Dober dan, spoštovane kolegice in kolegi! Lep pozdrav tudi tistim, ki se nam bodo šele pridružili in prav k tistim bi se rad obrnil, da lahko pridejo iz preddverja v dvorano. Pričeli bomo sejo čez kakšen trenutek. Kolegice in kolegi, še enkrat vsem skupaj prijazen pozdrav. Začeli bomo 28. redno sejo državnega zbora. Sklical sem jo na podlagi prvega odstavka 57. člena poslovnika. Preden bomo določili dnevni red, pa bi vas obvestil, katere kolegice in kolegi bodo danes odsotni. To so kolegica Lavričeva, kolegi Battelli, dr. Brejc, Butolen, Horvat, Jakič, Janša, Kacin, Peterle in kolega Ciril Pucko. Na sejo sem tudi tokrat, kot običajno, povabil predstavnike Vlade Republike Slovenije k vsem točkam dnevnega reda. K 1. točki posebej predsednika vlade mag. Antona Ropa, ki bo odgovarjal na prva štiri poslanska vprašanja. K 12. točki sem povabil predsednika državnega sveta. Pri 15. točki bo sodeloval predstavnik fundacije za financiranje športnih organizacij v naši državi. Pri 26. točki dnevnega reda pa predstavnik urada predsednika Republike Slovenije in predstavnik sodnega sveta. Vse prisotne še enkrat lepo pozdravljam. Zdaj pa prehajamo na določitev dnevnega reda 28. seje. Predlog dnevnega reda je pripravljen skladno z 59. členom poslovnika, prejeli ste ga s sklicem dne 2. julija letos. O predlogu dnevnega reda bomo odločali v skladu z drugim odstavkom 64. člena poslovnika. V poslovniškem roku predlogov za umik posamezne točke dnevnega reda nisem prejel. V zvezi s tem pa naj vas obvestim, da je vlada s pismom dne 8. julija obvestila državni zbor, da umika svoj predlog za imenovanje nacionalnega sveta za kulturo, tako da državni zbor v okviru te točke, ki je sicer na dnevnem redu, tega predloga ne bo obravnaval. Zdaj bi prosil še posebej za vašo pozornost. Prehajamo na predlog za širitev dnevnega reda. Zboru predlagam, da razširi dnevni red te seje z obravnavo predloga odloka o razpisu predhodnega zakonodajnega referenduma v zvezi s predlogom zakon o spremembah zakona o trgovini. Moj predlog ste prejeli z dopisom dne 8. julija letos. Kot predlagatelj želim spomniti samo na to, da sem po določitvi datuma za zbiranje podpisov po izteku tega roka, od pobudnikov prejel potrebno število podpisov in da smo dolžni v skladu z našimi pooblastili sprejeti odlok, v katerem bomo sprejeli tudi odločitev o roku, ko se bodo pravice, za katere se potegujejo, tudi uveljavile. Se pravi pravica, da o vprašanju odločijo ljudje na referendumu. Sprašujem, ali želi glede tega besedo predstavnik vlade. Ne želi. Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? Prosim, v imenu poslanske skupine SDS? Prosim, kolega Rupar
Poslanska skupina bo podprla vaš predlog, tudi zato, ker je bila soakterka oziroma ker smo zelo spodbujali zbiranje podpisov. In glede na to, da se je število zelo hitro zbralo, ocenjujemo, da je to že znak, da je nujno potrebno o tem čimprej odločati, tudi razpravljati. Zato bomo ta predlog podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Rupar. Mag. Drobnič, poslanska skupina Nove Slovenije. Mir v dvorani!
V imenu poslanske skupine Nove Slovenije - tako kot sem že morda enkrat ali dvakrat povedal, do referenduma ne bi prišlo in mislim, da tudi ne bi bil potreben, če bi se državni zbor razumno odzval na pobudo, na vložitev spremembe zakona, o urejanju odpiralnega časa trgovin, torej zakona o trgovini. Ker te potrebne volje ni bilo, kljub temu, da je prišlo tudi dvakrat do zlorabe ustavnega sodišča, ni preostalo drugim nič drugega, kot da so zbirali podpise. In so jih tudi uspešno zbrali. To bo seveda državo stalo, ampak tako je, da vemo, kje so razlogi za to, da se uvaja referendum. In poslanska skupina Nove Slovenije bo spoštovala voljo ljudi, ki so podpisali zahtevo. Hvala lepa.
Želi še katera od poslanskih skupin? Kolega Anderlič.
Poslanska skupina Liberalne demokracije bo ta predlog odloka podprla iz povsem drugih razlogov, kot so bili navedeni. V nobenem primeru predlog za razširitev dnevnega reda - o razširitvi dnevnega reda govorimo, ja - torej poslanska skupina bo podprla razširitev in kasneje tudi odlok. Ker konec koncev gre za popolnoma utečeno in edino mogočo pot. In do sedaj, seveda, drugače ni bilo možno ravnati, kot smo ravnali in zakona od trenutka naprej, ko je bila pobuda vložena, ni bilo mogoče obravnavati in zato seveda ne sprejemamo očitkov in zaradi, ne zaradi tega, ampak zaradi nujnosti, zaradi zakonskih razlogov, zaradi poslovniških razlogov bomo to podprli in kasneje seveda pri odloku tudi diskutirali. Hvala.
Hvala lepa. V imenu poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke kolega Peče in nihče drug nima besede. Kolega Jerovšek. Prosim, kolega Peče, vi ste edini, ki imate besedo. Prosim.
Spoštovani prisotni! Tudi v Slovenski nacionalni stranki se zavedamo pomena in pa pravne poti, da danes moramo poslanci državnega zbora izglasovati to razširitev dnevnega reda. Radi bi pa poudarili predvsem svoje nestrinjanje z govornikom s strani liberalne demokracije, kajti prepričani smo, da bi se ta država, torej Republika Slovenija lahko izognila temu referendumu, v kolikor bi slovenska politika, predvsem pa slovenska vlada, ob obravnavi omenjene tematike ravnala drugače. Žal smo prišli pred dejstvo, ko so ljudje, vsaj za potrebno količino glasov, preko 40 tisoč, dajali zopet nezaupnico slovenski vladi. V Slovenski nacionalni stranki zato ocenjujemo, da je ta državni zbor v tem trenutku postavljen pred dejstvo, da pristopi naproti pobudnikom referenduma in s tem omogoči, da se zgodba zaključi. Žal in pa še enkrat za poudariti pa je, da mora slovenska politika nositi vse breme vseh stroškov, ki jih bo izvedba referenduma stala. To pa si naj pripišejo tisi, ki predstavljajo tako imenovano vlado Republike Slovenije. Hvala.
Hvala. V imenu poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov kolega Potrč.
Hvala lepa. Gospod predsednik. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov podpiramo, da se predlog odloka o razpisu referenduma o odpiralnem času trgovin uvrsti na to sejo državnega zbora. Za to so izpolnjeni vsi formalni pogoji. Vsebinsko pa naša poslanska skupina meni, da je prav, da se referendum razpiše, zaradi tega, ker doslej, zaradi nepripravljenosti, predvsem tudi na strani uprav in menedžerjev v trgovinah, ne bilo priložnosti, da bi se našel skupni jezik. Menimo namreč, da popolna liberalizacija, tako kot je bila predlagana, ni ustrezna, in da bo na podlagi opravljenega referenduma, upamo, še prilika in čas, da se tako uprave v družbah, sindikati, pa tudi potrošniki usedejo skupaj, in najdejo ustrezne rešitve, ki bi zagotovile potreben odpiralni čas, ki zagotavlja interesom potrošnikom, pa tudi takšen, ki bi bil bolj skladen s pogledi, ki jih imajo zaposleni in seveda tudi uprave in lastniki v teh družbah. Sedanje potenciranje razlik do tega ni privedlo. Najbrž je premalo za iskanje skupnih rešitev storilo tudi pristojno ministrstvo. Zgleda, da bo referendum pač tista vmesna pot, ki nas bo pripeljala do tega, da bomo najbolj optimalno rešitev kasneje poiskali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Podobnik bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Razumljivo je, da kadar se predlaga razširitev dnevnega reda s točko, ki je vezana na veljavni zakon, se tako točka podpre. Državni zbor ne more drugače ravnati, kot podpreti predlog predsednika državnega zbora in to točko uvrstiti na dnevi red. Pomembno je vprašanje, kdaj referendum bo, kajti pred referendumom je tudi tako imenovani čas, po katerem se bodo slišali argumenti za in proti. To bo referendum, ki se bo zgodil zelo hitro po počitnicah. Nekateri kolegi ste šli že v vsebino. Vsebina tega referenduma je predvsem politična, tu so uprave, so sindikati, so potrošniki, tukaj je vlada in tukaj je državni zbor. Iskreno povejmo, da bi lahko našli drugačno rešitev. Ne nazadnje tudi ustavno sodišče smo že dvakrat vprašali o tej temi. Lahko bi našli način, da septembra ne bi bilo referenduma. Sedaj je referendum pred nami in najverjetneje tudi načini, kako so bili zbrani podpisi, torej hitro, energija je bila pozitivna, najverjetneje že napoveduje, kakšno rešitev bo moral zakonodajalec sprejeti letošnjo jesen. Mogoče smo resnično naredili veliko napako, da nismo prej sprejeli zakona. Hvala lepa.
Želi še kdo besedo? Prosim, kolega Kebrič v imenu poslanske skupine DeSUS.
Hvala za besedo. V naši poslanski skupini sploh ni dileme za ali ne. Volja ljudstva je nam zapoved. Poslovnik in določila pravijo, da je nujno, če hočemo biti pravna država, moramo to spoštovati. Zato bo naša poslanska skupina glasovala, da to zadevo že danes spravimo na dnevni red te julijske seje, bo pa še dovolj prilike. Upamo, da bi se delodajalci le omehčali in našli tisto rešitev, ki bi oba partnerja zadovoljila. Zato ponavljam, bomo glasovali za uvrstitev te točke na dnevni red julijske seje.
Prav. Želi še kdo besedo? V kolikor nihče v imenu poslanskih skupin, bomo pa potem prešli na odločanje o predlogu za razširitev dnevnega reda. Predlog je, da se razširi dnevni red z odlokom o razpisu predhodnega zakonodajnega referenduma v zvezi s predlogom zakona o spremembah zakona o trgovini. Glasujemo. Prosim za pozornost, smo sredi glasovanja. Odločitev o razširitvi je sprejeta. 67 navzočih, 66 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 66.]] [[Proti nihče.]] Zbor bo ta predlog odloka obravnaval kot 27. točko dnevnega reda, in sicer v torek 15. julija po končani obravnavi 26. točke dnevnega reda. Sedaj bomo odločili o določitvi dnevnega reda v celoti s širitvijo, ki smo jo pravkar izglasovali. Predlagam državnemu zboru, da tak predlog z izglasovano širitvijo sprejme. Lahko dam to na glasovanje? Prosim, glasujemo o dnevnem redu v celoti. 68 navzočih, 64 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 64.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je državni zbor sprejel dnevni red 28. redne seje. Tako lahko na tej točki prekinemo delo do 15. ure, ko bo državni zbor prišel na 1. točko, na vprašanja poslank in poslancev. Vse, vključno s predsednikom vlade in ministricami in ministri, vabim, da ste točni. Ob 15. uri nadaljujemo. Do takrat prekinjam sejo.
Nadaljevali bomo sejo. Prav tako vabim predsednika vlade, brez njega ne moremo nadaljevati, ura je 15.00. Prosim torej predsednika vlade, ministre in ministrice, da zasedejo svoja mesta. Naj opravičim dve ministrici in enega ministra, ministrica za gospodarstvo dr. Petrinova, ministrica za kulturo, gospa Rihterjeva in minister brez resorja, odgovoren za evropske zadeve, dr. Potočnik imajo druge obveznosti, neodložljive in se danes našega dela ne morejo udeležiti. Pred vami so predsednik vlade, ministri in ministrice, kolegice in kolegi, tudi pisna POSLANSKA VPRAŠANJA IN POBUDE ter ustni poslanski vprašanji in pobude, na katere vlada še ni odgovorila. Tudi danes bi rad izrazil zadovoljstvo, da se zmanjšuje zaostanek vprašanj, na katera vlada ne odgovarja. In upam, da bomo enkrat prišli v situacijo, ko ne bo ostalo brez odgovora nobeno od naših vprašanj, ki jih zastavljamo vladi. Sedaj bomo šli, tako kot veleva poslovnik, po vrstnem redu na postavitev vprašanj. Na prva štiri bo v skladu s poslovnikom odgovarjal predsednik vlade mag. Rop, ki ga lepo pozdravljam med nami. Poslanec, kot veste, lahko postavi največ dve vprašanji, za kar so mu na voljo po tri minute, predsednik vlade oziroma generalni sekretar imajo na voljo največ pet minut. Poslanec lahko v dveh minutah zahteva dopolnitev odgovora in odgovarjajoči za to lahko porabitri. Prvo vprašanje bo predsedniku vlade zastavil kolega Zmago Jelinčič. Imate besedo. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani predsednik vlade! Hrvaško vodno gospodarstvo, ki namerava v celoti uničiti staro Dravo in njeno korito v 20- kilometrskem pasu, s posegi krši kar sedem mednarodnih konvencij, ki jih je podpisala tudi Hrvaška. Med drugim je Hrvaška stran pri tem posegla kilometer globoko v slovensko ozemlje. Naprej, Hrvaška hoče oziroma poskuša na tihem organizirati oziroma ustanoviti ribolovne cone in pa ekonomske cone in s tem posegati v evropski pravni red, čemur Evropa nasprotuje, vendar pa od strani slovenske vlade ne slišimo nobenega glasu. Ravno tako namerava Hrvaška spreminjati epikontinentalni pas, kar gre v izrecno škodo Republike Slovenije. Sicer je res, da pravijo, da bi Sloveniji dali koncesije za uporabo lastnega, to se pravi slovenskega morja, vendar kako lahko dajejo Hrvati koncesijo lastniku za uporabo lastnega ozemlja. V zvezi s tem moram povedati, da bo Slovenska nacionalna stranka 20. septembra letošnjega leta v Beogradu organizirala prvo mednarodno konferenco o sukcesiji jadranskega morja in o mejah znotraj bivše Socialistične federativne republike Jugoslavije. Kar nekaj izhodišč je, ki kažejo, da teža je na naši strani in s tem se strinjajo tudi mednarodni pravni strokovnjaki. Če nič drugega, morje je bilo last Jugoslavije in po razpadu Jugoslavije je morje pripadalo oziroma bi moralo pripasti kot sukcesija vsem republikam oziroma državam, nastalim na področju bivše Jugoslavije. Sprašujem vas: Kako bo slovenska vlada reagirala na to konferenco? Občutek namreč imam, da se vsaj nekateri v slovenski vladi dosti bolj nagibajo na hrvaško stran in so pripravljeni potrpeti ter pristati na vsa izsiljevanja sosednje Hrvaške, ne pa, da bi zagovarjali slovenski nacionalne interese, ki so še kako vitalnega pomena, saj brez izhoda na odprto morje in z izgubo slovenskega avtohtonega ozemlja krnimo še tisto malo Slovenije, kar je je še ostalo, ko je po vseh zmagovalnih vojnah vedno izgubljala ozemlja in je bila vedno manjša. Hvala.
Hvala. Gospod predsednik vlade, imate besedo za odgovor.
Lepo pozdravljeni. Najlepša hvala za vprašanje. Torej v zvezi z vprašanjem, povezanim z mejo s sosednjo Republiko Hrvaško, lahko ponovim stališče vlade Republike Slovenije. Kot seveda dobro veste, sta vodji delegacij, ki sta se pogajali v zvezi z mejo 20. julija 2001, parafirali osnutek pogodbe med Republiko Slovenijo in Republiko Hrvaško o skupni državni meji. Ta osnutek sta obe vladi potrdili, obravnaval ga je tudi odbor za zunanjo politiko v državnem zboru in ga podprl. Tako da, kar se tiče meje z sosednjo Republiko Hrvaško, je stališče Republike Slovenije, vsaj kar se tiče vlade pa tudi odbora za zunanjo politiko, jasno in mi smo pripravljeni ta osnutek, to pogodbo tudi ratificirati. Kot dobro veste, se je na hrvaški strani ratifikacija te pogodbe ustavila, ni prišlo do najprej podpore znotraj odbora njihovega sabora, potem pa tudi v samem saboru ne. Naša ocena je, da bi vsakršno odpiranje te pogodbe ne bilo dobro. Da je zelo težko pričakovati, da bi v tem primeru dosegli boljše pozicije in v kontekstu interesov Slovenije bolj uveljavili naše interese. Tako da mi vztrajamo pri tej pogodbi, ki je bila dogovorjena, ki je bila parafirana in ki sta jo obe vladi tudi podprli. Seveda obžalujemo, da do tega sporazuma ni prišlo in da to predvsem lahko in tudi dejansko prizadene prebivalstvo na obeh straneh meje. Seveda naj še povem, da se pa trudimo, da bi se v povezavi z vsakodnevnim življenjem prebivalcev na obeh straneh zadeve sproti urejale in v tem smislu se mi zdi seveda pomembno, da veljavni začasni režim ribolova, ki je bil uveljavljen v lanskem letu, funkcionira in seveda upamo, da bo funkcioniral tudi še naprej. Kar se tiče konkretne konference. Jaz ne poznam detajlov v zvezi z njo in je tudi ne morem komentirati. Hvala.
Prav. To je bil odgovor predsednika vlade. Kolega Jelinčič želi zastaviti dopolnilno vprašanje.
Hvala lepa. Gospod predsednik, vi veste, da se meje določajo v mirovnih sporazumih, še posebej, ker je Republika Hrvaška dne 27.6. s tem, da je dopustila vpad tankov z njenega ozemlja na ozemlje Republike Slovenije, pravno napadla Republiko Slovenijo. Nismo obravnavali te zadeve niti enkrat do danes, poleg tega pa je treba povedati, da obstaja še vprašanje vojnih reparacij iz časa druge svetovne vojne, ko je nezavisna država Hrvaška, kot edina država na tem delu bivše Jugoslavije, pristopila k trojnemu paktu nacifašistične koalicije. V zvezi s tem, se moramo vprašati tudi, zakaj je delegacija Republike Slovenije na pogovorih najprej upoštevala možnost sukcesije Jadranskega morja, potem pa jo je sama umaknila, medtem, ko je pri Hrvatih takoj zažuborelo in jih je zagrabila precejšnja panika. Zavedati se moramo še nečesa. Da je pri vprašanju sukcesije Jadranskega morja tudi vprašanje Italije. Dejstvo je, da se Hrvatje dogovarjajo bilateralno z Italijo, na škodo Republike Slovenije, in zato nameravamo na tej konferenci tudi odpreti vprašanje Zadra, ki naj bi ga dobila Italija, oziroma, ki naj bi bil vrnjen Italiji. Vprašal bi pa še nekaj, gospod predsednik: V Atenah so Hrvatje delili nekakšen "non paper" s tezami in zahtevami na škodo Republike Slovenije in bi vas vprašal: Ali vam ga je Sova dostavila in zakaj ne? Hvala lepa.
Prosim, gospod predsednik vlade, imate besedo za odgovor.
Ja, tukaj je bil postavljen cel kup dodatnih argumentov in argumentacije, ki jih jaz seveda težko komentiram in tudi ne vem, če so relevantne v zvezi s samo problematiko meje. Kot sem povedal, slovenska vlada vztraja pri tej pogodbi, ki je bila dogovorjena in ki je tudi osnova za to, da dosežemo končnidogovor. Slovenska vlada je zainteresirana za čim boljše sosedske odnose z Republiko Hrvaško in v tem kontekstu mi tudi podpiramo vstopanje Hrvaške v Evropsko unijo in vsaj kar se tiče Aten in pa tudi Soluna, na teh dveh srečanjih evropskega sveta, pa tudi na srečanjih, na katerem so bile vključene tudi države iz jugovzhodne Evrope, z Balkana, tovrstnih diskusij ni bilo, tudi ne tovrstnih predlogov. Se pa je govorilo o tem, kako in na kakšen način državam na tem področju, v tej regiji pomagati, da čimprej dosežejo standarde in nivo pravnih in ostalih ureditev in sistemov, ki bi jih približali Evropski uniji. Kar se tega tiče, bo Slovenija podpirala Hrvaško, pa tudi ostale države na tem področju in jaz tudi sam ocenjujem, da je to osnova in najboljša pot, daizboljšamo odnose in na koncu nimamo posebnih problemov z mejo in da smo na koncu skupaj v Evropski uniji v interesu obeh dveh držav. Hvala.
Hvala, gospod predsednik vlade. Naslednje vprašanje vam bo zastavil kolega France Cukjati. Imate besedo, kolega Cukjati.
Hvala za besedo. Spoštovani prisotni, spoštovani gospod predsednik! Mislim, da ni državljana v Republiki Sloveniji, ki se ne bi zavedal pomena ustavne določbe, da je Slovenija pravna in socialna država. In verjetno se tudi vsi zavedamo, da je najprej pravna in šele potem je lahko tudi socialna. Kajti, če ni pravna, če ne vlada pravo, potem vlada zakon močnejšega, to je zakon močnejšega po pesteh ali po kapitalu ali pa po politični poziciji. Prvi, ki naj bi po svoji funkciji preprečeval in preganjal kriminal v Sloveniji, je zagotovo generalni državni tožilec, s katerim pa imamo v tem mandatu kar veliko smolo. Naj omenim le tri primere. SIB banka, leto in pol je bilo potrebno, da se je medila ovadba, ki jo je glede tega vložila ljubljanska opozicija in šele pod velikim pritiskom javnosti in medijev je generalna državna tožilka obljubila neke postopke, ki pa zopet zajemajo le tretjerazredne akterje. Glavni akterji ostajajo daleč od roke pravice. Drugi primer je primer Petka, kjer je slovenjgraško tožilstvo, seveda, ugotovilo, da je šlo samo za telesno poškodbo, in to ugotovitev je popravilo mariborsko tožilstvo z ugotovitvijo, da je šlo za poskus umora, to je pa velika razlika, na kateri temelji postopek in pa vse nadaljnje ukrepanje. Izjava je bila ob tem, da tožilstvo ni sodelovalo s komisijo, izjava generalne tožilke, da je tožilstvo delalo korektno, da dela pravilno, da ni nobenega madeža na njem, zelo čudna. Tretji primer je okrožni državni tožilec Gorazd Fišer. Pred dobrim letom so v javnost prišle informacije o sumu zlorabe položaja. Nelegalno naj bi namesto vodja urada imenoval svojo življenjsko sopotnico brez ustrezne izobrazbe, z neupravičeno visoko plačo. Pod pritiskom medijev je generalna državna tožilka takrat napovedala nek interni nadzor. Gospod Fišer je še vedno na svoji funkciji, na kateri naj bi preganjal tudi kriminal belih ovratnikov. Torej, ta isti, ki je nekaznovano zlorabil svoj položaj naj bi še naprej preganjal tiste, ki zlorabljajo svoj položaj. In še vedno je deležen vse podpore generalne tožilke, predvsem kadar mu je zaupana funkcija vodenja političnega procesa, kot je na primer Depala vas. Če je torej stanje takšno, potem mislim, da imajo državljani pravico zahtevati, da država, izvršna oblast naredi iz te dežele bolj pravno in varno državo. Zato vas ponovno sprašujem, tako kot je bilo navedeno na včerajšnjem sporočilu: Kdaj boste predlagali zamenjavo generalne državne tožilke?
Hvaležen bom vsem, ki mi jih zaradi preteka njihovega časa za nastop ne bo treba prekinjati, in vam, kolega Cukjati. Gospod predsednik vlade, imate čas za odgovor.
Najlepša hvala za vprašanje. Kot verjetno dobro veste, generalnega državnega tožilca imenuje v skladu s 17. členom zakona o državnem tožilstvu Državni zbor Republike Slovenije. V tem zakonu je tudi opredeljeno, na kakšen način pride do njegove razrešitve, in sicer o tem govorita 40. člen zakona o državnem tožilstvu in pa 41. člen zakona o državnem tožilstvu. V 40. členu je opredeljeno, da pride do njegove razrešitve, v kolikor je obsojen za kaznivo dejanje ali zaporno kazen. V zvezi z 41. členom se pa uporablja 63. člena zakona o sodiščih, ki govori, da mu lahko preneha funkcija, če je razrešen v skladu s tem zakonom. Torej, kar se tiče prvih razlogov, ni izpolnjenih pogojev. Kar se tiče pa drugih, je pa lahko ta diskusija odprta in se o njej diskutira. Jaz bi rad opozoril, da je v zvezi z nekaterimi zadevami, ki so bile dane v državnem zboru, tudi vlada sprejela sklep, da ministrstvo za pravosodje oceni delo, ravno v primeru Petka, in da tudi predlaga ustrezne sklepe in zaključke. Kot veste, je ministrstvoza pravosodje opravilo preverbo dela in v tem primeru v ugotovitvah tudi navedlo, da je bilo ravnanje gospe generalne državne tožilke korektno. Tudi sicer vsi dobro vemo, da je gospa generalna državna tožilka pripravila poročilo o delu tožilstva in to poročilo je v državnem zboru in boste seveda to tudi verjetno zelo konkretno tukaj obravnavali in v zvezi s tem tudi sprejemali ustrezne zaključke. Skratka, na osnovi do sedaj opravljenih analiz njenega dela in pa tudi zaključkov pristojnih institucij ni osnove, da bi vlada predlagala njeno razrešitev državnemu zboru in zato tega tudi ne bomo storili, razen v kolikor bi do te tega prišlo v nadaljevanju.
Dopolnilno vprašanje. Kolega Cukjati.
Glede na to, da v zadnjih letih tožilstvo skorajda nobenega krvavega zločina ni pripeljalo do obsodbe, noben večji gospodarski kriminal ni bi razrešen. Predvsem tistih zločinov in tistih gospodarskih kriminalov, ki imajo širše organizirano ozadje in v katere sta vpletena kapital in politika, naše tožilstvo nikakor ne more, ne zna ali noče razrešiti. Verjetno se boste strinjali, da potrebujemo učinkovite organe pregona, da potrebujemo kriminaliste, ki ne bodo povezani s kriminalci in ne bodo del organiziranega kriminala, da potrebujemo generalnega tožilca, ki ne bo uprizarjal političnih procesov, ampak bo preganjal pravi kriminal in pravo korupcijo, in to učinkovito. Namesto, da nam vlada s predvolilnim ustanavljanjem raznih etičnihkomisij ponovno zbuja lažne upe, menimo, da bi bilo bolje poskrbeti, da bodo organi pregona in tožilstvo opravljali svojo osnovno nalogo. In če kdo te naloge ne zna in noče opravljati, je po naši oceni odgovoren tisti, ki ga na to mesto predlaga. Gospod predsednik, če se vi tega problema ne zavedate dovolj, potem verjetno je vprašljiva primernost za opravljanje te funkcije. Če pa se zavedate in ne ukrepate ustrezno, učinkovito in hitro, pa prevzemate vso krivdo za to, da je Slovenija vse manj pravna država Zato vas sprašujem: Ali ste prepričani, da sedaj ravnokar napovedani ukrepi oziroma leporečje državne tožilke zadostuje za učinkovito izvajanje funkcije generalnega državnega tožilca?
Gospod predsednik, želite dodati kaj k vašemu odgovoru? Prosim, imate besedo.
Gospod Cukjati, nedvomno ste odprli nekatera vprašanja, ki so pomembna in se je z njimi potrebno ukvarjati in vlada se tega zaveda in poskuša v okviru svojih pristojnosti tudi ustrezno ukrepati. Mi smo v tem sistemskem delu nekatere stvari pred kratkim predlagali in državni zbor bo v kratkem obravnaval tako imenovani zakon, protikorupcijski zakon, ki je bil pripravljen na uradu za preprečevanje korupcije, ki vpeljuje nekatere pomembne elemente, ki naj zagotovijo večjo učinkovitost, večjo preglednost delovanja vseh tistih v javnem sektorju. Sočasno je vlada na isti seji sprejela tudi osnutek, elemente strategije boja proti korupciji, ki ga bo tudi obravnavaldržavni zbor, in v tem osnutku, v teh elementih so številna področja, o katerih ste govorili, in načini in tudi inštrumenti, kako povečati učinkovitost celotnega pravosodja, sodstva, tožilstva in tudi policije. In v tem delu, mislim, da imamo pred seboj nekatere dovolj kvalitetne predloge, ki jih boste vi lahko s svojimi predlogi, s svojimi ugotovitvami ustrezno dopolnili in v tistem delu, kjer bodo primerni in kjer bo skupna ocena, da izboljšujejo strategijo, bomo mi vaše predloge tudi upoštevali. Prav nobenega razloga ni, jaz upam, da imamo, kar se tega tiče, vsaj kar se tiče funkcioniranja pravne države, skupne cilje. Kar se pa tiče ugotavljanja konkretne odgovornosti, konkretnih oseb in dajanja ocen o učinkovitosti in neučinkovitosti, je moja dolžnost, da upoštevam mnenja in stališča za to pristojnih institucij. V tem primeru sem jaz seveda dolžen, tudi menim, da je primerno, da upoštevam mnenje in stališče ministrstva za pravosodje in mu bom v tem kontekstu tudi še naprej zaupal in v kolikor bodo drugačni predlogi in drugačne ocene, dane s strani pristojnih ministrstev in institucij, tudi državnega zbora, ki bo ne nazadnje obravnaval poročilo generalne državne tožilke, potem bomo seveda te navedbe, te ugotovitve, skrbno proučili in seveda potem tudi ustrezno odreagirali.
Hvala lepa. Tretje vprašanje bo postavil kolega Diaci. Imate besedo.
Ja, hvala za besedo. Spoštovani predsednik vlade, ministrica in ministri, predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Prioritetni zunanjepolitični cilji Republike Slovenije so z vabilom v Evropsko unijo in Nato realizirani. S temi besedami lahko strnemo ugotovitve vlade ob povabilu v omenjeni mednarodni organizaciji. Bistveni argumenti za priključitev Slovenije v Evropsko unijo so bili zagotovo tisti, ki slovenskemu narodu zagotavljali možnost za doseganje višje blaginje in napredka, tako gospodarskega kot posledično socialnega. Pri argumentih za vstop Slovenije v zvezo Nato ste na prvo mesto uvrščali varnost slovenskih državljanov in dejstvo, da je vstop v Nato prvi slovenski zunanjepolitični cilj. Veliko naporov in predvsem proračunskega denarja je bilo in ga še bo namenjenega temu, da bomo članstvo v Natu tudi plačali. Vendar ob dejstvu, da rodnost v Sloveniji strmo upada, prihajamo do ugotovitev, da varnosti, ki naj bi jo zagotavljal Nato, ne bo potreboval noben Slovenec več, saj nas preprosto ne bo več. Odnos vlade do problematike padanja rodnosti, bi moral biti alarmanten, toliko bolj ob dejstvu, da je rodnost v Sloveniji med najnižjimi v Evropi. Vsakogar, ki resno razmišlja o prihodnosti Slovenije, ne le kot države, ampak tudi o prihodnosti slovenskega naroda, mora tako nizka rodnost skrbeti. V Sloveniji se rodi premalo otrok, da bi ohranili vsaj enako število prebivalcev. Rodnost v Sloveniji upada že zadnjih 100 let. Danes je število otrok na žensko komaj 1,24. V Evropski uniji, s katero se nemalokrat primerjamo, je to število 1,6 otrok na žensko, kar pomeni, da v Sloveniji ženskekar za 22 procentov manj rojevajo. Slovenci imamo upad rojstev s skoraj 30 tisoč leta 1980 na slabih 17 tisoč 500 leta 2001. To je le dobra polovica ali 58 procentov glede na leto 1980. To pomeni, da bo leta 2100 živelo le še pol milijona Slovencev ali celo manj. V tej luči postanejo razna mednarodna članstva in vse pametno zveneče dolgoročne strategije popolnoma brezpredmetne, saj kmalu ne bo več ljudi, ki naj bi jim bile namenjene. Rodnost in demografska politika sta v večini evropskih narodov, tudi pri tistih veliko večjih od našega, na prioritetnem mestu. Zato v Stranki mladih Slovenije preprosto ne razumemo, zakaj se vlada dvomilijonskega naroda s tem problemom ne sooči veliko bolj zavzeto in konkretno. Vendar vse naše strategije, tehnološke, gospodarske, kulturne, izobraževalne, nacionalni simboli temeljijo na ljudeh, teh pa je vse manj. Zato me zanima: Ali se vlada zaveda, da je skrajni čas, da se namesto zunanjepolitičnih tem začne resno ukvarjati z notranjepolitičnimi, pri katerih je ena izmed prioritet prav zagotovo problematika upadanja rodnosti? Kakšne rešitve v zvezi s tem pripravlja?
Hvala lepa. Gospod predsednik vlade.
Se zahvaljujem za postavljeno vprašanje. Postavili ste seveda zelo aktualno vprašanje, ne nazadnje vprašanje, o katerem se je v zadnjih letih zelo veliko diskutiralo, ne samo v okviru vlade, ampak tudi v državnem zboru. Vsi poslanci dobro vedo, koliko tovrstnih razprav je bilo doslej že opravljenih in tudi mnogi se boste spomnil, kaj vse je državni zbor v zvezi s tem že v preteklih letih sprejel in o tem so podatki. Rodnost v Sloveniji ne upada strmo. Res je da je bistveno nižja kot je bila v preteklosti, res pa je tudi,da se je rodnost v zadnjih letih ustalila oziroma stagnira. Podatki kažejo, da je bilo v letu 98 17.868 živorojenih otrok, v letu 99 17.533. In da je v letu 2001 to padlo na 17.477 in se ponovno dvignilo v letu 2002 na 17.521. Tako, da v zadnjih letih smo dejansko ustavili padanje rodnosti v Sloveniji. Nedvomno je pa to bistveno nižji podatek, kot je bil v preteklih letih in tudi drži to, kar ste rekli, da je Slovenija med tistimi državami, ki imajo nižjo rodnost. V zvezi s tem smo zato seveda veliko stvari v preteklosti poskušali uveljaviti, zlasti tistih stvari, ki se vežejo na premoženjsko stanje oziroma prihodkovno plat stanja družin. Dobro veste, da smo v preteklih letih popravljali zakon o starševskem varstvu in družinskih prejemkih, da smo na novo uvedli očetovski dopust, dodatek za veliko družino, delno nadomestilo za izgubljeni zaslužek in verjetno tudi zelo dobro veste, da je Slovenija med tistimi državami v Evropi, ki ima najdaljši porodniški dopust. Če primerjamo z nekaterimi skandinavskimi državami, ki imajo sicer boljše rezultate na področju rodnosti, zanimivo, ugotovimo, da imamo na primer v Sloveniji porodniški dopust in dopust za nego otroka 365 dni, na Danskem pa samo tri mesece. Podobno je tudi v vseh drugih državah. Tako, da kar se tiče teh pravic smo relativno veliko postorili v preteklih letih. Tudi na področju zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju se boste spomnili, da smo uvedli nekatera znižanja starostne meje pri upokojevanju. In sicer za enega otroka 8 mesecev, za dva otroka 20 mesecev, za tri 36 mesecev in tako naprej. Skratka tudi na tem segmentu smo v Sloveniji sprejeli nekatere pomembne ukrepe. Ustanovili smo zakon o jamstvenem in preživniskem skladu, ki skrbi zlasti za tiste otroke, ki imajo probleme, oziroma matere in otroke, ki imajo probleme z preživninami. Upoštevali smo te probleme, zlasti problematiko mladih družin tudi pri spremembah in dopolnitvah zakona o zaposlovanju, kjer smo uvedli posebne subvencije za mlade družine in poskušali olajšati zaposlovanje mladih. Ne nazadnje se to kaže tudi v proračunu. Če pogledate delež sredstev oziroma sredstva za družinske prejemke in starševska nadomestila v proračunu od leta 1999 do leta 2003, zadnja številka je iz rebalansa, smo sredstva dvignili z 61 milijard na 104 milijarde. Tako da je zelo težko reči, da nismo na tem področju nič storili. Zelo veliko je bilo storjeno in moram seveda priznati, da veliko od tega tudi v državnem zboru, na osnovi iniciativ posameznih poslanskih skupin in posameznih poslancev. Analize in raziskave problematike rojstev kažejo, da ta niso odvisna zgolj in samo od materialnega položaja, celo ugotavlja se, da ni nujno, da imajo tisti deli prebivalstva, ki imajo višje plače in bolj urejene premoženjske razmere, večje število otrok ali obratno, in da pravzaprav ni zelo tesne povezave. Mi se zavedamo in jasno je, da država tukaj mora prevzeti svoj del odgovornosti in pomagati mladim družinam, vendar samo s tem in samo na tak način ni možno dvigovati rodnosti. Gre seveda tudi za nekatere druge, neekonomske vidike, ki se vežejo, in to so rezultati raziskav, ki so bili narejeni v minulih letih v okviru ministrstva za delo, družino in socialne zadeve. In sicer, gre za partnerski odnos staršev, gre za ta odnos, ki je neka vrednota v družbi in ki opredeljuje, kako si delita vlogo pri vzgoji otrok oba starša, mati in oče. Zelo pomembna je povezanost tako imenovano "nezlomljivo" karierno verigo. Ugotavljamo, da se povprečna starost matere ob prvem rojstvu dviguje in je 26,7 let. Skratka želim povedati, da je poleg tega, kar je potrebno storiti na področju materialne eksistence, potrebno veliko tega storiti tudi na področju promocije, drugačnega načina delitve, odgovornosti življenja in pa seveda tudi vrednot. V tem smislu se poskuša narediti korak narediti naprej v okviru nacionalnega programa za družino, ki se pripravlja v okviru ministrstva za dela. Hvala.
