, kot sem jo imel jaz. Da sem imel starše, ki so zgradili hišo, in smo se potem prerazporejali, optimizirali. Številni mladi tega nimajo in so prisiljeni iti v najemniško stanovanje ali pa stanovanje kupiti. Tista zarota, ki jo je poslanec Socialnih demokratov risal, češ kako je ta naš predlog narejen v sodelovanju z bankami ali celo za banke, kot je rekel [[…]]Dajte mi povedati ali pa naj sam pride nazaj v dvorano in pove. Pri mladih, če nimajo bogatih staršev, da bi jim kupili stanovanje ali hišo, okej, ena možnost odpade, če nimajo staršev s hišo, da bi jim del svoje hiše namenili, in če niso nič podedovali, potem je edina opcija, da si stanovanje najamejo ali kupijo. Drugih opcij ni. In spet pridemo do vprašanja, kako pa do denarja. Naj povedo, če še kakšna druga institucija daje denar, razen bank. V Sloveniji ne poznam institucij, ki bi dajale ogromne vsote za to, da bi si lahko kupil ali najel stanovanje. Če on pozna, naj pride in pove. Jaz ne poznam. Glede na to, da je bil očitek, kako je ta naš predlog zakona delan v korist bank, bi bilo dobro, če bi si prebral zgolj 5. člen tega zakona. 5. člen, ker je govoril, zakaj pa samo nakup, zakaj pa ne tudi za najemniška stanovanja. Naj dovoli, da mu preberem samo 5. člen, ki pravi naslednje, da je ta rešitev namenjena za prvo reševanje stanovanjskega vprašanja mlade družine in se šteje kot prvi nakup, gradnja, rekonstrukcija, sprememba namembnosti ali najem stanovanja. Torej gre tudi za najemniška stanovanja. Tudi 2. člen tega našega zakona je pomemben – ker se je strašilo, kako zdaj mi delamo v sodelovanju z bankami – ki govori, da banka ne sme zaračunavati dodatnih stroškov za sklenitev in vodenje varčevalne pogodbe, odobritev in sklenitev posojilne pogodbe ter vodenja posojila. Ne vem, kako bi lahko še bolj z zakonom banke omejili. Si ne predstavljam. Seveda pa je najlažje opozicijski predlog popljuvati, češ da je to ničvreden predlog, in potem sanjati o nekih rešitvah. Mi smo prišli s konkretnim predlogom in ta konkretni predlog je takšen, da mladim omogoča nižje obrestne mere ali pa konkretne finančne pomoči. Nismo toliko pametni, da bi se tega sami domislili, ampak smo zgolj uporabili tisto, na kar so nas številne mlade družine opozarjale. Da jim je tovrstna rešitev v preteklosti lahko odnesla ali pa privarčevala ali pa jih razbremenila tudi za do dva obroka kredita na leto. To pa so že kar konkretne pomoči in konkretni zneski. Z našim strokovnim sodelavcem Janezom Ciglerjem Kraljem sva bila dogovorjena, da lahko tudi njegovo čisto osebno zgodbo povem, kako te stvari pri mladih danes potekajo. Ni imel te sreče, da bi imel starše z velikim stanovanjem ali pa da bi mu starši kupili kakšno stanovanje, niti ni nič podedoval, in je moral svoje stanovanjsko vprašanje reševati sam. Najprej z najemom, zdaj v kasnejšem obdobju z dolgoročnim stanovanjskim kreditom. Neverjetno je, v kakšne stvari se spuščajo banke, ko se pogajaš za obrestno mero. Si predstavljate, zaradi tega, ker ima tri otroke, mu je bančni uslužbenec rekel, da to je pa velika nevarnost, da trije otroci pa stanejo in da ni čisto ziher, da bi mu kredit sploh odobrili, predvsem pa, da je rizična stranka. Zdaj je pri njih na poti še četrti otrok. Kaj hočem povedati? Da je ta zakon točno tovrstnim družinam namenjen. Za družine, ki imajo več otrok, ki so danes zaradi tega, ker imajo več otrok in ker nekaj dobrega za Slovenijo naredijo, šikanirane vsepovsod, od države do banke. In ko bi mi želeli skozi proceduro spraviti nek zakon, ki bi mladim omogočil nekoliko nižje obrestne mere ali pa celo kakšen konkreten finančni prispevek, je tisoč enih pripomb ali pa nasprotovanj. Zanimivo se mi zdi, na to sem čakal, da bo kdo tukaj izpostavil finančne posledice tega zakona. Po naši oceni so te finančne posledice 3 milijone evrov, kar je smešno nizko v primerjavi s tem, kako so se na številnih drugih področjih do sedaj varčevalni ukrepi znižali. Ampak glejte, vse to je pohvalno na strani koalicije, da vsaj ni finančnih posledic, to vam vsekakor moram priznati. Razprava predstavnice Desusa se je meni zdela kar nekoliko podcenjujoča do mladih. Kako so zdajšnji mladi sami nesposobni, si ne znajo ne prati ne kuhati, dvojni doktorji in podobne. Da bi najrajši kar celo življenje živeli v hotelu Mama. Ne vem, s kakšnimi mladimi se poslanke Desusa družijo, ampak tisti mladi, s katerimi se jaz družim, si vsi želijo iti na svoje, si vsi želijo v svoje stanovanje ali pa hišo. Seveda le, če imajo možnosti. Najverjetneje si niso sami krivi, da je situacija takšna, da težko do teh stanovanj pridejo. Mislim, da je naša dolžnost v parlamentu, da iščemo alternative in možnosti, da mladi čim hitreje in čim lažje do stanovanj tudi pridejo, ker tukaj ni kakšne velike znanstvene fantastike. Tukaj najbrž štejejo konkretna dejanja. Mogoče ima Združena levica strašanske probleme, ko mi govorimo o demografiji? Pa tudi tukaj so številke zelo eksaktne. Če želimo na dolgi rok kot narod preživeti, rabimo 30 tisoč otrok, imamo jih pa 20 tisoč. Poslanka Tomić me je enkrat šolala, češ kaj to govorim, da tako zelo starokopitno gledam na demografijo, češ da teh 10 tisoč se da nadomestiti z migranti oziroma s tistimi, ki na novo prihajajo v Slovenijo. Priznam, da smo si tukaj pač različni. Morda bi v Združeni levici nekoliko bolj odprli meje, mi pa iščemo rešitve, da bi se slovenske družine odločale za več otrok. Mislim, da to ni bogokletno in da nas zaradi teh želja ali pa hotenj tudi nihče ne bi smel zmerjati ali pa napadati, češ da smo neki nazadnjaki zaradi tega, ker si prizadevamo, da bi imele slovenske družine več otrok. Tisti, ki ste družboslovci, verjamem, da ste prebrali kakšno družboslovno anketo oziroma raziskavo. Tudi mladi ne filozofirajo, ampak povedo: služba, stanovanje. Kot politika se še lahko strinjamo, da so pri službah zadeve nekoliko bolj komplicirane, ker od danes do jutri narediti 20, 30, 40 tisoč novih delovnih mest, je, mislim da, precej težje, kot pa ustvariti pogoje za to, da bi mladi vendarle lahko prihajali do stanovanj. Če bomo pogledali, bomo najbrž ugotovili, da je stanovanjski fond relativno soliden oziroma je stanovanj v Sloveniji relativno solidno število. Dostopnost do tega je pa lahko zelo problematična in vprašljiva, zlasti če pogledate starejše generacije na podeželju, za marsikaterega izmed njih, ki so gradili hiše v 70. in 80. letih in so danes sami v hiši, so te hiše prevelike. Ampak, seveda, gradili so jo s svojimi rokami in kar tako se ji ne bodo odpovedali. Verjamem pa, da bi morda to lažje storili oziroma zamenjali za manjše stanovanje, bolj priročno stanovanje, če bi naredili okolje, ki bi tudi davčno ali kako drugače ljudi k tem dejanjem spodbujalo. Še enkrat bom naštel opcije ali rešitve, ki obstajajo za to, da se do stanovanja pride. Predlog, ki je na mizi, govori o tem, da mladim pomagamo s krediti in z nekaj konkretnega denarja. To je predlog, ki je danes na mizi. Tisti, ki se s tem ne strinjate, povejte, kako bomo čim hitreje prišli do stanovanjskih zadrug, kje so orodja ali zakoni, ki bodo to dejavnost spodbujali. Povejte tudi kakšno besedo o tem, kako si predstavljate optimizacijo, uporabo sedanjih stanovanj. In še ena zadeva, o kateri danes ni nihče govoril, pa jo predvsem mi vidimo kot priložnost, je rent-to-buy. Torej da plačuješ najemnino in da se ti ta najemnina všteva v končno kupnino. Ampak tukaj mora seveda biti interes lastnika, da ti to omogoči. Če tudi lastnik ni spodbujen s kakšnimi davčnimi zadevami, najverjetneje vsak raje ves čas vleče najemnino ali pa v enem znesku to proda. Želel bi si, da bi se današnja razprava vrtela predvsem okoli vprašanja, čisto konkretnih rešitev, kako mladim omogočiti, da pridejo do stanovanja. Naj bo ta razprava. Ker se mi zdi, da če imamo v tem parlamentu ogromno ideoloških razprav, kjer se lahko na žive in mrtve skregamo glede ideologije, zgodovine, leta 1945 in ne vem česa še vse, je pa reševanje stanovanjskega vprašanja mladih neka taka tema, ki je težko nekoliko prepotencirana v ideološkem smislu. Ko poslušaš stališča poslanskih skupin – nobena poslanska skupina ni pozabila omeniti velike skrbi za mlade. Tudi tista poslanska skupina, ki pravi, da predvsem zagovarja upokojence. Če bomo v današnji razpravi naredili korak naprej, da bomo to skrb za mlade konkretizirali, potem smo naredili veliko. To se mi zdi, da bi bila bistvena stvar in bistveni dosežek današnje razprave. Nova Slovenija je dala na mizo ta predlog, koalicija lahko upravičeno reče, mi se s tem ne strinjamo, dajemo takšen predlog. Če pa vse ostane na ravni nekih deklaracij in deklarativnih zgodb, pa seveda ne pridemo daleč. Z zanimanjem bom poslušal, kaj bo razprava danes pokazala, in upam, da se bodo stvari premaknile naprej.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Dragan Matić, pripravi naj se dr. Franc Trček. Izvolite, dr. Matić.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovana gospa državna sekretarka, dragi kolegice in kolegi! Za začetek bi samo spomnil gospoda Trčka, ki je govoril o vseh, ki sedijo v vladi in so zavozili situacijo v 25 letih, da je SMC nastal leta 2014 in ni mogel zavoziti situacije pred svojim nastankom, pa sedi v vladi. Tako da mogoče nekaj več natančnosti v razpravi ne bi škodilo, kljub vsej vehemenci in recimo temu slikovitosti. Gospod Tonin je rekel, da vsi razpravljavci poudarjajo, da je na prvi pogled tudi to všečno ali dobro. Meni to niti na prvi pogled ni dobro in ne pravim, da je to dober predlog, ki ga vi ponujate. Vi pravite, da bi radi mlade spodbudili, da bi rojevali otroke, in zato rabijo stanovanja, in da hočete olajšati dostop do kreditov za stanovanja. Tako ste rekli v svoji uvodni razpravi. Naprej ste to zapeljali v to smer, da je ta sistem že obstajal in je bil dober in kako zdaj hodijo ti nekdanji mladi – očitno nekdanji, ker niso več tako zelo mladi, odkar je vaša lastna vlada ukinila te spodbujevalne ukrepe za lajšanje stanovanjskega problema teh mladih družin, to ste vi sami naredili – k vam in vam pravijo, kako je bilo to odlično in kako je ta ukrep odlično deloval in da ga dajte nazaj, ker je tako zelo dober. Da je ta ukrep tako zelo dober, nisem čisto prepričan. Pa bom prebral z nekega spletnega portala, da ga ne reklamiram, ker gre za komercialni portal, ampak je opis dejanskega stanja dokaj slikovit, kako pa ta sistem ni deloval tako idealno, kakor vam razlagajo ti vaši mladi, ki vam hodijo tožit, kako je bilo to lepo in krasno. Citiram, iz leta 2005 se mi zdi: »Lansko leto se je iztekla ta varčevalna shema. Varčevalci, ki so dejansko varčevali za nakup nepremičnin, so se znašli na trgu. Tisti, ki so nameravali kupiti nepremičnino nekje na podeželju, in ti so bili seveda v manjšini, so bili še kar zadovoljni, tisti, ki so nameravali kupiti nepremičnino v Ljubljani ali njeni okolici, pa so doživeli šok. Cene nepremičnin so v teh petih letih, predvsem pa v zadnjem letu pred iztekom te sheme, izredno narasle in še vedno rastejo. Varčevalce je zadelo spoznanje, da dejansko ne morejo kupiti nič večje nepremičnine, kot so si jo lahko privoščili s pomočjo kredita, predno so pričeli varčevati v tej nacionalni shemi, kljub temu da sedaj vzamejo obljubljen ugodni kredit. Dejansko se je njihov vloženi denar v tem času oplemenitil toliko, kolikor so šle cene navzgor. Želene nepremičnine, tisti, ki so si je tako želeli, si kljub obljubam na začetku varčevanja ne morejo privoščiti. Teh pet let so morali nekje prebivati in zdaj bodo morali plačevati še kredit.« Tukaj še piše, da če bi namesto tega varčevanja sami vzeli kredit nekje drugje in kupili nepremičnino, bi jo že 5 let imeli in bi v tem času še tej nepremičnini zrasla cena in bi bilo vse skupaj bolj ugodno za njih, kakor pa da so vstopili v to varčevalno shemo, ki je zdaj tako zelo opevana in jo želite vrniti nazaj. To je ena izmed teh pasti, tako da jaz ne bi bil tako blazno siguren, da je to odlično in da je to dobra pot za naprej. Druga stvar, ki je povsem očitna iz tega, je, da vi propagirate to tradicionalno načelo Najprej štalica, potem pa kravica. Ampak moja štalica. Mora biti moja štalica, pa čeprav ali s krediti ali z varčevalno shemo, ampak mora biti moja. Potem ste se nekaj izvijali, da tam nekje piše v enem členu, da je mogoče to varčevalno shemo uporabljati tudi za neko najemniško stanovanje. Ne vem, kdo bo vplačeval neko varčevalno shemo, da bo potem šel za najemnika. To se mi zdi nekoliko nelogično, ampak dobro, v redu. Kaj želim poudariti? V Sloveniji imamo ta kult domače, moje štalice vgrajen v podzavest slehernika. V Sloveniji je to tako močno, da je naseljenih samo 8,2 % stanovanj, ki so v najemu, in v njih živi samo vsak 15. prebivalec Slovenije. Vsi ostali želijo biti pač v nekih svojih domačih, lastnih okoljih, kjer so oni lastniki, in to je neke vrste fetiš. V primerjavi z Evropo, kjer je vsaj 30-odstoten delež najemniških stanovanj, smo mi tukaj na dobrih osmih. Če gremo gledat naprej, vi ste napisali v obrazložitvi v oceni stanja in razlogih za sprejetje zakona, da je trg najemniških stanovanj slabo razvit, da stanovanjski sklad poskuša to urediti, ampak nekako mu ne gre, in potem govorite o Švici, kako Švica spodbuja razvoj stanovanjskih zadrug po zgledu tujine. Švica ima 56 % najemnikov, prebivajo v najemniških stanovanjih, večina pa ima lastniška stanovanja. Na Švedskem, Nizozemskem je 40 % najemniških, na Norveškem podobno, na Islandiji tudi. Namesto da bi se približevali temu trendu, vi kljub temu da ugotavljate, da najemniških stanovanj primanjkuje in da to ni v redu, imate – kaj imate v členih? V členih govorite o varčevanju, kdaj lahko začnejo dolgoročno načrtovati, pogojih varčevanja, kreditiranja, vse, da bi lahko prišli ljudje do lastnine. Če je cilj kvalitetnega življenja, da ti varčuješ dolga leta in potem se usedeš in rečeš, to je moje [[…]]Ne vem, mogoče je to v Novi Sloveniji neke vrste ideologija ali pa vizija, kaj je bistvo mladega človeka – da lahko reče, to je moje. Ali je bistvo, da živi kvalitetno življenje v nekem stanovanju, ki je ustrezno in ki je dostopno po normalni ceni, ki mu omogoča, da lahko svoje dohodke namenja tudi za kaj drugega, ali da se po 30, 40 letih lahko vseli nekam in reče, no zdaj je pa to končno moje, čeprav so se mi otroci odselili, ampak to je moje in zdaj bom jaz tukaj veselo živel še teh 10, 20 let v penziji in potem umrl v svojem stanovanju? Mislim, da ta logika, ki ji sledite, ne gre v pravo smer. Ko vi sprašujete, kam pa naj gremo, v katero smer naj gremo, gospod Tonin, verjetno ste preslišali gospo državno sekretarko in kolega Dolinška. Saj so razlagali, kaj počne ta vlada, kakšne načrte ima, ki so orisani v nacionalnem stanovanjskem programu in gredo točno v to smer, krepitev najemniških stanovanj, da bo ponudba najemniških stanovanj, ki bodo ustrezna, ki bodo dovolj poceni in ki bodo dostopna predvsem za mlade. Ker tukaj se omenja predvsem mlade, če ste dobro poslušali – pilotni projekt zagotovitve ponudbe cenovno ugodnih stanovanj za mlade, ki prvič rešujejo stanovanjsko vprašanje. To je pilotni projekt, ki že poteka. Potem pilotni projekt za zagotavljanje stanovanj za stanovanjske skupnosti za mlade, to se pravi za tiste, ki so ali nehali študirati pa ne more več biti v študentskih domovih ali pa so se zgodaj zaposlili in ne študirajo. Tudi tukaj Vlada išče rešitve. Potem stanovanjske zadruge. Ravno o tem, o čemer ste vi razlagali prej, kako imajo lepo v Švici, je stanovanjska zadruga, ti postaneš njen član in potem imaš skozi svoje življenjsko obdobje počasi, ko se vzpenjaš, ko je tvoja družina mnogoštevilna, večje stanovanje, potem ko ga ne rabiš več, greš pač v neko manjše in vse je nekako prilagojeno neki razumni logiki in življenjskim okoliščinam, skozi katere gre večina od nas, ki smo načrtovali oziroma imamo družino. Tudi vsi ostali verjetno razmišljajo o kvaliteti življenja, vsaj sodobne generacije, ne pa o tem, da bodo vzeli kredit in si bodo nabavili neko stanovanje. V tem smislu je verjetno treba razmišljati naprej. Treba je seveda krepiti napore v smislu, da imajo mladi čim prej na voljo najemniška stanovanja, stanovanja po ugodni ceni, po standardu primerna za njih. Na ta način je seveda tudi možno doseči te cilje, o katerih vi govorite – da bi spodbudili demografsko rast, ker je gotovo to eden od pogojev za to, da se mladi odločajo za otroke. Vendar v tem predlogu zakona tega ni. Povedali smo, zakaj ni ustrezen. Ker pač obuja nekaj, kar je že bilo pa ni bilo tako zelo uspešno, vsaj za večino ne, kot vi to poskušate predstaviti. Na žalost se tega zakona v taki obliki ne da podpreti. Vsekakor pa je treba razmišljati o vseh drugih spodbudah za zvišanje natalitete in za to, da se demografska slika v Sloveniji izboljša. Hvala.
Hvala lepa. Izvolite, predlagatelj mag. Matej Tonin.
Poslanec Matić, mislim, da ni bilo nobene potrebe po tem, da ste bili v svoji razpravi cinični, ker gre za resno temo. Mislim, da bi se lahko čisto normalno lotili razprave, ne pa da malo posmehljivo razpravljate v smislu, češ neka zmešana Nova Slovenija želi, da mladi rojevajo več otrok. V čem je tu problem? Zakaj je to opazka, ki je predstavljena v negativnem smislu? Poslanec Matić, povejte, kaj je tu bogokletnega, če Nova Slovenija reče, da si želimo, da imajo mladi več otrok. Jaz vas tu ne razumem. In tudi ne razumem tu vaše ciničnosti, ker gre za resno stvar. Naslednja zadeva. Kako ta shema v preteklosti ni delovala in ponovno cinizem. So bili na podeželju malo zadovoljni, ampak v mestu pa niso bili. Ja, na podeželju so bili zadovoljni, ker so si lahko s tem denarjem kupovali nepremičnine. Kupovali pa so jih lahko zato, ker na podeželju cene niso šle tako gor, kot so šle v mestu. V mestu pa ta denar ni bil zadosti, ker so se cene stanovanj v tej gospodarski konjunkturi tako dvignile. To je bil glavni problem. Ampak vi pa celotno to shemo slikate malo manj kot na način, da je tem mladim ta denar nekdo vzel, da jih je opeharil. Hvala bogu ste povedali, da se je pa vendarle v tej shemi tudi del denarja oplemenitil. Ampak seveda manj, kot so šla stanovanja navzgor. Bistveno je, da mladih ni nihče s to shemo opeharil, da niso sredstev izgubljali v tej shemi in da je neka čisto druga zgodba, da je šla cena stanovanj pa navzgor. Kaj vse ta vlada počne. Super. Fino. Če bi vse to res tako super delovalo, kot je bilo predstavljeno, potem mladi danes ne bi imeli stanovanjskih težav in problemov. Potem bi se te zadeve lahko enostavno in hitro reševale. Ampak če bi to bilo tako, potem bi bila najbrž zadeva rešena in se o teh stvareh danes ne bi pogovarjali v parlamentu. Še en cinizem, ki ga jaz pri vas tudi opažam, je odločitev med najemniškim ali pa lastniškim stanovanjem. Mi v tem zakonu mladim ne predpisujemo, da naj se odločijo za najemniško ali pa lastniško stanovanje. Ne vem, od kod ste vi izhajal ali pa kje vi vidite, da je intenca tega zakona, da mora vsakdo priti do lastniškega stanovanja, če si – ker ste prebirali z listov zakon, trinajsta stran – lahko pogledate 5. člen, ki govori o finančni pomoči mladim tudi za najem stanovanja. Mi se ne odločamo namesto mladih, mi jim pustimo izbiro. Če hočejo, naj si gredo poskušat rešiti problem z najemom, če pa imajo možnost, pa tudi z nakupom. Se pa lahko strinjam v tem delu z vami, da je mentaliteta v Sloveniji pač taka, da vsi stremimo k lastniškim stanovanjem. To pa je dejstvo. Ampak hočem povedati poanto, da mi s tem zakonom, kaj morajo mladi postoriti, ne predpisujemo, mladim omogočamo, da se odločajo sami. Tudi če bi ta zakon, poslanec Matić, podprli, vam ne bi padla krona z glave, mislim, da ne bi ogrozili ne javnih financ ne česarkoli drugega, niti zaradi tega banke ne bi obogatele, bi pa mladim zgolj omogočili, da imajo vsaj eno majhno orodje več, s katerim si lahko pomagajo pri tem, da pridejo do stanovanja. To pa mislim, da ne bi bil pretiran napor za vas. Razumel bi vas, če bi temu zakonu nasprotoval zaradi tega, ker bi imel hude finančne posledice, ampak ta zakon ne bo imel hudih finančnih posledic, je pa lahko priročno orodje. In še ena stvar, kjer se tako – standardni očitek v repertoarju, ko prihajajo zadnji predlogi s strani opozicije: ja, gospod Tonin, saj je vaša vlada predlagala ukinitev tega. Vsekakor je, ampak leta 2012, ko so bile javnofinančne okoliščine popolnoma drugačne, kot so danes. Vi danes razpolagate z milijardo evrov več, kot je razpolagala naša vlada, v javnosti pa hočete slikati stvari, da so iste, češ aha, vi ste takrat te stvari naredili, zdaj ste pa nekaj pametni pa poskušate te stvari nazaj uvajati. Ampak razlika je ena milijarda evrov prihodkov v proračunu. In naša poanta, razložena že v samem startu, na začetku in tudi v obrazložitvi zakona v tekstu, če ste brali, je zgolj v tem, da če se varčevalni ukrepi sproščajo vsepovsod, potem naj se sprostijo tudi na področju družinske politike.
Hvala lepa. Replika, dr. Matić, izvolite.
Hvala za besedo. Najprej o tej milijardi evrov več. Tale vlada mora plačevati pufe, ki ste jih vi najemali po 7-odstotni meri, takrat ko, mislim da, sta imeli Gvineja Bissau pa Nigerija neke podobne obrestne mere. Seveda pa mora ta vlada tudi nekaj drugega delati, mora zniževati javnofinančni primanjkljaj in ima seveda tudi fiskalno pravilo, ki ga vi takrat niste imeli. Tako da ta populizem je malo cenen, gospod Tonin. Ne vem, ali ste vi, ko ste mene poslušali, gospod Tonin, sedeli na ušesih ali imate prisluhe. Ali eno ali drugo, samo jaz mislim, da oboje. Ker jaz termina »zmešana Nova Slovenija« nisem uporabil. Lepo prosim, da mi ne pripisujete in polagate v moja usta vaših lastnih besed. Če vi mislite, da je vaša Nova Slovenija zmešana, je to pač vaša ocena, jaz tega nisem rekel. Če ste pa pozorno poslušali, pa očitno niste, moj govor, sem povedal, da je demografska slika pomembna in da stanovanjsko vprašanje je pomembno zato, da se izboljša demografska slika, in da načeloma se strinjam s tem. Vi ste rekli, da je to eno od orodij, ki ne bi ogrozilo javnih financ, ker nima javnofinančnih posledic – potem je vprašanje, zakaj ste 2012 to sploh ukinili, če nima nobenih javnofinančnih posledic. Ta argument je spet malo nelogičen, gospod Tonin, malo se bo treba, kako bi rekel, skoncentrirati, ko uporabljate neke izraze, s katerimi podkrepite svoje teze. Da bi bilo to orodje, pri katerem mi ne bi padla krona z glave, če bi ga podprl [[…]]Orodje že, če bi bilo dobro. Ampak meni se to orodje zdi zgrešeno, povedal sem, zakaj se mi zdi zgrešeno. Ker napotuje mlade v kreditiranje, ker jih napotuje na neko pot, ki je v nasprotju z evropskimi trendi in gre v napačno smer. Ne razumem, vi ste rekli, da večina ni bila zadovoljna s tem – saj to sem jasno prebral. Da bi bil kakšen, ki je kupoval neko nepremičnino v kakšnem malo manj, kako bi rekel, atraktivnem kraju, zadovoljen – mogoče se kakšen najde. Da niso izgubljali sredstev mladi – saj jih niso izgubljali, izgubljali so pa čas, 5 let ali pa kolikor je trajala stanovanjska shema, so čakali in na koncu je bil rezultat nič, izgubljali so čas in čas je denar, time is money. Verjetno so izgubili nekaj, o čemer govorimo zdaj. Kar je pomembno. Tega pa ne razumem, gospod Tonin, sklicujete se na tiste subvencije v 5. členu, mene pa res zanima, kdo bo varčeval 5 let, da bo potem šel najet stanovanje, in zakaj se vam to zdi logično, gospod Tonin. Tole je na kratko, vse te vaše eskapade. Hvala.
Hvala lepa. Predlagatelj, izvolite, mag. Matej Tonin.
Poslancu Matiću mora biti resnično težko, ker v petih minutah popolnoma stvari spremeni, pa jih obrne na glavo. Svetovni prvak v spreminjanju stališč. Ampak sem pa ugotovil, da tudi on zdaj trdi, da je NSi super stranka in da je demografska slika problematična. Napredek smo vendarle naredili, kar je dobro. Kar se tiče razprave – zakaj so se mladi za ta orodja odločali? Gospod Matić, najbrž če bi imeli dovolj denarja, se jim za to orodje ne bi bilo treba odločati pa bi šli na banko, vzeli redni kredit in stanovanje kupili. Za to orodje so se odločali zaradi tega, ker najverjetneje sredstev niso imeli. Ta 5. člen, gospod Matić, preberite si ga, ne govori o boljših obrestnih merah, ampak govori o konkretnih finančnih spodbudah. Najverjetneje bi bili tudi vi veseli, če bi šli v neko najemniško stanovanje, če bi vam država še nekaj zraven dodala. O teh stvareh govorimo. Kdo je sedel na ušesih? Najverjetneje, če si bo kdo magnetogram prebral, bo lahko ugotovil. Jaz sem prej govoril, da so finančne posledice tega zakona 3 milijone evrov. Sem pohvalil koalicijo, da tega ni izpostavljala kot razlog, zakaj bi šla proti temu zakonu. In ker ste seveda spet izpostavili to, zakaj smo potem sploh v prvi fazi to ukinili, gospod Matić, če bi vi takrat leta 2012 bili zraven, potem bi lahko videli, kakšne težke razmere so bile, kako je bilo treba praktično na vseh področjih strgati maksimalno, kar se je dalo, pa tudi če je šlo samo za 3 milijone evrov. Na vseh področjih. In če je kdo demagog, ste demagog tukaj vi. Očitate nam, da smo se leta 2000 pufali in najemali kredite. Ja, bog se usmili. Ne vem, ena vlada od 2008 do 2011 se je res hudo pufala. 2012 je pač prišel račun, ko je bilo treba te stvari nekako rešiti. Če vas jaz prav razumem – zakaj ste se zadolževali po taki visoki obrestni meri? Torej, gospod Matić, kaj je pa potem alternativa? Iti po poceni denar h trojki? Predsednica Vlade gospa Bratušek pa tudi še kdo pred njo ni bil za to rešitev, da se pokliče trojka v Slovenijo. In smo šli raje po dražji denar na trg. Okej.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Franc Trček, pripravi naj se gospod Jožef Horvat.
Hvala za besedo. Poslušam tole in bi se rad s kom pogovarjal o problematiki stanovanjske politike, ampak sem seveda potem osamljen in sem posledično po dr. Matiću vehementen. Verjetno kot bi bil tudi on vehementen, če bi se pogovarjali o področju arhivov ali temi njegove doktorske naloge. Tematiko pač obvladam. Kaj naj sedaj, se delam, da je ne?! Kdo je kriv za nazaj, kdo ni kriv za nazaj, malo premalo časa imam, da bi na dolgo šel, ampak najpozneje po Jazbinšku bi bilo treba stanovanjsko politiko premisliti in jo začeti na novo izvajati in delati v mandatu 2004–2008. Pa ne bom nekega gospoda omenjal, da ne bo poslanec na sedežu 90 v luft skočil, ampak takrat se je pač dogajalo, kar se je dogajalo. In potem smo fasali tudi to bančno luknjo. V bistvu se je tudi predlagatelj malo, zrelo sedaj več tej temi posvečal, pa se očitno neko pingpongiranje Matić-Tonin, Tonin-Matić tukaj dogaja. V družbah, v katere mi spadamo, naj bi bilo normalno, ne glede na katero vlado, da gre okoli 30 % tvojih dohodkov za reševanje štalice, kot bi vi to imenovali, pa da se premikaš v prostoru. Tako bi morali optimalizirati politike. Če pa pogledamo, koliko zaslužijo mladi, ki jih zdaj vsi tako gor – pa ne mladi, ampak tudi stari, kolikšne so cene nepremičnin pri nas, kolikšni so stroški oligopolistov na trgu, če hočete, ogrevanja, energije in tako naprej. Ni res, da imamo dober stanovanjski fond, mi imamo relativno star stanovanjski fond, primerjalno gledano. Ampak recimo zdaj je v medije začelo končno curljati, da bomo imeli energetsko strategijo Slovenije, in zdaj ne bo več, kaj bomo s tem naredili, kako bomo energetsko sanirali, ampak bodo lobiji delali za NEK 2, za novo nuklearko, ki nas bo stala, kakršna je ta država, če se ne vzamemo v roke, verjetno prej 8 milijard kot 4 ali 5 milijard. Res ne vem tudi, od kod jih bomo vzeli. Že kar nekaj vlad nazaj bi lahko uredilo najemniški trg, pa ga niso uredile, imamo neurejenega. Nihče ni omenil nekega področja, navsezadnje, zaščitenih kmetij in dolgoročnih najemov le-teh. Nihče ni omenil nekih razmislekov, mogoče tudi nek način pametnih davčnih politik, da če ima nekdo, kar je govoril kolega Tonin, neko na pol prazno hišo, lahko tudi nekoga vzame v najem, ki bo tudi – o solidarnosti se je govorilo – poskrbel za nekoga. Ker imam zelo malo časa – jaz vašega strokovca Janeza zelo cenim, se pogosto pogovarjava. Kolega Tonin dobro ve, da če bi šla Janez pa jaz z družinama pa še vas vzamemo pa še Ljudmilo s kakšno vnukico, moramo naročiti manjši avtobus. Toliko o otrocih, o deci pa Združeni levici. Tudi v nekaj sklicih nazaj je bilo tako, ko je imel največ otrok – kdo? Sekretar SD, če se spomnim. Pa je desnica nekako vedno očitala in kolega Tonin seveda ni procesa modernizacije kot politolog prešprical, ampak se dela, da ga je prešprical. Mi rodnosti na 2,3 ne bomo dvignili. Ne bomo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat, pripravi naj se gospod Janko Veber. Izvolite, gospod Horvat.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka, dragi kolegice in kolegi! Dr. Franc Trček je sicer pesimistično zaključil, da rodnosti ne bomo dvignili na 2,5, ampak kljub vsemu moram reči, da ga vedno zelo spoštljivo poslušam, ne samo tukaj, veliko več ur presediva na delovnih telesih, in da imajo njegove razprave veliko soli. Kljub temu da smo politično na povsem nasprotnih poljih, ga rad poslušam. Pač tako govori doktor znanosti, ki nekaj ve o problematiki, o kateri pravkar razpravljamo. Moram pa reči in sem res zelo razočaran, res sem zelo razočaran, da se pa en prejšnji doktor znanosti na tak ciničen način, kot da bi potlačil črva na cesti, spravi nad predlog rešitve Nove Slovenije, opozicijske stranke. Gospe in gospodje, dokler bo takšna klima in dokler bo toliko cinizma za kakršnokoli rešitev, nam ni pomoči. Ne pri rodnosti ne pri reševanju stanovanjskega problema, družinskih problemov, zaposlovanja, problema mladih, ki je mega problem, ne samo v naši državi, tudi v Evropi, celotni Evropi. In res obžalujem [[…]]Nova Slovenija je pripravila rešitev in vi ste kar rekli, nekateri, ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Gospe in gospodje, ta zakon je že veljal, ta zakon je deloval in Ustavno sodišče ga ni ugasnilo. Mi smo dele tega zakona, te rešitve, ki so bile dobre, na žalost – ja, tudi Nova Slovenija, smo bili v vladi, ki je morala leta 2012 rešiti to državo pred bankrotom. Vem, da je bilo takrat to zelo težko, vem, se spomnim, nam, kolegom iz Desusa, kolegom iz SDS, zelo težko. Zakaj je ta zakon dobro deloval? Vam jaz povem, zato ker so takrat volivci, državljanke in državljani, mlade družine dobesedno planili na nas in so rekli, Nova Slovenija, pa poslušajte, kaj nam delate, mi smo vas imeli in vas imamo za branike družin, vi pa zdaj takšno rešitev dajete. Komaj smo dopovedali, verjamem, da nismo bili uspešni, zakaj moramo ta brutalni ukrep sprejemati. Res je, tukaj se pa z dr. Matićem strinjam, da smo prišparali minimalno, nekaj milijonov na letni ravni. Tukaj zdaj pišemo finančne učinke, dobre tri milijone evrov. Če mi treh milijonov evrov nimamo in jih ne moremo dati za mlade družine, nam ni pomoči že drugič. In zdaj Vlada pravi – državno sekretarko zelo spoštujem in sem prepričan, toliko jo poznam, sva imela na eni prireditvi priložnost, da sva malo skupaj klepetala, da bi sama podprla ta zakon, na žalost mora tukaj braniti stališče Vlade – da je imel ta zakon v preteklosti negativne učinke. Zdaj pa mi, lepo prosim, tisti, ki to pravite, da je v preteklosti imel negativne učinke, pripeljite tri ljudi, ki so koristili določbe tega zakona pa niso bili zadovoljni. Pripeljite mi tri ljudi. Ne, prosim, govoriti na pamet in cinično. Dajmo s številkami, dajmo z ljudmi, dajmo z imeni in priimki. Doživljam nočne more, ko v zadnjem času tukaj v tej hiši, v tem hramu demokracije, kamor so nas postavili naši ljudje – ja, tudi mlade družine so nas sem izvolile, nismo si te funkcije kupili, vsaj velika večina ne – in smo tukaj zato, da delamo za vse sloje, za vse državljanke in državljane naše države, tudi za mlade družine. Ne morem sprejeti in nikoli ne bom sprejel očitkov, sicer ne v današnji razpravi, na eni prejšnjih sej je bil očitek Novi Sloveniji, da glorificiramo družino in da tarnamo, da jokamo, da se nam 10 tisoč otrok premalo rodi, če želimo, da bo slovenski rod obstal. Kolega Trček vam bo to hitro izračunal, obvlada v nulo matematične modele. Če bo rodnost takšna, kot danes je, bo matematični model pokazal, da tam, reciva 2050, nam ni več pomoči, ker bomo najbrž pod kritično maso in nam sledi samo še izumrtje. In zdaj je to, izgleda, napačna teza, napačna predpostavka oziroma napačna trditev. Ampak to je dejstvo. To kažejo številke, to kažejo modeli in to je dejstvo. Nekateri pravite, da je nesmiselno, da Nova Slovenija na to opozarja, da je to brez veze, da na globalni ravni se pa vsak dan več ljudi rodi. Okej, v redu. Ampak jaz bi želel, gospe in gospodje, da na tem slovenskem prostoru tudi po tisoč letih, kolikor pač obstajajo tukaj Slovenci, še vsaj tisoč ali pa še vsaj 2 tisoč let Slovenci tudi obstajajo. Prostor, ko ga enkrat izpraznite, zapolnijo drugi. To seveda danes doživljamo, gledamo zraven. Pa tukaj sploh ne mislim na begunce in migrante. Okrog nas so države, ki imajo bistveno višji nacionalni ponos, malo drugače gledajo na obstoj lastnega naroda. Recimo zahodna soseda letos spomladi. Kar poglejmo, kaj so Italijani naredili glede rodnosti in se Sloveniji zdi znanstvena fantastika. Zakaj govorim o rodnosti? Zato, ker je na nek način potrebno, da dejansko družina živi v nekem gnezdu. Prej smo slišali in sem imel neko asociacijo, da nas je nekdo napeljeval na neka teoretična ali virtualna stanovanja. Jaz tega ne poznam in si ne predstavljam. Ali bodo stanovanjske zadruge ali bo najem ali kakorkoli že – koga lahko mi prisilimo? Tisti, ki pravi: »Ja, glejte, lastništvo je brez veze, rajši najem,« mlade družine znajo do pet šteti. Najbrž vsi mi, vseh nas 90 tudi, in si hitro izračunamo, kaj se mi bolj splača. Najem stanovanja, plačujem v nedogled najemnino ali pa praktično isti znesek dam za mesečno anuiteto za odplačilo kredita in je potem nekoč stanovanje moje in sem ustvaril neko vrednost. Ampak zdaj se zdi, kot da je to narobe, da je treba živeti v nekem najemnem stanovanju. In glejte, to kar nam Vlada piše, pa nisem cinik, jaz samo rečem, da sem do tega kritičen in da imam dovolj vseh teh pilotnih projektov, veste. En pilotni projekt pa drugi pilotni projekt pa tretji [[…]]Ne vem, kako dolgo se bodo ti pilotni projekti izvajali, jaz bi rad rešitve takoj. Zakaj? Ker v svetu že obstajajo. Topla voda v svetu obstaja. Dejstvo je, da se na nek problem vedno lahko odzovemo na dva načina. Ali se z njim spopademo ali pa ga ignoriramo in se delamo, da ne obstaja. Ta druga je seveda lažja in nekako odlašaš, to bo že nekdo drug, ni všečno, ne bomo dobili političnih točk, bomo izgubili volivce in tako dalje. Le zakaj smo tukaj? Ali delamo zato, da delamo populizem ali da delamo tisto, kar je prav? Ker nekatere države to delajo, kar je prav, in zato nas prehitevajo po levi in po desni. Danes nam nihče več ne govori, da smo nova zvezda na evropskem nebu, kot smo bili leta 2008, ko smo kot prva nova članica predsedovali Svetu Evropske unije. Če pogledate Italijane, ko je novi premier ugotovil, ko so mu pokazali statistiko, da imajo najnižjo rodnost, je takoj, dobesedno takoj za letošnje leto zagotovil 600 milijonov. Verjetno to za njihov proračun, ki je bistveno večji od našega, ni veliko denarja, važno je to, da je takoj zagotovil 600 milijonov denarja in na nek način spodbujal – kaj? Mlade družine. Naslednje leto bo pa 700 milijonov zagotovil. In smo že na 1,3 milijarde v dveh letih. Te naše drobtinice, ki jih tukaj v tem zakonu predlagamo, so vredne okrog 3 milijone evrov in ta zakon je že deloval. Še enkrat, je že deloval. In zdaj pravite: »Ne, zdaj pa naenkrat po petih letih ni primeren za nadaljnjo obravnavo.« V to me pa res nihče ne bo prepričal, razen Ustavno sodišče. In bi res prosil, gospe in gospodje, da se zavedamo, zakaj mi tukaj sedimo in zakaj dobivamo poslanske plače. Zakaj? Ali smo jih vredni? Ali zato, da kar mečemo po vrsti opozicijske ali pa vsaj večino opozicijskih zakonov, ali pa da rečemo, aha, nima veze, kdo je zakon predlagal, kaj pa če ga v drugi obravnavi oziroma v nadaljevanju parlamentarne procedure izboljšamo in vsi skupaj naredimo en dober izdelek, tokrat namenjen za reševanje prvega stanovanjskega problema, vprašanja mladih družin? Nekdo mi je rekel, ki me je takrat dobesedno napadel, ko smo z ZUJF to ukinili: »Poglej, ko sem dobil subvencijo, sem z letno subvencijo pokril dve anuiteti za kredit, ki sem ga najel.« Saj danes mi tudi gledamo, beremo razne oglase, stanovanja za mlade družine, cena 3 tisoč evrov po kvadratnem metru. Okej, če ima kdo zadaj bogate starše, bi verjetno to bila sprejemljiva cena. Jaz nobenega ne poznam, ki je sposoben kupiti, ne vem, 60 kvadratnih metrov stanovanja, mlada družina, 3 tisoč evrov za kvadratni meter. Trg pač svoje naredi. Če zdaj mi mislimo, da moramo mlade družine spraviti v najemniška stanovanja, okej, junaki na plan, investirajmo, investirajte v stanovanjske bloke in dajte jih v najem. Ampak prosim, z nizko najemnino za mlade družine. Z nizko. Ali bo šel kdo v to investicijo izgradnje stanovanjskega bloka? Nihče. Nihče. Na žalost ali pa na veselje dela tudi ekonomska zakonitost, in to je ta problem, ki ga moramo imeti pred očmi, ko se ukvarjamo z reševanjem stanovanjskih vprašanj mladih družin. Ali je normalno, da smo Slovenci v vrhu Evrope, kjer mladi v starosti od 18 do 29 let živijo pri starših in je delež teh čez 80 %, okrog 85 %. Višji procent je samo še na Malti, Nemčija, Finska, Avstrija, tam pa je ta procent okrog 20. 85 % mladih od 18 do 29 let v Sloveniji živi pri starših. Hotel Mama je sicer zelo v redu, ampak pa ve mame povejte, ali je to v redu za razvoj družbe. In če bi dr. Trček imel več časa, bi ga bilo zanimivo poslušati, ali je zdaj to v redu ali ni v redu. Mi mislimo, da se je treba osamosvojiti, da se mladi morajo postaviti na svoje noge, si ustvariti svoje gnezdo, če smem tako malo poetično govoriti, in to je potem tista neka normalna rešitev. Res obžalujem, da s tako malo razmisleka, kolegice in kolegi, poslanke in poslanci, sledite mnenju Vlade, da zakon ni primeren. Temu kar sledite in rečete, da ni primeren, kaj nas pa brigajo mlade družine, naj si iščejo stanovanje, kjer hočejo, tam so šotori poceni in tako dalje. Oprostite, da vam zdaj takšne očitke nalagam, ampak preprosto ne razumem, da zdaj ko nam gre dobro, ko nismo pred bankrotom, ne bi vključili tistih rešitev, ki so preverjeno delovale in so preverjeno dobre. Namesto da bi iskali rešitve argumentirano, že razmišljali, kakšni bodo amandmaji v drugi obravnavi, poslušamo cinične razprave, češ kaj že spet Nova Slovenija. Res obžalujem in današnji dan – če se je včerajšnji zame zelo dobro, v nekem pozitivnem duhu zaključil, se ta žal zaključuje v nekem mračnem pesimističnem duhu. Mi je zelo žal, da moram z vami deliti ta svoja čustva.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zvonko Lah, pripravi naj se gospod Ljubo Žnidar. Izvolite, gospod Lah.