Hvala lepa, gospod predsednik. Četrto, zadnje vprašanje vam bo danes zastavil kolega Kebrič. Imate dopolnilno vprašanje? Se opravičujem, kolega Diaci. Najprej vi, dopolnilno vprašanje.
Hvala za besedo. Priznam, marsikaj je bilo storjenega, vendar podatki in številke, ki ste jih tudi vi navajali, kažejo na to, da se tega negativnega trenda kar tako na hitro verjetno ne bo dalo spremeniti; s tem se strinjam, oba. Vendar, omenili ste tudi nacionalni program za družino, ki ga vlada obljublja že kar nekaj časa in na to bi se tudi navezalo moje dopolnilno vprašanje: Kako je s tem programom, v kateri fazi je in kaj bo vseboval?
Hvala lepa. Prosim, gospod predsednik.
Jaz sicer predlagam, da kasneje na to odgovori še pristojni minister. Zagotovljeno je, in to so podatki ministrstva za delo, družino in socialne zadeve, da naj bi se ta program pripravil do konca leta 2003. Vsebuje pa seveda te ukrepe, ki se vežejo na materialni položaj, in tiste, ki se vežejo na položaj in vlogo zlasti matere in pa družine ter tudi otroka v družbi.
Če prav razumem, dr. Dimovski, vas je predsednik vlade pooblastil za odgovor na njegovo vprašanje. Prosim. Imate besedo.
Spoštovani poslanci in poslanke, na kratko bi odgovoril na to vprašanje. Ta program se pripravlja. Skladno z vladnim programom bo pripravljen do konca leta 2003. Opravljene so pa že zelo široke strokovne diskusije in pripravljenih je kar nekaj analiz, ki jih lahko tudi seveda, v kolikor boste želeli, tudi predstavimo. Govorimo o dveh nacionalnih programih, nacionalnem programu za otroke in nacionalnem programu za družino. Pri prvem bo poudarek predvsem na koristi otroka, pri drugem bo pa vprašanje, na kakšen način pravzaprav vse to, kar je predsednik vlade povedal, povezati v neko koordinirano celoto, se pravi, od ekonomskih, socialnih in drugih pogojev, ki bo lahko zagotavljala neko usmerjeno obravnavo teh vprašanj. V tem smislu so ukrepi, ki jih že sprejemamo s posameznimi zakoni, že nekako usmerjeni v to, kar bo seveda tudi nacionalni program v tem smislu zaokroženo prinesel.
Imate proceduralni predlog? Prosim, kolega Diaci.
Hvala za besedo. V bistvu smo ugotovili, da je to zelo kompleksna problematika, zato predlagam, da na podlagi drugega odstavka 246. člena poslovnika na naslednji seji opravimo razpravo na to temo. Hvala.
Dobro. Kolega Diaci, ki je postavil vprašanje predsedniku vlade, lahko zahteva in to je tudi pravkar storil, da na naslednji seji opravimo razpravo o odgovoru predsednika vlade na njegovo vprašanje. O tem bo odločil državni zbor, o tem bomo odločali jutri pri tistem delu našega dnevnega reda, ki bo zadeval odločanje o zadevah jutrišnjega dne; pred tem bomo odločili o vašem predlogu, kolega Diaci. Sedaj bomo šli naprej. Po vrsti je zdaj kolega Kebrič, za zadnje, četrto vprašanje predsedniku vlade. Prosim.
Gospod predsednik, hvala za besedo. Spoštovani premier, spoštovani ministri, kolegice in kolegi! Spoštovani gospod predsednik vlade, trdno sem prepričan, da vam je znano, kakšne nagrade si delijo člani uprav uspešnih podjetij, ker sredstva javnega obveščanja o tem obširno poročajo. Jaz sem bral samo nekaj tega, od koder povzemam podatke. Iz njih povzemam, da posamezniki dobivajo ne le milijonske nagrade, ampak nagrade, ki gredo v desetine milijonov. V podjetjih to znaša skupaj milijonov, v državi pa gredo zneski za nagrade članov uprav kar v milijarde. Po meni dosegljivih informacijah od komepetentnih institucij sem izvedel, da so te nagrade sicer obdavčene, vendar pa se od njih ne plačujejo prispevki. V drugem odstavku, citiram, 126. člena o delovnih razmerjih, zakon je sprejel državni zbor lani, začel pa je veljati 1. januarja letos, piše, dovolite, da ga citiram: 126. člen - "Plača je sestavljena iz osnovne plače, dela plače za delovno uspešnost in dodatkov. Sestavni del plače je tudi plačilo za poslovno uspešnost, če je le to dogovorjeno s kolektivno pogodbo ali pogodbo o zaposlitvi." Konec citata. Iz tega jasno izhaja, da uspešno delo ne bi smelo biti posebej nagrajeno z nagrado, ampak [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]lahko le del plače. Izplačilo nagrade žal omogoča del drugega stavka, citirane določbe, ki pravi "da je uspešno delo sestavni del plače le, če je to dogovorjeno s kolektivno pogodbo ali pogodbo o zaposlitvi". To pa omogoča, da se uspešnost nagrajuje z nagradami in ravno v tem je problem. Da se v okviru nagrad izognejo plačilu prispevkov Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije in Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Tako sta navedena zavoda prikrajšana, država pa je oškodovana, saj mora zato v ZPIZ plačevati več kot pa če bi bili od tega zaslužka, kar nedvomno je, tudi plačani prispevki. Nisem proti dodatnemu nagrajevanju uspešnosti, vendar pa morajo biti vsi prejemki, ki so rezultat dela, obravnavani kot plača, kot se glasi prvi stavek drugega odstavka citiranega člena. Sprašujem vas, torej gospod predsednik: Ali boste v vladi ukrepali, in to tako, da se tudi nagrade prekvalificirajo v plače oziroma da se bodo od njih plačevali prispevki?
Gospod predsednik vlade, imate besedo za odgovor.
Hvala za vprašanje. Torej, najprej bi rad pokomentiral to, kar ste povprašali. Kar se tiče nagrad, plač in podobno, verjetno veste, da smo v okviru vlade sprejeli sklep, da se bo opravila in se tudi pripravlja analiza plačne politike izplačevanja plač in tudi razlik v plačah v Sloveniji. Pred kratkem smo prvi osnutek te analize že obravnavali in tudi že prišli do nekaterih ugotovitev, ki bodo tudi javno predstavljene. Bistvo teh ugotovitev je, da se razlike v plačah, ko se gleda decile in večje skupine prebivalstva, dohodkovno ne povečujejo bistveno in se niso povečevale bistveno v Sloveniji in da so tudi sicer primerljive s primerljivimi državami. Da pa je dejstvo, da je relativno ozka skupina znotraj najvišjega dohodkovnega razreda deležna zelo visokih plač in nagrad. In to vsekakor je del problema naše strukture izplačevanja plač. Seveda, drug problem je, kako pristopiti k temu in na kakšen način, da ne bi naredili večje škode kot koristi. Kar se tiče tega konkretnega vprašanja, je res točno tako, kot ste rekli. Zakon o gospodarskih družbah v 253. členu opredeljuje kako se štejejo in kakšna izplačila so. In dodatno smo preverili in tudi DURS nam je zagotovil, da se na te nagrade, ki se izplačujejo upravam, plačuje tako davek, torej dohodnina, kot tudi prispevki in se morajo plačevati.
Imate dopolnilno vprašanje, kolega Kebrič? Prosim.
Hvala za besedo. Dodatno moje vprašanje, spoštovani gospod predsednik, je to. V sredstvih javnega obveščanja velikokrat zasledimo primere, ko menedžment posameznih podjetij prevzema podjetja. Najbolj znan zadnji primer je notranji prevzem s strani menedžmenta BTC-ja. Za notranje prevzeme menedžment podjetja velikokrat uporabi del dobička, ki ga dobi iz naslova poslovne uspešnosti. Zanima me: Ali so od tega dobička poleg davka plačani tudi prispevki, saj je dobiček rezultat uspešnega dela za tiste zaposlene, ki so z živim delom ustvarili ta dohodek? Ne govorim o delu dobička, ki pripada lastnikom kapitala, da ne bo nesporazuma oziroma da ne bo moj predlog napačno razumljen, da je to napad na kapitalske deleže oziroma delničarje. Sprašujem vas: Ali vlada razmišlja o tem, da bi to uredila na način, predstavljen v mojem prejšnjem poslanskem vprašanju o ureditvi nagrad članov uprave, to je, da se to tretira, kot da bodo tudi od tega plačani prispevki? Ureditev tega vprašanja bo koristna tako za oba zavoda kot za državo.
Gospod predsednik vlade imate besedo.
Najlepša hvala za vprašanje. Torej, vsekakor v kolikor gre v tem primeru za izplačila iz dobička ali posebne nagrade, je potrebno prispevek plačati. Je pa vprašanje, če vedno v takšnem primeru prihaja do tovrstnega izplačila in je lahko problem tudi drugje. Problem je lahko v tem, da se v določenih primerih lahko pridobiva ali finančna pomoč matičnega podjetja ali pa kakšne druge oblike, s katerimi je lahko pridobljena korist posamezniku ali posameznim skupinam. In v zvezi s temso pripravljene spremembe zakona o prevzemih, ki urejajo točno to področje, in sicer gre za posebno poglavje, ki ureja prevzeme s strani uprave in ki določa procedure, s katerimi naj bi bilo to preprečeno, s katerimi, in preko katerih bi se preprečilo tudi članom uprave, ki so hkrati lastniki, da bi v teh primerih lahko glasovali za takšne prevzeme, ki zahteva dodatne procedure, kar se tiče vrednotenja delnic in pa tudi zaščite. In zlasti temu so namenjene rešitve, zaščita malih delničarjev, tistih manjših, ki imajo posamezne delnice ali manjše število delnic, ki so manj informirane. Skratka, ta zakon se kar nekaj časa že pripravlja na ministrstvu za gospodarstvo, za finance, in v sodelovanju agencije za trg vrednostih papirjev. Mislim, da je uskladitev zdaj toliko daleč, da bomo lahko naslednji teden ta zakon sprejeli v vladi in ga poslali v sprejem v državni zbor.
Hvala lepa. To so bili odgovori predsednika vlade na štiri vprašanja oziroma na pet vprašanj s strani poslancev iz vrst opozicije in koalicijskega poslanca kolega Kebriča. S tem ste predsednik vlade odgovorili na vsa vprašanja. Sedaj bodo na vprašanja odgovarjali ministrice in ministri. Prva je na vrsti kolegica Pozsonceva. Zastavila bo vprašanje ministrici za gospodarstvo in ministru za okolje in prostor. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Vsem prisotnim lep pozdrav! Ministrici za gospodarstvo dr. Tei Petrin postavljam naslednje vprašanje, v zvezi s podjetjem Mura. Zanima me usoda delavcev, ki so svoje delo v podjetju Mura pred sanacijo opravljali v Lendavi in v Petrovcih. Danes pa le ti delajo v Murski Soboti. Še delajo. Ali se bodo ti po uspešno opravljeni sanaciji lahko vrnili na delo nazaj v Lendavo in Petrovce? Kajti od selitev obratov iz teh demografsko ogroženih krajev, kjer je nezaposlenost že tako velika, okoli 20% v Lendavi, to dejstvo še dodatno vpliva na težak položaj. Lendava je tako osiromašena in zanjo je tudi 130 delovnih mest zelo pomembnih. Zato jih želimonazaj in pričakujemo vrnitev obrata Mure v Lendavo. Gospodu Kopaču pa postavljam naslednje vprašanje. Menim, da je prav, da kmetom nekdo javno pove, kako bo država sanirala posledice suše, zato sprašujem ministra za okolje, prostor in energijo, gospoda Kopača: Kaj bodo storili za to, da bodo čimprej in kar najbolj učinkovito, transparentno ter pravično sanirane posledice suše, tako da se ne bo ponovilo leto 2001, ko so bili kmetje na Goričkem ogoljufani? Zanima me: Ali bo to urejal intervencijski ali sistemski zakon in kdaj? Pri tem bi vas želela spomniti še na znani rek, kdor hitro da, dvakrat da. Hvala lepa.
Gospa Pozsonceva, samo hipec. Ministrice Tee Petrin iz opravičljivih razlogov ni, to sem povedal že na začetku. Vztrajate, da dobite odgovor na vaše vprašanje ustno ali lahko ministrica pripravi pisni odgovor v naslednjih 30-ih dneh?
Pisni odgovor bi rajši v praksi, da bi bilo [[...]] [[Nerazumljivo]] [[...]]
Prav. Minister Kopač, sedaj pa imate priložnost odgovoriti na vprašanje. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovana poslanka, kot verjetno veste, je vlada predlagala zakon o odpravi posledic naravnih nesreč že konec junija v parlamentarno proceduro. Prav danes pa je predlagala parlamentu obravnavo tega zakona po nujnem postopku in kot sem obveščen, naj bi parlament, če boste seveda poslanke in poslanci za, obravnaval ta zakon po končani tej seji državnega zbora, torej še v prihodnjem tednu. Hvala lepa.
Samo če lahko dopolnim. Odgovor, ker zadeva vprašanje, ki je aktualno, naj povem, da je bil danes predlog s strani vlade vložen in da bo jutri kolegij ob 9. uri in 30 minut odločal o tem, kdaj bomo to obravnavali. Predvidoma v sredo popoldan, potem ko bo tudi na zahtevo predsednika pristojnega odbora verjetno v sredo dopoldan potreboval odbor veliko časa, da bo pripravil stališče za odločanje. Tako imate zdaj neko predstavo o tem, kdaj bo državni zbor odločal o tem zakonu. Kolega Rupar bo sedaj zastavil vprašanje. Prosim.
Hvala lepa. Gospod predsednik, jaz sem najprej pričakoval odgovor na vprašanje, ki sem ga zastavil na prejšnji seji ministrici za kulturo, pa se mi zdi, da je ni.
Danes se je opravičila. Kolikor vem, je v tujini na službenih obveznostih.
Zato prestavljamo to na naslednjo sejo.
Vztrajate pri tem, da vam odgovori ustno?
Ja, ja.
Imate tudi možnost, da vam odgovori pisno, ampak vztrajate pri tem, da vam [[...]]
Vztrajam pri ustnem odgovoru.
Prav. Imate to poslovniško možnost.
Sedaj pa če dovolite, bi postavil vprašanje gospodu Presečniku, ministru za promet in zveze.
Prosim.
Gospod minister! Slovenija gradi avtoceste, in če bo vse po sreči, bomo imeli konec tega desetletja vendarle težko pričakovani cestni križ čez Slovenijo. To kar se mi zdi sicer v primerjavi z izgradnjo cest v Evropi, pa tudi sedaj na Hrvaškem, pravzaprav katastrofalno počasno, ampak vendarle ni moj namen, da bi opozarjal na to. Rad bi opozoril, da istočasno z izgradnjo avtocest rastejo kot gobe po dežju tudi cestninske postaje. Teh cestninskih postaj je na slovenskih avtocestah, s tistimi, ki se gradijo, in s tistimi, ki so obstoječe, v povprečju na vsakih 37 kilometrov zgrajene ceste. S tem Slovenija poleg oznake najpočasnejši graditelj avtocest v Evropi nosi tudi zelo laskav naziv najkrajša razdalja med posameznimi cestninskimi postajami na stari celini. Seveda tujci to zelo težko razumejo, ker se recimo od Karavank, kjer plačajo cestnino prvič, pa vsaj nekje do morja trikrat ustavijo, dobesedno se zaletavajo v te cestninske postaje, da ne govorim o nejevolji slovenskih uporabnikov avtocest. No, ko pa že pridejo na to avtocesto in plačajo cestnino, pa ugotovijo, da za ta prevožen kilometer, skromni kilometer plačajo tudi najdražjo cestnino v Evropi. Druga najdražja država je Italija. Ampak na zgrajen kilometer ceste je Italija 40 odstotkov cenejša od Slovenije. Sedaj me pa seveda zanima - ti podatki so pa točni, ker so povzeti z interneta - naslednje. Kdaj se bo Slovenija ali pa ministrstvo končno usmililo, če že ne Slovencev, pa tujcev, da bi ljudje plačevali cestnino tako kot v Švici, enkrat za vselej za uporabo. ali pa z vinjetami, tako kot je v Avstriji? Kdaj se to predvideva, če sploh se. Ali sploh kdo v tej vladi in tej državi razmišlja o ukinitvi teh cestninskih postaj oziroma da bi vsaj povečali razdaljo na neko normalno daljavo? Recimo, ko že prestaviš v peto prestavo, da ni treba takoj ustavljati. In ne nazadnje me zanima, kdaj se bo kdo usmilil slovenskega državljana in mu pri uporabi avtocest znižal cestnino. To je zelo občutno pri uporabi lokalnih cest, stranskih cest, kjer promet bolj narašča kot na avtocestah. Zanima me ali sploh kdo razmišlja o znižanju te cestnine. Rad bi povedal, da želimo biti uporabniki avtocest vsaj približno izenačeni s pravicami in dolžnostmi uporabnikov avtocest v Evropi. Hvala lepa za odgovor.
Hvala lepa, kolega Rupar. Minister za promet, gospod Presečnik, prosim.
Hvala lepa za vprašanje. Uvodoma moram reči, da po dokazanih podatkih niti ena od vaših treh trditev k sreči ne drži. Niti ta, da najpočasneje gradimo avtoceste, da imamo edini največ cestninskih postaj, in še eno trditev ste navedli. Moram reči, da je že v samem začetku izgradnje avtocestnega programa bilo določeno, da se slovenske avtoceste gradijo kot cestninske ceste, in to najprej, kot se verjetno vsi dobro spomnimo, v zaprtem avtocestnem sistemu. Potem pa je bil, mislim, da v letu 1995,ta sistem s sklepom takratnega državnega zbora spremenjen in se je ta cestninski sistem, moram reči, žal delno odprl. Od tod izhaja mnogo težav. Dejstvo je, da mora cestninski sistem ustrezati predvsem trem načelom: čim večji pravičnosti, kar pomeni, da naj bi cestnino plačevali praviloma vsi uporabniki v vseh avtocestnih smereh, in to v kar največji meri skladno z dejansko prevoženo razdaljo po avtocesti; drugo načelo je načelo gospodarnosti, kar pomeni, da naj bi bil način plačevanja cestnine v danih razmerah ekonomsko najbolj upravičen; in tretje, čim večji donos, torej da so prilivi od cestnine v danih razmerah kar najvišji. Na vprašanje, ali vlada oziroma ministrstvo razmišlja o tem, da spremeni cestninski sistem, je odgovor pritrdilen. Vlada je sprejela kar nekaj sklepov v zvezi s cestninskim sistemom. Na osnovi naloge, ki trenutno že poteka, imamo nalogo, da v okviru možnih scenarijev elektronskega cestninjenja v prostem prometnem toku v Sloveniji in za predstavitev ustreznih analiz za uvajanje možnih sistemov uporabimo že začeto, torej leto 2004, in da ta sistem po ustreznem testiranju uvedemo do leta 2008. Hvala.
To je bil odgovor. Želite zastaviti dopolnilno vprašanje? Prosim, kolega Rupar.
Najprej moram povedati, da so podatki točni. Če se peljete od Karavank, kjer plačate prvič avtocesto - novo cestninsko postajo boste delali v Podtaboru - in naslednja je Torovo pri Ljubljani. Se pravi, od Karavank do Ljubljane je 84 kilometrov in trikrat cestnina. Torej, ne me delati za nevednega. Cena je na tekoči kilometer 40% višja, kot je v Italiji. Torej tudi ta podatek zelo drži. Dopolnilno vprašanje je pa tudi povezano s cestnino. Poglejte, uporabniki ABC kartic plačujemo cestnino vnaprej. Ko zmanjka denarja, pridete na zaznavno postajo, vam pa napiše "ni kredita". Čigavega kredita pa ni zdaj tam? Uporabnik kreditira državo za uporabo avtoceste, plačuje vnaprej, semafor pa obvesti tega uporabnika, da nima več kredita. Čigavega kredita? Oprostite, za mano je stal Nemec, moj prijatelj, je prebral "ni kredita," ali pa naj bo to Italijan, "non kredito," naj bo to Hrvat, "nema kredita." Čigavega kredita pa, če jaz plačujem vnaprej cestnino? Zelo rad bi videl, ali kdo razmišlja. Ja, oprostite, tako je. Jaz kreditiram državo ona pa mene opozarja, da jaz nimam kredita. Meni se smejejo za hrbtom. Sem že velikokrat predlagal, spremenite ta "ni kredita" v drugo formulacijo, ne vem, "ni predplačila" ali pa "ni avansa" ali pa nekaj takega, da jaz ne bom užaljen pri uporabi te ABC kartice. Ker jaz kreditiram državo, ne pa država mene. Morda samo to kot pobudo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prosim odgovor.
Ta napis pomeni, da ni "dobro imetja". Bomo pa razmišljali tudi o tem, kakšen bi bil najbolj pravilen napis. Dejansko, ni "dobro imetja" na kartici. Izkoristil bi pa to še za nazaj, za prej, ko ste omenjali vinjete v Avstriji. To se večkrat ponavlja. Avstrija gre s 1.1.2004, torej čez pol leta, na sistem elektronskega pobiranja cestnine za vse kategorije avtomobilov, razen za osebne avtomobile še za enkrat ne. Nemčija gre v sistem pobiranja cestnine, ki jo do sedaj nima, s 1.9. letošnjega leta za kamione. Mi, kot bodoča članica EU, ne moremo iti na sistem vinjete tudi iz tega razloga, ker bi bil ta sistem v Sloveniji še bolj nepravičen in ker bi s tem sistemom tudi bil bistveno manjši pretok cestnin.
Hvala lepa. Gospod minister, tudi naslednji dve vprašanji bosta šli na vaš naslov. Gre za vprašanje kolega Mamića. Kolega Mamić, prosim imate besedo.
Hvala lepa. Pozdravljam vse prisotne. Ostanimo še zmeraj na avtocesti. Moje vprašanje je: Koliko kilometrov avtocest v Sloveniji je bilo zgrajenih od leta 1994 do konca leta 2002 in za koliko denarja? Zanima me to zato, ker vsako leto spremljamo v proračunu 60, 70 milijard in se odpre 15, 16 kilometrov avtoceste. To se pravi, po tej logiki bi okoli 4 milijarde bil kilometer. Jaz sem na odboru vprašal sekretarja Vidica in on je povedal, da sta to 2 milijardi. To mi sedaj ne gre v račun. Če primerjamo. Za izgradnjo cest na Hrvaškem je v medijih napisano, da stane kilometer milijardo tristo SIT, če preračunamo v tolarje. Mogoče tudi Račan kaj skriva, vendar to je njegova stvar, ampak tako je uradno. Vem da Primorje, moja bivša firma, je delala 10 kilometrov avtoceste pri Zadru, ki ni lahek teren, za 6 in pol milijard tolarjev. Če pa pogledamo naš avtocestni program, da nam manjka še nedokončanih 249 kilometrov, mogoče je samo začetih, nekaj zemeljskih del je narejenih, me zanima naslednje. Kdaj bo ta program potem končan? Drugo vprašanje pa je v cestninskih postajah, o katerih je govoril gospod Rupar. Zakaj je na cestninskih postajah zaposlenih toliko ljudi, saj lahko listek za plačilo cestnine izdaja avtomat? Ali to pomeni, da bodo tudi še nove cestninske postaje, ki se bodo zgradile, zaposlovale še toliko ljudi? Če mislimo priti na nek univerzalniin moderni sistem, potem bomo še rušili te cestninske postaje. Ne vem, ta ekonomika mi ni logična. Prosim ministra, če mi odgovori. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Presečnik, minister za promet imate besedo.
Hvala za vprašanje, gospod Mamić. Sprašujete po mnogih podatkih oziroma po podatkih o izgotovljenih avtocestnih odsekih, o njihovih vrednostih in tako naprej. Mislim, da je odgovor na to vprašanje lahko širši. Samo z nekaj številkami ga seveda ni možno celovito dati. Jaz predlagam, da teh nekaj številk tudi povem, da vam pa dam celovit odgovor, ki ga imam tudi pripravljenega. Ampak tako za en kratek odgovor bi samo rekel, da je fizična realizacija graditve avtocest, ki je predvidena po nacionalnem programu, okoli 554 kilometrov. To je bilo predvideno za izgradnjo v obdobju od leta 1994 do 2002 385 kilometrov. V tem obdobju pa je bilo zgrajenih 240,9 oziroma 241 kilometrov. Razlogi so seveda poznani in so in bodo navedeni v novem rebalansu nacionalnega programa, ki je ta trenutek v medresorskem usklajevanju in za katerega sem prepričan, da ga bo vlada obravnavala še v tem mesecu in nato državni zbor takoj za tem v začetku jeseni. Finančna realizacija graditve avtocest, predvidena po nacionalnem programu, je bila 4,1 milijarde ameriških dolarjev, in to za obdobje 1994 do 2002 3,25 milijard dolarjev, realizacija v tem obdobju pa je bila 2,23 milijard dolarjev. Če skrajšamo okoli teh podatkov, ker ste navajali cenopo kilometru, je točen ta podatek, da je za odseke, ki so bili zgrajeni do leta 1994 bila cena približno 7 milijonov dolarjev za kilometer in za odseke, ki so bili zgrajeni po letu 1994, do 31.12.2002, pa je 7,43 milijona dolarjev. Drugo vprašanje pa mislim, da je podobno, kot ga je prej postavil že gospod Rupar, zato mislim, ker je odgovorjeno tudi v pisnem delu, mislim, da ga ni potrebno sedajle navajati še enkrat. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Mamić je zadovoljen z danima odgovoroma ministra za promet. Kolega Bevk pa bo zastavil vprašanje ministru za kmetijstvo. Prosim, kolega Bevk.
Hvala za besedo gospod predsednik. Spoštovani zbor. Ministrstvo za kmetijstvo je med drugim pristojno tudi za sladkovodno ribištvo. Zakon, ki ureja to področje, je bil sprejet leta 1976, in ne sledi več razvoju, niti problemom, pred katerimi je danes slovensko sladkovodno ribištvo. Ministra za kmetijstvo, magistra Franca Buta, sprašujem: Kakšen koncept novega zakona zagovarjate in kdaj bo vlada zakon o sladkovodnem ribištvu poslala v parlamentarno proceduro? V zadnjem, izredno vročem in sušnem obdobju, smo bili tudi priča številnim pomorom rib v slovenskih rekah. V medijih sta posebej odmevala pomora rib v Ljubljanici in Cerknici, pritoku reke Idrijce. Ponovno se je pokazalo, kako slabo je poskrbljeno za nadzor voda, sanacijo škode ter kaznovanje in odkrivanje odgovornih. Posebej izrazito je zmeda na področju pristojnosti. Odgovornost in pristojnost si ob pomorih rib kot vroč kostanj podajajo inšpekcijske službe treh ministrstev: kmetijskega, okoljskega in obrambnega. Pod slednjega spada inšpektorat za varstvo pred naravnimi in drugimi nesrečami. Tako se, žal, največkrat zgodi, da krivci za pomore niso niti odkriti, kaj šele kaznovani. Posebno poglavje je podzakonski predpis, ki določa odškodnine za povračilo škode na ribah. Zanimiv je cenik. Krivolovec, ki upleni na primer tri kose soške postrvi, se mu vsakokratna tržna cena za kilogram šarenke pomnoži s količnikom 25. Kdor pa povzroči ekološko katastrofo in pomori 30 ton rib in uniči celoten živelj v reki, pa se bo za sulca, jezersko ali soško postrv tržna cena šarenke pomnožila zgolj s količnikom 4,4. Zato sprašujem pristojne ministre naslednje. Kdaj boste vladi predlagali sprejetje podzakonskega predpisa, ki bo poenostavil in uredil jasne pristojnosti za ukrepanje ob pomorih rib in vodnega življa? Ministra magistra Franca Buta pa sprašujem oziroma mu dajem poslansko pobudo, da na ministrstvu čimprej proučijo rezultate desetletnega projekta repopulacije soške postrvi, ki ne daje zadovoljivih rezultatov in je lahko tudi z vidika ohranjanja drugih morebitnih avtohtonih vrst postrvi v porečju Soče sporna. Najlepša hvala za odgovore.
Hvala lepa. Gospod minister, magister But, imate besedo.
Hvala lepa gospodu poslancu za vprašanja. Zakon o sladkovodnem ribištvu je v pripravi. Do konca meseca septembra naj bi ga po našem predlogu sprejela vlada in posredovala državnemu zboru. V mesecu septembru bi imeli tudi javno razpravo. Sam se zavzemam, da zakon upošteva dobre izkušnje zadnjih let, hkrati pa vendarle omogoča, da se za razliko od sedaj ribolovna pravica daje na osnovi koncesije pri tem tudi spremlja izvajanje vsega, kar je s to koncesijo podanega. Država mora imeti možnost, da nekomu, ki slabo ali neskrbno gospodari z javnim dobrom, to pravico tudi odvzame. Na ta način bomo tudi lahko omogočili ureditev odprtih vprašanj nekaterih ribiških družin, ki se vlečejo že skozi leta in leta. Glede na različne pristojnosti različnih inšpektoratov, strinjam se z vašo ugotovitvijo, potrebno jih je čimprej poenotiti in v ta namen tudi sam dajem pobudo še ostalima dvema ministrstvoma, da stvar poenotimo v smislu tega, da bo v podzakonskem aktu jasno urejeno, kako in na kakšen način ukrepati v primeru dejanja, kot je bil pomor v reki Ljubljanici. Menim, da tudi sistem, ki bo omogočal dajanje, pa tudi jemanje koncesij, bo k temu lahko prispeval Res pa je, da je ta dimenzija širša in da bo moralo biti sodelovanje med različnimi ministrstvi dobro oziroma odlično. V nasprotnem primeru bo nemogoče urejati stvari, ki so večplastne. Kar se tiče repopulacije soške postrvi, na tem projektu intenzivno delamo od leta 1996, ko je bil pripravljen program repopulacije za vse ribiške družine jadranskega porečja. Izdana je bila posebna okrožnica o prepovedi poribljavanja v teh vodah tudi s potočno postrvjo [[namreč, uspešno se križa s soško, tudi križanci so plodni]] . Na drugi strani pa je bil za za ribiško gojitveno obdobje 2000-2005 pripravljen srednjeročni načrt, katerega del so tudi smernice v zvezi z ohranjanjem soške postrvi. Po naši oceni se bolj intenzivna skrb na tem področju že kaže z nekoliko boljšimstanjem števila soške postrvi. Problem je vezan delno tudi na vprašanje ribojedih ptic, posebej kormorana. Ta je poseben problem v celotnem evropskem prostoru. Vlada je leta 2000 s spremembo uredbe o zaščitenih živalskih vrstah kormorana črtala s seznama ogroženih vrst, podobno kot so to storile skoraj vse države Evropske unije. Na osnovi podpisane bonske konvencije in priporočene s tako imenovanim kopenhagenskim programom, ki ju je ratificirala tudi Slovenija, žal v Sloveniji nismo deležni posebnega razumevanja društva za varovanje ptic, ki preprosto vse doslej ni uspelo najti širšega pogleda, ki bi zajemal tudi problem izginevanja nekaterih avtohtonih vrst rib, kot je na primer tudi soška postrv. Hvala.
Dopolnilno vprašanje? Prosim.
Hvala lepa. To je problematika sladkovodnega ribištva. Moj poudarek je bil predvsem na pomoru rib v zadnjem obdobju, predvsem v Ljubljanici in reki Cerknici. Prosil bi, da bi ministrstvo za kmetijstvo pripravilo posebno poročilo, kako se je spremljalo in ukrepalo ob teh dveh pomorih. Za primer Cerknice bi rad povedal. Pomor se je zgodil 23. junija, pristojni inšpektor pa je prišel na teren 30. junija, se pravi, teden kasneje, kljub temu, da je policijska postaja iz Idrije opravila terenski ogled že istega dne zvečer. Medtem ko se inšpektor za kmetijstvo in inšpektor za varstvo pred naravnimi nesrečami sploh nista štela pristojna za to področje. Tu si dejansko delijo ministrstva ta problem eden drugemu, nihče pa na koncu dejansko ne ukrepa, in tudi škode so izredno težko iztožljive. Hvala lepa.
Minister, boste kaj dodali v odgovoru? Prosim.
Lahko dodam samo to, da je treba stvari poenotiti. Nesporno pa je, da je to treba narediti v sodelovanju vsaj še z dvema ministrstvoma, ki pravzaprav v tem trenutku nosita še bistveno večjo težo pri ukrepih, ki ste jih omenili.