Hvala lepa, predsedujoči. Naj nadaljujem to, kar je kolega končal. Ko smo malo prebirali razne članke, kakšne možnosti imajo mlade družine, da pridejo do stanovanj, do takšnih, v katerih bi si lahko ustvarile družino oziroma vzgajale družino, da bi bilo dovolj prostora tudi kasneje, ko bi otroci že malo zrastli, hodili še v srednjo šolo ali na fakulteto, sem pogledal en članek, v katerem štiričlanska družina išče v Ljubljani takšno stanovanje, vrstne hiše. In glejte zlomka, vse je v redu, lepa stanovanja, arhitekti so se namučili, vsak je svojo mojstrovino uresničil, ampak glejte, kakšne so cene. Od 307 tisoč do 470 tisoč evrov. Kako naj se mlada družina potem – če slučajno zbere 20 % tega in potem poskuša dobiti kredit na 30 let, je prišlo z banke, da bi moral vsak od zakoncev imeti 1800 evrov neto mesečne plače, da bi si lahko to kupili, v 30 letih izplačali. Mi poslanci imamo 2 tisoč evrov neto pa nekaj gor. Se pravi, dva mlada poslanca bi težko, pa morala bi biti še 30 let poslanca, da bi lahko odplačala takšno hišo. V tem je problem. Kakšen je, tako kot je kolega povedal, interes nekoga, da bo šel z nekim javnim denarjem, kot je občina, nekim stanovanjskim skladom gradit nova stanovanja, takšna, ki bodo stala 300 tisoč evrov za eno družino. Pod kakšnimi pogoji potem, kakšna bo najemnina? Da ne bo tržna, da bo, ne vem, neka socialna. Jaz tu ne vidim ne denarja ne kakšnih velikih možnosti. Po drugi strani pa je ogromno objektov tudi v Ljubljani, ki propadajo. So sami sebi namen, rušijo se hiše. Mi že dolgo govorimo o evropskem zakonu, kot je davek na nepremičnine, ampak nikakor ne pridemo do njega. Zakaj? Koliko je v Ljubljani objektov, samo v Ljubljani, kjer nihče ne biva in stojijo prazni? In to na takih lokacijah, kjer so pred leti bile samo parcele nekaj 100 tisoč evrov. Kako ne moremo stimulirati teh ljudi ali pa prisiliti konec koncev z davkom, ker je vsa infrastruktura zraven, da bi pospešili, da ti lastniki nekaj naredijo s temi objekti? Na podeželju imamo ogromno teh objektov. Prihajam iz občine, ki ima 900 gospodinjstev pa 300 bivalnih enot prostih, praznih. Res ni to v centru, ni ravno ob avtocesti, ampak zelo blizu. Pa? Trend se je pričel, da študentje kupujejo – veste, kaj je zidanica za 25 tisoč evrov, 30 tisoč evrov? Vloži še 10 tisoč evrov in lepo biva. Zdaj ni več problem, kot je bil včasih, ko so peš hodili na vlak 2 ali 3 ure, da so šli v službo, do vlaka pa potem od vlaka. V bližini teh stavb je optično omrežje. Je internet. Po celi občini. Vsakemu je treba skopati kakšnih 100 ali 200 metrov, potegne kabel in ima internet in vodovod. Ta trend je. Po drugi strani je pa ogromno teh objektov zgrajenih pred dvajsetimi, tridesetimi leti, nimajo gradbenega dovoljenja, kaj šele uporabnega dovoljenja in po naši zakonodaji ga tudi ne morejo pridobiti. Kaj je lepšega, kot da ima zidanica recimo okoli 80 kvadratov stanovanjske površine, parcelo 10 arov, sadovnjak, nekaj vinograda, nekaj vrtička, na lokaciji recimo kilometer ali dva od avtoceste? Veliko se preseljujejo tako starejši kot tudi mladi. Če bi mi imeli zakon, kot ga imajo v sosednji državi Hrvaški o legalizacijah, da bi to legalizirali, bi občine pokasirale komunalni prispevek in bi s tem denarjem dogradili še manjkajočo komunalno infrastrukturo, izboljšali bi pogoje za bivanje. Tako ali tako je, če nekdo prijavi stalno prebivališče, tam občina dolžna potem vzdrževati ceste, pripeljati vodovod, kmalu si bo država izmislila, da bomo morali še kanalizacijo graditi po teh vinogradih, če bodo aglomeracije takšne, kot so sedaj. Mi moramo ustvariti neke pogoje za bivanje. In zakaj ne bi ti ljudje zraven – tako ali tako se nam že zarašča zemlja – obdelovali še kakšnih 10 ali 20 arov kmetijske zemlje in si sami pridelali nekaj kvalitetne hrane? Mogoče je v tej smeri rešitev. Ljudje, miselnost se spreminja, sploh pri mladih. Ali mi sploh sledimo tem spremembam? Sam imam doma tri, in ko se z mladimi pogovarjam, so začeli v zadnjih letih bistveno drugače razmišljati. Ni še tistega, ko se selijo kot v Ameriki vsakih par let par sto kilometrov za službo in stanujejo tam v neki prikolici ali v neki hiški, mobilni. To ne, ampak v to smer gremo. Dajmo urediti zakonodajo, vse te predpise pa pogoje, da si bodo mladi tudi nekaj sami ustvarili.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ljubo Žnidar, pripravi naj se gospa Marjana Kotnik Poropat. Izvolite, gospod Žnidar.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Če malce povzamem na kratko, zelo na hitro razprave koalicijskih strank. Desus je rekel takole, je treba, bo treba. SD nadalje razlaga takole, bomo, je treba storiti bistveno več. SMC, ta pa še niti obljube ni dal, ampak je samo rekel, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Če se vrnem malo nazaj k Zakonu o nacionalni stanovanjski varčevalni shemi in subvencijah mladim družinam za prvo reševanje stanovanjskega problema, bi rekel takole, da je ta zakon v času konjunkture, ko se je država močno razvijala, to je v času nekje od 2006 do 2009 – takrat je bil zagon gradnje, v veliki meri tudi gradnje stanovanj, na trgu je bilo veliko možnosti nakupa stanovanj ali tudi ga dobiti v najem, tudi kupna moč je bila v tistem času relativno velika, skratka, bilo je takrat za državljane in seveda tudi za mlade precej dela. S tem so tudi zaslužili in so takrat imeli možnost oziroma imeli so večjo kupno moč in tudi precej stanovanj se je v tistem obdobju kupilo. Dejansko bi rekel, da je ta varčevalna shema v tistem obdobju izgubila tisti svoj pomen, ker so druge oblike nekako prevladale oziroma je bila možnost za rešitev stanovanjskega problema tudi za mlade precej precej večja. Od takrat do danes je minilo 8 let in dejansko na trgu danes ni več takšnih možnosti, takšnih ugodnosti, kot so bile takrat. Skratka, ni priložnosti za mlade, da bi ta stanovanja kupili. Vlada, ki je na oblasti tri leta, v tem času ni prinesla nobenega predloga na mizo, kako danes rešiti ta problem, ki je bistveno drugačen, kot je bil 8 let nazaj. Res je, da je na trgu kar precejšnje število praznih stanovanj, ampak vsa ta stanovanja so v primežu neke birokracije. So na slabi banki pa so zaradi vseh teh propadlih gradbenih investitorjev obremenjena tako ali drugače, skratka, so ta stanovanja še v nerešenem statusu in zaradi tega so že več let prazna, pa še tudi kakšno leto bodo. Isti ali podoben primer je tudi na bankah, kjer banke še vedno želijo poplačati ali pa doseči svojo knjižno vrednost z odprodajo teh stanovanj. Skratka, mladi danes zelo zelo težko pridejo do teh stanovanj. Republiški sklad, ki bi moral biti dejansko suport državljanom, ki iščejo rešitev stanovanjskega problema, pa – bi rekel ne prej ne sedaj – nima tiste prave dodane vrednosti, da bi bil ena resna opora rešitve stanovanjskega problema. Ta predlog zakona daje ponovno neko oživitev in pomoč mladim družinam, da jim dejansko v Republiki Sloveniji vsaj nekaj ponudimo oziroma pomagamo, da preživijo v Republiki Sloveniji. Kajti vemo, da si vse več mladih išče delo v tujini, poiskali si ga bodo še z večjo prizadevnostjo, če ne bodo mogli rešiti niti stanovanjskega problema v naši, domači, državi. Tega se je treba zavedati in teh problemov ni nikakor umestno reševati s kratkim odgovorom, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. To je ravno tako, kot bi danes vladna koalicija rekla, poglejte, ta zakon se nas dejansko ne tiče. Tako ignorantski odnos vladne koalicije je do tega problema in ta problem bo jutri, pojutrišnjem še večji, kajti ni na vidiku, da bi se na tem področju razmere izboljšale. Investicijskega potenciala, posebno če gre za gradnjo za trg ali tudi če gre za primer gradnje socialnih, neprofitnih stanovanj, teh vidikov in seveda tega optimizma v Sloveniji ni. Ker takšnih investitorjev ni, republiški stanovanjski sklad išče predvsem profitabilne naložbe, država pa ni tisti suport, da bi k tej problematiki dejansko pristopila. Verjamem, da ta predlog zakona problematike stanovanjskega reševanja za mlade ne rešuje v celoti, ampak je vsaj začetek, poskus oziroma to, da je prišel predlog na mizo, je opozorilo, da je na tem segmentu treba nekaj narediti. To je glavni namen predlagatelja, opozoriti na problematiko in da je treba na tem segmentu nekaj narediti. Seveda se takšnega predloga ne zavrne s totalno ignoranco, ampak se ali izboljša ali pa poda dodaten, boljši predlog. To je pravi način in pravi pristop k reševanju in izboljšanju pereče problematike stanovanj za mlade v Republiki Sloveniji. Predlagam tudi v razmislek vladni koaliciji, da začne resno razmišljati. Še eno leto je do volitev, ne zdaj a priori reči, zavrnemo vse, kar ni naše, kajti to ne pelje k izboljšanju rezultatov. Tako da predlagam, da se ta predlog podpre in da se, če je treba, tudi izboljša.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marjana Kotnik Poropat, pripravita naj se gospod Andrej Čuš in gospod Bojan Podkrajšek. Izvolite, gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovane in spoštovani, najprej bi odgovorila spoštovanemu gospodu Toninu, predlagatelju tega zakona, in sicer najprej to, da v poslanski skupini, sem povedala, ne bomo a priori proti zakonu, ampak bomo poslušali to današnjo razpravo, argumente, ki jih je ponudila Vlada oziroma s katerimi nas je seznanila, kakšni so njeni prijemi oziroma kakšni so njeni načrti za reševanje tega problema, in potem se bomo odločili. To je to. Naslednje. Gospod Tonin, ta vaša razprava – jaz sem imela trenutno telefonski pogovor pa nisem bila prisotna, ampak imam zdaj tukaj zapis. Pravite, da se vam je razprava predstavnice Desusa zdela nekoliko podcenjujoča. Z vsem spoštovanjem do mladih sedaj ponovno javno tukaj povem, da mlade zelo cenim, da vem, da se jim godi krivica. O tem sem govorila! Krivica, da so na svet pač prišli sedaj, ko so razmere takšne in takšne. Da jih pošiljamo na visoke šole, za katere jim ne ponudimo delovnih mest, da jih porinemo v prekarno delo, to ni njihova krivda, to je krivda situacije in tudi te vlade pa nas poslancev in tako naprej, ker dovolimo, da se tako z ljudmi dela in da imamo takšne zakone, kot jih imamo. Potem da ne znajo prati in kuhati. Jaz o pranju in kuhanju nisem govorila, govorila pa sem o hotelu Mama, ki je edini možni kraj, kjer lahko mladi, ki nima denarja, ki nima zaposlitve, preživi. O tem je govoril tudi spoštovani gospod Horvat in mislim, da je to resnica, jaz si tega nisem izmislila. S kakšnimi mladimi se družimo poslanke Desusa, spoštovani gospod Tonin? S takšnimi kot vi. Imam vnuke, imam nečake, imam sosedove otroke iz bližnje in daljne okolice in vem, kako se jim godi. O tem sem govorila. Tako da, lepo prosim, ne spreobračajte besed, o katerih se v Državnem zboru govori. Opozorila bi na to, kar sem povedala v stališču poslanske skupine, tudi o tem sem govorila, kako jaz vidim nekatere stvari. Mladi bi seveda želeli priti do stanovanja, tudi vi ste to govorili in jaz se strinjam. Ali lastniško stanovanje ali najem stanovanja, ampak ne morejo najeti kreditov! Ne morejo, ker nimajo prihodkov. Če jih imajo, imajo premajhne. To, da je pri nas zaposlitev še vedno premalo fleksibilna oziroma odpuščanje delovne sile, je tudi posledica tega, da tiste mlade, ki imajo srečo, da so dobili zaposlitev, zaposlujejo kot prekarne delavce za določen čas, 6 mesecev in tako naprej, tudi ugledne firme v naši državi, in seveda tak človek v tem primeru ne dobi kredita na banki, tudi drugje ga ne more dobiti. Če pa ima redno zaposlitev, pa tudi ta ni zanesljiva, ker ga jutri, pojutrišnjem lahko delodajalec odpusti zaradi, vemo kakšnih, razlogov – in seveda, kredit pa je najel. Kaj se zgodi? Gospod Trček je govoril o deložacijah, tudi te mlade lahko, če že imajo to srečo, da pridejo do lastnega stanovanja, doleti deložacija, ker tako, kot je povedal, ne morejo plačati obratovalnih stroškov, ostanejo brez strehe nad glavo, na cesti. Če imajo kredite, potem se seveda ta njihova nepremičnina, v kateri bivajo, proda na dražbi in ponovno ostanejo brez vsega. In to so stvari, ki te mlade tarejo, in je krivično, da jih morajo doživljati. Opozorila bi še na to, da očitno moja razprava, prvič, ni bila tako slaba, kot ste jo vi ocenili, in drugič, je tudi služila nekaterim za iztočnico, ker so se na nekatere moje trditve naslanjali. Želela bi povedati še to, da mi je bila razprava gospoda Ljuba Žnidarja zelo všeč in da je povedal to, kar je res problem. Predvsem ta stavek, ti argumenti, ki jih je naštel, in da je na teh argumentih treba delati, da je treba nekaj narediti. Tudi jaz se strinjam, da je treba nujno nekaj narediti, da se bo v naši družbi stanje spremenilo, da se bo mladim dala neka možnost za življenje vnaprej. Se pa tudi zahvaljujem gospe Stebernak, ki je predstavila aktivnosti, ki jih Vlada vodi pri reševanju te problematike. Opozorila je na nacionalni stanovanjski program in na reševanje preko zadružnega sistema in na ta projekt, ki bi naj bil pilotni projekt na tem področju. Pričakujem, da bo ministrstvo na tem področju nadaljevalo aktivnosti in da bomo vsi skupaj zmogli napore, da pripeljemo to politiko in odnos do mladih na višji nivo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlagatelj. Izvolite, mag. Matej Tonin.
Poslanka Kotnik Poropat, malo vas je moja razprava spravila na obrate, upam, da tega ne jemljete za slabo. Vsekakor nisem rekel, da ste imeli slabo razpravo. Niste imeli slabe razprave, da ne bo pomote. Jaz sem samo povedal, kako sem jaz vašo razpravo dojel. Ste jo pojasnili. V tem smislu je edina stvar, ki bi mi jo lahko očitali, in tukaj se vam opravičujem, če sem vas prizadel, ker sem rekel, s kakšnimi mladimi se družite. Pa nisem s tem mislil nič slabšalnega, ampak v tem smislu z mladimi, ki so navezani bolj na hotel Mama, jaz sem pa dejal, da s tistimi, ki si pa želijo iti na svoje. To je edina stvar, kjer bi mi lahko zamerili ali pa rekli, da to pa ni bilo okej. Pa pustimo to. Ste pa v zadnji razpravi poudarili eno stvar, s katero se pa tudi jaz strinjam – da mladi ne morejo do kreditov. Ta zakon, ki je danes pred vami, bi mladim vsaj nekoliko lahko olajšal pot do kredita in tukaj se verjetno tudi jaz, ne verjetno, se zagotovo tudi jaz strinjam s tistim delom razprave poslanca Žnidarja – se tudi tukaj strinjava – ki je objektivno in realno povedal, da ta zakon seveda ne rešuje vseh problemov, ki jih imajo mladi pri stanovanjskem vprašanju. Absolutno, pošteno, ne rešuje vseh problemov. Je pa pomemben korak naprej in dodaja mladim pri iskanju stanovanja eno dodatno orodje, samo to je vsa poanta. In če vi ocenjujete, da mladi težko pridejo do kreditov in da je nekaj treba narediti, potem imate danes dobro priložnost, da ta zakon podprete. In sem vesel, da ste ponovno potrdili to, da še niste odločeni in da vas ta današnja razprava še lahko prepriča, da morda pa vendarle v prvi obravnavi ta zakon spustite skozi proceduro. Sprejmite še enkrat opravičilo, če vas je moja razprava prizadela, ni bila tako mišljena, ampak povedal sem, kako sem jaz vašo razpravo dojemal.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bojan Podkrajšek, preden preidemo v sklepni del razprave.
Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, hvala za dano besedo. Državna sekretarka, kolegice in kolegi! Danes zjutraj smo začeli s to sejo, s 24. točko dnevnega reda. Predlagateljica je bila kolegica dr. Jasna Murgel. Pa celo kljub pozivu s strani koalicije, ker tukaj niso sedeli predstavniki Vlade, da se seja prekine in da pridejo predlog poslušat. To mi je bilo všeč in mislim, da je temu prav tako. Tudi je prav to, kar smo poslušali na seji, vse spoštovanje do predlagatelja pa tudi do točke. Na tej točki bom pač povedal stvari, ki jih prej nisem mislil, samo zaradi enega razloga. Ker govorite iz koalicije, da ta sklep ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Nikoli ni zakona v Državnem zboru, če ga prinese ena poslanska skupina, pa ni pomembno, ali z leve ali z desne, najboljše je takrat, ko se še kakšen amandma doda, je veliko bolj kompakten pa še boljši. Sam sem bil zaposlen na stanovanjskem podjetju šest let in sem se šest let ukvarjal s stanovanjsko problematiko v treh, štirih ali pa petih občinah. Lahko mi verjamete, da sem doživel marsikaj. Včeraj smo poslušali predsednika Vlade, prvega človeka v Republiki Sloveniji, ki je bil zelo nejevoljen, ko je kolega Ljubo Žnidar postavljal vprašanje glede drugega tira. Jaz sem si napisal, njegov razmik, njegov izračun pa tisto, kar nas lahko v najslabšem primeru čaka, slovenske davkoplačevalce. Mislim, da je to preko 10 tisoč stanovanj v Republiki Sloveniji, da se bomo lažje razumeli, o čem govorimo. Mi imamo preiskovalno komisijo, ki preiskuje bančne lumpe, ki so nam odnesli 5 milijard. Dajmo pozvati to komisijo, da čim prej da podatke na našo mizo in sprejmemo zakon, da to javno objavimo in da vsaj 10 % tega dobimo nazaj pa damo v stanovanja. Zakaj govorimo o številkah? Ker predlagatelj seveda verjetno ni kar tako na palec ocenil, da je predlog zakona, ki ga čaka tudi finančna posledica, tudi milijon evrov. V bančni luknji so nam odnesli 5 milijard, na drugem tiru pa je okoli 800 milijonov razlike. Če se vrnem na področje, na katerem sem delal več let. Veliko slovenskih družin si ne more privoščiti stanovanja. Velikokrat se zgodi – mislim, da je to pozitivno – da družina, ki ima veliko otrok, več otrok kot enega ali pa dva, tudi izhaja iz družine, ki je že imela predhodno dosti otrok. Mislim, da je to pozitivno za slovenstvo. Otroci pa niti nimajo svoje sobe, živijo v vlažnih stanovanjih, in ko starši gredo na banko, da bi mogoče dobili kredit, ki bi ga plačevali 30 let, si mogoče to stanovanje že ogledajo s svojo familijo, s svojimi otroki, jim na banki povedo, da tega kredita ne bo možno dobiti. In še naprej živijo v vlažnem stanovanju, največkrat pa trije otroci v eni mali sobi. To so naši državljanke in državljani. Ti otroci imajo sošolce, s katerimi se prav gotovo tudi o tem pogovarjajo. Tako da je za mene nesprejemljivo, ne glede na to, kdo to predlaga. Pa tudi ne bi želel, da mi kdo reče, da govorim všečno. Ko govorimo o stanovanjski problematiki v Republiki Sloveniji – pa še enkrat ponavljam, ne glede na to, kdo to točko predlaga – mislim, da je to nek temelj, na katerem se da zgraditi v prihodnje, da je lahko ta varčevalna shema še boljša, da jo še približamo našim, ki rabijo stanovanja. Hočem povedati, da tudi ko Vlada sprejema neke zakone, ko se gre – pa ne bi želel te besede – o tujcih, se to dela urgentno, ko pa gre za nekaj malega, za nekaj osnovnega za naše državljanke in državljane, eden od poslancev je danes tudi povedal, kaj nas čaka čez 50 let, pa je točka neprimerna za nadaljnjo obravnavo. Mislim, da to ni prav, pa ne glede [[…]]Seveda, največja stranka je povedala to direktno, dve stranki pa to zavijata v celofan. Ne glede na to, kdo danes posluša, ali starejši ali pa mlajši. Osnova za slovenstvo je, da omogočimo mladim, da bodo lahko imeli svoje družine, da jim omogočimo zakon, s katerim jim lahko čim bolj približamo, da bodo imeli svoja stanovanja. Dostojna. Da zaključim. Povedal mi je mlajši, ki že ima družino v Avstraliji, zakaj se je odločil, da vzame službo v Avstraliji. Ker je poleg svoje službe dobil tudi stanovanje, šolo v bližini, vrtec pa vse, kar potrebuje družina. Ne želim danes napeljevati, da moramo biti Avstralija. Želim pa kot poslanec v Državnem zboru jasno povedati, da se dajmo zavzeti, in tu podpiram predlagatelja za stanovanja za slovenske družine. Hvala.
Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnica Vlade in predstavnik predlagatelja. Ali, predstavnica Vlade, želite besedo? Ne. Potem ima besedo predstavnik predlagatelja mag. Matej Tonin.
Današnja razprava je pokazala, da se vsi zavedamo, da je v Sloveniji nataliteta problem. In če vprašamo mlade, za več otrok so ključna stanovanja in službe. Danes naslavljamo enega izmed teh problemov, to so stanovanja. Zakon, ki smo ga predlagali, mladim omogoča, da dobijo ugodnejše obrestne mere in konkretno finančno podporo, če rešujejo svoj prvi stanovanjski problem, če kupujejo stanovanje ali hišo ali pa najemajo. Ne trdim, da bo ta zakon rešil vse probleme, ki jih imajo mladi, trdim pa, da ta zakon lahko predstavlja pomembno dodatno orodje, ki ga mladi imajo, da si zagotovijo stanovanja. V preteklosti smo takšne zadeve že imeli, zlasti na podeželju so se izkazale kot zelo koristne. Kar se tiče kreditov za hiše, je to za mlade lahko pomenilo, da jim je država plačala dva mesečna kredita, torej dva obroka v letu, od 12 so jih 10 plačali sami, dva pa država. Mislim, da je to tista konkretna izdatna pomoč, ki jo država lahko nudi, in sem prepričan, da ta zakon ne bo ogrozil nobenih javnih financ, če bo danes sprejet, in da tudi ne bo povzročil koalicijske krize, če bi ga katere izmed koalicijskih strank podprle. Prva obravnava je danes in mirne vesti bi ga lahko podprla tudi koalicija, da s postopkom nadaljujemo. Prosim vas za podporo temu zakonu.
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Pred prijavo vas želim opozoriti, da se lahko k razpravi prijavite s pritiskom tipke za vklop mikrofona. Če želita razpravljati tudi predstavnik predlagatelja predloga zakona mag. Matej Tonin ter predstavnica Vlade, prosim, da se prav tako prijavita s pritiskom tipke za vklop mikrofona. V tem primeru dobita besedo kot zadnja, in sicer najprej predstavnica Vlade in nato predstavnik predlagatelja. Prosim za prijavo. Besedo ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Če že poslušam to debato in če je še nekaj časa, pač tudi izkoriščam možnost. Nekdo od tistih, ki smo v debati sodelovali, je rekel, »miselnost se spreminja, ali mi sledimo tem spremembam«. Lahko odločno rečem, da tako na področju stanovanjske politike kot tudi kje drugje ne. Omenjal sem tisti neki odstotek dohodkov, ki naj bi jih gospodinjstvo dejansko iz košarice dalo za štalico, kot nekateri pravite z dodatkom, jaz bi rekel javnega potniškega prevoza. Seveda, mi smo zelo daleč od tega. Pa ne bi rad, da to izzveni kot napadalno do gospoda Tonina, ki ga je vseeno EPP šolal v Nemčiji, lahko bi malo tudi pogledali, kako imajo tam urejen bančni sektor, ki ga je tri četrtine večinoma v deželni lasti. To problematiko bi navsezadnje lahko reševali skozi neko banko, ki zaenkrat še je v državni lasti. Včeraj sva se z gospodom Arharjem pogovarjala na RTV pred neko oddajo in se celo strinjava, da banke ne prodajaš na način – tudi s Toninom sva se pogovarjala takrat – kot da bi jaz Toninu rekel: »Jaz bom prišel k vam kupit telico, ti, Matej, je zdaj 14 dni ne smeš krmiti pa toliko denarja ti bom dal,« potem bi pa še prišel in bi rekel, »ne, manj denarja ti bom dal.« Zakaj to govorim? Zato, ker ko se pogovarjamo o stanovanjski politiki, se moramo pogovarjati o vezanih posodah, o in-in-in. Nekdo bo rekel, da je bila stara stanovanjska shema v redu in da ni s tem povezano, da so cene stanovanj šle tako gor. Seveda je s tem povezano. Nekdo drug bo rekel oziroma ste rekli: »Ja, večina pa izbira to pa to.« Saj sploh ni možnosti izbire. Če bi mi imeli možnost nekih različnih najemnih stanovanj – angleška kraljica je ena od največjih lastnic stanovanj v Združenem kraljestvu pa jih oddaja, kot en tak primer, ridiculum povem – bi seveda tudi potem lahko izbirali. Saj mi sploh izbirati ne moremo. Na podeželju, od koder prihaja predlagatelj, pa tudi jaz, so se po navadi reševali ti položaji tako, da se je nekaj prizidalo, dozidalo, potem so se pogosto mladi in stari kregali, saj poznamo to psihopatologijo slovenstva. Navsezadnje bi lahko imeli tudi kakšno svetovalno pisarno, jaz predavam mladim arhitektom v Mariboru, ki bi na ta način prišli tudi v poklic in pomagali pri tovrstnih zadevah. Poslušam, pa katerakoli vlada bi bila, začel sem, nekoliko izzvan, z Vurnikom – naslednje leto bo 90 let, odkar je nastala Vurnikova delavska kolonija v Mariboru – in zdaj tukaj poslušam, da se gre Vlada neke pilotne projekte. Katerakoli vlada že. In teh pilotnih projektov, v bistvu se jih skoraj ne gre. Tukaj je dejansko problem. Stanovanjske politike so neke zadeve, ki se v urbanizirajočih se družbah ali pa tudi v rurbanih, kar je Slovenija, dogajajo že sto let. Tukaj res ne rabimo tople vode odkrivati. Kar me pa nekako žalosti, je ta neka monadnost razmišljanja. Mene zelo žalosti, da recimo v tem državnem zboru govorimo družina, družine. In potem vsak govori, sem, ne vem, družina takšna in takšna. Poznam kar nekaj gejev in lezbijk, ki volijo Novo Slovenijo, pa bi si tudi radi ustvarili družino. Eni na vasi, eni kje drugje. Eni malo na vasi, malo v mestu. Meni je tudi grozljivo, da imamo mi v poimenovanju ministrstvo za družino in [[…]]ker bi to seveda moralo biti v množini ne glede na to, iz katerega prečenja mi prihajamo v Državni zbor. Že če se pelješ malo s trolo po Ljubljani ali pa greš na sprehod po Sloveniji, boš videl, da so zelo raznolike družine z raznolikimi potrebami, pričakovanji, tudi na področju stanovanjske politike. Ta ukrep bi pil vodo, če bi na drugi strani bili penezi, ampak jih ni. Saj mladi tega denarja nimajo, kdo bo pa v to shemo dajal? Ta shema bi lahko bila na Ljubljanski banki, ki bi bila državna banka. Ampak kakšno je stanje v Sloveniji? Kdo vam bo pa dajal? Sem se s Hanžkom prej pogovarjal, on plačuje, seveda, kredite lastni hčeri, ker je nezaposlena [[izklop mikrofona]]
Besedo ima mag. Matej Tonin.
Prepričan sem, da je Državni zbor dolžan storiti vse, kar lahko. Govorim predvsem o pogojih, da mladi lažje pridejo do stanovanj. Naštel bom vsaj pet konkretnih rešitev, ki bi mladim lahko pomagale, da pridejo do stanovanja. Pa bom začel najprej s pristopom ali pa s principom rent-to-buy, kar pomeni, da mladi za neko stanovanje oziroma hišo plačujejo najemnino, ki se jim potem šteje v končno kupnino. Tisti, ki želijo biti lastniki stanovanj. Naša dolžnost in dolžnost države je, da pripravi takšno davčno okolje, da se bo lastniku trenutne nepremičnine splačalo, da ko bo dobil najemnino, bo to vštel v končno kupnino, ker drugače bo zagotovo raje ves čas pobiral najemnino. Zakaj mu je ne bi potem na takšen način na koncu še prodal? To je, ena rešitev. Druga rešitev, ki jo zelo zagovarja Združena levica, in se z njimi strinjam, stanovanjske zadruge. Absolutno podpiramo. Če je volja za stanovanjske zadruge, naj se čim prej ustanovijo in naj se temu prilagodi tudi okolje, ki je za to potrebno. Tretja rešitev, optimizacija obstoječih stanovanj. Bila so leta, sedemdeseta, osemdeseta, ko se je v Sloveniji zgradilo ogromno teh tipičnih socialističnih hiš, tudi naša domača je taka, hiša v treh nadstropjih. Ta številna generacija, ki je v sedemdesetih in osemdesetih gradila hiše, se je zdaj začela upokojevati, ostali so sami, te hiše so za njih prevelike in ponovno imamo priložnost, da vzpostavimo okolje, da se bo tem lastnikom splačalo še kakšno mlado družino vzeti v stanovanje. Tukaj smo spet dolžni mi vzpostaviti okolje za to. Četrta rešitev, bolj predlog trdih socialistov, ki ga tudi podpiram, socialna stanovanja. Če ima država denar, če imajo občine denar, jaz podpiram, da se gradijo socialna stanovanja, če se potem ta socialna stanovanja ponudijo po nekih dostopnih cenah, ki so mladim dosegljive. Zdaj pridemo še do pete rešitve, ki pa jo mi danes z zakonom predlagamo. To pa je, da mladim zagotovimo ugodnejše stanovanjske kredite in konkretno finančno podporo pri tem kreditu. Mi s tem zakonom ne predpisujemo, kje morajo to nepremičnino kupiti. Lahko jo kupijo na podeželju, lahko jo kupijo v samem mestu, ker morda je bilo iz razprav poslanca Trčka razumeti, da smo mi bolj mahnjeni na podeželje. Ne, ta zakon nič ne predpisuje, kje naj nepremičnino kupijo. Kjerkoli želijo. Druga zadeva, ta zakon tudi ne predpisuje, ali bo šel ta denar za najemnino ali za kupnino. To so pač možnosti, ki jih vsak posameznik ima, in se svobodno lahko o njih odloči. Naštel sem pet potencialnih rešitev, ki bi po moji oceni konkretno lahko mladim pomagale, da bi prišli do stanovanj. Mi danes z zakonom predlagamo eno. Povedal sem, da si ne delamo utvar, da bo ta ena rešitev rešila vse probleme, ki jih mladi imajo, lahko pa pomeni enega izmed korakov v to smer, da mladi lažje pridejo do stanovanj. Ta predlog zakona tudi ne bo ogrozil naših javnih financ in konec koncev se mi zdi tudi pošteno, da če ste, če smo pristali na desetine milijonov, tudi na stotine milijonov, ki so se zdaj sprostili, ko so bili odpravljeni raznorazni varčevalni ukrepi, da je prišel tudi čas, ko je treba sproščati določene ukrepe tudi na področju družinske politike. Zelo lepo bi prosil koalicijo, da vendarle razmisli in ta zakon v prvi obravnavi podpre in ga skupaj z nami do druge še dopolni, ker zaradi sprejetja tega zakona jih ne bo bolela glava. Ne bo visokih finančnih posledic, bo pa marsikakšnemu mlademu olajšal pot do stanovanja. Verjamem, da jim bo kateri izmed njih iz hvaležnosti napisal tudi kakšno zahvalo.
S tem zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločili v okviru glasovanj v torek, 30. 5. 2017, oziroma v sredo, 31. 5. 2017. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 42. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA PRIPOROČILA V ZVEZI Z UČINKOVITIM IZVAJANJEM ZAKONA O TRIGLAVSKEM NARODNEM PARKU. Predlog priporočila je v obravnavo zboru predložila skupina 10 poslank in poslancev s prvopodpisanim mag. Matejem Toninom. V zvezi s tem predlogom priporočila je skupina 10 poslank in poslancev s prvopodpisanim mag. Matejem Toninom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga priporočila najprej dajem besedo predstavniku predlagatelja gospodu Zvonku Lahu.
Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi! Triglavski narodni park je eden najstarejših parkov v Evropi in edini narodni park v Sloveniji. Temeljni cilj narodnega parka je varstvo narave, ohranitev izjemnih naravnih in kulturnih vrednot, redkih in ogroženih rastlinskih in živalskih vrst ter ohranitev in nega kulturne krajine. Vseeno pa se je treba zavedati, da v narodnem parku že od ustanovitve parka živijo tudi prebivalci, ki se trudijo sobivati s Triglavskim narodnim parkom. Kar zadeva zavarovano območje Triglavskega narodnega parka, se opaža, da skozi zadnje obdobje Občina Bohinj in prebivalci tega območja intenzivno opozarjajo na nevzdržno sobivanje v Triglavskem narodnem parku. Na to vpliva tudi uskladitev slovenske okoljevarstvene zakonodaje z evropsko. V številnih pobudah je bila namreč izpostavljena težavnost bivanja znotraj Triglavskega narodnega parka, in zato se vse pogosteje pojavlja nejevolja do varovanega območja oziroma njegovo zavračanje. V letu 2010 je bil sprejet Zakon o Triglavskem narodnem parku, v katerem so natančno navedene vse prepovedi, omejitve in tudi finančne spodbude, ki naj bi prebivalcem tega območja nekoliko pomagale pri sobivanju v zavarovanem območju. Ker se Zakon o Triglavskem narodnem parku izvaja samo v delu omejitev, prepovedi, smo v Poslanski skupini Nove Slovenije – krščanskih demokratov skupaj z nepovezanimi poslanci Vladi predlagali dve priporočili za lažje izvajanje zakona. Na seji Odbora za infrastrukturo, okolje in prostor je bilo po burni debati sprejeto priporočilo, ki se glasi: Državni zbor Republike Slovenije priporoča Vladi Republike Slovenije, da v proračunu zagotovi ustrezna denarna sredstva za izvajanje 10. in 11. člena Zakona o Triglavskem narodnem parku. Sprejeto je bilo z veliko večino. To je korak k bolj učinkovitemu izvajanju Zakona o Triglavskem narodnem parku. Poslanci in poslanke Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov bomo priporočilo soglasno sprejeli.
Za dopolnilno obrazložitev predloga priporočila dajem besedo še predstavnici predlagateljev mag. Alenki Bratušek.
Lep dober večer še v mojem imenu. Slovenija je najlepši košček sveta, se radi večkrat pohvalimo. In to še kako drži. Velik del teh naših lepot, s katerimi se radi pohvalimo, leži prav v Triglavskem narodnem parku. Prav Triglavski narodni park je edini park nacionalnega pomena v naši državi. Edini. To vsekakor pomeni, da gre za območje, ki je za našo državo zelo pomembno. Verjamem, da se s tem strinjamo vsi. Seveda pa z vzpostavitvijo parka pridemo do zavarovanega območja in s tem do določenega režima varovanja, ki omejuje ali prepoveduje določene posege v prostor. To seveda pomeni določene omejitve za ljudi, ki znotraj parka živijo. V zadnjem času se vse večkrat pojavljajo opozorila na nevzdržno sobivanje v Triglavskem narodnem parku. Župan Občine Bohinj nas je na regijskem obisku stranke Zavezništvo opozoril na neizvajanje Zakona o Triglavskem narodnem parku in probleme, povezane s turizmom v Občini Bohinj. Danes je pred vami priporočilo glede izvajanja Zakona o Triglavskem narodnem parku, obljubljam pa, da bomo tudi problem turizma v tistem koncu Slovenije izpostavili na eni od naslednjih sej. Sprememba zakona, ki občinam znotraj Triglavskega narodnega parka zagotavlja državni denar, in to do 80 % vrednosti investicije, je bila sprejeta že leta 2010. Vse do danes se na žalost zakon v tem delu ne izvaja. Po naši oceni ni dopustno, da se občinam na eni strani nalaga cel kup omejitev in obveznosti, ki jih seveda morajo spoštovati in izvajati, na drugi strani pa država ne najde nekaj milijonov evrov, ki jih je občinam dolžna zagotoviti. Državni proračun je težek skoraj 10 milijard in nekaj milijonov za občine v Triglavskem narodnem parku pač ne sme in ne more biti problem. Triglavski narodni park je naš edini nacionalni park, zato je prav, da zanj skrbimo vsi, ne samo občine in občani, kjer se park nahaja. Vesela sem, da smo na odboru enotno zaznali ta problem in tudi enotno in soglasno izglasovali sklep, da pozivamo Vlado, da zagotovi denar za sofinanciranje investicij v Triglavskem narodnem parku. Upam, da bomo tudi uslišani in da bo Vlada že v letošnjem letu ta denar tudi zagotovila. Poleg finančnih problemov, ki se pojavljajo pri izvedbi zakona, so bili na odboru izpostavljeni tudi nekateri drugi problemi. Od problema kolesarjenja, ki je dopustno in urejeno v najbolj strogem področju parka, ni pa dopustno na robu – verjetno je malo nelogično, se vam ne zdi? – do tega, da je Državni zbor že sprejel sklep, da se sedež Javnega zavoda Triglavski narodni park prenese v občino z največ prebivalci znotraj tega parka, to je v Občino Bohinj, zgodi pa se nič. Pri Javnem zavodu Triglavski narodni park je treba izpostaviti še problem kadrovanja, ki se vleče praktično od začetka delovanja te vlade. Ministrica gospa Irena Majcen in Stranka modernega centra na vodilno mesto direktorja javnega zavoda silita in tiščita človeka, ki nalogi očitno ni kos. Na žalost spet ena od slabih kadrovskih praks te vlade, ko je bolj pomembno to, da si naš, kot pa to, kaj znaš. In to ni dobro. Če že za vsako ceno na vseh položajih želite svoje ljudi, bi pač morali imeti kadrovski bazen toliko poln, da bi se takšne zgodbice in igrice lahko šli. Seveda lahko spet potegnem na plan predvolilne izjave gospoda Cerarja o tem, kako bo z njim in njegovo vlado vse drugače, ampak primer TNP, Javnega zavoda Triglavski narodni park kaže pravzaprav pravo sliko. Pravo sliko, kako danes dejansko je s kadrovanjem te vlade. Več kot dve leti zavod nima direktorja s polnimi pooblastili in polnim mandatom, večkrat ste mu podaljšali vedejevstvo, čeprav je to protizakonito. Kakorkoli. Problemov, povezanih s Triglavskim narodnim parkom, je veliko, vesela sem, da je naša pobuda o začetku reševanja teh problemov padla na plodna tla in da smo se na odboru tako rekoč vsi strinjali, da je probleme znotraj Triglavskega narodnega parka in financiranje, povezano s tem, treba reševati. Želim si, da tudi danes s strani vseh nas vlada dobi jasen signal, da je zakone v tej državi treba spoštovati in jih izvajati, tudi za Triglavski narodni park in občine, ki ležijo v tem parku, predvsem pa za ljudi, ki na tem prečudovitem koščku naše Slovenije živijo.
Predlog priporočila je obravnaval Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsedniku gospodu Danilu Antonu Rancu.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovani državna sekretarka s sodelavko, poslanke in poslanci Državnega zbora! Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor je na 28. seji obravnaval predlog priporočila v zvezi z učinkovitim izvajanjem Zakona o Triglavskem narodnem parku, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim mag. Matejem Toninom. Dopolnilno obrazložitev v imenu predlagateljev je podala poslanka mag. Alenka Bratušek, poudarila je, da vzpostavitev zavarovanega ali varovanega območja, kot je narodni park, za občine in občane pomeni več vrst omejitev pri bivanju na takšnem območju. Te omejitve so v Zakonu o Triglavskem narodnem parku vsebovane v 10. členu, v katerem so določene razvojne usmeritve, s katerimi se zagotavlja doseganje ciljev varstva okolja in spodbuja trajnostni razvoj, prilagojen ciljem Triglavskega narodnega parka. Zaradi omejitev, s katerimi se občine in občani na območju Triglavskega narodnega parka srečujejo, je v 11. členu določeno, da se za projekte, investicije in dejavnosti, ki jih parkovne lokalne skupnosti izvajajo oziroma zagotavljajo v narodnem parku, parkovni lokalni skupnosti iz državnega proračuna zagotovijo dodatna sredstva za sofinanciranja v višini 80 % po predračunski vrednosti projekta ali investicije oziroma sredstev, potrebnih za izvajanje dejavnosti, če drug predpis ne določa višjega odstotka financiranja. Mnenje Zakonodajno-pravne službe k predlogu priporočila je predstavila Helena Rus. Poudarila je, da je Zakonodajno-pravna služba opozorila predvsem na 1. točko predloga priporočila, ki je vsebinsko odprta do te mere, da ni mogoče razbrati, kateri ukrepi za lažje izvajanje zakona se predlagajo, pripombo pa so podali tudi na neustrezen sklic v preambuli predloga priporočila, ki pa je ustrezno upoštevan v amandmaju Poslanske skupine NSi. V imenu Vlade je državna sekretarka gospa Lidija Stebernak poudarila, da zakon določa, da se Triglavski narodni park prednostno ustanovi in upravlja s ciljem ohranjanja narave ter da se na njegovem območju omogoča z naravnimi in ustvarjenimi danostmi usklajen razvoj. Spodbujanje trajnostnega razvoja je konkretizirano v 10. in 11. členu, način financiranja po 55. in 56. členu. Polega zakona je bilo od leta 2014 vpetih tudi več drugih dokumentov, od katerih je najpomembnejša Uredba o Načrtu upravljanja Triglavskega narodnega parka za obdobje od 2016 do 2025. Glede proračunskih sredstev, namenjenih za izvajanje zakona, je poudarila, da so bila v obdobju 2010 do 2016 v javnem zavodu povprečno izplačana sredstva v višini milijon 450 tisoč evrov, v letu 2017 pa je v ta namen predvidenih milijon 585 tisoč evrov, za izvedbo nalog za desetletno obdobje je načrtovanih 89,5 milijona evrov in lastna sredstva javnega zavoda, ki znašajo približno 2,5 milijona evrov. Župani občin Bohinj, Tolmin, Kranjska Gora so v zvezi s problematiko izvajanja zakona izpostavili težave, ki jih imajo občine znotraj Triglavskega narodnega parka. Poudarili so, da se od sprejetja zakona ne izvajajo členi, ki določajo, da se za projekte, ki jih parkovne lokalne skupnosti izvajajo, iz državnega proračuna zagotovijo sredstva za sofinanciranje v višini 80 % proračunske vrednosti projekta. V razpravi so opozicijska poslanka in poslanci podprli zahteve občin in opozorili, da je bil eden glavnih razlogov za spremembo do tedaj veljavnega zakona, sprejetje zakona v tem, da je tedanji zakon v pretežni meri vseboval prepovedi in omejitve posegov v okolje znotraj Triglavskega narodnega parka, z zakonom pa so se želele uzakoniti tudi dikcije, ki kljub omejitvam omogočajo normalen razvoj na tem področju. Glede razprav poslank in poslancev sta državna sekretarka in predstavnica Direktorata za okolje pojasnili, da je za vrsto narave v proračunu na letni ravni namenjenih približno 7 milijonov evrov, od tega je 20 % namenjenih za izvajanje zakona. Na območju Triglavskega narodnega parka je bilo do sedaj izvedenih precej projektov, ki so vedno deloma povezani ne samo z vrsto narave, ampak tudi z razvojnimi vsebinami. Po razpravi je odbor sprejel amandma Poslanske skupine NSi k preambuli, odbor je sprejel tudi dva svoja amandmaja, tako da se ohranja dopolnjen del druge točke priporočila. Hvala lepa.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade državni sekretarki na Ministrstvu za okolje in prostor gospe Lidiji Stebernak.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Poslanke in poslanci, ključni dokument za učinkovito upravljanje narodnega parka za izvajanje Zakona o Triglavskem narodnem parku je desetletni načrt upravljanja Triglavskega narodnega parka, ki je bil sprejet v mesecu maju 2016. Na Ministrstvu za okolje in prostor verjamemo, da načrt upravljanja nagovarja poleg konkretizacije varstvenih ciljev vsa pomembna področja, ki jih obravnava 10. člen Zakona o Triglavskem narodnem parku, to je predvsem razvojne usmeritve na področju kmetijstva in gozdarstva, spodbujanja gospodarskega, socialnega, družbenega in okoljskega razvoja do narodnega parka, prijaznega turizma ter aktivnosti, ki prispevajo k ohranjanju delovnih mest, varstvu narave, ohranjanju kulturne dediščine, trajnostne mobilnosti in rabe energije. Pomembno je poudariti, da Ministrstvo za okolje in prostor vlaga veliko energije in resursov v izvajanje tega načrta. Dobre rezultate na področju razvoja in varstva narave v narodnem parku lahko pričakujemo le, če bomo uspeli z integralnim pristopom povezati vse strani in deležnike, poleg Ministrstva za okolje in prostor in Javnega zavoda Triglavski narodni park tudi ministrstva, ki skrbijo za zgoraj omenjena področja, ter lokalna okolja z občinami, razvojnimi agencijami, lokalnimi turističnimi organizacijami in drugimi institucijami. Za desetletno upravljanje narodnega parka načrt upravljanja predvideva 89,5 milijona evrov sredstev. Ministrstvo za okolje in prostor bo za izvajanje načrta upravljanja TNP v tem obdobju javnemu zavodu namenilo iz državnega proračuna 23 milijonov evrov, ostala ministrstva pa skoraj 64 milijonov evrov. Na podlagi načrta upravljanja se v letu 2017 za Javni zavod TNP namenja skoraj 1,6 milijona evrov, v letu 2018 pa bo za izvajanje razvojnih nalog namenjenih še dodatnih 210 tisoč evrov. Naj poudarim, da financiranje Triglavskega narodnega parka trenutno za Ministrstvo za okolje in prostor pomeni eno petino vseh sredstev, ki jih ministrstvo namenja za ohranjanje narave. Glede izvajanja 11. člena Zakona o Triglavskem narodnem parku, ki predpisuje, da se za parkovne lokalne skupnosti v povezavi z razvojnimi usmeritvami iz 10. člena zagotavljajo dodatna sredstva v višini 80 % predračunske vrednosti in da se pri razpisih zagotavlja dodatnih 10 % točk, so se po ministrstvih pokazale določene težave. Kot posledica tega člena se večinoma uresničuje določba o dodelitvi dodatnih 10 % točk pri razpisih za projekte, ki so se prijavljali za območje parkovnih skupnosti oziroma za območje narodnega parka. Zahteva po 80 % sofinanciranja projektov se je v preteklih letih, ki so pomenila restriktivno obdobje za sredstva iz proračuna, vsaj deloma uresničevala s prijavami na projekte iz različnih evropskih skladov, zlasti projekte na področju energijske sanacije, izgradnje komunalne infrastrukture, cestne infrastrukture, zaposlovanja in štipendiranja. Trenutno se izvajajo projekti, ki se nanašajo tudi na izvajanje 10. in 11. člena zakona, v skupni vrednosti približno 10 milijonov evrov. Javni zavod Triglavski narodni park tesno sodeluje z lokalnimi skupnostmi, lokalnimi turističnimi organizacijami, regionalnimi razvojnimi agencijami in drugimi lokalnimi institucijami pri izvajanju različnih projektov, ki imajo zelo široke vsebine. V zadnjih letih je tudi na ta način v prostor prišlo okoli 2,5 milijona evrov, zato smo prepričani, da lahko z izvajanjem načrta upravljanja dosežemo pozitivne učinke v prostoru in tako prispevamo k razvoju trajnostne ekonomije lokalnih območij v Triglavskem narodnem parku in hkrati k ohranjanju narave. Hvala.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Ker je ta preostanek, ki je še na tej seji, danes popoldne peljal sejo na način, ki je meni sicer bližji, to je, da bolj govorimo, kot beremo, bom sledil tej, upam, novi tradiciji. Mi imamo pač nek zakon o parku, ki se ne izvaja. Tudi, če bi bil zakon, kot sem jaz nekoč govoril malo v šali, o božanju telic po hrbtu pa se ne bi izvajal, bi se morali seveda v Državnem zboru vprašati, zakaj se to ne izvaja. To je tudi naloga in funkcija Državnega zbora, na katero prepogosto pozabljamo. Mi imamo nekaj, kar se imenuje Triglavski narodni park, čeprav bi kot ustavni patriot rekel, da bi se moral imenovati Triglavski nacionalni park, ker je to park tudi oseb, ki niso Slovenke in Slovenci in so državljanke in državljani te države, in cela zgodba ima seveda neko brado, ki seže v ta nesrečni ZUJF. Imamo javni zavod, ki naj bi opravljal celo vrsto funkcij. Bom prebral samo en del, po zujfanju se je proračun tega zavoda z nekaj malega, manj kot 2,5 oziroma 2,45 milijona evrov v letu 2011, recimo že do leta 2014 zmanjšal na 1,43 milijona. Večina tega denarja, teh penezov, kot jaz rečem, gre dejansko za plače, za materialne stroške in za investicije v letu 2014 je ostalo zgolj deset tisočakov, kar seveda pomeni životarjenje tovrstnega zavoda, ki ne more opravljati naravovarstvenih nalog, kar je njegova naloga, kaj šele nekega razvoja tega narodnega parka. V tem je nekako srčika problema, imamo potem lokalne skupnosti, ki naj bi se šle samoupravo, občine, po domače povedano, na katere jim naložimo skoraj 70 % zakonodaje, ki jo tukaj sprejmemo – imajo večinoma že zaštrikane budžete. V delu Triglavskega narodnega parka tudi z nepametnimi politikami in privatizacijami v veliki meri uničijo turizem, ki bi lahko generiral dodatna sredstva, zlasti na bohinjskem koncu, preko katerih bi z neko drugo in drugačno davčno politiko in redistribucijo seveda tudi lokalna skupnost bolj aktivno prispevala k razvoju nekega območja, ki ima nek specifičen režim. Tukaj je v bistvu ta težava. Se strinjam oziroma v Združeni levici se strinjamo, da so prvotna priporočila bila nekoliko presplošna, na kar je opozorila Zakonodajno-pravna služba, nakar smo na odboru prišli do tega, kar po poslovniku v osnovi je amandma odbora, da v neki razpravi pridemo do boljših priporočil, skratka, amandmirali smo, da se nanaša na konkretne člene, ki naj se izvajajo. V Združeni levici seveda izhajamo iz stališča, da država mora izvajati neko lastno zakonodajo, ki jo sprejme, če pa to ni možno, se pač zadeve pogledajo in odprejo in se iščejo razlogi, zakaj ni možno, in se v bistvu to odpravlja. Ne glede na to, kdo in kako in v kakšnem prečenju bo ali bodo sestavljene vlade. Ampak očitno Slovenija trenutno še ni v tem agregatnem stanju, zato je to priporočilo potrebno in ga bomo seveda podprli. Za konec bom malo zlorabil predstavitev stališč, bom tudi sam oseben. Kakšnih šest let sem se zbujal in prvi pogled je bil na Špikovo skupino. Krasno, nepozabno, ampak seveda obstajajo tudi drugi deli Slovenije ob Triglavskem narodnem parku, imamo kar nekaj krajinskih parkov, ki smo jih naredili, pa se v bistvu v praksi ta dobra ideja ne živi, ne izvaja ali je tudi spet prepuščena na plečih lokalne samouprave, kar je, lahko rečem, še en dokaz, da potrebujemo neko resno reformo lokalne samouprave v naslednjem desetletju, vključno z nastankom pokrajin, iz katerih se bodo potem, upam, razvijali in financirali tudi krajinski parki, ne le ta park, ker Ljubljana je prepogosto preprosto predaleč. Hvala za besedo.
Besedo ima poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo mag. Matej Tonin.