Hvala lepa, minister. Kolega Barovič bo zastavil poslansko vprašanje ministru za zdravje dr. Kebru. Prosim, kolega Barovič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani gospodje ministri, kolegice in kolegi! Zasavje je gospodarsko in socialno v krizi, kar lahko potrdijo tudi tu prisotni ministri iz različnih resorjev. Poleg tega je Zasavje v preteklosti, v zadnjih desetih letih, izgubilo regijske dejavnike na področju notranjih zadev, sodstva, šolstva. Že več let traja agonija okrog regijske splošne bolnišnice Trbovlje, ali bo ostala ali bo ukinjena, kaj bo z njo. Ukinili naj bi pediatrični oddelek. Odnos do prenove kirurgije ne kaže ravno na željo in voljo, da bi bil ta oddelek trboveljske regijske bolnišnice posodobljen. In sedaj še tisto, kar vas bom, spoštovani gospod minister Keber, vprašal, in se vam že vnaprej zahvaljujem za zelo natančne odgovore, ker so tudi vprašanja zelo jasna. Ali drži, da je ogrožen obstoj ginekološko-porodnega oddelka splošne bolnišnice Trbovlje? Če drži, ali gre za ukinjanje oziroma zapiranje celotnega oddelka ali pa za del tega oddelka? Če tudi to drži, ali gre za postopno preoblikovanje regijske splošne bolnišnice Trbovlje v negovalno bolnišnico, za katero izraz zdravniki uporabljajo tudi hiralnico in potem za popolno ukinitev nasploh? Naj končam. Ne gre zgolj za zasavsko bolnišnico. Takšnih bolnišnic je več in najbrž bo njihova usoda enaka usodi trboveljske zasavske bolnišnice. Kakšna bo torej usoda, v narekovajih, slišal sem ta izraz, "manjših" bolnišnic, upam, da bomo izvedeli iz vašega odgovora, spoštovani gospod minister.
Hvala lepa, kolega Barovič. Gospod minister za zdravje, dr. Keber.
Hvala lepa, gospod poslanec za vprašanje. Gospod predsednik! Vprašanje je očitno zanimivo še za nekatere poslance, tudi gospod poslanec Matjaž Švagan je zastavil zelo podobno vprašanje, na katerega bo dobil pisni odgovor. Upam, da bodo tudi danes iz mojega ustnega odgovora tudi vsi poslanci slišali naše širše razmišljanje. Usoda oziroma prihodnost slovenskih bolnišnic se v resnici spreminja. Ne gre za eno bolnišnico, gre navsezadnje za bolnišnice od kliničnega centra pa do zadnje bolnišnice. Njihova usoda, vsebina dela se spreminja. Postati bodo morale bolj učinkovite. Njihova vsebina dela se od hospitalnega dela premika v smer regijskega centra za zdravje. Bolniki, samo tisti, ki res potrebujejo bolnišnico, se bodo zdravili v bolnišnici. Nove metode dela, nove tehnologije omogočajo da se bo vedno več bolnikov zdravilo ambulantno in tudi na domu. Nekaj več od tega bo prikazala bela knjiga v reformi, ki jo boste v kratkem spoštovani poslanci dobili predse in o katerem bo tekla razprava. V zvezi s trboveljsko bolnišnico in niti z nobeno drugo v Sloveniji ne načrtujemo in tudi nimamo v rokah možnosti zapiranja bolnišnic. Usode, svoje lastne, bodo sprejele bolnišnice v roko same. Mi načrtujemo regulacijo, mi načrtujemo transparentno financiranje, mi načrtujemo, da bo vsak produkt dela, in to je bolnik s svojim problemom, plačan enako po vsej državi. Same po sebi bodo morale bolnišnice razmisliti, ali je njihova količina dela, zanimanje njihovih lastnih sokrajanov za njihovo bolnišnico, ko se zatekajo po pomoč, tolikšno, da imajo dovolj dela, da ohranijo svoje oddelke. V generalnih planih ministrstva za zdravje celo obstajajo obratne tendence. Veste, da je sprejet plan investicij v to bolnišnico, in sicer v višini milijarde in 300 milijonov. Res, da sicer večina te vsote v letu 2005 in 2006, ampak za načrte že v letošnjem letu in za začetek del v prihodnjem letu. To pomeni, da je to tudi dodaten dokaz, da država nima namena ukinjati ali razprodajati dragih investicij in drage infrastrukture, seveda pa poziva z novo politiko, da bodo upravitelji bolnišnic razmislili o novih programih in o novi vsebini dela, da bodo pritegnili svoje krajane. Ne gre torej za politično gesto - želimo ohraniti svojo bolnišnico in ko jo ohranimo in ko dobimo zanje subvencijo, potem pa gremo na zdravljenje v Ljubljano - ampak dejansko ta bolnišnica mora dokazati, da je svojim krajanom potrebna. In jaz sem prepričan po rezultatih, kot jih poznamo o bolnišnici Trbovlje, da ji tega ne bo težko dokazati. Mi nimamo odgovorov, da je to, kot za nekatere druge oddelke, daje v tem smislu problem. Zato, me vaše vprašanje deloma tudi čudi. Konkreten odgovor je: nobenega razloga ni, da bi porodniško-ginekološki oddelek, ki ima ta hip okoli 400 porodov na leto, to pomeni, da ni najmanjši v državi, ravno v bolnišnici Trbovlje ukinjali. Res pa je, da je takih oddelkov v državi več, da so pod nekim zunanjim pritiskom otroški oddelki, ki se manjšajo. Danes smo slišali vprašanje, ki je bilo vezano sicer na nekaj drugega, z drugo poanto, v tej državi imamo znatno manj porodov in znatno manj otrok, pa enake kapacitete vseh oddelkov. Na tem področju bomo morali narediti nekaj, vendar bo glavna stimulacija, da bomo to naredili, zadovoljstvo državljanov, da se zdravijo v tej bolnišnici in ekonomska možnost preživetja. Res pa je, da menim da država ob tem, ko se škarje razpirajo, ne bo mogla subvencionirati morebitnih oddelkov, ki so tako drobni, da ne vzdržijo ekonomskega pritiska preživetja. V tem smislu bodo morale uprave bolnišnic pa same razmisliti, ali se ne bi specializirale v nekatere dejavnosti in v prihodnosti bo teh možnosti več, da se usmeriš v neke dejavnosti, kjer kljub majhnosti lahko širšemu okolju v državi zagotoviš storitve, operacije, postopke. Nekatere bolnišnice v to smer seveda že uspešno gredo. Torej nobenega razloga ni, da bi s svojim odgovorom skušal ustvarjati bojazen o prihodnosti trbovljske bolnišnice oziroma o njenem razvoju v hiralnico. Ta koncept celo odločno zavračamo.
Hvala lepa, gospod minister za zdravje. Kolega Barovič želite zastaviti dopolnilno vprašanje, prosim.
Veseli me, spoštovani gospod minister, kar ste povedali. Rekli pa ste, da ste začudeni, da sem zastavil takšno vprašanje. Jaz vam zagotavljam osebno, da si ga nisem izmislil. To vprašanje so mi zastavili strokovni delavci trboveljske bolnišnice. Indice za to vprašanje pa so dobili iz vašega ministrstva. Dovolite pa mi, da izkoristim to možnost in vas vprašam še nekaj. Ko sem prebiral v povezavi s tem strokovne ocene, medicinske strokovne ocene, sem bil pri dveh trditvah zelo pozoren in prosim vas, če jih potrdite ali zanikate. Ena od strokovnih trditev je, da ukinjanje bolnišnic ali pa oddelkov pomeni razslojevanje ljudi, bolnikov. In druga trditev, da kakršna koli zapiranja ali ukinjanja povzročajo zmanjševanje števila strokovnih dejavnosti in predvsem zmanjševanje nivoja kakovosti dejavnosti. Vesel bom, če mi odgovorite, ali so te trditve stroke točne ali je vaša ocena kot ministra drugačna. Hvala lepa.
Gospod minister za zdravje imate besedo.
Hvala lepa. Odpiramo vprašanje tako imenovane geografske dostopnosti državljana do zdravstvenega sistema, pri čemer bi lahko rekel, da majhnost Slovenije seveda opravičuje, da pri tem govorimo samo o osnovnem zdravstvenem varstvu. To varstvo mora biti v bližini državljana: splošni zdravnik, družinski zdravnik, otroški zdravnik. Za bolnišnico, ki pa ima mnogo bolj zahtevno infrastrukturo in mnogo bolj zahtevna znanja, ki jih morajo obvladovati njeni zaposleni, da lahko na sekundarni ravni generirajo tisto pravo pomoč državljanov, pa ni prvenstveno pomembno, kako oddaljena je. Obstajajo države, in to razvite države, na primer Finska, kjer je prva bolnišnica oddaljena 500 kilometrov. Saj vem, da pogled na zemljevid razloži, zakaj je temu tako. Ampak tudi splošni zdravnik je oddaljen 100 kilometrov, pa vedo, da je to usoda tega. Na otoku sredi Jadrana ni bolnišnice. Nekaj od tega državljani, ki na ta način živijo, morajo sprejeti. Zato prihodnost, ki nam omogoča, bom rekel, zdravljenje na domu, dobre cestne povezave, ni naklonjena temu, da bi v prihodnosti locirali bolnišnice, če rečem, v vsako mestece. Mi imamo srečo, miimamo, resnici na ljubo povedano, preveč bolnišnic ta hip. Ampak ne tooliko, da bi razmišljali, da je to tako velik problem, da moramo sedaj z njim narediti nekaj v smislu zapiranja. Imamo srečo, da ta infrastruktura, kljub vsemu ni bila tako predimenzionirana, da ta čas ne bi znali odgovoriti na vprašanja, kaj z njo v prihodnosti. Torej odgovor, recimo, imeti bolnišnico v nekem kraju, ne pomeni, da so tisti državljani bolje preskrbljeni kot drugi. Naloga države in njene regulacije, naj ponovno odgovorim, je da zagotovi vsem državljanom enako dostopnost, enako in pravično dostopnost do tistih storitev, ki so najboljše in za vse enake.
Minister, še enega vprašanja boste deležni. Kolega Vnučec vam ga bo zastavil. Prosim.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Spoštovana ministrica, ministri, kolegice in kolegi. Moram reči, da sem bil kar presenečen, ko sem izvedel iz medijev, da 1.7. je pilotski projekt reševanja, nudenja medicinske pomoči s pomočjo helikopterjev padel v vodo, in to zaradi banalnega razloga. Zakaj banalnega? Ker se ta primer poskuša rešiti že skoraj deset let. Najprej ni bilo primernih helikopterjev, potem ni bilo denarja. Sedaj pa, ko imamo primerne helikopterje tako v sestavi vojske, policije kot tudi v zasebnem sektorju, ko je bil zagotovljen denar, skoraj sto milijonov za letošnje leto, ki ga je zagotovil zavod za zdravstveno varstvo za usposabljanje 20 medicinskih ekip, pa je inšpektor izdal odločbo, da pristajališče za helikopter pri kliničnem centru ni ustrezno. Zato pravim, da je to banalni razlog, glede na vse te aktivnosti. Javnost se zato upravičeno sprašuje, ali bo ta projekt sploh kdaj zaživel. Glede na dejstvo, da je za ponesrečenca ključnih prvih dvajset minut od povzročitve nesreče in izkušnje iz tujine tudi kažejo, da se na ta način hitrega posredovanja da rešiti skoraj tretjino življenj več, me zanima naslednje. Kdaj bo ta projekt stekel, če sploh bo? Zakaj se ne omogoči tudi zasebnemu sektorju, da bi se lahko enakovredno prijavil na take zadeve in bi se naredil nek razpis, če se že povsod drugje dela? Že sama vojska ugotavlja, da je vojaško letalstvo predrago, da bi bilo slabo izkoriščeno. Po drugi strani pa pripravljate tudi zdravstveno reformo, in slišimo tudi druge probleme, ko ni denarja, v zdravstvu je največji problem, ko ni denarja, sedaj pa denar in sredstva so zagotovljena, ekipe so pripravljene. Tudi druge prevozne zadeve so, pa sistem ne deluje. Zato me seveda zanima, kdo sedaj ni usposobljen. Ali ni usposobljen morebitni potencialni privatni in pa javni sektor? Ali niso usposobljeni tisti, ki naj bi skrbeli za izpeljavo tega projekta? Hvala.
Hvala lepa. Kolega Vnučec. Prosim, gospod minister.
Hvala lepa za vprašanje, spoštovani poslanec. Če začnem pri začetku, ja, sedaj je denar. Samo treba je vedeti, da je ta denar naš isti denar. To je denar zdravstvenega varstva, ki ga je bilo treba izločiti iz sredstev obveznega zavarovanja. To ni dodaten denar. To je isti denar, ki ga državljani zbiramo. Zato je jasno, da je tudi neko novo pravico, in to je helikopterski prevoz, v nekem smislu ali pa širjenje pravice, ki je bila doslej sporadična, je treba peljati v okviru pilotskega projekta, ker ni tako jasno, v kakšnem obsegu ga bodo državljani potrebovali. Ne, da ga ne bi, ampak v kakšnem obsegu ga bodo potrebovali. Z novim cestnim križem in z dosegom helikopterja in s časovnimi razdaljami hitro postane jasno, da če helikopter leti z Brnika, da rešuje nekoga v Prekmurju, bo prevoz z rešilnim avtom iz tistega mesta v Prekmurju v bližnjo bolnišnico seveda bistveno hitrejši. Vendar pa seveda obstajajo predeli, doline, težko dostopni kraji in nekateri drugirazlogi, ki opravičujejo določeno število tako imenovanih primarnih ali pa sekundarnih prevozov. Ampak prav zaradi vseh teh dejstev in pa visoka zahtevnost in zahtevana varnost, ki jo je treba zagotavljati pri preletu, nam je narekovala, da ta projekt pilotno sprožimo v javnem sistemu in pri tem projektu uspešno, čeprav ne brez ovir, sodelujejo štiri ministrstva: poleg ministrstva za zdravje še ministrstva za obrambo, za notranje zadeve in za promet. Rad bi rekel, da zgodba, ki je bila sedaj za en ali dva tedna prekinjena, je seveda banalna. Je zgodba o tem, ali v mrežnem planiranju, kako odpravljati in istočasno pripeljati stvari do začetka, nenadoma nekaj zaškriplje in v zadnjem hipu nek inšpektor odkrije še nekaj, za kar je treba stvar prestaviti. Lahkosamo rečem, imam zadnje zagotovilo, da bo ta projekt štartal drugi teden in da od tod naprej, seveda z vsemi opravičili, če nas bo spet čakala kakšna neprilika zadnji hip, jaz sem prepričan, da tokrat temu ne bo tako, da se bo naslednji teden ta projekt začel, ima svoje začetne vsote in začetne cilje. Nekako v pol leta, najkasneje pa v enem letu, bomo tudi seznanili javnost z rezultati tega projekta in tudi z obsežnostjo vlaganja v ta sistem v prihodnje. Ko bo ta projekt torej končan, bo možen tudi relevantni odgovor, ali je treba pritegniti zasebni sektor, ali je število, količina potreb zadostna, da se opravlja znotraj sistemov, ki pa že so in pravzaprav deloma tudi trenirajo za pomoč državljanom, če govorim o tem, da imamo na voljo in na razpolago pripravljenost vojske in policije, da se to vključi. Hvala lepa.
Dopolnilno vprašanje, kolega Vnučec.
Hvala. Jaz se bom ponovno oglasil, ker jaz sem vam že na začetku leta postavil to vprašanje, kjer ste mi odgovorili, da bo pilotni projekt stekel sredi aprila. Zato sem rekel, da to ni stvar parih tednov, ampak že parih mesecev. Zato upravičeno obstaja bojazen, da se bo še za dalj časa zadeva zavlekla. Upam, da tu naosnovi tega pilotnega projekta ne boste ščitili monopola nekega sektorja, ker v končni fazi je tu še dodatna reforma, ki jo sami pripravljate na področju zdravstva, kjer je potrebna glavna "cost benefit" analiza, se pravi, analiza koristi in stroškov. Pritej analizi bo bistveno to, da recimo nek tak projekt, kot ste omenili, odvisno, kakšna je frekvenca, mislim, da je problem zelo enostaven: razširiti je treba samo mrežo teh postajališč in to dati kot nek pogoj, ko se bo razpisala koncesija. Moje vprašanje v bistvu temelji na neki nesreči, ki se je zgodila konec lanskega leta oziroma v začetku letošnjega, ko helikopter z Brnika ni mogel poleteti, ko ste omenili Brnik, ki je izhodiščna točka naših državnih helikopterjev, zaradi megle. Medtem ko, recimo, na drugih letališčih te megle takrat ni. In seveda je tukaj ta bistvena razlika. Tudi pri prevozih za neke druge zadeve, ki jih opravljajo helikopterji, je zasebni sektor bistveno cenejši ob enakih pogojih. Zato mislim, da je bistveno pri teh zadevah, da takedodatne usluge oziroma hitrejše storitve tudi v korist zdravstvenega varstva državljanov ne povečujejo stroškov zdravstveni blagajni. S tem, da pa barva helikopterja ni važna, važna je seveda enaka kvaliteta. Zato upam, ko bo uspel ta pilotni projekt, da bo tudi izveden resen razpis, seveda na podlagi resne analize stroškov in koristi. Hvala lepa.
Hvala. Želite še kaj dodati, gospod minister? [[Ne.]] Naslednje vprašanje bo zastavil kolega Čeligoj, in to dvema ministroma, ministru za promet in ministru za zunanje zadeve. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovana gospa ministrica, gospodje ministri! Moje poslansko vprašanje je res namenjeno ministru za promet in ministru za zunanje zadeve. Za prevoz naftnih derivatov med Postojno in Reko je že leto dni zaprta cesta skozi Ilirsko Bistrico na mejnem prehodu Jelšane-Rupa in Starod-Pasjak. Cisterne, ki prevažajo naftne derivate, in sicer bele naftne frakcije, morajo zato opraviti prevoz prek GorskegaKotorja in nato prek Karlovca na mejni prehod Obrežje, zaradi česar je njihova pot daljša kar za 230 kilometrov. Podjetje Transport iz Ilirske Bistrice in sorodna podjetja, ki gravitirajo na reško rafinerijo, zaradi tega trpijo izredno veliko gospodarsko škodo. Mesečno znaša ta škoda okrog 50 milijonov tolarjev, na leto že kar 600 milijonov, kar je velik denar za državo, kaj šele za podjetje, ki trpi to škodo. V zvezi s tem je minister za zunanje zadeve Republike Slovenije, gospod Rupel, že pred časom obljubil ukinitev zapore in se o tem dogovarjal tudi z zunanjim ministrom Republike Hrvaške, gospodom Piculo, zato prizadeti še vedno težko pričakujejo odgovor, ki bi ponudil ustrezno rešitev za opisano problematiko, predvsem pa za pričakovano ukinitev te zapore. Tu je še problem, ki je star 30 let, in sicer že leta 1972 so bili postavljeni prometni znaki na cesti med Postojno in Jelšanami, ki dodatno omejujejo prevoze naftnih derivatov. Slišim, da tudi hrvaška stran zahteva odstranitev teh tabel. Gospod zunanji minister mi je pred nekaj trenutki izročil pisni odgovor, pa bi prosil še gospoda Presečnika za njegov del odgovora. Hvala lepa.
Gospod Presečnik, minister za promet imate besedo.
Hvala lepa. Gospod Čeligoj, to temo smo obravnavali tudi na zadnjem sestanku pred nekaj tedni s predstavniki oziroma s hrvaškim prometnim ministrom v Zagrebu. Dejstvo, da so takšni podatki, kot so ste jih navedli, da so točni in da smo imeli mi možnost prevoza s težkimi tovornjaki v tem predelu na relaciji Kozina-Starod, že dolgo pa ne na relaciji Postojna-Ilirska Bistrica in pa mednarodni mejni prehod sedaj, prej pa meja med republikama Slovenijo in Hrvaško, torej Jelšane. Problem pri tej trasi oziroma pri tej cesti Postojna-Ilirska Bistrica-Jelšane je v nepravilnih elementih na nekaterih mestih. Na nekaj mestih je nemogoče, praktično nemogoče srečevanje dveh težkih tovornih vozil. Zato je pripravljen idejni projekt temeljite rekonstrukcije te ceste, vendar ta vrednost seveda presega finančne zmožnosti proračuna oziroma proračunskih planov direkcije za naslednja leta. Imamo pa pripravljene ukrepe na posameznih mestih, na nekaj mestih, kjer bi z ustrezno semaforizacijo ali drugimi ukrepi, predvsem z ustrezno prometno signaliziacijo, uredili možnost prevoza tudi s težkimi vozili. Predlagali pa bomo verjetno, to je še stvar dogovora, pa le to, da ostane ta prepoved v glavni turistični sezoni, glede na izredno veliko število predvsemosebnih avtomobilov in pa počitniških prikolic, ker obstaja potem velika nevarnost raznih nesreč. Tako predvidevamo, da bomo, program je pripravljen, uredili nekatera ozka grla na tej relaciji, da sprostimo ta promet in z ustreznimi dogovori z Republiko Hrvaško, da to storijo tudi Hrvati.
Hvala lepa. Želite dati drugo vprašanje? Najavili ste dve, kolega Čeligoj. Dopolnilno, prosim.
Hvala lepa za odgovor. Morda samo kratko dopolnilno vprašanje. Iz odgovora gospoda Rupla sledi, da hrvaška stran trdi, da omejitev prometa na relaciji Postojna-Jelšane velja samo za hrvaške tovornjake, ne pa za slovenske. Ali je to res? To sem prvič slišal.
Prosim minister.
To seveda ni res, ampak na prometni signalizaciji piše, da je dovoljen lokalni promet. To pomeni, da za tiste, ki vozijo do Ilirske Bistrice ali v drugo smer, prepoved prometa ne velja. Zato si Hrvaška predstavlja, da to pomeni samo za slovenske prevoznike.
Želite zdaj zastaviti še drugo vprašanje? [[Ne.]] Potem je za vami mag. Vizjak. Kolega Vizjak, imate besedo. Vaše vprašanje je namenjeno ministrici, ki je danes upravičeno ni med nami.
Spoštovani predsednik, hvala lepa. Vendar sem imel na prejšnji seji državnega zbor tudi vprašanje za ministrico, in je tudi ni bilo, pa sem ga potem drugemu ministru postavil, kar spet ni bilo v redu ocenjeno s strani predsedujočega, tako da bom danes kljub temu, da ministrice tukaj ni, zastavil poslansko vprašanje in bom zahteval od nje tudi ustni odgovor. Nanaša pa se poslansko vprašanje na obisk delavk nekdanjega trboveljskega obrata Peka, ki so obiskale ministrico in so bile zelo razočarane nad odgovori in nad obiskom, se pravi, nad rezultati pogovorov v Ljubljani, z ministrico, gospo Teo Petrin, in sicer glede usode tega trboveljskega obrata in predvsem glede rešitve za njihove težave. Delavke, to je bil tipičen primer, kako so delavke želele od ministrice izvedeti tisto elementarno, to se pravi, kako se bo za njihovo usodo poskrbelo in kako in kaj bo z njihovimi terjatvami do vsega tega propadlega gospodarstva. Ministrica, takih težav ni samo v Trbovljah, zato tudi nastavljam to vprašanje, take težave imamo tudi v Posavju, kjer imamo tekstilno industrijo, tudi v naši občini, kjer imamo prav tako pravkar zaprt obrat Beti Dobova. To je splošni problem v Sloveniji. In ko pridejo te delavke do nekoga, najbolj pristojnega, ki bi jim lahko povedal, kako in kaj dobijo odgovor, ki je politikantski in skrajno podcenjujoč. V odgovoru ministrice je tudi stalo, da je eden izmed razlogov, zakaj nimajo neke rešitve, tudi v nasprotovanju opozicije, da bi v regijo in v to konkretno podjetje prišlo več denarja. Zato ministrico konkretno sprašujem, kaj je imela v mislih s tem, ko je izrazila in izjavila to tem delavkam. Mislim, da je to skrajno politikantsko in mislim, da mora ministrica pojasniti, katere primere ima v mislih, ko je omenjala opozicijo kot tisti zaviralni faktor za vlaganja države, to se pravi preko državnih pomoči v prestrukturiranje gospodarstva. Rad bi povedal, da se je opozicija vseskozi in se še vedno vseskozi zavzema za učinkovitejšo shemo državnih in regionalni pomoči v smislu prestrukturiranja, da je nenazadnje tudi na pobudo in vseskozi na prizadevanje opozicije bil v tem državnem zboru sprejet zakon o zagotavljanju državnih pomoči podjetjem v težavah, da smo pravzaprav vseskozi opozarjali in opozarjamo na centralizacijo in na premalo regionalnega denarja in da smo večno vlagali amandmaje v proračunu za zagotavljanje večje vsote denarja. Ministrico resno sprašujem, kaj konkretno je imela v mislim, ko je govorila, da opozicija zavira reševanje tovrstnih problemov.
Kolega mag. Vizjak, kot rečeno vprašanje imate pravico še enkrat postaviti ustno in gospa ministrica vam je dolžna nanj tudi odgovoriti na naslednji seji. Prosim.
Spoštovani predsednik! Jaz bi to možnost izkoristil in bom na naslednji seji, če bo ministrica tu, želel bi, da bi bila, zastavil, in pričakujem od nje tudi ustni odgovor. Hvala.
Hvala lepa mag. Vizjak. Kolegica Zupanova ima vprašanje za ministra za pravosodje. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani. Danes je bilo gospodu predsedniku vlade že postavljeno vprašanje v zvezi s tožilstvom, sama pa se obračam na vas, spoštovani gospod minister za pravosodje, s podobno temo. Za ljubljansko tožilstvo bi lahko povedali, da ga poznamo tudi po aferah v zvezi z vodji uradov. Ni še tako dolgo, ko je zoper takratno vodjo urada ljubljanskega okrožnega tožilstva, zalotenega pri kraji, stekel je kazenski postopek, vendar kot kaže, je zadeva zastarala. Naj pa bi okrožno državno tožilstvo zoper vodjo, ki naj bi sicer denar vrnila, vložilo obtožni predlog zaradi več kaznivih dejanj, o čemer pa sodišče še ni razsodilo. Zadeva o spornem kadrovanju, ko je gospod Fischer za vodjo urada na ljubljanskem okrožnem tožilstvu postavil svojo življenjsko sopotnico brez ustrezne izobrazbo, je znana in se je najbrž iztekla. Prepričana sem, da je gospa pristala v kakšni primerni službi, gospod pa še naprej opravlja delo okrožnega državnega tožilca. Gospod Fischer ni nikoli kazensko odgovarjal zaradi zlorabe položaja, je pa bilo državno tožilstvo zaradi previsoke plače, ki jo je prijemala njegova gospa na položaju, ki ga sicer zaradi neustrezne izobrazbe ne bi mogla zasedati, oškodovano za približno 2 milijona tolarjev. Pred kratkim pa se je zgodil še hujši škandal na višjem državnem tožilstvu. Pri reorganizaciji so namreč ugotovili, da je vodja urada opravljala svoje delo s ponarejeno diplomo, pri čemer je prejemala temu ustrezno tudi previsoko plačo. Na tožilstvu pa je bila zaposlena več kot 30 let. Lahko bi naštela še nekaj neprijetnih zadev, vendar so že ti primeri dovolj, da se človek vpraša, kakšne ljudi vendar nastavljajo na tožilstvu in kako preverjajo svoje uslužbence. Kaj naj si državljani o vsem tem mislijo drugega, kot da vlada v teh vrstah korupcija, nepoštenost, ponarejanje. Kako lahko taka institucija zaposluje ljudi, ki imajo dvomljive moralne kvalitete? Ali je tudi to vzrok, da številne prijave proti direktorjem, ki so v milijardnih zneskih oškodovali družbeno premoženje, založijo oziroma se valjajo po predalih, dokler ne zastarajo. Zato ni čudno, da ljudje vedno manj zaupajo v pravosodni sistem in v državo. Nekdo je za to odgovoren, vendar je težko verjeti, da bo za to tudi kdo odgovarjal. Spoštovani gospod minister! Sprašujem vas, ali boste sploh ukrepali proti odgovornim v zvezi z zadnjim škandalom na višjem državnem tožilstvu v Ljubljani? Hvala lepa.
Prosim, gospod minister za pravosodje, imate besedo.
Gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci. Gre za najmanj dve nepravilnosti, ki sta bili omenjeni v tem vprašanju. Glede prve, ki se nanaša na okrožno državno tožilstvo, moram zelo jasno poudariti znano dejstvo, da je bilo v tistem primeru postopano na način, ki je bil po moji oceni ustrezen. Tedanji vodja državnega tožilstva te funkcije ne opravlja več,zaradi tega je kakršnokoli govorjenje, da je tisti primer ostal brez ukrepanja, neustrezno oziroma ne ustreza dejanskemu stanju. Nepravilnosti so bile ugotovljene pri opravljanju dela vodje okrožnega državnega tožilstva, zato ni primerno to mešati z opravljanjem funkcije državnega tožilca, v zvezi s katerim pa neke nepravilnosti niso bile ugotovljene. Glede zadnjega primera, torej nepravilnosti, ki so se pokazale v zvezi s kadrovskim spisom ene od uslužbenk, je treba povedati najprej to, da je bila ta nepravilnost odkrita, ko je prišlo do postopkov v zvezi s prenosom zaposlenih na nekdanjem višjem državnem tožilstvu v Ljubljani v okvir vrhovnega državnega tožilstva. V okviru pregleda kadrovske dokumentacije je bilo ugotovljeno, da gre pri eni od uslužbenkza ponarejeno diplomo in za kriv vpis v delavsko knjižico. Na tej osnovi - in pri tem zaposlenim na vrhovnem državnem tožilstvu nikakor ni mogoče očitati neskrbnega ravnanja - je bil potem takoj sprožen disciplinski postopek zaradi hujše kršitve delovnih obveznosti in izrečen tudi ukrep začasne odstranitve z delovnega mesta za čas trajanja disciplinskega postopka. Hkrati je bilo o zadevi obveščeno tudi okrožno državno tožilstvo zaradi odločitve o začetku kazenskega postopka. Disciplinski postopek je na prvi stopnji zaključen, izrečena je bila sankcija za ugotovljeno kršitev, je pa zadeva po mojih informacijah še v pritožbenem odločanju. V okviru postopkov, ki so v teku, se bodo brez dvoma ugotovile vse okoliščine, kako je do nepravilnosti prišlo. S tem v zvezi pa tudi to, kdo je morebiti dodatno odgovoren, da je do takšne nepravilnosti lahko prišlo. Če bo to ugotovljeno, bomo seveda ukrepali tako kot v podobnih primerih okrožnega državnega tožilstva v Ljubljani in tožilstva na Ptuju, pri čemer pa velja pripomniti, da višje državno tožilstvo v Ljubljani od 1.7. letos ne obstaja več zaradi preoblikovanja, skladno z novelo zakona o državnem tožilstvu.
Dopolnilno vprašanje, kolegica Zupanova, prosim.
Hvala lepa za odgovor. Malce ste se izmikali. Glede na to, da višjega državnega tožilstva ne bo več, izgleda, da naj bi bile stvari potem rešene. Vam pa, če dovolite, postavljam še dopolnilno vprašanje, in sicer: Ali se kdaj zgodi, da iz takšnih ali drugačnih razlogov, recimo, delavec prejme preveliko plačo - ponavadi se to ne zgodi ali pa se zgodi zaradi napak v računovodstvu -, jo mora le-ta naslednji mesec vrniti oziroma mu jo enostavno vzamejo? Zanima me: Ali je gospod Fišer vrnil tistih približno 2 milijona, ki sta nastala zaradi njegovega ravnanja na tožilstvu? Hvala lepa.
Minister za pravosodje, prosim.
O tem zelo konkretnem dejstvu ta trenutek nimam verodostojnih podatkov, zaradi tega ustno na to vprašanje ne morem odgovoriti.
Hvala. Kolega Kavtičnik bo zastavil vprašanje ministru za promet. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovana ministrica in ministri, spoštovani zbor! Vprašanje bom postavil ministru za promet, gospodu Jakobu Presečniku. Na redni seji 29.11.2002 je bil sprejet zakon o varnosti na smučiščih, ki je stopil v veljavo 3. 1. 2003 in začne veljati 1. 12. 2003. V tem času, torej 6 mesecev je rok, da se pripravijo podzakonski akti, končni rok za izpolnitev te zakonodaje oziroma te zakonske obveznosti pa je 3. 7. 2003. Torej danes smo 9. 7., zato me zanima: Ali so ti zakonski akti že sprejeti in kateri niso? Zakon tudi določa, da minister pripravi strokovne in tehnične predpise s področja ureditve oznak na smučiščih, zaščite prog in ostalo na predlog nacionalne panožne športne zveze. Torej, na predlog Smučarske zveze Slovenije, ki ima večino teh tehničnih normativov že določenih, polegtega pa so ti normativi skladni z mednarodnimi pravili. Smučarska zveza ima za izvajanje teh normativov ustanovljeno tudi komisijo za homologacijo smučarskih prog, ki jo vodi komisar FISE. Kot sem obveščen, ker mi je Smučarska zveza že od začetka junija 2003 poslala oblikovano besedilo pravilnika o vrsti in obliki znakov na smučišču, pravilnik o tehničnih pogojih za obratovanje smučišč in zaščitna sredstva ter predlog zapisnika o nesrečah na smučišču. Kolikor mi je poznano, ste predlog Smučarske zveze obravnavali le kot dobro osnovo za nadaljnje delo, v tem času pa razpisali - torej razpis za raziskovalno nalogo Strokovne podlage za vzpostavljanje izvedbenih normativov na področju urejanja varnosti na smučiščih. Rok za izdajo podzakonskih aktov oziroma predpisov je že zamujen, kot sem že dejal. Po mnenju stroke je omenjeni razpis celo nepotreben, zato vas sprašujem: ali menite, da Smučarska zveza Slovenije ni pripravila ustreznih strokovnih podlag, čeprav je večina teh mednarodno že uveljavljenih? Obenem vas naprošam, da svoja stališča konkretizirate in jih argumentirate v skladu s pravili stroke. Seveda bom pozorno spremljal vaše nadaljnje aktivnosti, predvsem izdelke navedene raziskovalne naloge. Če se bo izkazalo, da bo naloga vsebinsko in strokovno dopolnila podlage Smučarske zveze Slovenije in mednarodno veljavne standarde, vam bom hvaležen predvsem zaradi izboljšanja varnosti za uporabnike naših smučišč. V nasprotnem primeru pa bom razumel to dejanje kot neopravičeno trošenje denarja davkoplačevalcev oziroma ponavljanje že znanega in zapisanega. Kajti v državni upravi se pojavljajo tudi številne študije, ki se ne opravljajo zaradi potrebe po novih dognanjih, ampak bolj zaradi potrebe nekaterih raziskovalcev, da raziskujejo že raziskano.
Prosim, gospod minister za promet.
Ja, hvala lepa za vprašanje, gospod Kavtičnik. Torej poskušal bom malo skrajšati vprašanje, s tem da moram reči, da je glavna naloga ministrstva za promet, da pripravi pravilnik v zvezi s tem zakonom, zakonom o varnosti na smučiščih, da pripravi pravilnik o tehničnih pogojih obratovanja smučišča in o označbah na smučiščih. Res je, da smo od Smučarske zveze Slovenije prejeli strokovne podlage oziroma osnutek tega pravilnika dne 12. 6. 2003 in res je, da so naše strokovne službe ugotovile točno to, kar ste v svojem vprašanju navedli vi. Razlogi so seveda - ali pa predvsem - v tem, da so ta pravila, ki so resnično usklajena s pravili mednarodne smučarske zveze pri homologaciji prog, da so prirejena seveda tistim progam, ki so namenjene za tekmovalne proge. In v tem primeru jih ne moremo takoj direktno uporabiti za vse smučarske, predvsem rekreativne proge za vsa smučišča v Republiki Sloveniji. Opozorila dobivamo s posameznih smučišč, iz posameznih smučarskih centrov, da bi uveljavitev takšnih pravil za vsa smučišča, za vse proge - torej, da bi jih bilo dejansko nemogoče izvajati predvsem ali pa tudi v finančnih pogojih, v katerih se nahaja večina smučarskih centrov v Sloveniji. Zato bomo seveda s to nalogo pripravili ustrezen pravilnik, ga bomo tudi s Smučarsko zvezo še nadalje usklajevali in smučarskim centrom dajali že predhodne informacije, tako da zagotavljamo, da ne bo problem tudi z označbami tekom naslednje smučarske sezone.
Kolega Kavtičnik, dopolnilno vprašanje, prosim.
Hvala lepa za odgovor. Torej, prepričan sem, da bi bilo ustrezneje, da bi te vaše pomisleke, vaše strokovne službe naslovile na Smučarsko zvezo Slovenije, ki ima verificirane strokovnjake in bi lažje in ceneje, govorim ceneje, brezplačno lahko opravila to delo, ki ste ga vi razpisali z razpisom. Dvom o upravičenosti razpisa ostaja. Predvsem pa bi bilo to, kar sem dejal, precej ceneje za davkoplačevalce. Hvala.
Prosim, gospod minister [[...]]
Torej, v ministrstvu imamo za to področje dela, mislim, da ustreznega strokovnjaka, ki sedi v organizacijskih odborih največjih tekmovanj v Sloveniji. In prepričan sem, da se na ta posel tudi spozna. Zato sem prepričan, da bomo seveda pripravili tak izdelek, ki bo sprejemljiv zavečino centrov in predvsem pa za varno odvijanje rekreativnega smučarskega športa.
Dobro, to je bilo vse v povezavi z vprašanjem kolega Kavtičnika. Kolega Peče bo zastavil vprašanje ministru za finance in generalnemu sekretarju vlade. Prosim.
Spoštovani prisotni! Vlada Republike Slovenije je že v začetku novega mandata napovedala zasledovanje cilja omejene inflacije. Na vsak način je napoved vlade Republike Slovenije dobrodošla in pohvale vredna, toda po naši oceni, po oceni Slovenske nacionalne stranke je samo napovedovanje oziroma zasledovanje cilja brez vsebine dokaj brezpredmetno oziroma kratkoročno početje. Moje vprašanje je namenjeno ravno temu, da bi dobili državljani Republike Slovenije in Slovenska nacionalna stranka odgovor o dolgoročnosti in pa o kredibilnosti odgovoru, s tem da bi se izognili tiste tako imenovane hiperinflacije. Dejstvo je, da vlada Republike Slovenije dela kontradiktorno: po eni strani napoveduje inflacijo v omejenem znesku oziroma procentu, po drugi strani pa vlada Republike Slovenije, vsaj iz lanskega leta sodeč, prepoveduje govor o obstoječi inflaciji. Možno, da je to en ukrep, ampak na noben način to ni ukrep v kakršnikoli demokratični državi. Po drugi strani pa ministrstvo za finance pod vašim vodstvom napoveduje oziroma uveljavlja nove davke ali pa nove, višje davčne stopnje. Naj navedem nekatere: davek na stanovanjsko varčevanje, davek na namensko varčevanje, davek na bančne obresti, nove motorne takse, višje trošarine, uvedba nepremičninskega davka in podobne stvari. Seveda gredo zadeve v nasprotni smeri - po eni strani vlada Republike Slovenije hoče zajeziti inflacijo oziroma dajati vtis o zajezenosti inflacije, po drugi strani pa sprejema ukrepe, ki bodo to državo z realne dvomestne inflacije pripeljali, žal, v stanje hiperinflacije. Ob vsem tem je treba opozoriti, da tudi ravnokar sprejeti rebalans napoveduje, da vladi Republike Slovenije zaradi njene neresnosti glede uveljavitve manjše stopnje inflacije ne bo uspelo - tudi na podlagi rebalansa, skozi katerega je poslancem in širši zainteresirani javnosti razvidno, da vlada Republike Slovenije z njim odpira nove možnosti zadolževanja in novo obliko deficita. V Slovenski nacionalni stranki smo prepričani, da, žal, vlada Republike Slovenije ne vidi pravilne vloge ekonomske politike in nosilcev ekonomske politike. Zato bi vas radi ob tem seznanili s tem, da je tudi vlada Republike Slovenije eden izmed osnovnih nosilcev ekonomske politike, ki s svojimi instrumenti lahko vpliva na oblike fiskalne politike, monetarne politike ali pa z instrumenti direktne kontrole ter institucionalnimi instrumenti, ki pa so se v zadnji fazi skozi privatizacijo žal izkazali kot negativni. Kajti dejstvo je, da če država privatizira določen del svojega premoženja, najsi bo javnega sektorja, bi bilo pričakovati, da nikakor ne bo subvencionirala nadalje tega sektorja, ki ga je ravnokar prodala. Moje vprašanje v prvem delu je predvsem konkretno: Katere izmed štirih instrumentov oziroma sklopov instrumentov vlada Republike Slovenije načrtuje izvesti in realizirati? In glede na to, ker mislim, da gre za najpomembnejše vprašanje, ki se bo odvilo v naslednjih dveh ali treh letih, bi vas prosil za konkretne podatke, da se bomo lahko v okviru nadaljnje razprave o tem pogovarjali oziroma da se bodo določeni subjekti v naši državi znali pripraviti na neukrepanje oziroma ukrepanje vlade Republike Slovenije. Hvala.
Hvala lepa. Minister za finance dr. Dušan Mramor, izvolite.
Hvala lepa za vprašanje. V zvezi s protiinflacijsko politiko sem govoril že ob rebalansu proračuna, kjer sem nanizal vrsto ukrepov, če se spomnite, jih razporedil v več kategorij in jih tudi med seboj povezal. Če gremo zdaj najprej na vprašanje, povezano z davčnim vplivom na inflacijo, sta tu dva davčna vpliva, ki letošnje leto definitivno vplivata na inflacijo, in to je povečanje stopnje DDV na alkoholne pijače in povečanje trošarin na cigarete. Ta povečana stopnja davka na dodano vrednost na alkohol, ki je bila izvedena v začetku leta, vpliva na inflacijo 0,07% in je bila že načrtovana v okviru 5,1% inflacije, ki je bila za letos predvidena. Glede tobačnih izdelkov in povečanja trošarin smo tu zavezani z dvema direktivama Evropske unije. Zaenkrat upoštevamo prvo direktivo, po kateri morajo trošarine znašati najmanj 57% drobnoprodajne cene najbolje prodajanih cigaret. To ciljno 57% trošarino bomo dosegli 1.1.2004 in v letošnjem letu 1. julija. Ob novem letu pa so se povišale trošarine, kar je skupni vpliv tega povišanja trošarin - trošarine prilagajamo evropski direktivi - v začetku leta in 1. julija in skupaj s povečanjem DDV na alkoholne pijače znaša 0,5% inflacije v letošnjem letu. Torej, to celotno povečanje je bilo določeno že v zakonih in s tega vidika je bilo tudi upoštevano v 5,1% inflaciji. To je ta del davkov, ki bo letos vplival na inflacijo. Hkrati je pa vlada vodila protiinflacijsko davčno politiko, in sicer s prilagajanjem trošarin pri cenah mineralnih olj, se pravi naftnih derivatov. Kot veste, je v začetku leta, ko je bil velik skok cen nafte na svetovnem trgu, z zniževanjem trošarin nevtralizirala ta vpliv povečevanja cen in če ne bi posegala, bi bilo povečanje inflacije za 0,7%; ker je intervenirala v tistem času, ko so se cene povečale, je bilo povečanje 0,2%. Zakaj je bilo, zakaj ni mogla še tega nevtralizirati? Zaradi tega, ker so tukaj neke omejitve, kolikor so pač lahko po evropskih direktivah te trošarine najnižje. Tako smo prišli do minimuma s trošarinami in jih nismo mogli bolj znižati. Sedaj pa so se cene zniževale, smo trošarine povišali, tako da je skupni vpliv na javne finančne prihodke nevtralen. Poleg tega je bila tukaj še cela vrsta drugih ukrepov, ki smo jih že izvedli - o teh trošarinskih sem že govoril - ker če tega ne bi naredili v začetku leta, bi bil vpliv na inflacijo zaradi rigidnosti cen navzdol precejšen, točen izračun se še dela. Izvajali smo še celo vrsto drugih ukrepov: koordinirano povečanje nadzorovanih cen, s hkratnimi zahtevami po racionalizaciji poslovanja teh, katerih cene nadziramo, koordinirano smo delovali z denarno oblastjo, z Banko Slovenije. To so bili neposredni ukrepi. Potem pa vsi ukrepi za zniževanje javnofinančniodhodkov, ki imajo cilj odpraviti potrebo po povečevanju davkov, ki potem povečujejo inflacije. To sem razložil pri rebalansu in te ukrepe sprejemamo. Odpravljanje povečevanja zneskov za preteklo inflacijo, ki so vezani s preteklo inflacijo, to je pa ta tako imenovana deindeksacija. Mi smo jo na določenih področjih, precej področjih, že izvedli in to tudi nadaljujemo. In pa povečanje konkurenčnosti določenih monopolnih sektorjev. Glede davčne reforme, bi rekel samo to, da je cilj davčne reforme prestrukturiranje davčnih obremenitev in ne povečanje davčnih obremenitev. To sem že večkrat poudaril: zmanjšujemo obdavčitev dela in povečujemo obdavčitev premoženja. Tako da od tega cilja davčne reforme nikakor ne more biti posledica višja inflacija. O hiperinflacijah govoriti, je pa, seveda, mogoče neustrezno.
Hvala lepa. Gospod Peče želite, da minister dopolni odgovor. Izvolite.
Žal, moram ugotoviti, da nam ni lahko ob taki vladi - vladi Republike Slovenije - govoriti o tem, da je selektivno obdavčevanje. Po naši oceni oziroma po gospodarskem forumu Slovenske nacionalne stranke gre predvsem za obdavčevanje tistega dela oziroma sloja ljudi, ki si tega ne bodo mogli privoščiti in ki nimajo velike politične moči, da bi vplivali na vaše odločitve. Po drugi strani, dejstvo je, da žal, res mi je žal, da inflacija bo napredovala, posebej glede na to, da je razvidno iz vašega odgovora bilo sledeče, da inflacijo spremljate skozi 365 dni, inflacijo poskušate zajeziti skozi trošarine iz naslova tobačnih izdelkov in pa alkohola. Pristop zajezitve inflacije skozi ti dve trošarini je po moji oceni dokaj brezpredmetno in pa nesmiselno. Toda žal, izvršno oblast imate v tej državi v rokah vi. V vašem odgovoru sem na vsak način pričakoval odgovore, ki bi se tudi tikali centralne banke, torej monetarnih ukrepov, in pa predvsem direktne kontrole, torej povezave centralne banke in pa vlade Republike Slovenije. Po drugi strani pa nadaljevanje procesa institucionalnih instrumentov, ki bi zajezili. Dejstvo je, da bi, vsaj po naši oceni, vlada Republike Slovenije za konkretno zajezitev inflacije še ob normalnem roku vstopa v monetarno unijo, potrebovala vedenje vsaj o obstoju vrste inflacije. Žal v Republiki Slovenijiobstoja stroškovna inflacija, ki jo poleg dviga cen in pa plač, selektivnega dviga plač, povzroča ravno, po naši oceni, napačna vladna politika, predvsem kar se tiče davčne politike na področju prihodkovne strani in odhodkovne strani. In pa še ravno najpomembnejše področje, to je neaktivna politika vlade Republike Slovenije oziroma ministrstva za finance na področju centralne banke v povezavi s koordinacijo. Kajti, dejstvo je, da je centralna banka vlade Republike Slovenije, državni zbor in pa zainteresirane skupnosti in z njimi, s sindikati in pa zbornico, najpomembnejši element pri kreiranju inflacije. In dejstvo je, da smo vsi tu padli. Po drugi strani pa je ravno dejstvo, da je razmik med inercijsko inflacijo in neinercijsko inflacijo zelo blizu. In v trenutku, ko bo Slovenija prestopila ta rubikon, bo prepozno in takrat o hiperinflaciji več ne bo brezpredmetno govoriti, ampak bo dejstvo v naših rokah. Moj interes, interes Slovenske nacionalne stranke je izključno en: to so: stabilne javne finance. Z veseljem vas bi podpirali v vaših predlogih rebalansov, v načinih za zmanjšanje deficita, v kolikor bi [[...]]
Gospod Peče, lepo prosim. Čas je.
[[...]]bili predlogi vlade Republike Slovenije seveda kvalitetni in pa dolgoročni. Bojim se, da bo vlada [[...]]
Gospod Peče.
[[...]]Republike Slovenije to državo popeljala v zavidljiv položaj. Hvala.
Hvala lepa. Čakala sem, da končate misel, ampak to čakanje je zaradi vaših govorniških sposobnosti bilo skoraj za minuto prekoračitev, tako da lepo prosim v prihodnje, da se držite časa. Gospod minister, želite podati odgovor? Izvolite.
Ja, saj moram reči, da je zelo težko podati odgovor. Bi rekel samo dva poudarka: večje obdavčenje tistih slojev, ki se najtežje branijo, kot je bil očitek. To ne drži zaradi tega, ker pač v novem zakonu o dohodnini, kot ga predvidevamo, predvidevamo povišanje splošne olajšave, kar pomeni za tiste z najnižjimi dohodki resno olajšavo, se pravi, večji del prebivalstva, ki ne bo obdavčen. Potem mogoče samo še ta poudarek v zvezi z neaktivnostjo politike ministrstva za finance glede Banke Slovenije. Banka Slovenije je pač neodvisna institucija. Mi se lahko pogovarjamo, poskušamo koordinirati, seveda ministrstvo za finance ne more narekovati Banki Slovenije njenih odločitev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Peče, izvolite.
Glede na to, da je vaš odgovor bil nikakršen, bom še enkrat ponovil, da nam ni lahko ob taki vladi. Na podlagi poslovnika državnega zbora apeliram in pa na vas, podpredsednica, da daste jutri na glasovanje o razširjeni razpravi, kjer bo vlada Republike Slovenije lahko bila na razpolago in pa bila oborožena z vedenjem o protiinflacijskem boju in prosim, če to sprejmete kot poslovniško možnost za razširjeno razpravo o boju proti inflaciji. Hvala.
Hvala lepa. Poslanec sme podati predlog, da državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra za finance, vendar tako, kot je praksa, bo državni zbor o tem predlogu odločil na jutrišnjem nadaljevanju seje zbora v okviru točke glasovanja. Naslednji bo postavil poslansko vprašanje gospod Franc Sušnik, in sicer ministru za informacijsko družbo. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovana ministrica, spoštovani ministri. Moje vprašanje je namenjeno ministru za informacijsko družbo, gospodu Pavlu Gantarju in se nanaša na izvajanje zakona o vračanju vlaganj v javno telekomunikacijsko omrežje. Od sprejetja tega zakona v državnem zboru je milo leto dni, zakonske rešitve nas niso zadovoljile, zato smo vložili predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o vračanju vlaganj v javno telekomunikacijsko omrežje, ki je bil na predhodnem zakonodajnem referendumu 19. januarja potrjen z veliko večino. Kar 76% in nekaj volivcev je podprlo omenjeni zakonski predlog. Tako spremenjen in dopolnjen zakon, ki je bil v končni fazi sprejet 28. maja 2003 in pričel veljati 10.6.2003, predvideva vračilo za prekomerno vlaganje za pridobitev telefonskega priključka v denarnih sredstvih, in kar je bistveno, predvideva vračilo v celoti vseh preveč vloženih sredstev, ki so jih naročniki vložili za pridobitev telefonskega priključka. Spoštovani gospod minister, glede na to, da je minilo več kot leto dni od uveljavitve zakona, sprašujem: Kdaj lahko upravičenci tako fizične osebe kot lokalne skupnosti in njihovi pravni nasledniki pričakujemo oziroma pričakujejo vračilo preveč vloženega? To vas sprašujem zato, ker je nesporno zavezanec za vračilo Republika Slovenija, ki jo predstavlja vlada in minister te vlade. Sprašujem: Kako deluje posebna komisija, ki jo je ustanovil svet Agencije Republike Slovenije za prestrukturiranje in privatizacijo; če vemo, da je ta agencija praktično prenehala delovati, čeprav ni nobenega formalnega akta, iz katerega bi bilo to razvidno. Mimogrede, od odhoda gospe direktorice Agencije Republike Slovenije za prestrukturiranje in privatizacijo nima niti direktorja. Sprašujem: Kdaj boste kot pristojni minister sprejeli tabelo, iz katere bo razvidna višina priključnine v posameznih časovnih obdobjih, kot vam nalaga zakon, in območjih bivših PTT organizacij, prispevkov samoupravnih interesnih skupnostih in vsega ostalega, kar je potrebno in predstavlja zakonsko podlago za ugotavljanje višine vračila? Nadalje. Sprašujem vas: Kdaj predvidevate, da bo objavljen poziv upravičencev za vložitev zahtevka za vračilo? Tega mora objaviti v Uradnem listu Republike Slovenije imenovana komisija - sploh, če ste razbrali moje vprašanje, vsebinsko povezano s tem, kdaj - in to čimbolj eksaktno lahko navedete - se bo začel in končal postopek vračanja po tem zakonu? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, dr. Pavel Gantar. Izvolite.
Hvala lepa, se zahvaljujem za vprašanje. Spoštovane poslanke in poslanci. Kot je bilo omenjeno, je bila ta komisija, ki jo je imel svet agencije, že ustanovljena, komisija je že sestavila tabelo, ki je pa obravnavala obdobje od 1.1.1974 do 31.12.1994. Ta tabela je že bila poslana ministru za informacijsko družbo, vendar ni bila objavljena iz jasnega razloga, ker so bile vmes sprejete, dopolnitve zakona, s katerimi se je rok vračanja podaljšal. Čeprav nekoliko nejasno, je napisano notri - na to sem že opozarjal takrat, pa vseeno - na osnovi nedvoumne interpretacije pravnikov je ta rok definiran s časovnim mejnikom 13.10.1997, ko je bil konstituiran Telekom Slovenije. In do takrat so bili tudi njegovi predniki. In ta tabela bo popravljena do tega roka in ta tabela bo seveda tudi takoj objavljana, ko bo ta izračun narejen, verjetno razmeroma hitro, se pravi, v nekaj tednih, če že ne dneh. Kar zadeva pa seveda objavo javnega poziva upravičencev, pa se s tem pozivom, še ne mudi, kajti rok za privatizacijo Telekoma, iz katerega se pač oblikuje sklad, seveda še ni določen in se v tem mandatu te vlade gotovo ne bo zgodil. Jasno je, da bomo to objavo pripravili, vendar je to objavo smiselno dati neko obdobje pred tem, ko se bo ta privatizacija zgodila, sicer bomo morali to objaviti še enkrat in še enkrat. Tako so vse aktivnosti, ki so z zakonom naložene, pravzaprav potekajo ali pa so bile že izvršene. Tisto, kar je pomembno, je samo to, kdaj bo pač izvršena tudi privatizacija Telekoma. Ocena moja in seveda tudi vlade je, glede na stanje na telekomunikacijskem trgu, pa tudi glede na nekatere izkušnje iz privatizacije Telekomov v vzhodni Evropi, da se to ne bo zgodilo v mandatu te vlade. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Sušnik, želite, da minister [[...]]
Na vsak način bi bilo pričakovati bolj definiran odgovor. Nenazadnje je upravičeno dvomiti oziroma podvomiti tudi v dejstvo, ki ste ga izrekli, da se privatizacija Telekoma ne bo zgodila, da je vzrok temu tudi sprejetje tega zakona, da so se postopki privatizacije Telekoma ustavili. S tem se bodo na vsak način verjetno nadaljevala izmikanja končne rešitve tega problema, ki smo mu bili prisotni vse od leta 1999, od prve odločbe ustavnega sodišča pa vse do sredine leta 2002, ko je bil končno po velikih mukah ta zakon, ki rešuje pereče vprašanje vlaganj, ki rešujejo nenazadnje tudi vprašanje odnosa aktualne vlade do podeželja, razrešen. Moram reči, da je ta odgovor bil sicer pričakovan, sem pa prepričan, da ne zadovoljuje vseh oziroma ne zadovoljuje upravičencev. Po vsej verjetnosti bo treba nadaljevati z metodo pritiska, ker če bi te metode pritiska ne bilo, bi tudi verjetno zakonske rešitve kot take ne bile še danes sprejete. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Seveda moram, spoštovane poslanke in poslanci, spoštovana podpredsednica, jasno zanikati kakršnokoli idejo, da vlada ne privatizira Telekoma zato, ker ne želi vrniti deležev pač iz teh vlaganj v telekomunikacijsko omrežje. Telekoma ne privatiziramo zato, ker preprosto tržne razmere niso takšne, da bi omogočale prodajo ali pa delno privatizacijo, ki bi izpolnila cilje naše telekomunikacijske politike, pa tudi gospodarske cilje. Hkrati pa moram povsem jasno povedati, da sam nisem pripravljen pod ceno prodajati Telekoma in oškodovati državno lastnino samo zato, da bi zadovoljil zahteve tistih, ki menijo, da je trebavrniti vlaganja, ki se bodo vrnila. Tako je povsem jasno, da smo opravili vse postopke, ki jih sedaj lahko opravimo, da bomo opravili še preostale do konca in se bodo vplačila vračala takrat, ko bomo lahko prodali, delno prodali, Telekom po primerni ceni,ne da bi oškodovali državno lastnino. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ministru za finance in ministru za okolje, prostor in energijo bo poslanska vprašanja postavil gospod Vili Trofenik. Izvolite.
Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani člani vlade, lepo pozdravljeni! Moje vprašanje je najprej namenjeno ministru za finance dr. Dušanu Mramorju. Spoštovani gospod minister! 10. marca letošnjega leta sem vas pismeno obvestil o problematiki, ki je nastala zaradi tega, ker Durs ni izdal odločb o nadomestilu za uporabo stavbnih zemljišč za letošnje leto. 24. marca, ker ste bili odsotni, sem vam postavil pismeno vprašanje in vas povprašal po razlogih za tako ravnanje Dursa, za odgovornost in kdo bo pokril škodo, ki je nastala zaradi nelikvidnosti v lokalnih skupnostih. Ker sem na seji odbora za finance 24. aprila, se pravi, mesec po postavljenem vprašanju, ponovno odprl ta problem, je pristojna državna sekretarka, gospa Milojka Kolar, izjavila naslednje [[citiram]] : "Mimogrede samo, gospodu Trofeniku je bil včeraj poslan odgovor v skladu z roki in poslovnikom in v odgovoru zelo jasno, kolikšen del zamude nosi Durs." Ugotavljam, da je ta trditev neresnična, saj sem dobil pismeni odgovor vašega ministrstva, datiran s 15. majem, šele 21. maja. Vendar le-ta ne odgovarja na postavljeno vprašanje, našteva obilico zakonskih in drugih aktov, ki bi naj bili podlaga, ne daje pa odgovora na postavljeno vprašanje oziroma napotuje lokalne skupnosti na neke akontacije, ki so brez kakršnihkoli podlag, ker so vse lokalne skupnosti pravočasno dostavile v mesecu decembru potrebne podatke Dursu. Zato sem vam prisiljen, spoštovani gospod minister, ponovno zastaviti to vprašanje oziroma ga razširiti še z naslednjim: Kako je mogoče glede na odločbo ustavnega sodišča z dne 10. aprila letošnjega leta, ki je razveljavilo odloke v tistih delih, ko gre za nadomestilo za vodne površine energetskih objektov na Dravi, da so bile s strani Dursa izdane odločbe nekaterim lokalnim skupnostim pred, se pravi, v mesecu marcu, nekaterim po odločbi ustavnega sodišča, ko ni več zakonske podlage, in nekaterim sploh ne? To je pripeljalo lokalne skupnosti in tiste, ki niso dobile odločb, v nemogočo situacijo, da iz tega vira v letošnjem letu niso prejele niti tolarja. Druge, ki so pa prejele za prvih šest mesecev, pa je evidentno, da so prejele sredstva brez ustrezne zakonske podlage, vsaj po 10. aprilu letošnjega leta.
Hvala lepa. Minister za finance, dr. Dušan Mramor, izvolite.
Hvala lepa. To vprašanje se navezuje na odločbo ustavnega sodišča, kot je povedal gospod Trofenik, s katero so se razveljavile določbe odloka o nadomestilu za uporabo stavbnih zemljišč. In če gre, recimo, za reko Dravo, gre za Gorišnico, Ormož, Ptuj in Starše, ki so vključevale v odmero nadomestila tudi površino zemljišč pod dovodnim in odvodnim kanalom posameznih elektrarn, se pravi, ta vodna zemljišča. Kot določa zakon o ustavnem sodišču, razveljavitev učinkuje za naprej, za nazaj pa le za zadeve, začete na podlagi razveljavljenih določb, o katerih še ni bilo pravnomočno odločeno. Na podlagi odlokov občin Ptuj in Ormož sta bili za leto 2003 že izdani odločbi o odmeri nadomestila za uporabo stavbnih zemljišč, ki sta postali pravnomočni pred razveljavitvijo spornih določb občinskih odlokov s strani ustavnega sodišča. Teh odločb za to ni mogoče razveljaviti in je zavezanec, v tem primeru Dravske elektrarne, skladno z davčno zakonodajo dolžan poravnati celotno, v letu 2003 odmerjeno nadomestilo. Za izogib plačilu dvojne dajatve v letu 2003 je v tem primeru rešitev treba poiskati v možnosti, da se zavezancu v takem primeru za leto 2003 koncesije za uporabo vodnih zemljišč ne zaračuna koncesij ki so nadomestilo za stavbno zemljišče. Zaradi nepravočasnega posredovanja podatkov, potrebnih za odmero nadomestila za uporabo stavbnih zemljišč s strani občine Gorišnica - do datuma uveljavitve odločbe ustavnega sodišča odločba o odmeri nadomestila Dravskim elektrarnam v tej občini za leto 2003 ni bila izdana. Občina Gorišnica je po objavi odločbe ustavnega sodišča kljub temu zahtevala od davčnega organa, da izda odločbo o odmeri nadomestila za uporabo stavbnih zemljišč Dravskim elektrarnam tudi za vodna zemljišča za obdobje od 1.1.2003 do datuma začetka veljavnosti odločb ustavnega sodišča, to je do 1.5.2003, kar pa bi bilo v nasprotju z zakonom o ustavnem sodišču, torej nezakonito. Zato davčni organ za vodna zemljišča odločbe ne more izdati. Res pa so Dravske elektrarne v prvi polovici leta na račun nadomestila za uporabo stavbnih zemljišč že nakazale akontacijske zneske, ker plačila nadomestila v letu 2003 nimajo več pravne podlage, bo treba del akontacijskega zneska zavezancu vrniti, del akontacije pa se bo uporabil za poplačilo obveznosti iz naslova nadomestila za uporabo stavbnih zemljišč, ki so ga v letu 2003 Dravske elektrarne zavezane plačati za površine stavbnih zemljišč v okviru svojih obratov.
Hvala lepa. Želi dopolnitev odgovora? Izvolite.
Se opravičujem, spoštovani gospod minister, ampak tisti, ki vam strežejo s podatki, vam ne dajo vseh podatkov. Zato bi prosil za eksakten in konkretnejši odgovor in ne bom izkoriščal poslovniškega določila, da bi predlagal razpravo, ampak res prosim, da zahtevate od vaših podrejenih, da vam dajo točne, eksaktne podatke. Prosil bi tudi za tisti del odgovora na vprašanje, ki ga še vedno nisem dobil, o odgovornosti. Obstajajo občine, ki so dobile odločbo po uveljavitvi odločbe ustavnega sodišča, kar je nedopustno, vaše tolmačenje, čeprav nisem pravnik, pa je v nasprotju z 9. točko odločbe ustavnega sodišča, ki jasno govori, da nadomestilo z uveljavitvijo s tem dnem ne pripada in da občine dobijo nadomestni vir iz naslova koncesije oziroma koncesijske dajatve. To je pa moje drugo vprašanje ministru za okolje, prostor in energetiko, gospodu Kopaču.
Hvala lepa. Gospod minister Kopač, izvolite.
Hvala lepa. Kako? [[...]] [[Glas v ozadju.]] [[...]]Aja.
Hvala lepa.
Ne, saj vprašanje, če dovolite, bom kar sam [[....]]
Gospod Kopač, dovolite, dovolite, rahel nesporazum. Seveda ima gospod Trofenik pravico v celoti postaviti vprašanje tudi gospodu Kopaču. Mogoče ste nas zavedli s tem, ko ste rekli, to sledi. Vendarle dovolite, da najprej dam še besedo gospodu ministru za finance, da odgovori na vašo željo, da dopolni svoj odgovor, potem pa začnete z drugim vprašanjem. Gospod minister za finance, izvolite.
To bom še enkrat proučil in vam pisno odgovoril.
Hvala lepa. Gospod Trofenik, sedaj pa vprašanje za ministra za okolje, prostor in energijo. Izvolite.
Hvala. Spoštovani gospod minister, pristojen za energetiko. Ustavno sodišče v točki devet obrazložitve svoje odločitve utemeljuje odločitev tudi s tem, da bodo lokalne skupnosti dobile nadomestno prihodke glede na suspendirano nadomestilo za uporabo stavbnih zemljišč v tistem delu, ki se tiče vodnih površin glede energetskih objektov. Tu, seveda, upravičeno citira deseto točko uredbe, ki jo je vlada sprejela 27. februarja. Ni moj namen polemizirati z določbami uredbe in ključi in okvirji za to nadomestilo, vendar pa sprašujem: Kdaj bo vlada realizirala tretji odstavek 8. člena uredbe, ki jo je sprejela? Ta govori, citiram: "vlada Republike Slovenije upošteva pri sklepanju pogodbe mnenje lokalnih skupnosti na območjih, kjer je koncesija podeljena." Razen tega, da ste nam, spoštovani gospod minister, posredovali okvirne izračune nadomestila, niste vsem prizadetim lokalnim skupnostim posredovali še nobenega postopka - vsaj seznanjeni nismo, kako naj bi izgledala ta pogodba, da bi sploh povzeli mnenja. Veste, da je problem: občine oziroma lokalne skupnosti ne poznajo niti vseh podatkov, da bi lahko preverjale, če tako rečem, zneske, ki ste jih posredovali. Morate pa razumeti, da so nekatere v nemogoči finančni situaciji, ne prejemajo več 100 milijonov nadomestila, ker ni bila izdana odločba, koncesijskih dajatev pa ne prejemajo, vlada je že za letošnje leto odločila, komu pripada finančna izravnava. To se pravi, ne pridobivajo niti finančne izravnave. Cel kup je pa takih, ki bodo zaradi teh sprememb padle pod sistem finančne izravnave in so v resnih likvidnostnih težavah. Prosil bi za konkreten odgovor.
Hvala lepa. In sedaj ima besedo minister. Magister Janez Kopač, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovani poslanec gospod Trofenik, koncesijska pogodba med državo in Dravskimi elektrarnami je pripravljena, medsebojno usklajena s podjetjem Dravske elektrarne in je pripravljena za podpis. Sicer pa je pri plačevanju koncesnine, o čemer ste spraševali, treba povedati, da je skladno z odločbo ustavnega sodišča do 30. aprila letos občinam pripadalo nadomestilo za uporabo stavbnih zemljišč, od 1. maja letos dalje pa ustrezen delež koncesijske dajatve. No in ministrstvo bo izstavilo, še ni ta hip, ampak bo v naslednjih dneh izstavilo Dravskim elektrarnam račune mesečnih akontacij za plačilo koncesije za leto 2003 od 1.5. dalje. Tako v delu, ki pripada državi, kot tudi v tistem delu, ki pripada občinam. Plačilo se bo izvedlo na vplačilne račune dajatev prek ministrstva za finance in računam, da kmalu po izstavitvi računov, ki bodo, kot sem rekel, izstavljeni še v juliju 2003. V teh računih bo upoštevana delitev koncesijske dajatve med 19 upravičenih občin po tistem razrezu, ki ga je pripravilo ministrstvo za okolje, prostor in energijo. Gre za akontacije. Če bomo slučajno dobili v naslednjih dneh usklajen predlog teh 19 občin o morebitni drugačni delitvi, bomo pri dokončnem obračunu upoštevali to morebitno drugačno delitev. Res pa je, da smo vas k posredovanju mnenja, tako kot predvideva tretji odstavek 8. člena citirane uredbe, pozvali šele v teh dneh. Zato ta formalna procedura, ki ste jo omenili, še ni uspela biti zaključena. Računam pa, da bo še tekom meseca julija. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dopolnitev odgovora, izvolite.
Hvala za odgovor. Ne zameriti, predlagal bi, da bi znotraj vlade uskladili odgovore, ker očitno med ministrstvi niso enotni, kot ugotavljam. To ni zloba, ampak to je ugotovitev. Razumel sem vaš odgovor, da ste pripravljeni na spremembo 10. člena uredbe, če bi se prizadete lokalne skupnosti tako poenotile. Upam, da je res na poti postopek, če tako rečem, v skladu s tretjim odstavkom 8. člena uredbe. Opozoril pa bi vlado, da tisti, ki so dobili odločbe, so dobili tudi plačano nadomestilo - jaztrdim, nezakonito - za šest mesecev, po podatkih DURS-a, in da bodo zaradi tega nastale težave. Seveda so pa vse večje težave pri tistih, ki ničesar ne prejemajo.
Hvala lepa. Gospod minister, želite dopolniti odgovor? Izvolite.
Da bodo težave s temi, po mojem mnenju tudi čudnimi odločbami davčne uprave - se strinjam. Tak primer imamo pri hidroelektrarni Vrhovo, ki sledi v enem od kasnejših poslanskih vprašanj, zato se mi zdi, da bo ta pisna komunikacija med ministrstvom za finance in vami kot poslancem, ki je postavil poslansko vprašanje, upam, razčistila te dileme. Kar pa se tiče tistih, ki ta hip nimajo nobenega prihodka pa, kot sem rekel, razumemo to stisko in se bomo trudili, da bi še v juliju vse te račune izstavili zato, da potem ta stvar lahko začne teči tako, kot je v uredbi predvideno.
Hvala lepa. Ministru za šolstvo, znanost in šport bo poslansko vprašanje postavila gospa Marija Ana Tisovic. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovani predstavniki vlade! Spoštovane kolegice in kolegi! Moje poslansko vprašanje je bilo naslovljeno na tri ministrstva: na ministrstvo za zunanje zadeve, ministrstvo za gospodarstvo in ministrstvo za šolstvo, znanost in šport. Menim, da je Slovenija še vedno premalo povezana s številnimi Slovenci, ki živijo po svetu. Premik v pozitivni smeri je letošnja že tretja svetovna konferenca slovenskih znanstvenikov in gospodarstvenikov iz vsega sveta in domovine. Žal pa ta konferenca ni bila organizirana prek vlade, ampak je bila organizirana prek civilne družbe. Glede na to, da druge države, kot so Češka, Irska in podobne, vzdržujejo zelo tesne stike tako na znanstvenem kot gospodarskem področju s svojimi strokovnjaki v tujini ter jih vabijo k sodelovanju, me zanima: S kolikšnim številom in na kakšen način naša država sodeluje s Slovenci, ki so že uveljavljeni v tuji? Koliko uglednih Slovencev je od osamosvojitve pa do danes predavalo na povabilo slovenskih univerze pri nas? Ali imajo naša ministrstva kakršnokoli vizijo, kako bodo ta intelektualni potencial, ki se nam ponuja, izkoristili? Ker je gospod minister za zunanje zadeve meni prinesel že pismeni odgovor, se mu zahvaljujem. Gospe ministrica za gospodarstvo ni, zato pričakujem pismen odgovor od nje, gospoda ministra Gabra pa prosim, če svoj del odgovora da.