Dragi poslanke in poslanci! Slovenija je dežela s čudovito neokrnjeno naravo, ki jo cenimo tako prebivalci kot tudi turisti. Predvsem oni bolj kot mi. Naravne danosti so glavni pogoj za razvoj zelenega in odgovornega turizma. Poleg Zelene prestolnice Evrope je v preteklem letu Slovenija prejela tudi prestižen naziv zelene destinacije. Kot je bilo že omenjeno, je Triglavski narodni park eden najstarejših parkov v Evropi in edini narodni park v Sloveniji. Triglavski narodni park obsega 84 tisoč hektarov in 33 naselij, ki se nahajajo v 8 občinah, največji del parka pa je v občinah Bovec in Bohinj. Vzpostavitev zavarovanega območja se določi s strokovnimi podlagami in v splošnem pomeni, da se v določenem geografskem prostoru uveljavi režim varovanja, ki omejuje ali prepoveduje posege v prostor. V Poslanski skupini NSi imamo občutek, da stroka zavedno ali pa nezavedno daje poudarek zgolj varovanju okolja, pozablja pa na ljudi, ki tam, v tem okolju, že od nekdaj živijo. Ljudje, ki živijo v Triglavskem narodnem parku skozi več generacij, so namreč navajeni omejitev, ki jim jih prinaša narava, vseeno pa so si na podlagi sprejetega Zakona o Triglavskem narodnem parku obetali tudi določene finančne spodbude prav zaradi omejitev, ki jih je zakon prinesel. Zakon finančne spodbude omenja v 11. členu. Župan Občine Bohinj je Poslanski skupini NSi poslal dopis, s katerim nam je sporočil, da se določbe zakona, ki predvidevajo določene finančne koristi zaradi 11. člena Zakona o Triglavskem narodnem parku, enostavno ne izvajajo, medtem ko pa se izvajajo vse druge administrativne omejitve. Zato je naša poslanska skupina skupaj s Poslansko skupino nepovezanih poslancev Vladi predlagala priporočila za lažje, predvsem pa za učinkovitejše izvajanje Zakona o Triglavskem narodnem parku, predvsem 11. člena tega zakona, ki občini in prebivalcem omogoča finančne spodbude. Sprejeto je bilo priporočilo, ki Vladi nalaga, da vendarle zagotovi ustrezna finančna sredstva v skladu z 11. členom tega zakona, zato je najverjetneje jasno, da bo Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov to priporočilo tudi podprla. Če želimo, da se Triglavski narodni park normalno razvija, to pomeni, da se ohranja narava, in da v tem parku lahko živijo tudi ljudje, potem so ta sredstva nujna.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo dr. Mirjam Bon Klanjšček.
Hvala lepa. En lep pozdrav, ponovno, tudi v mojem imenu! Večkrat se vsi skupaj pohvalimo s tem, kako lepa in zelena je Slovenija, in res je. Narava se v naši državi kaže v svoji najlepši luči. To nam pritrjujejo mnogi tujci, turisti, ki v vedno večjem številu odkrivajo, kot temu sami rečejo, skriti dragulj v osrčju Evrope. Navdušujejo pa se predvsem nad lepotami, ki jih najdemo v Triglavskem narodnem parku. Za vse te naravne lepote narodnega parka je treba skrbeti. To smo vedeli že leta 1981, ko smo prvič sprejeli Zakon o Triglavskem narodnem parku, a ta ni bil dovolj dober. Za upravljanje parka namreč ni predvidel nobenih državnih sredstev, imel je le omejitve, kaj se v parku lahko počne in kaj ne. V njem niso bila predvidena niti sredstva za razvoj lokalnega okolja. V letu 2010 smo to z novim Zakonom o Triglavskem narodnem parku popravili. V 10. in 11. členu zakona smo zagotovili stalna in zadostna sredstva za financiranje varstva narodnega parka in razvoja tamkajšnje lokalne skupnosti. To je bila ključna sprememba. Narodni park bi moral biti od takrat območje, v katerem skrb za naravo ne bi smela biti finančni problem. Zagotovljena sredstva bi morala zagotavljati tudi trajnostni razvoj lokalnega okolja in omogočati uživanje vseh kakovosti tega območja. O pogojni [[nerazumljivo]]govorim kar tako. Zakon se dejansko ne izvaja. Država, na primer, ni sofinancirala večmilijonskih investicij Občine Bohinj, čeprav bi jih bila morala. Vlada je sicer letos prvič celo zagotovila sredstva za financiranje Triglavskega narodnega parka v letu 2018. In koliko je za to namenila? Celih 220 tisoč evrov. To se nam zdi nedopustno, zato smo se, kot je že uvodoma izpostavila kolegica Alenka, v naši poslanski skupini skupaj s Poslansko skupino Nove Slovenije odločili pozvati Vlado, naj nedopustno stanje odpravi, naj končno zagotovi primerna sredstva za financiranje parka. Zagotoviti pa mora tudi stabilno vodstvo Javnega zavoda Triglavski narodni park. V tem zavodu namreč že od leta 2013 naprej ni direktorja s polnimi pooblastili. Od leta 2013 imamo začasnega direktorja, ki se mu vedejevstvo, enemu in istemu, podaljšuje iz leta v leto, in tako kmalu, kot kaže, vse do polnega mandata. Da ne govorimo o nikoli uresničeni preselitvi sedeža samega zavoda, ki je tudi predvidena v zakonu. Spoštovani, veseli me, da smo na Odboru za infrastrukturo, okolje in prostor Vladi naložili, naj v proračunu zagotovi ustrezna denarna sredstva za primerno izvajanje Zakona o Triglavskem narodnem parku. Ni namreč dovolj, da samo imamo dragulj. Ta dragulj moramo varovati, razvijati, skrbeti zanj. Brez ustreznih finančnih sredstev to žal ne gre. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Igor Zorčič.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice, kolegi! Triglavski narodni park je slovenski narodni biser, ima poseben status, je edini narodni park v Sloveniji in v njem je poseben naravovarstveni režim, ki je strožji kot v krajinskih parkih. Tak režim je usmerjen zlasti v ohranjanje živalskih in rastlinskih vrst, ekosistemov, po poseljenih delih parka pa tudi k ohranjanju kulturne dediščine in krajine. Edinstven del alpskega visokogorja odraža dolgotrajno sožitje tamkajšnjih prebivalcev in narave že vrsto let. Poskrbeti moramo, da ta del neokrnjene narave primerno zaščitimo tudi v bodoče, prebivalcem pa omogočimo trajnostni razvoj. Vlada Republike Slovenije je maja 2016 sprejela Načrt upravljanja Triglavskega narodnega parka za obdobje 2016–2025, ki določa dolgoročne in operativne cilje, naloge ter predvidene aktivnosti za področje ohranjanja narave in naravnih virov, ohranjanja kulturne dediščine in kulturne krajine, ohranjanja poselitve in trajnostnega razvoja, obiskovanja in doživljanja ter skupnih podpornih aktivnosti za učinkovito izvajanje vseh naštetih področij. Poleg naštetega načrt kot zelo pomemben segment določa tudi področje obiskovanja narodnega parka, ki zavezuje k temu, da se bosta zagotavljala ustrezna, urejena in vzdrževana infrastruktura in podporno okolje. Določa, da bosta za uresničevanje zastavljenih ciljev nadgrajeni mreža informacijskih točk in parkovna infrastruktura. Prednostno se bodo izvajale naloge upravljanja obiskovanja, okrepile pa se bodo tudi aktivnosti na področju informiranja, ozaveščanja in kakovostnega vodenja obiskovalcev. Pa vendar v praksi veliko breme varovanja in razvoja, tudi s številnimi omejitvami, pade na parkovne lokalne skupnosti. Z namenom finančne razbremenitve teh lokalnih skupnosti Zakon o Triglavskem narodnem parku jasno določa, da se za projekte, investicije in dejavnosti, ki jih parkovne lokalne skupnosti izvajajo oziroma zagotavljajo v narodnem parku, iz državnega proračuna zagotovijo dodatna sredstva, in sicer za sofinanciranje v višini 80 % predračunske vrednosti projekta ali investicije oziroma sredstev. Dejstvo je, da ta določba pod nobeno vlado doslej ni zaživela, in čas je, da se to spremeni. S ciljem ohranjanja narave, krajine in kulturne dediščine je bilo in bo tudi v bodoče upravljanje Triglavskega narodnega parka kompleksen proces, ki zahteva konsenz vpletenih deležnikov na najvišji ravni, predvsem pa dobro gospodarjenje z našim edinim narodnim parkom zahteva spoštovanje vrednot in pravil, ki smo si jih zadali v preteklosti. Zakon o Triglavskem narodnem parku zelo jasno predvideva denarna sredstva za izvajanje nalog po tem zakonu, zato bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra predlog priporočila, da se le-ta v proračunu zagotovijo, podprli, seveda pa bo končna odločitev o teh sredstvih sprejeta s sprejemanjem vsakega proračuna. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Ljubo Žnidar.
Spoštovani predsednik, spoštovani kolegice in kolegi! Triglavski narodni park je edini državni park in vsled tega je še toliko bolj pomembno, kako se izvaja zakonska ureditev. Dejstvo je, da vzpostavitev zavarovanega ali varovanega območja pomeni omejevanje za občine in ljudi, ki tam živijo. Veljavni zakon je bil sprejet v Državnem zboru leta 2010 praktično soglasno. Zakon je prinašal veliko novosti in je poleg naravovarstvenih omejitev prinašal člene, ki so omogočali dodatne spodbude za razvoj tega zavarovanega območja tako za ožji del neposredno v parku kot tudi za parkovne občine. Na žalost skozi razprave v Državnem zboru ugotavljamo, da se izvajajo praktično vsi ukrepi varovanja narave, da pa so instrumenti, namenjeni razvojnim pobudam in projektom, zelo redki in jih občine in ljudje v parku absolutno ne občutijo. Zakon o Triglavskem narodnem parku je obsežen zakon in natančno določa, kako bi stvari morale potekati. Natančno definira tudi način dodeljevanja spodbud in sofinanciranja. Od sprejetja zakona do leta 2017 niso občine dobile iz tega naslova praktično nobenih sredstev. Ljubljana je v istem obdobju iz istega državnega proračuna po posebnem Zakonu o glavnem mestu Republike Slovenije, od leta 2010 do leta 2017, dobila 87 milijonov. Zakaj občine znotraj Triglavskega narodnega parka niso vsaj enakovredne glavnemu mestu in ne dobijo tega, kar jim po zakonu pripada? Vlada pravi, da so se zaradi finančnih okvirov sredstva zavodu Triglavski narodni park zmanjševala, ampak zniževal oziroma ni se izvajal samo razvojni del zakona, medtem ko se omejitve in prepovedi niso zmanjševale. Za vse nadzorne funkcije in birokracijo je bilo vedno dovolj sredstev. Državni zbor je v preteklosti sprejel tudi sklep, da se sedež Javnega zavoda Triglavski narodni park prenese v občino, ki ima največ prebivalstva v parku, in to je Bohinj, pa to še vedno ni izvedeno. Obljube, ki so zapisane v zakonu že sedem let, so bile tista ključna stvar, ki je pripeljala do tega, da je bil zakon s tako veliko večino sploh sprejet. Te razvojne spodbude, ki so opredeljene v 10. in 11. členu, se sploh še ne uresničujejo oziroma se uresničujejo v zelo zelo majhni meri in tu bosta morala Vlada in Ministrstvo za okolje in prostor storiti korak naprej. V nasprotnem primeru bo naš edini narodni park, naš dragulj, s katerim se velikokrat radi pohvalimo doma in v tujini, v prihodnosti le še izgubljal. Izgubljale bodo tudi občine, ker so omejene v razvoju, in izgubljajo prebivalci, saj so omejeni z več vidikov pri vsakršni svoji poslovni dejavnosti. Ta mačehovski odnos se kaže tudi skozi kadrovsko problematiko, saj že od leta 2013 še vedno nimamo direktorja s polnimi pooblastili. Vprašanje je le, ali ni to namenoma tako, da se stvari ne bi opravljale tako, kot je treba, in tako, kot je zapisano v zakonu. Politika mora zbrati dovolj modrosti, da na razpisih vendarle izbere nekoga, ki je primeren in kompetenten za opravljanje tega dela. Tudi zaradi tega je precejšnje razočaranje nad delom ministrstva in Javnega zavoda Triglavski narodni park, saj se do sedaj od danih obljub v tem državnem zboru, kaj je treba spremeniti, kako stvari na tem področju izboljšati in izvajati zakon v celoti, očitno popolnoma nič ne spremeni. Če se nič ne spremeni v zelo kratkem času, se bodo problemi samo zaostrovali in konflikti s prebivalstvom v samem parku in z lokalnimi skupnostmi bodo lahko postavili pod vprašaj obstoj parka v sedanjem obsegu, zato podpiramo priporočilo Vladi Republike Slovenije, da v proračunu zagotovi ustrezna denarna sredstva za izvajanje 10. in 11. člena Zakona o Triglavskem narodnem parku.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Ivan Hršak.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovana državna sekretarka s sodelavko, spoštovani kolegice in kolegi! Naj začnem predstavitev stališča Poslanske skupine Desus s kratkim skokom v ne tako oddaljeno preteklost, v čase sprejemanja Zakona o Triglavskem narodnem parku. Vsi se verjetno spomnite, da se je na ta način čakalo zelo dolgo. Prvič je bil sprejet leta 1981, nato pa so se prve resnejše zahteve za spremembo zakona pojavljale od leta 2003 dalje. Z izjemno velikimi napori, sodelovanjem z župani, ministrstvom, nevladniki s področja varovanja okolja in vsemi zainteresiranimi se je nov zakon končno sprejel leta 2010. Ob sprejetju zakona je bohinjski župan izrazil mnenje, s katerim se še danes vsi strinjamo, in sicer da je zakon kompromis, ki ni nikomur pisan na kožo. Ključna sprememba zakona [[nerazumljivo]]je prinesel še danes veljavni zakon, so bila varnostna območja in režimi v njih. Prav to je vsebina, glede katere je skupni jezik vseh zainteresiranih najtežje najti. Dejstvo je, da vzpostavitev zavarovanega ali varovanega območja, kot je narodni park, za občine in občane pomeni več vrst omejitev pri bivanju na takem območju. Okoljevarstveniki seveda trdijo, da je teh omejitev še premalo, medtem ko lokalno prebivalstvo meni, da jih je preveč in so prestroge. Te omejitve, ki so nanizane v 10. členu zakona, so tiste, ki naj bi zagotavljale doseganje ciljev varstva okolja, hkrati pa naj bi spodbujale trajnostni razvoj prilagojenim ciljem Triglavskega narodnega parka. Zaradi omejitev, ki jih seveda najbolj občutijo občine in občani na območju Triglavskega narodnega parka, je v 11. členu določeno, da se za projekte, investicije in dejavnosti znotraj Triglavskega narodnega parka iz državnega proračuna zagotovijo dodatna sredstva za sofinanciranje. Šlo naj bi za 80 % predračunske vrednosti projekta ali investicije. Prav na tem delu se srečamo z dvema različnima razlagama. Eno s strani ministrstva in eno s strani občin. Občine, ki ležijo na območju Triglavskega narodnega parka, trdijo, da iz tega naslova vse od sprejetja zakona, to je od leta 2010, niso prejele nobenih sredstev. Ministrstvo pa po drugi strani zagotavlja, da so bila v obdobju od 2010 do 2016 Javnemu zavodu Triglavski narodni park v povprečju izplačana sredstva v višini približno milijon in pol evrov, v letu 2017, to je v letošnjem letu, pa se predvideva še enkrat toliko oziroma še nekaj sto tisočakov več. Glede na to, da je bilo na območju Triglavskega narodnega parka izvedeno kar lepo število projektov v vrednosti 18 milijonov evrov, v katerih so bili zgrajeni ali posodobljeni informacijski centri, zgrajena poslovna in druga infrastruktura, izvedene mnoge aktivnosti, kot je na primer čiščenje in upravljanje planin, očitno navedbe ministrstva držijo. S tem ne trdimo, da občine zavajajo, ampak več kot očitno imajo občine drugačna merila kot ministrstvo glede tega, kaj so in kaj niso državna sredstva. Dejstvo je, da se na področju Triglavskega narodnega parka projekti izvajajo in tudi sofinancirajo s strani države. Verjetno pa ne v tako veliki meri, kot bi si občine želele. Če pogledamo izvedene projekte, se Javnemu zavodu Triglavski narodni park sofinancirajo predvsem taki projekti, ki so vezani na ohranjanje narave, ne pa projekti, ki bi tamkajšnjim prebivalcem olajšali življenje in pripomogli k ohranitvi poseljenosti območja in ki bi si jih očitno želele občine. V Poslanski skupini Desus menimo, da bo k boljšemu financiranju predvsem razvojnih projektov pripomogel prvi desetletni načrt upravljanja, ki ga je sprejela ta vlada v sodelovanju s posoškimi in gorenjskimi regionalnimi razvojnimi agencijami. Gre za osrednji dokument, ki zajema ukrepe in naloge tudi vseh ostalih ministrstev, ne samo okoljskega. Za naloge vsakega ministrstva in javnega zavoda je opredeljen tudi finančni del, ki za desetletno obdobje predvideva 89 milijonov evrov, od tega 60 za trajni razvoj in ohranjanje poseljenosti. Poslanska skupina Desus bo podprla predlog priporočila, ki je bil na seji matičnega delovnega telesa nekoliko modificiran, vseeno pa z njim Državni zbor priporoča Vlada, da se v proračunu zagotovijo sredstva za izvajanje 10. in 11. člena Zakona o Triglavskem narodnem parku. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na splošno razpravo poslank in poslancev o predlogu priporočila. Najprej ima po tradiciji besedo predstavnica predlagateljev, mag. Alenka Bratušek.
Najlepša hvala. Je kar malo zaskrbljujoče, da se v Državnem zboru pogovarjamo o tem, da je zakone treba spoštovati. Na nek način s tem priznamo od Vlade do koalicije in opozicije, da Vlada pač tega zakona ne spoštuje. Ne samo ta, tudi prejšnje. In navedbe državne sekretarke, da se od tega 10. in 11. člena večinoma izvaja določba ta in ta in deloma se izvaja določba o sofinanciranju investicij [[…]]Zakaj potem zakone sprejemamo? Ni to enako kot denar za javni zavod, tega brez dvoma Vlada ves čas zagotavlja, to sploh ni bila dilema. Dilema je ta, da občinam državni proračun, država ne vrne tistega, kar jim gre. V zakonu eksplicitno zelo natančno piše, da imajo pravico do 80 % sofinanciranja. Če dobijo 10 točk več zato, da se lahko na razpis prijavijo, je to še daleč od rezultata za sofinanciranje oziroma od denarja in roko na srce, vsi trije župani, ki so bili na odboru, so jasno povedali, da temu ni tako in da od tistih razpisov občinam ostane bore malo. Potem je bilo rečeno, da je dobro sodelovanje Javnega zavoda TNP z lokalnimi skupnostmi. Tudi tukaj smo na odboru lahko slišali, da to sodelovanje ni tako dobro. In kot sem povedala že uvodoma, res je žalostno, da se pogovarjamo o tem in na nek način Vladi nalagamo, da mora spoštovati zakon, kar pomeni, da mora zagotoviti denar. Kolegice in kolegi, sicer nas je danes ob tej pozni uri tukaj zelo malo, ampak za Gorenjsko in za občine znotraj Triglavskega narodnega parka je to več kot pomembna tema, še posebej za ljudi, ki smo jim z zakonom na nek način otežili življenje v tem parku. Še enkrat, prav je, da za edini narodni ali nacionalni park skrbimo in prispevamo vsi, ne samo občanke in občani v občinah, ki spadajo v Triglavski narodni park. Na odboru smo več kot tri ure razpravljali otej problematiki. S strani županov je bilo izpostavljenih več dilem, tudi danes sem v uvodu pravzaprav vsaj še dva konkretna problema izpostavila, eno je sedež – zakaj se sedež Javnega zavoda TNP ne preseli kljub sklepu Državnega zbora? In zakaj se ne uredi problem kolesarskih poti? To ne bi stalo ne vem koliko. Tudi odgovorili niste na te dileme. Tudi na odboru je bilo povedano, da naj bi se več deset milijonov zagotavljalo za to območje, samo konkretno za kaj nismo dobili odgovora. Če ministrstvo za šolstvo izplača plače učiteljem v osnovnih šolah v občinah, ki ležijo znotraj Triglavskega narodnega parka, tega verjetno ne morete šteti kot sofinanciranje Triglavskega narodnega parka. In verjetno je še nekaj takšnih stvari. Glede na povedano oziroma glede na predstavitev stališč poslanskih skupin bo ta predlog tudi danes dobil podporo, jaz pa upam in si želim, da Ministrstvo za okolje in prostor in Vlada sliši, na koncu bo videla tudi zapisano, kaj ji Državni zbor nalaga, in da se tudi ta določba v zakonu izvaja v celoti. Kolikor vem, predsednik, pravnik ste, mi lahko tudi malo pomagate, verjetno je zakon treba upoštevati v celoti, ne samo deloma, kjer nam paše, in kjer nam ne paše, ga pač ne. Če je temu tako, potem tudi ljudem povejmo, da lahko zakone spoštujejo samo tam, kjer mislijo, da jih je treba. In če se jim mudi, pač lahko peljejo čez rdečo luč – pa seveda tega ne morejo. Ampak odgovor Vlade danes je šel približno v tej smeri, tako da, državna sekretarka, jaz bi vseeno želela slišati odgovore na vprašanja: Kaj je s kolesarskimi potmi, zakaj se to ne uredi? Kaj je s sedežem javnega zavoda, zakaj se to ne uredi? Kaj je z direktorjem tega javnega zavoda, zakaj mu nezakonito podaljšujete vedejevstvo in končno ne speljete tega postopka tako, kot bi bilo treba?
Najprej ima besedo državna sekretarka na Ministrstvu za okolje in prostor gospa Lidija Stebernak.
Hvala za besedo. Glede sofinanciranja Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport seveda nismo govorili o plačah učiteljev. Te se urejajo na popolnoma drugačni podlagi. Načrt upravljanja Triglavskega narodnega parka predvideva s strani Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport sofinanciranje šolskih prevozov iz odmaknjenih in gorskih vasi, kamor seveda to spada. In pa hkrati sistemske spremembe normativov na področju mreže šol in vrtcev ter določanje glavarine, se pravi znižanje normativov pri kombiniranih oddelkih v osnovnih šolah znotraj Triglavskega narodnega parka. Glede imenovanja direktorja. Že zadnjič sem tudi na odboru povedala, da je postopek izbire direktorja pri koncu, razpis je bil končan, izmed tistih prijav, kjer so kandidati izpolnjevali pogoje, se sedaj opravljajo še zadnji razgovori s prijavljenimi kandidati in v najkrajšem možnem času bo direktor tudi izbran. Glede sedeža znotraj Triglavskega narodnega parka vam trenutno odgovora ne morem dati, si bo pa ministrstvo prizadevalo, da se seveda sedež uredi v skladu s sprejetim sklepom Državnega zbora. Toliko na kratko.
Besedo ima predstavnica predlagatelja mag. Alenka Bratušek.
Hvala za te odgovore, ampak to, povezano z direktorjem javnega zavoda, spoštovana državna sekretarka, mislim, da poslušamo že dve leti. Vedno več poslanskih vprašanj so postavili kolegi in vedno je odgovor, da je razpis zaključen, naj bo mesec nazaj, naj bo leto nazaj, naj bosta dve leti nazaj. Neodgovorno je, da v treh letih mandata te vlade ne uspete poiskati direktorja s polnimi pooblastili in polnim mandatom. Razloge lahko beremo v medijih, glavni je ta, da pač želite na to mesto stiščati človeka, ki očitno – jaz ga ne poznam in mu ne želim delati krivice, ampak očitno – tega ni sposoben, in zato ponavljate in ponavljate in ponavljate, on je pa že več kot dve leti vršilec dolžnosti, ne more pa se pririniti do direktorja javnega zavoda. Šolske prevoze financiramo tako ali tako. To stlačiti pod Zakon o Triglavskem narodnem parku in da je to nek velik dosežek, mislim, da ni najbolj korektno. Ja, prav je, lepo je, da jih sfinanciramo, ker so tam res otroci kar konkretno oddaljeni od šol, ampak mi govorimo o investicijah. Mi govorimo o tistem, kar občine investirajo. To zakon zahteva, da mora državni proračun vrniti. Našteli ste vsega skupaj za 64 milijonov, že na odboru so se župani na nek način držali za glavo, da bi bili zelo veseli, če teh 64 milijonov evrov res prinesete v Triglavski narodni park. Oni govorijo o bistveno manjših zneskih, konkretno je župan Občine Bohinj pokazal, da so v letih, odkar velja zakon, imeli projektov za, mislim da, 16 in nekaj milijonov. 80 % od tega ne bo pobralo nikogar, tudi fiskalno pravilo in fiskalni okvir in vse ostalo ne bodo pod vprašajem. Če zakon veleva tako, kot veleva, oziroma piše tako, kot piše v zakonu, potem je to treba spoštovati. Če tega ne mislite, je pa treba predlagati spremembo zakona. Ampak verjetno bo tudi odnos tako lokalnih skupnosti kot ljudi do te spremembe bistveno drugačen, tako da še enkrat apeliram, ne iščimo razlogov, zakaj se to ne da, zakaj občine tega ne rabijo, ampak se potrudimo poiskati ta denar, iti lokalnim skupnostim naproti, ker konec koncev je izgled tega parka, ki ga vsi občudujemo, odvisen predvsem od njih in dajmo jim pri tem pomagati. Pomagati pa tako, da upoštevamo zakon. Saj po mojem ljudje, ki poslušajo, da se v Državnem zboru pogovarjamo o tem, da je treba spoštovati zakon, sploh ne morejo verjeti, da se to lahko dogaja. Če zakon sprejmeš, velja, ga je treba spoštovati – mi, vi, vsi v tej državi. Tako bi moralo biti in upam, da vam bo ta apel in to priporočilo, ki, kot kaže, sem vesela, ga bomo sprejeli, dal signal, da je to treba narediti.
Besedo ima gospod Marko Ferluga, pripravita naj se gospod Ljubo Žnidar in gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo. Dober večer! Tudi jaz pozdravljam tole debato o Triglavskem narodnem parku. Imam to srečo, da imam poslansko pisarno v Kobaridu, in tudi z županom Bovca in Tolmina smo govorili o tej problematiki. Vsi se nekako nad tem zakonom pritožujejo. Vsi govorijo, da papir, zakon, prenese vse, vendar realnega življenja ne more ta zakonodaja okviriti. Za kaj gre? Mislim, da smo tukaj spet postali bolj papeški od papeža, po eni strani želimo varovati naravo in vso naravno dediščino s tem zakonom o parku, po drugi strani pa ne damo tolikšne možnosti, da bi lokalno prebivalstvo, prebivalstvo, ki je vpeto v ta ogromni prostor, lahko zaživelo. Zelo zanimivo je, da je pri nas ogromen napor pripeljati vodo, pa ne samo za smučišča, tudi za normalno vodo pripeljati, takih problemov recimo v Franciji, Švici ali Avstriji nimajo. Tam so ogromni kompleksi s komunalnim postrojenjem, pri nas pa je vse to en velik napor. Druga zadeva, ki je vedno eno veliko vprašanje v zvezi z javnim zavodom, koliko se dejansko ta javni zavod trudi na samem tržišču pridobivati določena sredstva ali konkurirati na evropskem trgu. Pri vladnem pojasnilu sem našel, da sicer izvaja kar nekaj teh projektov, dejansko pa jaz mislim, da moramo postaviti vse te institucije na trg in se morajo tržno obnašati in ne samo zahtevati od države nekega denarja. Tu imamo kopico omejitev, s tem da po drugi strani pa spet ne omogočamo neke možnosti razvoja teh občin z enim enormnim potencialom, ki ga imamo v tem gorskem turizmu, pa da ne naštevamo tega – plezanje, pohodništvo, kolesarstvo, gorništvo in tako dalje. Tukaj imamo zaustavljene projekte, recimo če govorimo o projektu Vogel, nikakor se ne more širiti, ker je to omejeno. Kanin se ne more širiti, ker je pač to zakonsko omejeno. Da ne govorimo o Kobli, ko so se izgubile vse možnosti nadaljevanja sploh delovanja, okej, tudi zaradi nekih parcialnih interesov. Nikakor se ne more vklopiti tale zadeva, poleg tega so pa tudi še naravovarstveniki, ki dodajo svoj del te zgodbe. In potem spet obtičimo na nekem stanju, ki je tipično pri nas v Sloveniji, se pravi v stanju, ko bi želeli neke korake naprej narediti, ampak raje ne, ker, tri pikice, ne vemo zakaj. Konstantno imamo te probleme, ko nikakor nočemo narediti koraka v prihodnost, ampak se rajši samoomejujemo in potem ostanemo na enem mestu in rečemo, ja, Švicarji imajo to, Avstrijci imajo to, Francozi itak imajo, pri nas pa ne moremo oziroma se nam ne izplača, ne smemo, ne vemo. Tukaj jaz računam ne samo na ministrstvo, ampak na lokalne oblasti pa tudi na sam javni zavod, da začnejo tvorno razmišljati, kako bi se lahko pa na tem varovanem območju pod nadzorom – da ne boste rekli, da ne povem tega, pod nadzorom in neko kontrolo, se pravi, da ne bomo v Alpah gradili istrske hiše, ampak da se pod kontrolo – omogočale graditve določenih objektov, ki lahko pomagajo pri trajnostnem razvoju turizma, da ne bomo rekli nekem masovnem, ker to ne pride v poštev, to je vsem jasno, ampak da omogočimo ta razvoj. In če bomo začeli gledati proaktivno, zelo široko, imamo možnost, da resnično tole državo speljemo na prava pota. Mislim, da je turizem v kateremkoli segmentu, lahko konkretno govorimo zdaj o tem gorskem turizmu, naravnem turizmu, da ne govorimo tu še o lovstvu in vsem ostalem, kar tukaj pride zraven – imamo enormen potencial. Ampak ne, mi se rajši omejimo in potem stopicamo na mestu in se sprašujemo, zakaj so ostali boljši, mi pa ne moremo naprej. Mislim, da velja razmisliti o teh predlogih in pogledati en korak naprej in mogoče dodelati zakonodajo, se pravi konkretno zakonodajo o Triglavskem narodnem parku, in tudi začeti gledati malo širše, malo bolj tržno usmerjeno, da imamo potem res neko vizijo, kako zadeve izpeljati. Ne samo to, kje je sedež, ne samo to, kakšen bo direktor, ampak da je ta direktor z neko vizijo, da pride pripravljen in da točno ve, kaj hoče. Ne pisati zakonov in financiranja tako, da imamo figo v žepu, ampak tako, da imajo potem tudi ta javni zavod in vsi ostali, ki so vezani na to, dejansko možnost črpati ta sredstva. Velja razmisliti. Hvala.
Besedo ima gospod Ljubo Žnidar, pripravita naj se gospa Marjana Kotnik Poropat in gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Štirinajst dni nazaj je Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke predstavila številke o stanju zakonodaje v Republiki Sloveniji. V Sloveniji imamo malo manj kot tisoč zakonov in nekaj več kot 19 tisoč podzakonskih aktov. Skratka, to je tisto orodje, ki dejansko, da ne rečem, z nekim birokratskim vozlom duši državljane, duši gospodarstvo, duši razvoj naše države. Zakon o Triglavskem narodnem parku je zelo jasen in evidenten primer, kjer lahko iz prakse vidimo, imamo zakon, ki se ne sprovaja, ni koristen, skratka imamo nekaj, kar samo otežuje, omejuje, od zakona pa praktično ni koristi. Oziroma zakon se res sprovaja v tistem delu, kjer se izvajajo prepovedi, represija in določa vse tisto, kaj se ne sme in kaj vse je prepovedano, v tistem delu, ki pa bi moral dajati spodbude za razvoj lokalnega okolja, turizma, tudi poslovne dejavnosti na tem območju ne glede na to, da je zavarovano, pa se zakona ne upošteva. Moram reči, da se prav čudim županom teh občin, da dejansko ne tožijo države. V zakonu imajo vso zakonsko podlago, če bi bil jaz župan, takoj seštejem vse investicije in vse tiste ovire, ki jih zakon nalaga in prepoveduje, in po drugi strani upravičeno nalaga spodbude, sofinanciranje tem lokalnim skupnostim. Županom se prav čudim, da ne tožijo države. V zakonu imajo vso pravno zakonsko osnovo. In seveda se potem postavlja vprašanje, zakaj se ne imenuje direktorja pa naj direktor vizijo postavi. Popolnoma jasno je, zakaj se ne postavi direktorja. Že štiri leta je ta zavod brez direktorja. Namenoma se ga ne postavi zaradi tega, ker direktor je odgovorna oseba, on odgovarja, ali se zakon sprovaja ali se ne sprovaja. Ker je direktor odgovorna oseba. In potem se ne bi mogle dogajati takšne stvari, ker direktor bi se zavedal odgovornosti. Upam, da se zavedajo odgovornosti tisti, ki so se prijavili na ta razpis za direktorja, ali bodo lahko sprovajali zakon ali ga ne bodo mogli. Tega se morajo jasno zavedati. In to je dejansko vse postavljeno namenoma. Nekaj preko 60 uradnikov pa prepoveduje, omejuje in tako naprej in ovirajo razvoj v lokalnem okolju. Jaz bi rekel tudi do takšnih nesmiselnih skrajnosti, kot so jih predstavili župani. Cesta na Mangart, udor na cesti na Mangart se ne sme sanirati z mangartskim kamnom. Potem so svetovali županu iz Kranjske Gore, da naj zminira vrh hriba, da ne bo v tistem območju zaščite, da potem bodo pa lahko gradili v tistem delu. Ali smo neumni?! S kakšnimi predlogi prihajamo, s kakšnimi omejitvami se ubadamo! Z vsem spoštovanjem, da gre za omejeno območje Triglavskega narodnega parka, ampak to so primeri iz prakse, ki, ne vem [[…]]Jaz bi seveda najprej absolutno ukinil ta zakon, napisal popolnoma nov zakon pa najprej postavil direktorja in potem si direktor izbere 18 antibirokratov, ki bodo dosledno sprovajali nov operativni in koristen zakon za to lokalno okolje. Kajti po tej poti, s takšnimi zakoni, ki jih imamo, seveda ne bomo daleč prišli in so v škodo. Takšni zakoni so v škodo. Zakon o Triglavskem narodnem parku je v škodo. Pa ne mi zdaj zagotavljati, kako z represijo varujete eno prehojeno pot, pa da kolo niti približno ne sme priti kam blizu tja zraven. Primeri v naših sosedah, zelo alpskih ali pa da ne rečem še veliko bolj alpskih deželah, v Avstriji in Italiji. Pojdite, poglejte, vzemite si primere. Tudi tam imajo zakonodajo, imajo prepovedi, ampak imajo možnosti. Njihova zakonodaja ponudi možnost razvoja, razvoja turizma in skratka preživetja tistim delom prebivalstva, ki živijo v tistih predelih. Tega pa naša zakonodaja ne nudi. Ne nudi možnosti, ampak samo represijo in prepovedi. V turizmu bi lahko v Sloveniji zaslužili najmanj 200 % več, kot sedaj zaslužimo, če bi imeli v Sloveniji sprejemljivo zakonodajo. Pa ne govorim tu samo o Zakonu o Triglavskem narodnem parku. Govorim na splošno o vsej zakonodaji, ki omejuje turizem. V turizmu se da zelo veliko zaslužiti. In to s takšno zakonodajo v Sloveniji, da ne rečem, namenoma zaviramo. Ali pa smo res toliko, da tega ne spregledamo in da tega ne znamo urediti, da bi od turizma lahko Slovenija bolje zaživela in bolje zacvetela. Verjamem, da bodo ta priporočila sprejeta. Ne nadejam se veliko od teh priporočil. Tudi te obljube državne sekretarke, da je razpis za direktorja že narejen in tako naprej – ampak direktor zakona ne bo mogel sprovajati, ker se država ne drži reda, ker država sama ne spoštuje zakona in je takšen zakon neproduktiven. Dajte pripraviti nov predlog, ki bo lokalnemu okolju in državi in Triglavskemu narodnemu parku v korist. To dajte narediti. Hvala.
Besedo ima predstavnica predlagatelja mag. Alenka Bratušek.
Ne bom tukaj apelirala ali pa rekla, da si želim, da se ta zakon ukine. Mislim, da je prav, da ga imamo, ampak da je prav, da ga država tudi izvaja, ne da ta zakon velja samo za ljudi. Bom rekla, na nek način je celo zaskrbljujoče, da si tudi ljudje, ki tam živijo – če njih vprašate, če ta zakon damo na referendum v občinah, za katere velja, tega zakona ne bo več. Kaj bo potem s Triglavskim narodnim parkom? Zato je naša skupna odgovornost, da – ja, potrebne so omejitve, če želimo Triglavski narodni park ohraniti, če želimo naravo ohraniti takšno, če želimo okolje ohraniti takšno, ampak potem dajmo ljudem tisto, kar jim po zakonu gre. Kolega Ferluga je rekel, da si želi direktorja z vizijo. To si verjetno želi vsak. Jaz bi si zdaj najprej želela vsaj direktorja, ampak ne z vizijo pa ne brez vizije ga v več kot dveh letih niste sposobni poiskati, in to je zelo zelo slabo. Želim si, da ne bomo čez pol leta spet sedeli na poslanskih vprašanjih pa bo odgovor državne sekretarke ali pa ministrice enak: razpis je končan, samo še dva dni pa bo direktor imenovan. Vmes pa mineta dve leti in pol. Če bomo šli po takšni poti naprej, da res država ne bo oddelala tistega, kar mora, verjemite, da se bodo ljudje in pa predvsem župani postavili po robu. Kolega Žnidar, ja, župani razmišljajo o tožbi, ampak vlečejo, vlečejo, ker verjamejo, da se je z državo bolje dogovoriti, kot pa iti v tožbo, ta je draga, dolgo traja. Na koncu verjamem, bodo občine dobile, to je dejstvo, ker v zakonu eksplicitno piše, da jim pripada. Mi pa, kot da se [[…]]Ne vem. Ne vem, preprosto ne vem, zakaj je takšen problem zagotoviti teh nekaj milijonov za to, da občinam in predvsem ljudem, ki tam živijo polni omejitev [[…]]Težko je s temi omejitvami živeti, oni so se na nek način sprijaznili, jih spoštujejo, ker jim konec koncev drugega ne preostane, ker tako veleva zakon, ampak potem naj zakon velja tudi za državo.
Postopkovno, mag. Matej Tonin.
Predsednik, če pogledam po dvorani, vidim, da je udeležba na današnji seji, ko gre ponovno za opozicijske zakone, precej slaba. Glede na to, da smo predlagatelji tega akta, veste, kaj to pomeni, če bi bil nesramen. Jaz bi zdaj lahko predlagal, da se zaradi tega, ker očitno večjega dela koalicije ta zgodba ne zanima, ta točka, ki smo jo mi predlagali, obravnava na eni izmed prihodnjih sej, in ker smo predlagatelji te točke, vi morate dati to na glasovanje. S tem bi ponovno spravili, mislim da, veliko večino poslancev v težave. Tega danes ne bom naredil, ampak danes sem opozoril. Naslednjič, ko bodo koalicijski poslanci še naprej tako bojkotirali opozicijske razprave, bomo pač morali te vaje, ki smo jih do zdaj že ponavljali, še enkrat ponoviti. In vas prosim, predsednik, če lahko koalicijske poslance opozorite na to, da nekoliko bolj spoštujejo opozicijske razprave.
Ne bi zapenjal na tej točki, prav? Postopkovno, gospod Igor Zorčič.
Spoštovani predsednik, predlagam, da ne dovolite takšnih intervencij. Tu je več kot očitno, da ne gre za nobeno nasprotovanje opozicijskim zakonom, prvič zaradi tega, ker nimamo zakona ta trenutek na dnevnem redu, drugič zato, ker se mi zdi, da manjka več članov opozicije kot koalicije. In če kdo danes ni poslušal predstavitve stališč, je bilo več kot jasno, da tako opozicijske kot koalicijske stranke podpiramo predlog priporočila, ki je na mizi. Hvala lepa.