Hvala lepa. Gospod minister dr. Slavko Gaber, izvolite.
Najlepša hvala - spoštovana gospa podpredsednica, gospa poslanka, gospe in gospodje - za vprašanje. Če odgovorim povsem natančno na vaše vprašanje, potem vam bom moral - in to bo samo del mojega odgovora - za začetek povedati, da smo za odgovor na vprašanje, koliko naših uveljavljenih profesorjev, profesoric, ki so trenutno po svetu, je predavalo na ljubljanski univerzi zaprosili univerzo v Ljubljani oziroma vse univerzitetne institucije v Sloveniji in vam bomo na to pisno odgovorili, ker je to v njihovi pristojnosti. Mi zgolj omogočamo finančno v nekaterih primerih takšen prihod v Slovenijo in opravljanje predavanj, medtem, ko seznama teh predavanj pa ne vodimo. Resnici na ljubo ga bodo tudi univerzitetne institucije šele sestavile. Vemo pa, da takšna predavanja obstajajo in torej lahko pričakujete ta odgovor v doglednem času. Sicer pa v tekočem letu financiramo iz našega ministrstva dva raziskovalna projekta slovenskih raziskovalnih institutov iz zamejstva: enega v Trstu, drugega v Celovcu. Sofinanciramo tudi mlado raziskovalko, ki raziskuje na enemu od teh institutov, in vi ste že omenili znanstvene sestanke, ki potekajo. Prav ta, o katerem ste govorili in je bil nedavno tega dokaj odmeven v Sloveniji, je vlada, res da ne organizirala, vendar pa sofinancirala. Nameravamo tako ravnati tudi v bodoče in k sodelovanju vabimo tako v okviru šestega okvirnega programa, kot tudi drugih aktivnosti Evropske unije, v katero vstopamo tudi mi, na ravni teh programskih aktivnosti tudi naše rojake, ki so strokovno primerno usposobljeni, po svetu. Obstajajo še določene druge točke, prek katerih sodelovanje že teče. Ena je slovensko gospodarsko raziskovalno združenje v Bruslju, drugi je slovenski znanstveni institut na Dunaju. Skratka, precej razpredena ta mreža že je, mislim pa, da tudi vaše današnje vprašanje vodi k temu - spodbuja še dodatno fokusiran pristop k temu vprašanju. S tem se naše službe že ukvarjajo in pričakujem, da bomo v doglednem času lahko zaokrožili to politiko, ki bo kombinirana s tisto, ki teče na področju izobraževanja. Ne vem, morda kaže omeniti, da Slovenija ta trenutek štipendira okrog 150 študentk iz zamejstva in izseljencev na dodiplomskem študiju v Sloveniji; nudi krajše oblike podiplomskega študija, podpira lektorate slovenskega jezika [[40 jih je ta trenutek po svetu]] . Zadnji tak primer - zelo ponosni smo na njega - je otvoritev lektorata v Buenos Airesu, v Argentini. Sofinanciramo 50 učiteljev dopolnilnega pouka v tujini in tako naprej. Kar nekaj se dogaja. Se pa z vami strinjam, da kaže, verjetno, k temu še dodati bolj zaokroženo vladno politiko, ki pa, verjamem, da jo bomo skupaj z drugimi resorji uspeli dograditi.
Hvala lepa. Dopolnitev odgovora želi gospa Tisovic. Izvolite.
Hvala lepa za vaš odgovor. Mislim, da ste na enem področju kar dobro povedali, kako mi financiramo druge. Vendar bi rada, da bi znali ta potencial, ki ga imamo zunaj, tudi noter pritegniti, da bi tudi mi kaj imeli v Sloveniji. V tem smislu sem mislila, kakšna vizija je. Saj nekaj ste mi odgovorili, tudi minister za zunanje zadeve mi je v tem smislu odgovarjal. V glavnem je bil fokus mojega vprašanja usmerjen v to: Kako bomo pritegnili nazaj znanje, ki je šlo iz Slovenije? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Kot ste že sami ugotovili, sem opozoril na oba momenta. Osebno sem prepričan, da tudi ko gre za financiranje ali pa sofinanciranje študija naših rojakov v Sloveniji, to posredno - ne vem, če je o tem treba na široko razglabljati - pomeni tudi vračanje določenega potenciala v Slovenijo, in teh financ ne vidim kot finance, ki bi šle v tujino in bi koristile nekomu drugemu. Ko govorim o financiranju in sofinanciranju znanstvenega potenciala na inštitutih, ki sem jih omenil, ti inštituti ne proučujejo oziroma raziskovalni projekti niso usmerjeni v korist neke druge države [[namenoma ne grem v naslove, lahko vam pa dam, ker imam to gradivo predseboj, tudi naslove teh nalog]] ; pri tem gre za korist te države. Hvala.
Hvala lepa. Generalnemu sekretarju vlade in ministru za šolstvo, znanost in šport bo poslansko vprašanje postavil gospod Jožef Jerovšek. Izvolite
Hvala lepa. Lep pozdrav prisotnim ministrom in spoštovanim kolegicam in kolegom! Svoje prvo napovedano vprašanje bom postavil ministru za šolstvo, gospodu Gabru. Ob dnevu državnosti in istočasnem zaključku šolskega leta je bilo opravljenih nekaj poglobljenih analiz o prisotnosti slovenske osamosvojitve v šolah, zlasti pri pouku zgodovine. Od 118 operativnih ciljev učne snovi četrtega letnika gimnazije sta demokratizaciji Slovenije in njeni osamosvojitvi namenjenale dva. To pomeni na praktičnem nivoju, da ima učitelj zgodovine za obravnavanje demokratizacije Slovenije in njene osamosvojitve na razpolago le eno učno uro. In to moramo ugotoviti, da je katastrofalno. To kaže na popolno ignoriranje demokratizacije in slovenske osamosvojitve in zavestno zanemarjanje oblikovanja narodne zavesti in narodne identitete skozi učno snov. Enaka slika zapostavljanja se kaže skozi veljavni maturitetni katalog za zgodovino. Prenovljen učni načrt za gimnazijo poudarja, da je končna raven znanja, h kateri mora učitelj težiti, določena z maturo. Celotna maturitetna izpitna snov je razdeljena na 20 tem, od tega osem narodnoslovenskih, zadnja slovenska tema, ki se je učijo dijaki, ima naslov Slovenci v prvem desetletju po drugi svetovni vojni, kar pomeni, da se učijo slovensko zgodovino samo do leta 1955. V taki naravnanosti učnih vsebin je razumljivo, da maturitanti srednjih šolo osamosvajanju Slovenije ne vedo skoraj nič, na kar kažejo ankete, in jim tudi šola zato tudi ne vcepi želenega nacionalnega ponosa in odnosa do lastne zgodovine. Učenci in dijaki se skozi učne vsebine in maturitetne programe bistveno več in bolj afirmativno seznanjajo z ikonami bivše države Jugoslavije kot z graditvijo odnosa do samostojne Slovenije. Da ne govorim o tem, da so pomembni možje za nastanek Slovenije praktično zamolčani - kot je, recimo, Maister. Zato sprašuje in kdo je odgovoren za takšno sramotno stanje na področju izobraževanja mladine? Zakaj je oblikovanje narodne zavesti in identitete v najboljšem slučaju stvar osebne zavzetosti učiteljev? Kaj bo ministrstvo naredilo, da se v naslednjem šolskem letu preneha z objektivno protislovensko naravnanostjo učnih vsebin? Kdaj bo seznanjenje učencev in dijakov s procesom osamosvojitve Slovenije del obveznega izobraževanja? Ali ni skrajni čas? V anketi, opravljeni med učenci sedmih in osmih razredov in dijaki četrtih razredov srednjih šol, se po učnem programu pouk zgodovine po večini konča s koncem druge svetovne vojne. To je realna slika podajanja zgodovine Slovenije in samostojne slovenske države v naših šolah! Hvala.
Hvala lepa. Minister dr. Slavko Gaber, izvolite.
Hvala, gospa podpredsednica. Spoštovani gospod poslanec, gospe in gospodje. Slika, ki jo je spoštovani poslanec Jerovšek naslikal, je seveda slika, ki jo vsaj on slika nam. Ko smo si mi poskušali pridobiti, kolikor je le mogoče natančen vpogled v to, kako je v učnih načrtih zapisana ta tematika, tematika osamosvajanja ali pa še bolje izgradnje slovenske nacionalne identitete, se pokaže, da je slika bistveno bolj pestra. Če vzamemo zares, tudi tako velike ljudi v naši zgodovini, kot je Maister, potem jih najdemo večkrat tekom celotnega učnega procesa na sporedu. V tem, ko gre za slovenstvo, najdemo vračanje nazaj v obdobje Karantanije in tako naprej, tekom celotne zgodovine. To se dogaja ne samo pri predmetu zgodovina, ampak tudi pri drugih predmetih, še posebej pri predmetu slovenski jezik in literatura. Pred seboj imam popis zadevnih predmetnih skupin zavoda za šolstvo za predmete, kar bom z veseljem tudi predal gospodu poslancu. Pri tem bi želel opozoriti samo še na par stvari. Prva je ta, da v tej državi od 90. let naprej z gotovostjo politika ne piše več učnih načrtov. O njih razpravlja stroka. Tako kot se odločijo zgodovinarke in zgodovinarji ter tisti, ki se ukvarjajo z drugimi področji, pri katerih se ta tematika obravnava, tisti presodijo, koliko je namenjenih ur čemu. Medtem ko z urami, ki bi bile predpisane v učnih načrtih, že dolgo nimamo več opravka. Tako ni mogoče izračunati, tako kot je kolega Jerovšek izračunal, iz števila tem, koliko ur se posveti kateri tematiki. Učni načrti so narejeni namreč ciljno, treba je osvojiti snov, niso pa več predpisane ure. Naj pa povem, da je, na primer, vsako leto ena od tem, ki so na maturi, posvečena prav temu področju, in da isto velja tudi v izpitnih polah za področje osnovne šole. Sicer pa, da ne bi bilo napačnega razumevanja, se strinjam, da je treba posvetiti dodatno pozornost državljanski vzgoji. Posebna skupina za ta namen je bila znotraj ministrstva že oblikovana. Pri tem pa se je treba zavedati, da je ob tem, ko je letos bila ta populacija mladih posebej povabljena tudi nedavno tega sem pred parlament k praznovanju, je treba temu dodati čim večjo stopnjo spoštovanja lastne države in tudi političnih institucij s strani populacije v celoti. Šele oboje skupaj, tako prizadevanja šole, ki so bile letos dodatno povabljene tudi k temu, da obeležijo ob koncu šolskega leta tudi dan državnosti, omogoča napredek na tem področju. Mislim, da bomo uspeli skupaj s strokovnjaki, ki jih tudi s tovrstnimi vprašanji dodatno opozarjate na ponoven premislek o teh vprašanjih, najti ustrezno mero skrbi tudi za nacionalen ponos v tej državi. Hvala.
Hvala lepa. Dopolnitev odgovora želi gospod Jerovšek. Izvolite.
Hvala lepa. Gospod minister, vaš odgovor o tem, da ministrstvo oziroma politika ni odgovorna za oblikovanje narodne zavesti in stanja na tem področju, se mi je zdel nekoliko ignorantski. Priznali ste, da se je letos prvič povabilo mlade k praznovanju praznika državnosti. In pravite, da je slika pestra. Strinjam se s tem, da je pestra v tem, da je dokaj zamegljeno to področje in zamegljenost pa ni preglednost. Sploh se ne morem strinjati, da so velikani naše zgodovine, Maister in drugi, Slomšek, dovolj prisotni v vsebinah. Mladi ljudje, to sem se prepričal sam, ko jih poberem na štopu, nimajo podobe teh ljudi, vemo pa, da nekatere ikone bivših režimov, totalitarnih, so pa imeli prvošolčki v svoji glavi. Trdim, da se na področju izobraževanja mladine in oblikovanja narodne zavesti vrši praktično permanentna veleizdaja Slovenije. Ko sem se pripravljal na to temo, sem govoril tudi z dvema akademikoma. Prebral sem mnoge članke, iz katerih sem tudi nekaj črpal, in nisem srečal človeka, ki bi se strinjal ali bil zadovoljen s tem, kakšno je stanje duha na tem področju. In za to ni odgovorna mladina. Naša mladina je prav tako dobra, patriotična. Vendar ni vzgajana v tem duhu za patriotizem. Ne vem zaradi kakšnih ideoloških vzrokov. Ne vem. Recimo za Libeliče in bi Libeličanov mladina sploh ne ve, se ne uči. Zato je država lani ignorirala 80. obletnico velikega boja,velikih dejanj Libeličanov. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister izvolite.
Hvala. Poglejte, sam sem omenil pravzaprav dva elementa, ki sta pomembna za temo, o kateri govorimo. Prvič. Znotraj šolskega kurikuluma v tej državi na srečo že kar nekaj časa ne gospodari več politika in ne odreja, kaj mora stroka uvrstiti v učni načrt posamičnega predmeta. Tako je prav in upam, da bo tako tudi v bodoče. Še posebej sem prepričan, da je prav, da je temu tako, ko se z lahkoto tukaj govori o veleizdajah in o protislovenstvu in še ne vem čem drugem. Če bi politika začela pisati učne načrte namesto zgodovinarjev za zgodovino in namesto slavistov zaslovenščino, in namesto, tako po vrsti, za biologijo namesto biologov, bi se vrnili morda v katere čase, ki niso bili posebej prijazni. Zato predlagam raje smiselno in strpno strokovno razpravo o teh vprašanjih, ki bo šla vzporedno s to skupino, ki se posebej ukvarja z vprašanji državljanske vzgoje in državljanske kulture. Težke besede o veleizdajah pa k državljanski kulturi ne prispevajo ničesar.
Hvala lepa. In sedaj še vprašanje, ki ste ga namenili, gospod Jerovšek, generalnemu sekretarju vlade. Proceduralni predlog, izvolite.
V skladu z drugim odstavkom 246. člena predlagam, da se opravi zaradi pomanjkljivega odgovora razširjena razprava o tej izredno pomembni točki, oblikovanju narodne zavesti, nacionalnega odnosa, patriotizma med mlado generacijo. Jaz upam, da se vlada zaveda, da brez privzgojenega nacionalnega ponosa in patriotizma ni dolgoročno možno računati na zdravo nacionalno gospodarstvo suverenost, obrambno sposobnost in tako naprej. Jaz mislim, da je to ena ključnih tem in upam, da v tem slučaju ne bom dobil odgovora, da je tudi to vmešavanje politike na tem področju. Upam, da je taka razprava, ki je izredno pomembna, v tukajšnem parlamentu legitimna in potrebna. Hvala lepa.
Hvala lepa. O predlogu poslanca Jožefa Jerovška, da državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra za šolstvo, znanost in šport na njegovo poslansko, bo državni zbor odločil na jutrišnjem nadaljevanju seje zbora v okviru glasovanj. Sedaj vam dajem, gospod Jerovšek, besedo za poslansko vprašanje generalnemu sekretarju vlade, izvolite.
Zgornji Bistrici v občini Slovenska Bistriva je bila v letu 2001 na podlagi veljavnih sklepov komisije za evidentiranje in označevanje grobišč pri vladi Republike Slovenije in občinskega sveta izvedena ekshumacija 431 človeških okostij, žrtev povojnih pobojev. Izkop trupel oziroma posmrtnih ostankov, ki se nahajajo v bivšem zaklonišču bunkarjev v kraju Zgornja Bistrica, je odredil preiskovalni sodnik Ivan Novak z odredbo, opravilna številka KPD 495/2001, z dne 30.8.2001. Preiskovalni sodnik je tudi odredil, da opravi izvedensko delo Inštitut za sodno medicino iz Ljubljane. Ker problematika prikritih grobišč po vseh kriterjih spada v državno pristojnost, je komisija za evidentiranje in označevanje grobišč Republike Slovenije na 6. redni seji 19.6.2001 sprejela sklep, da se občini Slovenska Bistrica za izkop in identifikacijo žrtev v bunkerju Zgornja Bistrica na podlagi računov nakaže denar iz postavke 6661 pri ministrstvu za delo. Vlada Republike Slovenije kljub programirani politiki do problema grobišč občini Slovenska Bistrica doslej ni refundirala nastalih stroškov, povezanih z odkrivanjem grobišč v bunkerjih v Zgornji Bistrici, v višni 32 milijonov, s katerimi je občina Slovenska Bistrica začasno financirala izkop. Vlado sprašujem, zakaj ne plača sprejetih o bveznosti. Zakaj ravna v popolnem nasprotju s sprejeto izjavo Republike Slovenije ob sprejemanju zakona o vojnih grobiščih in tudi v nasprotju s sprejetim zakonom? Odkrivanje, izkop prikritega grobišča na Zgornji Bistrici je naredil v Sloveniji pomemben in velik premik v pietetnem odnosu do pobitih žrtev. Vlada Republike Slovenije s svojim ravnanjem očitno temu nasprotuje in z zavračanjem refundiranja stroškov kaže, da ne misli resno in iskreno izvajati proklamirane politike. Sprašujem konkretno: Kdaj bo vlada povrnila občini Slovenska Bistrica ta sredstva - izmišlja namreč si vedno nove izgovore in potem prenesla odgovornost za plačilo na državno tožilstvo? Državno tožilstvo je plačalo izvedenska dela, občini Slovenska Bistrica pa sredstev ni vrnilo. Ali se vlada zaveda kakšno simbolno sporočilo pošilja slovenski javnosti, da se tako ignorantsko obnaša ob zadevi, ki razdvaja Slovence in ne želi, da se ta problem reši, da se končno začnejo postavljati obeležja? Hvala lepa.
Hvala lepa. Generalni sekretar vlade, gospod Mirko Bandelj, izvolite.
Hvala lepa. Bom poskušal odgovoriti najbolje, kolikor o tem problemu pač vem. Dejstvo je, da je občina Ilirska Bistrica začela z izkopavanjem po nekih mojih, pardon, Slovenska Bistrica, po mojih informacijah, celo preden so bile izdane ustrezne odločbe. Ampak to ni v tem trenutku bistveno. Vlada seveda ne more ravnati drugače, kot ji velevajo zakoni o izvrševanju proračuna in sprejeti proračun Republike Slovenije. Predvsem seveda ne more pokrivati obveznosti iz leta 2001, če ne bodo posebej opredeljene v proračunu na postavkah za leto 2003 oziroma eventualno leto 2004. Dejstvo je, da preprosto tega sistema ni bilo vgrajenega v sistem proračunskih odhodkov v ta namen. Načeloma sicer velja, da proračunske odhodke plača tisti organ, ki jih je povzročil. V tem primeru nesporno so to pravosodni organi oziroma tožilstvo. Res je tudi, da je tožilstvo en del tega plačalo. Po mojih informacijah je tudi vrhovno sodišče posebej iz proračuna dobilo sredstva v ta namen in je izrazilo neko pripravljenost, da bi en del teh sredstev tudi pokrilo. Ne glede na to, v vladi iščemo možnosti, da bi en del teh stroškov, ki jih je občina Slovenska Bistrica imela v zvezi s tem izkopom, poravnali. Kolikor vem, tudi neki ustrezni dogovori v to smer že tečejo, zlasti s pomočjo vladne komisije, ki jo vodi gospod Peršin. Če se prav spomnim, najbrž boste vi, gospod Jerovšek, to bolje vedeli, ker ste menda bili na tam sestanku zraven, je bilo dogovorjeno, da se v vladi pač s strani tožilstva predvsem pa s strani te komisije pošlje ponovno priporočilo o sofinanciranju oziroma pokritju računa Slovenski Bistrici v višini 11 milijonov. Tega priporočila sicer še ni, ampak mi ne čakamo na to priporočilo, seveda bi bilo dobrodošlo, neodvisno od tega v vladi med pristojnimi ministrstvi, zlasti ministrstva za delo, pravosodje in notranje zadeve iščejo rešitve, kako ob proračunu, kakršen je, ob postavkah, ki so v proračunu opredeljene, izvršiti ta del ločila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jerovšek, izvolite.
Z odgovorom seveda ne morem biti zadovoljen. Namreč, S floskulami iščemo, kako dolgo boste še iskali?Kako dolgo boste kazali slovenski javnosti to farso, da ste neko izjavo podpisali, da ste sprejeli nek zakon, hkrati pa tega zakona ne izvršujete? Ali bo tudi za ta zakon veljalo, kot je doktorina ministra Kopača, da v nekaterih zakonov ni potrebno izvrševati? Ali ni zanimivo in indikativno, da vedno, ko nastane neka obveznost plačila po zakonu, ki ni univerzalna za celotno Slovenijo, ampak se nanaša na nek obroben del Slovenije, recimo v tem slučaju Slovensko Bistrico ali če bi bilo na Koroškem, Prekmurju ali, ne vem, Brkinih, bi bilo to isto, potem vlada tega ne izvršuje, hkrati pa ima vedno dovolj denarja, da plača milijardne nagrade, ki so koruptivne, so protizakonite. Zakaj pa tistih sredstev ne plasirate v to? Vsa slovenska grobišča bi že imela obeležja in slovenski narod bi bil manj sprt. Greste se farso. In prosim, da čim prej poravnate svoje obveznosti, in ne več izgovorov na izgovore. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jerovšek, preden dam besedo gospodu Bandlju, prizadeli ste čast ministra Janeza Kopača z izjavo, da je doktrina Janeza Kopača taka, ki narekuje, da se zakonov ne spoštuje, in pričakujem, da mu izrečete opravičilo. Besedo dajem generalnemu sekretarju, da poda odgovor. Izvolite.
No, saj sem se hotel ravno na ta del izjave navezati. Za vlado dejansko ne velja nič drugega kot predpisi in veljavni proračun. In ravno zaradi tega, ker v nobenem predpisu ni naložena direktna obveznost vladi ali pa kateremukoli ministrstvu, da poravna te stroške izkopa občini Slovenska Bistrica, moramo najti ustrezno rešitev, ki bo sistemsko sprejemljiva in ki bo zakonita. In to iščemo. Zato lahko zavrnem tudi vse ostale insinuacije v zvezi s tem, da so tudi vsa vprašanja pietete, politizacije tega vprašanja in tako naprej - gre za čisto preprosto strokovno finančno vprašanje, ki pa ni enostavno v svoji rešitvi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Če se želite, gospod Jerovšek, opravičiti, prosim.
Ja, če je ministra Kopača to prizadelo, se mu seveda opravičujem. Prosim, da se tudi on opraviči tistim, ki jim je rekel na Štajerskem, da v Mariboru ni pametnih ljudi, in tistim, ki jim je rekel, da se ta zakon ne bo izvrševal. Takrat je pa ljudi na Štajerskem izredno prizadelo.
Gospod Jerovšek, prosim, nihče, ki mu predsedujoči ne da besede, je ne more imeti. Tudi gospoda ministra prosim, da spoštuje poslovnik. Gospod Jerovšek se je opravičil. Mislim, da je opravičilo imelo svoje mesto in s tem tudi izjava ne more biti sprejeta taka, kot jo je podal. Zdaj bo ministru za finance in ministru za okolje, prostor in energijo poslansko vprašanje postavil gospod Leopold Grošelj. Izvolite.
Gospa podpredsednica, hvala lepa za besedo. Spoštovani ministri, kolegice in kolegi! Vprašanje postavljam v zvezi s težkim finančnim problemom v občini Radeče. Iz naslova zaračunanega nadomestila za stavbno zemljišče hidroelektrarni Vrhovo mora namreč občina vrniti 178 milijonov SIT, kar predstavlja več kot polovico primerne porabe občine Radeče v letu 2003. Gre za zadevo, ki se vleče že nekaj časa in jo je sedanje občinsko vodstvo nasledilo. Dosedanji razgovori novega vodstva občine na ministrstvu za okolje, prostor in energijo ter na ministrstvu za finance pa ne gredo v smeri pripravljenosti za iskanje možne skupne rešitve, kar praktično postavlja občino Radeče pred finančni zlom. V letu 1993 je začela z obratovanjem hidroelektrarna Vrhovo, ki se je gradila od leta 1986. V letu 1995 je bila ustanovljena nova občina Radeče. Zaradi prevzema dela obveznosti iz naslova nedokončanih del in vzdrževanja zgrajenih komunalnih objektov kot posledice gradnje hidroelektrarne Vrhovo si je morala zagotoviti tudi stalen vir sredstev. Ker se uredba o podelitvi koncesije za hidroelektrarno Vrhovo ni uresničevala, je občina sprejela odlok, s katerim je Savske elektrarne Ljubljana zavezala za plačevanje prispevka za stavbno zemljišče za celotno zajezitev hidroelektrarne Vrhovo. Za leta 1996, 1997 in 1998 je bil prispevek v različnih višinah tudi zaračunan. Savske elektrarne Ljubljana so takšnemu načinu nasprotovale in s pravnimi sredstvi izpodbijale zaračunane zneske. Država in njene institucije pa so ves čas modro stale ob strani, čeprav bi po uredbi morale podeliti koncesijo. Sodba ustavnega sodišča iz 28. oktobra 1999 je občino in državo napotila na urejanje zadeve s koncesijo in ne z nadomestilom za stavbno zemljišče. Pri tem je ustavno sodišče poskušalo zaščititi interes občine Radeče z razveljavitvijo občinskega odloka, ki je predpisoval zaračunavanje stavbnega zemljišča in ne za odpravo. Davčna uprava pa je pri oblikovanju končne odločbe upoštevala zakon o ustavnem sodišču, ki določa, da se pri odločitvi upoštevajo predpisi, ki veljajo na dan dokončne odločitve. Zaradi pritožb so se pri dokončni odločitvi upoštevali predpisi iz leta 2000, ko je občinski odloko plačevanju stavbnega zemljišča že bil razveljavljen s sodbo ustavnega sodišča. Zaradi uveljavljenega principa zamudnih obresti se je glavnica 92 milijonov SIT navkljub vračilu 26 milijonov SIT povečala na dolg 180 milijonov SIT, ki jih občina Radeče mora vrniti Savskim elektrarnam Ljubljana. Sprašujem ministrstvo za okolje, prostor in energijo in ministrstvo za finance naslednje. Zakaj takšen odnos do problema občine Radeče ter kako nameravate pomagati razrešiti nastalo situacijo, saj je v veliki meri posledica neuresničevanja sprejetih predpisov ministrstva za okolje, prostor in energijo in predvsem ministrstva za gospodarstvo? Hvala.
Hvala lepa. Najprej dajem besedo za odgovor ministru za okolje, prostor in energijo, magistru Janez Kopaču. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovana gospa podpredsednica, spoštovani poslanec gospod Grošelj. Dejstvo je, da so težave, ki ste jih omenili, posledica dejstva, da so šle Savske elektrarne kot podjetje v tožbo in se je zaradi uveljavljenega načela zamudnih obresti glavnica 92 milijonov tolarjev, kot ste omenili, povečala na 178 milijonov tolarjev. Ni pa točno, da so Savske elektrarne zaradi odločbe ustavnega sodišča prenehale plačevati nadomestilo za uporabo stavbnega zemljišča. Savske elektrarne plačujejo še vedno nadomestilo za uporabo stavbnega zemljišča, vendar samo za tisti del zemljišč, za katere je zaračunavanje takega nadomestila zakonito.Občina Radeče je namreč zaračunavala to tudi od vodnih zemljišč oziroma od zemljišč pod akumulacijo hidroelektrarne Vrhovo Savske elektrarne so se seveda pritožile na ustavno sodišče. Niso tožile občine, ampak so se pritožile na ustavno sodišče. Ustavno sodišče jim je dalo prav in zato je pač ta dolg občine posledica odločbe ustavnega sodišča. To pa je vplivalo na odločbo davčne uprave, s katero je bilo odmerjeno previsoko nadomestilo. Skratka, med Savskimi elektrarnami in občino ni nobenega spora. Gre za dolg občine, ki je ugotovljen kot posledica odločbe ustavnega sodišča. Mi smo poskušali ta problem razreševati. Organizirali smo sestanek z županom občine Radeče in smo tam tudi predlagali oziroma razmišljali o možni rešitvi. Predlagali smo, da se prouči možnost obročnega odplačila dolga, ki naj bi se odplačeval v celotnem obdobju plačevanja koncesije, to je 50 let, kar bi predstavljalo nižji izpad prihodka za občino približno 3 milijone tolarjev na leto. To bi bilo znosno. Ampak, če bi želeli reševati situacijo na ta način, bi na to morala pristati davčna uprava. Davčna uprava pa, po nam znanih podatkih, mislim, da bo v nadaljevanju povedal to tudi minister za finance, na kaj takega ne more pristati. V resnici nima nobenega zakonskega pooblastila, da bi ravnala drugače, kot ravna, in to je, da terja občino za ta nezakonito zaračunan znesek. Obstoječi predpisi ne omogočajo, da bi s kakršnokoli dobro voljo ta problem razrešili na način, da se občini ta dolg zmanjša, odpiše, preloži ali kaj tretjega. Če bi želeli karkoli drugega, bi za to potrebovali poseben zakon, ki bi ga sprejel parlament samo na temo, dolga občine Radeče. Po našem razumevanju je to tako, sicer pa mislim, da bo še nekaj pojasnil dal minister za finance.
Hvala lepa. Predajem besedo ministru za finance, dr. Dušanu Mramorju. Izvolite.
Hvala lepa. Saj pravzaprav ni dosti za dodati. Mi smo dejansko poskušali reševati ta problem, bili smo tudi pobudnik v lanskem letu sestanka s predstavniki, kot je že omenil minister, vlade, občine, savskih elektrarn, in usklajevalnih sestankov. Zadnji je bil 27.1. Prišli smo do teh sklepov, ki jih je povedal minister, da enostavno ni zakonskih možnosti, da bi davčna uprava dopustila tak način odplačevanja, ker je treba davke odplačati v enkratnem znesku. Potem smo iskali tudi še te možnosti v okviru zadolževanja občine, da bi se občina zadolžila in potem odplačevala dolg iz koncesnine in v enkratnem znesku poplačala. Vendar je tudi tukaj problem, ker je tudiomejitev, koliko se lahko zadolžuje občina. Dejansko je edina rešitev ta, ki jo je navedel minister za okolje in prostor. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora. Gospod Grošelj izvolite.
Hvala lepa za besedo. Res je tudi to, da je DURS na pritožbo Savskih elektrarn odločbo oziroma pritožbo zavrnil kot neutemeljeno in da jo je šele potem po odločbi ustavnega sodišča odpravil z veljavnostjo nazaj. To se pravi, da je že tukaj DURS kršil svoje predpise in to je nedvomno. Drugo, rad bi tudi omenil, da v letu 2000, ko je državni zbor 23.6.2000 sprejel zakon o podelitvi koncesije za izkoriščanje vodnega potenciala na spodnji Savi in s temi določbami in zakoni je bil določen trimesečni rok za podelitev koncesije in še šestmesečni rok za podpis koncesijske pogodbe in seveda, lahko skupaj ugotovimo, da tudi ti roki niso bili spoštovani. Koncesija je bila podeljena Savskim elektrarnam Ljubljana v novembru 2000. Se pravi, več kot s štirimesečno zamudo. Koncesijska pogodba pa je bila podpisana šele julija 2002, to se pravi dve leti po sprejetju zakonov o objektu Vrhovo. K podpisu pa občina Radeče ni bila povabljena, ker so bile podpisnice oziroma župani občin Sevnice, Krško in Brežice. Tudi na ta način je bila občina Radeče ponovno oškodovana za cca.37 in pol milijonov SIT [[...]]koncesnine. Tudi dokument, ki ga tudi ministrstvo za okolje zelo dobro pozna, se tukaj vidi, da ni tukaj sporno, preko [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]ki nedvomno spada v last občine Brežice. Sama hidroelektrarna Vrhovo, ki pa je bila zgrajena, to se pa nedvomno kaže, je bila zgrajena na zemljišču Vrhovo. Hvala.
Hvala lepa. Želi kdo od ministrov mogoče še kaj pojasniti? [[Ne.]] Hvala lepa. Ministru za finance bo postavil poslansko vprašanje dr. Andrej Bajuk. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani vztrajajoči člani vlade, gospa ministrica in gospodje ministri! Spoštovani gospod minister Mramor! Še kot profesor ste v študijah, ki ste jih delali za vlado, ugotovili, da SOD in KAD nimata ustreznih pravil za opravljanje oziroma poslovanje s kapitalskimi deleži v velikosti 20% kapitala nekdanjih družbenih podjetij. Ugotovili ste, da bi morala za ti dve kapitalski družbi veljati enaka pravila kot za investicijske sklade. Stanje na tem področju je danes, po pol leta, odkar ste kot finančni minister odgovorni med drugim tudi zato področje, na žalost še vedno tako, kot je bilo pred vašim prihodom. Danes želim,da mi kot finančni minister in član vlade odgovorite na drug vidik upravljanja s kapitalskimi deleži SOD-a in KAD-a, in sicer po kakšnih navodilih ali pravilih vlade, na primer gospod Lenič ali gospod Kušar ravnata ko se odločita za odprodajo skupaj nad 70% lastniškega deleža v tovarni Paloma Sladki vrh. Zanima nas, ali sta gospoda Lenič in Kušar dolžna spoštovati pri tem tudi kakšno strategijo razvoja papirne in celulozne industrije na Slovenskem, torej za gospodarsko dejavnost, za katero je znano, da nam prinaša relativno visoko dodano vrednost. In drugo vprašanje. Po naših informacijah sta v začetku tega leta KAD in SOD naročila cenitev Palome za prodajo pooblaščeni cenilki, ki je tudi predsednica nadzornega sveta Paloma. Zato bi bil zelo vesel tudi vašega odgovora na podvprašanje: Ali ugotovitev, da predsednica nadzornega sveta Palome opravlja tudi vrednotenje tega podjetja, ustreza kriterijem odvisnosti povezanih oseb pri tem strokovnem poslu, ki ste ga pri nas v veliki meri kot profesor pomagali razviti ravno vi? Po drugi strani pa bi delavci v tovarni Paloma bili še bolj veseli odgovora na drugo podvprašanje: Koliko zaposlenih v Palomi bi lahko imelo po vašem mnenju plačo po individualni pogodbi? 5 ali 10 vodilnih menedžerjev ali morda celo okoli 30? Hvala lepa.
Hvala. Minister za finance, dr. Dušan Mramor, izvolite.
Hvala lepa za vprašanje. Drži, da smo v tej raziskavi ugotovili, da bi morala SOD in KAD biti po enakim nadzorom, kot so drugi udeleženci trga kapitala. V tej smeri se tudi pripravlja sedaj preoblikovanje KAD-a. Za SOD seveda so pravila poslovanja in tudi cilji, ki jih imajo nekoliko drugačni, ker SOD ima samo en, in ta je temeljni, cilj, da iz prodaje tega svojega premoženja pridobi čim večji izplen, ki ga potem uporabi za poplačilo obveznosti denacionalizacijskih obveznosti. Kako upravljata s svojimi deleži? Imata seveda določeno strukturo nadzora, imata tudi svoje politike upravljanja s premoženjem in prodaje. Za SOD velja, da imajo v statutu, internih pravilnikih, letnem poslovnem načrtu so opredeljeni ti podrobnejši kriteriji poslovanja in upravljanja s premoženjem, s ciljem, da se maksimirajo, kot sem rekel, koristi za upravičence do različnih vrst odškodnin, da se iz tega obstoječega premoženja, ki ga v 70% še vedno predstavljajo kapitalske naložbe, zagotovi čim več teh denarnih sredstev za pokrivanje zakonskih obveznosti. Ti akti, interni pravilnik, letni in poslovni načrt, so oblikovani in potem tudi sprejeti na njihovih organih upravljanja, to je d.d., je organizirana kot delniška družba, organizacija temelji tudi na določilih matičnega zakona in tako naprej. Njihova politika upravljanja s premoženjem je določena skozi te njihove organe. Za KAD velja podobno. KAD je ravno tako organiziran kot delniška družba, se pravi, posluje v skladu z zakonom o gospodarskih družbah, glede na njegove široke dejavnosti, ki jih ima, se pravi, ne samo tisto, kar je upravljanje premoženja, ki je bilo pridobljeno iz lastninjenja, ampak potem tudi še na podlagi zakona o prvem pokojninskem skladu, in premoženje, ki ga je dobil s tem zakonom, ter od leta 2001 še sklad obveznega dodatnega pokojninskega zavarovanja in sklad vzajemnega dodatnega pokojninskega zavarovanja. Na tem področju se sedaj pripravljajo spremembe, da bi se dejansko ločilo tisto, kar je iz lastninjenja teh 10% premoženja podjetij, ki so šla v lastninjenje, in tisto, kar se nanaša na upravljanje s skladi, se pravi, s PPS, s skladom obveznega dodatnega pokojninskega zavarovanja in vzajemnega dodatnega pokojninskega zavarovanja. Ta del bi se upravljal tako, kot se upravlja v skladu z zakonom o investicijskih družbah. Tako bo tu do sprememb prišlo. Te aktivnosti tečejo. Razdelitev KAD-a v ta dva dela, ki bi bila različno upravljana, bo tudi izvedena. V zvezi s primerom Paloma moram priznati, da ga ne poznam, ker z njim upravljajo na KAD-u, kot ste omenili. Pri tem KAD ne sledi ciljem razvoja te dejavnosti. Tudi KAD ima svoje obveznosti - primarno upravlja s premoženjem in širši strateški cilji niso njegova osnovna dejavnost. Sicer pa bi lahko pridobili informacije, če želite, za ta primer. Tudi ne poznam zadev v zvezi s tem, kdo je cenitev opravil. Če je vaša trditev pravilna, seveda ne gre za neodvisno osebo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Bajuk, želite dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala lepa, gospod minister, za vaše odgovore. Očitno KAD in SOD nimata od lastnika ali tistega, ki dejansko te pravice mora uveljaviti, in to je slovenska vlada, nimata nekih konkretnih napotil glede razvoja papirno-predelovalne industrije na Slovenskem. To pa je velika skrb, ker se nam lahko na tem področju zgodi to, kar se že dogaja v celulozni industriji. Znano je, da tovarna celuloze in papirja v Krškem - tako pravijo poznavalci - bo zelo kmalu ugasnila svojo celulozno proizvodnjo, kersedanji češki lastniki, niti prvi češki lastniki, namreč ne izpolnjujejo pogodbe, sklenjene z vlado ob nakupu te tovarne, ki je zdaj v stečaju. Nimajo interesa, da bi vložili cca milijardo evrov v nove celulozne zmogljivosti. Slovenija je pa dežela gozdov 53% naše zemlje so gozdovi, pa ne vemo ali naša vlada ne ve, kje bo lahko v bližnji prihodnosti predelovala odpadke od čiščenja vseh teh gozdov. Ali se res tega ne zavedamo? Kaj bi pa mi pričakovali? Pričakovali bi, da bi se vlada v imenu vseh državljank in državljanov jasno zavzela in odprla možnost, da bi podjetje Paloma nastopilo na organiziranem trgu. Gospod minister, ali se ne strinjate z menoj, da bi lahko prišlo do izdaje novih delnic - zakaj pa ne?! - na našem kapitalskem trgu? Seveda je tudi možen nek strateški partner, tujec, ki bi se za takšen razvoj resnično zavzel. Zakaj slovenska vlada na tem področju, ki je za našo skupno prihodnost tako pomemben, nima jasne strategije? Jaz sem prepričan, da če bi Paloma nastopila na slovenski borzi, bi gospod Veselinovič bil zelo vesel. Pa ne zato, zaradi njegovega priimka, ker končno moramo le na tem delati, da bomo sivi trg odpravili in ni boljšega načina, kot je ta. Hvala lepa. Druge poti ne poznam, morda jo vi.
Hvala lepa. Želite gospod minister mogoče besedo? Izvolite.
Jaz še enkrat poudarjam, da ne poznam tega primera in da v tem primeru bomo pisno odgovorili.
Hvala lepa. Proceduralen predlog, doktor Bajuk, izvolite.
Hvala lepa. Podobno vprašanje sem tudi postavil gospodu predsedniku vlade in nimam še odgovora. Odgovorov ni, ker dejansko strategije tudi ni. Zato mislim, da je nujno potrebno, da ta državni zbor opravi razpravo o tem vprašanju, tudi o konkretnem vprašanju, kaj se dogaja v tako pomembnem podjetju na Slovenskem, kot je Paloma, v katerem je slovenska vlada že vložila v letu 2000 skoraj 2 milijardi tolarjev v dokapitalizacijo. Mislim, da je nujno potrebno, da se ta razprava v tem državnem zboru opravi in to čimprej. Hvala lepa.
Hvala lepa. Imamo predlog poslanca, doktorja Andreja Bajuka, da državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra za finance na njegovo poslanske vprašanje. Doktor Bajuk, vaše poslansko vprašanje se je nanašalo na upravljanje s kapitalskimi deleži kapitalske družbe in slovenske odškodninske družbe, ne pa na Palomo.
Tako je in lahko pregledate magnetogram. Hvala.
V zvezi s tem bo državni zbor odločil na jutrišnjem nadaljevanju seje zbora, da bi se opravila razprava o odgovoru ministra za finance na vaše zastavljeno poslansko vprašanje. Ministru za delo, družino in socialne zadeve bo postavil poslansko vprašanje gospod Rudolf Petan. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani predstavniki vlade in predstavnica! Kolegice in kolegi! Pred kratkim smo dobili poročilo varuha človekovih pravic in malce zgroženo sem se ustavil pri poglavju otrokove pravice. V tem poglavju varuh piše oziroma je zapisano, da je osnovni pristop varuha korist otroka in v nadaljevanju pravi, "ob obravnavanju pobud in spremljanju na področju otrokovih pravic opažamo nepravilnosti, ki izhajajo tako iz obstoječe prakse, kot tudi iz domače zakonodaje, ki je marsikdaj tudi v nasprotju z ustavo. Ustava obravnava otroka kot neodvisen in samostojen pravni subjekt, medtem ko naša zakonodaja izhaja iz stališča, da je otrok predvsem objekt varstva". In kaj to pomeni v praksi? Konkreten primer. 14 letni otrok je poiskal pomoč pri varuhu, pove, da je trenutno v kriznem centru, da pa ga center za socialno delo želi strpati v zavod, sam otrok pa želi k rejniški družini. Odgovor centra za socialno delo je bil, da pride v poštev le zavod, pa še to le z naslednjim šolskim letom. Kljub urgenci, in to večkratni, varuha je ugotovljeno, da so postopki na centru za socialno delo zelo počasni. Otrok je povedal, da se počuti kot vreča krompirja, ki jo lahko prestavljajo kamorkoli in komurkoli se zljubi. Na vprašanje glede možnosti nastanitve v rejniško družino je center za socialno delo, v tem primeru Ljubljana-Bežigrad, pojasnil, da ne najdejo ustrezne rejniške družine. Otrok si je rejniško družino našel kasneje kar sam. Kljub temu je center za socialno delo ponovno zavlačeval postopek rejništva in je bilo ponovno potrebno posredovanje varuha. Zato sprašujem: Kako je mogoče, da nek center, ni važno, kje, za socialno delo obravnava otroke kot objekt institucije, lahko rečemo, kar lastništvo birokratov? To ni osamljen primer v tem poročilu. Takšnih in podobnih primerov je več. Toliko lepih besed imamo o pravicah državljanov, še posebej o pravicah otrok, kar je prav. Pri pravicah smo še posebej občutljivi do tistih, ki so delali odkrito proti državi Republiki Sloveniji - tu mislim na tako imenovane "izbrisane". Tu pa gre za otroke, pa ravnamo tako birokratsko. Sprašujem ministra: Kako je mogoče, da imamo, tako kot govorimo, najboljšo zakonodajo na tem področju, saj izgleda, da res lahko samo govorimo, imamo pa institucije, ki se obnašajo birokratsko in otroke obravnavajo tako, kot je ta otrok dejal, kot vreče krompirja? Kako je sploh mogoče, da imamo takšne institucije, ki se do otrok obnašajo tako birokratsko? Moje vprašanje je konkretno, gospod minister: Kaj boste storili glede takšnih in podobnih kršitev človekovih pravic, konkretno pravic otrok? Za odgovor se vam zahvaljujem.
Hvala lepa. Minister dr. Vlado Dimovski, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani poslanec, hvala za vaše vprašanje. Tudi meni je žal, da je do takega primera prišlo. V vsakem primeru, če se je tudi otrok tako počutil, mi je seveda še bolj žal. Dejstvo je, da se to ne bi smelo dogajati. V vsakem primeru je osnovno stališče, ki ga zagovarjamo pri vseh zakonskih spremembah, nedvomno v korist otroka. Ne glede na to, da se v posameznih primerih lahko to ne dogaja, kot je bilo v primeru, ki ste ga tu opisali in kije in bo deležen naše posebne pozornosti. Naj na tem mestu povem, da je odgovor na vaše vprašanje lahko večplasten. Po eni strani je eno temeljnih vprašanj, na kakšen način v zakonu in zakonsko zaščititi pravice otroka. Drugo je, kaj bomo storili na tem in drugih področjih, ki govorijo o zaščiti pravic otroka. In tretje je, kako bomo pravzaprav to osnovno pravico zaščite otrokovih pravic udejanjili tudi v praksi. Pa naj poskušam ta odgovor na kratko strukturirati. Prvo, kar se tiče zakonskih opredelitev. Kot sami veste, na področju družinske zakonodaje je bilo v zadnjih letih storjenih nekaj korakov. Verjetno ne vsi in ne v zadostni meri. Vsekakor je naša zelo pomembna usmeritev, da v zakonu o zakonski zvezi in družinskih razmerjih uredimo koristi in odločanje o stikih z otroki. Pri tem je pomembno, da izhajamo iz te osnovne paradigme in da pravzaprav to vlogo namesto centrov za socialno delo prevzamejo sodišča. Tak zakonski tekst je pripravljen, je v medsektorskem usklajevanju in bo zelo kmalu tudi v poslanskih klopeh. Gre torej za to, da centri za socialno delo ne odločajo več o teh stikih, ampak da je to preneseno na sodišča, kar se nam zdi, da je tudi ustrezna evropska praksa. Centri za socialno delo pa prevzamejo bolj funkcijo mediacije in svetovanj, saj se v zadnjem času pojavlja čedalje več staršev, ki želijo otroka dobiti na tak ali drugačen način. Drugo, kar se tiče zakonske ureditve rejniške dejavnosti. Pred kratkim je ta parlament sprejel zakon o rejniški dejavnosti in na nek način postavil osnovo za izvajanje te dejavnosti tudi na Slovenskem, ki ima pa sicer zelo dolgo tradicijo. V tem konkretnem primeru, kot ste ga navedli, je prišlo do rešitve rejniško družino. To je za nas tudi zelo pomembno, ker sicer tudi v Sloveniji okoli 1000 otrok najde rešitev pri rejniških družinah in je to instrument, ki je zelo pomemben. Drugo, kar bi rad povedal, je, da pripravljamo nacionalni program, o čemer sem že prej nekaj govoril, nacionalni program za otroka, ki bo vzpostavil tudi tisto, kar varuh človekovih pravic navaja, in sicer je to funkcija zastopanja otrokovih pravic in otroka. Velikokrat otrok nima možnosti, da sam neposredno ali pa preko svojega zastopnika uveljavi določeno svojo pravico. Moram reči, da tukaj je naše stališče, da je otroka potrebno poslušati. Pri tem je velikokrat potrebno, da bi imel tudi neko strokovno podporo pri tem. Ravno v tej smeri gredo tudi naša prizadevanja, da bi imeli nekoga oziroma da bi razvili to funkcijo zastopanja otroka in otrokovih pravic. In tretje, kar se izvajanja tiče, udejanjanje te otrokove pravice in otrokovih zagovornikov so tako imenovani izvajalske organizacije, to se pravi centri za socialno delo. Centri za socialno delo tudi naredijo napake in napako in zaradi tega smo mi že v lanskem letu pristopili k nekemu nadzornemu organu. Ustanovili smo namreč nadzorni organ znotraj ministrstva, ki poskuša s pregledom upravnih, strokovnih in drugih postopkov ugotoviti nepravilnosti in jih seveda odpravljati. Z novim zakonom oziroma s spremembo zakona o socialni varnosti, socialnem varstvu pa želimo iti še korak dlje, in sicer ustanoviti socialno inšpekcijo. To je službo, ki bo strokovno in upravno nadzirala postopke predvsem v centrih za socialno delo in jih poskušala neposredno odpravljati. To je zapisano tudi v nacionalnem programu socialnega varstva do leta 2005 in je ena od naših nalog. Jaz upam, da bo z novo spremembo zakona o socialnem varstvu prišlo tudi do tega. V vsakem primeru je pa pomembno, da tudi na tem mestu še enkrat povem, če se določen primer pripeti, je ministrstvo vedno tisto, ki odredi tak ali drugačen nadzor, strokovni ali upraven, in potem v zaščito otrokovih pravic poskuša delovati tako, da te probleme odpravlja in seveda vzpostavi stanje, ki je za otroka najbolj optimalno.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora? Gospod Petan, izvolite.
Hvala za besedo. Jaz se zahvaljujem ministru za ta odgovor, če ravno nisem z njim zadovoljen. Dejstvo je, da zakonodajo verjetno bo potrebno spremeniti. To se strinjam in to podpiram. Da pa nobena zakonodaja ne pomaga, če organi, ki delajo v tem sistemu, bodo še kar naprej birokratski in nečloveški, če ne bodo imeli človeškega pristopa, če bodo v tem primeru otroka obravnavali kot nek objekt varstva. V dokumentu, ki ste mi ga tudi prej izročili, sem na hitro prebral, da tudi obravnavate inšpekcijo, kar mislim, da je dobro. Vendar pa, če inšpekcija ne bo tudi obravnavala teh primerov, ki jih je konkretno navedel varuh človekovih pravic, in se pogovorila z izvajalci in iskala pri njih odgovore in skušala izboljšati njihovega dela, potem tudi nova zakonodaja nam vsem skupaj ne bo prav nič pomagala, ker bomo še vedno obravnavali otroke kot statistični objekt v delu, ki ga opravljamo. Z odgovorom bom zadovoljen takrat, če bo v ravnanju z otroki prišlo do spremembe, če bomo v tem ravnanju bolj človeški, da ne bomo birokrati, ampak da bomo ljudje in da bomo odgovornost poiskali v institucijah. V tem primeru so to centri za socialno delo, ki svojega dela ne opravljajo tako, kot bi ga morali. To, kar je tu opisano, in to ne samo v tem primeru, dejansko se ti centri obnašajo kot slon v trgovini s porcelanom. Ljudje, še posebej otroci, pa so potrebni drugačnega obravnavanja. To je tisti človeški pristop, za katerega se boste, minister, glede na to, da odgovarjate za to področje, morali nekako bolj zavzeti in, če ne bo šlo drugače, se s temi ljudmi tudi pogovoriti. To, kar ste mi povedali, sem sicer zadovoljen, ampak moje zadovoljstvo bo pravo takrat, ko bodo ti problemi rešeni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Tukaj se seveda strinjam s tem, kar ste povedali, da je včasih preveč birokratskega dela, premalo pozornosti po ljudi. Naj povem samo to, da smo pristopili k programu, ki smo ga predlagali kot enega prioritetnih programov tudi do konca mandata, kar se tiče izvajanja dela na centrih za socialno delo, in sicer govorimo o modernizaciji centrov za socialno delo s petimi zelo konkretnimi točkami. Prva točka tega programa modernizacije centrov za socialno delo je postaviti ljudi v središče zanimanja in skrbi centra za socialno delo.
Hvala lepa. Ministru za pravosodje bo poslansko vprašanje postavil gospod Dorijan Maršič. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovana ministrica, spoštovani ministri. Na 12. seji državnega zbora sem 22. januarja lanskega leta ministru za pravosodje postavil ustno vprašanje o reševanju problemov, ki jih povzroča dejstvo za približno 5% površine mestne občine Koper. Zemljiške knjige še vedno ne vodi slovensko zemljiškoknjižno sodišče. Gre predvsem za katastrsko občino Pregara. Tako so državljanke in državljani obmejnega območja v slovenski Istri prisiljeni svoje zemljiškoknjižne zadeve reševati na zemljiškoknjižnem sodišču v drugi državi, in sicer v Buzetu v Republiki Hrvaški. To dejstvo 12 let po osamosvojitvi Republike Slovenije kaže na škandalozen odnos pristojnih organov Republike Slovenije do reševanja tega problema in čudno razumevanje izvrševanja suverenih pravic Republike Slovenije. Na postavljeno poslansko vprašanje sem sicer dobil formalni odgovor tedaj, za kar sem se tudi zahvalil. Kljub dodatnim poizvedovanjem v letu in pol sedim, da se reševanje tega problema ni premaknilo z mrtve točke. Ministra za pravosodje sprašujem: Zakaj se postopek nastavitve oziroma dopolnitve zemljiške knjige za to obmejno območje v slovenski Istri še ni začel in kdo je za to odgovoren? Kdaj se bo začel postopek nastavitve oziroma dopolnitve zemljiške knjige za to območje? Kako namerava ministrstvo sodelovati pri izbiranju podatkov v postopku nastavitve oziroma dopolnitve? Kakšne so pri tem naloge pristojnega zemljiškoknjižnega sodišča v Kopru, kakšni so roki za nastavitev oziroma dopolnitev, kako bo ministrstvo pomagalo sodišču pri tem postopku in kako ga bo nadziralo? Zakaj ministrstvo za pravosodje že nekaj let minimalizira ta problem, češ, saj gre le za manjše površine oziroma manjše število nepremičnin? Spoštovani minister, imam še dodatno vprašanje od tistega, ki se ga že pismeno poslal, in sicer: Kaj ministrstvo za pravosodje meni o številu sodnih zaostankov, razvidnih iz osmega rednega letnega poročila varuha človekovih pravic za leto 2002 na področju zemljiškoknjižnih zadev, kjer se kljub predpisanemu trimesečnemu roku za rešitev od prijema zadeve do odprave sklepa čaka leto dni? V okviru tega, pa bi dopolnil vprašanje, in sicer: Kaj ministrstvo za pravosodje meni o številu sodnih zaostankov, kjer je potrebno tako na sodiščih splošne pristojnosti kot tudi na specializiranih sodiščih še vedno čakati tri, štiri, pet let ali celo več let od vložitve tožbe do prvega naroka za glavno obravnavo? Hvala.
Hvala lepa. Besedo dajem mag. Ivanu Bizjaku, izvolite.
Gospa predsedujoča, spoštovane poslanke in poslanci. Najprej mogoče na kratko na to vprašanje, dodatno drugo, ki bi seveda zahtevalo verjetno precej dolg odgovor, je pa del tega odgovora vsebovan v številnih dokumentih, ki so bili v zadnjem času pripravljeni. Najprej ocena o stanju na zemljiškoknjižnih sodiščih. S tem stanjem dejansko nismo zadovoljni, vendar se izvajajo številne aktivnosti, zlasti projekt vrhovnega sodišča za informatizacijo zemljiške knjige, ki je med drugim prinesel tudi v lanskem letu prvič po daljšem času upad števila nerešenih zemljiškoknjižnih zadev. Res, da za majhen procent, vendar je to po naši oceni prvi znak pričakovanega izboljšanja stanja, ko bo zemljiška knjiga v večji meri informatizirana. Stopnja informatizacije zemljiške knjige je zdaj že okoli tri četrtine, in na sodiščih, kjer imajo največjo to stopnjo, tudi rešujejo veliko več zemljiškoknjižnih zadev, torej storilnost referentov se je bistveno povečala. O poročilu varuha bomo še razpravljali, tudi o navedbah, ki zadevajo stanje na sodiščih. Sam sem, ta del poročila že prebral. Tam je med drugim tudi navedba, da je bolj izjema, če se kakšne stvari na sodiščih rešujejo v rokih, določenih s sodnim redom. To seveda ne drži. Tukaj mislim, da je ta ocena preveč poslopšena. Položaj na sodiščih kaže tudi letna statistika za lansko leto in je takšen, da se stanje na področju pomembnejših zadev bistveno izboljšuje. Tudi stanje po členu sodnega reda, ki govori o sodnih zaostankih, se izboljšuje s stopnjo okoli 20% na leto. Tako lahko opazujemo v zadnjih dveh letih, ko se zaostanki tako vodijo, da je prišlo do bistvenega izboljšanja. Poseben problem je vprašanje zemljiške knjige, o čemer sem delno že govoril. Resen problem je tudi vprašanje izvršb, s katerim se pa tudi ministrstvo in pa tudi sodišča, ker je to v njihovi pristojnosti, izrecno ukvarjajo. Da mi ne bi zmanjkalo časa glede odgovora na prvo vprašanje, mi dovolite, da ne govorim naprej o stanju na sodiščih. Res je, postavili ste to vprašanje v začetku lanskega leta. Po preučitvi vprašanja smo ugotovili, da je možno problem odpraviti na dva načina, bodisi s prepisom podatkov iz hrvaške zemljiške knjige ali pa z nastavitvijo nove. Ministrstvo se je takrat odločilo za prvi postopek torej za prepis, ker smo ocenjevali, da bi to bilo hitreje in tudi ceneje. Takšen predlog sem izrazil hrvaški ministrici že v začetku marca lanskega leta ob najinem srečanju. Predlagal sem, da omogočijo prepis podatkov o nepremičninah iz katastrske občine Pregara iz zemljiške knjige, ki se vodi na Hrvaškem. Ta predlog je bil takrat načelno sprejet, s tem, da smo se dogovorili, da ga tudi pisno konkretiziramo. Tako sem tudi storil. Po daljšem času smo novembra lani dobili odgovor ministrice z načelnim zagotovilom, da bo dovoljen prepis podatkov iz hrvaške zemljiške knjige, vendar z dodatno zahtevo, da podrobno opredelimo oziroma posredujemo podatke o konkretnih zemljiškoknjižnih vložkih, češ, da hrvaško sodišče vodi celotno katastrsko občino v enem kosu, del te pa leži v Sloveniji. Ministrstvo je v sodelovanju z Okrajnim sodiščem v Kopru pripravilo vse potrebne katastrske podatke. Gre za precej obsežno delo. To je bilo v začetku februarja letos posredovano hrvaški strani. V tem času do danes smo večkrat ob različnih priložnostih urgirali odgovor, stališče hrvaške strani, vendar ga do danes, žal, nismo dobili. Tako bo to ena od tem pogovorov na srečanju s hrvaško ministrico, prvem po tistem iz marca lani, ki bo v petek ta teden. Hkrati naj še povem, da smo proučili, ali je tak problem še kje, in ugotovili, da je nekaj podobnega tudi na območju okrajnega sodišča Črnomelj, drugod pa ne. Torej računam, da bo po tem srečanju ta problem razjasnjen oziroma da bomo vsaj vedeli, ali lahko gremo po tej poti, če ne, bo edina možnost nastavitev nove zemljiške knjige.
Hvala lepa. Gospod Maršič, izvolite.
Ponovno hvala za besedo. Spoštovani minister, zahvaljujem se vam za odgovor v zvezi z zemljiško knjigo, ki sem vam ga postavil kot prvega, vi pa ste odgovorili kot na drugo vprašanje. Upam, da boste s tem svojim delom tudi nadaljevali in boste predvsem pobudniki v tem, da pride čim prej do rešitve tega problema. Kar pa se tiče drugega vprašanja, ki sem ga postavil v zvezi s sodnimi zaostanki, pa tudi zato, ker ste sami potrdili, da bi bil verjetno potreben daljši odgovor na to temo, in tudi glede na dejstvo, ki ste ga predstavili tudi sami na tiskovni konferenci, glede sodne statistike za leto 2002, kjer je še vedno prek pol milijona nerešenih zadev, bi predlagal, da državni zbor Republike Slovenije na podlagi 246. člena poslovnika državnega zbora sklene, da bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, želite dopolniti svoj odgovor? Izvolite.
Kot sem že prej rekel, bi o tem veljalo povedati precej stvari. Eno je navedba o 500.000 nerešenih zadevah. 500.000 je letni pripad, 530, 540.000, več ali manj stabilen. Znotraj tega pripada gre za stvari, ki se tekoče rešujejo. Znotraj vseh slovenskih sodišč - gre za številna sodišča, vse več je takih, ki tekoče rešujejo zadeve - je nekaj brez dvoma takšnih, ki imajo probleme. Prej sem že omenil nekaj vrst zadev, pri katerih opažamo izrazite probleme, in tudi nekaj ukrepov, ki jih izvajamo v to smer. Skratka, gre za vprašanje, ki ga je treba razčlenjeno obravnavati. Gre tudi za dejstvo, prvič, da slovenska sodišča tekoči pripad obvladujejo; da je tam, kjer prihaja do večjih zaostankov, to posledica slabega stanja v preteklosti. Drugič, gre za očitno situacijo, da se stanje iz leta v leto vendarle izboljšuje, čeprav - to tudi tukaj povem, da ne bo kdo rekel, da povem samo eno plat - s sedanjim stanjem v celoti na vseh sodiščih še ne moremo biti zadovoljni. Torej je še veliko razlogov, da nadaljujemo vsa prizadevanja in jih celo intenziviramo. To je na kratko rečeno tista slika stanja v sodstvu. Skratka, stanje se izboljšuje, ni pa še tako, da bi bili lahko popolnoma zadovoljni, to lahko v tem okviru zdajle pač povem.
Hvala lepa. O predlogu poslanca Dorijana Maršiča, da državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra za pravosodje na njegovo poslansko vprašanje, bo državni zbor odločili na jutrišnjem nadaljevanju seje zbora v okviru glasovanj. Ministru za zdravje in ministru za finance bo poslansko vprašanje postavil mag. Janez Drobnič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lepo pozdravljeni, predstavniki, člani vlade, kolegice in kolegi! Državljani Slovenije smo dolgo let zbirali sredstva za onkološki inštitut. To je bilo na način: namesto venca na grob, namesto cvetja ali voščila ob nekih drugih priložnostih; skratka, namenjalo se je 20 ali 30 let za te namene denar in tudi zbiralo. Zanima me: Kje je sedaj ta denar, na katerem računu? Kam je poniknil, kdo ga je "pobasal"? Pred, enim mesecem približno smo obravnavali zakon o poroštvu za izgradnjo inštituta, zato ker pač na razpolago v proračunu, tako izjavljate, ni potrebnega denarja. Država gradi torej na kredit. Nenazadnje pa je tudi pri tistem referendumu o železnicah v obrazložitvi bilo zapisano, da bomo s privarčevanimi sredstvi na taračun, če ne bo referendum uspel, zgradili, ne vem, tri onkološke inštitute - ali šest celo, mi kolega pravi - pediatrično kliniko in še kaj. Prosim za odgovor: Kje je ta denar? Za kaj se porablja? Kdo ga ima, ali je morda v kakšni skrinjici, pa se je ključ izgubil? Hvala.
Hvala lepa. Minister za zdravje, doktor Dušan Keber, izvolite.
Spoštovani gospod poslanec. Ko sem bil seznanjen z vašim vprašanjem, sem si seveda pridobil podatke za čas svojega mandata. Treba je povedati, da sredstva za onkološki inštitut, ki jih darujejo fizične in pravne osebe, se darujejo neposredno onkološkemu inštitutu kot pravni osebi. Ne nabirajo se na nobeni odpostavk vlade, ministrstva za zdravje in nobena od teh dveh institucij ne razpolaga in ne razporeja ta sredstva. Pridobili smo si pa zaradi občutka, koliko je teh sredstev v zadnjih dveh, treh letih, podatke, koliko je bilo tega denarja zbranega - seveda neposredno od onkološkega inštituta. V letu 2001: 9 milijonov, zaokrožujem, v letu 2002: 9 milijonov, v letošnjem letu, v dosedanjem poteku 10 milijonov. To je bil nenamenski denar, ki se lahko uporabi za različne namene. Namenske donacije v tem času: v letu 2001 1 milijon in pol, v letu 2002 15 milijonov, v letu 2003 10 milijonov. Ob tem je treba pa še dodati donacijo podjetja Mercator za zahtevno opremo v višini 84 milijonov. Zbranima sredstva onkološki inštitut ves ta čas, v desetletju odlaganja, načrtovanja in tudi nekaj adaptacij, vključuje v obseg sredstev, ki jih tudi sicer ima za obnavljanje opreme, v delu, ki jih sam financira iz amortizacije. Drugih podatkov o tem denarju nimamo. Mi smo prepričani, da je v smislu skrbnega gospodarja onkološki inštitut ta denar uporabljal za obnovo iztrošene opreme, seveda pa lahko onkološki inštitut sam posreduje poročilo še za vsa leta. Vi ste omenili obdobje tridesetih let prejšnje države. Prav gotovo je tudi to poročilo možno dobiti in če želite, ga lahko tudi mi pridobimo. Vsekakor obsega vašega vprašanja v tej fazi nismo razumeli, da boste posegli na vse obdobje.
Hvala lepa. Gospod Drobnič, izvolite.
Ravno to sem želel dobiti, ker je to obdobje zelo dolgo in v tistem prejšnjem je bilo za izgradnjo novega onkološkega inštituta. To je pač resnica. Drugi del vprašanja pa se pravzaprav nanaša na to: Zakaj država svojih obveznosti iz proračuna ni zagotovila v primerni meri, zato da bi se ta sredstva, ki so jih podarili državljani, namenila za tisto, kar so podarjali? Ampak se je očitno pokrivalo tekoče stroške poslovanja, kar seveda hvala bogu, da je inštitut tekel, ampak na tak način se pačne da delati. To pomeni, da se je država pravzaprav umaknila z manjšim deležem, seveda na račun teh dajatev odnosno daril državljanov.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Na kratko bi komentiral. Skoraj ne poznam države, ki zlasti v zdravstvenem sistemu ne potrebuje dodatnih virov iz znanih razlogov, o katerih velikokrat razpravljamo in o katerih bomo razpravljali tudi pri pripravljanju bodoče zakonodaje, in ne bi zbirala tudi donacij ustanov in posameznikov, ki s to namensko odločitvijo hočejo podeliti mimo državnih sredstev svoj denar za namen zdravja. Mi bi celo - bom rekel ozko, resorsko - bi bilo celo veseli, če bi država bolj radodarno upoštevala to pri davčnih olajšavah, da bi na ta način dopustila, da posamezne ustanove izvajajo, uporabljajo svojo voljo, za kaj želijo porabiti viške denarja. Vendar, to je področje drugih, ki ga urejajo. Želim samo povedati, da donacija ne pomeni, da se država umika. Mi bomo imeli še veliko razprav o tem, v kakšnem obsegu država zmore, in želimo, da bi država in javni sistem zmogel več, pa kljub vsemu bo vselej ostalo na področju zdravja še nekaj, za kar bodo državljani in ustanove in želeli si bomo - prispevale tudi posebej. Hvala lepa.
Hvala lepa. Drugo vprašanje ste namenili ministru za finance. Izvolite.
Ja, drugo vprašanje zastavljam ministru za finance dr. Mramorju. Gotovo gospod minister poznate slad obrtnikov, v katerem si obrtniki zagotavljajo svoje pokojninsko zavarovanje že od leta 1956. Sklad je deloval do leta 1090 v okviru enotnega pokojninskega sistema na dokladni način. Torej, kot dober gospodar je ta sklad v letu 1990 ugotovil, da na dolgi rok ne daje zavarovalnicam zadosti varnosti. Zato je že v okviru tedanjega sistema začel s prehodom na naložbeni sistem in v tem kontekstu tudi zagotovil potrebno oziroma določeno višino rezervacij, ki so potrebne tudi v skladu z zakonodajo. Problem sklada obrtnikov je bil v letu 1999 pravno razrešen z novelo zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Tako je država prevzela obveznosti do tega sklada pred letom 1983. No, pričakovanja sklada so se izjalovila, kajti država od takrat, ko je bil sprejet zakon, potrebnih sredstev ni zagotovila. To pomeni, to seveda vodi do tega, da sklad ne more tvoriti zadostne višine potrebnih rezervacij. S tem pa se podaja lahko tudi v rizik sklada in njegovih zavarovancev. Po informacijah, ki sem jih dobil, proračun Republike Slovenije v teh letih ni izplačal nobenega denarja. Te obveznosti pa znašajo zagotovo več ko 2 milijardi. Sprašujem vas, gospod minister: Zakaj niste izpolnili teh obveznosti do sklada obrtnikov? To namreč ne povzroča samo finančne škode, ne samo izpada dohodkov, pač pa tudi zmanjšanje zaupanja zavarovancev in potencialnih zavarovancev. Zakaj ne izplačujete mesečnih akontacij? Hvala.
Hvala lepa. Minister dr. Dušan Mramor, izvolite.
Hvala lepa za vprašanje. V zvezi s SOP-om, se pravi skladom obrtnikom, smo opravili skrbni pregled poslovanja, ki je pokazal, da je poglavitni problem sklada v tem, da nima ustreznih matematičnih rezervacij, da bi lahko pridobil dovoljenje za opravljanje dodatnega pokojninskega zavarovanja. Kar se tiče plačila obveznosti države, obstoji nesoglasje med skladom ter ministrstvom za finance in ministrstvom za delo, družino in socialne zadeve glede višine teh obveznosti. Po mnenju obeh ministrstev je obveznost države za polovico nižja od zneska, ki ga zahteva sklad. Ugotovljeno je bilo, da je finančna situacija sklada takšna, da tudi v primeru, če država izplača obveznost, ki jo ima po zakonu, in sicer tudi, če bi jo izplačala v višini, ki jo zahteva sklad, ne bi zadoščalo za aktuarsko potrditev pokojninskega načrta, kar je pogoj za opravljanje dodatnega pokojninskega zavarovanja, zato se postavlja vprašanje smiselnosti takšne rešitve. Za normalno delovanje sklada bi bila potrebna njegova celovita sanacija, kar bi po naši oceni bilo mogoče le v okviru predloga, ki ga je pripravila Kapitalska družba, ki predvideva, da se sklad obrtnikov statusno preoblikuje v vzajemni pokojninski sklad, ki bi deloval pod okriljem Kapitalske družbe, upravljala bi ga zavarovalnica, katere ustanoviteljica bi bila Kapitalska družba. Takšno odločitev bi morali sprejeti organi sklada, ki pa so to možnost zavrnili; država pa na njih nima vpliva, ker je sklad subjekt zasebnega prava. V okviru ministrstva za finance so potekali tudi razgovori glede drugačnih rešitev - možnost prenosa upokojenih zavarovancev, tistih, na katere se nanaša obveznost države, na Kapitalsko družbo. Vendar tudi glede te možnosti predstavniki sklada niso pokazali ustrezne pripravljenosti za dogovor oziroma njihove zahteve presegajo zakonsko jim dane pravice do te določene višine sredstev. Želel bi poudariti, da je vlada želela zagotoviti celovito rešitev te situacije, za to pa je predpogoj polno sodelovanje sklada obrtnikov in podjetnikov, kar pa, kot je že bilo povedano, doslej to ni bil primer. Če pripravljenosti za sodelovanje s strani SOP-a še naprej ne bo, vlada ne bo imela druge možnosti, seveda ker nimamo vpliva v SOP-u, kot da se s SOP pogovarja samo o višini sredstev, ki so predmet zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, in v okviru sodnega postopka, ki je v teku. Iz povedanega sledi, da v tem primeru problem SOP-a zaradi problema aktuarske potrditve pokojninskega načrta, zaradi teh nezadostnih matematičnih rezervacij pač ne bo rešen. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Drobnič, izvolite.
Gospod minister, vaša izjava glede polnega sodelovanja pri tem je v bistvu cinična. Vi zahtevate neko polno sodelovanje, država je pa obvezana za praktično skoraj 3 milijarde. Izpolnite zakonske obveznosti, pa se bo ta rizičnost zmanjšala - veste, to je obveznost države -, potem se pa vi pogovarjajte še o drugih rečeh. Sicer pa imamo institucije za nadzor obveznosti, ki jih mora takšen sklad izpolnjevati, zato da lahko zagotavlja varnost naložb oziroma zavarovanja. Država ima iz tega obveznosti, in to v zakonu jasno piše. Tudi odločeno je bilo, da so obveznosti nesporne; v enem delu so tudi določene, katere so nesporne, zato ker je država pač zavlačevala in s spori, ki jih je umetno vlagala, zavlačevala z izplačili. Torej, obveznost je nesporna - izplačajte in s tem boste najbolj zmanjšali rizik tega sklada, ki je deloval v prejšnjem sistemu socializma, kjer so bili obrtniki izrinjeni iz običajnih sistemov zavarovanja. O tem govori razprava, veste. Ne pa govoriti, da niso pripravljeni. Ta izjava pač ni cinična. Vam pa lahko še povem, citiram izjavo dr. Drnovška pred enim letom. To vprašanje je bilo pred enim letom postavljeno. Vlada se s to problematiko intenzivno ukvarja in pred kratkim je tudi sprejela kompleksno shemo za rešitev tega vprašanja. Obveznosti sklada obrtnikov je prevzel Kapitalski sklad in država je zagotovila ustrezno premoženje kot protiutež kapitalskemu skladu za prevzem te obveznosti. Tako da je to vprašanje po naši oceni razrešeno." [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]Figa, ni razrešeno! To je tako razrešeno kot Kebrova reforma, on virtualno nekaj napiše, pa nekaj v javnost ne da, pa misli, da je problem zdravstva v Sloveniji razrešen. Ni! Če papir napišete, še ni razrešeno; obveznost je treba plačati.
Hvala lepa. Gospod minister, želite kaj dodati? Ne. Hvala lepa. Ministrici za kulturo in generalnemu sekretarju vlade bo poslansko vprašanje postavil gospod Jože Tanko. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Jaz se odpovedujem vprašanju ministrici za kulturo, ker ni prisotna in bom pač postavil na prihodnji seji. Bi pa dal vprašanje gospodu Bandlju. Leta 1997 je bil sprejet zakon o javnih naročilih, ki je vsem upravljalcem javnih sredstev določil, na kakšen način lahko uporabljajo investicijska oziroma razvojna sredstva. Računsko sodišče, ki je vrhovna revizijska ustanova te države, vsako leto po službeni dolžnosti pregledal državni proračun kot celoto in proračune vseh ministrstev. Pri večini izvedenih revizij je ugotovilo zelo velike nepravilnosti pri porabi javnih sredstev v postopkih oddaje naročil. Za precej revizij je bilo izdano negativno mnenje. So pa tudi primeri, ko mnenja ni bilo niti mogoče izdati. Nedavno je bilo izdano negativno mnenje celo na odzivna poročila. Ker se javna sredstva porabljajo in izplačujejo mimo zakon o javnih naročilih in drugih predpisov in pravil, je utemeljeno razmišljanje, da gre pri takem poslovanju lahko tudi za koruptivna dejanja. Kljub slabim revizijskim mnenjem v posameznih ministrstvih in vladnih uradih in službah, ni zaznati nikakršnih omembe vrednih ukrepov niti ministrov, niti vlade, niti njenega urada za preprečevanje korupcije, niti urada za javna naročila, niti urada za varstvo konkurence, neodločno pa je bilo tudi računsko sodišče. Verjetno se še vedno držite načela, da če se postopka ne sproži, problem ne obstaja. Zanima me: Zakaj vlada kljub poraznim ugotovitvam računskega sodišča do sedaj ni ukrepala v skladu z zakonodajo in pooblastili, ki jih ima, ter terjala politično in strokovno, subjektivno in objektivno odgovornost? Zakaj vlada ni ukrepala niti v primeru, ko je računsko sodišče jasno zapisalo, da revidiranec ni mogel predložiti verodostojnih listin in ni moglo mnenja niti izreči? Zakaj vlada niukrepala niti v primeru, ko je računsko sodišče izreklo negativno mnenje na odzivno poročilo revidiranca, ker je revidiranec navedel neverodstojne oziroma lahko rečemo lažne podatke? Zakaj niso ukrepali niti urad za preprečevanje korupcije, niti urad za javna naročila, niti drugi preventivni in represivni organi te države?
Hvala lepa. Generalni sekretar vlade, gospod Mirko Bandelj, izvolite.
Ja, hvala lepa za to vprašanje. Bom poskušal odgovoriti, kolikor lahko seveda iz svoje pristojnosti odgovorim. Dejstvo je, da imamo v Sloveniji zakon o javnih naročilih, za katerega vsi, tudi opozicijski poslanci, ugotavljamo, da ni najboljši. Konec koncev imamo novelo zakona tudi sedaj v parlamentarnem postopku in tudi ob tem že vemo, da bo potrebno ta zakon še v kratkem celoviteje prenoviti. Tudi v skladu z evropskimi predpisi. Ta zakon je pač nastajal relativno hitro. Za to državo je predstavljal takrat precejšnjo novost in seveda z vidika njegovega izvajanja nastajajo v praksi veliki problemi, še zlasti to velja pri nedefiniranosti področij naročanja male vrednosti. Vendar moram reči, da se ne strinjam z vašo oceno, da prihaja na tem področju do zelo velikih nepravilnosti. Računsko sodišče seveda ugotavlja te nepravilnosti, jih je precej. Nesporno je treba vsako tako nepravilnost kritično presoditi, ne pomeni pa vsaka nepravilnost v postopkih javnega naročanja že tudi kaznivega dejanja, korupcije ali kaj podobnega, ali celo ne pomeni že samo po sebi to tudi suma, da je kdo namerno kršil pravila javnega naročanja, zato da bi sebi ali komu drugemu pridobil neupravičeno premoženjsko korist. Tudi sicer poročila računskega sodišča niso sama po sebi namenjena pregonu, če temu tako rečem, so namenjena predvsem revidiranju računovodskih izkazov, so namenjena uveljavljanju pravil, izboljševanju načina poslovanja in tudi v primerih, ko prihaja, in to se pogosto dogaja, do nepravilnosti z vidika postopkov, računsko sodišče samo ugotovi, da je sicer ponudnik izbral najugodnejšega, najcenejšega izvajalca, najcenejše naročilo, da pa je kršil ta in ta pravilnik oziroma takšen in drugačen akt. Tudi v tem primeru bi težko govorili, tudi ko računsko sodišče sicer ugotovi dimenzijo napake, bi težko govorili, da gre vedno za oškodovanje ali pa za negospodarno ravnanje s proračunskimi sredstvi. Seveda moram tudi to povedati, da vlada in tudi vsa ministrstva zelo resno obravnavajo ugotovitve računskega sodišča, da je bilo veliko ukrepov storjenih za to, da se praksa izboljša, tudi veliko ukrepov, da pride do izboljšanja normativne dejavnosti na tem področju. Tako so bolj ali manj danes že vsi proračunski uporabniki opremljeni tudi z internimi pravilniki, ki velevajo način ravnanja tudi na tistih segmentih, kjer je včasih zakonodaja preohlapna, in veliko je bilo storjeno tudi na področju ugotavljanja in preprečevanja tovrstnih kršitev. Zlasti to velja za proračunsko kontrolo, oziroma kontrolo proračunske inšpekcije s finančnega ministrstva. Po zakonu pa zadnji dve leti že izvajamo tudi tako imenovano notranjo revizijsko kontrolo in seveda izsledke teh kontrol tudi izvajamo v prakso. Zaenkrat, vsaj jaz ne poznam primera, ni bil sprožen še noben kazenski postopek. Vem pa, da računsko sodišče, pa tudi posamezni proračunski porabniki podajajo ustrezna poročila organom pregona, kjer se seveda postopek pač pelje naprej, kajti za to so pristojni drugi organi in ne organi, ki ta naročila izvajajo oziroma predstojniki teh organov. Ampakkot rečeno, v veliki večini primerov gre preprosto za strokovne napake v relativno zapletenem in nedodelanem sistemu javnega naročanja. Omenili ste tudi konkreten primer, ponarejanje listine ali nekaj takega, če kaj takega obstoji, bomo seveda to zelo resno pogledali in tudi v tem primeru našli oziroma poskušali ugotoviti in tudi sankcionirati kršitelje, v kolikor je seveda prišlo dejansko do subjektivne odgovornosti in krivde za storjene napake. Hvala.
Hvala generalnemu sekretarju. Kolega Tanko, želite še dopolnilno vprašanje?
Poglejte, te vaše izjave, mislim, da nimajo nobene realne podlage v dokumentih, ki so nam na razpolago. Pred seboj imam poročilo o delu računskega sodišča za leto 2002, to je čisto nov dokument, izdan 16. aprila tega leta, stran 38 in 39. Samo prečital bom nekatere pomembnejše kršitve: javni razpis ni bil objavljen v Uradnem listu; nespoštovanje sklepa državne revizijske komisije, s katerim je bil razpis v celoti ali delno razveljavljen; niso bili izpolnjeni zakonski pogoji za oddajo javnega naročila brez razpisa; uporabnik ni imel za namen pravne podlage, prevzel je odgovornost, ki ni bila načrtovana v proračunu; proračunska sredstva je uporabil za plačilo blaga ki sploh ni bilo dobavljeno. To se pravi, piše v oklepaju "fiktivne obveznosti". Nepravilne cene, nepravilni popusti, nepravilno obračunane količine, nepravilni seštevki in zmnožki, neverodostojne listine. Skratka, same konkretne nezakonitosti. Neupoštevanje zakona o javnih naročilih je odločitev posameznika, kajti velik del proračunskih uporabnikov ta zakon o javnih naročilih upošteva v velikih in malih vrednostih. Tu pa imamo celo primere, ko zaposleni dobijo veliko naročilo za velike vrednosti. Če vlada in premier ne ukrepata in ne predlagata zamenjave niti ministra ali sekretarja ali drugega pomembnega strokovnega deleža, je dan pomemben signal državni upravi in vsem organom, represivnim in preventivnim, kako naj ravnajo. In jasen signal državljanom, da naj od teh organov ne pričakujejo ničesar. Simboli pomen pa ima tudi preimenovanje urada za preprečevanja korupcije v komisijo za etiko in integriteto, po domače v častno razsodišče, za katerega bodo verjetno pravila napisali najuspešnejši beli ovratniki. Mislim, da teh simbolnih organov [[...]]
Prosim, če končate.
zadev verjetno v tej državi ne potrebujemo. Potrebujemo pa konkretne aktivnosti, konkretne akcije in pa tudi konkretno izpeljavo postopkov v primerih, ki jih je navedlo računsko sodišče. Ti dokumenti, ki jih da računsko sodišče, niso [[...]]
Kolega Tanko, čas [[...]]
[[...]]za deponiranje, ampak podlaga za ukrepanje. Hvala.
Hvala. Gospod generalni sekretar vlade.
Še stavek dva, saj težko odgovarjam na očitke, ki niso konkretizirani. Zato tudi ne morem zanje vedeti in mogoče so celo posredna ministrstva v zvezi z njimi kakšne [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Mi lahko daste besedo, prosim?
Gospod Bajuk, prosim!
Skratka, zelo težko komentiram očitke, ki niso pripisane osebam, in pravim, mogoče je okrog tega celo bil kakšen tovrsten postopek, kot ga vi, gospod Tanko, zahtevate, sprožen, ampak jaz zanj, se opravičujem, ne vem. Lahko vam obljubim, da bom posebej prebral strani, ki ste jih omenili, in tudi poskušal ugotoviti, na katere se nanašajo. Kljub vsemu pa moram reči, da zavračam tezo, da je vsaka napaka posledica zavestne odločitve nekoga, da bo nekaj izvedel mimo predpisa. Gre preprosto za presojo ocene, strokovno presojo, kjer prihaja tudi do napak v teh strokovnih presojah, preprosto zaradi dejstva, da so predpisi na tem področju nedodelani. Zato se mi zdi a priori pripisovati za vsako napako tudi objektivno oziroma subjektivno kazensko odgovornost ali politično odgovornost nekaj, kar je v nasprotju s samim principom revidiranja, nekaj, kar je v nasprotju s samim sistemom računske kontrole. In še enkrat rečem, vlada in ministrstva prav gotovo ukrepajo na tovrstna poročila računskega sodišča, sprejemajo ukrepe, ki izboljšujejo standarde, izboljšujejo postopke in tudi spreminjajo kadrovsko strukturo ljudi, ki odločajo o javnih naročilih. Hvala.
Hvala vam za odgovor. Naslednje vprašanje bo ministrici [[...]]Proceduralno? Prosim.
S tem odgovorom nikakor ne morem biti zadovoljen. Mnenja računskega sodišča so dokončna, sklepi so dokončni, ni pritožbe. To se pravi, da iz teh sledi verjetno določena naloga organom, ki so za to zadolženi - in vlada je eden tistih, ki bi morali te zadeve peljati naprej. Zato predlagam, v skladu s poslovnikom [[mislim, da je drugi odstavek 246. člena]] , da se o odgovoru generalnega sekretarja opravi razprava. Hvala.
Hvala. O tem proceduralnem predlogu bomo odločali jutri v okviru glasovanja. Sedaj prehajamo na naslednjega poslanca, ki bo postavil poslansko vprašanje ministrici za regionalni razvoj, gospe Zdenki Kovač. Gospod Janez Podobnik, izvolite.
Hvala, podpredsednik. Gospa Kovačeva celo popoldne zelo vztrajno tu sedi in nas posluša. Edino jaz sem tisti, ki sem se odločil, da ji bom postavil poslansko vprašanje, ki je povezano s financiranjem slovenskih razvojih in drugih projektov iz evropskih skladov. V skladu z navedbami rednega poročila komisije o napredku v Sloveniji za leto 2002 so priprave za izvajanje strukturnega in kohezijskega sklada v polnem teku. Pred seboj imam tudi poročilo, ki ga je pripravila gospa ministrica oziroma koordinirala, imenuje se Poročilo o regionalnem razvoju 2003. To poročilo bo v kratkem obravnavala vlada, nato bo prišlo v državni zbor, in imam pač ta privilegij, da sem ga kot vladni poslanec že videl. V tem poročilu navajate, da se ob implementaciji, na primer Phare programov, Slovenija letošnje leto ukvarja tudi z nadaljnjo institucionalno izgradnjo za izvajanje strukturnih skladov. Zelo pomembno je, da je pri oblikah pristopne pomoči predhodno domišljena celovita priprava projektov. Treba je imeti projekte, predali morajo biti polni projektov. V tem svojem poročilu omenjate, da je črpanje razpoložljivih sredstev med drugim odvisno tudi od absorbcijske sposobnosti koristnikov pomoči. Slovenija je morala za črpanje sredstev evropskih strukturnih skladov pripraviti enotni programski dokument 2004-2006, ki bo po uskladitvi z evropsko komisijo, če imam točen podatek, gospa ministrica, pridobil status mednarodne pogodbe in bo torej zavezujoč. Usklajevanje, del tega dokumenta, naj bi se zaključilo koncem leta, v vročem juliju se bo podajanje pričelo. Torej, katere projekte je oziroma bo vlada predlagala za sofinanciranje v tem obdobju? Na kakšen način bodo potencialni uporabniki povabljeni in tukaj sodelujejo? Kako so bile določene prioritete? Ali je te prioritete obravnaval tudi državni zbor? Kako poteka izobraževanja kadrov? Kajti, znano je, da za kvalitetno pripravljene projekte, pa naj bo to komunalno področje, potem gospodarsko, regionalnega razvoja, tehnološkega razvoja, je zelo pomembna kvalitetna priprava teh projektov. Pridobitev sredstev s strani Evropske unije je torej le prvi korak. Kajti, tako pridobljena sredstva morajo biti porabljena tako, da bo cilj projekta z njihovo pomočjo dosežen. Gospa ministrica, prepričan sem, da boste podprli pričakovanje državnega zbora, da bi bil detajlno seznanjen tudi z vsebino tega enotnega programskega dokumenta, ki je za naslednja tri leta določil vključno štiri prioritete, na podlagi katerih bo Slovenija črpala denar iz evropskih skladov. Hvala lepa.
Hvala za podano vprašanje. Dajem besedo ministrici Zdenki Kovač. Prosim.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani gospod poslanec in seveda vsi ostali poslanci in kolegi. Hvala za to vprašanje. Dejstvo je, da smo res v polnem teku priprav na črpanje evropske strukturne politike in to tako v programskem smislu kot tudi v smislu institucionalne postavitve načina izvajanja teh programov. Najprej naj povem, da je Slovenija, slovenska vlada v skladu z mednarodnimi pravili, ki veljajo v Evropski uniji, podala osnutek enotnega programskega dokumenta evropski komisiji v mesecu marcu. Kajti, ta dokument nastane resnično v smislu mednarodne zaveze, vendar seveda na podlagi pogajanj med evropsko komisijo in posamezno državo prejemnico. Slovenija je dobila zeleno luč za pričetek pogajanj, kar pomeni, da je evropska komisija ocenila ta dokument kot zrel za začetek pogajanj in 25.7.2003 uradno pričnemo s pogajanjem s prihodom predsednikov evropske komisije v Ljubljano. Hkrati seveda s tem, ko smo oddali enotni programski dokument se samo nadaljevanje priprave ni ustavilo, kajti, programski dokument predstavlja samo prvi korak. Drugi korak pa je priprava tako imenovanega programskega dopolnila, kjer se podrobneje obdelajo načini implementiranja oziroma katere stroške, katere investicije bodo podprte znotraj razvojnih prioritet in seveda kakšni bodo pričakovani rezultati teh investicij. To programsko dopolnilo je prav sedaj v zadnji fazi medresorskega usklajevanja in bo pravzaprav pripravljeno še pred 25.7.2003, tako da bomo imeli že naslednjo fazo praktično obdelano do takrat, ko pridejo pogajalci za začetek pogajanj z enotnim programskih dokumentom. Seveda, v kolikor bi prišlo v okviru pogajanj do kakršnikoli bistvenih sprememb, kar pa ne pričakujemo glede na prve odzive komisije, potem bi morali seveda posledično tudi programsko dopolnilo deloma dopolniti. Sedaj pa, kaj pravzaprav ta enotni programski dokument predvideva.? Predvideva, da bodo evropska strukturna sredstva namenjena za sofinanciranje treh prioritet: spodbujanje konkurenčnosti in podjetništva, spodbujanje razvoja človeških virov in zaposlovanja in razvoj ekonomske infrastrukture. Pri tem smo izhajali iz prioritet državnega razvojnega programa in iz prioritet sprejetih regionalnih razvojnih programov in seveda iz ugotovljenih največjih manjkov, ki, bom rekla, kažejo mednarodne primerjave o poziciji Slovenije. Te seveda predvsem govorijo o tem, da smo relativno visoko oziroma vsaj v povprečju na področju socialnega razvoja, da pa bistveno zaostajamo na področju konkurenčnosti gospodarstva in seveda z vsemi povezanimi dejavnostmi, ki omogočajo to konkurenčnost. Med drugim naj seveda poudarim izredno nizek odstotek vključenih odraslih v izobražvanja, kar nam, recimo, tudi kazi našo sliko. Vse prioritete zasledujejo isti cilj: to je dvig dodane vrednosti oziroma povečanje konkurenčnosti gospodarstva in pa ustvarjanje novih delovnih mest. Skupno bo namenjenih za investicije v tem triletnem obdobju, govorim o evropskih in domačih sredstvih, 90 milijard nepovratnih sredstev in okoli 20 milijard uvoznih povratnih sredstev, ki jih bomo seveda implementirali v sodelovanju z mednarodnimi razvojnimi bankami, predvsem v sodelovanju z Evropsko investicijsko banko, tudi kot pomoč tistim nosilcem, ki bodo prijavili svoje projekte podjetja in bodo morali, seveda, dodati tudi svoj delež k financiranju. Na podlagi treh prioritet, ki smo jih postavili, je teklo kar težko usklajevanje o tem, kaj so pa sedaj tisti ukrepi, kamor bomo šli, ker je bilo zaradi relativno vendarle skromnega obsega sredstev potrebno te ukrepe zelo zožiti. Na koncu smo pristali pri treh skopih projektov oziroma ukrepov. Najprej v okviru prve prioritete. Gre za spodbujanje podjetniškega sektorja konkurenčnosti. Gre za podporo projektom, ki bodo krepili inovativno okolje. Tukaj gre pravzaprav za, bom rekla, projekte, ki so nadaljevanje tega, kar je že v Sloveniji sprejeta industrijska politika in že rojeva prve rezultate tako, da se tukaj tudi ni bati, da ne bi bilo dovolj projektov na razpolago, hkrati pa najbolj aktivno vpliva na povečanje gospodarstva. Jaz se opravičujem, minuto bom podaljšala.
Gospa ministrica na razpolago boste imeli še dve minuti, ker bo gospod Podobnik želel dodatno pojasnilo - vam bomo dali nov čas. Gospod Podobnik, izvolite.
Hvala, gospa podpredsednica. Gospa ministrica, hvala vam za odgovor. Vprašanje je oziroma to področje je res zelo kompleksno in v 5 minutah je težko tehnično veliko o tej stvari povedati. Zato bi se dotaknil v svojem dopolnilnem vprašanju ene teme, ki sem jo omenil in je tipično naša, parlamentarna. Namreč, vlada je močna takrat, kadar ima v pogajanjih mandat parlamenta. In kadar je težko, se mora vlada nasloniti na parlament, sicer ima težave v politiki. To je zlato pravilo. Ko smo se pogajali za vstop v Evropsko unijo, smo v Sloveniji oblikovali odličen model stalnega preverjanja in dajanja mandata našim pogajalcem prek odbora za zunanjo politiko. In v vse te teme pa so bili vključeni drugi odbor in komisije državnega zbora. Pri pripravi tako pomembnega dokumenta, kot je enotni programski dokument, danes sem slišal še nekaj novega, da se sedaj pripravljajo tudi programska dopolnila, pa je bil parlament nekako izključen oziroma mi nismo o tem tukaj govorili, v naši proceduri. In če je moja interpretacija točna, da bo status tega dokumenta v bistvu status mednarodne pogodbe, bo zavezujoč, potem se mi zdi, da je vlada naredila napako in mora priti v parlament. To ne bo klasična mednarodna pogodba, kajti če bi bila, bi morali imeti že v prvi potezi mandat odbora za zunanjo politiko. Jaz bi prosil, gospa ministrica, če preverite: Kakšen bo res realni status tega dokumenta? In da najdemo skupaj načine, da pridemo s to vsebino v državni zbor. Kajti, zožili ste prioritete, ker ste jih morali. Zakaj smo jih zožili? Ker je premalo denarja, predvsem. Ampak, kadar ožiš, nekomu vzameš. Ne vem, jaz imam vtis, da poslanski kolegi in kolegice to področje dokaj slabo poznamo in poznate. Prioritete so zožane, zato bodo nekateri prizadeti, in bo to politična razprava o tej temi. Torej, dajem pobudo, da se poskuša najti način, da vlada pride v parlament s to temo. Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica izvolite.
Hvala lepa. Tako kot ste rekli, zelo težko je pravzaprav to široko paleto vsega, kar se bo podpiralo, predstaviti v petih minutah. Vendar se bom sedaj skoncentrirala resnično na tisto, kar je bilo vprašanje. Res je, da nismo prišli formalno v obravnavo v parlament. Res pa je tudi, da smo programski dokument v tisti prvi zasnovi, ki pa ni dokončna zasnova, ker bo stvar pogajanj z evropsko komisijo, predstavili tudi nekaterim poslanskim skupinam, predvsem poslanskim skupinam iz koalicije, in tam dobili kar nekaj sugestij, sugestij na to, zakaj in kako naprej. Drugo, kar je; mi smo imeli širom Slovenije v skladu s pravili, ki veljajo na področju uvajanja enotnega programskega dokumenta, v vseh slovenskih regijah široke predstavitve, kamor so bili povabljeni tudi vsi predstavniki državnega zbora. Imeli smo kratko predstavitev tudi na državnem svetu in imeli smo predstavitve pri vseh tistih partnerjih, ki bodo aktivni partnerji pri uresničevanju, to so pa predvsem partnerji iz gospodarstva. Predstavili smo jo tudi predstavnikom občin oziroma skupnosti občin, tako da razprava o tem dokumentu je bila že do sedaj zelo široka. Sedaj sepripravlja programsko dopolnilo in programsko dopolnilo bo tisto, ki bo bolj opredelilo, kaj pravzaprav s tem dokumentom kako naprej. Seveda, je povsem možno, da v začetku jeseni, takoj potem ko bo to programsko dopolnilo tudi dobilo celotno obliko, to predstavimo tudi v posameznih odborih v parlamentu. Kolikor je pa to zavezujoče, res je, da pravnoformalno to ne bo pogodba, ki bi to zapisala, vendar v teh pravilih implementacije strukturne politike velja, da je dokument dogovor med komisijo in posamezno državo, kako bosta uresničevali razvojne cilje v posamezni državi. In to, kar je tam zapisano, bo seveda potrebno dosledno uresničiti, spremljevalno telo, ki bo pa spremljalo uresničevaje, je pa tako imenovani "monitoring committee" oziroma nadzorni organ, ki ga sestavljajo tako predstavniki domače vlade in nevladnih organizacij in seveda tudi predstavniki evropske komisije. To telo bo pravzaprav tisto, ki bo potem na letni osnovi, ustanovljeno bo letos jeseni, to telo bo potem na letni osnovi spremljalo uresničevaje tega dokumenta. In tudi dovoljevalo ali pa nedovoljevalo eventualne spremembe med posameznimi, manj prioritetami, bolj med posameznimi ukrepi. Vse ostalo pa bo moralo biti dosledno izvedeno, tako kot je bilo zapisano, in seveda tudi rezultati, kibodo zapisani, pričakovani rezultati, bodo merjeni prav skozi ta dokument, tako da je seveda to zelo, zelo težka zaveza.
Hvala lepa. Ministru za zunanje zadeve in ministrici za gospodarstvo bi želel postaviti poslansko vprašanje doktor Jožef Bernik, izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Gospodje in gospe iz vlade, kolegice in kolegi. Ne vidim ne ministrice ne ministra, katerima bi hotel zastaviti vprašanje, vendar bom povedal tole, da mi je doktor Rupel na moje vprašanje, ki se je glasilo, poenostavljam: Zakaj na nekaterih slovenskih veleposlaništvih ne sledijo tradicionalnemu običaju, da se na državnih slovesnostih, oziroma sprejemih vrši oziroma zapoje slovenska himna in pa kratek nagovor veleposlanika? On mi sicer v odgovoru pravi, da to ni v praksi v Evropi, ampak to ni moja izkušnja, vendar bom to še preveril. Drugo vprašanje je bilo namenjeno ministrici za gospodarstvo, in sicer je naslednje. Evropsko sodišče je namreč 15. maja letos odločilo, da vlade držav Evropske unije po privatizaciji podjetij nimajo pristojnosti za kontrolo nad takimi podjetji, denimo prek posebnih zakonov, zapletenih členov v statutih podjetja ali paz zlatimi delnicami. Teh vem, da pri nas ni. In pravi - to sodišče je opozorilo, da nekatere države, kot Španija, Velika Britanija, Francija, Italija, imajo te probleme in jih bodo morale rešiti. Moje vprašanje pa je: Kaj namerava storiti slovenska država, ker mi imamo tudi precej takih situacij prek skladov in tako dalje in tako dalje? Na kakšen način se bo to uredilo in kdaj? Trenutno to sodišče, evropsko sodišče, ne vključuje držav kandidatk, vendar lahko računamo, da bo to kmalu prišlo, ko bomo v Evropski zvezi. Hvala lepa. In prosim, da se mi odgovori [[...]]
Hvala lepa. V skladu s poslovnikom, doktor Bernik, je ministrica za gospodarske dejavnosti, ki se je vnaprej opravičila za današnji dan, dolžna podati pisni odgovor, vi pa lahko, v kolikor želite, da vam poda odgovor na seji državnega zbora, izjavite, da želite na naslednji seji, da vam poda javni odgovor. Če ste pa zadovoljni s pisnim, vam ga je dolžna posredovati.
Rajši bi imel odgovor tukaj. Hvala.
Potem izjavljate, da želite, da ministrica za gospodarske dejavnosti na naslednji seji odgovori javno na vaše poslansko vprašanje, ki ste ga postavili danes. Hvala lepa. Ministru za pravosodje in ministru za šolstvu znanost in šport bo poslansko vprašanje postavil gospod Alojz Sok. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, spoštovani ministri, kolegice poslanke in pa poslanci. Želel bi postaviti vprašanji, in sicer najprej ministru za pravosodje. Poglejte, pred kakšnim dobrim mesecem je ob veliki publiciteti v slovenski javnosti slovenska javnost lahko izvedela, da je sodišče v Gornji Radgoni pogojno obsodilo radgonskega dekana, ker je enemu izmed učencev pri uri verouka primazal klofuto. Ta zadeva je bila v javnosti zelo odmevna. Ni trajalo dober mesec in zgodil se je, lahko bi rekel, ta gnusni umor v Šoštanju. Če je vsaj pol tistega, kar so mediji napisali, gre za delikt brez primere in udeležene so bile štiri mladoletne osebe, da ne omenjam tiste afere, ki se je zgodila pred časom na Gorenjskem, ko so mladoletniki, šoloobvezni otroci, mučili domače živali. Torej zanima me: Kakšno je stališče celotne vlade in vas kot resornega ministra? Ali se ne daje s takimi in podobnimi razsodbami oziroma obsodbami v imenu ljudstva nekakšne vrste potuha tem mladim vandalom, ki jih je vse več in ki dejansko povzročajo vse več težav? Torej, jaz razumem, da je ta razsodba na sodišču v Gornji Radgoni, vi boste sicer povedali, da so sodišča samostojna in res so, da je bilo bistvo dana klofuta - ne samemu dekanu, nekateri so bili seveda navdušeni ob tej razsodbi sodišča, ampak dejansko klofutavsem tistim, ki se ukvarjajo v tej naši državi z vzgojo. V skladu s tem bi sedaj še nadaljeval in postavil še vprašanje ministru za šolstvo. Poglejte - nekaj je o tem že kolega Jerovšek danes govoril -, odnosi v naših osnovnih šolah in v srednjih šolah so vse slabši. Vse več šol si mora za umirjanje teh določenih šolskih malih razgrajačev dejansko najemati varnostnike, ki potem za državni denar, za denar davkoplačevalcev nekako vzdržujejo red in pa mir. Če spet povežem s tistim; pač, ti otroci danes vedo na teh šolah samo, kaj so njihove pravice, zelo malo pa se zavedajo, kaj so njihove dolžnosti. Mogoče mi boste tudi zamerili, ampak mislim, da je tak šolski sistem pravzaprav vaše ministrstvo vseskozi pomagalo izgrajevati. Danes se je seveda postavilo vprašanje in jaz vam postavljam vprašanje: Kaj boste naredili, da se te zadeve v naših osnovnih in srednjih šolah nekako obrnejo? Namreč, rezultat te neobvladljivosti določenih mladoletnikov je, da mnogi perspektivni kadri šole zapuščajo, da predvsem osnovnošolski kolektivi postajajo ženski kolektivi, da se moški iz procesa vzgoje umikajo, to nekako prepuščajo ženskam. Če pa že so na šoli, pa postanejo bolj ali manj ravnatelji in se bolj kot za šolo zanimajo za lokalno politiko - vsaj na območju, s iz katerega izhajam, je ta trend zaznati na takšen način. Torej, gospod minister Gaber: Kako zajeziti to naraščajoče nasilništvo v naših osnovnih in srednjih šolah? Ali vlada razmišlja o tem? Kaj boste kot resorni minister predlagali, da se postori na tem področju? Problem je naraščujoč, iz dneva v dan večji. To kažejo tudi negativni pojavi, ki se pojavljajo v naši družbi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Po vrstnem redu postavljenih vprašanj. Najprej dajem besedo ministru za pravosodje mag. Ivanu Bizjaku.
Spoštovana gospa podpredsednica! Gospe poslanke, gospodje poslanci! Omenili ste v svojem vprašanju dva dogodka. Eno je gnusen umor v Šoštanju pred kratkim. Gre vsekakor za dejanje, ki je obsojanja vredno, vsega obsojanja vredno. Težko je najti dovolj trde besedo za to, zato jih ne bom iskal tukaj, naj bo to dovolj. Drugo je sodba sodišča v Gornji Radgoni, ki še ni pravnomočna. Pravilno domnevate, ne bom je komentiral najmanj iz dveh razlogov. Prvi je ta, ker zadeve ne poznam na način, da bi imel možnost pogledati v spis. Drugi, pomembnejši pa je ta, da seveda kot predstavnik izvršilne veje oblasti ne želim, vsaj ne v tej svoji vlogi, komentirati odločb sodne veje oblasti. Kar je problem oziroma česar ne razumem, je neposredna medsebojna povezava med tema dvema dogodkoma. Jaz je, žal, ne vidim. Mislim, da sodstvo z odločbami o kaznivih dejanjih, ki so kot takšna določena v našem kazenskem zakoniku, v nobenem primeru ne podpira kakšnega huliganstva. Morda bi kaj takega lahko sodili, kadar bi prišlo do morebiti vprašljive oprostilne sodbe. Tako ne vidim, da bi sodstvo s katerokoli odločbo podpiralo oziroma spodbujalo dejanja, do kakršnega je, recimo, prišlo v Šoštanju. In če se komu takšen vtis vzpostavlja, mislim, da je pač zmoten. Toliko bi lahko povedal v zvezi s tem vprašanjem. Hvala.
Hvala lepa. Želite, da minister dopolni odgovor, gospod Sok? Ne. Bolje je, da po vrsti, da sedaj, če želite, da minister Bizjak dopolni odgovor - dajmo dokončati prvo vprašanje. Izvolite, gospod Sok.
Hvala lepa. Jaz sem ta vaš odgovor pričakoval v tej smeri, zdelo pa se mi je prav, da na to zadevo nekdo v tem državnem zboru opozori. Vi pravite, da ne vidite neposredne povezave. Neposredne povezave res ni, vendar če je vzgojitelj, kdorkoli, na sodišču, sicer še ni pravnomočno, ampak obsojen zaradi grobega ravnanja in zanemarjanja mladoletne osebe, zato ker je ošvrknil učenca, ki je nagajal, ja potem je takšna razsodba, ki jo nato tudi mediji na veliko publicirajo, dejansko potuha, gospod minister, za takšno ravnanje. Potem ti mali vandali vedo, da jim nihče nič ne more in da se lahko v nedogled tako obnašajo, lahko storijo, kar hočejo. Dejansko tudi sam ne vidim - mogoče se motim - neposredne povezave, ampak je negativno sporočilo prek javnosti. Saj niste samo vi za to odgovorni, celotna vlada bo na tem morala nekaj storiti. Kajti nasilje v naših osnovnih šolah, srednjih šolah, na ulicah narašča in bomo morali to nasilje na nek način zaustaviti. To je bila poanta mojega vprašanja, mojega predloga, mojega sporočila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
No, rekel sem, da ne vidim logične zveze med tema dvema primeroma, in tudi to dopolnilno vprašanje dokazuje to dejstvo. Namreč mislim, da je jasno - ne da bi komentiral konkreten primer -, da nasilje tudi v vzgoji ni rešitev in da je nasilju treba reči ne, tudi na tem področju. Ne da bi posegal v resor svojega kolega, je to moje trdno prepričanje. Zaradi tega ravno ne vidim logične zveze med dogodkoma, ki ju omenjate. Še enkrat pa samo rečem, da ne bo nobenega dvoma: dejanje v Šoštanju, ta zločin, je pa vsega obsojanja vreden. Od tu naprej, da bi zdaj iskali povezave, bi bilo pa že manj vprašanje dejstev, bolj vprašanje filozofskih in drugih razmišljanj, zato bi tu končal.
Hvala lepa. Za odgovor na drugo vprašanje prosim ministra za šolstvo, znanost in šport dr. Slavka Gabra. Izvolite.
Hvala, gospa podpredsednica. Spoštovani gospod poslanec, gospe in gospodje! Kolega Sok je odprl vprašanje, ki je relevantno vprašanje. To je vprašanje nasilja, upal bi si reči, ne samo v prostorih šole, sam je celo navajal najbolj zaskrbljujoč primer nasilja, ki se je zgodil zunaj šole; zgodil se je, če rečem z vašimi besedami, na ulici oziroma na nek način na javnem mestu. To je vprašanje, o katerem je vredno skupaj razmišljati, in pri tem si bomo morali skupaj prizadevati za to, da bi ga zmanjšali. In najslabšo uslugo si bomo naredili, če bomo kakorkoli zagovarjali kakršnokoli obliko nasilja. Tudi klici po nasilnih reakcijah znotraj vzgojnegaprocesa, ki se začnejo pri prvi klofuti, končajo pa ne vem kje, niso, po mojem prepričanju - in tu delim prepričanje kolega Bizjaka - rešitev. Ker niso rešitev, je problem toliko večji. Na ministrstvu v okviru mešane skupine ravnateljev, ekspertov za ta vprašanja in ljudi z našega ministrstva pripravljamo nov šolski red - če povem v jeziku, ki je nam vsem razumljiv. V okviru tega šolskega reda smo imeli nedavno tega, v prejšnjem tednu, večurno razpravo, v kateri sem tudi sam sodeloval, in v njej smo iskalipredvsem načine, ki bi pomagali v kombinaciji z drugimi pravilniki, v kombinaciji z zagotavljanjem pogojev za delo v šolskem sistemu povečati interes mladih za ta temeljni proces oblikovanja človekove osebnosti, omike, najbolj na kratko rečeno, in pridobivanja znanja. Ta problem čutimo v šolskem sistemu - kako to integrativno moč sistema povečati; kako snov narediti zadosti zanimivo, kako vzpostaviti klimo znotraj razreda, ki bo tisti manjšini - ker verjetno se oba strinjava, da gre za manjšino -, ki na obrobju dela velike težave in tudi moti proces sam, preprečila, dala vedeti, da to ne sodi v šolske prostore. Šola se s tem vprašanjem že nekaj časa ukvarja in se bo očitno ukvarjala tudi naprej. Vendar naj ne bo zmote: šola sama rešitve tega problema ne zmore. Otroci namreč ne prihajajo iz šole domov, ampak so najprej naši, vsakogar od nas, in od tu pretežno odhajajo v šolo. In tisti najbolj problematični, pravi vsa stroka, niso najbolj problematični predvsem zaradi tega, ker je šola naredila njih za problematične, ampak zaradi tega, ker smo odpovedali mi, ker nismo zmogli skrbeti za svojega otroka tako, da bi teh stvari ne počel v šoli. Priznam, da šola dostikrat tega problema ne zna rešiti, ampak poudarjam, sama ga tudi ne bo. Zato je strpna razprava o tem - takšna kot je v tem parlamentu tekla, nekateri se boste spomnili, ni pa nas bilo zelo dosti takrat tukaj, ko so bili tu mladi iz cele Slovenije, ki so o tem razpravljali -, takšna razprava, kup teh razprav, strpen pristop, popravljanje pravilnikov, od šolskega reda do tistega o ocenjevanju do, ne vem, izboljševanja pogojev, tudi dvigovanja zavesti o strpnosti, državljanski in drugi pripadnosti, vse to daje nekaj upanja, da bo tovrstnih težav manj; odpravili jih doslej nikjer niso in tudi mi bi stavili previsoko, če bi si delali te iluzije.
Hvala lepa. Gospod Sok, izvolite.
Jaz se povsem strinjam z vami, gospod minister. Treba bo dati velik poudarek vzgoji za vrednote. In to je seveda odgovornost vseh nas v tej državi. Najprej so seveda za vzgojo svojih otrok odgovorni starši, potem pa seveda tudi institucije, katerim starši prepuščajo svoje otroke. Torej, samo to bi želel reči, da ne bo nesporazuma. Da ne bi kdo mislil, da Nova Slovenija zagovarja klofutanje v šolah. Nikakor ne. Ne morem pa se strinjati s tem, da bi klofuta pomenila grobo nasilje in pa zanemarjanje mladoletne osebe. To pa je seveda zadeva, ki gre v drugo skrajnost in o tem bo potrebno razmisliti, kako od tu naprej. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala. Poglejte, jaz kvalifikacij klofute, kar zadeva polje pravosodja, ne bi tematiziral, ni moje področje. O tem ne vem dosti. Vem pa, da nasilje kliče po nasilju. In da nasilje ne prinese kaj dobrega in sam sem ga pripravljen samo v eni točki zagovarjati. Takrat, ko gre za to, da nekdo streže po življenju drugega, takrat ko resno ogroža entiteto, človekovo eksistenco, takrat je kdo dolžan se postaviti proti temu, tudi tako, da to prepreči. To je neka, mislim da nek smiseln pristop. Z vami pa se strinjam. Mi se moramo ukvarjati z vrednotami, s tem, koliko vrednot, kakšne vrednote proizvede znotraj šolskega sistema celoten učni proces. Vendar prosim, če poskušamo razumeti dvoje. Obstaja par načinov, na katere se to dosega. Eno je splošna klima v šoli, drugo je zgled učitelja in tretje, kar ponavadi pozabljamo, je snov sama. Snov vrvi od vrednot. Če ji damo čas, če ustvarimo mirno, razumno vzdušje v šoli, če se v ta proces ne vmešavamo pretirano od zunaj, potem dobimo klimo, v katero se lažje vključijo starši, če prevzamejo svoj del odgovornosti, in potem dobimo, in dosti šol je takšnih, zelo dobro vzdušje in takšno vzdušje, ki večino pelje naprej, po pravi poti. Jaz trdim, da je tako tudi v našem sistemu. Kako poskrbeti za robove, pa je in ostaja veliko vprašanje.
Hvala lepa. Ministru za delo, družino in socialne zadeve ter ministru za finance bo poslansko vprašanje postavil gospod Franc Pukšič. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Gospodje ministri, kolegice in kolegi! V tej pozni uri nas je pravzaprav malo in če bi nadaljeval tam, kjer je minister Gaber končal, da za obrobja bo treba skrbeti. To, o čemer govorim v tem parlamentu že sedmo leto, pa niso obrobja, ampak je približno 60% Republike Slovenije in na teh območjih živi približno 50% prebivalcev. Mogoče bi bilo bolj prav, da bi svoje poslansko vprašanje, ki ga namenjam ministru za delo, družino in socialne zadeve, pravzaprav naslovil na celotno vlado, na predsednika vlade ali pa vsaj na del ministrov. Zato bo tudi ta del iz tega naslova namenjen ministru za finance, čeprav bom njemu posebej postavil vprašanje v zvezi s financiranjem občin, pa vendarle. Evropska regionalna politika temelji na finančni solidarnosti. Slovenija regionalne politike po mojem nima; nima je pa zato, ker se razlike povečujejo. Več kot 35% proračunskih sredstev Evropske unije je namenjenih pomoči manj razvitim regijam. Tak pristop, kot ga ima Evropska unija, je ugoden tudi za prejemnike pomoči in koristen za tiste, ki prispevajo, saj imajo podjetja na teh območjih dobiček, s tem pa Evropska unija postaja vse bolj konkurenčna v svetu. Prvi cilj bi moral biti opredeljen teritorialno, tako kot je v Evropski uniji, ker se več kot dve tretjini sredstev strukturnih skladov namenjata zmanjševanju razlik, podčrtano debelo in z velikimi črkami napisano - zmanjševanju razlik med razvitimi in nerazvitimi! Glavni indikatorji takšnih nerazvitih regij so: nizka stopnja investicij [[kar je pri nas tudi]] , visoka stopnja nezaposlenosti [[kar je pri nas tudi]] in seveda slaba infrastruktura. Drugi cilj je tudi opredeljen teritorialno. Njegov osnovni namen je revitalizacija območij, ki so soočena s strukturnimi težavami na industrijskem, podeželskem ali pa na urbanih področjih. Značilnost za takšna območja je tudi velika brezposelnost. Velika stopnja nezaposlenosti je v prvi vrsti značilna za regije, ki naj bi jim pomagali dosedanji - torej, predvsem prva dva cilja, o katerih sem govoril. Zato vas, gospod minister, sprašujem: Kdaj boste v vladi predlagali širšo razpravo o regionalizaciji politike zaposlovanja, ki ne bo slonela na javnih delih, ampak bo slonela predvsem na prvem in drugem cilju, ki sem ju predstavil? Spoštovani gospod minister, za podlago te razprave predlagam, da vzamete predlog zakona, katerega sopodpisnik sem sam, od 7. septembra 2000, o zagotavljanju sredstev za spodbujanje skladnega regionalnega razvoja na območjih s posebnimi razvojnimi problemi, na območju Haloz, Dravskega in Ptujskega polja ter Slovenskih goric.
Hvala lepa. Dr. Vlado Dimovski, izvolite.
Spoštovani gospod poslanec! Na vaše zelo široko zastavljeno vprašanje, ki zadeva precej več, kot samo tisto, kar je - in to ste tudi sami rekli, da je pravzaprav to vprašanje verjetno namenjeno celotni vladi ali pa vsaj delu ministrstev. Poskušal pa bom vseeno odgovoriti na nekaj tistih vprašanj, na katera, menim, da lahko v tem kratkem času podam odgovore. Pod ena, strinjam se z vami, da je eden izmed pomembnih, če ne najpomembnejših ciljev, ko govorimo o gospodarski oziroma razvojni politiki, zmanjševanje razlik med regijami. Vsekakor so analize pri tem pokazale, da imamo nekatere neposredne, pa tudi posredne instrumente. Med posrednimi instrumenti, kjer je po ocenah inštituta za ekonomska raziskovanja v obsegu nekje 80 milijard za preteklo leto, je največji del namenjen pravzaprav ravno temu področju, ki ga pokriva ministrstvo za delo, to je vprašanju zaposlovanja, in to v višini 34 celih in nekaj milijard, se pravi, skoraj 35 milijard od teh sredstev je namenjenih pravzaprav za to vsebino. To so tako imenovane posredne pomoči oziroma posredni instrumenti za regionalni razvoj. Drugo, kar bi rad rekel, da je vsekakor eden izmed pomembnih, za mene verjetno najpomembnejši cilj, je zagotovo zmanjševanje stopnje brezposelnosti. Ni pa enostavno, ko imamo visoko stopnjo recesije oziroma kar visoko stopnjo vprašanj, ki so vezana na gospodarski razvoj predvsem v Evropi in predvsem v državah izvoznicah, kar seveda vpliva tudi na gospodarsko dinamiko pri nas. Kot veste, je stopnja gospodarske rasti po zadnjih ocenah UMAR-ja, to se pravi urada za makroekonomske analize in razvoj, 3,1%, kar je manj, kot smo pričakovali. To ima neposreden vpliv tudi na investicije in na kreiranje delovnih mest. Posebej so prizadeta tista področja, ki tudi sicer nimajo razvite infrastrukture. Naša zveza je, da sledimo tako imenovanim zaposlitvenim ciljem, ki smo si jih zastavili tudi s programom aktivne politike zaposlovanja, ki temelji na nacionalnem programu zaposlovanja do leta 2006. Kljub zaostrenim razmeram, da tako rečem, kljub nizki stopnji gospodarske rasti, ki je glavni generator novih delovnih mest, vseeno uspevamo zadrževati stopnjo brezposelnosti nekje okoli 11%, 11%, ko govorimo o registrirani stopnji brezposelnosti. Še poseben pomen pri instrumentih aktivne politike zaposlovanja je seveda namenjen tistim regijam, ki imajo visoko stopnjo brezposelnosti. Ocena sredstev, ki gredo preko različnih instrumentov, ko govorimo o ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve, je skorajda 60-70%, različno na različne instrumente, namenjenih predelu severo-vzhodnega dela Slovenije, ki je po stopnji registrirane stopnje brezposelnosti najbolj prizadet. Naj vseeno povem, da se je splošna stopnja brezposelnosti, če gledamo neko določeno zgodovinsko obdobje, od 1997 pa do 2001, od 14,4% zmanjšala na okoli 11%. To se pravi, da je v določenem obdobju le bil narejen nek napredek, morebiti ne tak, kakršnega bi si želeli, in morebiti ne v taki stopnji, kot bi seveda pomenilo zniževanje stopnje brezposelnosti do ravni, ki bi bila seveda ustreznejša, kot je sedaj. Konkretni instrumenti, ki so namenjeni regijam z nadpovprečno stopnjo brezposelnosti, glede na povprečje v Sloveniji, pa so za te regije zelo specifični, predvsem za mlade. Recimo nadomestitev plače za prve iskalce zaposlitve, je konkreten instrument, ki je konkreten za regije oziroma namenjen predvsem za regije, ki imajo nadpovprečno stopnjo brezposelnosti. In teh mladih, ki na ta način pridobivajo,v tem momentu, je okoli 500. Drugo so instrumenti, ki jih želimo, da jih pravzaprav tudi mladi iskalci, brezposelni iskalci na nek način uporabijo. In v tem smislu je cela vrsta instrumentov, ki po mojem mnenju imajo, seveda, direkten in pa posreden vpliv na zmanjševanje stopnje brezposelnosti. Kar se pa tiče vašega predloga, smo pa v fazi priprave nekega, bi rekel še dodatnega programa, ki bo še posebej opredelil dodatne instrumente za zmanjševanje stopnje brezposelnosti mladih, saj menimo, da so ravno ti tisti, tista ciljna skupina, ki potrebuje še dodatno spodbudo, da se vključi v delovno razmerje. Pri tem naj povem, da smo že za leto 2004 opredelili tudi ustrezno postavko v proračunu, ki je definirana kot programi zmanjševanja brezposelnosti za mlade.
Hvala lepa. Želite, da minister dopolni odgovor? Izvolite.
Hvala lepa. Jaz upam, da je bilo dovolj razumljivo, da s tem vprašanjem resnično želim spodbuditi vlado, da bi začela o tej problematiki nekoliko bolj resno razpravljati. Vlada sama priznava, da se razlike povečujejo. Sama vlada je začutila, da na takšen način regionalnega razvoja, kjer se razlike povečujejo, ne moremo peljati. Eno so regionalni razvojni programi, drugo pa je seveda usposobiti tista področja, ki strahovito zaostajajo za državnim povprečjem, da jih pripeljemo do nekih primerljivih, ne samo podatkov, ampak nekih primerljivih rezultatov na vseh področjih. In seveda ko bodo ukrepi takšni, kot so, pa ni potrebno izmišljati nekaj novega, tako kot so se tega lotili tudi v nekaterih drugih evropskih državah, da bodo spodbujali investitorje za investicije tudi na teh področjih, da bo država vendarle poskrbela za tisto osnovno infrastrukturo na teh demografsko ogroženih področjih. Potem se seveda lahko nadejamo tega, da bodo tam ljudje začeli loviti ribo, torej ustvarjati novo vrednost, vendar za to je potrebno narediti pogoje. Da pa bodo takšni pogoji, pa je odgovorna vlada. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister želite mogoče dodatno? Ne. Hvala lepa. Sedaj pa vprašanje, ki je namenjeno ministru za finance. Izvolite.
Seveda nekateri kasneje komentirajo, da je v tem državnem zboru nekaj takšnih poslancev, ki skrbijo za velike državotvorne teme, da pa je nekaj poslancev, ki skrbijo za lokalne probleme. Jaz upam, da ko govorim o regionalnem razvoju, da ne skrbim za lokalne teme, čeprav seveda primer velikokrat povem iz okolja, iz katerega prihajam, ker se tega tudi zavedam. V tem primeru, ko postavljam ministru za finance poslansko vprašanje, je tema, ki se tiče 165 občin, je tema, ki se tiče milijona dvesto prebivalcev ali 65% prebivalcev v tej državi. Gospod minister, saj niste krivi, ker niste takrat bili zraven, ko se je sprejemal zakon o financiranju občin. V poglavju financiranje nalog občin je med drugim zapisano, v 26. členu, da obseg dodatnih sredstev, ki jih prejme občina, lahko predstavlja največ 70% sredstev od predvidenega obsega ukrepa ali investicije. Glede na to, da zopet prihajam iz takšnih območij in seveda teh 70 procentov je razdeljeno glede na delež dohodnine v občini na prebivalca glede na dohodnino, delež v državi na prebivalca. Ne poznam, minister ne poznam razpisov, ki bi jih dala ministrstva pod takšnimi pogoji, da bi bila tudi tako nastavljena. Čeprav je s posebno uredbo s številko 59 in 60 vlada zavezala ministrstva [[...]] [[Nerazumljivo]] [[...]], da pri dodeljevanju razvojnih spodbud upoštevajo lokacijo projektov, tako da lahko v večji meri pridejo do razvojnih spodbud občine in regije, ki najbolj zaostajajo v razvoju. Takšnih razpisov, minister, ni, kvečjemu so prav v nasprotni smeri, in sicer v takšni smeri, da se lahko na razpise prijavljajo tiste občine - in to je tistih, v glavnem samo 28 občin, ki ima približno 800 tisoč prebivalcev in razpolaga s 36-imi milijardami čez primerno porabo. Vseh ostalih 165 občin je pa podkapitaliziranih oziroma dobijo finančno izravnavo, tako imenovano finančno izravnavo do primerne porabe. Minister, po vseh obveznostih, ki nam jih zakonodaja nalaga, rekli boste, saj si zraven, ne ostaja pravzaprav nič več za izvajanje občinskih programov. Zato vas sprašujem: Kaj boste naredili, da bo, torej, prišlo do upoštevanja in spoštovanja 26. člena zakona o financiranju občin? In seveda, kaj pripravljate za rebalans proračuna za leto 2004? Moje priporočilo je, da je občinam s finančno izravnavo potrebno na tem področju nekaj spremeniti in nameniti neka sredstva za investicije. Se opravičujem za podaljšek. Hvala lepa.
Hvala lepa. Doktor Dušan Mramor, izvolite.
Hvala lepa. Primerna poraba občin. Sedaj na podlagi sprememb zakona o financiranju občin, o katerih ste, pač ki ste jih omenili, je primerna poraba občine določena kot tisti obseg sredstev, s katerim občina lahko zagotovi izvajanje ustavnih in zakonskih nalog. Viri za financiranje primerne porabe so lahko lastni prihodki občine tisti, ki se upoštevajo pri izračunu primerne porabe, in finančna izravnava. Te prihodke občine prejemajo mesečno in ob idealni realizaciji je lahko recimo v prvi polovici leta največ 50-odstotna. V obsegu primerne porabe so zajeti tako tekoči odhodki kot tudi del investicijskih odhodkov občine. Razmerje med tekočimi in investicijskimi odhodki občine se je pri določitvi, tako je bilo meni razloženo, zneska primerne porabe na prebivalca, ki ga določa državni zbor, ob sprejemu državnega proračuna za vsako posamezno proračunsko leto, upoštevalo že ob prehodu na nov sistem financiranja občin. Tako lahko občine s sredstvi primerne porabe, se pravi z lastnimi prihodki za izračun primerne porabe in finančne izravnave in ostalimi prihodki občine, ki se ne štejejo v obseg primerne porabe za izračun finančne izravnave, ter dodatnimi sredstvi, ki so za posamezen ukrep oziroma investicijo opredeljeni v državnem proračunu, financirajo tudi investicijske odhodke. Praksa kaže, da se sredstva primerne porabe v določenem številu občin dejansko ne namenjajo za financiranje osnovnih nalog, ki jih nalaga ustava in zakoni na posameznih področjih financiranja lokalnih javnih zadev, na primer, primere poznam, za financiranje javnih zavodov, temveč se namenjajo predvsem za druge naloge, vključno za financiranje investicij. To je razvidno tudi iz podatkov dejanske realizacije občinskih proračunov. Mi pripravljamo analizo, iz te se to tudi kaže, financiranja občin v obdobju od leta 99 do 2002, iz katere bo natačno razvidno, v kakšnem obsegu in za katere namene občine namenjajo prihodke za financiranje primerne porabe oziroma druge prihodke, ki se ne štejejo med lastne prihodke občin za izračun te primerne porabe. Za reševanje specifične problematike na posameznih področjih državni zbor na predlog vlade za posamezno proračunsko leto sprejme povečan obseg primerne porabe na prebivalca. Rezultat tega povečanja je povečan izračun primerne porabe za posamezno občino in vse občine v Republiki Sloveniji in posledično nakazilo večjih zneskov finančne izravnave tistim občinam, ki so do teh zneskov upravičene, tem, ki ste jih vi omenili. Vlada Republike Slovenije ugotavlja, da kljub dodatnemu povečanju sredstev primerne porabe, na primer v letu 2002 za področje kulture, komunalnih dejavnosti in stanovanjskega gospodarstva, pardon za leto 2003, občine ne namenjajo teh sredstev za te namene, ampak, ker so po veljavni zakonodaji pri razporejanju svojih prihodkov avtonomne, za druge namene. Znesek primerne porabe na prebivalca za leti 2003 in 2004 je seveda z zakonom o izvrševanju državnega proračuna določen. Zato vlada Republike Slovenije v teh letih ne predvideva nobenih posebnih sprememb na tem področju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Pukšič, izvolite.
Gospod minister, saj vas razumem, ampak jaz mislim, da ni to tako velika znanost. Če 36 milijard porazdelite na 800.000 prebivalcev približno, nekaj manj kot 50, ne vem, 40.000, nekaj takšnega bo prišlo več na tega prebivalca v občini. V tistih 28 občinah, ki skupaj imajo 36 milijard čez primerno porabo. Mislim, si predstavljate, kaj pomeni v občini imeti na prebivalca približno 40.000 več ali pa tega ne imeti. Imeti to v glavnem v tistih občinah, ki so [[...]]zakaj imajo tudi toliko? Zato, ker imajo lastnih sredstev toliko. Zakaj pa imajo? Zato, ker imajo, glavni vir financiranja občin je 35% dohodnine. Veste kakšna je bila razlika na prebivalca ko smo spreminjali s 30 na 35% dohodnine. V občini v Slovenskih goricah je to pomenilo500 tolarjev na prebivalca. V eni izmed drugih občin bi to pomenilo 5.000 tolarjev. Faktor je bil 10-krat. O tem, minister, govorim. Nujno je za naslednje leto, pri pripravi proračuna za 2004, to upoštevati in nekaj v tej smeri narediti. Jaz bi vas prosil, v kolikor je pač možno, da se tudi pri tej zadevi poskusite pač enkrat usesti še s kom iz opozicije s področij, takšnih področjih, s katerih prihajamo, da se vsebinsko pogovorimo in da nekaj naredimo za to področje. Takšen način financiranja občin je generator povečevanja razlik, in če ne boste imeli nobene spremembe, potem boste sokrivi za povečevanje teh razlik, vlada se pa opredelila, da jih bo zmanjševala. Hvala.
Hvala lepa. Želite besedo, gospod minister? Izvolite.
Hvala. Samo odgovor. Od kar sem postal minister, je to vprašanje financiranja občin eno izmed zelo vročih vprašanj in se mi stalno zastavlja. Kot sem obljubil, pač ta zakon imamo sedaj praktično pripravljen in ga bomo potem tudi posredovali v razpravo, nov zakon o financiranju občin. Seveda moram povedati, da je izjemno težko doseči na tem področju določen konsenz, ker so tukaj velike občine, majhne občine, take, ki so bogate, take, ki imajo manj dohodkov. Mi smo pač pripravili predlog in ga bomo poskušali na ta način to reševati, ampak verjetno bo zelo veliko razprave o tem, ni pa tega možno reševati znotraj proračuna. Treba je res nov sistemski zakon narediti, da bo to financiranje bolj ustrezno.
Hvala lepa. Proceduralni predlog. Izvolite.
Seveda bom glede na to, da je problematika resnično aktualna, ker ta problematika, ki se pač dogaja povečuje te razlike, o katerih govorim. Predlagal bi, da v zvezi z odgovorom, ki ga je dal gospod minister, napravimo, v skladu s poslovnikom, širšo razpravo. Hvala lepa.
Hvala lepa. O predlogu poslanca Franca Pukšiča, da državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovorih ministra za finance na njegovo poslansko vprašanje, bo državni zbor odločil na jutrišnjem nadaljevanju seje zbora v okviru glasovanj. Ministru za pravosodje in ministru za promet bo poslanski vprašanji postavil gospod Jaša Zlobec Lukič. Izvolite.
Hvala lepa. Ministri, predsedujoča, poslanke in poslanci! Najprej naj čestitam opoziciji, da je s TV prenosi naših sej segla v vsak slovenski dom, kjer nas po mojem vsi gledajo in se čudijo, kako pametne poslance imamo. Prvo poslansko vprašanje je namenjeno ministru za promet Jakobu Presečniku. Najbrž bo moje poslansko vprašanje delovalo naivno in neuresničljivo, vendar pa je na državni cesti Šentvid-Medvode promet tako gost, in to vsak dan, da temu sploh ni mogoče reči promet. Za 12 kilometrov od Ljubljane do Medvod popoldne ljudje potrebujejo celo uro, kar je v vsakem primeru nevzdržno za 12 kilometrov. Leta in leta modrijani načrtujejo najrazličnejše trase, rezultat pa je en sam. Promet je vedno bolj počasen. Veliko je elegantnih rešitev, veliko je pametnih ljudi, spreminja se pa ne nič. Več, kot je genialnih domislic, bolj bentijo tisoči, ki po polžje polzijo zjutraj in enako popoldne v drugo smer. Tisoč im voznikom in sopotnikom ne preostane drugega, kot da se upravičeno razburjajo. Medvode so poslale en sam prometni zamašek. Vsi mojstri in eksperti imajo na zalogi rešitve, ki pa so si večkrat navzkriž. Hvala za odgovor na vprašanje in pričakujem konkretne in takojšne ukrepe. Samo z idejami si ne more nihče nič pomagati. To je za ministra Presečnika: Kdaj bo ta tako rekoč prometni krog pekla razrešen? Ali bi zdaj najprej vi odgovarjali?
Tako je. Gospod Jakob Presečnik, izvolite.
Hvala lepa. Ta odgovor bi razdelil v dva dela. Torej dejstvo je, da je ta prometni sistem ali pa prometni zamašek na tem severozahodnem delu Ljubljane izredno velik in mislim, da trenutno najbolj pereč v Republiki Sloveniji. Razrešuje se [[...]] [[Nemir v dvorani.]] Prosim?
Lepo prosim za mir v dvorani. Nič v zvezi z vami, gospod minister. Izvolite.
Dobro. Če sem kakšen lapsus naredil, se opravičujem. Torej, razrešuje se na dva načina. Prvič, ker imamo priključek gorenjske avtoceste na ljubljanski obroč oziroma na ostalo avtocestno omrežje v Sloveniji in intenzivno potekajo pripravljalni postopki oziroma že razpisi za izvedbo priključkov oziroma predora z vsemi deli, ki so potrebni na odseku Šentvid-Koseze. Z razrešitvijo problema priključka gorenjske avtoceste bo v naslednjih letih razrešen taizredno velik problem. Istočasno je pa prometna študija, ki je bila izdelana v letu 2000 za odsek, ki ste ga v svojem vprašanju omenili, to je Vižmarje-Medvode ali obratno, torej ta prometna študija je pokazala, da je treba tudi ta odsek spremeniti iz dvopasovnega v štiripasovnega in da je treba nekatere ukrepe urediti tudi v Medvodah. Ministrstvo za promet je v skladu z ustrezno zakonodajo že dalo pobudo za pripravo državnega lokacijskega načrta za rekonstrukcijo te ceste, torej za rekonstrukcijo iz dvopasovnice v štiripasovnico. Istočasno pa tudi v Medvodah poteka pomembna investicija za razrešitev tega problema na vrhu klanca, to je izgradnja rondoja v Medvodah. Tako da bo v naslednjih letih območje Šentvida, območje priključevanja obeh cest in rekonstrukcij ter medsebojnih povezav eno veliko gradbišče. Zato je poseben problem tudi vodenje prometa v tem vmesnem času, v času, ko bo gradbišče. Tako da mislim, da je nastopil tisti trenutek, ko se bodo začele razmere urejati tudi na terenu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Zlobec, ali ste zadovoljni ali želite dopolniti?
Zadovoljen sem v mejah možnosti. Drugo vprašanje je pa namenjeno ministru Bizjaku. Minister Bizjak je bil dolga leta tudi sam varuh človekovih pravic, in dobro veste, kako hud prestopek je kratenje teh pravic. V četrtek 12. junija je bila Slovenija uvrščena v poročilo Foruma 18. Gre za ustanovo s sedežem v Oslu, ki skrbi za uresničevanje 18. člena - od tod tudi ime - splošne deklaracije o človekovih pravicah, posebno svobode veroizpovedi. Forum 18 se osredotoča predvsem na kršitve in nepriznavanje svobode v posameznih državah. V poročilu te ustanove se je Slovenija znašla v družbi s Turkmenistanom, Belorusijo, Gruzijo in Uzbekistanom. Zakaj tako? Ko je bila direktorica vladnega urada za verske skupnosti gospa Nina Čoš, verske skupnosti na Slovenskem niso imele nikakršnih težav ali pomislekov glede registracije. Pred tremi leti je postal direktor tega vladnega urada doktor Drago Čepar. V treh letih svojega dela na čelu urada ni registriral ene same nove verske skupnosti, njegov odgovor je bil več kot sprenevedav. Čepar, če pa namreč pravi, da je urad v času njegovega vodenja prejel devet vlog za pridobitev naslova pravne osebe na osnovi zakona o pravnem položaju verskih skupnosti. Za to se je zanimalo vsaj 15 do 20 skupin. Nobeni od teh skupin država tega ni odrekla niti priznala. Tako Čepar. Kljub intervenciji ministra Bizjaka se celotna zadeva ni premaknila niti za las. Še slabše. Na uradu je Čepar neomajen. Niti na misel mu ni prišlo, da bi vsem verskim skupnostim podelil status, za katerega prosijo, jim pa svetuje, naj si verske skupnosti na podlagi registracije pridobijo status pravne osebe. In da bo zadeva še bolj neprijetna, je treba povedati, da je Čepar prostodušno priznal, da njegov urad nikoli ni deloval v skladu z zakonom o upravnem postopku. Podobno odgovarja tudi na očitek, da merila, po katerih urad šestim verskim skupnostim povrne 42 odstotkov prispevkov delodajalca, za pokojninsko varstvo, niso nikjer zapisana. In vendar je urad približno 300 milijonov tolarjev na leto razdelil tudi pod njegovim vodstvom. Nauk je zelo preprost. Pred desetletji je tedanja oblast nagajala rimokatoliški cerkvi in jivenomer metala polena pod noge. Ali je sedaj rimokatoliška cerkev pozabila na svoje slabe čase in se je zazibala v lovorikah edine prave slovenske cerkve? In še za konec, direktor Čepar se je odločil, da se obrne na Lovra Šturma, ki si ga je izbral brez razpisa. Glede na dosedanje nagajanje je lahko brez posebne bistroumnosti ugotoviti, katera verska skupnost bo po modrih ugotovitvah Lovra Šturma zasedla mesto v prvi vrsti. Sicer pa bo Šturmova ekspertiza stala davkoplačevalce približno milijon tolarjev. Hvala.
Hvala lepa. Magister Ivan Bizjak, izvolite.
Gospa podpredsednica, na to vprašanje lahko odgovarjam seveda le kot predsednik vladne komisije za reševanje odprtih vprašanj verskih skupnosti, ker to področje ni v pristojnosti mojega ministrstva, niti nisem tako ali drugače predstojnik omenjenemu direktorju, doktorju Čeparju. Glede vprašanja priglasitve ustanovitve verskih skupnosti je komisija, ki jo vodim, razpravljala 4. junija in ob tem so se prisotni člani, namestniki članov komisije opredelili zelo jasno, da kljub temu, da je zakon, ki ureja vprašanje, torej zakon o pravnem položaju verskih skupnosti iz leta, mislim da 1977, da kljub temu, da ta zakon ni ravno ustrezen sedanjemu času, da je potrebno obravnavati prispele priglasitve na uradu in seveda ustrezno ukrepati, torej dokončati to obravnavo, ker preprosto še tako pomembno čakanje na nov zakon, ki bo bolje uredil to področje, ne more biti izgovor ali dejanski razlog za to, da se v tem času ne bi nič dogajalo. Torej to stališče je bilo zelo jasno. Danes smo slučajno imeli ponovno sejo te komisije in smo ob obravnavi pač zapisnika prejšnje seje o tem tudi govorili in to isto stališče seveda sem tudi sam izrecno ponovil. To je tisto, kar je mogoče reči z mojega mesta. V vsakem primeru, seveda, podpiramo, komisija namreč, tudi čimprejšnjo pripravo novega zakona oziroma normativne ureditve, ki je za to potrebna, bodisi v posebnem zakonu bodisi v področnih zakonih, ustreznejšo ureditev nekaterih vprašanj, na katere ste deloma tudi opozorili, in s tem v zvezi je urad, kot je tudi obvestil komisijo, angažiral zunanjo institucijo, institut, ki ga omenjate za pripravo osnutka takšnega zakona oziroma normativne ureditve. To je toliko, kolikor lahko rečem. Kot rečeno, pa tudi komisija nima neke niti nadzorstvene niti predstojniške pristojnosti do omenjenega urada.
Hvala lepa. Gospod Zlobec, želite besedo?
Samo vprašal bi: Ali je to urad, ki nima nikogar nad seboj, ki lebdi na nebu, ta urad za verske skupnosti?
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
To je vladni urad.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovana ministra, sodelavci in sodelavke, predsednikU vlade in ministrom se zahvaljujem za podane odgovore. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10.00 uri. Vsem najlepša hvala in lahko noč.