Mislim, da je dobro, da nadaljujemo. Besedo ima gospa Marjana Kotnik Poropat, pripravita naj se gospoda Jožef Horvat in Bojan Podkrajšek, potem pa preidemo že v sklepno fazo.
Hvala za besedo. Spoštovane in spoštovani! En kratek komentar bi še jaz dala k temu priporočilu. Pa bi rekla takole, da je bil leta 1981 sprejet Zakon o Triglavskem narodnem parku, ki je določil območje edinega narodnega parka v Sloveniji, ki je pravzaprav res pravi slovenski biser. Zakon določa posebni režim, ki omejuje tam živeče prebivalstvo in predpisuje znotraj Triglavskega narodnega parka poseben režim varovanja narave. Ta režim seveda omejuje in prepoveduje določene posege v prostor, to pa seveda sproža trenje znotrajživečih prebivalcev, ker so različni interesi, in to je problem. V Triglavskem narodnem parku v zadnjem obdobju Občina Bohinj in prebivalci tega območja intenzivno opozarjajo na nevzdržnost sobivanja v Triglavskem narodnem parku, tudi zaradi uskladitve slovenske okoljevarstvene zakonodaje z evropsko zakonodajo. Številne pobude izpostavljajo težavnost bivanja znotraj Triglavskega narodnega parka, pojavljata se nejevolja in zavračanje varovanja območja. Občina Bohinj opozarja na to, da se sooča z določbami zakona, ki jo omejujejo pri opravljanju zakonskih nalog, prebivalce pa pri vsakdanjem življenju, hkrati pa opozarja tudi na to, da država ne izvaja zakona, predvsem ne 10. in 11. člena Zakona o Triglavskem narodnem parku. Navaja tudi, da je leta 2010 naprej izvedla 60 projektov, ki pa jih Republika Slovenija ni sofinancirala na način, kot je to določeno z zakonom. To so bili različni projekti, naj jih na hitro naštejem: vzdrževanje gozdnih stez, kolesarske poti, urejanje drugih poti, tudi poti okoli jezera, ukrepi, namenjeni ohranitvi in razvoju kmetijstva in podeželja, urejanje komunalne infrastrukture in drugo. Na kratko bi se dotaknila še Uredbe o Načrtu upravljanja Triglavskega narodnega parka za obdobje od 2016 do 2025, ki je bil sprejet v letu 2016. Ta načrt zagotavlja celovitost sistemskih rešitev, pomeni obvezo vseh resorjev, da upoštevajo v Zakonu o Triglavskem narodnem parku postavljene cilje, to je varovanje okolja in narave ter podpora lokalnemu razvoju. Za vsako nalogo iz Načrta upravljanja Triglavskega narodnega parka so določene potrebne aktivnosti, nosilci in sodelujoči deležniki. Izvajanje Zakona o Triglavskem narodnem parku pa seveda presega okvir Ministrstva za okolje in prostor, zato načrt upravljanja določa tudi naloge in aktivnosti, ki sodijo v pristojnost drugih ministrstev. Bistveni problem, ki ga vidijo župani območij znotraj Triglavskega narodnega parka, je to, da država ne izvaja določil 11. člena, to je sofinanciranje projektov, da se pa na drugi strani obveznosti občin in občanov, ki so znotraj Triglavskega narodnega parka, niso zmanjšale. To je seveda problem. Ministrstvo za okolje in prostor je povedalo, da so občine prejele določena sredstva, ki so vezana na ohranjanje narave in pa za druge namene. Tudi gospa Stebernak, državna sekretarka, je danes zagotovila, da se izvajajo vse aktivnosti, ki so potrebne za varovanje narave in spomenikov, ki so v Triglavskem narodnem parku, in da se ministrstvo trudi, da bi te stvari stekle. Na odboru smo [[izklop mikrofona]]
Najprej ima besedo predstavnik predlagateljev gospod Zvonko Lah.
Hvala lepa, predsednik. Predlagatelje nas veseli, da tudi koalicija podpira priporočila, kot je prej povedal tudi predstavnik največje koalicijske stranke. Je pa to seveda odvisno od Vlade, ni to stvar samo Ministrstva za okolje in prostor, bolj Vlade kot celote, ker mora po tem zakonu zagotoviti tudi sredstva. Sigurno sobivanje v nacionalnem parku ni lahko. Cel kup je omejitev, ki se jih morajo prebivalci zavedati in jih tudi upoštevati. Po drugi strani pa zavez, ki jih je Vlada oziroma država dala s tem zakonom, država ne izvršuje in so občine prepuščene strogi kontroli države in svojim financam, svojim proračunom. Župan Bohinja je lepo povedal, da so že investirali 16 milijonov sami za infrastrukturo, ki bi jo morala sofinancirati država do 80 % investicije, pa od tega ni bilo nič. Seveda se občani pritožujejo in napovedal je, da če bo šlo tako naprej, se bodo poslužili državljanske nepokorščine, tega pa si verjetno ne želimo. Po drugi strani pa, če imamo lep narodni park, ki ga obiskujejo turisti, od turizma država dobi določen denar, zato bi že po tej strani država morala zagotoviti sredstva za investicije, o katerih bi se skupaj dogovorili, pa ni nič od tega. Veseli smo te podpore na odboru in verjetno tudi tukaj v Državnem zboru, da bodo ta priporočila dana, ampak bojim se, da s figo v žepu. Tudi če se v naslednjem proračunu zagotovijo neka sredstva, bodo že pred polletjem volitve, če ne že prej. Pri nas imamo enega obrtnika, ki je rekel, obljubiš stranki, da prideš, pa si prost. V tem smislu je lahko tudi ta obljuba, ker je izvajanje proračuna, verjetno tudi če bo za leto 2018 v rebalansu, ker denar bo šele v času naslednje vlade, če sploh bo kaj. Po drugi strani pa imajo tudi župani volitve naslednje leto v jeseni in bi bilo nujno, če že želite kaj, da se to čim prej sprejme, v kakšnem rebalansu mogoče že letos, in da se čim prej pristopi k izvedbi določenih projektov. Drugače je škoda, da se o tem pogovarjamo. Upam, da ko je kolega Zorčič omenjal, da je to odvisno od Vlade, ni tiščal fige v žepu, ker po časovnici lahko Vlada, mislim da, začne že kar kmalu vse obljubljati – saj ne bo treba izvesti, saj se bomo prej zamenjali pa kakor bo, bo. Ob neki priliki, ko sem kandidiral za poslanca, nas je kandidate vseeno dobil, je hotel iztisniti, od nas iztržiti neke obljube, kaj bomo vse naredili, ko bomo izvoljeni. Pa je šel kar po vrsti, je rekel: »Boš, boš, boš?« Vsi so rekli: »Ja, ja, ja.« Pride do mene, sem pa rekel, veste kaj, vi lahko obljubljate, ker ne boste izvoljeni. In tako je tudi bilo. Jaz pa nisem obljubljal in sem bil izvoljen. Upam, da se Vlada tega ne drži, da lahko obljubi vse, potem bomo pa videli. Upam, da ste resno mislili in da takoj, ko bodo priporočila tukaj sprejeta, tisti na Ministrstvu za okolje in prostor in na Ministrstvu za infrastrukturo, ker se najbolj teh dveh ministrstev tiče, zraven povabijo še Ministrstvo za finance in se dogovorijo, kakšen bo mošnjiček, koliko bomo dali in kdaj bomo dali. Ne v načrt razvojnih programov dati po letu 2019, tako kot je navada, ko imamo tam nabor ne vem koliko milijard za projekte, take in drugačne. Mi, ki smo bili župani, vemo kako se to dela, pa tudi vlada se je že naučila, kot vidimo, iz proračuna in načrta razvojnih programov. Zaenkrat pa upajmo, da tokrat bo drugače, da nam ne bo zopet treba kakšen mesec, dva pred volitvami sklicevati odbore, poklicati vse župane pa še koga zraven, ker boste rekli, ja, to je pa zaradi volitev, to je volilna kampanja, zdaj izsiljujete. Govorimo pravočasno, tako da imate čas, da se lahko organizirate in še kaj naredite po tem zakonu.
Besedo ima gospod Jožef Horvat, pripravi se naj gospod Bojan Podkrajšek, potem pa prehajamo v sklepni del splošne razprave.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovana državna sekretarka, spoštovani kolegice in kolegi! Vesel sem, da se tudi ta večer zaključuje v pozitivnem vzdušju tako kot včerajšnji. Res pa je, da govorimo samo o priporočilih, ki sta jih predstavila kolegica Alenka Bratušek in kolega Zvonko Lah. Ampak tukaj je kolega Zvonko realist in je predstavil ključne pomisleke, ki nas lahko navajajo k razmišljanju, da bodo ta priporočila zgolj mrtva črka na papirju. Gospe in gospodje, ko pride nekdo iz panonskih ravnic v Triglavski narodni park, veste, to jemlje nekako, kot da je prišel v nek posvečen kraj, Triglavski narodni park, to ni kar tako, ima svoj zakon, ima svoje zelo dobre zgodbe, ima pa tudi zelo slabe zgodbe. Ker mi Prekmurci skupaj držimo, kot se reče, bom tukaj na kratko predstavil zgodbo, tisto žalostno zgodbo, na katero ne more biti ponosna prav nobena slovenska vlada v zadnjih 25 letih. Na zgodbo najbolj znanega slovenskega brezdomca. Ime mu je Darko, piše se Kuzmič. 30 let je bil skrbnik neke lesene hiške v narodnem parku ob Bohinjskem jezeru, v to hiško vlagal vse svoje prihranke, nikoli ni bil lastnik te hiške. Nikoli ni bil lastnik te hiške. Človek širokogrudnega srca, ki je gostil politike leve pa tudi desne politične provenience, danes ga nihče ne pozna. Danes je brezdomec, hiško so mu porušili, ga dobesedno s policijo vrgli na cesto. Pričakovali so, da bo postal kriminalec in da ga bodo zaradi tega lahko morda spravili za zapahe, ampak je ostal poštenjak, ostal je dobričina. Ostala je tudi zelo žalostna zgodba. Edino, kar je tu pozitivno, je to, kolikor mi je pač pravil, da ga je občina, kjer je živel, sprejela v stanovanje, ki pa, izgleda da, kolikor mi je pravil, pozimi niti ni ogrevano, in pozimi tam ne more živeti. Največja bolečina je ta, da ga nihče od zelo znanih politikov – danes ne bomo o imenih in priimkih, tudi o imenih in priimkih zelo znanih politikov iz aktualne sestave, predvsem vlade, ne bom o tem govoril in tudi Darko Kuzmič še vedno molči o imenih in priimkih, in to vse od novembra 2013. Verjetno bo enkrat spregovoril, jaz ga ne bom nagovarjal. Kar me pa zelo boli, je pa naš sistem, ker so mu hišo, dom so mu zrušili, kjer je živel 30 let, ga barval, vanj vlagal, gostil politike, ponavljam, gostil politike, eminentne slovenske politike. Zdaj ga je ta sistem, ne bom govoril o nobeni vladi, ponavljam, ta sistem ga je naredil za brezdomca. In nihče ga ne pozna, nihče mu noče pomagati. Ne boste verjeli, da se v tej državi lahko zgodi, da je Darko Kuzmič dobil odločbo in položnico za 18 tisoč evrov, nekaj manj, 18 tisoč evrov za stroške rušenja te hiše, da je baje črna gradnja. Pa ni bil lastnik. Ali si to lahko kdo predstavlja? In seveda, če ti ne plačaš neke položnice v določenem roku pride – kdo? Pride gospod rubež in ti rubi. Njegovo premoženje je sestavljeno iz starega avtomobila, ki naj bi bil vreden 500 evrov, in iz socialne denarne pomoči. Saj veste, kakšna je. To so zgodbe v Republiki Slovenije leta gospodovega 2017. In nihče mu ne more pomagati. In nihče mu noče pomagati. Vsi se ga otepajo, kot da je gobavec. In to se je zgodilo v Triglavskem narodnem parku. Nekdo ga je naredil, sistem ga je naredil za brezdomca. Upam, gospe in gospodje, da bodo tudi ta priporočila onemogočila, da bi se ta zgodba še kdaj ponovila. A njemu je sistem uničil življenje. Hvala lepa.
[[oglašanje dvorane]] Ne delitev časa. Sprašujem v bistvu, ali dokončamo to razpravo ali jo končamo na tej točki. 3 minute še imamo. [[oglašanje iz dvorane]] Potem bomo sklepni del naredili jutri, to je dejstvo. Besedo ima gospod Bojan Podkrajšek.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, hvala za besedo, še enkrat. Državna sekretarka, kolegice in kolegi! Kot je že moj kolega povedal 20 minut nazaj, smo manj kot 14 dni nazaj govorili o administrativnih težavah v Republiki Sloveniji. Naj še enkrat ponovim, ker se seveda ta podatek tudi navezuje na točko, o kateri govorimo. Imamo slabih tisoč zakonov pa slabih 19 tisoč podzakonskih aktov v Republiki Sloveniji. Sedaj ko smo ves popoldan imeli razpravo na to temo, so se eni strinjali s Slovensko demokratsko stranko, da je to ovira, mnogi pa tudi ne. Danes na predlog dveh predlagateljev govorimo o priporočilu, da bi se izvajal nek zakon. Še enkrat ponavljam, govorimo o priporočilu, da se izvaja Zakon o Triglavskem narodnem parku. Ko smo razpravo poslušali na Odboru za infrastrukturo, okolje in prostor, so trije župani, župani Tolmina, Kranjske Gore in Bohinja, jasno povedali vsem poslancem in poslankam, kje tiči zajec, kje so problemi s tem zakonom že veliko let. Povedali so veliko primerov, ki jih nobena kmečka pamet ne zdrži. Skozi današnjo razpravo ugotavljamo, da se sam zakon ne izvaja, da ta zavod nima vodstva in da je venomer težava, ali bo sedež tega zavoda v največji občini, kjer je Triglavski narodni park, biser tega dela Slovenije, ali bo kje v Ljubljani. Sam ne prihajam s tistega konca pa me tudi seveda zanima pa še koga povprašam, zakaj ni vodstva. Pa znajo povedati, da so kadrovske težave in da ni možno uskladiti, kdo bo vodil ta zavod, ki zaposluje, mislim da, med 50 in 60 ljudi. Jaz bom prav gotovo ta priporočila podprl z velikim veseljem, imam pa seveda bojazen, ker od teh priporočil verjetno ne bo veliko haska, rečemo na štajerskem. Moj predlog bi bil, kolega Žnidar je že to predlagal, da če zakon ne funkcionira oziroma ni uporaben, ga je treba ukiniti ali pripraviti novega, sedež podjetja nemudoma locirati tja, kot je bil tudi predlog, v največjo občino Triglavskega narodnega parka, seveda pa postaviti direktorja, ki bo tam imel sedež in bo v neposredni bližini županov, ki vodijo te občine. In sem trdno prepričan, da če bomo to storili preden bo razpis, bo za to delovno mesto veliko manj kandidatov pa tudi ne bo kadrovskih težav znotraj koalicije. Ker ko bo to podjetje s sedežem v občini, v neposredni bližini županov, bodo verjetno morali vsak dan polagati račune. Ko pa se takšen zavod, ki ga ustanovi država, vodi na daljavo, brez kakršnekoli odgovornosti, je pa efekt takšen, kot so ga predstavili vsi trije župani, in je efekt, o katerem se danes pogovarjamo. Hvala lepa.
Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnica Vlade in predstavnica oziroma predstavnik predlagatelja. Želi besedo predstavnica Vlade? Ne. Besedo ima predstavnica predlagatelja mag. Alenka Bratušek.
Najlepša hvala. Mislim, da smo danes Vladi zelo enotno povedali, da pričakujemo, da bo našla denar za izvajanje Zakona o Triglavskem narodnem parku, in to za tisti del zakona, kjer piše zelo natančno, da lokalnim skupnostim pripada do 80 % sredstev za sofinanciranje. Tega denarja do danes v petih letih država ni uspela najti oziroma zagotoviti in ne gre za stotine milijonov. Tukaj gre za nekaj milijonov, nekaj več kot 10 milijonov evrov za vse investicije za nazaj. Vesela sem, da bo priporočilo sprejeto, še bolj vesela pa bom in pričakujem, da ne bo samo črka na papirju – to ni del priporočila, vas pa vseeno pozivam, mislim, da smo si bili tudi tukaj poslanke in poslanci enotni, da končno rešite problem vodstva tega zavoda. Hvala.
Besedo ima predstavnik predlagatelja gospod Zvonko Lah.
Tudi jaz upam, da bodo ta priporočila šla tudi v to smer, da ne bo treba samo denarja zagotoviti, ampak da se bodo Vlada na eni strani, občine na drugi strani skupaj dogovorile, kaj je nujno potrebno, da ta park živi v sobivanju, da bo pravo sobivanje, ne da bodo samo omejitve ali pretirane omejitve, kot imamo primere v nekih parkih, ki so lokalnega značaja, ko lastnik ne more razpolagati s svojim premoženjem, tako kot je stoletja razpolagal, in da ne bo narodni park izgovor za take primere rušitve, kot je prej kolega povedal. Da ne bo izgovorov, da pravna država deluje samo na revežih, na brezdomcih ali na brezposelnih, ampak da pravna država deluje za vse. Imamo kar en kup primerov, ko se je zavlačevalo pa po dolgih letih legaliziralo, čeprav bi se moralo takoj podreti. Naj pravna država deluje povsod, zato sem jaz opozarjal tudi na prostorsko zakonodajo. V sosednji Avstriji imajo zakonodajo, da je treba odstraniti nelegalno zgrajene objekte, če ne sodijo v tisti prostor, vendar v določenih primerih prepušča zakonodaja odločitev lokalni skupnosti, da se odloči, ali ja ali ne. Sorazmernost so v sosednji državi pripeljali tudi na lokalni nivo. Pri nas, če je sorazmernost, je na Ustavnem sodišču, drugače je ni, vsi zakoni se morajo izvršiti, pa tudi če je slabo, če je neumestno, nepotrebno, ampak pri nas se striktno drži in velja samo za nekatere, za vse pa ne. Prav bi bilo, da država že enkrat poskrbi, da se naredi red v prostoru, red pri gradnjah in nasploh pri razpolaganju z lastnino. Upam, da boste takrat, ko se boste usedli z občinami, tudi malo širše to problematiko zavzeli, sploh gospa državna sekretarka, ki je pristojna za te zadeve na Ministrstvu za okolje in prostor. Ne nekim bivšim visokim funkcionarjem, politikom gledati skozi prste, tam pa se nad revežem, dobrotnikom znašati in dokazovati državi, kako pravna država deluje. Tega mora biti enkrat konec, in ker ima država roko nad tem narodnim parkom, dajte tukaj, ker imate vse vzvode, narediti red, potem pa še drugje po Sloveniji. Saj imamo baje 300 tisoč takih objektov, ki so zgrajeni v neskladju s predpisi. Prav bi bilo, da to začnemo enkrat urejati v dobro vseh, da se tistim objektom, ki so zgrajeni in se ne bodo nikoli podrli in jih nima smisla odstraniti, dajo dovoljenja, da se lahko uporabljajo, da so lahko v funkciji, tiste, ki je pa nujno odstraniti, pa odstraniti za vse državljane, ne samo za tiste, ki spoštujejo zakonodajo. Pri nas na Dolenjskem boste verjetno vedeli, o čem govorim, so objekti zgrajeni na tujih zemljiščih, brez dokumentacije, pa nihče jim nič ne more. Tega mora biti enkrat konec in zakon mora veljati za vse, da ne bom jaz rekel, kot je enkrat en poslanec v Državnem zboru, da se na koncu še sklep sprejme, da zakon velja za vse. Hvala.
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Nihče. Zaključujem splošno razpravo o predlogu priporočila. Amandmaji k dopolnjenemu predlogu priporočila niso bili vloženi. Glasovanje o predlogu priporočila bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili jutri v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda ter tudi to sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri.