Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 5. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: mag. Jana Jenko, mag. Tanja Cink, mag. Klavdija Markež, gospa Jelka Godec, gospa Nada Brinovšek, gospa Irena Grošelj Košnik, gospa Vesna Vervega do 14. ure, gospod Marijan Pojbič, gospod Benedikt Kopmajer, gospod Ivan Hršak od 15. ure dalje, mag. Anže Logar, mag. Marko Pogačnik, gospod Jožef Horvat, gospod Franc Breznik, gospod Marjan Dolinšek, gospod Jože Tanko, dr. Vinko Gorenak in mag. Branko Grims. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na 27. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ODLOKA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ODLOKA O PREOBLIKOVANJU UNIVERZE V MARIBORU. Predlog odloka je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga odloka dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport, dr. Petru Mačku.
Spoštovani gospod predsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! S Predlogom odlokom o spremembah in dopolnitvah Odloka o preoblikovanju Univerze v Mariboru se spreminja sedež Medicinske fakultete, ki se je preselila v novo stavbo na Taborsko ulico 8, Maribor, prej Slomškov trg 15. Nadalje se spreminja sedež Fakultete za turizem, ki je spremenila naslov sedeža na Cesto prvih borcev 36 v Brežicah, prej Trg izgnancev 12, Brežice. Nadalje se spreminja ime Fakultete za gradbeništvo v Fakulteto za gradbeništvo, prometno inženirstvo in arhitekturo, ki natančneje opisuje področje študijske in raziskovalne dejavnosti fakultete na predlog Univerze v Mariboru. In zadnje, hkrati se v odloku s Statutom Univerze v Mariboru usklajujejo številna področja s področjema, ki sta bili v statut dodani na podlagi petega odstavka 6. člena Odloka o preoblikovanju Univerze v Mariboru. Hvala lepa.
Predlog odloka je obravnaval Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici mag. Mirjam Bon Klanjšček.
Hvala lepa. Spoštovani! Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino je na 6. seji dne 11. februarja 2015 obravnaval Predlog odloka o spremembah in dopolnitvah Odloka o preoblikovanju Univerze v Mariboru, ki ga je v obravnavo in sprejetje Državnemu zboru predložila Vlada. Mnenje je podala Zakonodajno-pravna služba, ki je predloženi zakon proučila z vidika njegove skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter z zakonodajno-tehničnega vidika ter dala pripombe k 2., 3. in 4. členu. V zvezi s tem je njihova predstavnica pojasnila, da bi bilo treba obravnavano določbo 3. člena novele, ki je po vsebini prehodna, jasneje oblikovati, saj iz nje ni mogoče razbrati, s čim je pravzaprav treba uskladiti statut. Pri 4. členu novele pa je opozorila na 154. člen Ustave, ki določa, da predpis začne veljati 15. dan od objave, rok pa se lahko skrajša le iz utemeljenih razlogov, in sicer v primerih nenadnega nastanka okoliščin, ki terjajo takojšnje ukrepanje zaradi preprečitve možnih zlorab. V okviru krajše razprave je gospa ministrica predstavila spremembo sedeža in spremembo imena treh fakultet v okviru Univerze v Mariboru. V poslovniškem roku ni bilo vloženih amandmajev s strani kvalificiranih predlagateljev. Odbor je na podlagi osmega odstavka 131. člena Poslovnika Državnega zbora oblikoval in sprejel amandmaja k 3. in 4. členu predloga odloka. V skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora je glasoval o členih predloga odloka in jih sprejel. Glede na sprejeta amandmaja odbora je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga odloka, v katerega sta vključena sprejeta amandmaja. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Primož Hainz.
Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi, gospod sekretar! Dovolite, da predstavim stališče Poslanske skupine Desus glede vseh treh odlokov, ki jih imamo pred sabo: Predloga odloka o spremembah in dopolnitvah Odloka o preoblikovanju Univerze v Mariboru, Predloga odloka o spremembah in dopolnitvah Odloka o ustanovitvi Univerze na Primorskem in Predloga odloka o spremembah in dopolnitvah Odloka o ustanovitvi samostojnega visokošolskega zavoda Fakultete za informacijske študije v Novem mestu. V Poslanski skupini Desus bomo vse tri odloke, ki se nanašajo na univerzi v Mariboru in na Primorskem ter na samostojni visokošolski zavod v Novem mestu, podprli. Gre namreč zgolj za več ali manj uskladitev pravnih aktov glede na dejansko stanje v zvezi s sedeži in naslovi fakultet, s spremembami njihovih imen ter dodajanju študijskih področij. Pri teh zadnjih besedah "dodajanje študijskih področij", pa naj se za trenutek vendar ustavim. Dodajanje študijskih področij pomeni večanje števila enakih študijskih programov. Lepo in prav, da omogočamo študentom čim več študijskih opcij, ampak vendarle se je treba vprašati, ali je širjenje študijskih področij in s tem programom v kvantitativnem smislu glede na potrebno po racionalizaciji stroškov na vseh segmentih javne porabe upravičeno. Ali je smiselno in opravičljivo, da imamo posledično velikemu številu razmahov študijev po vseh fakultetah in zavodih v predavalnicah po nekaj študentov, na primer manj kot deset. Razmisliti oziroma vprašati se je treba tudi o tem, ali preštevilčnost študijev ne ogroža kvalitete študija. Glede na ta in še nekatera druga vprašanja, povezana s tem večjim številom novih oddelkov, enakih oddelkov različnih fakultet po vsej Sloveniji, in glede na to, da v tem trenutku poteka razprava o novem Zakonu o visokem šolstvu, pa pozivamo ministrstvo in vlado, da pristopita k prenovi tega področja zelo resno in premišljeno. Kot sem rekel že uvodoma, Poslanska skupina Desus sicer daje soglasje k vsem trem odlokom. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo dr. Franc Križanič.
Spoštovani predsednik, spoštovani visoki zbor! Glede na to, da gre pri tej in naslednji točki do spremembe odlokov v dveh javnih univerzah oziroma v zvezi z dvema javnima univerzama, v Mariboru in na Primorskem, v Poslanski skupini Socialnih demokratov podajamo združeno stališče k obema predlogoma. Poleg tehnične uskladitve s spremembami v poimenovanju posameznih članic in sedežev odloka vsebujeta pomembnejši vsebinski določbi oziroma spremembi ali širitvi študijskih področij posameznih članic obeh univerz. Tako se Odlok o preoblikovanju Univerze v Mariboru dopolnjuje s študijskim področjem umetnosti na Filozofski fakulteti in tehniko na Fakulteti za energetiko. Odlok o preoblikovanju Univerze na Primorskem pa se dopolnjuje z novim študijskim področjem na Fakulteti za matematiko, naravoslovje in informacijske tehnologije, in sicer z družbenimi vedami oziroma ožje psihologijo. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo predloga sprememb obeh odlokov podprli. Ob tem želimo poudariti, da naša podpora ne temelji zgolj na formalnih razlogih, ki jih sicer v obrazložitvi navaja predlagatelj v smislu, da gre zgolj za tehnično potrditev odločitev, ki sta jih predhodno sprejela senat univerze in Vlada. Kot opozarja Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora, je namreč sistem določanja dodatnih študijskih področij pravno nedorečen. Nenavadno je namreč, da se hierarhično višji pravni akt, kar odlok v tem primeru je, naknadno usklajuje s statutom univerze. Iz omenjenega mnenja tudi izhaja, da Državni zbor ni le formalni opazovalec in potrjevalec že sprejete odločitve, ampak ima možnost tudi vsebinskega odločanja o predlogih sprememb zakona. Kakšne so posledice v primeru, da Državni zbor sprejme drugačno odločitev od tiste, ki ste jo predhodno sprejela senat univerze in Vlada, iz veljavne zakonske ureditve ni jasno razvidno. Zato od pristojnega ministrstva pričakujemo normativne spremembe, ki bodo pristojnosti vseh treh deležnikov pri odločanju o študijskih področjih določile na nedvoumen način tako senata univerze in Vlade kot tudi Državnega zbora. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo predlog sprememb obeh odlokov, kot rekoč, podprli, pri tem pa opozarjamo, da si glede na mnenje Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora pridružujemo pravico, da o spremembah posameznih odlokov ne odločamo zgolj formalno, ampak tudi vsebinsko. Zato te pravice ne bomo izkoristili le ob glasovanju o teh, pač pa tudi ob glasovanju o spremembah drugih odlokov, ki so še v postopku sprejemanja v Državnem zboru. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo Miha Kordiš.
Najlepša hvala za besedo. Predstavil bom stališče Poslanske skupine Združene levice ne samo za to točko, ampak še za dve sledeči točki, se pravi, za vse tri odloke. Spremembe in dopolnitve odlokov o preoblikovanju Univerze v Mariboru, na Primorskem in novomeške Fakultete za informacijske študije se zdijo del formalnosti, ki pridejo na dnevni red Državnega zbora. Gre za vpeljavo novih programov ali tehnične spremembe, na primer prenos sedeža fakultete ali inštituta, a to potrjevanje je ilustrativno za nekatere problematične vidike, ki se dotikajo področja visokega šolstva. Znanost se lahko razvija le po svoji lastni notranji logiki, sama ureja odnose znotraj sebe, zato je ne nazadnje tudi vzniknila ideja o avtonomnosti univerze. Konkretni primeri pa kažejo, da je ureditev – in tukaj imam v mislih predvsem Zakon o visokem šolstvu – neurejena in nedorečena. Po eni strani Državni zbor potrjuje nekaj, kar se že izvaja, na drugi strani imamo ustavno zagotovljeno avtonomijo univerze in Državni zbor vanjo ne sme posegati. Vse to omenjam zaradi odloka, ki ga bomo obravnavali v bližnji prihodnosti. Potrjevali bomo izvajanje programa izobraževalne vede in izobraževanje učiteljev na Teološki fakulteti v Ljubljani. Jasno je, da to ni v skladu z načelom laične javne šole. Jasno je, da ni v skladu z načelom ločitve verskih skupnosti in države, ki je zapovedano v Ustavi, v njenem 7. členu. Izobraževanje učiteljev je in mora biti primarna naloga pedagoške in filozofske fakultete. Razumljivo je, da se v nekaterih strokah pridobijo dodatna pedagoška znanja – ampak, kakšna stroka pa je teologija, lepo vas prosim?! Za dodatni izbirni predmet verstva in etika je strokovno usposabljanje zagotovljeno, sicer so za ta predmet potrebna religiološka, ne teološka znanja. Gre za vdor zasebnega interesa v javno šolstvo; vdor določenega svetovnega nazora v javno šolstvo, ki mora biti nevtralno in vsem dostopno. Vdor klera Katoliške cerkve v javno šolstvo. Teološka fakulteta ne bi smela izobraževati učiteljev in učiteljic, a v določeni meri prav to že počne. O programih sicer odloča univerza sama, zato program izobraževalne vede in izobraževanje učiteljev na teološki fakulteti priča o tem, v kaj se je dandanes sprevrgla avtonomija univerze. Avtonomija, ki ne deluje v interesu znanosti, v interesu celotne družbe, v javnem interesu, ni avtonomija. Je le prikladen izgovor, krinka ambiciozne elite, ki se še dodatno napaja iz tržnih pritiskov. Univerzo se podreja komercialni logiki, s tem pa se ne služi kvaliteti in raznolikosti študija in ne služi se družbenemu razvoju. Uvajajo se vsebine, ki sledijo na tržni dinamiki ali pa so v ozkem interesu akademskih privilegirancev. Javnemu šolstvu se z varčevalnimi ukrepi režejo sredstva za preživetja, na drugi strani pa vanj vdirajo zasebne ambicije ekonomskih in verskih centrov moči. Da je teološka fakulteta tista, ki poučuje učiteljski kader, jasno kaže na interes desnice, da se polasti izobraževalnega sistema. V Združeni levici tokratnih odlokov ne bomo podprli. Ne bomo jih podprli, ker kažejo na neurejenost zakonodaje na področju visokega šolstva. Kažejo, kakšen je položaj univerze, ki potrebuje celovito in temeljito reformo. A ne v stilu predloga koncepta novega zakona o visokem šolstvu, ki pomeni nadaljnje sesuvanje javnega visokošolskega sistema preko korporativnega menedžmenta, uvajanja šolnin in podrejanja univerze trgu. Le demokratizacija univerze lahko zagotovi njeno avtonomija, le tako bo služila javnemu interesu, družbenemu razvoju ne pa kapitalu, ozki akademski eliti ali političnim interesom desnice oziroma zasebnim interesom vrhov verskih skupnosti. Demokratizacija, ki bo povrnila avtonomijo in javni interes v visokošolski sistem, mora biti vodilo pri prenovi Zakona o visokem šolstvu. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina SMC, zanjo gospa Irena Kotnik.
Spoštovani generalni sekretar, poslanke in poslanci! V Poslanski skupini SMC podpiramo Predlog odloka o spremembah in dopolnitvah Odloka o preoblikovanju Univerze v Mariboru. Sprememba odloka je potrebna zaradi spremembe naslova sedeža Fakultete za turizem, spremembe naslova sedeža Medicinske fakultete, ki se je leta 2013 preselila v nove prostore, s čimer so študentje in profesorji dobili normalne pogoje dela, spremembe imena Fakultete za gradbeništvo v Fakulteto za gradbeništvo, prometno inženirstvo in arhitekturo, ki natančno opisuje področje študijske in raziskovalne dejavnosti fakultete. Prav tako pa je sprememba odloka potrebna zaradi uvedbe dveh novih študijskih področij. V letu 2012 je namreč Vlada Republike Slovenije Univerzi v Mariboru dala soglasje k študijskemu področju tehnika na Fakulteti za energetiko ter k študijskemu področju umetnost na Filozofski fakulteti, pri čemer so spremembe bile potrebne zaradi usklajevanja klasifikacij vrst izobraževalnih aktivnosti. Spremembe in dopolnitve tega odloka sledijo načelu zakonitosti in preglednosti ter načelu avtonomije, poglavitne rešitve pa se torej nanašajo na ureditev podatkov o sedežu dveh članic Univerze v Mariboru in uskladitev dveh novih študijskih področij. S popisom študijskih področij v ustanovitvenem aktu, katerega dopolnitve in spremembe danes sprejemamo in na katerih lahko Univerza v Mariboru izvaja študijske programe, se pravzaprav povečuje transparentnost izvajanja študijske dejavnosti visokošolskega zavoda. Na drugi strani pa so lahko nove študijske vsebine oziroma študijska področja pomemben element izboljšanja izobraževalnega procesa na tem področju, s čimer bodo študentje lahko znotraj dodanih študijskih področij pridobivali nova znanja in kompetence. Kar se tiče spremembe naslova sedeža Medicinske fakultete, kar je pravzaprav povezano z izgradnjo nove medicinske fakultete v Mariboru v letu 2013, smo s tem dosegli pomembno pridobitev doseganja kakovosti v visokošolskem izobraževanju tako na pedagoškem kot tudi na raziskovalnem področju. V skladu s tem bomo vse spremembe in dopolnitve odloka o preoblikovanju Univerze v Mariboru tudi podprli.Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Andrej Čuš.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice, kolegi, predstavnik ministrstva! Pred sabo imamo Predlog odloka o spremembah in dopolnitvah Odloka o preoblikovanju Univerze v Mariboru. Gre v bistvu za manjšo formalnost, torej zakonsko obveznost Državnega zbora, in seveda temu napovedujemo podporo. Gre v bistvu samo za spremembe naslova Fakultete za turizem, prav tako pa tudi za soglasje za spremembo naslova Medicinske fakultete v Mariboru. Gre za zelo pomembno pridobitev tako za državo kot tudi za študente, saj se bo v novi medicinski fakulteti moč tudi boljše izobraževati. Tudi pogoji za delo bodo veliko boljši. Dovolite pa mi, ker smo na področju visokega šolstva, da se dotaknem seveda tudi predloga sprememb oziroma reforme Zakona o visokem šolstvu. V Državnem zboru smo obstoječi zakon spreminjali oziroma dopolnjevali kar 24-krat, kar seveda kaže na potrebo po koreniti in celoviti reformi visokošolske zakonodaje. A dovolite, da ob tem podam tudi komentar predloga, ki ga je pripravila vlada oziroma ministrstvo. Predlog posega v ustavno določeno avtonomijo univerze, zlasti s ciljem vzpostaviti sistem notranje organiziranosti univerz, ki je v nasprotju z 58. členom Ustave, ki zagotavlja samostojnost univerze in določa, da je univerza avtonomna in kot takšna sama določa notranjo organiziranost. O resoluciji sami, ki naj bi bila sprejeta z visokim konsenzom vseh deležnikov, je glede na podatke ob sprejemanju resolucije moč reči, da je visok konsenz pretirana trditev. Z idejami o omogočanju večje interdisciplinarnosti in multidisciplinarnosti programov, z izboljšanjem sodelovanja z raziskovalnimi institucijami ter z gospodarstvom se sicer lahko strinjamo, nikakor pa se ne moremo strinjati z izhodiščem resolucije o poseganju financerja na področje habilitacij, ki je vsepovsod na svetu prepuščeno avtonomiji univerze, kakor tudi ne z zapisom o urejanju notranje organizacije univerz in se razumljivo ne moremo strinjati z morebitnim zapisom v bodočem zakonu, saj gre za poseg v Ustavo Republike Slovenije in kršenje avtonomije univerze. Gradivo, torej predlog zakona, sicer pravilno navaja ugotovitve NAKVIS o neprimerno starostni strukturi predavateljev, hkrati pa prav tem rednim profesorjem in znanstvenim svetnikom podeljuje privilegij nemotenega nadaljnjega poučevanja, mlade kandidate, to je docente in izredne profesorje, pa postavlja pred periodični mednarodni razpis, kar je svojevrstna delitev državljanov na prvorazredne in drugorazredne državljane. Ob tem pa je evidentno neskladje stališč pogodbenega delovnega prava zagotovljene enakosti obravnave in pričakovanja. Torej, mladim bomo otežili možnost napredovanja, redne profesorje pa bomo zaščitili kot kočevske medvede. O brezplačnosti izobraževanja v Sloveniji je sicer moč veliko povedati, saj je brezplačno zgolj na papirju, pa naj bodo to velikokrat izsiljeni tabori v osnovnih šolah, sicer neobvezni delovni zvezki, za katere se morajo nepoznavalci in starši odločati na podlagi zahtev učiteljev, na koncu pa plačati tudi učna gradiva, ki jih morajo študentje kupiti, ter soba, ki jo morajo plačati v študentskem domu, država pa jih podpre z minimalno subvencijo. Sumov o tem, da si univerze želijo zasebnih sredstev študentov, torej najemnin za študentske sobe, za izboljšanje svojega materialnega stanja, s tem da pripojijo k sebi študentske domove, se žal ni moč znebiti. Netransparenten način poseganja javnega zavoda, univerze, financiranje z davkoplačevalskim denarjem, zasebni denar staršev in študentov bo nujno prinesel osiromašenje bivalnega in delovno-študijskega standarda študentov. Tako so vsi posegi, povezani z notranjo organizacijo univerze, bodisi kršenja avtonomije univerze bodisi zaseg zasebnega denarja na netransparenten način, celo brez upoštevanja načel Zakona o javno-zasebnem partnerstvu. Toliko zaenkrat.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Amandmaji k dopolnjenemu predlogu odloka niso bili vloženi. Glasovanje o predlogu odloka bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v ponedeljek, 9. 3. 2015, v okviru glasovanje. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 28. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na OBRAVNAVO PREDLOGA ODLOKA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ODLOKA O USTANOVITVI UNIVERZE NA PRIMORSKEM. Predlog odloka je b obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga odloka dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport dr. Petru Mačku.
Hvala, še enkrat. S spremembo Odloka o ustanovitvi Univerze na Primorskem se popravlja naslov sedeža Inštituta Andrej Marušič glede na dejansko stanje, torej na Koper, Muzejski trg 2. Zaradi preglednosti se v odlok dodajata tudi študijski področji – družbene vede, psihologija na Fakulteti za matematiko, naravoslovje in informacijske tehnologije in umetnost na Pedagoški fakulteti –, ki sta sicer že bili določeni v Statutu Univerze na Primorskem in sta pridobili soglasje Vlade Republike Slovenije, kar omogoča četrti odstavek 6. člena Odloka o ustanovitvi Univerze na Primorskem. Hvala lepa.
Predlog odloka je obravnaval Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici mag. Mirjam Bon Klanjšček.
Hvala lepa. Spoštovani! Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino je na 6. seji dne 11. februarja 2015 obravnaval Predlog odloka o spremembah in dopolnitvah Odloka o ustanovitvi Univerze na Primorskem, ki ga je v obravnavo in sprejetje Državnemu zboru predložila Vlada. Mnenje je podala tudi Zakonodajno-pravna služba, ki je predloženi zakon proučila z vidika njegove skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter zakonodajno-tehničnega vidika ter dala pripombe k 2. in 3. členu. Menila je, da bi kazalo pojasniti, kako bi v primeru nasprotujočih si odločitev organov, ki sprejemajo spremembe statuta, to sta senat in upravni odbor, ter Državnega zbora, ki sprejema spremembe odloka, postopale članice univerze glede izvajanja dodatnih študijskih programov v praksi. Opozorila pa je tudi na določbo 154. člena Ustave. V poslovniškem roku ni bilo vloženih amandmajev s strani kvalificiranih predlagateljev. Odbor je brez razprave in na podlagi osmega odstavka 131. člena Poslovnika Državnega zbora oblikoval in sprejel amandma k 3. členu predloga zakona. V skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora je glasoval o členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejeti amandma odbora je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga odloka, v katerega je vključen sprejet amandma. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina SMC, zanjo gospa Irena Kotnik.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani generalni sekretar, poslanke in poslanci! S Predlogom odloka o spremembah in dopolnitvah Odloka o ustanovitvi Univerze na Primorskem se urejata sedež Inštituta Andrej Marušič in študijski področji, ki sta bili že dodani v statut, in sicer družbene vede, psihologija na Fakulteti za matematiko, naravoslovje in informacijske tehnologije ter umetnost na Pedagoški fakulteti. S Predlogom odloka o spremembah in dopolnitvah Odloka o preoblikovanju Univerze v Mariboru, ki ga danes sprejemamo, je treba zaradi transparentnosti dveh novih študijskih področij dodati tudi v ustanovitveni akt Univerze na Primorskem. Ti študijski področji sta sicer že bili dodani v Statutu Univerze na Primorskem in sta v letu 2014 tudi pridobili soglasje Vlade Republike Slovenije. Cilj predloga odloka je tako ureditev podatkov o sedežu in študijski dejavnosti Univerze na Primorskem, spremembe in dopolnitve tega odloka pa sledijo načelu zakonitosti in preglednosti ter načelu avtonomije. Nova študijska področja oziroma nove študijske vsebine lahko pomenijo pozitiven premik k izboljšanju izobraževalnega procesa na tem področju in pridobivanju novih znanj ter kompetenc tistih študentov, ki se bodo odločili za študij znotraj novih študijskih področij tako psihologije kot tudi umetnosti. S samimi popisom študijskih področij v ustanovitvenem aktu, ki ga danes sprejemamo, pa se pravzaprav povečuje transparentnost izvajanja študijske dejavnosti visokošolskega zavoda. Iz teh razlogov bomo v Poslanski skupini Stranke Mira Cerarja Predlog odloka o spremembah in dopolnitvah Odloka o ustanovitvi Univerze na Primorskem podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Andrej Čuš.
Še enkrat lep pozdrav. Pred seboj imamo tudi Predlog odloka o spremembah in dopolnitvah Odloka o ustanovitvi Univerze na Primorskem, tudi v tem primeru gre seveda za golo formalnost, nič vsebinskega oziroma takšnega, o čemer bi se veljalo pogovarjati oziroma opozoriti, zato pa bi vseeno v imenu Poslanske skupine SDS nadaljeval razpravo na temo visokega šolstva in urejanja te zakonodaje. Namreč, kot sem že prej opozoril na nekaj res zelo kontroverznih in slabih rešitev v predlogu zakona o visokem šolstvu, ki je v javni obravnavi, bi pa rad povedal, da krono vsega slabega, kar predstavlja predlog, je tudi predlagani nov način imenovanja rektorja. To je unikum v demokratičnem akademskem svetu in najhujši politični poseg v avtonomijo univerze od normalizacije le-tega. Rektorja naj bi v skladu s predlogom volil zgolj senat namesto vseh habilitiranih učiteljev, s čimer se zoži število volivce s stotin na, recimo, desetino in se poveča možnost interesnega ali političnega vplivanja na izbiro rektorja. V predlaganih spremembah Zakona o visokem šolstvu, pa tudi vidimo namero po ukinjanju zasebnega visokega šolstva in onemogočanje javne konkurence. V predlogu, ki opredeljuje pogoje za ustanovitev in delovanje univerze, so rešitve, ki povsem brez tančice opredeljujejo take pogoje, da jih zasebne univerze oziroma fakultete ne bodo zmogle uresničiti. Treba je vedeti, da je Slovenijo povsem nemogoče primerjati s tistimi evropskimi državami, ki so imele v preteklosti normalen razvoj brez totalitarnih sistemov, brez ukinitve zasebne lastnine in razlastitve, kjer so lahko zasebniki akumulirali dovolj kapitala, da so danes ali v sedanjosti razvili zasebno izobraževalno ustanovo. Povsem jasno je, da danes v Sloveniji skorajda ni dovolj zasebnega kapitala, da bi v polni meri zagotavljal merila ali pa pogoje za ustanovitev in delovanje zasebne fakultete s polno zaposlenimi predavatelji oziroma zagotavljal pogoj vsaj 75% kadra zaposlovati v oblikah rednega delovnega razmerja za več kot polovični delovni čas. Predlog pa postavlja ovire tudi pred javne fakultete, saj nalaga vsem visokošolskim učiteljem in sodelavcem, da izkazujejo minimalne primerljive standarde za izvolitev v nazive visokošolskih učiteljev, kar naj ne bi zadevalo rednih profesorjev. Ti imajo po izvolitvi v redno profesuro tajni mandat brez reelekcije in brez preverjanja, ali sploh izkazujejo kakršnekoli standarde, minimalne domače ali tuje, kajti slednjega se za redne profesorje ne preverja. Ostaja tudi neznano dejstvo, kaj sploh so mednarodni standardi, na katerih samoumevnost naj bi predlog referiral. Rešitev kaže na depriviligiranost mladega kadra, kar kaže na oviranje konkurence. Nejasno pa je tudi to, kdo naj bi preverjal in s kakšnimi kriteriji zmožnost fakultet za vzpostavitev znanstveno-raziskovalnega oziroma umetniškega sodelovanja.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Amandmaji k dopolnjenemu predlogu odloka niso bili vloženi. Glasovanje o predlogu odloka bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v ponedeljek, 9. 3. 2015, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 29. TOČKO DNEVNEGA REDA, NA OBRAVNAVO PREDLOGA ODLOKA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ODLOKA O USTANOVITVI SAMOSTOJNEGA VISOKOŠOLSKEGA ZAVODA FAKULTETE ZA INFORMACIJSKE ŠTUDIJE V NOVEM MESTU. Predlog odloka je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga odloka dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport dr. Petru Mačku.
Hvala lepa še enkrat. Z odlokom o spremembah in dopolnitvah Odloka o ustanovitvi samostojnega visokošolskega zavoda Fakultete za informacijske študije v Novem mestu se ureja sprememba sedeža Fakultete za informacijske študije v Novem mestu, dodaja ime fakultete v angleškem jeziku, dodaja novo študijsko področje računalništvo, h kateremu je Vlada Republike Slovenije že dala soglasje s sklepom iz leta 2013, in vnaša prevedbo študijskih področij iz sedanje klasifikacije ISCED v klasifikacijski sistem izobraževanja in usposabljanja KLASIUS. Hvala lepa.
Predlog odloka je obravnaval Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici mag. Mirjam Bon Klanjšček.
Hvala lepa. Spoštovani! Odbor za izobraževanje, znanost, šport in mladino je na 6. seji dne 11. februarja 2015 obravnaval Predlog odloka o spremembah in dopolnitvah Odloka o ustanovitvi samostojnega visokošolskega zavoda Fakultete za informacijske študije v Novem mestu, ki ga je v obravnavo in sprejetje v Državnemu zboru predložila Vlada. Mnenje je podala tudi Zakonodajno-pravna služba, ki je predloženi zakon proučila z vidika njegove skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter zakonodajno-tehničnega vidika ter dala pripombe k 2. in 3. členu. V zvezi s tem je njihova predstavnica pojasnila, da se s predloženim besedilom odloka le-ta zgolj spreminja, kar je treba upoštevati v naslovu predloga odloka. Pri obrazložitvi 2. člena predloga odloka pa je pojasnila, da ni razvidno razmerje med dosedanjo klasifikacijo in novim klasifikacijskim sistemom izobraževanja in usposabljanja KLASIUS, predvsem pa, ali je njun koncept identične. Kot pri ostalih dveh pripombah pa je ponovila pripombi o nasprotujočih si odločitvah organov, ki sprejemajo spremembe statuta, in Državnega zbora, ki sprejema spremembe odloka, ter glede določbe 154. člena Ustave. V okviru krajše razprave je gospa ministrica pojasnila, da je Vlada dala soglasje k dodatnemu študijskemu področju Fakultete za informacijske študije v Novem mestu, in sicer računalništvo, že 23. maja 2013. V poslovniškem roku ni bilo vloženih amandmajev s strani kvalificiranih predlagateljev. Odbor je oblikoval in sprejel amandmaja k naslovu in 3. členu predloga zakona ter glasoval o členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejeta amandmaja odbora je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga odloka, v katerega sta vključena sprejeta amandmaja. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališče poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina SMC, zanjo gospa Irena Kotnik.
Lep pozdrav še enkrat. Fakulteta za informacijske študije v Novem mestu je bila ustanovljena leta 2008 zaradi potreb gospodarstva in lokalnega okolja in eden izmed ciljev je bila tudi večja odprtost in konkurenčnost visokošolskega prostora. Spremembe in dopolnitve odloka, ki jih danes sprejmemo, so potrebne zaradi spremembe sedeža fakultete, dodanega imena fakultete v angleškem jeziku, uskladitve odloka s klasifikacijskim sistemom izobraževanja in usposabljanja ter dodatnega študijskega področja, in sicer področja računalništvo, h kateremu je Vlada RS dala soglasje že leta 2013. S popisom dodatne študijskega področja v ustanovitvenem aktu, na katerih lahko fakulteta izvaja študijske programe, se prav tako povečuje transparentnost izvajanja študijske dejavnosti visokošolskega zavoda. Spremembe in dopolnitve tega odloka sledijo načelu zakonitosti in preglednosti, poglavitne rešitve pa se torej nanašajo na ureditev podatkov o sedežu, poimenovanju in študijske dejavnosti fakultete. V Poslanski skupini SMC verjamemo, da se tudi s temi spremembami odloka, ki jih danes sprejemamo, zasleduje prvotni namen ustanovitve Fakultete za informacijske študije v Novem mestu. Nove študijske vsebine oziroma študijsko področje, ki se v predlogu odloka dodaja, pa bo lahko na drugi strani prispevalo k izboljšanju izobraževalnega procesa ter k oblikovanju kakovostnih kadrov na področju računalništva. Iz navedenih razlogov bo Stranka SMC tako kot ostala dva predloga podprla tudi Predlog odloka o spremembah in dopolnitvah Odloka o ustanovitvah samostojnega visokošolskega zavoda Fakultete za informacijske študije v Novem mestu. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod kolega Čuš.
Še tretjič danes lep pozdrav vsem. Pred seboj imamo tudi Predlog odloka o spremembah in dopolnitvah Odloka o ustanovitvi samostojnega visokošolskega zavoda Fakultete za informacijske študije v Novem mestu. Sam predlog odloka bomo podprli. Tudi tukaj gre samo za formalne zadeve, torej soglasje k temu in ne vidimo nobenih težav. Ob tem pa bi seveda v naši poslanski skupini opozorili, da gre za fakulteto, ki ima letnih prihodkov en milijon in pol evrov in kaj vse ta fakulteta naredi za lokalno okolje, študente, za povezovanje z gospodarstvom in naprej. Ob tem se moramo tudi vprašati, kaj je naredila ministrica za izobraževanje, ki je prejela v zadnjih letih 700 tisoč evrov avtorskih honorarjev in pripravila zelo slab predlog zakona o visokem šolstvu. Kot povedano, predlog zakona o visokem šolstvu, ki je bil pripravljen na ministrstvu, posega v ustavno določeno avtonomijo univerze, onemogoča vstop mladih raziskovalcev in predavateljev, pri tem pa privilegira redne profesorje, dovoljuje poseganje javnega v zasebno, ukinja zasebno visoko šolstvo in onemogoča javno konkurenco, razbija javni sektor. Pri tem pa bi rad opozoril tudi na to, da predlog v 26. členu ukinja tudi izredni študij. Ob tem pa naj bi področje, zaradi katerega se sploh pogovarjamo o spremembah Zakona o visokem šolstvu, bilo povsem odsotno. Pogrešamo ureditev financiranja visokega šolstva. Sodba Ustavnega sodišča Republike Slovenije je Uredbo o financiranju visokega šolstva, na podlagi katere se le-to financira zadnjih nekaj let, vse od časa ministra Golobiča, spoznalo za protiustavno in pristojnemu ministrstvu naložilo tozadevno zakonsko ureditev problema. Slednje je bilo tudi domnevni povod za odpiranje Zakona o visokem šolstvu. Temeljni problem je, da izhodišča novega zakona o visokem šolstvu ravno tega ključnega problema, to je, financiranja visokega šolstva, ne rešujejo, temveč se zakonodajalec pod pretvezo reševanja financiranja spušča v druga vprašanja, na primer posega v univerzitetno avtonomijo, zagotovljeno z 58. členom Ustave Republike Slovenije. Na področju financiranja pogrešamo sploh kakršnokoli navedbo ukrepov za financiranje, ki bi morali upoštevati načelo pravičnosti, to je, da bi morale biti vse obstoječe javne univerze v sedanjem sistemu financiranja zaradi primerljivega statusa financirane v enakem odstotku – namreč, danes niso. Na primer, Univerza na Primorskem prejme znatno manj sredstev kot Univerza v Ljubljani, ki je tozadevno privilegirana, kar pa ne bi smela biti. V naši poslanski skupini bomo podprli spremembe odloka o Fakulteti za informacijske študije, vsekakor pa ne bomo podprli sprememb Zakona o visokem šolstvu. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo dr. Franc Križanič.
Spoštovani predsednik, spoštovani visoki zbor! Glede na to, da položaj Fakultete za informacijske študije v Novem mestu odstopa od ureditve, ki velja za prej obravnavani univerzi, stališče poslanske skupine o spremembah in dopolnitvah odloka o njeni ustanovitvi podajamo ločeno. Že uvodoma naj omenim, da bomo predlog sprememb podprli. Razlog za ločeno podajanje stališča je v težnji, da se v Novem mestu ustanovi nova univerza. Vsakršno širitev študijskih področij tamkajšnje fakultete je zato treba presojati tudi z vidika, koliko le-ta prispeva h krepitvi argumentov zagovornikov za postavitev nove univerze. Kot je znano, smo v naši poslanski skupini zadržani do pobud za nadaljnje drobljenje visokošolskega prostora v Sloveniji. Potek dosedanjega procesa namreč ni zadostil pričakovanjem o pomembnem prispevku h kakovosti. Še več, številni primeri kažejo, da je služil le promocijski aktivnosti političnih veljakov z določenih območij, kvalitativna presoja pa se je tako prevečkrat morala umakniti politični preračunljivosti. Visokošolski lokalpatriotizem, ki ga v ideji "univerza v vsako slovensko vas" nekateri še danes generirajo, je vodil v siromašenje zlasti obstoječih, že uveljavljenih zavodov, zaradi česar so največjo škodo utrpeli študenti. Ob tem velja znova poudariti, da se je regionalizacija visokošolskega prostora pretežno izvajala z družboslovnimi programi dvomljive kakovosti, kar danes dokazujejo številke na Zavodu za zaposlovanje. Zanimivo je, da odgovornost za to nosijo politični odločevalci, ki se deklarirajo kot veliki zagovorniki podjetniških praks in naravoslovja, o družboslovju pa izražajo celo negativna stališča. V Poslanski skupini Socialnih demokratov smo med postopkom Odloka o ustanovitvi samostojnega visokošolskega zavoda Fakultete za informacijske študije zaznali ambicije po obsežni širitvi študijskih področij, a namer oziroma poskusov, da se v predlog odloka vključijo študijska področja, ki bistveno odstopajo od nameravane ustanovitve fakultete, nismo mogli podpreti. Naj za konec izrazimo še pričakovanje, da bo ministrstvo pri nadaljnjem delu ravnalo odgovorno in ne bo podlegalo apetitom po širjenju študijskih področij tam, kjer so ta že v ustrezni meri zastopana. Kvantiteta namreč ne more postati merilo kvalitete. Kot rečeno, v Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo predlog odloka podprli, saj menimo, da je umestitev računalništva med študijska področja Fakultete za informacijske študije smiselna. Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Amandmaji k dopolnjenemu predlogu odloka niso bili vloženi. Glasovanje o predlogu odloka bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v ponedeljek, 9. 3. 2015, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH KAZENSKEGA ZAKONIKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 21 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 21 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja predloga zakona gospodu Žanu Mahniču.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana državna sekretarja, gospod Stare in gospod Šefic, drage poslanke, dragi poslanci! Kot že rečeno, v Slovenski demokratski stranki smo se odločili, da ponovno poskusimo s spremembo Kazenskega zakonika, in sicer v členih, ki se nanašajo na tako imenovani terorizem. Prvič smo to neuspešno storili že 19. decembra preteklo leto, ko je bila v Državnem zboru opravljena splošna razprava na podlagi našega predloga. Potem smo nekako pregledali nekako vaše argumente in vaše pomisleke, seveda so bili nekateri tudi na mestu, in zaradi tega smo se odločili, da ponovno pripravimo zadevo v tistih členih, za katere menimo, da je pomanjkljiva. Tako dodajamo v bistvu samo dva odstavka v dveh členih in ne novega člena oziroma kot smo takrat. Ne nanašamo se, kar je bil tudi glavni očitek, na resolucijo Združenih narodov številka 2178, ker ste nekateri rekli, da se pač resolucij Združenih narodov v zakonih ne citira, na drug način inkriminiramo tovrstna dejanja iz te resolucije. To resolucijo je Varnostni svet Združenih narodov brez glasu proti sprejel lansko leto, govori pa o tem oziroma državam nalaga, da naj storijo vse, kar je v njihovi moči, da preprečijo financiranje, rekrutacijo, oboroževanje in sam transport bojevnikov, se pravi tujih terorističnih bojevnikov, posameznikov, ki se nameravajo udeležiti oboroženih spopadov v tujini z namenom, da zrušijo ustavni red neke domače države, tuje države ali pa mednarodne organizacije. V 108. členu Kazenskega zakonika piše, da je akt terorizma na ta način tisti, ki ogroža oziroma da je teroristično dejanje tisto, s katerim namenom se hudo ogrozi ustavne temelje neke države. Predlagamo, da se črta beseda "hudo", ker hudo ogroziti ustavne temelje je težko definirati. Če pa definiramo samo, da se ogrozi ustavne temelje, je zadeva bistveno lažja. Prav tako predlagamo, da se za tretjim odstavkom 108. člena Kazenskega zakonika doda nov četrti odstavek, ki se glasi: "Kdor hoče doseči namen iz prvega odstavka s tem, da se namerava udeležiti ali se udeleži oboroženega spopada izven območja Republike Slovenije, se kaznuje s kaznijo zapora od petih do petnajst let." Se pravi, gre za tiste, ki so se tam borili in pridejo nazaj, in tudi za tiste, ki se nameravajo udeležiti. Gre torej za preventivo. Prav tako pa potem predlagamo, da se za drugim odstavkom 111. člena doda nov tretji odstavek, ki se glasi: "Enako se kaznuje, kdor spodbuja k načrtovanju kaznivih dejanj iz 108. člena tega zakonika ali kdor pristane k sodelovanju pri teh kaznivih dejanjih izven območja Republike Slovenije." V prvem odstavku 111. člena pa se za besedo "ali skupno" doda besedilo "ali k udeležbi v oboroženem spopadu izven območja Republike Slovenije". Torej, nanaša se na tiste, ki rekrutirajo. Dajemo bolj specifičen predlog. To se pravi, nekdo, ki ščuva nekoga, da naj se udeleži oboroženih spopadov, recimo, bodisi v Islamski državi bodisi, kot sem že dejal na eni od preteklih sej, to velja tudi za nekoga, ki bi se šel eventualno boriti v Doneck ali Lugansk, recimo, na stran proruskih upornikov, za katere vemo, da tudi želijo zrušiti ustavni red neke države, Ukrajine, čeprav tam gre za "hudo" zrušiti ustavni red, če lahko tako rečem, ker vemo, kaj se tam dogaja. Pretekli teden je bila tudi sklicana skupna seja odborov za pravosodje in za notranje zadeve. Veseli me, da smo tam dobili zagotovila ministrice za notranje zadeve in državnega sekretarja na Ministrstvu za pravosodje, da se pripravljajo tudi drugi predlogi oziroma kot nek paket teh protiterorističnih ukrepov, predvsem v smislu potnih listin, administrativnih zadev, sprememb Zakona o kazenskem postopku. Zagotovo so tudi te zadeve pomembne. Prav tako naj bi maja Evropski svet sprejel neko skupno zakonodajo, ki bi jo potem implementirale države članice Evropske unije v svojo zakonodajo. Kljub temu pa, kot sem že dejal, je Vlada na nek način mnenja, da [[znak za konec razprave]] zakonika ne potrebujemo. V Slovenski demokratski stranki smo drugačnega mnenja, zaradi tega tudi predlagamo te spremembe, ki jih bomo podprli.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za pravosodje gospodu Darku Staretu.
Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke, poslanci! Vlada Republike Slovenije je na 23. seji 18. februarja letos sprejela mnenje o Predlogu zakona o dopolnitvi Kazenskega zakonika, ki ga je Državnemu zboru vložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. Kot že pri prvem predlogu s podobno vsebino iz decembra 2014 se predlagatelji sklicujejo na resolucijo Varnostnega sveta Združenih narodov o grožnjah mednarodnemu miru in varnosti, ki jih povzročajo teroristična dejanja zaradi grozodejstev v Siriji in v Iraku. V predlogu zakona je predlagano, da se v Kazenskem zakoniku spremenita in dopolnita 108. člen in 111. člen in s tem inkriminira namen udeležbe v oboroženih spopadih ali vojaških operacijah v tujini. Vlada je že sprejela odklonilno mnenje do podobnega predloga zakona v decembru, kot je bilo omenjeno, ker meni, da predlagane spremembe niso potrebne. Namreč, veljavni Kazenski zakonik v Republiki Sloveniji po prepričanju Vlade tovrstno inkriminacijo že vsebuje. Vlada meni, da dikcija predlaganega 1. člena, ki se nanaša na udeležbo, ni potrebna, ker je opisana kot oblika izvršitve v obliki udeležbe in je pokrita že z uveljavljenimi oblikami udeležbe pri izvršitvah kaznivih dejanj, ki so opredeljene v splošnem delu Kazenskega zakonika. Glede inkriminacije nameravane udeležbe gre pa po mnenju Vlade za prekomerne poseg v svobodo posameznika. Še toliko bolj je to vprašljivo oziroma izpostavljeno, upoštevajoč določbo Kazenskega zakonika o krivdi. Še dodatni pomisleki pa se nam pojavljajo glede te nameravane udeležbe v zvezi z zunanjo pojavnostjo te namere, s katero naj bi se želelo doseči namen iz prvega odstavka 108. člena, kot v bistvu tudi predlaga predlagatelj. Glavna značilnost pripravljalnih dejanj je, da z njimi storilec še ne uresničuje kakšnega znaka kaznivega dejanja, zato je popolnoma nepredstavljivo, da bi se polje kaznivosti premaknilo v območje golega naklepa. Namreč, znano je, da nastanek kaznivega dejanja, tako imenovani iter criminis ima štiri faze: goli naklep, pripravljanja dejanja, poskus in dokončano kaznivo dejanje. Nikjer v evropskem prostoru ni inkriminiran goli naklep, ker v bistvu bi to pomenilo, da posegamo v območje čustvovanja, misli, duševnega stanja posameznika, ki niti še ni artikulirano in bi to premaknili v cono kriminalnosti. Kot izhaja iz predloga 1. člena Kazenskega zakonika se po mnenju Vlade predlagatelj nagiba prav v to smer. Ne nazadnje je treba še enkrat poudariti, da morajo vsi posegi v kazensko materialno pravo delovati v okviru pravnega sistema človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Morebitna dilema med svobodo in varnostjo, po kateri bi se morda dalo prednost varnosti, je po našem mnenju lažna dilema, saj to pomeni odpoved svobodi. Če bi bil predlog KZ-1C sprejet, čemur Vlada nasprotuje, bi nastala poleg navedenega še nova pravna situacija, ko bi se lahko trdilo, do sedaj delovanje v tujih terorističnih organizacijah ni bilo kaznivo dejanje. Zagotavljanje varnosti še posebej s kazenskopravnimi inštrumenti mora biti področje, ki deluje z roko v roki z uveljavljanjem in spoštovanjem varstva človekovih pravic. Ker po mnenju Vlade predlagane rešitve pretirano in neutemeljeno posegajo v svobodo posameznika, poleg tega pa, kot sem uvodoma povedal, so tovrstna dejanja v dopustni ustavno skladni meri že uresničena z veljavnim Kazenskim zakonikom, torej iz vseh teh razlogov Vlada predlaganega zakonika ne podpira. Hvala lepa.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Andrej Čuš.
Hvala za besedo. Iz razprave oziroma predstavitve stališča Vlade bi lahko rekli: Na zahodu nič novega. Glavo v pesek, v svetu ni nobenih težav, vse je dobro, važno, da smo moralni, etični in čisti. Sam bi na začetku rad povedal, da tokrat že v drugo v poslanski skupini predlagamo spremembo Kazenskega zakonika, saj se zavedamo trendov, ki se dogajajo v svetu. V končni fazi pa proces globalizacije, ki je prisoten dandanes v svetu, kaže, da nekaj je danes 5 tisoč kilometrov stran, potem naslednji dan pa so že naši sosedje. In seveda vsa Evropa, cel svet ukrepa, nazadnje Nemčija, pred nekaj tedni, se je aktivno lotila tega. Tudi Avstrija, kjer sprejemajo paket sprememb zakonodaje. Pri nas pa se nekako zavedamo ali pa se strinjate, da ni težav, da je vse dobro in da seveda važno, da smo etični in moralni. Ampak, veste, varnost je dobrina, ki jo pravzaprav imamo vsi za samoumevno. Ampak, žal, ko gledano to dogajanje, kaj se dogaja v svet, moram ugotoviti, da ni. Daleč od tega. Živimo v svetu, ki je zelo zelo daleč od tistega ideala, ki bi si ga najbrž vsi želeli: da bi živeli v miru, da bi živeli tako, da bi eden spoštoval drugega, da bi spoštovali pravice vsakogar in da bi seveda vsi ravnali tako, da nihče nikoli ne bi bil prizadet. Žal, tak svet si želimo, a tak svet ta trenutek res žal ne obstaja. Ravno nasprotno. Svet, kakršen je danes drsi v neko spiralo terorističnega nasilja, ki pravzaprav nima primerjave v zadnjih 50 letih. Danes je bilo že izrečenih nekaj besed, veliko več pa jih bo. Osebno se sprašujem, ali ljudje pa stranke, ki ste jih izrekli, sploh veste, kaj se dogaja v Siriji in Iraku. Že na zadnji obravnavi predloga zakona 19. decembra in tudi v zadnjih dneh v medijih je bilo izrečenih zelo veliko besed. Govora je bilo seveda tudi o Palestini, tudi tam se strinjamo, da je treba stvari urediti, tako da bo mir, da bo blaginja, da se bodo ljudje spoštovali in da bodo lahko mirno in dobro živeli. Ampak ali veste, da je število žrtev v Siriji 100- do 1000-krat večje, kot je število žrtev v Palestini? Ali veste, da je Islamska država v enem samem dnevu pobila več jezuitov, kot je bilo žrtev v Palestini v zadnjih letih skupaj? V enem samem dnevu! Ali veste, da je Islamska država z bagerji zakopala skupine živih otrok in mater, ker so odklonile, da bi prestopile v islam? Ali veste, kaj se dogaja? Glede na stališče Vlade, se mi zdi, da ne veste. Tudi kako dela Vlada. Zdi se mi, da Vlada sploh ne dela. Koliko opozicijskih predlogov je bilo predlaganih v prvo obravnavo, tudi v drugo, in se jih je sprejelo in so v nadaljnjem zakonodajnem postopku! Veste, čas je, da začnete delati, ker če bomo glavo dali v pesek in pričakovali, da se bo vse samo od sebe rešilo – se ne bo. Ste gledali to, ko Islamska država same posnetke objavlja na Youtubu? Ali ste gledali posnetke masovnih pomorov ljudi, med temi tudi otrok, majhnih otrok? Ali sploh veste, kaj se tam dogaja? Si lahko predstavljate, da pri teh zločinih sodeluje kdo iz Slovenije? Po uradnih ocenah Evrope je tam več kot 3 tisoč ljudi, državljanov Evropske unije – in kaj se bo zgodilo? Verjemite mi, da prej ali slej bo ta skupina vojaško zlomljena. Ves svet se je že praktično združil v boju proti njim in takrat se bodo ti ljudje vračali. Vračali se bodo v Evropo, tudi v Slovenijo. Že danes, že v preteklosti so se vračali. Seveda bodo ti standardi in življenjski slog, ki so se prevzeli in naučili v Siriji in Iraku, bodo za nas tukaj nesprejemljivi in ne vem, če bomo to tolerirali. Ali lahko toleriramo takšno obnašanje?! Klanje ljudi?! Kršenje človekovih pravic?! Treba bo biti pripravljen in tudi več uradnih organov je povedalo, da zakonodaja v Sloveniji ni na pravem nivoju, ni pripravljena na te grožnje. Veste, na koncu gre za življenje ljudi. Če bo ena smrtna žrtev, bo ena preveč. In takrat bodo vsi v državi povedali in pogledali, kaj je naredil parlament. Naredil ni nič. Važno, da je moralen in etičen. Gre za življenje ljudi, za varnost, za mir, za zdravje, v bistvu za vse. Zaradi tega bi pričakovali, da se k temu pristopi na resen način. Kakšen pa je način, s katerim se spopada obstoječa oblast? Tak, da se mesece in mesece ne imenuje komisije za nadzor nad varnostnimi in obveščevalnimi službami, čeprav zadnjič je celo na novo imenovanje s strani te koalicije direktor varnostnoobveščevalne službe na komisiji sam povedal, da nič ne more nadomestiti parlamentarnega nadzora. Ampak, saj to so očitno ti novi standardi, za katere si je prizadevala Stranka Mira Cerarja. Obenem pa beremo, kako se sprehajajo po Sloveniji teroristi, celo tisti z mednarodnimi tiralicami, kako se je tukaj novačilo, kako so ljudje odhajali in še vedno odhajajo in kako v Sloveniji delujejo posamezni centri za transport potencialnih bojevnikov Islamske države nekam na vzhod. Po drugi strani, ko predlagamo, ker pač poskušamo prispevati, kolikor opozicija lahko, neko rešitev, ki je izraz volje, da se tukaj nekaj naredi, da je treba ustrezno ukrepati, da se je treba s to grožnjo ustrezno soočiti, se potem iščejo pike in vejice, nekaj, kar ni v nekem odstavku in je v drugem in tako naprej. To smo prej poslušali in tudi že na prejšnji obravnavi s strani predstavnikov Vlade. Strašen argument! Ob tem ko tam pobijajo stotine otrok, obglavijo naenkrat 150 ljudi, to je en izmed zadnjih posnetkov, ki si ga lahko vsi ogledamo na Youtube, je nam ali pa vam važno, ali nekaj piše v prvem ali piše v drugem odstavku. Krasna Vlada, res skrbite za varnost ljudi, za preventivo, in imate izjemno sočutje do tistega, kar se tam dogaja! Tudi danes, že zadnjič je bilo, je to trenutek resnice. Ko se bo kaj zgodilo, takrat bodo štela ne besede, ampak dejanja. In naredili, očitno, ne bomo nič. Zaradi tega se sprašujem, kako je sploh mogoče, da je takšna neobčutljivost prisotna, saj je Slovenija vendar vedno v zadnjih letih bila na tem, da je pokazala sočutje do vseh, ki trpijo. Sprašujem se, zakaj ni več poročil iz tistega konca, kajti ljudje se največ zavedajo vsi, ampak vi kot politiki bi se morali, kakšna je grožnja miru, varnosti in življenju ter zdravju ljudi. Tam se ljudje šolajo in šolajo se za čas, ko se bodo vrnili v Evropo. V Evropi ni meja, v Evropi je schengen. Tukaj ne gre več samo za vprašanje slovenskih državljanov, ampak vseh, ki se lahko tukaj nastanijo, dobijo stalno bivališče, državljanstvo, seveda pa v prvi vrsti danes, ko govorimo o sprejetju Kazenskega zakonika, ta zadeva tiste, ki so slovenski državljani. Ne razumem, kako lahko ljudje od tukaj gredo počet take zločine in mislim, da ima to v resnici zelo malo opravka z vero, pa zelo veliko s psihopatologijo. Ampak s tem naj se pač ukvarjajo tisti, ki so za to poklicani. Naša naloga kot zakonodajalcev je, da postavimo okvir, da povemo, kaj je prav in kaj ni prav. Ko govorimo o kazenskem pravu, je ultima ratio, kot se temu reče, zadnja izbira. Ampak oprostite, pri tem, kar se tam dogaja, je ta zadnja izbira nujna, kajti nekaj je treba storiti. Treba je postaviti vse mogoče pravne okvire za to, da se s to grožnjo ne samo našim državljankam in državljanom, ampak tudi svetovnemu miru soočimo na kar najbolj odločen način. Ne moremo reči, da se to nekje dogaja, to nas ne zanima, gledati pike pa vejice pa reči, da bomo pač mogoče kdaj kaj pogledali, ampak mislimo, da je že zdaj vse v redu urejeno – itak pa nismo nikoli nič naredili. Kako, če je že zdaj vse v redu, če je v zakonodaji vse urejeno? Potem bi morali ukrepati. Primeri v preteklosti so znani, bili so dokumentirani, javno objavljeni, nihče jih ni zanikal, še tisti, ki so se sami udeleževali spopadov, niso tega zanikali – ampak mi nismo storili nič. Druge države že ukrepajo. V Nemčiji so bili udeleženci v terorizmu že obsojeni – tisti, ki so potovali pač tja in so se borili na strani Islamske države. Tudi v drugih državah se to pripravlja in se dogaja kot po tekočem traku. V Sloveniji pa glavo v pesek in pač naj bo, kar bo. Na ta način se nikoli zadeve ne končajo dobro in še enkrat povem, res se sprašujem, če se sploh vsi tukaj zavedamo, kaj se dogaja v svetu, in globalizacija naredi seveda svoje. To, kar se danes dogaja v Iraku in Siriji, je primerljivo samo s tistimi najbolj grozljivimi nacističnimi zločini, s holokavstom in s tem, kar se je dogajalo v Sloveniji po drugi svetovni vojni, ko se je, če se spomnite, dekleta žive zazidalo v Hudo jamo in podobno. Točno isto, kar se danes dogaja z Islamsko državo. Samo sprašujem se – pri tem ko nekateri, ki se razglašajo za politike leve opredelitve, imajo do našega predloga odklonilno mnenje –, ali je to zato, ker so kakšni drugi motivi za to. To je nerazumljivo. Nimajo pa ta dejanja nič s človečnostjo pa z vrednotami in s spoštovanjem temeljnih človekovih pravic in svoboščin. Tukaj je treba nekaj narediti. Treba je pač opozoriti ljudi na to, kaj se dejansko dogaja. Treba je postaviti pravni okvir, da tisti, ki teh poročil, teh opozoril ne bi upoštevali, doživijo to, kar si zaslužijo. V tem primeru pa je to zaslužena kazen, kajti pred takimi stvarmi si ne gre zapirati oči. Če ne, si na istem, kot je bila Evropa pred drugo svetovno vojno, ko so si vsi rekli: "Ah, nacisti! Pustimo jih malo, saj bo vse v redu, potem pa bomo vsi lepo fino živeli v miru in blaginji." Kaj se je zgodilo na koncu? Na desetine milijonov mrtvih in približno takšna je situacija z Islamsko državo; saj imamo, nismo nič ukrepali, ne bomo ukrepali, naj gredo stvari po svoje. Treba je pač nekaj narediti, gospe in gospodje! Sedaj se strinjati in potem glasovati za to, ker nekdo tako naroči, to ni ravno nekaj, kar bi morali delati. Ko bo tukaj, kot je že pred nekaj časa predsednik Odbora za obrambo rekel, prva smrtna žrtev, bo prepozno. Sedaj je še čas, dokler se ne naredi učinkovita vojaška akcija na območju Islamske države. Ko pa se bo ta zgodila in verjemite mi, da se ta akcija bo zgodila, pa se bodo ljudje iz Islamske države vračali tja, od koder so prišli. In takrat, če ne bo v Sloveniji pripravljenost in usposobljenost ljudi ter tudi zakonodaje za boj s temi ljudmi, se bomo soočali z grožnjo, ki je preprosto ne bomo več mogli nadzirati, ji ne bomo dorasli. Mislim, da se moramo danes vsi, ki bomo razpravljali, zavedati, da je to resna in realna grožnja. Na tem svetu ni več: tam nekje, danes je globalizacija in vse nevarnosti in grožnje so globalne. In kar je najhuje, če te metode toleriraš, se razširijo tudi drugje. To se je sedaj na izjemno tragičen način videlo tudi v Pakistanu, kjer so bili prvič v zgodovini priče teroristični akciji takega ranga, kot so jo do zdaj izvajali samo s strani Islamske države. Da je par, oprostite izrazu, norcev vdrlo v šolo in pobilo čez 140 otrok in še nekaj drugih, to je nekaj, s čimer se je treba soočiti in na to je treba računati, da si na to pripravljen. Ampak treba je biti pripravljen na tak način, da storiš vse, da s tem ne posegaš v pravice drugih. Zato bi lahko vzeli za osnovo naš predlog, ga izboljšali, če se meni, da je kaj v tekstu nejasnega. To bi Vlada igraje storila, če bi to le želela, in bi naredili vsaj en korak v pravi smeri. Če pa se to enostavno vrže pod mizo in se reče, da je sedaj že vse v redu – oprostite, ni v redu! Dejstvo je, da imamo v Sloveniji dokazano ljudi, ki so se tam borili, in to sami priznajo. Potem pa nekdo s policije reče, da ne morejo ukrepati, ker nimajo pravih orodij in zakonodajnega okvira [[…]]Zdaj pa res ne vem; ljudje, katerih naloga je, da nas varujejo in ščitijo, pozivajo, da kaj naredimo – ampak ne, vse je v redu! Če mislimo še naprej držati glave v pesek in ne vem kaj vse početi, ne bo v Sloveniji pripravljenosti, da s to grožnjo obračunamo. Zato smo v naši poslanski skupini vložili predlog v prvo obravnavo, ker menimo, da je zadnji čas, da se pridružimo skupini držav, ki so svojo zakonodajo posodobile, pripravile na vse grožnje, ki se dogajajo v svetu. Ampak očitno kaže, da je v naši državi vse v redu. Upam, seveda, da ne bo prišlo do hujših prekrškov ali teh dogodkov v Sloveniji. Vendar ste v zadnjih tednih lahko videli, da se ti dogodki dogajajo že na vseh celinah sveta. V državah, kjer je blaginja, kjer ni brezposelnih ljudi, kjer je vse v redu, prihaja do takšnih okrutnih zločinov. Prepričan sem, da mi na to nismo imuni, ker na to ni nihče imun. Zato pozivamo poslanske skupine, da podprejo naš predlog zakona, ki je vložen v prvo obravnavo, in ga skupaj ustrezno dopolnimo v nadaljevanju zakonodajnega postopka. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovani državni sekretar, gospod Stare, spoštovane poslanke in poslanci! Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije se od decembrske seje Državnega zbora ni bistveno spremenilo. Ne želimo se ponavljati, pa vendar. Dejstvo je, da Islamska država in z njo povezane krizne situacije množičnega terorja, predvsem v Siriji in Iraku, terjajo ukrepanje, a ker gre za delikatno področje, mora biti zakonodaja smiselno pretehtana in ustavnopravno vzdržna. Sicer pozdravljamo dobro namero kolegov iz SDS, a žal imamo ponovno pred sabo predlog, ki je na prvi pogled všečen in morda celo potreben, ko pa ga podrobneje pogledamo, ugotovimo, da gre za še eno izmed rokohitrskih potez, ki smo jih že vajeni. Predlagana novela ne ustreza načelu zakonitosti in posledično ne zagotavlja pravne varnosti v kazenskem postopku, saj so predlagane določbe parcialne in nekonsistentne. Prav tako se prekrivajo z drugimi instituti kazensko materialnega prava. Če poenostavim. V predlogu ni jasne razmejitve med tistim, kar se smatra za kaznivo dejanje, in tistim, kar ni kaznivo. Novela zakona, recimo, inkriminira tudi nameravano udeležbo, ki se kaznuje s kaznijo zapora od 5 do 15 let. Tu gre za prekomeren poseg v svobodo posameznika, prav tako je samo namero zelo težko dokazovati. Konec koncev bi s tako določbo v Kazenskem zakoniku lahko imeli velike težave tudi novinarji vojni dopisniki, turisti, poslovneži in vsi ostali, ki bi potovali v krizne države ali njihovo soseščino. In na tem mestu ne bi želela razpravljati o tem, da odnos predlagateljev do določenih novinarjev ni v redu oziroma da je v redu. Omenila bi le ime Erika Valenčiča, ki pove že čisto dovolj. Prav tako se ne bom spuščala v posamezne dejavnosti določil predloga. Opozorila sem le na tisto, kar nas je v Poslanski skupini Desus najbolj zmotilo. Gre ponovno omeniti, da bi s sprejetjem novele prišlo do določenega podvajanja zakonodaje. Večina predlaganih sprememb namreč opredeljuje že veljavni zakonik. Kazenske zakonodaje pač ne gre spreminjati zaletavo, temveč v skladu z načelom ultima ratio – premišljeno in utemeljeno, na analizi veljavne pravne zakonodaje. Naj izpostavim še eno dejstvo, ki izhaja iz podvajanja zakonodaje. S sprejetjem novele bi se odprlo vprašanje potencialnega omogočanja nekaznivosti. Nastala bi nova pravna situacija, ko bi se lahko trdilo, da delovanje tujih terorističnih borcev do sedaj sploh ni bilo kaznivo, kljub temu, da gre že po sedanji kazenski zakonodaji za kaznivo dejanje. Nadalje v primeru sprejetja Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Kazenskega zakonika bi za tovrstna kazniva dejanja, ki so že v predkazenskem postopku, obveljalo tako imenovano načelo milejšega zakona, ki določa, da se v primeru, če se po storitvi kaznivega dejanja zakon spremeni, uporablja zakon, ki je milejši za storilca. Pri predlagani noveli se odpira tudi vprašanje razmerja med svobodo in varnostjo. Do katere točke smo pripravljeni žrtvovati svojo svobodo na račun varnosti? Gre za težko dilemo, s katero se svet srečuje že vse od 11. septembra 2001. Tudi Evropa je po tragičnih dogodkih v Parizu soočena s tem vprašanjem in vaš predlog bi v praksi znal globoko poseči prav v temeljne svoboščine. V Poslanski skupini Desus menimo, da morajo biti posegi v kazensko materialno pravo premišljeni ter v okviru varovanja človekovih pravic in temeljnih svoboščin, zato predlaganih sprememb Kazenskega zakonika ne bomo podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo mag. Bojana Muršič.
Hvala lepa za besedo, predsednik. Spoštovani državni sekretar, kolegice, kolegi, lepo pozdravljeni! Po zavrnitvi Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Kazenskega zakonika decembra 2014 je skupina poslank in poslancev iz opozicijske SDS ponovno pripravila novelo Kazenskega zakonika, ki po mnenju podpisnikov novele sledi resoluciji Varnostnega sveta Združenih narodov z dne 24. 9. 2014. Predlagana rešitev se tokrat nanaša na spremembo 108. in 111. člena Kazenskega zakonika, in sicer tako, da se v 108. členu doda nov odstavek, ki po njihovem mnenju inkriminira udeležbo v oboroženih spopadih izven Slovenije, v prvem odstavku pa črtajo besedo "hudo", v 111. členu pa se inkriminira udeležbo v oboroženih spopadih izven območja Republike Slovenije. Vlada je ponovno pripravila obsežno mnenje, na podlagi katerega predlog novele Kazenskega zakonika-1C ne podpira. Spoštovani! Prejšnji teden smo na dveh matičnih telesih obravnavali točko Aktivnosti Republike Slovenije na področju boja proti terorizmu po pojavu teroristične organizacije Islamska država, katero so pripravili in zahtevali opozicijski člani Poslanske skupine SDS. Socialni demokrati ocenjujemo, da se današnja tema in razprava na delovnem telesu zelo pokriva. Zdi se nam prav, da na to razpravo opozorimo tudi na tem mestu, kajti sodelujoči in relevantni sogovorniki so na tej skupni seji predstavili aktivnosti, ki jih skupaj izvajajo. Pripravljajo se ustrezni ukrepi tudi na normativni ravni. Na skupni seji obeh odborov so nam bili predstavljeni okvirji, kam in na katerih področjih se bodo zakoni spreminjali in dopolnjevali. Prepričani smo, da bodo predstavniki Vlade tudi danes v okviru razprave ponovili vsa načrtovanja in to tudi predstavili. Razumeli pa smo, da so se tudi na ravni Evropske unije aktivirali instrumenti, ki bodo na širši ravni obravnavali in urejali to zaskrbljujoče dejstvo in širjenje terorističnih dejanj. V dokumentih smo prebrali, da se je začela dogajati politična in strokovna koncentracija na bodoči multilateralni kazenski ukrep v okviru Sveta Evrope. Pripravlja se tudi dodatni protokol o tujih terorističnih borcih k evropski konvenciji o preprečevanju terorizma. Ocenjujemo, da je bila razprava dobra in da smo s predstavljenim bili zadovoljni. A kljub vsemu Socialni demokrati ponovno izkažemo zaskrbljenost zaradi dogodkov mednarodnih razsežnosti, povezanih z delovanjem Islamske države in ravnanja njenih borcev. Prav tako redno spremljamo novice in zaskrbljeno gledamo ter poslušamo zgodbe staršev mladoletnih oseb, praviloma tudi deklet, ki zapuščajo domove in odhajajo na območje delovanja Islamske države. Socialni demokrati sprejemamo podrobno obrazložitev Vlade, zakaj sprememba Kazenskega zakonika ni potrebna in je Vlada ne podpira, ter menimo, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Menimo, da moramo biti do sprememb Kazenskega zakonika še posebej pazljivi, saj je vsako, še tako majhno spremembo treba temeljito pretehtati in se posvetovati s strokovnjaki oziroma deležniki. Socialni demokrati pa odpiramo prizadevanja mednarodne skupnosti o skupnem pristopu k boju proti terorizmu, proti spodbujanju in novačenju ljudi v teroristične organizacije. Zavedamo se, da gre za globalen in resen problem, katerega bomo rešili skupaj.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo dr. Matej T. Vatovec.
Prav lep pozdrav vsem! O terorizmu v zadnjih več kot dveh mesecih razpravljamo pogosto v Državnem zboru in lahko bi rekli, da je tudi prav tako. Vendar se mi zdi, da po vseh razpravah, ki smo jih opravili, še vedno ne razumemo, v čem je bistvo te težave. Se pravi, še vedno ne razumemo, da gre pravzaprav za nek strukturen problem. Predlog novele Kazenskega zakonika, ki ga obravnavamo danes, tega problema zagotovo ne rešuje na tak način, se pravi strukturno. Potem, da je temu res tako, smo razpravljali tudi na decembrski seji Državnega zbora in to so tudi predhodniki večkrat ponovili. Že ob obravnavi tistega prvega predloga je bilo ugotovljeno, da spremembe pravzaprav niso primerne in niso potrebne. Kazenski zakonik namreč že vsebuje določbe, na podlagi katerih je mogoče kazensko preganjati tovrstna kazniva dejanja. Kazenski zakonik opredeljuje tako udeležbo pri kaznivih dejanjih kot napeljevanje k njim ali pomoč pri izvršitvi. Opredeljuje tudi kaznivo dejanje sodelovanja v skupini, ki stori kaznivo dejanje. To področje je v slovenskem pravnem redu tako zaenkrat vsaj približno ustrezno urejeno in predlagane spremembe po mnenju Poslanske skupine Združene levice niso potrebne, zato tega predloga ne bomo podprli. Pa ne samo zaradi tega, ker je nepotreben in nejasen, ampak predvsem zaradi tega, ker se problema ne rešuje celostno in strukturno. Če želimo razumeti pojav terorizma, namreč moramo najprej govoriti o strukturnih razlogih zanj, za njegov nastanek in za njegov obstoj. Namesto da Kazenski zakonik tako, na hitro po nepotrebnem spreminjamo, moramo najprej ugotoviti, kje so razlog za to, da do tega sploh prihaja. Glavni mehanizem, ki ga predlaga ta sprememba zakona in ki je tudi jasen iz argumentacije, ki jo predlagatelj podaja, je ravno kaznovanje oziroma represija. V Združeni levici pa smo mnenja, da samo z represijo oziroma s takimi ukrepi ne moremo rešiti tako kompleksnega vprašanja, kot je pojav tako skrajnih terorističnih organizacij. Večkrat se ponavlja v tem, kako napredne zahodne evropske države sprejemajo ukrepe glede tega. Predlagatelji pa pozabljajo na Veliko Britanijo, Francijo, Španijo, ki so med drugim po podatkih Europola tudi evropske države, ki so najbolj podvržene terorizmu, predvsem tistim, ki temelji na verskih osnovah. Pravzaprav države, ki so se začele zavedati, da je politika do terorizma v zadnjih desetih letih napačna, da ne moramo samo z represijo in z vojaškimi agresijami te teroristične bojevnike zatirati, ampak je treba ugotoviti na nek bolj strpen način, zakaj do teh pojavov sploh prihaja. Eden od takih, in veliko je takih tudi teh skrajnih bojevnikov, je socialna izključenost. Veliko državljanov Francije, ki so druga ali pa tretja generacija potomcev iz arabskih držav itd., enostavno niso integrirani v družbo in zaradi tega, ker se v družbi ne morejo udejstvovati enakopravno kot vsi ostali francoski državljani, preprosto iščejo dodatno rešitev in rešitev, ki jim ponuja identifikacijo. Podobno se dogaja tudi v Španiji, Veliki Britaniji; se pravi, te napredne evropske države začenjajo razumeti, da tudi samo s spremembami kazenske zakonodaje ne moremo tega vprašanja naslavljati. V Sloveniji se še nismo začeli ukvarjati z iskanjem teh težav in z iskanjem rešitev teh težav, so pa nujno potrebne. Potrebne so rešitve, ki bodo odpravile strukturne vzroke za konflikte na globalni ravni, revščino, ekonomsko izkoriščanje, opravičevanje vojaških posegov s preprostimi ideološkimi dihotomijami, kot so vzhod in zahod; terorizem proti demokracija. Vsa ta opravičila politično-ekonomski kontekst izvajanja moralizirajo; moraliziranje pa terja odgovore, ki jih bomo morali iskati onkraj uveljavljenih političnih in gospodarskih okvirov. Za Združeno levico torej predlog zakona, ki je pred nami, ne ponuja ne odgovora in ne rešitve za odpravo vzrokov in je vse preveč zveden na močno stigmatizacijo na podlagi neke drugačnosti. To, da v Kazenski zakonik vnašamo kazniva dejanja, ki so v njem že opredeljena, pa je preprosto nepotrebno. Zaradi načrtnega in sistematičnega sovražnega diskurza predvsem do tujcev imamo še vedno družbo, ki goji vrsto predsodkov do vsakršne drugačnosti, in temu smo priča ta teden – velikokrat tudi verske –, ta zakon pa to samo še pospešuje. Zaradi tega v Združeni levici sklepa, da je predlog primeren za nadaljnjo obravnavo, ne bomo podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov. Zanjo mag. Tonin.
Spoštovane kolegice in kolegi! Prepričan sem, da v Sloveniji terorizem podcenjujemo. Do sedaj smo imeli srečo, da se nam ni zgodilo še nič pretresljivega, ampak če bi bili v situaciji, v kakršni so se znašle druge države, sem prepričan, da bi na vse stvari gledali zelo drugače. Zaenkrat se nam zdi Slovenije še izjemno varen kotiček sveta, se pa tudi v Sloveniji dogaja marsikaj nenavadnega. Nekaj let nazaj je neki posameznik poslušal izvesti bombni napad na takratnega predsednika vlade, nedavno se je poskušala organizirati neka družba, ki je želela cisterno, polno goriva, zapeljati v Državni zbor. Dogajalo se je že marsikaj, na srečo pa so vse te namene in naklepe zlonamernih družb naši varnostni organi preprečili. Kaj bi se zgodilo, če ne bi? Zgodila bi se katastrofa. Najverjetneje bi v taki situaciji bil Državni zbor in tudi poslanci mnogo bolj pripravljeni za sprejetje rigoroznih ukrepov, ki bi na nek način povečali varnost v državi. Verjetnost za spopad svetovnih velesil je danes v svetu zagotovo manjša. Je pa danes svet mnogo bolj nevaren in mnogo bolj nepredvidljiv. Zakaj je bolj nevaren? Zaradi terorizma. Še ena posebna stvar je, teroristi in teroristične organizacije so v zadnjih letih drastično spremenili svojo taktiko. Če so v preteklosti, deset let nazaj, dvajset, trideset let nazaj, se posluževali predvsem aktivnosti in akciji, ki so zahtevale veliko logističnega napora, se v zadnjem času lotevajo nizkocenovnih logističnih akcij, kakršni smo bili priča nedavno v Franciji, ki sejejo strah in zoper katere države zelo težko ukrepajo in jih tudi preprečijo. Varnost in mir sta na nek način ideala, ki jih poskušamo doseči, h katerim stremimo, nikoli pa jih ne moremo v polnosti doseči. Ko govorimo o varnosti in miru, so tukaj pomembni ukrepi države. Pri ukrepih države v Novi Sloveniji vidimo predvsem tri točke, ki jih je mogoče izboljšati: eno so boljše informacije obveščevalnih služb, drugo je večja iniciativa naše zunanje politike in tretja je učinkovitejši pravni okvir. Danes imamo na dnevnem redu prav izboljšavo pravnega okvirja, s pomočjo katerega bi lahko učinkoviteje ukrepali zoper teroriste in druge hudodelske združbe. Ampak kot se zdi, bomo tudi tokrat zamahnili z roko in rekli, to se nase ne tiče, to niso naši problemi, to je pretiran poseg v svobodo posameznika in stvari bodo šle dalje, dokler se ne bo zgodilo kaj hudega. Prav v teh dneh, preteklih mesecih širom Evrope tečejo diskusije, razprave, kaj storiti za učinkovito obrambo zoper terorizem, zlasti pa, kaj storiti za obrambo proti povratnikom iz bližnjevzhodnih bojišč, zlasti povratnikov iz Sirije in Iraka. V nekaterih državah so šli celo tako daleč, da že nagovarjanje na Facebooku in drugih socialnih omrežjih pomeni zadosten razlog, da vam odvzamejo potovalne dokumente in vam tako preprečijo nadaljnje potovanje oziroma vračanje na krizna žarišča. V Sloveniji pa še vedno Vlada in ministrstvo vztrajata, da je sedanja ureditev dobra, ampak če pogledamo prakso, potem ugotovimo, da ni dobra. Imeli smo primer dveh bojevnikov iz Sirije, ki sta se vrnila nazaj v Slovenijo, celo v javnosti o teh stvareh govorila, razglašala, se celo morda hvalila, povedala tudi kakšne trpke izkušnje s tega bojišča, ampak država praktično ni imela vzvoda, ni imela pravnega okvirja, da bi ukrepala zoper njiju. Hišne preiskave, ki so bile narejene, niso bile storjene zaradi tega –oziroma najverjetneje je bil namen prav ta, ker sta posameznika sodelovala v bojiščih v Siriji in Iraku, ampak hišne preiskave so bile narejene na podlagi posedovanja orožja in drugih prepovedanih stvari. Praktično naša vlada in policija sta se poslužili podobnih zgodb, kot so se v dvajsetih, tridesetih letih v Ameriki, da so zašili enega največjih kriminalcev, ki so ga končno ulovili na davkih ne pa na tistih stvareh, ki se jih je loteval in ki jih je počel. Celo sama policija je izrazila zaskrbljenost,da nima učinkovitih orodij, da bi ukrepala zoper teroriste. Ko imamo danes to možnost, da policiji povečamo pristojnosti, in tudi možnosti, da ukrepa zoper tovrstne bojevnike, bomo najverjetneje seveda samo zamahnili z rokami in rekli, da je vse v redu, gremo naprej. V Novi Sloveniji bi si definitivno želeli, da bi se te teme lotili resneje, da bi se zavedali vseh nevarnosti in da bi kolebali, ko kolebamo med varnostjo in svobodo, da bi se včasih tudi zavedali, da je varnost še kako pomembna in da nam sama svoboda brez varnosti praktično ne pomaga nič. Zato v Poslanski skupini Nove Slovenije napovedujemo, da bomo predlagane spremembe podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Zavezništvo, zanj gospod Peter Vilfan.
Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi, predstavniki Vlade! Kot veste, je Državni zbor lani decembra po opravljeni splošni razpravi sklenil, da predlog dopolnitev Kazenskega zakonika ni primeren za nadaljnjo obravnavo. S predlogom se v SDS po sprejetju resolucije 2178 Združenih narodov, septembra lani želeli v zakonik vključiti kazniva dejanja tujih terorističnih bojevnikov. V Poslanski skupini Zavezništva smo predlogu zakona takrat izrazili podporo, a za podporo se nismo odločili, zaradi strinjanja s predlaganimi rešitvami, predvsem smo Vlado želeli opozoriti, da mora Slovenija bolj vestno in angažirano slediti dogajanju v svetu in skrbeti za nacionalno varnost. Dotedanje ravnanje Vlade in posameznih ministrstev so namreč pokazala, da Vlada, ko pride do vprašanja varnosti v državi, ne deluje dovolj usklajeno in da k obravnavi problematike ne pristopa dovolj celostno. V Zavezništvu nas veseli, da je Vlada tudi na podlagi takratne razprave in naših pozivov za obravnavo islamskega ekstremizma in terorizma Islamske države aktivirala Svet za nacionalno varnost kot organ, ki je pristojen za usklajevanje nacionalne varnostne politike. Svet se je resda sestal šele v sredini januarja, ko je prišlo do terorističnih napadov v Franciji, torej nekoliko pozno, a bolje kot nikoli. Takrat je skladno s svojimi nalogami podal tudi varnostno oceno, po kateri okoliščine ne narekujejo dviga stopnje ocene ogroženosti Slovenije z vidika delovanja mednarodnega terorizma na našem ozemlju. S to oceno se je mogoče strinjati, saj slovenske obveščevalne službe in varnostni organi oziroma policija ves čas spremljajo dogajanje, izvajajo potrebne aktivnosti in sodelujejo, kolikor se da, tudi s sorodnimi službami in organi v Evropi in svetu. Njihovo delo je dobro in primerno okoliščinam ter pooblastilom, ki jih imajo. Tudi zadnje aktivnosti Vlade na področju boja proti terorizmu nas nekoliko pomirjajo, člani odborov Državnega zbora za pravosodje in notranje zadeve so se z njimi seznanili na nujni seji prejšnji teden. Obetale naj bi se določene spremembe zakona o slovenski obveščevalni službi, o kazenskem postopku in zakona o potnih listinah, ki bi omogočale omejitve odhodkov tujih terorističnih borcev iz države oziroma iz schengenskega območja. Z odločitvijo Vlade, da med načrtovanimi spremembami zakonodaje ni Kazenskega zakonika, pa v Zavezništvu nismo zadovoljni. Z Vlado se lahko sicer strinjamo v delu, ko trdi, da je področje terorizma ustrezno urejeno od 108. do 111. člena. Tudi sami menimo, da je SDS ponovno zagrešila napako v tem, da si je za cilj predlaganih rešitev postavila sledenje omenjeni resoluciji Združenih narodov in da je udeležbo v oboroženih spopadih vezala zgolj na terorizem. Ne nazadnje tudi zaradi dejstva, da trenutno potekajo pogajanja o novi mednarodni pogodbi v okviru Sveta Evrope, dodatnem protokolu o tujih terorističnih borcih k evropski konvenciji o preprečevanju terorizma, ki bo zavezujoč tudi za Slovenijo. Ne razumemo pa Vlade oziroma pristojnega ministra, da se loteva vprašanja pregona in kaznovanje udeležbe v oboroženem spopadu izven območja Republike Slovenije, ki pa ni povezano s terorizmom, tako nonšalantno. Opozoriti namreč želimo na širše dimenzije kakršnegakoli sodelovanja slovenskih državljanov in prebivalcev v vojnah in oboroženih konfliktih. Kot predsednik Odbora za obrambo želim opozoriti, da smo doslej sledili temeljni vrednostni usmeritvi Republike Slovenije, ki zavrača vsako uporabo sile v mednarodnih odnosih in sodelovanje v vojnah. Tretji odstavek 123. člena Ustave določa, da pri zagotavljanju varnosti države izhaja iz mirovne politike ter kulture miru in nenasilja. Zato sem prepričan, da bi moral tej usmeritvi slediti tudi notranji pravni red. V okviru svobodne in demokratične družbe, ki temelji na varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, ni sprejemljivo, da se neinkriminira uporaba oborožene oziroma vojaške sile zoper sočloveka, četudi v tujini. Ne zanima nas ali se posamezniki oboroženih konfliktov in vojn v tujini udeležujejo zaradi verskih, ideoloških ali zaradi katerih koli drugih razlogov. Res pa je, da ima vsak pravico, da se brani oziroma brani svojo družino, sorodnike, vero, etično pripadnost, raso, družbeno ureditev, ozemlje in podobno, ampak pravičnih vojn ni. Vsaka vojna je pekel v katerem umirajo predvsem nedolžni ljudje. Papež Frančišek je lansko leto v zvezi s konflikti in vojnami, ki trenutno divjajo na Bližnjem vzhodu in vzhodni Evropi, opozoril, da vojna nikoli ni ustrezno sredstvo za odpravo krivic in dosego uravnoteženih rešitev za politična in družbena nesoglasja. Vojna ljudi sili v komaj obvladljivo spiralo nasilja in uničuje, kar so cele generacij s trudom zgradile. Vojna ustvarja kuliso za še večje krivice in spore. Postavlja se nam tudi vprašanje, ali so takšni posamezniki, in sicer tisti, ki imajo dvojna državljanstva ali pa kot tujci prebivajo pri nas, še upravičeni do tega, da so kot državljani ali prebivalci del naše družbene skupnosti. Kot veste, državljanstvo označuje posebna pravna vez med posameznikom in državo, na katerega je vezan sistem vrednot, pravic in dolžnosti, ki morajo biti spoštovane tako s strani države kot državljana. In v takih primerih se postavlja vprašanje, ali se ti posamezniki še identificirajo z našim ustavnim redom in ali Slovenija še predstavlja državo v kateri lahko uresničujejo svoje temeljne življenjske interese, saj na nek način odrekajo lojalnost in zvestobo državi. Še posebej nesprejemljivo pa se mi zdi, da se država s tem, ko ignorira to vprašanje, odpoveduje temeljnim atributom državnosti, to je, da lahko zgolj država odloča o uporabi sile. V nasprotnem primeru, če lahko nekoliko karikiram, pridemo v naravno stanje, ki ga je znameniti angleški filozof Thomas Hobbes opisal kot Bellum omnium contra omnes ali vojna vseh proti vsem. Rad bi opozoril, da se slovenski državljani in prebivalci Slovenije niso borili zgolj v vrstah Islamske države, ampak da sodelujejo oziroma so sodelovali tudi v drugih oboroženih konfliktih in vojnah v tujini. Naj omenim Bosno in Hercegovino kot del ozemlja naše nekdanje skupne države Jugoslavije, ki je preživelo krvavo obdobje vojne v 90. letih. Takrat so se razvijale tudi različne neformalne zaščitne obrambne sile, strukture posameznikov, ki so se združevali v boju proti nasprotnikom v tej vojni. Pojavili pa so se tudi številni tuji avanturisti, plačanci, kriminalci, ki so prišli v BIH, da bi se borili proti določeni strani v vojni. Pri tem so bodisi zagrešili kazniva dejanja, celo vojne zločine, ali pa so dobro zaslužili oziroma se okoristili. Med njimi so bili tudi slovenski državljani in prebivalci Slovenije. Kot je meni znano, pristojni organi zaradi sodelovanja v tej vojni zoper nikogar niso sprožili kazenskega pregona, čeprav danes minister za pravosodje trdi, da je tovrstna oblika izvršitve kaznivega dejanja zajeta že z instituti iz splošnega dela Kazenskega zakonika, ki jih je vseboval tudi kazenski zakonik, ki je veljal takrat. Edini razvpit primer, s katerim sem seznanjen, predstavlja obsodba slovenskega državljana Franca Kosa zaradi zločinov proti človečnosti, saj je kot pripadnik 10. diverzantskega odreda glavnega štaba vojske Republike Srbske leta 1995 sodeloval pri poboju 800 Bošnjakov iz Srebrenice. Sodbo pa je izreklo sodišče v Sarajevu. V Zavezništvu bomo novelo podprli, saj želimo Vlado pripraviti do tega, da se obravnavo tega vprašanja loti resno in celostno. Kljub temu da se ureja znotraj kazenske zakonodaje, je namreč večplastno in interdisciplinarno. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina SMC, zanjo mag. Lilijana Kozlovič.
Hvala, predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Dogodki, katerim smo priča v svetu, kažejo, da je treba nameniti posebno pozornost in skrb obravnavi tovrstnih terorističnih dejanj, ki se dogajajo tako v Evropi kot tudi izven nje. Varnostni svet Združenih narodov je sprejel resolucijo številka 2178, ki opredeljuje pojem "tuji bojevnik" in zahteva odziv držav, da preprečijo rekrutiranje, organiziranje, transport in opremljanje tujih terorističnih bojevnikov na svojih tleh. Države članice EU so se na to odzvale z različnimi ukrepi, med drugim tudi z zakonskimi omejitvami, opredelitvami. Zaradi neenotnega pristopa je dokazovanje teh dejanj še bolj oteženo. Pred seboj imamo nov predlog sprememb Kazenskega zakonika, konkretno kaznivega dejanja terorizma ter novačenja in usposabljanja za terorizem. Predlagatelj v obrazložitvi navaja, da je cilj zakona uresničiti zahteve iz resolucije ter da je veljavna nacionalna pravna ureditev neustrezna. Predlog razumemo kot pozitivno skrb za varnost, vprašanje pa je, ali predlagana ureditev sledi načelom inaksiomom kazenskega materialnega prava, še posebej načelom ultima ratio. Res je zadnja izbira, vendar pa pomeni, da državi zapoveduje, da s svojo prisilo ne posega preko nujno potrebnega. Naj navedem le nekaj ključnih razlogov, ki govorijo o tem, da predlagatelj temu ni sledil in se s tem giblje izven okvira pravne države. Odločitev o inkriminaciji določenega dejanja je posledica pravnega vrednotenja, temelječega na stopnji njegove družbene nevarnosti. Temeljno kaznivo dejanje terorizma, opredeljeno v prvem odstavku 108. člena Kazenskega zakonika, je ovrednoteno z najvišjo stopnjo družbene nevarnosti, sorazmerno temu je predpisana tudi kazenska sankcija. Predlagatelj predlaga ukinitev hude stopnje družbene nevarnosti opredeljenih izvršitvenih dejanj, istočasno pa ohranja enako kazensko sankcijo, kar pomeni, da bi s tem spremenili temeljno opredelitev terorizma in istočasno tudi kršili načelo sorazmernosti pri predpisovanju kazenskih sankcij. Nadalje v istem temeljnem kaznivem dejanju dodaja novo kvalificirano obliko terorizma in sankcionira tistega, ki se namerava udeležiti ali se udeleži oboroženega spopada izven območja Republike Slovenije. Predlagatelj predlaga v inkriminacijo namero udeležbe ter zanjo predpisuje kazensko sankcijo zapora v razponu od 5 do 15 let. Z vidika kazenskopravne teorije in primerljivih mednarodnih standardov je nesprejemljivo, da bi se polje kaznivosti premaknilo že v predhodno prvo fazo, to je v goli naklep. Ne moremo si zamisliti, da bi bil nekdo kazensko odgovoren že za to, kar misli, čustvuje ali sploh za to, kar se plete v njegovi duševnosti. Inkriminirana so šele pripravljalna dejanja. Sprejetje predlagane rešitve bi pomenilo neposredno kršenje človekovih pravic, zaradi katerih je ta evropski prostor tako drugačen. Kadar uporabljamo Kazenski zakonik, ga ne moremo brati parcialno, ampak ga moramo uporabljati kot celoto, torej njegov splošni in njegov posebni del. Če bi predlagatelj to storil, bi ugotovil, da se predlagana ureditev v 108. in 111. členu prekriva z obstoječimi instituti v splošnem in posebnem delu Kazenskega zakonika. Splošni del že opredeljuje kot kaznive posamezne izvršitvene oblike kaznivega dejanja, kot so udeležba v obliki napeljevanja, pomoči in sostorilstva. Te določbe predstavljajo zadostno pravno podlago za inkriminacijo udeležbe v terorističnih dejanjih, ki so jo predlagatelji s spremembo zasledovali. Posebni del pa kot posebno kaznivo dejanje ureja terorizem, financiranje terorizma, ščuvanje, javno poveličevanje terorističnih dejanj, novačenje in usposabljanje za terorizem, hudodelsko združevanje, javno spodbujanje sovraštva, nasilja in nestrpnosti. Poleg tega pa je samo sodelovanje posameznikov v skupini opredeljeno kot posebno kaznivo dejanje v 298. členu. Pristojni organi pregona pa povedo, da je dejanska težava v dokazovanju teh dejanj, ne v pravnem okviru. Storilci uporabljajo sodobna sredstva, predvsem internet, in organi pregona nimajo trenutno še zadostnih pooblastil, da lahko vse to nadzirajo. Poleg tega je na teh območjih odsotnost njihovih obveščevalnih sil in služb, ki bi lahko posredovale ustrezne podatke. Varnostni organi na nacionalni ravni izvajajo številne aktivnosti na področju preprečevanja, odkrivanja in boja proti terorizmu, kar nam je bilo predstavljeno na prejšnji seji prav v ta namen, pa tudi številne projekte s področja boja proti terorizmu, o katerih morda kasneje v razpravi. Na nivoju Sveta Evrope potekajo priprave nove mednarodne pogodbe v okviru Sveta Evrope, in sicer dodatnega protokola o tujih terorističnih borcih k Evropski konvenciji o preprečevanju terorizma, ki bodo predstavljene maja. Glede na enoten kazenskopravni okvir bo tudi jasno, ali bodo potrebne spremembe kazenskopravne zakonodaje tudi pri nas. Poslanska skupina SMC pozdravlja dejavnosti predlagateljev v smeri reševanja protiteroristične problematike, vendar meni, da le-te niso povsem ustrezne, saj trenutno obstoječa kazenskopravna zakonodaja že inkriminira večino predlaganih sprememb. Obenem podpiramo aktivnosti Vlade v smeri mednarodnopravnega delovanja na nivoju Sveta Evrope in obenem opozarjamo, da je treba tudi v teh ukrepih spoštovati načelo varovanja človekovih pravic in sorazmernosti ukrepanja. Kriminolog Cesare Beccaria je dejal, da ni zagotovila, da se zaradi inkriminacije določenih dejanj ne bodo več le-te izvrševale in se je zavzemal za človekove pravice. Dejstvo je, da se je treba z radikalizacijo, kateri smo priča, spopasti ne le z represivnimi, temveč bolj s preventivnimi ukrepi v družbi. Predlog sprememb zaradi navedenega Poslanska skupina SMC ne bo podprla. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima mag. Matej Tonin, pripravi naj se gospa Ksenija Korenjak Kramar.
Kolegice in kolegi! Razprave o terorizmu so v številnih evropskih državah v tem trenutku na višku. To je ena izmed tem, s katero se parlamenti, vlade intenzivno ukvarjajo. Če grem nekoliko od zadaj proti bistvu, kar želim povedati. Po podatkih obveščevalnih služb na bojiščih v Siriji in Iraku sodeluje že več tisoč Evropejcev. Po znanih podatkih tudi posamezniki iz Sloveniji, iz nekaterih evropskih držav gredo te številke ne samo v stotine, ampak tudi v tisočine. Problem, ki bo nastal, je, kaj se bo zgodilo, ko se bodo ti bojevniki začeli vračati nazaj v domovino, v državo, od koder so odšli na bojišče. Imamo tri možnosti, kaj se bo zgodilo. Ena možnost je, da enostavno razočarani nad vojno, v kateri so sodelovali, resignirano ne naredijo nič in praktično v nekih bolečinah, travmah živijo naprej. Druga možnost je, da jih vojna, kar je zelo velika verjetnost, v Siriji in Iraku še dodatno radikalizira, da vložijo še dodatne napore, da pridobijo dodatne borce, da promovirajo udeležbo v tej vojni in spodbujajo svoje somišljenike, naj tja odidejo. In tretja, najbolj nevarna opcija pa je, da se po povratku v domovino radikalizirajo do te mere, da začnejo izvajati teroristične akcije. Ne smemo pozabiti, da so visoki predstavniki t. i. Islamske države preko različnih metod obveščanja pozivali muslimane in simpatizerje njihove države, da naj vendarle v evropskih državah nekaj storijo, da kako lahko mirno gledajo, ko evropske države posredujejo zoper ISIL, da je treba nekaj storiti. Vprašajmo se, kaj se bo zgodilo, ko se bodo posamezniki temu klicu odzvali. In kot sem prej dejal, občutek imam, da nas te stvari veliko ne zanimajo, da jih odmahnemo z levo roko, češ, saj to ni naša stvar, to je stvar svetovnih velesil. Ne pozabimo, Slovenija se je priključila tisti koaliciji zoper ISIL in smo na nek način na radarju tudi te teroristične organizacije. Če naši vojaki ne sodelujejo v operacijah zoper ISIL, to še ne pomeni, da se določene teroristične dejavnosti ne morejo zgoditi tudi na področju Slovenije. Ampak, kot sem dejal, zaradi sreče, ki smo jo imeli v vseh teh letih, praktično nimamo nekega pravega odnosa do teh varnostnih tveganj. Hvala bogu, smo edina evropska ali pa edina Nato država, ki v vseh dosedanjih operacijah ni imela niti ene smrtne žrtve, hvala bogu. Smo za enkrat ena izmed redkih držav, v kateri še ni bilo storjeno večje teroristično dejanje. In to so najbrž razlogi, zakaj na vso to zgodbo, povezano s terorizmom, gledamo nekoliko bolj blago in ne tako odločno kot v številnih drugih državah. Če sledite zadnje razprave v Nemčiji, tam lahko ugotovite, da so razprave predvsem v smeri, kakšen poseg naj stori država v primeru tovrstnih borcev. Ali je zaseg potovalnih dokumentov pretiran poseg v svobodo posameznika? Države se odločajo za različne ukrepe, predvsem, kot sem prej dejal, kolebajo med svobodo in varnostjo. Za večjo varnost je potreben tudi večji poseg v svobodo. In tam kjer so s terorističnimi aktivnostmi bolj obremenjeni, tam so posegi v svobodo, varnost tudi večji. Primeri, ki smo jih imeli v Sloveniji, govorijo v smeri, da naša zakonodaja zoper pripadnike terorističnih organizacij oziroma, da sem bolj eksakten, zoper pripadnike, ki so sodelovali v okvirih terorističnih organizacij, nima učinkovitega pravnega okvira. Številni ste prej v svojih stališčih poslanskih skupin sami poudarjali in priznavali, da sicer imamo v Kazenskem zakoniku celo vrsto členov, ki govorijo o terorizmu in boju proti terorizmu, ampak da glavna poanta in težava je v dokazovanju teh dejanj. Četudi piše, da je prepovedano financiranje terorizma, da je prepovedano spodbujanje in vse ostalo, kar še navaja Kazenski zakonik, ima država bistven problem, kako to dokazovati. In predlog, ki je danes pred nami, te stvari na nek način olajšuje, ker inkriminira že udeležbo posameznika v enotah določene teroristične organizacije. Državi ni potrebno dokazati, da je posameznik izvršil neko gnusobno dejanje na bojišču v Siriji, kar bi najverjetneje država izjemno težko dokazala in tudi praksa temu pritrjuje. Veliko lažje pa država dokazuje, da je nekdo sodeloval v organiziranih enotah terorističnih organizacij, organizacij, ki so na mednarodnem spisku terorističnih organizacij. Mislim, da je to korak naprej. Navadni državljani oziroma tisti državljani, ki niso radikalizirani, se takih ukrepov praktično nimajo česa bati. Ne gre za poseg v njihovo svobodo. Ali je to pretiran poseg v svobodo posameznika, je moje stališče, da tisti, ki živi v skladu z zakoni in v skladu z Ustavo Republike Slovenije, se praktično nima ničesar bati. Vsi tisti, ki pa imajo kakšne zle namene zoper Republiko Slovenijo in tudi druge posameznike, pa bi se lahko bali teh novih določb. In zato vsaj kar se mene tiče, sem na strani tistih, ki mislijo, da je treba zadeve zaostriti. Prej sem dejal, da je treba za varnost in mir storiti vse, da pa sta to ideala, h katerima stremimo. Država ima več orodij, da poskuša ta dva ideala zagotoviti, seveda nikoli jih ne more v popolnosti zagotoviti, lahko pa s svojimi dejanji in institucijami pomaga, da se temu čim bolj približamo. Dejal sem prej, da po naši oceni so tukaj pomembni trije elementi. Učinkovit pravni okvir, o katerem danes govorimo in za katerega je prav ta parlament najbolj odgovoren. Mi parlamentarci smo tisti, ki smo odgovorni, da varnostnim in obveščevalnim službam zagotovimo učinkovit pravni okvir. Drugič, zdi se mi pomembno, da imamo učinkovite obveščevalne službe. In tretjič, dobro, odgovorno, proaktivno zunanjo politiko. O prvi točki, pravnem okviru, mislim da sem že dovolj povedal, ne rabim še naprej stvari razlagati. Upam, da se bo kdo izmed vas tudi premislili in vendarle podprl večjo varnost. Druga stvar, ki se mi zdi, je pa večja učinkovitost obveščevalnih služb oziroma boljše njihovo delovanje. Veste, da je v današnjem svetu informacija ključna. Zaradi dobrih informacij se lahko določeno teroristično dejanje prepreči. Zaradi slabih se pa zgodi. Če se vrnemo še nekoliko v zgodovino, potem lahko ugotovimo, da zaradi dobrih obveščevalnih podatkov so se vojne dobivale ali izgubljale. Poglejte na primer Severno Ameriko, Severno Afriko v drugi svetovni vojni, kako ključne so bile takrat obveščevalne informacije in podatki in kako lahko določene informacije spremenijo tok zgodovine. Po moji oceni naše obveščevalne službe niso najboljše in bi bile lahko mnogo boljše. Imamo SOVO, imamo vojaško obveščevalno službo in imamo policijo. Jaz sem prepričan, da bi naš obveščevalno- varnostni sektor potreboval neko resno reformo, iz katere bi morali iziti dve obveščevalni službi. Ena, ki bi se ukvarjala z zunanjimi grožnjami, in ena, ki bi se ukvarjala z notranjimi. Zakaj? Današnja Sova, ki je nastala na ogrodju nekdanje SDV, je praktično služba, ki ogromno časa posveča temu, da se ukvarja sama s sabo. Na SOVI se še vedno preštevajo, kdo je čigav, kdo dela za koga, in to tej službi jemlje potrebno energijo, da bi se ukvarjala s stvarnimi, za katere je poslana in katere bi morala delati. Vojaška obveščevalna služba je mala služba, od katere težko pričakujemo neko veliko učinkovitost in bi bilo že z vidika sinergijskih učinkov čisto drugače, če bi bili del neke večje službe. Pri policiji je pa situacija taka, da veste, da je kadrovsko in finančno podhranjena. Da ima slabo opremo. Da naša tehnologijo, s katerimi nadzorujejo komunikacije in druge dejavnosti kriminalcev in teroristov, žal zaostaja. Posledica so finance. Jaz mislim, da bi bilo treba v tem smislu in v tem duhu vse te tri službe reorganizirati, jih na novo organizirati in jim zagotoviti potrebne resurse, da bi to lahko učinkovito delale. Kot sem rekel, dokler se nič ne zgodi, je vse v redu, ko se enkrat nekaj zgodi, potem začnemo iskati krivce. Morda je tudi današnja razprava priložnost, da kakšno stvar že premislimo v naprej in ugotovimo, kaj bi bilo treba storiti. Tretja točka, ki se mi zdi pomembna v boju zoper terorizem, je pa tudi zunanja politika. Poleg pravnega okvira dobrih obveščevalnih služb, ki nam zagotavljajo ključne informacije, je pa tudi naša zunanja politika. Čeprav majhna, je pa lahko zlasti na Balkanu izjemno pomembna. Jaz mislim, da to, kar se v zadnjem času dogaja v Bosni, je zaskrbljujoče. Tam rastejo vasi, morda celo mesta, ki se radikalizirajo, ki imajo nenavadna poslanstva oziroma zelo radikalna poslanstva. Mislim, da je to tudi posledica neučinkovitega daytonskega sporazuma. Če kaj, potem se kaže, da Dayton v Bosni ne deluje več. Mislim, da je Slovenija s svojo zunanjo politiko poklicana, da bi na tej točki potegnila kakšno iniciativo. Poznamo okolje, medsebojna razmerja in če bi storili pomemben korak naprej za stabilnost v Bosni, za stabilnost na Balkanu, bi prav največ naredili za našo domačo varnost. Vedno, ko so se stvari zaostrovale na Balkanu, se je to najbolj intenzivno poznalo v Sloveniji. Jaz tukaj predvsem pogrešam našo večjo iniciativo, zlasti večjo iniciativo naše zunanje politike. Marsikdo se bo izgovarjal, da mi smo premajhni, da je naša država in pa naša zunanjepolitična služba enostavno premajhna, da bi lahko naredila resna premike v svetu, kjer odločajo velesile. Ampak nedavno sem bral študijo OECD, ki je pokazala, kako velik vpliv imajo lahko posamezni zunanji ministri, tudi majhni zunanji ministri. Zaradi vseh institucij, ki so bile v 20. stoletju vzpostavljene v svetu, zaradi novih tehnologij in številnih komunikacij in srečevanj zunanjih ministrov je osebni pristop zunanjega ministra ključen. Če je na vseh teh srečanjih zunanji minister aktiven, pronicljiv, potem ga tudi velesile mnogokrat poslušajo. In mislim, da bi nas, kar zadeva Balkan, tudi velesile z veseljem poslušale, ker imamo znanje in imamo tudi druge resurse, s katerimi bi lahko prispevali k temu, da bi se zadeve začele odvijati v pravo smer. Tisti, ki ste govorili, da so prav neurejene svetovne razmere oziroma revščina je ena izmed tistih stvari, ki žene številne posameznike, da se radikalizirajo in da začnejo izvajati teroristične aktivnosti, jaz se s temi mislimi strinjam. Ampak naša naloga pa je, da se vprašamo, kaj bomo storili, da bomo te stvari vsaj ublažili, ker preprečili jih ne bomo nikoli. Zato sem naštel te tri točke, ki jih je treba storiti, da bi se grožnja terorizma in pa terorističnih aktivnosti v Sloveniji zmanjšala. Mislim, da je pred nami predlog, s katerim bi lahko storili korak naprej. Pametno bi bilo, če bi ga parlamentarci podprli, ker bi s tem zagotovili boljše orodje našim varnostnim službam. Seveda pa se vedno zataknemo v strankarsko oziroma koalicijsko disciplino ali kako se temu moderno reče. Jaz mislim, da če pogledate druge države, potem lahko vidite, da je vsaj zunanja politika in pa varnost in obramba določene države sta dve vrsti politik, kjer sta po navadi koalicija in opozicija relativno enotni oziroma delujeta skupaj za interese države. In danes je recimo sprememba Kazenskega zakonika ena izmed tem, kjer bi lahko pokazali večjo mero enotnosti in prispevali naš delež, ki ga lahko storimo, da bo država bolj varna. Ko boste vi kot poslanci oziroma mi vsi skupaj kot poslanci hodili po razno raznih okroglih mizah in bomo problematizirali, kaj bi lahko storili in kaj je še treba storiti, vse prevečkrat govorimo o tistih stvareh, ki bi jih moral storiti nekdo drug, premalo pa govorimo o stvareh, ki bi jih pa morali storiti sami. Današnja priložnost je enkratna prilika, da naredimo sami tisto, kar je nujno treba storiti. Kot sem že napovedal, jaz bom te spremembe podprl in le upam lahko, da bo taka tudi večina v Državnem zboru.
Hvala lepa. Predlagatelj, gospod Žan Mahnič, izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Glede na razprave, pač zadeve so iste, kot so bile. Stališča so ista, kot so bila, kljub temu da se je pa kar precej stvari v tem času spremenilo. Če sem še decembra skupaj v poslanskimi kolegi opozarjal, kaj se bo začelo dogajati v imenu Islamske države, in če ste se takrat nekateri nasmihali temu, vidim, da nekateri se še danes, se je zgodil Pariz, za katerega je odgovornost prevzela Islamska država. Potem se je zgodila tudi Danska, odgovornost je spet prevzela Islamska država. Še več. Po napadu na Pariz so predstavniki Islamske države dejali, da je to samo začetek vojne proti mednarodno koaliciji, ki se bori proti Islamski državi, da bodo prišle na vrsto tudi Francija oziroma Nemčija, Velika Britanija, Belgija, ZDA, Kanada in ostale evropske države. Moram pa reči, da vas ne razumem po eni strani. Decembra ste govorili, da je preveč, če damo nov člen s petimi, šestimi odstavki, da smo šli preveč splošno. Ko pa smo potem 23. januarja zadevo ponovno vložili, dali samo dva nova odstavka, zelo konkretna, pa zopet ni v redu, smo pa preveč konkretni. Poglejte, vi se boste morali odločiti, pogledati magnetograme za nazaj, da vsaj ne govorite kontradiktorno tistemu, kar ste govorili na prejšnji seji. Skupno tako Vladi, Desusu kot pa SMC je predvsem problem, če sem prav razumel, ta namera po udeležbi, "kdor hoče doseči namen iz prvega odstavka s tem, da se namerava udeležiti" – pa kaj je tu problem? Saj ne gre za misli, da jaz zdajle mislim, da se bom dol udeležil. A veste, kaj je nameravana udeležba oziroma preprečitev nameravane udeležbe? To je, da se nekoga aretira na letališču, kar druge države delajo. To je preprečitev namere. Ali imamo mi tak zakon? Nimamo! Če nam ljudje normalno dol hodijo. Nimamo! Ali pa nimamo sposobnih služb, ki bi to zadevo lahko preprečile. In tu se strinjam, veliko je treba narediti tudi še v spremembi Zakona o kazenskem postopku, ker vemo, da je tudi eden od problemov dokazni standard. To so dejanja, ki jih je problem dokazovati, za katera je problem dokazati. Tu se z Ministrstvom za pravosodje in Ministrstvom za zunanje zadeve strinjam. Ampak po drugi strani, kar je gospod Tonin dejal, kako delujejo naše obveščevalne službe, imam jaz hud problem dati jim večja pooblastila. Kljub temu da sem takoj za, da se da Sovi večja pooblastila. Celo več, ne da Sova predloži dokaze in potem policija znova štarta, da bi ti dokazi, sploh v primeru terorizma, veljali že na sodiščih. Ampak dokler imamo takšno Sovo, kot jo imamo, kjer se znotraj "razpucavajo", če rečem po domače, kjer vemo, kakšne piknike imajo, kjer vemo, da so prestreljeni z agenti bivše SDV, jaz taki obveščevalno-varnostni službi težko zaupam. Veste, težko se je boriti proti terorizmu s še več demokracije. Težko. Ampak človekove pravice so pomembne. Nihče noče, da tu delamo nek Guantanamo. Ampak z namero po udeležbi ne posegamo v nobene pravice. Če imamo dokaze, če bi imela obveščevalna služba dokaze, če je za kaj obveščevalna služba, verjamem in upam, no, da spremlja vsa ekstremistična gibanja, verjetno ve, če jih spremlja, kdo se tam giblje, kakšne so njihove namere. In potem verjetno tudi vedo, kdaj in kje se bo kdo odpravil na bojišče. Pa ne samo v ISIS, zaradi mene tudi če gre v Ukrajino, po tem zakonu bi tudi to bilo kaznivo. Potem se tega človeka ustavi. In to je preprečitev namere. Ne samo, če bo nekdo – verjamem, da boste ostro nasprotovali temu, ker vam je tako za svobodo in za človekove pravice, da bodo vaši ministri nasprotovali temu, kar trenutno hoče Evropska komisija glede podatkov o potnikih, glede podatkov o letu, da bi se vse to zbiralo. Jaz pričakujem velik angažma Slovenije na tem področju, da do te implementacije ne bo prišlo. Ne mislim tega, da če bom pa jaz zdajle šel na ne vem katero spletno stran in gledal letalske karte oziroma iskal pot tja nekje do Turčije, pa potem naprej v Sirijo. Ja, lahko bi bila že to namera po udeležbi. Lahko bi bilo tako, kot je rekla gospa Poropat, kaj pa novinarji, kaj pa turisti. Ampak nekdo, ki gre tja z jasnim namenom, kot smo imeli primer, da kupi letalsko karto do Irana in da si še en mesec prej kupi avtomatsko puško, ne vem, če bo šel dol "špilat" turista ali pa medicinskega delavca, ki pa potem nazaj pride z raketometom. Ne vem, ali imajo pri nas medicinske sestre tudi raketomete. Jaz mislim, da ne. Kar se tiče kaznivo : nekaznivo. In ko ste rekli, da bi, če to sprejmemo, pomenilo, da nismo imeli do sedaj kaznovanih tujih terorističnih bojevnikov. Gospa Poropat, tujih terorističnih bojevnikov do zdaj ni bilo. Pojavili so se v Resoluciji Združenih narodov številka 2178. Spomladi, kot ste govorili, da naj bi Svet Evrope pripravljal svoj paket ukrepov, jaz pričakujem, da bo Svet Evrope predlagal, da celotna Evropska unija sprejme Kazenski zakonik Republike Slovenije, ker je pri nas vse idealno. Jaz bom razočaran, če ne bo prišel drugačen predlog. Točno od 108. do 111. člena. Da EU predlaga, da vse države sprejmejo tak kazenski zakonik, ker je pri nas idealen, ker se morejo po našem kazenskem zakoniku zgledovati. In upam in verjamem, glede na besede, da bodo naši ministri nasprotovali kakršnikoli drugi različici kazenskega zakonika oziroma predlogov protiterorističnega paketa, kar se tiče sprememb kazenske zakonodaje. Drugo je potne listine in ostali. V Nemčiji so šle stvari že celo tako daleč, da se Nemčija pogovarja o tem, da se njihovim državljanom, ki se borijo v Islamski državi, za katere je dokazano, da so tam, da se jim prekliče potni list in da se nikoli več ne smejo vrniti nazaj. Ali pa Avstrija oziroma Belgija, kjer so uvedli, da mladoletniki, ker vemo, da je tudi problem z mladoletniki, da se veliko udeležujejo teh zadev, da se izrecno brez dovoljenja staršev sploh ne smerjo odpraviti izven schengenskega območja. Prav tako tudi odvzemajo potne listine. Ampak to je v drugih državah, lahko rečem, da do neke mere normalno, ker se zavedajo pomena varnosti, ker se zavedajo tega, da če ima nekdo resen namen tja iti, da se bo verjetno nazaj tudi vrnil. Kot je bilo že rečeno, tam prihaja do velikega moralnega propada, izgube zagretosti, ker Islamska država vojaško izgublja. In zaradi tega se bodo začeli ti ljudje nazaj vračati in vemo, kaj bo sledilo. Če mi že tukaj preprečimo odhod, sploh ne morejo tja iti, to je v 108. Členu, in pa tudi sankcioniramo tiste, ki pridejo potem nazaj. Jaz sem danes pred sejo bral eno revijo, tu vam bom moral en članek prebrati, in sicer iz Pravne prakse. Jaz verjamem, da pravniki daste veliko na to revijo, sploh ker ima en članek pred tem, ki ga bom prebral, članek dr. Jasna Murgelj, vaša poslanka. Predvidevam, da je ta revija za vas relevantna. In tukaj je članek napisal Matjaž Šaloven, odvetnik v Odvetniški pisarni Šaloven. Naslov pa je Tudi Slovenija bo zaradi ISIL morala spremeniti kazensko zakonodajo. "ISIL iz dneva v dan povečuje svojo vojaško in finančno moč na Bližnjem vzhodu, saj je na številnih območjih premagala in pregnala iraško ter sirsko vojsko ter ob tem zasedla dele Iraka in Sirije, med tem pa zajela tudi veliko orožja, ki sta ga za seboj pustili obe umikajoči se vojski. Po podatkih ameriške osrednje obveščevalne službe CIA naj bi ISIL imela v Siriji in Iraku od 20 tisoč do 31 tisoč 500 borcev in je postala največja in najmočnejša teroristična organizacija na svetu." Naj grem naprej: "Pri tem ne gre zanemariti, da se po nekaterih ocenah v Iraku in Siriji bojuje med 2 tisoč do 7 tisoč evropskih skrajnežev, pri čemer je skrb vzbujajoča predvsem taktika islamskih skrajnežev, ki za doseganje svojih ciljev urijo in uporabljajo samomorilske napadalce, med njimi tudi otroke. Da so evropski skrajneži realna grožnja, ki jo je treba obravnavati precej resno, kažejo tudi dogajanja v neposredni soseščini oziroma na Balkanu. Po nekaterih ocenah naj bi se v Siriji in Iraku v začetku lanskega leta bojevalo približno 300 islamskih skrajnežev z območja Kosova, Makedonije, Bosne in Črne gore, pri čemer je mogoče sklepati, da se je število teh oseb v preteklosti še povečalo, vzporedno z bliskovitim širjenjem in vojaškimi uspehi ISIL v preteklih mesecih. Sicer drži, da so se nekateri Evropejci bojevali na obeh straneh, tudi recimo v Ukrajini, vendar pa ti borci niso tolikšna grožnja, saj gre večinoma za plačance, ki jih praviloma ne vodijo fanatični in skrajni verski motivi kot v primeru ISIL v Siriji in Iraku. Podobno tudi številne druge evropske in preostale države po svetu prepoznavajo precejšnjo nevarnost, ki jo pomenijo njihovi lastni skrajneži. Nizozemske oblasti tako na primer ugotavljajo, da se je približno 130 nizozemskih skrajnežev odpravilo bojevati v Sirijo in Irak, zaradi česar je nizozemski zunanji minister Ivo Opstelten napovedal, da Nizozemska načrtuje odvzem državljanstva skrajšanem, ki so se pridružili terorističnim skupinam celo pred izdajo sodne odločbe. Še strožje sankcije za svoje državljane, ki se bojujejo v tujini, pa so uvedli v Združenih arabskih emiratih, kjer je za pripadnost teroristični organizaciji oziroma bojevanju na tujem predvidena kazen zapora do 20 let. Pred nedavnim je specialno kazensko sodišče v Riadu v Savdski Arabiji zaradi udeležbe v bojevanju v Siriji na 5 let zapora obsodilo dva državljana Savdske Arabije ter jima hkrati za enako dobo izreklo še prepoved potovanja iz države. Savdska Arabija pa še ocenjuje, da se že več kot 2 tisoč Savdijcev bori za ISIL. Iz pravnega in varnostnega vidika velja izpostaviti in opozoriti na dejstvo neobstoja pravnih mehanizmov glede preprečitve odhoda evropskih skrajnežev na bojišča v Iraku in Siriji. Tudi slovenska zakonodaja je glede tega neustrezna, saj samo udeleževanje bojevanja v tujini ni kaznivo, niti potencialnim evropskim islamskim skrajnežem ni mogoče omejiti gibanja oziroma jim odvzeti prostost, če take osebe niso nujno osumljene konkretnega kaznivega dejanja in če za to niso hkrati podani tudi priporni razlogi. Kot večina drugih držav bo tudi Slovenija morala sprejeti nekatere ukrepe bodisi z dopolnilom posameznih členov Kazenskega zakonika bodisi z uvedbo drugih pravnih mehanizmov ali celo obojega z namenom preprečevanja oziroma omejevanja odhoda privržencev ISIL na bojišča in usposabljanja v tujini." Zdaj pa tisto, kar je najbolj pomembno: "Kazenski zakonik v poglavju o kaznivih dejanjih zoper človečnost sicer vsebuje precej podrobna določila o terorizmu, financiranju terorizma, ščuvanju in javnem poveličevanju terorističnih dejanj, novačenju in usposabljanju za terorizem ter novačenju za tujo vojsko. Kljub temu pa bi pri kaznivem dejanju novačenja za tujo vojsko bilo smiselno ta člen vsebinsko razširiti še z določbo, da je hkrati prepovedano tudi novačenje za bojevanje ali usposabljanje v terorističnih organizacijah, saj omenjeni člen določa zgolj prepoved novačenja za tujo vojsko, med katere Islamsko državo ni mogoče umestiti. Poleg tega tudi 111. člen Kazenskega zakonika ne zajema vseh pojavnih oblik, ki so se razvile z razvojem ISIL in udeležbo tujih borcev pri bojevanju ali urjenju na območjih pod nadzorom ISIL. Določbe tega člena se namreč sklicujejo zgolj na novačenje k storitvi kaznivih dejanj po 108. členu Kazenskega zakonika ali k sodelovanju pri naročilu takega terorističnega dejanja, vendar pa v primerih novačenja za ISIL niti ni nujno, da tisti, ki novači, hkrati tudi spodbuja k izvedbi terorističnega dejanja ali terorističnih dejanj, kot jih določa 108. člen Kazenskega zakonika. Veliko privržencev ISIL namreč dojema ISIL kot idealen islamski verski koncept, zato tudi ni nujno, da imajo vsi tisti, ki se zaradi različnih motivov pridružijo ISIL ali odidejo na bojišča pod njenim nadzorom, ob odhodu tudi dejanski namen izvajanja terorističnih dejanj bodisi na območjih pod nazdorom ISIL, bodisi ob vrnitvi v lastno državo." In tako naprej. To je bilo objavljeno v Pravni praski, kjer sem, kot sem dejal, objavljajo očitno tudi poslanci Stranke Mira Cerarja. Se pravi, točno te zadeve, zadeve, ki manjkajo v Kazenskem zakoniku, in zadeve, ki manjkajo tudi v ostalih zakonih, ki, kot ste rekli, jih spreminjate oziroma jih boste pripravili. In kar se tiče tega, da smo rokohitrski. Gospa Poropat, koliko časa je za vas rokohitrsko? Veste, jaz tukaj poslušam kadarkoli spreminjate ustavo, da se te zadeve spreminjajo s tresočo roko, ampak nam se roka trese očitno že od leta 1991 naprej. Kadarkoli je potrebna kakšna taka sprememba, vedno poslušamo, da ne hiteti. Očitno se te varnostne situacije tukaj v tem parlamentu zavedamo samo v SDS, Novi Sloveniji in pa Zavezništvu. Ostale skupine glavo v pesek in kot da ni nič. Kot da smo nek izoliran otok, katerega se ne tiče, neka majhna Slovenija. Ampak ta majhna Slovenija je soseda od Italije. Islamsko državo imamo sedaj tudi v Libiji. In ta Islamska država v Libiji je napovedala, da bo v prihodnjih mesecih varnost Evrope zatresla na ta način, da bo iz Libije v Italijo poslala 500 tisoč beguncev. In med temi begunci bodo tudi islamski skrajneži. Italijani pripravljajo resne ukrepe na tem področju. Želijo si obnoviti nekatere bivše vojaške operacije, ki so v preteklosti že obstajale. Mi pa, ki smo sosednja država in okno na nek način potem za osrednjo Evropo in naprej na vzhod, pa kot da ni nič. Kot da se to nas ne tiče. Jaz menim, da je ta dva odstavka treba napisati, da je ta dva odstavka treba sprejeti in dodati v kazenski zakonik, predvsem pa menim, da je treba črtati besedo "hudo". Kdor z namenom, da bi uničil ali hudo ogrozil ustavne temelje. Naj mi nekdo pove – kakšna je razlika med ogroziti ustavne temelje ali pa hudo ogroziti ustavne temelje? Kakšna je razlika? V vsakem primeru so ogroženi ustavni temelji Republike Slovenije, druge države ali pa mednarodne organizacije. Zame tukaj ni razlike. Razlika je samo v posledicah, kakršne lahko nastanejo ob kakršni koli ogrozitvi ustavne ureditve. Zato ta beseda sem notri ne spada. Trije konstitutivni elementi države so teritorij, ljudje in pa oblast. Glede oblasti ne bom izgubljal besed, ker že sama razprava danes in pa vaše zavedanje o teh zadevah pove o naši oblasti marsikaj. Glede teritorija vsi vemo, kako je. Stranka, ki je danes ena izmed manjših tukaj, pa je bila takrat ob sprejetju največja, bo o teritoriju verjetno vedela veliko povedati, ko bo prišla sodba arbitražnega sodišča. Kar se pa tiče tretjega elementa, to je pa ljudstvo, to so ljudje, to je pa tisto, za kar se nam mora iti. To so tisti, v katere korist mi moramo delovati. In če ne naredimo nič za njihovo varnost, potem se je res smiselno vprašati še o dveh ostalih konstitutivnih elementih. Kot sem dejal, ne gre za noben miselni delikt, nihče ne bo nadziral nikogar, nihče, ki bo gledal, guglal te države ali pa raznorazne poti ne bo kaznovan. Gre za to, da se prepreči tiste, ki se nameravajo udeležiti, ki so bodisi že pripravljeni na to, bodisi v tem trenutku odhajajo ali pa samo prehajajo ozemlje Slovenije z namenom, da se udeležijo bojev v drugih državah in da ogrozijo njihove temelje. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Žan Mahnič, lepo prosim, gospa Poropat je prebrala stališče poslanske skupine in ni bilo korektno, ker veste, da se ne more braniti, ker še ni diskutirala. Prosim, če na poslansko skupino ne naslavljate poimensko posameznika. Hvala lepa. Besedo ima gospa Ksenija Korenjak Kramar.
Hvala lepa za besedo. Bom se kar navezala na to razpravo svojega kolega, ki jo vsekakor razumem kot pozitivno skrb za varnost ljudi in teritorija Republike Slovenije. Bom pa se vrnila v svoji razpravi na to, o čemer je danes predmet razprave. Torej v vašem predlogu, da v kaznivem dejanju terorizma v prvem odstavku 108. člena določamo njegovo temeljno obliko in kot predlagatelj predlagate, kot sem razumela, ukinitev velike stopnje nevarnosti posledice izvršitvenih dejanj in predlagate inkriminacijo že vsakršne, tudi najnižje stopnje nevarnosti navedenih dejanj kot terorizem, kar pa je v nasprotju s temeljnimi opredelitvami terorizma in pa tudi brez spoštovanja načela sorazmernosti vezano na ohranjanje iste kazenske sankcije. Nadalje prav tako k temeljnemu kaznivemu dejanju dodajate kvalificirano obliko, v kateri se inkriminira tudi gola namera udeležbe. To pa ne samo iz tega, kar sem povedala, ampak tudi z vidika kazenskopravne teorije, pa tudi po mednarodnih standardih nikakor ni sprejemljivo. In ne samo na tem zasedanju Državnega zbora, ampak tudi na marsikateri seji pred tem smo zelo veliko časa namenili razpravi o spoštovanju človekovih pravic. In mislim, da smo si tukaj v tej točki edini, da zagovarjamo to spoštovanje človekovih prav in prav zaradi tega ne smemo dopustiti, da bi do takih sprememb in predlogov prišlo. S samo golo namero bi kaznivo postalo ne pripravljalno dejanje, ampak tisto, kar je pred tem, kar je pa grob poseg v človekove pravice. S tega vidika je to resnično nesprejemljivo. Da se vrnem na ta primer, ki ste ga navajali in tako slikovito opisali z raznimi "priskrbeti si tako ali drugačno orožje", z aretacijami na letališčih, itd. Če bi ta primer zelo dobro analizirali, bi videli, da ste s tem bili že v pripravljalnih dejanjih, ne pa v goli nameri. Govorili ste tudi o dokazih. Dokaz je pa še toliko svetlobnih let naprej od zgolj golega namena, če že to analiziramo in dajemo take primere. Za vse to, tako za pripravljalna kot pa tudi za dokaze imamo podlago v Kazenskem zakoniku in pa v obstoječih kaznivih dejanjih. Tako v splošnem delu, sami ste že navedli posamezna kazniva dejanja po členih, da ne bom sedaj ponavljala, torej imamo tudi v splošnem delu, ki se nanaša na udeležbo, in potem tudi v posebnem delu Kazenskega zakonika, zato to dodatno inkriminiranje ni potrebno. Še na dva vidika naj spomnim. Eden je ta, da je v pripravi ukrep Sveta Evrope, to je sprejetje protokola o tujih terorističnih borcih k Evropski konvenciji o preprečevanju terorizma. Ukrep bo vsebinsko predstavljen v mesecu maju tega leta. Mislim, da je to seveda na mestu, da smiselno takrat vidimo, kako bo k reševanju te problematike in opredeljevanju posameznih znakov kaznivih dejanj pristopila širša evropska skupnost in šele na podlagi izkušenj in stališč, ki bodo tam predstavljena, izoblikujemo morda kakšen predlog in se opredelimo do tega v razmislek o morebitni spremembi. Še enkrat pa poudarjam na tem mestu, da ureditev, ki jo imamo, torej kazniva dejanja, ki so v Kazenskem zakoniku v splošnem in posebnem delu, že v zadostni meri inkriminirajo tovrstne situacije in tovrstna dejanja. Še ena stvar. Mi se tukaj gibljemo na tanki črti tega, kaj je dokaz, namera, misel o tem. Gibljemo se na zelo ledenem področju in mislim, da je v takem primeru še toliko bolj pomembno, da jasno opredeljujemo posamezne pojme in institucije, da vemo, v kateri fazi smo. Dostikrat pride do tega, zakaj ne prihaja pri nas do takih in drugačnih sankcij, če se mogoče bolj poljudno izrazim – zato ker nimamo dovolj dokazov. Če jih nimamo, ne moremo nekoga zgolj zato, ker razmišlja o tem, bere o tem, če malo sedaj karikiram, kazensko preganjati. Tukaj moramo slediti temu, da takšen pregon mora biti zelo strikten in mora temeljiti na dokazih in ne na tem, da mislimo, da je nekdo nekaj mislil. To bi bilo napačno. Ne samo napačno, ampak grobo kršenje človekovih pravic. Da zaključim s tem tretjem, kar sem želela posebej izpostaviti, to je, da v zadnjem času so v pripravi dokumenti in predlogi s področja boja proti terorizmu: evidenca letalskih potnikov, pripravljajo se spremembe ZKP-J in, sami ste potem tudi rekli, Zakona o potnih listinah. V tem okviru Slovenija na vsak način ni indiferentna, se odziva na to, kaj se v svetu dogaja. Ampak ravno zato ker moramo tukaj delovati premišljeno, v smislu spoštovanja človekovih pravic, moramo upoštevati to, da ne posegamo v področje tam, kjer to ni potrebno, bodisi ker to imamo bodisi ker bi s tem storili hujšo kršitev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Izvolite, gospod sekretar Darko Stare.
Hvala, gospod predsednik. Gospod poslanec, glede na to, da smo o tem že kar temeljito in se mi zdi zelo konstruktivno razpravljali na skupni seji Odbora za pravosodje in Odbora za notranje zadeve in glede na današnjo razpravo in ponavljanje teh, v bistvu bi rekel, pravno nekorektnih argumentov, bom na primeru poskušal ozavestiti, o čem se danes pogovarjamo. Vi predlagate, da bi v primeru, ko bi vi v eni družbi zvečer v gostilni povedali, da boste jutri odpotovali v Sirijo in bi to naslednji dan objavili slovenski časopisi, da se začne pregon in da se vas za to obsodi od 5 do 15 let. In če bi to ponovili trikrat, bi bilo upravičeno, da bi bilo 10 namesto 5 let. In glede na to, kako zavzeto to zagovarjate, bi pričakoval, da ko bi to prebrali v časopisu, da bi se še sami ovadili potem. Govorimo o človekovih pravicah, o svobodi, o uveljavljenih praksah, številna leta. Tudi Slovenija je že nekaj časa demokratična država, kjer je temelj svoboda posameznika, spoštovanje človekovih pravic. In kot je bilo že večkrat danes poudarjeno, govorimo o golem naklepu, v pravu se tudi reče nekaj podobnega, ni sicer isto, ampak reservatio mentalis, vsi vemo, da imamo mi inkriminirani umor, uboj, kazniva dejanja zoper spolno nedotakljivost. Ampak če nekdo izjavi, "te bom udaril, ti bom zlomil roko", to še ne pomeni, da se zoper tega človeka lahko izvede kazenski pregon in se ga obsodi, ker gre za naklepna kazniva dejanja, gre za krivdo. In bistvo krivde je to, da vi to, kar je prepovedano, želite, hočete storiti in hočete, da nastane prepovedana posledica. To pa je stvar dokaznega postopka. Sklicujete se tudi na prakso v evropskih državah. Jaz trdim, da ima slovenska kazenska zakonodaja področje terorizma urejeno relativno zgledno, v primerjavi z drugimi državami. Namen tega protokola, ki je zdaj v pripravi, je to, da se poenotijo znaki, tudi pojmovno, ne samo v izrazih. V pravu otrok v Angliji pomeni nekaj drugega, kot pomeni otrok v Sloveniji, ker so starostne meje drugačne. Skratka, treba je vedeti, da posamezni izrazi, ki so v bistvu uporabljeni kot znaki kaznivega dejanja, imajo za seboj nek pojem, neko vsebino. In namen je, da se pod nekim izrazom razumemo in govorimo o istem. Zdi se mi prav in primerno, ker verjamem, da imate dober namen, da se slišijo tudi nasprotni argumenti. Prebrali ste članek nekega strokovnjaka oziroma pravnika. Bistvo tega sporočila z mojega vidika je to, da vas opozorim, da v Kazenskem zakoniku ni samo 108. člen, ki je povezan s terorizmom, ampak jih je še pet, šest drugih, in tudi večkrat že omenjeno hudodelsko združevanje oziroma sodelovanje v skupinah, ki povzročajo kazniva dejanja. Skratka, neko dejansko stanje, nek življenjski dogodek se pač subsumira pod tiste znake, ki obstajajo. In pod črto še enkrat želim poudariti, govorimo o posamezniku, o človeku in ne moremo si dovoliti, ne želim sam v takšni družbi živeti, da če bo nekdo nekaj izjavil, da bo za to dobil 15 let zapora. Razlikujmo o normiranju nečesa, kar je prepovedano, in o sposobnosti države in njenih organov, da to, kar je prepovedano, smo sposobni dokazati. Na pošten in korekten način. O tem se pogovarjamo. Absolutno pa se strinjam, kot ste tudi sami povedali, to je pač skrajni ukrep, ultima racio, se reče bolj tako učeno. Terorizem pa se preprečuje s prevencijo, s preventivnimi ukrepi, z vključevanjem tistih, ki v bistvu so frustrirani iz takšnih ali drugačnih razlogov in potem posežejo po takšnih za druge nesprejemljivih ukrepih in metodah. Na tem področju Slovenija zelo aktivno, tvorno sodeluje z državami članicami Evropske unije in tudi širše, še posebej pa na tem področju zelo tvorno sodelujejo vsi organi in subjekti nacionalne varnosti. Imeli ste priložnost na odborih prejšnji teden o tem kar nekaj slišati. In mislim, da je prav, da je skrb permanentna, da se trudimo okrepiti vse ukrepe, predvsem preventivne, še posebej tiste, ki vključujejo ljudi in omejujejo pogoje, da bi nek posameznik sploh posegel po takih metodah in ukrepih zoper druge. Ampak vendarle se je treba zavedati, da ni sistem slab. Nasprotno, je relativno dober, učinkovit, nikoli pa ni tako dober, da ne bi mogel biti še boljši. To pa vsi vemo. Hvala lepa.
Gospod državni sekretar, hvala lepa. Predlagatelj gospod Žan Mahnič, izvolite.
Hvala, podpredsednik. Ne bi se oglasil, če ne bi poznal enega dejstva, in sicer tega, da je bil gospod Darko Stare namestnik direktorja Sove. In če meni namestnik direktorja Sove začne takoj v uvodnem govoru govoriti o gostilni, kako se posluša ljudi, da bo nekdo tam rekel, da je bil v Siriji, bom jaz začel počasi vedno bolj verjeti tistim medijem, ki pišejo, da je Sova oziroma neka para-Sova, sedaj ne vem, uradno ste bil v Sovi, ne vem, kako je s para-Sovo. Očitno res neka tolpa kavarniških agentov, ki hodijo od gostilne do gostilne, pa tam seveda naročajo, katere ljudi je treba poslušati. Jaz upam, da se vam je to z gostilno in pa s tem, kdo kaj govori, zareklo. Ker ste bili namestnik direktorja Sove, verjetno veste, da tudi jaz nisem tega mislil, da bo nekdo rekel tamle v gostilni, jutri grem pa v Sirijo in da ga bodo aretirali, takoj ko bo iz gostilne stopil. Ne gre za to. Mi vemo, da obveščevalne službe, če so na mestu, zadeve spremljajo, imajo podatke o nekom od samega naklepa, se pravi, ki lahko zaradi mene pride v gostilno ali pa kamorkoli drugje, pa do tega, ko išče poti, ko že ima letalsko vozovnico za določeno državo, ki je mimogrede soseda, ko kupi orožje in se odpravi, recimo temu, na letališče. Tukaj pa je razlika, ne? Od te poti do tja, kjer se ve in je točno določeno, seveda bo šel tja. Ali pa ko nekdo ali v hecu ali pa samo tako reče. Tako da jaz vas lepo prosim, gospod Stare, da mojih besed ne obračate, in da me ne interpretirate napačno. Vključevanje tistih, ki so na robu družbe, se strinjam, ampak do sedaj se je očitno naredilo bore malo, ne samo pri nas, tudi v ostalih državah Evropske unije, da se potem ti ljudje poslužujejo takih dejanj in se odpravljajo v take države kot se. In da samo za konec omenim človekove pravice. Mi močno podpiramo človekove pravice, ampak veste, imam pa hude hude težave s tem, ko neka manjšina, ki se sklicuje na svoje človekove pravice, hkrati krši človekove pravice drugih. S tem pa imam težave.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marija Antonija Kovačič. Ne želi. Potem dajem besedo gospodu Matjažu Nemcu. Izvolite, gospod Nemec.
Predsedujoči, hvala lepa za besedo. Jaz pa moram reči, da pozdravljam današnjo debato. Moram reči, da je to vseeno odraz zavedanja nekih dogajanj okrog nas, ki so dejstva. Kot je bilo že danes rečeno, naš kontinent, Evropska unija, Evropa, kakorkoli že, je v nekem primežu nasilja in nekih geopolitičnih sprememb, začenši z Ukrajino, če pogledamo na mejo med Sirijo in Turčijo, kaj se dogaja, kakšne informacije, kot je bilo že rečeno, prihajajo iz Libije. Naj tukaj omenim, da sem pred, mislim da, tremi tedni, štirinajstimi dnevi poslušal podobno razpravo v italijanskem parlamentu, takoj potem ko so prišli podatki obveščevalnih službah, da borci ISIS želijo prek humanitarnih organizacij na teritorij Republike Italije spraviti kar se da največ svojih borcev. Ampak to so dejstva, o katerih se moramo pogovarjati. Moje osebno mnenje sicer je takšno, da Slovenija mora spremljati zadeve, da pa ni med najbolj ogroženimi državami čisto, bom rekel, iz nekega pragmatičnega vidika, ker mislim, da če bi teroristi razmišljali o akcijah v Evropi, bi najprej verjetno izbrali kakšno drugo. Ampak dobro, to je predmet pogovarja strokovnjakov, ne pa nas v parlamentu. To je moje osebno mnenje. Kar se tiče spremembe zakonika, je pa vselej, saj smo vajeni teh razprav najmanj od leta 2001, govorim v taki obliki, če govorim o zadnjem tisočletju. Vsi poznamo 11. september in vse ukrepe, ki so bili potem tako drastično na vseh kontinentih sprejeti. In vselej je diskurz o tem, kje je svoboda, kje so človekove pravice na eni strani in po drugi strani varnost ali pa nacionalna varnost, kot temu radi rečemo, je tanka meja. Tudi ko govorimo o preventivi in kurativi, večkrat zamešamo pojme in ne vemo, kje se začne preventiva in kje kurativa. Ampak mislim, da v Sloveniji poteka dober diskurz, tako kot je bilo že na odboru. Bilo je povedano, da se dejansko sprejemajo ali so sprejeti tudi že nekateri ukrepi, ki bi zadovoljevali, da se mi formalnopravno lahko borimo proti nameram raznoraznih posameznikov, ki to so de facto posamezniki v naši državi. Imamo izkušnje, ki jih lahko naštejemo na prste ene roke. Medtem ko so druge evropske države v drugačnem položaju. Ponekod se govori o nekaj sto, največ pa o nekaj tisoč potencialnih ali pa že borcev, bom rekel, verskih fanatikov, če se smem tako izraziti. Vsaka država je per se, moramo jo obravnavati posebej. Vemo, da se Slovenija nahaja na precej transportnem območju, tudi obdanem s centri, kot je bilo že rečeno, z verskimi centri. Omenja se Dunaj, po drugi strani Zagreb, bližina Bosne in Hercegovine, kjer so bile tudi nekaj sto kilometrov stran zaznane zastave te neformalne vojske ISIS. Tako je prav, da imamo to razpravo. Sam sicer mislim, da je naša zakonodaja dovolj dobra, tako kot nam tudi strokovnjaki radi povedo, da dejansko zakonodaja vsebuje vse te zahteve, kar lahko post festum ali pa v smislu preventive naredimo. Danes je bila izpostavljena krepitev naših služb, varnostno-obveščevalnih, policije, s tem se absolutno strinjam. Mislim, da bi to morala biti naša prioriteta, bolj kot spreminjanje Kazenskega zakonika. Ampak, dobro, to je stvar lastne presoje. Kaj pa Slovenija lahko prispeva? Jaz upam, da sem dovolj jasen o tem, da umeščam Slovenijo med nevtralne države. Moram reči, da mi tudi po zaslugi zelo dobrih prijateljskih odnosov z Bosno – imamo slabo izkušnjo sicer z delavci in njihovimi pravicami v preteklosti, ampak na splošno so to dobri odnosi. Mi spoštujemo vse verske skupnosti, to nam vsi priznavajo. In tudi zaradi tega je bil odnos skrajnežev do Slovenije relativno toleranten do zdaj. Mislim, da moramo predvsem na tem delati, se pravi, na krepitvi dialoga, na krepitvi komunikacije. Sam sem tudi na Ministrstvu za zunanje zadeve v tem smislu predlagal neko dejstvo, nekako navdihnjen nad dogodki, ki so se zgodili v Oslu konec februarja. Naj spomnim, da so kot odgovor na nasilje predstavniki judovske skupnosti in muslimanske skupnosti sklenili človeški obroč okrog sinagoge v znamenju krepitve odnosov, in to je bil odgovor na dogodke na Danskem, v Parizu, v končni fazi vsakotedenske dogodke v Dresdnu. Zavedati se moramo, da se pač to tudi dogaja in vsaka država lahko na konflikt odgovori na tak ali drugačen način. Mislim, da Slovenija je v položaju, ko lahko krepi medkulturni dialog. Naj spomnim, o tem je bilo govora že tudi na odborih, mi imamo eno izjemno institucijo. Sicer, saj pravim, lahko so nekateri kritični, nekateri ne, ampak govorim o potencialu, to je mednarodna univerza EMUNI, ki je v Portorožu. Sami smo govorili, kakšno vlogo to sploh ima. Ampak predvsem jaz vidim to univerzo, ki je prisotna, predvsem za krepitev medkulturnega dialoga na evrosredozemskem območju. Lahko je ta institucija v Sloveniji, ki krepi dialog, in damo navzven vedeti, da se pa Slovenci te stvari lotevamo drugače, z dialogom, ne pa z restrikcijo, z omejevanjem človekovih pravic in dostojanstva. Saj pravim, to je stvar filozofije, kako se država želi obvarovati pred zunanjimi vplivi. Glede na geopolitični položaj, glede na medkulturne, medverske odnose, ki jih Slovenija ima z vsemi dejavniki, mislim, da si Slovenci ta privilegij lahko privoščimo, da se lotevamo z dialogom reševanja težav, ne pa z restrikcijo. In to bi bil tudi moj predlog. Jaz pozdravljam namero predvsem predlagatelja, da govorimo o tem, to je zelo pomembno, to je okoli nas, ampak da ne odgovarjamo na pojave z restrikcijo, ampak s krepitvijo dialoga. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Igor Zorčič.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Ta tema je seveda aktualna zaradi dogajanj v svetu. Ampak ni samo sedaj, aktualna je že od napadov na dvojčka. Pojavljajo se sicer nove oblike terorističnih kaznivih dejanj, ampak temu primerno sledi tudi kazenska zakonodaja. Naša kazenska zakonodaja ni tako stara, da ne bi sledila tem dogodkom, ki so se zgodili in ki se dogajajo trenutno v Siriji in Iraku. Kar se tiče novele Kazenskega zakonika, moram reči, da ta ne rešuje ničesar. Predlagano je, da se v Kazenskem zakoniku v prvem odstavku črta beseda "hudo". V prvem odstavku Kazenskega zakonika je naprej problem v tem, ker imamo dve besedi "hudo". Če se to črta, mi razširimo domet tega Kazenskega zakonika na tako bizarne primere, da se zadeva povsem izpridi. Vam bom povedal konkretno. Dajmo se malo konkretno pogovarjati, kaj je narobe, kaj bi lahko bilo in kaj ne. Tako pravi naš obstoječi kazenski zakonik: "Kdor z namenom, da bi uničil ali hudo ogrozil ustavne, gospodarske, socialne ali politične temelje Republike Slovenije ali druge države, na primer Sirije ali Iraka, ali mednarodne organizacije, da bi hudo zastrašil prebivalstvo oziroma da bi prisilil vlado Republike Slovenije ali druge države ali mednarodno organizacijo, da nekaj stori ali opusti, stori ali grozi, da bo storil eno od naslednjih kaznivih dejanj: napad na življenje, se pravi, umore poboje, ugrabitev, zajetje talcev, ugrabitev letala, vse je zajeto, še celo motnja ali prekinitev oskrbe z vodo. Vse to je zajeto v sklopu teh ravnanj, ki jih kazenski zakonik opredeljuje kot teroristična. Če mi sprejmemo ta predlog zakona in rečemo, da je kaznivo to, da bi nekdo samo zastrašil prebivalstvo, da bo storil motnjo ali prekinitev oskrbe z vodo – ali veste kaj to pomeni? Da nekdo v vasi reče, da bo vodo zaprl, zato da bo zastrašil ostale sovaščane zaradi nekega svojega razloga, pomeni to teroristično dejanje. Kazen zapora je od 3 do 15 let. Če sprejmemo to, sprejmemo ta domet kazenskega zakonika. Vse bo teroristično, vsaka grožnja. Na to ne moremo pristati. To bi bilo nedopustno. Se pravi, grožnja, da bo zaprl vodo. Kar se tiče udeležbe v oboroženih spopadih izven območja Republike Slovenije. Tudi to je že inkriminirano. Tako pravi obstoječi kazenski zakonik, da ni samo inkriminiran in kaznovan tisti, ki stori poboje, ki ugrabi letala, zapre vodo z namenom hude zastrašitve prebivalstva, ampak tudi tisti, ki pripravlja ali pomaga pri izvrševanju kaznivih dejanj, tako da protipravno pridobi potrebna sredstva, na primer orožje, ne vem, morda tudi letalske karte za tako območje – to bi bilo verjetno že preširoko, da z izsiljevanjem pripravi drugega, da pri teh kaznivih dejanjih sodeluje. Potem, 111. člen pravi [[…]]Pazite to, vi pravite, da ni kaznivo dejanje to, da gre nekdo v Sirijo, v Irak. Seveda je, če se gre borit za terorizem. Kdor novači za terorizem s tem, da spodbuja drugo osebo k storitvi kaznivih dejanj, to so ti uboji in podobno, kar se vse dogaja – 108. člen tega zakonika – ali k sodelovanju pri naročilu takšnega terorističnega dejanja ali k priključitvi k teroristični hudodelski združbi ali skupini za izvrševanje terorističnih kaznivih dejanj, ki jih stori ta hudodelska družba ali skupina, se kaznuje z zaporom od 1 do 10 let. Se pravi novačenje je prav tako pokrito kot udeležba, kar sem že prej omenil. Skratka, jaz ne vidim, da ta kazniva dejanja ne bi bila pokrita. In zdaj če mi rečemo in danes sprejmemo, če izključim tisti bizarni primer, da nekdo zagrozi, da bo vodo zaprl v vasi, če rečemo, da doslej to ni bilo inkriminirano in bo odslej naprej, potem se tudi vprašam, kaj je za tiste primere, ki so morebiti bili do zdaj na teh območjih. Njih bomo pa spustili? Bomo rekli: "Ja, do zdaj ni bilo to, od danes dalje bomo pa to inkriminirali." Ni res. To je kaznivo dejanje že sedaj, od kar velja ta kazenski zakonik. Tako da jaz se ne morem s tem strinjati, da to ni inkriminirano in da je to dopuščeno. Tako da te novele žal ne morem podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Najprej bi želela povedati spoštovanemu kolegu Žanu Mahniču, če ni razumel, da sem jaz prej prestavila stališče Poslanske skupine Desus in da to napadanje mene osebno ni bilo primerno, da je bilo to napadanje nespodobno in nespoštljivo in da takih napadov nima nihče v tej dvorani pravice izražati do svojih poslanskih kolegov, ki imamo pravico povedati svoja stališča do zadev, ki jih obravnavamo. Poslanske kolege iz SDS bi opozorila na to, da vedno govorijo o spoštovanju človekovih pravic. Tudi to, spoštovani kolegi, je kršenje moje človekove pravice, da me stalno kritizirate, če nekaj povem. Ne se smejati, gospod Žan. Mislim, da je to res nespoštljivo in da kažete svojo kulturo oziroma nekulturo, ker kulture nimate, potem se ne bi smejali. Jaz pa nisem kriva, da imate v SDS problem s pravosodjem in da zato, ker jaz v tej dvorani predstavljam stališča Poslanske skupine Desus s področja pravosodja, da me zato stalno napadate. Toliko o tem. Sedaj pa bi se želela še sama osebno dotakniti predloga zakona o spremembi Kazenskega zakonika, ki ga danes obravnavamo. Predlagatelji sprememb Kazenskega zakonika menijo, da bi naj bila posebna kriminalizacija udeležbe v oboroženih spopadih v tujini potrebna in bi naj to sprejeli kot spremembo Kazenskega zakonika. Pri tem bi rada opozorila, da bi predlagatelji morali analizirati besedilo splošnega dela Kazenskega zakonika, to je KZ-1, in sprememb tega zakona iz leta 2011. Pa očitno, jaz mislim, da tega niso storili ali pa so, pa so spregledali. S 1. členom sprememb Kazenskega zakonika želijo predlagatelji, da se kot izvršitveno kaznivo dejanje inkriminira ravnanje udeležbe. To dejanje je v veljavnem kazenskem zakoniku že urejeno, in sicer v splošnem delu tega kazenskega zakonika. Zato menim, da sprememba 108. člena Kazenskega zakonika, KZ-1, ni potrebna. Prav tako menim, da ni potrebno spreminjati 111. člena KZ-1, saj je področje terorizma v teh dveh členih, se pravi v 108. in 111. členu KZ-1, primerno urejeno. To si lahko preberete tudi v poročilu Ministrstva za pravosodje. Spomnila bi še na to, da je Slovenija s spremembami in dopolnitvami Kazenskega zakonika leta 2004 in tudi v letu 2008 v zakon vnesla potrebne vsebine iz Resolucije Varnostnega sveta Združenih narodov, številka 2178. Prav tako smo, in to leta 2008, v Kazenski zakonik vnesli spremembe. Gre za uskladitev s predpisi EU, to je bila reakcija na teroristični napad 11. septembra 2001 v New Yorku. Gospod Čuš je v svojem stališču poslanske skupine ugotavljal, da koalicija očitno [[…]]Rada bi samo povedala eno zadevo, da koalicija očitno meni, da je vse v redu in da zato ne sprejemamo oziroma odklanjamo sprejetje teh sprememb. Rada bi rekla, da to ni točno. Jaz menim, da to ni res, da se v koaliciji, še posebej pa se v Poslanski skupini Desus še kako zavedamo, da so razmere v Siriji in Iraku zelo hude, da trpijo ljudje, nedolžni ljudje, tudi ženske in otroci, in da je to nasilje treba preprečiti. Obžalujemo vse dogodke, vsa nečloveška in zavržna ravnanja in dejanja in sočustvujejo s trpečimi. Vendar pa to ne pomeni, da moramo podpreti predlog sprememb Kazenskega zakonika. Preprosto smo ugotovili, da to v tem trenutku ni potrebno. Kot sem tudi rekla v stališču Poslanske skupine Desus, da res tako hitro spreminjanje Kazenskega zakonika ni primerno. Naj na koncu ponovno opozorim na to, da naj bi v mesecu maju Evropski svet sprejel skupno evropsko zakonodajo s tega področja in da bodo potem države članice EU to zakonodajo implementirale v svoje zakone. In to bo storila tudi Slovenija, tako da bo vse, kot mora biti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Marjana Kotnik Poropat, tudi gospod Čuš je samo prebral stališče poslanske skupine. Izvolite, predlagatelj, replika.
Hvala, podpredsednik. Gospa Poropat, jaz vas nisem čisto nič napadel. Sem šel pa pogledat kolikokrat sem vas omenil prej v svoji razpravi, direktno v magnetogram. Enkrat sem vas omenil, ko sem se z vami strinjal, ko ste rekli, kaj pa novinarji, turisti in ostali, ki bodo šli dol. Drugič sem vas pa omenil, dejal sem: "Gospa Poropat, tujih terorističnih bojevnikov do sedaj ni bilo." Ker jih ni bilo, ker niso bili opredeljeni v resoluciji. Tako da jaz res ne vem, zakaj vi jemljete to kot napad na vas. Jaz sem vas samo vprašal, vas osebno, ker ste pač prebrali stališče, ker ste rekli, da bi ta zakonodaja, če to sprejmemo, da bi to pomenilo, da priznamo, da pa do sedaj ta dejanja niso bila inkriminirana, sem vam pač samo povedal, da na podlagi tega, kar ste rekli, dejansko niso bila, ker tujih terorističnih bojevnikov ni bilo. Tako da ste vi nekorektno mene napadli, ker jaz vas nisem čisto nič napadel. Samo enkrat sem vas omenil, enkrat sem se pa celo z vami strinjal.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Jasna Murgelj.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Če povzamem besede enega od kolegovo iz stranke SDS, ja, lahko bi rekla: Na zahodu nič novega. SDS spet predlaga sprememb ZKP-1, ki pač ni potrebna. Za vsa kazniva dejanja, ki so povezana z mednarodnim terorizmom, za njihovo preganjanje že obstaja podlaga v Kazenskem zakoniku, obstoječem, ki ga imamo. In danes smo že razpravljali, zakaj ta sprememba ni potrebna. To potrjujejo tudi mnenja Ministrstva za notranje zadeve, mnenja Ministrstva za pravosodje, mnenje vrhovnih tožilcev, mnenje policije. V Poslanski skupini SMC smo se pozanimali pri vseh teh deležnikih, ali je vse v redu z zakonodajo in smo ugotovili, da je Kazenski zakonik, takšen, kot je, dovolj, da za enkrat ni potrebe po njegovem spreminjanju. Kar pa me zelo skrbi, je to, da se spet predlog, ponoven predlog, ker ponovno obravnavamo podobno stvar, skratka neutemeljen predlog za spremembo KZ-1, ta priložnost se na strani Poslanske skupine SDS izkorišča za to, da se ustrahuje ljudi. Navajate, spoštovani kolegi, grozote, ki so resnično grozne, in je zelo hudo, ko to gledamo po televiziji, govorite o tem, kaj vse hudega se nam bo zgodilo, ustvarjate, izkoriščate to priložnost, da ustrahujete ljudi, kaj vse hudega se nam bo zgodilo, ker domnevno Kazenski zakonik Republike Slovenije pa nima podlage, da bi se preganjala kazniva dejanja mednarodnega terorizma. Ja, in pravite da strašen argument je to, da ne želimo prestavljati pikice in vejice v členih Kazenskega zakonika. Oprostite, Kazenski zakonik, še enkrat bom ponovila, Kazenski zakonik je materija, predstavlja zelo hud poseg v človekove pravice. Tega spreminjamo samo, če je zares potrebno, ne pa vsakič, ko se nekdo spomni, da bo pa zdaj izkoristil tukaj položaj poslanca, da bo ljudem govoril, kaj se jim bo vse hudega zgodilo. Resnično ni treba, da na ta način ustvarjamo atmosfero strahu v Sloveniji, da se nam bo pa to vse hudo zgodilo, kar se dogaja zunaj. Ja, možnost obstaja, potencialna nevarnost mednarodnega terorizma obstaja, tega nihče ne zanika, ampak podlago za to, da kazniva dejanja mednarodnega terorizma preganjamo, že imamo v Kazenskem zakoniku, in imamo tudi podlago da preganjamo druge stvari, ki so pač urejene v drugih predpisih, ki pa niso kazniva dejanja. Ne, ne bomo pristali na to, da pa bo zdaj že namen izvršitve kaznivega dejanja kaznivo dejanje samo, to pomeni, da nekomu se nekaj v glavi utrne, pa ga že zaradi tega preganjamo. Ker poznamo sistem Kazenskega zakonika, ker poznamo, kaj to pomeni posegati v Kazenski zakonik sam, kako resen poseg je to v človekove pravice, se pač s Kazenskim zakonikom ne bomo igrali. Vlada se zaveda potrebe po tem, da se nadzoruje in spremlja dogajanje na mednarodni sceni v zvezi z mednarodnim terorizmom, zato je z vso skrbnostjo pregledala vso zakonodajo s tega področja in tudi načrtuje morebitne spremembe drugih predpisov, ki so pomembni za to področje. Zato trditi, da se to ne dogaja in da nam grozi ne vem kakšna huda dejavnost, ker vlada tega ne počne, je zelo neodgovorno in kratkovidno početje. Nesprejemljivo je, da strašimo ljudi in izzivamo pri njih nek občutek, da pa bo zdaj na enkrat prišel nekdo iz teh islamskih držav ali ne vem od kod in izvršil vsa ta grozna kazniva dejanja mednarodnega terorizma tudi pri nas. Takšno početje se mi zdi zelo politično kratkovidno in bi si res želela, da bi morda malo manj ustrahovali ljudi tukaj s tega prizorišča Državnega zbora, ker podlage za to, da bi mislili, da bi ocenjevali, da ni ustrezno urejeno to področje v našem pravu, enostavno ni. Zato tudi ni potrebna sprememba Kazenskega zakonika in zato tudi ne bom podprla predlaganih sprememb tega Kazenskega zakonika. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Bojana Muršič.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. V preteklem tednu smo se srečali z zelo podobno problematiko, o kateri smo zelo konstruktivno s predlagatelji tudi razpravljali, spoznali kar precej novih dejstev in mislim, da je bilo veliko dobrega povedanega. Zdaj bi se osredotočila zgolj na kazensko pravo, ki bi ga danes naj spreminjali. Moram reči, da je Kazenski zakonik izraz oblastne ravni, ki predpisuje določena ravnanja. Če posegamo v spremembe, bi morali biti zelo, zelo pazljivi, saj je še tako majhno spremembo treba pretehtati, ali je potrebna ali ne. Kot je že predhodnica omenjala, se Kazenski zakonik ne spreminja z danes na jutri, ampak je to en dolgotrajen proces, če je to resnično, resnično potrebno. Če bo to treba spreminjati, ker je Slovenija v Evropski uniji in Svetu Evrope, s tem dodatnim protokolom o tujih terorističnih borcih, ki bo predstavljen meseca maja v Bruslju, menim, da nas bo minister o tem tudi seznanil in pripravil ustrezno zakonodajo, ampak mislim, da podzakonski akti bodo še jasneje to nakazovali. Jaz mislim, da se moramo osredotočiti zgolj na Slovenijo, kaj se dogaja pri nas, v sami Sloveniji. Osredotočiti se moramo na ljudi, zakaj se nekatere skupine ljudi odločajo za takšne posege, da odhajajo v tujino in se pridružujejo terorističnim organizacijam. Moramo se zavedati, da živimo v socialni krizi in ljudje enostavno več nimajo kaj izgubiti. Zato bi morebiti bilo bolj smiselno razmišljati, kaj narediti, da te ljudi rešimo iz te težke socialne stiske, v kateri so se znašli, kajti preventiva je ključna pri vseh teh stvareh. Če bomo ljudje zadovoljni, vsekakor ne bomo razmišljali o kakršnihkoli kaznivih dejanjih in zato bi tukaj morali dati temu večji pomen. Nadalje pa bi se mogoče samo opredelila do te nameravane udeležbe, ki jo predlagatelj navaja, da bi se naj vključila v Kazenski zakonik. Jaz moram reči, da se s tem ne strinjam, kajti nameravati še ne more biti kaznivo dejanje. Jaz lahko danes marsikaj nameravam, pa v življenju tega nikoli ne bom storila, ampak sem se pač znašla v taki stiski, da pač v tem trenutku razmišljam tako, ampak tega nikoli ne bom naredila. Jaz predlagam, da vsi skupaj najdemo skupni dialog, razmišljamo strpno in iščemo rešitve za naše ljudi, da jih rešimo socialnih stisk. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Lilijana Kozlovič.
Hvala, predsedujoči. Ko sem poslušala gospoda Žana Mahniča, mi je povsem jasno, da ne razume, kaj je Kazensko pravo, da ga ne pozna, kajti če bi to razumel, bi vedel, kako pomembna je vsaka pika, vsaka vejica – ne samo v kazenskem, na splošno v pravu. Dejansko je kazensko pravo tako eksaktno kot matematika. V njem je ena in ena samo dva, nikoli ne more biti tri. In seveda mu tega ne zamerim, ker vidim, da ne pozna. Mu pa zamerim, ko mu zmanjka strokovnih argumentov, da se pravzaprav skuša z diskreditacijo državnega sekretarja pokazati v bistvu svoje znanje ali pa neznanje. To, da je nekdo delal v neki službi, mislim, da se tega ne rabi sramovati, ampak da se mu lahko, če bi kaj konkretnega storil takrat, to očita. Ko poslušaš razpravo gospoda Čuša na samem začetku oziroma bom rekla stališče Poslanske skupine SDS, in pa kasneje tudi gospoda Tonina, dobiš občutek, da smo ena najbolj ogroženih držav na tem svetu. Pa dejansko ni tako. Ocena ogroženosti za Slovenijo velja, da smo četrta najbolj varna država na svetu in druga najbolj varna v Evropi. Pa ne zato, ker so naši organi, kot je bilo rečeno prej, neka tolpa, ampak zato ker delajo izredno dobro. Prejšnji teden smo na seji poslušali in so bili vsi prisotni organi, in tudi gospod Žan je to poslušal, in zunanje ministrstvo in Sova in vojaška obveščevalna služba in Ministrstvo za notranje zadeve, ki je pristojno za terorizem, so povedali, katere vse ukrepe izvajajo. Zaradi tega je potem tudi ta občutek oziroma dejanska varnost v Sloveniji taka, kot je. Pa da ne bo ostalo v zraku, da je res Slovenija tako ogrožena, bom prebrala določene stvari, ki so bile predstavljene, in kar je pravzaprav predstavila samo policija, ostali so seveda povedali zelo malo, ker lahko povedo samo tisto, kar je dostopno javnosti, tistega, kar ne smejo povedati, pa ne povedo. Policija izvaja številne operativne in strateške ukrepe na področju boja proti terorizmu. Eden od takšnih je akcija Oklep. Posebna oblika akcijskega dela, v katerem so kot strateške zadeve zajete vse usmeritve ter izdelani indikatorji za prepoznavanje aktivnosti, povezani s terorizmom, radikalizacijo, prepoznavanjem morebitnih tujih borcev tako na meji kot v notranjosti države. Zbiranje in analiziranje ter vrednotenje vseh informacij v povezavi s terorizmom, vzpostavitev posebnega sistema, analiziranje informacij, uporaba koristnih informacij v policijskem delu, na generalnem nivoju kot tudi na policijskih upravah so imenovane delovne skupine, člani so z vseh delovnih področij policije, katera skrbijo za dosledno izvajanje vseh ukrepov. Posebnega pomena je projekt RAN, ki ga v bistvu Komisija Evropske unije šteje kot eno od prioritet in najučinkovitejše sredstvo proti boji proti terorizmu. Gre za vzpostavitev mreže platforme s ciljem zagotavljanja odkrivanja in preprečevanja radikalizacije, osveščanje in odpravljanje posledic te radikalizacija. V omrežju RAN sodeluje osem delovnih skupin z različnih delovnih in socialnih področij: policija, vojska, obveščevalna služba, zdravstvo, šolstvo, sociala, nevladne organizacije, lokalne in verske skupnosti. In to se mi zdi resnično eden najpomembnejših projektov proti tej trenutni situaciji. Nadalje projekt PNR. Ustanovljena je medresorska projektna skupina, v kateri delujejo poleg policije in predstavnikov MNZ, še predstavniki Ministrstva za pravosodje, Ministrstva za infrastrukturo in prostor ter kot zunanji strokovnjak še informatike, pooblaščence Republike Slovenije, predstavnike nacionalnega letalskega prevoznika Adria Airways. Nadalje projekt First Line. Na podlagi podpisane CTI se vzpostavlja projekt First Line za Zahodni Balkan, ki bo namenjen predvsem za prenos dobrih praks, vzpostavitve kontaktnih točk in prenos informacij med EU in nekaterimi državami Zahodnega Balkana. Nadalje delovna skupina. Policija s svojimi predstavniki sodeluje v delovni skupini, katero pod okriljem Evropske komisije vodi Italija. Cilj delovne skupine je izmenjava dobrih praks na področju boja proti terorizmu, opredelitev indikatorjev in vzpostavitev sistema za odkrivanje potovanj tujih borcev, njihove priprave za odhode na krizna žarišča in preprečevanje odhodov ter nadzor nad temi osebami, vzpostavitev sistema sodelovanja s tretjimi državami nečlanicami EU, hitra in učinkovita izmenjava informacij, vzpostavitev kontaktnih točk. Medresorska delovna skupina za nadnacionalne grožnje itd. in seveda še vrsto drugih administrativnih ukrepov, kot je uvedba sistema evidence letalskih kart in pa tudi sprememba zakona o potnih listinah. To je samo nekaj ukrepov, o katerih se lahko javno govori, ker pa verjetno je še veliko teh ukrepov. In prav zaradi tega verjamem, da smo varni v Sloveniji. Kar se pa tiče spremembe zakonodaje, se ta pripravlja na evropski ravni in takrat bo Slovenija maja meseca, ko bo v bistvu [[znak za konec razprave]] predstavljena, tudi sodelovala. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Žan Mahnič. Replika, izvolite.
Hvala, podpredsednik. Moram se samo odzvati na besede gospe Kozlovič. Sem zelo vesel, da jo imamo v Državnem zboru kot izjemno strokovnjakinjo za Kazenski zakonik. Verjetno ga sam res ne poznam tako in ne vem, ali je to razlog, da o njem ne bi smel govoriti. Me pa veseli, da se gospa Kozlovič zelo zaveda pomena nacionalne varnosti, kar je pokazala s tem, ko je na predlog Združene levice onemogočila razpravo o varčevanju v policiji. S tem je pokazala kaj meni o varnosti in kaj meni o policiji. Kar se Sove tiče in gospoda Stareta, sem bil zopet narobe razumljen. Povzel sem ga v besedah, ko je dejal, da se posluša, če bo kdo kaj v gostilni rekel o Siriji. Jaz nisem dejal, da je gospod Stare to počel. Jaz sem dejal, da je bil namestnik direktorja Sove, kar je tudi funkcija, ki je spoštovanja vredna, sploh če jo je opravljal tako, kot jo mora. Govoril sem pa o tisti para-Sovi, za katero vem in sem trdno prepričan, da obstaja. Ne o tisti Sovi, o tistem delu, ki dela vse tako, kot je treba, ampak o tistih, ki to institucijo izrabljajo. Veliko je še takih. Malo si poglejte, kaj se je o Sovi pisalo, potem pa govorite na tak način, kot ste prej. Najprej je treba kakšno stvar prebrati.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marinka Levičar.
Hvala lepa. Lep pozdrav, predsedujoči, kolegice in kolegi! Moja razprava bo kratka, tako kot je običajno. Rada bi v glavnem poudarila to, da se v marsičem strinjam z razlogi oziroma utemeljitvami, ki jih je podala SDS za sprejetje tega zakona, zato sem tudi v prvem branju ta zakon podprla. Sedaj, ko imamo drugo branje, me je pa prepričalo dejstvo, da Svet Evrope pripravlja poseben protokol o tujih terorističnih borcih k Evropski konvenciji o preprečevanju terorizma. Vsebina tega protokola naj bi bila predstavljena že maja 2015. Takrat bomo lahko jasno videli, ali potrebujemo tudi spremembe Kazenskega zakonika in v kakšno smer naj gredo te spremembe. Tako bomo lahko takrat popravili svoj Kazenski zakonik, da bo v skladu s temi smernicami in ureditvami, ki jih bodo sprejele druge evropske države, članice Evropske unije. Zato se strinjam s predlogom naše poslanske skupine, da sedanjega predloga sprememb Kazenskega zakonika, ki ga je predlagala SDS, ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Tomaž Lisec.
Hvala, podpredsednik, za besedo. Upam, da ne bom doživel kakšne replike, tako kot moja malo mlajša kolega, ko karkoli povesta, se jima žogica vrne – vidva, mlada gospoda, pa še ne vesta točno, kaj in kako se govori. Ne gre za isti zakon, kot je bil decembra. Tudi jaz sem decembra prvič po vsebinski plati rekel, ah, pa saj, terorizem, to se nas ne tiče oziroma mene se ne tiče, pa verjetno tudi marsikdo od Slovencev si misli, to se dogaja tam dol nekje v Afriki, v Aziji, pri nas pa tega ni. Pa sem se spomnil, kako je cel svet reagiral desetletje nazaj, ko se je zgodilo, kar se je zgodilo, v Ameriki. Tri mesece je bil ves svet preplašen, zgrožen in marsikdo je marsikaj naredil, ali na zakonodajnem področju ali kako drugače. Institucije so se zganile, posamezniki so se zganili in nekaj se je premaknilo. Ampak ta začetna zgroženost in prepadenost je padala. In tudi decembra je bilo tako. Kot sem že rekel, sam sem rekel, ah, pa saj to za nas, Evropejce, posebej pa za nas, Slovence, kot neko majhno državo, ne igra nobene pomembne vloge. Pa vemo, kaj se je zgodilo v Franciji. Vemo, kaj se je nameravalo zgoditi v Belgiji, pa verjetno za marsikatero zadevo niti ne vemo. Pa sem rekel, evo, Slovenci smo člani Evropske unije, Nata, resda nimamo nekih posebnosti, ki bi bile posebej moteče za teroriste oziroma za islamske skrajneže, lahko se pa zgodi. In velikokrat rečemo, bolje preprečiti kot zdraviti. Zdaj pa imamo osnutek zakona, ki je tudi na podlagi prejšnje razprave pred nami. Pa spet ni potreben, čeprav se vsi strinjamo. Škodi Kazenskemu zakoniku, obstoječemu, predlog zakona? Ne škodi. Če ga za malenkost izboljšamo, smo že naredili svoje. In, ja, ko pravniki govorijo, gre za podobno stvar. Poznam kar nekaj pravnikov, živim z enim izmed njih, in vedno pravijo, hudič je v podrobnostih, v vejici, v piki, včasih, na žalost, skoraj v naglasu, kako kdo kaj izreče. In potem ti isti pravniki rečejo, gre za podobno stvar, ampak saj je vse isto. Jaz kot zakonodajalec se s tem ne morem strinjati. Jaz upam, da vseh nas 90 ve, vsakič, ko se odločamo s tipko za, proti ali kvorum, kaj se odločamo. In ja, tisto, kar mi sprejemamo, tudi vejice igrajo pomembne vloge, kako je kakšen stavek v kakšnem zakonu napisan. In če koga kje moti kakšna vejica ali pika, spoštovani, prva obravnava je. Odprt imamo 108. člen, odprt imamo 111. člen Kazenskega zakonika, če koga res kakšna malenkost moti, jaz verjamem, če ima vlada kakšen pameten predlog, da se ti členi izboljšajo, jim bomo prisluhnili; če bodo imele koalicijske ali ostale opozicijske stranke kakšen pameten argument, da se to besedilo s kakšno vejico ali kakšno vsebinsko pripombo dopolni, imamo možnost v drugi in tretji obravnavi. Naj se vrnem nazaj – preventiva in kurativa. Vedno imamo tako, dokler se nam nič ne zgodi, o tem niti ne razmišljamo. Ampak problem je potem, ko se nam nekaj zgodi, pa je prepozno. Vprašajte danes Američane, kaj si mislijo po tistem napadu, kako so prej razmišljali o varnosti in svobodi; kako pa sedaj razmišljajo o varnosti in svobodi. Ampak so na dokaj krut način izvedeli in izkusili potem, ko se je zgodilo, prej pa so seveda razmišljali popolnoma drugače. In ko s tem zakonom dajemo policiji pooblastila in pravno podlago, da lahko takoj na začetku prepreči rekrutacijo in preganja tiste, ki rekrutirajo posameznike za borbo v Islamski državi, kaj je s tem narobe. Državi oziroma policiji dajemo večja pooblastila. Tudi sam sem poslušal predstavnike policije oziroma vseh teh organov in moram reči, da so njihova stališča malo dvoumna. Včasih pravijo, da je zakonsko vse okej, problem je v praksi. Potem se nekdo drug iz teh inštitucij oglasi in reče, morda pa je bilo treba razmisliti o kazenski zakonodaji. In danes poslušam, počakali bomo Evropo. Ko se bo Evropa zganila, ko bo Evropa nekaj naredila, pa bomo mi Slovenci tudi naredili. Na drugi strani pa se marsikdaj hvalimo, kako smo pa mi prvi nekaj naredili. Imamo pa tudi druge skrajne primere, ko Evropa nekaj predpiše, pa rečemo: Ah, Evropa nam predpisuje, tega pa ja ni treba spoštovati oziroma vnašati v pravni red. Ampak dejstvo je, da tudi ta koalicija, ki je nastala s tem, kako je etična in moralna, se malo po teh ovinkih vozi, predvsem na to, kar jim paše. Včasih Evropo lahko prehitimo, včasih pa je niti ne poslušamo. In isto je tudi glede človekovih pravic. Danes govorimo, kako bi potencialnim teroristom kršili človekove pravice. Človekove pravice in teroristi so skrajnosti. Danes pa se mi zdi, kot da imajo teroristi vse človekove pravice. In če nekdo reče, da bo nekaj naredil v eni državi, Slovenec, da bo nekaj naredil in da bo potem prišel nazaj, ubogi terorist, dajmo mu človekove pravice. Ob tem pa je taista vlada v tem mandatu že kar nekajkrat kršila človekove pravice. Vam naštevam? Večinoma se sicer gre za predstavnike Slovenske demokratske stranke in za predstavnike tudi medijev; ko nekaj naredijo, jih sodišče pošlje v zapor. Ampak danes, ko govorimo o teroristih, pa z isto vnemo govorimo tudi o njihovih človekovih pravicah. Resnično ne razumem. Kot sem že rekel, nisem pravnik, sem pa politolog. Moram reči, da mi vsi predavatelji, nekateri tudi tukaj sedijo, niso nikoli dali tega momenta, da bi lahko pri teroristih tudi obkljukali besedno zvezo človekove pravice. Jaz sem zelo pozorno poslušal mnenja poslanskih skupin. Desus je rekel – nič novega. Ob tem pa smo povedali, da dajemo policiji večjo možnost delovanja; predvsem pa, da je novo tisto – vsi smo pisali po socialnih omrežjih Jaz sem Charlie. Ampak za Desus nič novega od decembra do danes. Nobenega novega strahu, nič novega – zanimivo. V SD podpirajo prizadevanje Evropske unije, ampak bodo počakali, tako kot vedno, pragmatično. Združena levica pravi, da imamo približno ustrezno urejeno, ampak bodo proti zakonu. Ne – imamo super, fino, fajn; "imamo približno ustrezno urejeno", ampak proti zakonu. Potem pa celo nekaj omenjajo o sovraštvu do tujcev. Govorimo o zakonu, ki slovenskim državljanom prepoveduje ali kaj onemogoča. Kje je kakšno sovraštvo do tujcev? Dobro, glede mnenja Nove Slovenije – so nam približna in se jim tudi zahvaljujemo. Stranka Mira Cerarja pa je rekla, "skrbi nas obravnava dogodkov, imamo pozitivno skrb, ampak zakon je nepotreben". Ko sem se pripravljal na to razpravo, sem rekel, da ne bom rekel, "ko se nam bo pa zgodilo, kaj bo pa potem?" Bog ne daj, da se nam kaj zgodi v Sloveniji. Da kdo pride nazaj in tukaj začne razmišljati o kakšni, bom rekel, neumnosti, da ne bom rekel besedo terorizem. Ampak seveda – preventiva, kurativa; pa vemo, kako je to pri nas. Resolucija Združenih narodov je zelo jasna. Sprejeta je bila 24. 9. 2014, naš Kazenski zakonik pa je iz leta 1998. 16 let veljajo te določbe 108. in 111. člena in mi pravimo, vse je okej; oziroma razen, kot sem rekel, nekateri pravijo "približno ustrezno urejeno". V 16 letih se je ogromno zadev spremenilo, predvsem v praktičnem vidiku glede terorizma. Vsi smo bolj zaskrbljeni, ampak danes imamo občutek, kot da so že leta 1998 rekli – tole področje je pa tako dobro urejeno v našem Kazenskem zakoniku, da resnično ne potrebujemo nobenih terorističnih napadov, nobene Islamske skrajne države, ničesar drugega. Pri nas smo že leta 1998 vedeli – to pa je to. Če je to res to, izrekam vse pohvale tistim ljudem, ki so leta 1998 napisali te člene Kazenskega zakonika. Naj se vrnem nazaj v Slovenijo. Ne samo v resoluciji Združenih narodov – tam točno vemo, kaj piše. Na drugi strani pa imamo ministrico za notranje zadeve, ki niti ne ve, da je članica Sveta za nacionalno varnost. In sedaj mi je jasno, zakaj je tudi v tej vladi beseda terorizem malo tako, včasih oddaljen pojem, če pa njihova ministrica, ki je pristojna za to, ne ve, kam sodi oziroma kaj naj sploh počne. In očitno, kot sem že prej rekel, tudi policija ima včasih probleme, kaj lahko in sme, česa pa ne sme storiti. Da ne bom predolg, spoštovani kolegi, prva obravnava je. Če vas karkoli moti glede 108. in 111. člena in ker govorimo o členih, ki so bili sprejeti 16 let nazaj, verjamem, da lahko preko nadaljnje obravnave najdemo ustrezno besedilo teh členov, ki bo tako pravilno govorilo o terorizmu; predvsem pa bo prikaz sedanjega stanja in ne stanja izpred 16 let, ko sta bili teorija in praksa popolnoma drugačni. Na žalost je bila praksa popolnoma drugačna. Hvala.
Hvala lepa. Za besedo je prosil državni sekretar gospod Darko Stare. Izvolite.
Hvala, gospod predsedujoči. Gospoda poslanca bi rad samo popravil. Kazenski zakonik velja od leta 2008, je nov, ne 16 let. Bi pa rad poudaril nekaj preprosto zato, ker ni resnično to, kar ste povedali. Ministrica za notranje zadeve je aktivno sodelovala in bila prisotna na sejah SNAV. Ta trditev, da ne ve, da je članica, je absolutno paradoksalna in popolnoma nesmiselna. Tudi sam kot državni sekretar sem član sekretariata SNAV. V tej komunikaciji je očitno in nedvoumno, da vsi ministri, ki so po odloku člani, aktivno sodelujejo. To seveda pomeni tudi, da se zavedajo svoje vloge, dolžnosti in da to opravljajo skrbno in vestno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Miha [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Replika, gospod Lisec, izvolite.
Spoštovani državni sekretar! Glede tega, ali ministrica ve ali ne ve, v katerih organih je oziroma je ni; zanašal sem se na mnenje novinarke, ko je ministrico povabila v oddajo ene izmed komercialnih televizij, in je ministrica rekla, da ona pa že ni članica Sveta. Kaj dela in kaj govori ministrica, pa – na srečo, ne bom rekel na žalost – na srečo ni moja zadeva. Ampak jaz od ministrov pričakujem, da so njihove besede iste kot njihova dejanja. Jaz sem izhajal iz tega, kar sem pridobil iz medijev. Nisem pa nikjer dobil potem s strani ministrice, da tega ni izrekla. Hvala.
Tomaž Lisec, hvala lepa. Besedo ima gospod Miha Kordiš.
Najlepša hvala. Slišali smo lahko povzetek, da je stališče Združene levice na tem področju tako, da je to področje nekako približno urejeno. Na tej točki se niti ne bom zaustavljal. Izpostavil bi pa drugo širšo perspektivo, kako do problema ekstremizma sploh pride. Problem radikalizacije različnih skrajnežev in tako naprej ni od včeraj, niti ni vzniknil kar sam od sebe, mistično, da se je pač neki skupini ljudi v določenem trenutku kratko malo brez razloga "odpeljalo" in so zagrabili za orožje ter začeli pred seboj lomiti in lomastiti vse po spisku. Ne. Da je prišlo do tega, obstajajo neki zelo močni, zelo dobri in zelo tehtni razlogi. S tem jih nikakor ne opravičujem, samo slikam sistemski kontekst. Beda, ki jo politika imperializma kapitalističnih metropol povzroča po celotnem svetu, ima med drugimi tudi ta učinek, da zradikalizira tamkaj živeče ljudi. Ne samo, da jih pahne v revščino, brezperspektivnost in v medsebojno obračunavanje; kaj lahko se zgodi, da v nekem zgodovinskem trenutku, v nekem zgodovinskem kontekstu pride do tega, da se ti ljudje radikalizirajo in začno z zasledovanjem nekih skrajno problematičnih, skrajno reakcionarnih in antiemancipatornih ideologij. Lahko se s tem problemom soočamo na način, da pač preprosto okrepimo nadzor, da okrepimo pritisk, da okrepimo represijo; in na ta način suspendiramo določene demokratične svoboščine. Ampak tega problema nikoli ne bomo rešili in ga ne moremo rešiti, brez da bi odpravili same vzroke, zakaj je do problema verskega ekstremizma sploh prišlo. In ta problem je imperializem in imperialistično plenjenje resursov krog in krog po celotnem svetu. Dokler ne končamo z imperialističnimi politikami – pa mogoče niti ne Slovenija, saj vemo, da bi zelo težko državi Sloveniji rekli neka imperialistična super sila, pa vendarle. Obstoječa politika zadnjih, recimo, 20 let je bila politika podpiranja kapitalskih centrov, centrov moči svetovnih metropol v njihovih imperialističnih projektih po tretjem svetu. Mogoče, nič mogoče, ampak zagotovo sami na tem področju ne moremo storiti ničesar, ne moremo. Slovenija, kot sem že dejal, mala država, tega področja ne more rešiti sama, ne more ga rešiti z enim zamahom, lahko pa prične z njenim razreševanjem. Na področju ekonomije, na področju diplomacije, na področju medijskega izjavljanja. V naših rokah vendarle so vzvodi pritiska, so vzvodi izjavljanja, ki lahko začno s problematizacijo imperialističnih politik, s problematizacijo razlogov, ki so sploh pripeljali do vzpona, na primer Islamske države, ki se danes pogosto omenja. To bi bila prava smer za razreševanje problema varnosti, ki je pred nami. Še več, to je edina smer, ki lahko ta problem dokončno in stalno odpravi. Vse ostalo so v resnici opombe, je le neko ad hoc soočanje s posledicami. Ampak teh posledic bo s poglabljanjem imperialistične politike vsak dan več. In več in več in več. In kam bomo prišli, če se bomo s temi posledicami soočali na način poglabljanja represije, z nadaljevanjem suspendiranja demokratičnih svoboščin, s širjenjem nadzora v ne vem kakšne strašne globine in sledenje ljudem na vsakemu koraku. Prej ali slej se bomo znašli v družbi, ki bi ji predlagatelj teh sprememb Kazenskega zakonika rekel totalitarna družba. To je moj prispevek k tej razpravi. Se mi zdi zelo pomemben ta sistemski kontekst, o njem se govori bore malo ali nič, dasiravno je točno to točka, na kateri bi morali začeti tako s pogovorom kot z ukrepi. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Andrej Čuš, izvolite.
Hvala lepa. Lep pozdrav še iz teh klopi! V tej razpravi danes sem bil kar nekajkrat napaden, češ kaj se grem. Ampak naloga opozicije in tudi nas poslancev je, da spremljamo delo vlade in da po svojih najboljših močeh skušamo prispevati k izboljšanju zakonodaje. Mislim, da se kar trudimo, te napore prepozna tudi koalicija; mislim, da toliko predlogov, ki jih je kdaj podprla vlada od opozicije, še ni bilo. Predvsem pa je razlog za to v tem, ker vlada nič ne dela. In danes smo dobili tudi eno izmed poslank Stranke Mira Cerarja oziroma Stranke modernega Cerarja – upam, da moderno ne bo pomenilo, da se nič ne dela. Ampak bilo je povedano, da so priprave te zakonodaje, spremembe te zakonodaje v teku. Ampak poglejte, 19. decembra lani smo imeli prvič o tem glasovanje, zakon se je zavrnilo, danes smo 6. marca 2015, torej tri mesece za tem spet govorite, da so priprave, da so spremembe v teku, da se nekaj dogaja; ampak da ne smemo hiteti. Zdaj pa ne vem, tri mesece ne hiteti – je to nek rok, ko bi vsak človek pričakoval, da se bo kaj storilo, pa se ni storilo, zato smo ta zakon tudi vložili. In ne jaz, ampak ljudje imamo ali pa imajo počasi tega seznanjanja, analiziranja, proučevanja dovolj. Mislim, da je čas za delo, da se zaviha rokave in da se končno kaj premakne naprej. Danes sem tudi slišal večkrat s strani koalicijskih poslancev, da je Slovenija varna država, da nismo ogroženi. Ampak ko jaz tudi gledam to današnje dogajanje okoli vlade in odstopov, se pa mi zdi, da je Slovenija zelo ogrožena, predvsem zaradi vlade, ki jo ima. Morali bi precej več delati in ne samo govoriti. Na drugi strani pa sta morala in etika tudi padli. Imamo ministra, ki je naredil državni udar, pa je še danes kar naprej minister. Vsi glavo v pesek, saj za en teden bo to v medijih, potem pa bomo že nekako zalauafali naprej in delali. In to je vsa tragikomika morale in etike. Padli ste na izpitu. In ob tem se tudi sprašujem, če je človekova pravica, da ima učinkovito vlado. Verjetno je, ker je volilna pravica tudi človekova pravica, ampak 25 let že poslušamo, da je v tej državi vse v redu. Pa ne vem, je vse v redu? Vsak bo povedal en problem, če ga zdaj vprašamo takoj, nekateri več. Uradništva tretje lige in politikov, ki zagovarjajo uradništvo tretje lige, imam jaz osebno dovolj. Treba kaj narediti. In rad bi se tukaj dotaknil tudi tega, ko smo bili označeni za neke radikalce, kakšne hude poteze in korake predvidevamo pri spremembi zakonodaje, pa vam bom samo prebral, kaj se dogaja v Avstriji. "V Avstriji priprli najstnici, ki sta se v Siriji hoteli poročiti z dvema džihadistoma iz Islamske države. V Avstriji aretirali štirinajstletnega oboževalca Islamske države. V Avstriji prijeli 13 domnevnih islamskih skrajnežev." In še bi lahko našteval. Prav tako pred dnevi Avstrija po sto letih dobiva nov zakon o islamu. Ne vem, ali ste to vedeli. Ampak za nadgradnjo sto let starega zakona so se v sosednji državi odločili zaradi sprememb, ki bodo odsevale stvarnost sodobne Avstrije. Hkrati nov zakon vsebuje določila, ki muslimanski skupnosti verjetno tudi niso všeč, ampak tako navaja, da je nacionalna zakonodaja nad šeriatskim pravom. Tovrstnega določila zakoni, ki urejajo druge religije, ne vsebujejo. Prav tako določa, da islamska združenja in mošeje ne bodo smele biti financirane iz tujine in da bodo lahko imami iz tujine službo opravljali le še leto dni po uveljavitvi zakona. Avstrijski minister za zunanje zadeve in integracijo Sebastian Kurz je za Nemško tiskovno agencijo DPA povedal, da želijo z zakonom razvijati islam na avstrijski način. V Avstriji izšolani muslimanski kler pa se bo po njegovem mnenju lažje povezal z lokalno muslimansko mladino in se spopadel z radikalizacijo. "Potrebujemo zglede, predvsem za mlade ljudi," je poudaril avstrijski zunanji minister. Torej, kot smo videli, so marsikatere druge države, po katerih se velikokrat radi zgledujemo, ne samo mi v opoziciji, tudi v koaliciji, precej bolj ostro, radikalno in sistemsko pristopile ter k spremembam zakonodaje. In lahko rečem, da so naš predlog samo malenkosti, ki bi morale biti sprejemljive za vse. Treba pa je ukrepati tudi zaradi svoje lege, ki jo kot Slovenija imamo, saj smo ogroženi že samo zaradi svoje lege. Smo, lahko rečemo, nekako v osrčju Evrope, preko nas poteka ogromno tranzitnih poti in zelo verjetno je, da te tranzitne poti, preko katerih se napotujejo borci na borišča, potekajo tudi preko Slovenije. In zato moramo imeti primeren odgovor na to. Bil pa sem tudi sam zaskrbljen nad izjavami, da Sova očitno posluša posameznike, kaj govorijo v gostilnah, ker mislim, da je precej dela za postoriti na kakšnih drugih lokacijah. Saj tudi lahko gredo zaradi mene na kavo, ampak treba je tudi kaj drugega storiti. Ob tem se moramo vprašati, kdo v Državnem zboru si je eno leto dni nazaj zamišljal, da bo v Ukrajini potekala vojna, da se bodo dogajali pokoli in teroristični napadi po Evropi in v Avstraliji. Avstralija je po mojem mnenju ena najvarnejših celin, če ne najvarnejša, država blaginje, tam morala in etika nista problem, pa se tudi tam dogajajo pokoli. Nihče ni imun na pojav terorizma, žal, tudi zaradi globalizacije, ki je imela pozitivne in negativne strani. Ravnati je treba preventivno in ne kurativno. Ko bo prvi teroristični dogodek ali pa recimo smrtna žrtev pri nas, bo za to prepozno. In kriv bo zakonodajalec in pristojni organi, ki bi morali to preprečevati. Veseli pa me, da vsi, ki nasprotujejo našemu predlogu, govorijo o človekovih pravicah. Tako izražam tudi prepričanje in upanje, da bodo poslanci Stranke Mira Cerarja obsodili preko 600 kršitev človekovih pravic s strani slovenskih sodišč. Takrat bomo lahko rekli, da imamo enake vatle za vse, ne pa da si prilagajamo tęrmin človekove pravice, ko nam to ustreza; ko ne, pa damo glavo v pesek in smo tiho. Dovolite mi, da zaključim. Ministrica je danes odstopila, ker je dobila 636 tisoč evrov avtorskih honorarjev. Kaj bo pa zdaj storil Miro Cerar, ki jih je dobil preko 350 tisoč evrov? Pričakoval bi vsaj polovični odstop. Hvala lepa.
Hvala lepa. Na vrsti je predstavnik Vlade gospod Darko Stare, državni sekretar, če želi.
Hvala lepa.
Hvala lepa. Potem pa predlagatelj gospod Žan Mahnič.
Hvala za besedo, podpredsednik. Še zadnjič danes. Če nekako strnem razpravo, ki smo ji bili danes priča,veseli me, da se vsi kolikor toliko zavedamo vsaj tega problema terorizma. Veseli me predvsem seja, ki smo jo imeli pretekli teden, skupna seja odborov za notranje zadeve in za pravosodje, ki je bila res s strani opozicije in koalicije konstruktivna in kjer smo prvič dobili odgovore oziroma zagotovila, da vlada pripravlja protiteroristično zakonodajo. Če bo ta pripravljena in bo taka, kot mora biti, jo bomo seveda tudi mi podprli. Še vedno smo pa mi predlagali to, seveda smo predlagali tudi pred to sejo to spremembo Kazenskega zakonika, ker menimo, da je tudi na področju kazenskega zakonika treba nekaj spremeniti. Prej je gospod Zorčič dobro analiziral te naše člene, z marsikakšnim pomislekom bi se lahko strinjal, pa vendarle imam tukaj odgovor, ko je dejal, da je že sedaj inkriminirano, ko piše v 111. členu, da se kaznuje tisti, ki spodbuja drugo osebo k storitvi kaznivih dejanj. Mi predlagamo še dodaten odstavek, kjer piše, kdor spodbuja k načrtovanju kaznivih dejanj. Po našem mnenju sta to dve ločeni zadevi, ker lahko ista oseba najprej spodbuja k načrtovanju nekoga; potem pa, ko so te zadeve skozi, lahko nekoga spodbuja k storitvi kaznivih dejanj, ki so bila seveda že prej načrtovana. Veste, govoriti o človekovih pravicah je delikatno, sploh če govoriš s figo v žepu oziroma če besedo človekove pravice prilagajaš svojim potrebam. Govoriti o človekovih pravicah, ki bi bile mogoče kršene, če bi implementirali to zakonodajo, kljub temu, da sem dejal, da ne gre za to, da bo šlo v tej smeri, da bomo nadzorovali vse povprek in vse. Po drugi strani vas ne moti kršitev človekove pravice aktualnega pravosodnega ministra, ki jo je naredil do bivšega premierja. Ko govorimo o človekovih pravicah, lahko povežem s tem, ko vas je motilo, da črtamo besedo "hudo" krši ustavne pravice. Kaj je kršiti človekove pravice oziroma nekdo, ki namerava storiti teroristično dejanje, povezano s tem, da hudo ogrozi ustavne temelje. Verjamem, da imate tukaj nekateri hude probleme, če bi to besedo "hudo" vzeli ven, ker – kaj pomeni hudo ogroziti ustavne temelje? Ali je to, da zapelješ cisterno, polno bencina, v Državni zbor ali je hudo ogroziti ustavni temelj – glasovati za odvzem mandata enemu od poslancev protizakonito, protiustavno in imaš potem to razveljavljeno. Tukaj verjamem, da imate tudi zaradi tega hude težave s tem, kaj je hudo ogroziti ustavni temelj neke države, druge države, domače ali pa mednarodne organizacije. Jaz verjamem, da bomo to zakonodajo, ki jo pripravljate, kmalu dobili. Verjamem, da Slovenija izvaja vse preventivne ukrepe na področju terorizma, ker drugega, kot da verjamem in upam, mi tako ali tako ne ostane. Vendar pa na splošno situacija, v kateri smo, ko varnost jemljemo kot nekaj samoumevnega, ko smo prepričani, da se nam nič ne bo zgodilo, ker citiramo takšne in drugačne, da smo varna država. Te ocene bi se krepko spremenile, če takrat Zagrajskemu ne bi preprečili terorističnega napada, ki ga je nameraval narediti na eno od vladnih poslopij. Drugače bi verjetno govorili tudi, če ne bi takrat preprečili enemu od albanskih državljanov glede tiste cisterne, o kateri je že prej gospod Tonin govoril. Treba bo določiti smer, v katero bo šla Slovenija. Ali se bomo te zadeve zavedali, ali bomo tudi kaj postorili na področju dviga obrambnega proračuna in seveda proračuna za policijo; ali pa naredimo verjetno najcenejšo varianto, kar jo lahko glede varnosti naredimo. To so ne nazadnje naredili tudi v Butalah, primerjava ni naključna. Kaj so tam naredili? Na meje države napišimo na tablo Sovražniku vstop prepovedan.
Hvala lepa. Čas za razpravo še ni potekel in nam Poslovnik omogoča še en krog. Želi kdo razpravljati? Prosim, da se prijavite. Gospa Anja Bah Žibert, izvolite, 5 minut.
Hvala lepa za besedo. Res je, najprej sem se od te razprave nekako celo odpovedala, misleč, da bo potekala res v nekem duhu, ki odraža čas, v katerem živimo. Pa vendar temu ni bilo tako, zato je prav, da povem tudi sama nekaj besed. Poglejte, banalizirati tako perečo problematiko, kot je teroristična vojna, ki je; to tematiko tako banalizirati s tem, da se to dogaja nekje daleč stran in da ni tako hudo in da naša država ni ogrožena – to je nesprejemljivo. Upam, da posledica – posledica je namreč, da bomo ostali neučinkoviti, ker pač tega ne boste podprli; vaši zakoni, ki jih pripravljate, pa tako in tako ne vem, če bodo sploh kdaj ugledali luč sveta, glede na dinamiko vašega dela. Se bojim, da vam ne bo enkrat žal, če se bo karkoli zgodilo v naši državi. Ampak takrat – jaz upam, da nas posluša javnost – da ne bo bilo izrečeno, Državni zbor ni sprejel ustreznih ukrepov. Ne, koalicija ni sprejela ustreznih ukrepov in to poudarjam, ker name ta odgovornost zagotovo ne bo padla in je tudi nočem imeti na duši. Zato vas nekako pozivam [[…]]Veste, ko so vaši kolegi razpravljali, spoštovani predstavnik SMC, sem bila jaz tiho in nisem klepetala. Če se imate za pogovoriti, jaz bi res rada končala razpravo, čeprav sem mogoče moteča za koga. Ko boste pritiskali na gumbe o tem, da dovolite, da gre ta zakon samo naprej v proceduro in da ga lahko še dodatno spremenite; in absolutno je prav, da se razpravlja tudi o stvareh, kjer mislite, da niso najbolj rešene, pa vendar pomenijo korak naprej. Da nekaj ni v redu, so nas opozorili organi pregona, saj se tega ni spomnila Slovenska demokratska stranka. Ko boste pritisnili na svoje gumbe, imejte v mislih, da se je tudi Slovenija znašla na zemljevidu skrajnežev. Tudi mi smo tam vrisani in če jim je verjeti, kar glede na potek dogodkov ni dvoma, potem je samo še vprašanje časa. Glede na grozote, ki se dogajajo, tega ne bo manj, če ne bomo naredili vsega, da bomo to preprečili; samo še stopnjevalo se bo. Tudi to imejte v mislih. Ta trenutek mogoče res ne gre za Slovenijo, ampak s tem pritiskom na gumb, na pravi gumb bomo pomagali tudi tistim državam, ki se že soočajo s temi grozotami. In upam, da bo tudi druga država slej ko prej pritisnila na te gumbe, da se to ne bo dogajalo pri nas. Ko govorimo o človekovih pravicah in strpnosti, to itak vsi dobro vemo, da vam to pride samo prav ob določenih trenutkih. Včeraj, na primer, je bil pomembnejši etični kodeks kot kršenje človekovih pravic, pa je šlo tudi za naše državljane – in predvsem za naše državljane. Ampak ko govorimo o človekovih pravicah, skrajnežih in terorizmu, potem se morate dobesedno zamisliti, o kakšnih pravicah govorite. Ni pravic za jemanje življenj, ni človekove pravice za to [[izklop mikrofona]]
Hvala. Zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v ponedeljek, 9. 3. 2015, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 20. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DOPOLNITVAH ZAKONA O SODELOVANJU MED DRŽAVNIM ZBOROM IN VLADO V ZADEVAH EVROPSKE UNIJE. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina enaindvajsetih poslank in poslancev, s prvopodpisanim Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina enaindvajsetih poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja predloga zakona gospe Anji Bah Žibert. Izvolite.
Predsedujoča, hvala lepa za besedo. Kolegice in kolegi! 17. člen Pogodbe o Evropski uniji določa, da mora biti član Evropske komisije izbran izmed državljanov vsake članice na podlagi svoje usposobljenosti in zavzetosti za Evropo, izmed oseb, katerih neodvisnost je nedvomna. Enake kriterije, kot jih mora izpolnjevati član Evropske komisije, mora po analogiji izpolnjevati tudi kandidatka oziroma kandidat za člana Evropske komisije. Postopek imenovanja slovenskih kandidatov ali kandidatk oziroma kandidatov za člana Evropske komisije v slovenskem pravnem redu ni urejen. V skladu s četrtim odstavkom 153. člena Ustave Republike Slovenije mora vsak posamični akt in dejanje državnega organa temeljiti na zakonu ali zakonitem predpisu. V skladu z 22. členom Ustave Republike Slovenije mora biti vsakemu zagotovljeno enako varstvo pravic v postopkih pred državnimi organi, kar pa tudi pomeni določitev vsaj minimalnih kriterijev za postopek, po katerem bo kandidat, ki izpolnjuje pogoje, tudi izbran. Vprašanje, ki se nam postavlja od 31. 7. 2014 naprej, pa je, ali smo zadovoljni z obstoječo ureditvijo, ali bolje rečeno neureditvijo. In odgovor, za katerega si upam trditi, da smo nekako v tej dvorani enotni, je seveda ne. Zato smo v Slovenski demokratski stranki pripravili Predlog zakona o dopolnitvah Zakona sodelovanju med državnim zborom in vlado v zadevah Evropske unije, ki na ustrezen način določa minimalne kriterije ter definira postopek kandidiranja za funkcijo evropskega komisarja. Temeljni cilj našega predloga zakona je ureditev postopka imenovanja slovenskih kandidatov z namenom natančne opredelitve posameznih faz predlaganja in s tem zagotavljanje večje transparentnosti postopka. Za zmanjšanje demokratičnega deficita, ki se često očita v postopkih imenovanja funkcionarjev EU iz držav članic, želimo uporabo tega postopka razširiti tudi na druge postopke iz zbora predstavnikov Republike Slovenije v institucijah Evropske skupnosti, če drug zakon tega ne določa. Načela, ki jih predlog zasleduje, so transparentnost, zagotavljanje zakonitega postopka pri izbiri kandidata, aktivno sodelovanje zakonodajne veje oblasti in interes javnosti. Predstavljena novela zakona je pravzaprav nezahtevna. Vsebuje vsega 4 člene, v postopek imenovanja pa vnaša potrebno jasnost, red in zagotavlja transparentnost. Ker v Slovenski demokratski stranki želimo ob noveliranju zakona tudi čim širšo razpravo z namenom iskanja optimalnih rešitev, novelo zakona vlagamo po rednem postopku v treh branjih. Časa za vsebinsko razpravo in iskanje najboljših rešitev bo tako še dovolj. Danes pa je naša naloga zgolj to, da ob izraženem splošnem strinjanju zakon spravimo v proceduro in omogočimo, da skupaj zapremo neprijetno zgodbo, ki se je odprla v obdobju menjave zadnjih dveh vlad. V nadaljevanju razprave bom predstavila tudi nekaj konkretnih rešitev, ki jih spremembe zakona prinašajo, in tudi to, zakaj bi bilo prav, da predlog podpre tako koalicija kot opozicija. Da zaključim, spoštovani. Gre za prvo razpravo. Gre za vprašanje, ki ga je treba urediti. Gre za smer rešitve, s katero se vsi strinjamo, in gre za trenutek in čas, ki je primeren za soglasje o večji transparentnosti imenovanja slovenskih predstavnikov v institucijah EU. Slovenke in Slovenci si ne želijo, da bi jih pred evropsko javnostjo moralo skrbeti za usodo v zakulisnih vladnih sobanah imenovanih kandidatov. Da bi trepetali, ali bodo tako postavljeni kandidati sploh razumeli vprašanja in odgovorili s primernimi vsebinskimi odgovori. Ne. Vsi skupaj želimo s samozavestjo prisluhniti kvalitetnim odgovorom, ki jih bo na evropskem parketu javnosti sporočala slovenska kandidatka ali kandidat, in za čigar vsebino bomo stali tudi vsi Slovenke in Slovenci. V SDS bomo seveda glasovali za drugo varianto. Državljanke in državljani pa od vas pričakujejo, da se nam pri tem tudi pridružite. Hvala lepa.
Hvala. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade gospe Dragoljubi Benčina, državni sekretarki Ministrstva za zunanje zadeve.
Spoštovana predsedujoča, hvala lepa za besedo. Spoštovani poslanke in poslanci! Vlada Republike Slovenije pozdravlja vsakršno namero o ureditvi imenovanja slovenskega kandidata za člana Komisije. Slednje je tudi jasno zapisala v svojem koalicijskem sporazumu. Naš cilj je dogovoriti transparenten postopek, upoštevajoč merila, kot jih določa 17. člen Pogodbe o Evropski uniji, in sicer da je kandidat državljan države predlagateljice ter da je izbran na podlagi svoje splošne usposobljenosti in zavezanosti za Evropo med osebami, katerih neodvisnost je nedvomna. Nova Evropska komisija, kot veste, je nastopila 1. novembra lansko leto. Njen mandat traja 5 let, zato si je vlada v tem obdobju nameravala vzeti čas za ustrezno razpravo o spremembi zakona, ki je zelo pomemben in ki med drugim ureja tudi imenovanje slovenskega kandidata za člana komisije. V Sloveniji se je do sedaj v zvezi s postopkom imenovanja člana komisije uporabljala pravna praksa, skladno s katero je bilo imenovanje kandidata za člana komisije predmet politične presoje predsednika Vlade, upoštevajoč že prej omenjene določbe. Pri opredeljevanju tega postopka se je izhajalo iz narave funkcije komisije ter odnosa med njo in njenimi člani ter vladami držav članic, kot to opredeljuje Pogodba o Evropski uniji. Takšno prakso pozna večina drugih držav članic, res pa je, da imajo nekatere drugačno prakso. Ker pa se vlada želi izogniti zapletom pri imenovanju slovenskega kandidata v prihodnje, ocenjuje, da je to vprašanje smiselno urediti. Vlada je proučila predlog zakona skupine poslancev in meni, da so predlagane rešitve korak v pravo smer. Kljub temu, da je imenovanje članov komisije v večini držav članic še vedno v pristojnosti vlade ali celo predsednika Vlade samega, se strinjamo, da se pristojnemu odboru Državnega zbora da možnost opraviti zaslišanje kandidata za mesto komisarja, vendar v tem primeru vlada na poročilo in obrazloženo mnenje tega odbora ni vezana; podobno kot je to pri zaslišanju bodočih veleposlanikov. Hkrati se tudi strinjamo, da končno odločitev svoje izbire obrazloži. Takšno je tudi mnenje predlagateljev poslanske skupine. Vlada ima sicer nekaj pomislekov glede nekaterih specifičnih predlogov, kot jih predlaga skupina poslancev in kot je razvidno iz besedila členov in obrazložitve predloga zakona. Predlagani postopek ne pomeni izvrševanje drugih predpisov EU, kot je navedeno v novem predlogu prvega člena. Predlagano besedilo ureja notranje postopke vlade, kar ni predmet tega zakona, saj ta postopek določa Zakon o Vladi RS in Poslovnik Vlade Republike Slovenije. Predlog zakona bi se moral osredotočiti le na obveznosti vlade v omenjenem postopku v razmerju do državnega zbora. Naj bi se predlagani postopek tudi smiselno uporabljal za predlaganje ali imenovanje predstavnikov Republike Slovenije s strani vlade, citiram, "v organe in organizacije, ustanovljene na podlagi predpisov Evropske skupnosti, v kolikor drug zakon ne določa drugače"; kar je zapisano dokaj nejasno in nepravno, verjetno netočno. Natančno obrazložitev mnenja lahko podamo tudi v nadaljevanju. Spoštovani poslanke in poslanci! Zakon, katerega danes dopolnjujete, je politično, kot sem že na začetku rekla, izredno pomemben. Vlada zato podpira nov predlog zakona, ki bi upošteval prej omenjene pomisleke; hkrati pa je naveden zakon pravno zelo zahteven, zato je po naši oceni treba njegove spremembe temeljito preučiti, predvsem s pravnega vidika. Spoštovani, najlepša hvala za vašo pozornost. Lahko pa še kasneje podrobneje obrazložim naše pomisleke. Hvala.
Hvala. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Desus bo predstavila gospa Marinka Levičar. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav gospe državni sekretarki in vam, kolegice in kolegi! Poslanska skupina Desus se strinja s predlogom zakona, ki bo razširil sodelovanje med Državnim zborom in Vlado. K temu nas je prepričalo dogajanje ob lanskoletnem postopku imenovanja kandidatke za članico Evropske komisije. Zato smo se že ob sestavljanju koalicijskega sporazuma zavzemali za dopolnitev Zakona o sodelovanju med državnim zborom in vlado. Prav zato se zavzemamo tudi za uresničitev sklepa, ki ga je sprejel Odbor za zadeve Evropske unije na 2. seji 17. 9. 2014, ki se glasi: Odbor predlaga, da se pripravi predlog sprememb in dopolnitev Zakona o sodelovanju med državnim zborom in vlado v zadevah Evropske unije, ki bo v postopek imenovanja člana Evropske komisije iz Republike Slovenije vključeval Državni zbor Republike Slovenije kot neposredno izvoljen predstavniški organ vseh državljank in državljanov. V Poslanski skupini Desus smo enotni prepričanju, da je treba Državni zbor vključiti v postopek izbire kandidatov za komisarja, kar smo na seji odbora tudi jasno izrazili. Zakon, ki ga obravnavamo, ureja postopek imenovanja, natančno opredeljuje posamezne faze predlaganja, zagotavlja transparentnost in večjo demokratičnost. Ta postopek naj bi se uporabljal tudi za predlaganje ali imenovanje predstavnikov Republike Slovenije v organe ali organizacije, ustanovljene na podlagi predpisov Evropske unije, če drug zakon ne določa drugače. Po predlogu zakona, ki ga obravnavamo, bo vlada izbrala enega ali več kandidatov in predlog posredovala odboru Državnega zbora, pristojnemu za zadeve Evropske unije. Odbor bo kandidate zaslišal, sprejel poročilo, ki mora biti obrazloženo za vsakega izmed kandidatov, in ga posredoval Vladi. Vlada pa ni vezana, da tega kandidata oziroma to poročilo tudi sprejme. Končno predlaganje mora biti izrecno v pristojnosti Vlade. Tako se bo zagotovilo spoštovanje 16. člena Zakona o Vladi Republike Slovenije, in sicer da Vlada sprejema sklepe in odloča z večino glasov vseh članov. Odločitev o izbiri pa mora Vlada obrazložiti. Ker Poslanska skupina Desus zagovarja transparentnost in demokratičnost postopka pri izbiri kandidata ter sodelovanje zakonodajne veje oblasti, se strinjamo s predlogom večfaznega postopka. Trdno smo prepričani, da tako pomembno odločanje nikakor ne sme biti zgolj v domeni Vlade. Zato se nam poslancem Desusa predlog zakona, ki sledi sklepu Odbora za zadeve Evropske unije, zdi primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil gospod Matjaž Nemec. Izvolite.
Hvala, predsedujoča. Spoštovana državna sekretarka, spoštovane kolegice, dragi kolegi! Socialni demokrati pozdravljamo razpravo o spremembah Zakona o sodelovanju med državnim zborom in vlado o zadevah Evropske unije. Prav v luči zadnjega leta smo bili ob postopku imenovanja komisarja priča razmeram, ki so nakazale potrebe po večji dovršenosti postopkov. Medla oziroma premalo dorečena vloga Državnega zbora pri izbiri in potrjevanju kandidatk in kandidatov za komisarsko mesto pa se je izkazala kot tisti manjkajoči element, ki ga moramo pri novi ureditvi nadgraditi. Ob tem pa ne moremo mimo vprašanja, ki se sestavlja samo po sebi, ali namero predlagatelja vidite v luči vsebinskih premislekov, ki terjajo vzpostavitev večje vloge Državnega zbora pri teh postopkih; ali pa gre samo za političen odziv na pretekle dokaj ponesrečene poizkuse pri zadnjem imenovanju kandidatke oziroma kandidata Republike Slovenije za komisarsko mesto. Že dejstvo, da pobudniki teh sprememb – po drugi strani so predlogi ustavnih sprememb – želijo okrniti vlogo Državnega zbora pri postopkih imenovanja vlade, nam poraja tovrsten dvom. Te spremembe med drugim želijo zaslišanja kandidatov za ministre ob oblikovanju nove vlade oklestiti, ko jim nekako pripenja vlogo instrumenta, ki stoji na poti do hitrega oblikovanja vlade. Ob tem časovnem aspektu se skriva velika past, ko se vsebinska razprava daje na raven potrate časa, ko se Državnemu zboru odreka vlogo vpogleda v vsebino in smernice posameznega resorja v oblikovanju nove vlade, kot tudi tistega, ki presodi primernost kandidata za ministrsko funkcijo; se mu odreka njegova primarna vloga pri oblikovanju vlade. To je po našem mnenju nevaren manever, ki lahko sproži elementarno reformulacijo že tako krhkega ravnotežja med Vlado in Državnim zborom. To neskladje v nameri predlagatelja, ki sicer pri dveh različnih postopkih svoje obrazložitve in argumente postavlja na popolnoma različen pol, ne vidimo kot dobro popotnico k nadaljnji razpravi ob tovrstnih vprašanjih. Pa vendar ne želimo in ni namen danes na tem mestu iskati vseh črnih lis, ki jih bomo morali v luči širnega konsenza v okrepitvi Državnega zbora odpraviti. Zato naj naša opozorila spremembam ne zvenijo kot nasprotovanje iz političnih razlogov, temveč kot dobronamerno iskanje skupnega soglasja, ki bo spremembam dal ne samo zakonsko, temveč širšo legitimiteto. Ko gre za predlagane spremembe, smo Socialni demokrati prepričani, da je pot izbire, kjer vlada prične postopek pri imenovanju tako, da izbere eno kandidatko oziroma kandidata in jo oziroma ga predlaga odboru, pristojnemu za Evropske zadeve, prava. V primeru, ko ni mogoče, lahko vlada izjemoma predlaga več kandidatk oziroma kandidatov, pri čemer mora dosledno upoštevati uravnoteženo zastopanost obeh spolov. Ob tem opozarjamo na predlog, da mora vlada predlagati kandidatke ali kandidate za člane Evropske komisije na redni seji, ki je verjetno plod preteklega postopka. Pa vendar ustaljene prakse, tudi Evropske unije, kažejo, da nas lahko kratek časovni rok, v katerem bi nas predsednik komisije v potrjevanju kandidatov, pri tem lahko omejeval. Tega opozorila ne gre jemati kot iskanje stranpoti, temveč premislek, da postopki nemalo kdaj terjajo hitro reakcijo. Če bomo imeli primeren varnostni ventil, tudi v večji vlogi Državnega zbora, se lahko slabim praksam tudi na račun fleksibilnosti izognemo. Če bi se odločili, da vseeno sprejmemo to spremembo, se jo moramo dobro zavedati in jo upoštevati pri imenovanju prihodnje komisije; tudi vsled dobre komunikacije z Evropsko komisijo, ki naj bo seznanjena s časovnico postopkov. Prav tako je na mestu premislek, kakšno dikcijo uporabiti pri predlaganju ali imenovanju predstavnikov Slovenije v organe ali organizacije, ustanovljene na podlagi predpisov Evropske skupnosti. Ne gre za neko stilsko kaprico, temveč za jasno pozicioniranje in dikcijo, ki določa ustaljene postopke, skladne s predpisi Evropske unije. Socialni demokrati načeloma predlog zakona podpiramo. Želim, da zakon ni samo političen odsev na podlagi preteklih izkušenj, temveč vsebinski akt, ki bo oblikovan na podlagi argumentirane razprave. Ta naj ne gre v smeri krpanja lukenj, temveč premisleka, ki bo vlogo Državnega zbora in njegovo legitimiteto krepil ne samo v luči teh sprememb, temveč tudi pri drugih postopkih in vsebinah. Zato pričakujemo, da bomo na podlagi vsebinske razprave – in ne merjenja političnih moči – predlog dopolnili in ga spremenili v dobro popotnico pri tovrstnih postopkih za naprej. Hvala lepa.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Združena levica bo predstavil Luka Mesec. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, spoštovani zbor, hvala za besedo! V postopku imenovanja Evropske komisije se zelo jasno razkriva demokratični deficit Evropske unije. Pomanjkanje demokratičnosti se pokaže na vsaj dveh ravneh. Po eni strani na ravni države članice, kjer se kandidate predlaga; po drugi strani na ravni Evropske unije, kjer pride do sestave komisije. Mislim, da je za ocenjevanje zakonskega predloga treba vsaj na kratko pokomentirati evropsko raven problema. Čeprav ima zdaj pri imenovanju formalno vlogo tudi Evropski parlament, ki na koncu potrdi kandidate ali pa jih zavrne, je jasno, da gre tukaj za politično kuhinjo. Parlament namreč večinoma potrjuje le zakulisne dogovore. Dejstvo je, poleg tega, da je vloga Evropskega parlamenta, ne odpravlja tega deficita, ker v tem mehanizmu ni nobenih vmesnih členov. Gre za to, da 507 milijonov ljudi iz 28 držav, med katerimi so ogromne razvojne in kulturne razlike – pomislite recimo na razliko med Luksemburgom in Belgijo –, izvoli 751 poslancev po nacionalnih kvotah. Evropski parlament je na koncu popolnoma odtujen organ, ki je za povprečnega državljana Evrope praktično nedosegljiv. Posledica tega je ekstremno nizka volilna udeležba, ki zadnja leta celo pada. Zato je načeloma z vidika demokratičnosti praktično vseeno, ali Evropski parlament potrjuje te kandidate, ali pa jih ne. Dejstvo je tudi, da postaja vloga Evropske komisije vse bolj problematična. Evropska unija ima trenutno tripartitno delitev oblasti med Evropskim parlamentom, Svetom Evropske unije in Evropsko komisijo. Parlament približno ustreza ameriškemu Kongresu, Svet pa ameriškemu Senatu. Primerjavo z ZDA omenjam zato, ker si Evropska komisija zadnje čase prisvaja vse večje funkcije in njen položaj v praksi postaja podoben položaju ameriškega predsednika z administracijo. Komisija tako ni več samo organ, ki predlaga in izvršuje uredbe in direktive, ki jih sprejemata Svet in Parlament, ampak v resnici postaja sama svoj zakonodajalec. Omeniti je treba dva zelo problematična primera, ki kažeta na to sporno dejstvo. Prvi je vseevropski, drugi pa je slovenski. Če grem najprej na evropski primer. Evropska komisija je vodila pogovore o čezatlantskih investicijskih sporazumih v popolni tajnosti. Šele pod izjemnim pritiskom javnosti, ki smo ga videli v zadnjih letih, je razkrila izhodišča za pogajanja z ZDA v okviru sporazuma TTIP in sporazuma TISA, ki pokriva storitve in je zato še bolj nevaren za javni sektor in socialne pravice državljanov Evrope in Slovenije. Zaradi takih procesov je pomembno, kdo je slovenski član komisije in kako ga imenujemo, kar je predmet tega predloga zakona. Dejstvo je, kar kaže raziskava Jožeta P. Damijana, da državam, kot je Slovenija, ta dva sporazuma ne prinašata nobenih prednosti; prinašata pa slabosti. Med drugim izgubo delovnih mest v dveh ključnih sektorjih – v kmetijstvu in farmaciji. Kmetijstvo je socialno in okoljsko že tako najbolj občutljiva panoga, farmacija pa je paradni konj Slovenije. Že sporazum s Kanado je izrazito neugoden za proizvajalce generičnih zdravil. In če pogledamo na to malo širše kot na Slovenijo, je to tudi svetovni razvojni in humanitarni problem. Z ohranjanjem in podaljševanjem monopola zahodnih korporacij nad zdravili se povečuje število ljudi, ki bi jih sicer lahko zdravili, a jih zaradi predragih zdravil ne moremo. To je samo ponazoritev tega, kako velike pristojnosti si jemlje Evropska komisija. Nobena tolažba za to ni, da bo sporazum nekoč prišel v ratifikacijo v Državni zbor. Rad bi videl tiste junake med vami, ki bi si upali zavrniti tak sporazum, ki ga bodo potrdile Evropska komisija, ZDA in najmočnejše države Evrope. Zato je nujno potreben vpliv na samo komisijo in ta hip nam na žalost ne ostaja veliko drugega kot vpliv na to, kdo iz Slovenije je komisar. In če gremo še na slovenski primer. Zelo pomembno je, da je imenovanje demokratično in da je za člana komisije tudi obvezujoče. Zadnje tedne se veliko govori o izbrisu malih delničarjev NKBM in imetnikov obveznic decembra 2013. Kot vemo, sta se vlada in Banka Slovenije pri tem sklicevali na dokument, imenovan sporočilo oziroma smernice. Slovensko ustavno sodišče zdaj preverja status tega dokumenta pri EU, kar je popoln absurd. V Sloveniji se točno ve, kaj je ustava, kaj je zakon, kaj je podzakonski akt. Tukaj pa imamo Ustavno sodišče, ki ne more ugotoviti, kaj je uredba, kaj je direktiva in kaj je sporočilo. Dejstvo, da se kaj takega sploh zgodi v nekem sistemu, ki zase trdi, da je pravna država, je sramotno. Vendar je hkrati realnost, ki odraža dejanski položaj Evropske komisije in njen demokratični deficit. Slovenija je živ dokaz, da ima Evropska komisija moč, da državi vsili, da v svojo zakonodajo vgradi neko sporno rešitev, ki je nista sprejela niti Svet Evropske unije niti Evropski parlament. S tem si Evropska komisija postavlja svoje lastne zakone. In kar je še huje, namesto da bi drugi organi to preprečili ali bi vsaj naša vlada protestirala, ji uspe take predpise uresničevati tudi v praksi. Zato niti slučajno ni vseeno, kdo je član komisije iz Slovenije; in si moramo zagotoviti primeren način imenovanja, ki bo tega kandidata obvezoval, da bo deloval v dobro slovenskih državljanov in v dobro državljanov Evropske unije nasploh; ne pa, da postane še eden od členov Leviatana, ki se imenuje Evropska komisija. Zdaj prehajam na nacionalno raven imenovanja kandidatov za člane komisije in na očiten demokratični deficit. Če začnem z oceno predloga, predlagatelj je predlagatelj naslednji mehanizem. Vlada Republike Slovenije bi izbrala enega ali več kandidatov, sledilo bi zaslišanje na Odboru za zadeve Evropske unije, ki bi podal obrazloženo mnenje o kandidatih, ki pa bi bilo za vlado neobvezujoče. Kandidata ali kandidatko bi potem predlagala Vlada. Pogoj je, da se o tem odloči na redni seji, kar je napredek; ampak še vseeno se diskrecija tukaj prepušča Vladi, Državni zbor poda samo mnenje. Če prav razumem, je Vlada naklonjena tej rešitvi, se pa ne strinja s tem, da bi na ta način izbirali kandidate tudi za druge funkcije, na primer v Evropski investicijski banki in na Evropskem računskem sodišču. Torej imamo tri vprašanja. Prvič, ali je sedanja ureditev dobra? Drugič, ali bomo s tem, da Odbor za zadeve Evropske unije daje svoje mnenje, ki pa ga Vladi ni treba upoštevati, dejansko naredili napredek na področju demokratičnega primanjkljaja? In tretjič, ali bo nov način, kakršnegakoli bomo že uzakonili do konca obravnave, primeren tudi za izbiro kandidatov drugih funkcij, ne samo komisarjev? Prvo vprašanje, se pravi vprašanje, ali je sedanja ureditev dobra, je seveda retorično, kar se je pokazalo tudi v praksi. V Sloveniji smo videli vlado v odstopu – vlado v odstopu, ki je nenadzorovano imenovala za kandidatko kar svojo predsednico in svojega zunanjega ministra; in to na seji, kjer ni bilo treba glasovati z večino glasov vlade, kot da bi odločali o kakšnem pločniku v Stražišču pri Kranju. Ker v visoki evropski politiki izvajajo ritual, ki naj daje videz demokratičnosti, skoraj vedno kakšen komisar odleti. Tokrat smo bili iz očitnih razlogov šibki člen v Sloveniji. Zato nosita krivdo prejšnja in sedanja vlada, ampak to je nepomembno, kajti blamaža je bila vseslovenska. Sedanja ureditev torej ni dobra, vprašanje pa je, ali je predlagana rešitev kaj boljša. Naša ocena v Združeni levici je, da gre za kozmetični popravek. Seveda je bolje, da se kandidati predstavijo Odboru za zadeve Evropske unije in da Vlada o tem odloča z navadno večino, ampak Vlade tukaj še vedno popolnoma nič ne zavezuje. Dejstvo je, da mnenje Odbora za zadeve Evropske unije ni v pravnem smislu nič bolj obvezujoče kot javno mnenje. Vemo, da odbori Državnega zbora sprejmejo marsikaj, česar vlada potem ne uresniči. Državni zbor je torej v obstoječem predlogu predlagatelja samo formalno vključen. Resnično pa bo vključen, če bo dejansko odločal o kandidatih. V Združeni levici zato razmišljamo o dveh alternativnih rešitvah, ki jima lahko rečemo začasna in trajna. Začasna rešitev bi bila, da vlada predlaga kandidate, ki se predstavijo matičnemu odboru, matični odbor nato predlaga določeno število kandidatov, Državni zbor pa jih na koncu izbere. To je pravilno zaporedje. Od izvršilnega organa k neposredno izvoljenemu organu. Vlada je tista, ki predlaga; Državni zbor je tisti, ki odloči. Trajnejša rešitev oziroma radikalnejša rešitev pa bi lahko bil neke vrste referendum za izbiro kandidata za komisarja. Če so tukaj problem stroški, bi ga lahko izvedli na elektronski način, kar bi lahko bil v Sloveniji pilotni projekt elektronske demokracije. Nazadnje pa bi se rad opredelil do dileme, ki se je postavila Vladi. Ali je to primeren način za imenovanje slovenskih članov v drugih institucijah Evropske unije – Evropske investicijske banke in Evropskega računskega sodišča? Začel bi z dvema primeroma. 1. januarja je začel delovati enotni reševalni odbor, ki je ena od glavnih institucij, ki bodo odločale o sanaciji bank v Evropi v okviru nove bančne unije. Države članice so svoje člane imenovale prejšnji teden, močno pa dvomim, da poslanci v tej dvorani vemo, kdo je bil imenovan in po kakšnih kriterijih. Morda to vedo tisti poslanci, ki so se udeležili Odbora za zadeve Evropske unije, ampak še vseeno; večina v tej dvorani ne ve, kdo je slovenski član enotnega reševalnega odbora, torej ene od glavnih institucij, ki bodo odločale o sanaciji bank v Evropi. Tu se kaže demokratični deficit na nacionalni ravni. Drug primer pa sta slovenska člana Evropske investicijske banke in Evropskega računskega sodišča. To sta trenutno dva zaslužna politika, gospod Rop – nekdanji premier, in gospod Cvikl – nekdanji minister. Zdaj se je treba odločiti, ali naj bodo ti položaji rezervirani za odslužene politike, ali pa jih bomo naredili dostopne tudi drugim kandidatom. V Združeni levici menimo, da morajo tudi zanje veljati določeni demokratični standardi. Res je sicer, da Evropsko računsko sodišče in investicijska banka nista politična organa, a vendarle nista nevtralna in sta zelo vplivna. In tudi na tem nivoju je zato pomembna demokratizacija, zato menimo, da bi morali demokratizirati tudi ta dva postopka. Pod črto – v Združeni levici bomo predlog podprli, ker gre za prvo obravnavno. Strinjamo se z dvema rešitvama. Prvič, z dopolnitvijo 1. člena, ki ga predlaga predlagatelj, to je, da se obširneje opredelijo akti in predpisi, glede katerih mora Vlada obveščati in pridobivati mnenje Državnega zbora. Podpiramo to, da je Državni zbor bolj vključen v te zadeve. In drugič, strinjamo se z duhom, da je treba način, postopek imenovanja kandidata za komisarja demokratizirati. Mislimo, da je trenutna rešitev, ki jo vsebuje predlog, še na ravni kozmetične spremembe; ampak upamo, da bomo skozi debato prišli do kakšnega konkretnejšega zaključka. Hvala.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov bo predstavila gospa Ljudmila Novak.
Spoštovana predsedujoča, spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Predlog dopolnitev zakona, ki ga obravnavamo, to je Zakon o sodelovanju med državnim zborom in vlado v zadevah Evropske unije, ureja razmerje med zakonodajno in izvršno vejo oblasti pri zakonodajnih in političnih odločitvah, o katerih se odloča v Evropski uniji. Zakon je bil sprejet pred 11 leti in razumljivo je, da so se v tem času pokazale pomanjkljivosti, ki jih je treba odpraviti. Zagotovo je ena večjih pravnih praznin na področju urejanja razmerij med Evropsko unijo in Slovenijo imenovanje slovenskega kandidata za člana Evropske komisije. Treba je namreč urediti sam postopek predlaganja kandidata po posameznih fazah, zato pozdravljamo pobudo za razpravo o tem vprašanju. Tudi Vlada v svojem mnenju k predlagani noveli zakona navaja, da je razprava o tem vprašanju potrebna in da je treba dati Državnemu zboru oziroma pristojnemu delovnemu telesu ustrezno vlogo pri imenovanju kandidata za evropskega komisarja. S takšnim stališčem soglašamo. Vsekakor je nujno, da vsakokratna vlada pri izbiri kandidatov v največji meri upošteva strokovno usposobljenost kandidatov za evropskega komisarja, znanje svetovnih jezikov in poznavanje institucij Evropske unije. Za nas, krščanske demokrate pa je pomembno tudi vprašanje o kriterijih za izbiro kandidata, ki bi jih vlada v postopku predlaganja evropskega komisarja morala upoštevati. Namreč, razmerje političnih sil je v postopku izbire poslancev iz Republike Slovenije v Evropski parlament bistveno drugačno od razmerja, kot ga politične stranke dosežejo na notranjih parlamentarnih volitvah. To se je pokazalo ob zadnjih volitvah v lanskem letu, ko so časovno sovpadle volitve poslancev iz Republike Slovenije v Evropski parlament z državnozborskimi volitvami. Znani so zapleti, ki so nastali v zvezi s predlaganjem kandidata oziroma kandidatke za evropskega komisarja. V Novi Sloveniji – krščanskih demokratih smo prepričani, da bi moral biti pri izbiri kandidatov pomemben kriterij uspeh posamične stranke na volitvah v Evropski parlament. Povedano drugače, kandidata za evropskega komisarja bi morala predlagati stranka, ki je zmagala na volitvah v Evropski parlament. Ta kriterij bi bilo treba zapisati v zakon, ki bi ga vsakokratna vlada morala upoštevati. V tej smeri krščanski demokrati napovedujemo tudi vložitev amandmaja v nadaljevanju parlamentarne procedure. Poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanski demokrati bomo Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o sodelovanju med državnim zborom in vlado o zadevah Evropske unije v prvi obravnavi podprli, saj menimo, da je dopolnitev zakona potrebna in da bo redni postopek obravnave omogočal dovolj široko in argumentirano razpravo o nerazrešenih vprašanjih na tem področju.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Zavezništvo Alenke Bratušek bo predstavil gospod Jani Möderndorfer. Izvolite.
Že lansko leto, na Mandatno-volilni komisiji, ki je potekala 3. in 9. oktobra, je bilo več ali manj jasno pričakovati in samo še vprašanje časa, kdaj se bomo lotili tudi te teme. Najmanj, kar je, je prav, da se do nje opredelimo, kako in na kakšen način jo urediti. Še posebej ob tem, da v zadnjih treh imenovanjih, odkar smo stopili v Evropsko unijo, imenovali oziroma predlagali tudi svojega kandidata za komisarja, je več kot jasno, da smo kot država ravnali tako kot dve tretjini ostalih članic v Evropski uniji. In to je, da je to izključno v pristojnosti Vlade. Ne nazadnje to ni bilo nikoli in nikdar sporno niti za samo Evropsko unijo. Dejstvo pa je, da se vedno postavlja vprašanje, koliko in do katere meje vključiti tudi drugo vejo oblasti, v tem primeru parlament, da lahko sodeluje pri takšnem postopku, ker se je kopico vprašanj odprlo ob zadnjem postopku, ki je potekal v lanskem poletju. Omenil bom predvsem dva glavna pomisleka, ki se bosta verjetno razčlenjevala v nadaljevanju obravnave tega predloga zakona, ki ga je podala SDS. Z določenimi rešitvami je predvsem dvoje. Eno je tisto, ko si nekdo želi imeti kandidata za hearing v parlamentu zato, da preveri njegove sposobnosti v znanju jezikov in, kot je rekla moja predhodnica, v znanju in poznavanju organov Evropske unije ter tudi ostalih referenc, ki bi lahko bile dobrodošle pri opravljanju komisarske naloge, nastane zelo preprost problem. Prvič, bili bi edina država, ki bi opravili tako imenovani dvojni hearing v tem postopku, kajti tega ne pozna nobena evropska država. Še posebej pa se postavlja vprašanje, kaj bi ga v resnici zasliševali. Kajti v tisti fazi, kjer bi to opravljali, bi bil problem zaradi tega, ker takrat se niti ne ve, katero področje bi ta kandidat sploh zasedal, saj to področje ponudi šele šef komisije, ko so kandidati že znani in predlagani v izbor. Zato bi bilo lahko po naši oceni zgolj to, da ugotavljamo, ali je kandidat dovolj velik multipraktik, ki bi se spoznal na čim več in na čim širšo materijo, da bi bil lahko uporabljen za mogoče nekaj, česar niti ne vemo, kaj v resnici bi bil kandidat. Drug problem, ki se pojavlja pri takšnem postopku, pa je tudi problem, kaj v primeru, če bi se odločili v samem postopku, da se to izvede, in bi nekako pričakovali, da bi po tistem, ko bi že vedeli znano materijo, katero področje bi pokrival; če bi se odločili, da tak kandidat ni primeren ali ni prestal tovrstnega hearinga, lahko podrli cel sistem. Poznate, kako je to potekalo, vsaj v zadnji fazi, ko bi odločanje o tem, kdaj bi nastalo oziroma nova komisija lahko pričela z delovanjem, to premaknilo za tri, štiri mesece v nek odmaknjen čas zaradi nekega nesoglasja ali odmika. Ne smemo pozabiti tudi to, da imamo neka pravila, ki smo se jim zavezali že ob vstopu v Evropsko unijo, ko smo podpisali evropsko Pogodbo o delovanju Evropske unije, kjer so določene stvari več ali manj napisane, kdaj in kje ter pod kakšnimi pogoji posamezna članica vstopa in preko katerih organov. In več kot jasno je, da je vlada tista, ki komunicira z Evropsko komisijo, in ne parlament; sploh pa ne pri samem imenovanju in ne na ta način. Seveda nimamo nič proti temu, če se odgovorimo, da je v samem postopku parlament kot zakonodajna veja oblasti vključen kot neke vrste posvetovalni organ z Vlado, kjer Vlada predstavi svoje namere. Nikakor pa to ne more biti nek zavezujoč ali celo odločujoč argument, kaj bo v resnici Vlada naredila. Še zdaleč pa se mi zdi najmanj primeren kandidat stranke, ki zmaga na evropskih volitvah znotraj posamezne članice, kajti potem se pa sploh poruši argument, da je Vlada tista, ki Evropski komisiji predlaga člana, še posebej, če je razmerje moči v Vladi popolnoma drugačno. To smo videli tudi v zadnjem primeru, kako to zgleda, ko na evropskih volitvah volivci izrazijo voljo drugače od tistega, kar je dejansko v realnem stanju. Če se spomnite, je bila v zadnjem času ena redkost, ki je prej nismo poznali, to pa je, da je bila vlada praktično že v odstopu, ko so se zgodile evropske volitve. Pravzaprav sploh ni bilo nekega primerljivega vzorca, da bi se lahko pogovarjali o tem, kdo ima besedo in kdo ne. Vsi vemo, da tudi po naši obstoječi zakonodaji vlada, ki je v odstopu, mora opravljati vse obveznosti do zadnjega dneva, dokler ne nastopi nova vlada; z eno samo omejitvijo, da ne more predlagati novih zakonskih predlogov. V nadaljevanju se bomo verjetno pogovarjali, upam, kako naj bi izgledalo; manj bi pa posvečal pozornosti, za katero si upam trditi, da smo jo izvedli predvsem slabo ob zadnjem imenovanju v škodo Republike Slovenije. Verjamem, da bodo razlogi, očitki in interpretacije takšne in drugačne. Mi bomo sodelovali v razpravi, kako reševati oziroma videti in izboljšati predlog, ki ga je podala SDS, zato da lahko pridemo do nekega skupnega konsenza, ki bo vzdržal v prvi vrsti tisto, kar smo se dogovorili z Evropo na podlagi evropske pogodbe in z našo obstoječo zakonodajo. Akt je primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Stranke Mira Cerarja bo predstavil gospod Kamal Izidor Shaker. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica, za besedo. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Področje evropskih zadev je bilo v zadnjih letih, saj v našem nacionalnem prostoru, precej odmaknjeno na stranski tir. To ne nazadnje dokazuje tudi predlog sprememb zakona, ki je danes pred nami in ga je predlagala naša opozicijska skupina SDS. Parcialne rešitve in ad hoc reakcije v zadevah Evropske unije so v marsikaterem pogledu v Republiki Sloveniji žal postale stalnica. V Poslanski skupini SMC smo zato mnenja, da se je treba začeti proaktivno posvečati zakonodajnim aktivnostim in političnemu dogajanju na evropski ravni tudi v okviru slovenskega parlamentarnega procesa. Evropski komisarji predstavljajo stebre izvršilne oblasti Evropske unije. Odgovorni so namreč za oblikovanje evropske zakonodaje ter tako predlagajo direktive, uredbe ter druge pravne akte. Poleg tega v sklopu dela komisije nadzirajo izvajanje evropske zakonodaje v državah članicah, zato je ključnega pomena, da mesta evropskih komisarjev zasedajo najboljši posamezniki in posameznice. Iz tega sledi, da je izbira oziroma postopek izbire komisarjev med najpomembnejšimi imenovanji funkcionarjev v instituciji Evropske unije. Ustrezna nominacija kandidata za komisarja v nacionalni državi je pomembna, saj se postopek izbire v državah članicah tudi začne. Postopek v zvezi s predlaganjem oziroma imenovanjem kandidatov in kandidatk za komisarje lahko avtonomno izvajajo države članice, iz katerih ti prihajajo. Pri teh postopkih sodelujejo različni akterji po različnih državah. Vlade imajo kot izvršni organi pri tem že v osnovi največ pristojnosti, določeno vlogo pa imajo tudi druge institucije, predvsem parlamenti in tudi predsedniki držav. Vpletenost zakonodajnega telesa v postopek imenovanja komisarskih kandidatov in kandidatk v državah članicah Evropske unije ni prevladujoč pristop. Parlamenti so v tovrstne postopke namreč vpleteni zgolj v osmih državah. Vendarle v Poslanski skupini SMC menimo, da mora z vidika transparentnosti in nadzorstvene vloge Državnega zbora v imenovanje slovenskega kandidata oziroma kandidatke biti vpleten tudi slednji. Ravno tako smo mnenja, da velja razmisliti o vpletenosti Državnega zbora v imenovanje nekaterih drugih predstavnikov Slovenije v institucije Evropske unije, vendar moramo k temu pristopiti premišljeno, natančno ter na podlagi ustreznih strokovnih analiz. Iz navedenega izhaja, da smo v Poslanski skupini SMC naklonjeni ureditvi področja, ki ga odpira predlog kolegov iz vrst SDS, čeprav menimo, da tokrat ponovno skušajo prehitevati tam, kjer to sploh ni urgentno; a konstruktivnih predlogov se poslanke in poslanci Stranke Mira Cerarja načeloma ne branimo, kot smo že nekajkrat tudi dokazali. Že ob začetku mandata smo poudarjali, da je obstoječi oziroma neobstoječi sistem imenovanja vprašljiv in pomanjkljiv. Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o sodelovanju med državnim zborom in vlado v zadevah Evropske unije, ki ga obravnavamo danes, do neke mere to področje ureja; pa vendar je treba opomniti, da se k tako imenovanim sivim področjem, ki bi morala biti že zdavnaj urejena v prejšnjih mandatih, ponovno pristopa parcialno. Ne glede na to bomo v tej fazi v Poslanski skupini SMC ta predlog sprememb zakona podprli, saj predstavlja korak v pravo smer. K ureditvi izrecnega področja, ki ga naslavlja obravnavani predlog, smo se v svojem sporazumu zavezali tudi koalicijski partnerji, kar smo dodatno potrdili tudi s sprejemom ustreznega sklepa, ki je bil že omenjen na 2. nujni seji Odbora za zadeve Evropske unije. Kljub vsemu želimo v Poslanski skupini SMC poudariti, da z rokohitrskim predlogom nismo v celoti zadovoljni, kar bomo izpostavili tudi v nadaljnji razpravi. Na tej točki pa želim opozoriti zlasti na naše nestrinjanje z idejo, da bi vlada v državni izbor na predstavitev pošiljala več kot enega kandidata oziroma kandidatko; še manj pa s tem, da bi več kandidatov oziroma kandidatk predlagala novoizvoljenemu predsedniku ali predsednici Evropske komisije. Menimo, da je temeljna naloga vlade kot nosilca izvršne veje oblasti, da skladno z interesi Republike Slovenije in Evropske unije odgovorno izbere samo eno osebo. Ta izbor ni in ne sme postati domena niti Državnega zbora, niti predsednika ali predsednice Evropske komisije. V Poslanski skupini SMC bomo predlog sprememb obravnavanega zakona podprli. Pred drugo obravnavo pa ga bomo še enkrat temeljito proučili ter podali predloge ustreznih vsebinskih sprememb in dopolnitev.
Hvala. Stališče Poslanske skupine SDS bo predstavil gospod Andrej Čuš. Izvolite.
Hvala za besedo. Septembra lani smo na Odboru za zadeve Evropske unije s sklepom pozvali vlado k spremembi zakonodaje, ki bo vključila Državni zbor v proces imenovanja evropskega komisarja oziroma evropske komisarke iz Republike Slovenije. Do danes vlada ni storila ničesar, zato smo v Slovenski demokratski stranki proaktivno pristopili k uresničevanju sprejetih sklepov in zavez. Postopek imenovanja slovenskih kandidatov ali kandidata za člana Evropske komisije v slovenskem pravnem redu ni urejeno. V skladu s četrtim odstavkom 153. člena Ustave Republike Slovenije mora vsak posamični akt in dejanje državnega organa temeljiti na zakonu ali zakonitem predpisu. Cilj zakona je ureditev postopka imenovanja slovenskih kandidatov za člane Evropske komisije z namenom natančne opredelitve posameznih faz predlaganja in s tem večje transparentnosti ter določitve odgovornosti za imenovanje kandidatov. Prav tako je cilj določiti uporabo tega postopka za tiste predstavnike Republike Slovenije v institucijah Evropske skupnosti, če drugi zakon ne določa drugače. Predlog zakona pomeni realizacijo sklepa, ki ga je sprejel Odbor za zadeve Evropske unije na svoji 2. nujni seji 17. septembra 2014 in se je glasil: Odbor za zadeve Evropske unije predlaga, da se pripravi predlog sprememb in dopolnitev Zakona o sodelovanju med državnim zborom in vlado v zadevah Evropske unije, ki bo v postopek imenovanja članov Evropske komisije in Republike Slovenije vključeval Državni zbor Republike Slovenije kot neposredno voljen predstavniški organ vseh državljank in državljanov. Načela, ki jih predlog zasleduje, so transparentnost, zagotavljanje zakonitega postopka pri izbiri kandidata, sodelovanje zakonodajne veje oblasti. Poglavitna rešitev Predloga zakona o dopolnitvah Zakona o sodelovanju med državnim zborom in vlado v zadevah Evropske unije je opredelitev postopka imenovanja kandidatke ali kandidata za člana Evropske komisije v večfaznem postopku z vključitvijo matičnega delovnega telesa v Državnem zboru Republike Slovenije. Vlada Republike Slovenije začne postopek izbire kandidata za člana Evropske komisije. Nato Vlada Republike Slovenije izbere enega ali več kandidatov, ki jih predlaga v zaslišanje Odboru Državnega zbora Republike Slovenije, pristojnemu za zadeve Evropske unije. Odbor sprejme poročilo o zaslišanju in obrazloženo mnenje za vsako izmed kandidatk ali kandidatov. Vlada Republike Slovenije na mnenje odbora ni vezana. Po zaslišanju Vlada Republike Slovenije predlaga eno ali več kandidatk ali kandidatov za člana Evropske komisije. Odločitev o izbiri Vlade ali zavrnitvi posamezne kandidatke ali kandidata mora biti obrazložena. Končno predlaganje za kandidatko ali kandidata za člana Evropske komisije mora biti izvedeno na redni seji Vlade Republike Slovenije, da se zagotovi spoštovanje 16. člena Zakona o Vladi Republike Slovenije, in sicer da Vlada sprejme sklepe in odloča z večino glasov vseh članov. Postopek se smiselno uporablja za predlaganje ali imenovanje predstavnikov Republike Slovenije s strani Vlade Republike Slovenije v organe ali organizacije, ustanovljene na podlagi predpisov Evropske skupnosti, recimo Evropska investicijska banka, Evropsko računsko sodišče; razen če je to urejeno v katerem od drugih zakonov. S to dopolnitvijo se odpravi morebitna pravna praznina in nejasnosti glede načina imenovanja drugih predstavnikov v institucije Evropske skupnosti. Kot predlagatelji smo v zakonu tudi povzeli prakso nekaterih drugih držav. Na Poljskem v skladu z Zakonom o sodelovanju Sveta ministrov s parlamentom o zadevah glede članstva v Evropski uniji kandidata za člana Evropske komisije imenuje Svet ministrov. Predlog predložijo parlamentu. Odbor za zadeve Evropske unije nato v roku 21 dni od prejema predloga poda mnenje o kandidatu. Na seji odbora, ki je odprta za javnost, se kandidat predstavi ob podpori predstavnika Ministrstva za zunanje zadeve. Kandidat predstavi tudi svoj pogled na bodoči položaj v Evropski komisiji. Zatem poteka razprava, v kateri člani odbora postavijo vprašanja. V nadaljevanju člani odbora glasujejo o kandidatu; mnenje je lahko pozitivno ali negativno. Svet ministrov mnenje Odbora za zadeve Evropske unije ne zavezuje in lahko imenuje kandidata, ki je prejel negativno mnenje. V temu primeru je Svet ministrov dolžan obvestiti Odbor za zadeve Evropske unije o imenovanju kandidata in obrazložiti odločitev, zakaj niso odločili v skladu z mnenjem. Primer Hrvaške, kjer sodelovanje hrvaškega parlamenta v postopku kandidiranja za imenovanje kandidatov v institucije Evropske unije, to je Evropsko komisijo, Sodišče Evropske unije, Računsko sodišče in za direktorja Evropske investicijske banke, ureja Zakon o sodelovanju med parlamentom in vlado glede evropskih zadev, 15. člen. Postopek kandidature poteka v okviru vlade, ki predlaga kandidata. Vlada pa je nato dolžna poslati v parlament poročilo o kandidatu. O poročilu razpravlja Odbor za zadeve Evropske unije in sprejme mnenje ter ga posreduje predsedniku parlamenta; ta pa ga posreduje vladi. Mnenje odbora vlade pri izbiri ne obvezuje, a če vlada mnenja odbora ne upošteva, mora poslati v parlament pojasnilo, o katerem potem razpravljajo. Zaslišanje kandidatov niti v zakonu niti v poslovniku parlamenta ni predvideno, a bi v skladu s predpisi lahko potekalo. Na Češkem vlada pošlje Odboru za Evropske zadeve Poslanske zbornice imena kandidatov za funkcije v institucijah Evropske unije. Poslovnik Poslanske zbornice ureja postopek obravnavanja kandidatov v svojem 109.c členu. Navedeni člen določa, da vlada predloži Odboru za Evropske zadeve za razpravo imena kandidatov za člane Evropske komisije, sodnikov Sodišča Evropske unije ter članov upravnega odbora Evropske investicijske banke. Drugi odstavek navedenega člena poslovnika izredno določa, da mora navedeni odbor obravnavati vložene predloge za imenovanja, še preden vlada sprejme dokončno odločitev. Kandidati so zaslišani na seji omenjenega odbora, njegovi člani pa jim lahko zastavijo vprašanja. Odbor nima pravice potrditi kandidata. Vlada po zakonu ni vezana na mnenje odbora in ji torej ni treba upoštevati njegovega pozitivnega ali negativnega mnenja o kandidatu. Še zadnji primer, primer Bolgarije. Poslovnik bolgarskega parlamenta v svojem 119. členu določa, da pristojni parlamentarni Odbor za evropske zadeve in za nadzor evropskih sredstev zasliši kandidate za mesta oziroma funkcije v institucijah Evropske unije. Kandidati, ki jih predlaga vlada, se morajo udeležiti zaslišanja in odgovarjati na vprašanja, ki jim jih zastavijo člani omenjenega odbora. Ni pa predpisana obveznost vlade, da upošteva mnenje odbora o kandidatih. Ker v Slovenski demokratski stranki s predlogom zakona želimo ob noveliranju zakona tudi čim širšo razpravo z namenom iskanja optimalnih rešitev, novelo zakona vlagamo po rednem postopku, torej v treh branjih. Časa za vsebinsko razpravo in iskanje najboljših rešitev bo tako še dovolj. Danes je naša naloga zgolj to, da ob izraženem splošnem strinjanju zakon spravimo v proceduro in omogočimo, da skupaj zapremo neprijetno zgodbo, ki se je odprla v obdobju menjave zadnjih dveh vlad. Menimo, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo in zasluži podporo vlade in opozicije. Ob tem pa kljub temu, da smo opozicijska stranka, sledimo nekaterim ciljem iz koalicijske pogodbe, kjer koalicijska pogodba v 9. točki poglavja Zunanja politika navaja: Prizadevali si bomo za spremembe in dopolnitve zakona o sodelovanju med Državnim zborom in Vlado na področju Evropske unije. Zakon bomo dopolnili z dogovorom o tem, kako bo v prihodnje potekalo imenovanje evropskega komisarja iz Slovenije. Ker tako tudi predvideva sklep 2. nujne seje Odbora za zadeve Evropske unije, ki ga je 17. septembra 2014 predlagala in potrdila koalicijska večina, odbor predlaga, da se pripravi predlog sprememb in dopolnitev Zakona o sodelovanju med državnim zborom in vlado v zadevah Evropske unije, ki bo v postopek imenovanja članov Evropske komisije in Republike Slovenije vključeval Državni zbor Republike Slovenije kot neposredno voljen predstavniški organ vseh državljank in državljanov. Ker rešitev iz predloga Vladi Republike Slovenije še naprej prepušča primarno vlogo v postopku imenovanja in je v ničemer ne omejujemo, seveda računamo na podporo. Tudi mnenje Vlade Republike Slovenije kaže na to, da je predlogu naklonjena ter je pripravljena na sodelovanje v nadaljevanju postopka. Opozicija si mora prizadevati za dosego večje preglednosti delovanja vlade; ta zakon pa sledi prav temu. Prav tako je tudi opozicija podprla sklepe na Odboru za zadeve Evropske unije lanskega septembra. Predlog zakona zagotavlja ustrezno vlogo Državnega zbora v postopku imenovanja kandidatke oziroma kandidata za Evropsko komisijo, s tem pa omogoča izvajanje funkcije demokratičnega nadzora. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo podprli predlog novele Zakona o sodelovanju med državnim zborom in vlado v zadevah Evropske unije. Vabimo vas, da se nam pri tem pridružite. Ob tem pa želim ob koncu izraziti zadovoljstvo nad obilico vsebinskih in konkretnih predlogov za dopolnitev zakona s strani Stranke Mira Cerarja, Združene levice, Nove Slovenije. Vsi predlogi so bili na mestu in res se veselimo nadaljevanja obravnave zakona na matičnem delovnem telesu. Hvala lepa.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospa Ljudmila Novak, pripravi naj se gospa Vojka Šergan. Izvolite.
Hvala za besedo. Izrečeni so bili pomisleki s strani vladne stranke, ali je zdaj pravi čas za razpravo. Jaz mislim, da je ravno sedaj pravi čas. Zakaj? Ker ne vemo, kdo bo čez toliko časa spet zmagal na volitvah. Mi sedaj moramo postaviti kriterije za vse čase in za vse vlade. V Novi Sloveniji se zavzemamo za to, da bi bil vendarle upoštevan eden izmed kriterijev – tudi kriterij rezultata evropskih volitev. Zakaj je to pomembno? Volivci s tem izrazijo podporo tudi določeni stranki ali kandidatom, katerega ocenijo, da ima evropske kompetence, da je torej usposobljen za opravljanje neke take funkcije. In kaj, če se zgodi, da je ta poslanec iz opozicije in je na vladi v Sloveniji nekdo drug? Mislim, da je lahko to tudi prednost, seveda če je ta kandidat dovolj usposobljen in kompetenten. Torej ne gre samo za to, da je pripadnik član neke stranke, ampak da ga neka stranka predlaga in tudi ta stranka garantira za njegovo usposobljenost. Zakaj je v evropskih inštitucijah posameznik in njegove sposobnosti tako zelo pomemben? So države, ki so močnejše, ker imajo tudi močnejše število poslancev, večji vpliv in tako naprej; mi se s tem pač ne moremo ponašati, ker imamo manj poslancev, zato je posameznik še kako pomemben. Ker posameznik ima – vsaj v Evropskem parlamentu – vpliv, če je prodoren, če ima znanje, če zna navezovati stike, če ima določene kompetence. Je lahko zelo uspešen kljub temu, da je evropska birokracija zakomplicirana, da so vse te inštitucije komplicirano sestavljene, vendar zato je še kako pomembna kompetentnost posameznika. Mislim, da tudi kot država premalo izkoriščamo te možnosti, ki nam jih evropske inštitucije ponujajo. Zakaj? Izredno pomembno je sodelovanje vlade, evropskih poslancev, komisarja in tudi drugih ljudi, ki nas zastopajo v evropskih inštitucijah. Kot sem dejala, kompetentnost je izredno pomembna in evropske inštitucije ne smejo biti parkirišče odsluženih ali zasluženih političnih kadrov, ampak da so tam ljudje, ki nas znajo zastopati, ki znajo dati prave predloge, ki vedo, kam stvari gredo, in pravočasno tudi na to reagirajo. Bilo je tudi govora o tem, kako oddaljene so evropske inštitucije. Deloma je to seveda res, deloma smo za to krivi tudi sami, ker se zanje premalo zanimamo, ker volitve v Evropski parlament jemljemo kot nekaj nepotrebnega, ker ob tem govorimo o samih manj pomembnih stvareh ali pa o raznih aferah. Ne govorimo pa o tistih bistvenih stvareh, ki so potrebne, ki so značilne za neko inštitucijo in kakšni ljudje morajo delovati v teh inštitucijah. In to medsebojno delovanje ljudi iz različnih inštitucij z vlado je še kako pomembno. Bi rekla, da Evropski parlament, kot sem slišala en komentar, je nedosegljiv; je dosegljiv. Vemo, da sprejme vsako leto, vsak poslanec ima kvoto, koliko ljudi iz države lahko pripelje na ogled parlamenta, na poznavanje evropskih inštitucij. To moramo samo izkoristiti, spremljati dogajanje in potem bomo tudi bolj obveščeni, bolj ozaveščeni in se bomo zavedali, da smo pač del sistema, v katerega smo šli prostovoljno. Zaenkrat še nismo sprejeli odločitve, da bomo iz tega sistema izstopili, čeprav nam v tem sistemu tudi marsikaj ni všeč, marsikaj je zbirokratizirano, marsikaj je nepotrebno, marsikaj je treba izboljšati in tako naprej. Zato podpiram predlog teh sprememb, ker mislim, da je res zdaj pravi čas da pogledamo, kaj je pomembno, kaj je potrebno za našega kandidata za komisarja in ne nazadnje imamo v parlamentu Odbor za zadeve Evropske unije. In, če kdo ali pa kje, je potem ravno tukaj prostor, da zaslišimo, preverimo našega kandidata. Zagotovo ne bo poznal vseh področij, ker jih je preveč, ampak neko splošno razgledanost, neko splošno znanje o institucijah, delovanju Evropske unije, pa na takem zaslišanju gotovo lahko pokaže, da potem ne bomo zardevali, ko bo moral še marsikaj več pokazati na zaslišanju v Evropskem parlamentu. Seveda, potem je odgovornost Vlade, ali ga bo predlagala ali ne, ali bo koga drugega. Ne predstavljam pa si, da bi Vlada tiščala z glavo skozi zid in predlagala kandidata, ki se pa že na zaslišanju v Državnem zboru, slovenskem matičnem odboru, ni izkazal ali pa celo se je izkazal napačno ali pa negativno. Tako v Novi Sloveniji razpravo podpiramo, treba je sprejeti jasne kriterije za našega kandidat za komisarja, to upoštevati tudi v prihodnje in potem bomo imeli manj zadreg tako v Sloveniji kot tudi v evropskih institucijah.
Hvala. Besedo je želela predstavnica predlagatelja gospa Anja Bah Žibert. Izvolite.
Predsedujoča, hvala lepa za besedo. Sama bi se najprej zahvalila za načelno podporo v tem prvem postopku zakona. Bi pa odgovorila tudi na nekatere pomisleke, ki so se tokom razprave nekako dali izluščiti in morda bodo pripomogli k temu, da ta zakon podprete še nekoliko bolj optimistično. Najprej, kar se tiče največje koalicijske stranke, namreč v stališču je bilo govora o rokohitrstvu. Mislim, da temu ni tako. Namreč, rokohitrstvo bi pomenilo, da bi ta predlog zakona predlagali po skrajšanem postopku, kjer bi bila onemogočena širša razprava. Nasprotno pa si želimo ravni mi. Želeli smo, da je ta razprava čim bolj široka, da je na voljo še ogromno časa, da lahko zakon spremenimo, dopolnimo in to sem tudi v imenu predlagatelja uvodoma povedala. Zato še enkrat hvala za vse dobronamerne konstruktivne predloge. Tudi o urgenci nismo nikjer govorili. Veste, ampak trenutek časa, da sprejmemo ta zakon, pa se nam zdi več kot primeren. Kajti najslabše se nam zdi, da bi bilo, da bi se teh sprememb lotili takrat, ko bi bili tik pred imenovanjem, na primer evropskega komisarja. To se pa zdi, da bi bilo neumno in da takrat, ko je nekako politično prizorišče že tako razgreto, da bi takrat spreminjali takšen zakon. Tako mislim, da je ta strah odveč in da ne gre za nobeno rokohitrstvo, tudi zato ne, ker poglejte, kaj je sprejel in kdaj je sprejel matični odbor. 17. 9. 2014 je Odbor za zadeve EU sprejel naslednji sklep: Odbor predlaga, da se pripravi predlog sprememb in dopolnitev Zakona o sodelovanju med državnim zborom in vlado v zadevah Evropske unije, ki bo v postopek imenovanja člana Evropske komisije in Republike Slovenije vključeval Državni zbor Republike Slovenije kot neposredno voljen predstavniški organ vseh državljank in državljanov. Mislim, da je bil ta sklep jasen in je že po skoraj pol leta od tega, ko je bil sprejet, tako da res mislim, da je odveč govoriti o neki hitrosti. Ne nazadnje je prav, da citiram tudi člen koalicijske pogodbe: spremembe in dopolnitve zakona o sodelovanju med Državnim zborom in Vlado Republike Slovenije na področju Evropske unije. Zakon bomo dopolnili z dogovorom o tem, kako bo v prihodnje potekalo imenovanje evropskega komisarja iz Slovenije. In ravno to je cilj predlaganih sprememb. Tako mislim, da je tukaj mogoče čisto odveč, da bi se bali kakršnih prehitrih postopkih, še manj pa mislim, da je prav, da se bojijo predstavniki iz SD, ki se nekako videli nekatere črne oblake. Poglejte, omenjali ste dva postopka; eden je, kakšen je postopek, ko imenujemo ministre Vlade Republike Slovenije, in sedaj, ko govorimo o imenovanju evropskega komisarja. Poglejte, gre za bistveno razliko. Namreč, ko govorimo o Vladi, je že samo obdobje drugačno, Vlado imenujemo za 4 leta, komisarje imenujemo za 5 let. Ne nazadnje gre za komisarja Republike Slovenije, ki bo opravljal to delo, torej gre za kandidata, ki mora biti nekako izven tistih – kako bi rekla – opozicijskih in pozicijskih razprav. Govorimo verjetno o strokovnjaku in tukaj je zelo pomembno, da je dosežen nek konsenz in zato bi bilo prav, da o tem spregovori tudi matični odbor. Torej mislim, da se ni treba tukaj bati česarkoli drugega in da je predlagatelj, se pravi Slovenska demokratska stranka, o tem zgolj dobronameren in si želimo nekako te rešitve glede na to, da vsi vemo, kaj se je dogajalo. Želela bi odgovoriti tudi na nekatere pomisleke Zavezništva. Poglejte, ni res, da bomo edina država. Mislim, da smo tudi v stališču Slovenske demokratske stranke predstavili nekatere druge države, ki imajo podoben postopek. Res pa je, res pa je, da smo bili edina država, ki smo praktično o isti zadevi, se pravi za istega kandidata, ne govorim kot osebi, govorim o kandidatih za funkcijo, v mesecu in pol odločali na Vladi na različne načine. Različna načina sta bila, medtem ko je bil poslovnik [[nerazumljivo]]povsem enak. Tukaj pa smo bili unikum in ravno to želi sedaj spremeniti ta sprememba zakona, da bodo način imenovanja, postopki jasni in nedvoumni. Ampak, kot rečeno, še vedno govorim o tem, da je mogoče še marsikaj dodati, zato tudi nekako moramo zavračati mnenje, da gre zgolj za lepotne popravke. Ne gre, kajti če bi veljale takrat te spremembe, se v mesecu in pol ne bi mogla zgoditi ta dva dogodka, kot sta se na način imenovanja. Gre za to, da se jasno določi, da bi se takšno imenovanje opravilo na redni sejo vlade in tam se natančno ve, kdaj je kakšen od predlogov sprejet. Toliko za sedaj, po potrebi se bom seveda tudi še oglasila. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima, gospa Vojka Šergan. Pripravi naj se, gospod Žan Mahnič. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa predsedujoča. Spoštovana, gospa sekretarka, kolegice in kolegi! Predstavila bi stališče tako svoje kot skupine SMC na Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o sodelovanju med državnim zborom in vlado v zadevah Evropske unije. Menimo, da Vlada Republike Slovenije na svoji seji predlaga le eno kandidatko ali kandidata za člana Evropske komisije. Potem, da Vlada Republike Slovenije kandidatko oziroma kandidata predloži v razpravo v Državni zbor, seveda na matični odbor za evropske zadeve. Potem, da se določi 21-dnevni rok, v katerem je odbor za evropske zadeve dolžan vloženi predlog za kandidatko oziroma kandidata tudi obravnavati. Potem v nadaljevanju, da na Odboru za zadeve Evropske unije poteka zaslišanje, kjer se predstavi kandidatka oziroma kandidat, predstavi svoj pogled na bodoči položaj v Evropski komisiji. Seveda, člani odbora postavljajo tudi vprašanja, sledi glasovanje o ustreznosti predstavitve in po zaslišanju odbor poda poročilo in obrazložitveno mnenje o ustreznosti kandidata oziroma kandidatke. Seveda Vlada Republike Slovenije ni vezana na podano mnenje Odbora za zadeve Evropske unije in to zaslišanje oziroma predstavitev naj bi bila opravljena pred dokončno odločitvijo Vlade o kandidatki, kandidatu. Vlada naj bi bila potem dolžna svojo končno odločitev o svoji izbiri pa predložiti Odboru za zadeve Evropske unije. Glede postopka imenovanja predstavnikov Republike Slovenije v druge institucije bi bilo treba najprej temeljito preučiti, katera dodatna imenovanja bi uredili s spremembami navedenega zakona. Prav tako ni nujno, da je končno predlaganje za kandidata izvedeno na redni seji vlade, saj bi se predlog zakona moral osredotočili le na obveznosti vlade v omenjenem postopku v razmerju do državnega zbora, ne more pa urejati notranjih postopkov vlade, kot je navedeno v predlogu zakona. Skratka, mi bomo predlog zakona o dopolnitvah v prvi obravnavi podprli, seveda pa bomo v nadaljevanju dodali predloge za ustrezne spremembe omenjenega zakona. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Žan Mahnič. Pripravi naj se gospa Andreja Potočnik.
Hvala za besedo, podpredsednica. Kolegice, kolegi! Menim, da je vsak tak predlog, ki na nek način daje večjo težo samemu parlamentu oziroma Državnemu zboru, pohvale vreden in seveda je treba, da se ga sprejme, kakor je tudi gospa Šergan dejala. O ukrepih, ki jih je predstavila, bo tudi o marsikaterem od teh vredno razmisliti za podporo. Verjamem, da bodo prišli v obliki amandmajev potem kasneje. Skratka, to je bil tudi po eni strani naš namen, da pripravimo okviren zakon, na podlagi katerega, smo potem predvidevali, boste vložili še amandmaje. Veseli me, da smo se vsaj toliko poenotili. Verjamem, da si nihče od nas tukaj ne želi, da bi se komisarska saga, kakršni smo bili priča po zadnjih evropskih volitvah, ponovila, in zato, če kdaj, potem je zdaj, ko se je Evropska komisija ustanovila in so se stvari konsolidirale, čas, da se pogovorimo, kako bomo potem izbirali svojega komisarja oziroma komisarko po naslednjih evropskih volitvah, da se bomo izogibali zapletom postopkov in načinom imenovanja, kakršnim smo bili priča v zadnjem primeru. Rečeno je tudi že bilo, da imajo, recimo, tudi Poljska, Hrvaška, Češka, Romunija, Avstrija podobne ureditve, da je cilj predvsem ta, da se Državni zbor oziroma zainteresirano matično delovno telo seznani s kandidatom, kandidatko ali celo morda več; da opravi zaslišanje tudi, če še ni – tako kot je tudi v začetku dejal gospod Möderndorfer – od začetka znano področje. Menim, da je vendarle prav, da je kandidat za evropskega komisarja nekdo, ki ima neko širše znanje ne samo na področju, za katerega bo potem kandidiral, ampak tudi na ostalih področjih. Menim, da se Slovenija s tem predlogom približuje tudi ostalim državam Evropske unije, kot je dejala tudi Vlada. Te zadeve je pomembno, da obravnava tudi Državni zbor, ne nazadnje smo poslanke in poslanci tisti, ki smo izvoljeni s strani ljudi in ki potrjujemo vlado. Prav je, da tudi Državni zbor da mnenje, ki pa seveda po tem zakonu ni zavezujoče, kljub temu da pa se na nek način od Vlade vendarle pričakuje, da pa mnenje Državnega zbora upošteva, kljub temu da smo bili tudi že, recimo, v tem mandatu priča, da je bilo kdaj ravno obratno. Ta predlog bom seveda podprl, v nadaljevanju pa bomo videli – odvisno kakšni amandmaji bodo prišli –, je pa vsakršen premik s trenutne mrtve točke vredno podpreti, kar ta predlog in tudi že predlogi, ki jih je gospa Šergan prej omenila, nakazujejo.
Hvala. Besedo ima gospa Andreja Potočnik, pripravi naj se gospod mag. Matej Tonin. Izvolite.
Predsedujoča, hvala za besedo. Spoštovana gospa sekretarka, spoštovani poslanci, poslanke! Kot je bilo že omenjeno, lahko iz preteklih izkušenj imenovanja slovenske kandidatke oziroma kandidata za člana Evropske komisije zaznamo, da je to področje res treba urediti. Mogoče v bran mojemu kolegu Shakerju, kar se tiče rokohitrstva, glede na to, da je pač komisarka imenovana, imamo še dobre štiri leta časa, da takšno stvar uredimo. Je pa res, da je od tistega sklepa minilo že pol leta, ampak to zdaj sploh ni bistveno. To, da je treba to zadevo urediti, smo ugotovili tudi koalicijski partnerji in smo že v sami koalicijski pogodbi zapisali, da bomo to področje dogovorili oziroma uredili v samem Zakonu o sodelovanju med državnim zborom in vlado v zadevah Evropske unije – to, kar je danes v prvem branju. Postopek predlaganja imenovanja kandidatov za evropske komisarje se med članicami Evropske unije razlikuje predvsem glede organov, ki sodelujejo v postopku izbire, načeloma imajo seveda glavno besedo vlade, določeno vlogo pa tudi drugi organi, kot sta parlament ali celo predsednik države. Strinjam se s tem, da bi dodatno težo pri imenovanju komisarke oziroma komisarja imel tudi slovenski parlament. Tako, recimo, bi na seji Odbora za zadeve Evropske unije potekalo zaslišanje in razprava, v kateri člani odbora postavljajo vprašanja. Strinjam se na tej točki tudi s kolegom gospodom Möderndorferjem, da bomo morali v nadaljevanju razprav oziroma branj doreči tudi, kakšna bodo konec koncev ta vprašanja, če še ne bomo vedeli, na katerem področju bo komisar oziroma komisarka, kandidat deloval. S tem zaslišanjem, ki bo sigurno medijsko zelo odmevno, se bo na nek način dodala dodatna teža v smislu transparentnosti in same ustreznosti kandidata. Mogoče se bo lahko preverilo tudi znanje tujega jezika, na tem zaslišanju bi bila to možnost. Sam predlog zakona o dopolnitvah na tej osnovi podpiram, kot že rečeno pa bi predlagala nekatere popravke, ki jih bomo obravnavali še na samem delovnem telesu. Glede na zadnjo izkušnjo, ki jo imamo pri imenovanju slovenske kandidatke oziroma kandidata, osebno smatram, da bi bilo bolj pomembno, da se vlada poenoti že na prvi instanci, se pravi, da sama predlaga samo enega kandidata in ne več, kot je bilo zapisano v predlogu. Pomembno se mi zdi namreč, da se poenotimo znotraj države in da ne pošiljamo v Evropo več kandidatov in da bi se na ta način drugi odločali namesto Slovenije. S tem država izgublja na svoji kredibilnosti. Bi pa rada poudarila, da se zavedamo, da mora evropski komisar zastopati interese Evropske unije in ne posamezne države članice, iz katere prihaja. Komisar mora biti obče podkovan, evropsko mora biti zavzet in biti osebno neodvisen, kar moramo pa mi upoštevati že pri samem predlaganju komisarjev v Evropsko unijo. Hvala.
Hvala. Besedo ima mag. Matej Tonin, pripravi naj se gospod Uroš Prikl. Izvolite.
Spoštovani kolegice in kolegi! Mislim, da razpravljamo o pomembni stvari, in sicer na kakšen način bomo v prihodnje imenovali komisarja. Sam ocenjujem, da je komisarska funkcija ena izmed pomembnejših, če ne celo najpomembnejša funkcija v institucijah Evropske unije, kamor lahko imenujemo svoje ljudi. Imam občutek, da se v teh naših razpravah na nek način malo zrcali balkanska logika, pa bom razložil, zakaj. Nekateri razpravljate in rečete, ja, ampak komisar ni predstavnik Slovenije, ampak mora zastopati interese Evropske unije Kaj potem lahko zrihta za Slovenijo, po domače? Očitno je to balkanska logika, da če nekoga nekam postavimo, mora vedno nekaj mimo pravil, po domače povedano, zrihtati oziroma urediti za državo. Ni nujno. Ta človek, ki je imenovan na neko funkcijo, lahko s svojim uglednim znanjem pomembno prispeva k temu, da so tudi direktive in uredbe Evropske unije boljše in drugačne in s tem na popolnoma legalen način tudi prispeva k boljšemu in dobremu življenju v Sloveniji. Se pravi, treba je gledati na celosten zahodnoevropski način in ne toliko na kakšen drugačen način, zakaj je ta komisarska funkcija pomembna. To je en vidik, ki sem ga želel izpostaviti. Drugi vidik – kako ga imenujemo? Danes je imenovanje evropskega komisarja praktično v rokah vlade. Mi v tej hiši se vedno junačimo, kako smo neodvisna in samostojna veja oblasti, ampak vse prevečkrat se kaže, da je pač parlament oziroma vladna koalicija glasovalni stroj vladne koalicije oziroma vlade. V tem parlamentu mislim – bom to zadevo tako zastavil –, da je ta parlament in da so poslanci vse prevečkrat preveč trdi in nepopustljivi do opozicijskih predlogov, preveč pa površni do koalicijskih. Govorim tudi zase, za vse, leve in desne, da ne bi kdo tega narobe razumel, da je to stvar sedanje koalicije ali samo sedanje opozicije. Ampak ko govorim o tem parlamentu, govorim v smislu, da ko se obravnavajo določeni zakoni, se vedno vladne zakone, če si del koalicije, nekritično podpira in zagovarja, medtem ko se pa opozicijske zakone navadno vedno zavrača. To logiko bi želel preseči, da bi vendarle, ko gledamo za zakone, gledali tudi v smislu, kaj je dobro za državo, se morda tudi po kakšnih drugih državah, ki jih nimamo najbolj radi, zgledovali. Bom dal primer Amerike, kje tudi včasih demokrati glasujejo proti svojemu predsedniku, potegnejo z republikanci ali obratno. Torej, če želimo vzpostaviti to našo hišo in zakonodajno vejo oblasti kot eno izmed pomembnih institucij pri oblikovanju tudi evropskih politik, potem je prav, da si sprejmemo več samostojnosti, da sprejmemo takšno ureditev, kjer bo naša beseda več štela. Torej, če sedaj zelo konkretno povem; če odločanje o evropskem komisarju prevzamemo tudi v svoje roke. Ne da je to samo stvar Vlade in koalicijskega in vladnega kupčkanja, ampak da je to stvar parlamenta. To se mi zdi pomembno. Tretja stvar, ki jo še želim v tej razpravi izpostaviti, evropske volitve vse bolj postajajo neke volitve nebodigatreba. Volitve z nizko volilno udeležbo, češ, to je nekaj tam daleč, na kar ne moremo vplivati in nas niti ne zanima. Tudi če pogledate, z izjemo morda Nove Slovenije, ki smo bili prvi zmagovalci evropskih volitev in so nam evropske volitve vedno izjemno pomembne, stranke na teh evropskih volitvah ne kandidirajo vedno prvokategornikov oziroma najpomembnejših politikov posameznih strank, kar tudi sicer ni nič narobe, da ne bo slučajno kdo narobe razumel, ampak govorim o tem, da bi z enim ukrepom lahko naredili evropske volitve mnogo pomembnejše in ta ukrep je, da bi bilo od rezultata evropskih volitev odvisno tudi imenovanje komisarja. Torej, da bi rezultat evropskih volitev bil ključen za to, iz kje bo prihajal komisar. Ta predlog, ki je danes pred nami, tega sicer še ne vključuje, vidim pa možnost, da se ta zadeva še nadgradi v naslednjih obravnavah in z amandmaji in naslednjimi možnostmi, ki jih imamo. Bi pa to zadevo jaz definitivno vključil, da bi bil rezultat na evropskih volitvah ključen za to, iz katerih vrst prihaja evropski komisar. Če bi to nam uspelo, potem bi dejansko največjo oblast praktično dali ljudem. Ker vse ostalo je stvar političnih računic, tehtanja in trenutnega razmerja moči, kar zadeva evropskega komisarja, če pa ti rečeš, da od jutri dalje je za evropskega komisarja pomemben tudi rezultat evropskih volitev, je pa dimenzija popolnoma drugačna. Kar naenkrat evropske volitve postanejo mnogo bolj pomembne, mnogo bolj zanimive. Tiste, ki si želijo biti evropski komisarji, na nek način prisiliš, da tudi na teh evropskih volitvah kandidirajo, se dajo na razpolago, ne samo da pridejo takrat, ko je treba deliti funkcije, ampak da gredo tudi pred ljudi, jih nagovorijo, povejo, kaj zagovarjajo, s čim se strinjajo in proti čemu so. Mislim, da če bi šli v takšen sistem, bi torej naredili vse skupaj mnogo bolj pregledno. Da ne bo še kakšne morda replike v smislu, ali zdaj to pomeni, na primer, če bo nekdo zmagal na evropskih volitvah, da mora biti točno tisti evropski poslanec tudi komisar. Ne. To pomeni, da če gledamo celotno zgodbo v smislu evropskih političnih družin, kakršne so tudi v Bruslju, potem bi zgodba morala iti približno tako: če zmaga evropska družina socialistov, potem predlagajo oni svojega kandidata iz svojih vrst; če zmaga evropska družina konservativcev oziroma Evropske ljudske stranke, prihaja iz teh vrst. Če počasi zaključujem, mislim, da je sedanji postopek relativno nepregleden in je ljudi samo še bolj oddaljil, odtujil od teh funkcij in da bi z majhnimi popravki lahko vso zgodbo naredili bolj demokratično, bolj blizu ljudem in tudi za vse nas, pa za vse tiste, ki se bodo na te funkcije podajali, mnogo bolj zanimive. Ta zakon v tej prvi obravnavi seveda ima mojo podporo, kot pa sem se že izrazil, si želim, da bi se v nadaljnjih postopkih popravil tudi v tej smeri, da bi se pri končnem imenovanju komisarja upoštevali tudi rezultati evropskih politik.
Hvala. Besedo ima gospod Uroš Prikl, pripravi naj se gospod Kamal Izidor Shaker.
Hvala lepa, podpredsednica, za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Mene izjemno veseli, da velika večina poslank in poslancev v Državnem zboru soglaša, da je ta zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Mislim, da je prav, da je temu tako. Mi, v Desusu smo že pri pripravi koalicijskega sporazuma se zavzeli za to stališče oziroma za to idejo, da se omenjeni zakon dopolni in da se na nek način nadgradi sodelovanje med Vlado in Državnim zborom. Pomembno se nam zdi v tej točki, da se nikakor ne smejo ponoviti takšne ali podobne farse, kot je bila zadnja pri imenovanju predstavnice Slovenije za evropsko komisarko. Bistveno se nam zdi tukaj, da se daje večji pomen in vloga Državnemu zboru in prav s tem predlogom tukaj, da je v imenovanje našega predstavnika v Evropsko komisijo vključen tudi Državni zbor, mislim, da smo naredili korak naprej. Moja želja oziroma naša želja v stranki Desus seveda je, da se doseže čim širše, čim večje soglasje oziroma konsenz pri tem, kdo bo naš predstavnik, kdo bo Slovenijo zastopal v Evropski komisiji in tudi v drugih institucijah. Nedvomno bo večfazni postopek, ki se s predlogom spremembe tega zakona uvaja, k temu, prepričan sem, tudi bistveno prispeval. Povedal sem uvodoma, da stojmo na stališču v Desusu, da je ta zakon primeren za nadaljnjo obravnavo, seveda pa se nekatera odprta vprašanja, morda tudi nekatere nedoslednosti, nedorečenosti, ki jih je v naslednji fazi, v naslednjem branju seveda treba odpraviti. Zgolj osebno bom navrgel samo nekatere. Prvič, še vedno se pojavlja dilema, ali bo iz Slovenije, ko bomo po nekih postopkih, po nekih fazah usklajevali ta imena, to eno ime enega predstavnika ali bo to seznam več imen. Osebno se zavzemam, da bi dosegli čim večji konsenz in se poenotili na enem imenu. Drugič, veseli me, tudi to sem uvodoma povedal, da se Državni zbor vključuje v ta večfazni postopek in da pride na podlagi stališča Vlade ime ali nekaj imen v Državni zbor, na matično delovno telo, ki se potem odloči, katera imena so primerna oziroma katero ime je primerno in se potem to odločanje preusmeri nazaj na Vlado. Seveda bi si želel, ampak tukaj pa iskreno in 100 % želel, da vendarle se ne uporabi potem tista diskrecija Vlade, da upošteva ali ne upošteva mnenje matičnega delovnega telesa, ampak naj da eno zaupnico matičnemu delovnemu telesu in tisto ime, ki je tukaj na nek način bilo ali pa bo usklajeno, se tudi predlaga potem kot bodočega evropskega komisarja. Morda vidim tukaj dilemo, da razprava ne bo opravljena tudi v plenumu Državnega zbora, vendar ko pride na matično delovno telo, predpostavljam, da bi tudi Državni zbor v celem sestavu lahko kaj na to temo rekel in sprejel eno stališče in ga posredoval Vladi. Tukaj morda v razmislek, ali je to dobro ali pa vendarle postopek, takšen kot je, tudi podpremo. Kot rečeno, bistveno se mi zdi, da ko feedback oziroma odziv iz Državnega zbora pride nazaj k izvršni veji oblasti, menim da, v končni fazi nič ni narobe, da izvršna veja oblasti odloči, kdo bo naš predstavnik, da pa vendarle je tukaj, še enkrat poudarjam, zaupnica, zaupanje parlamentu in da se ne upošteva tiste diskrecije, da lahko Vlada upošteva ali pa tudi ne upošteva to mnenje Državnega zbora. In ob zaključku in za naprej. Prepričan sem, da je to, če že ne najpomembnejša, pa ena najpomembnejših funkcij, položajev v organih Evropske unije, torej komisarsko mesto. Ampak prepričan sem, da je treba analogijo vleči tudi za predlaganje oziroma imenovanje naših slovenskih predstavnikov tudi v druge organe in organizacije, seveda tam, kjer specialni zakon ne predvideva drugače. Torej, da se ta postopek smiselno upošteva tudi za naše predstavnike v organih, kot so na primer Evropska investicijska banka ter Evropsko računsko sodišče. Prepričan sem, da ob nekaterih pomislekih, ki so še ob nekaterih predlogih, izboljšavah, ki se bodo skozi to razpravo in skozi nadaljnji proces oblikovale, prepričan sem, da lahko oblikujemo takšen postopek, takšen zakon, ki bo vreden našega izbora kandidata za evropskega komisarja in drugih organov evropskih institucij. Kot rečeno, ocenjujemo, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo in ima polno podporo v Poslanski skupini stranke Desus. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Kamal Izidor Shaker, pripravi naj se gospod Matjaž Nemec. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Kot je bilo že povedano v stališču poslanske skupine, se je dotični obravnavani predlog v prvi vrsti nanašal na postopek imenovanja slovenskega kandidata za članstvo v Evropski komisiji. Če pustimo še ostale funkcije, za katere mislim, da bi jih bilo treba popolnoma našteti in morda bolj definirati postopek, bi lahko na podlagi Pogodbe o delovanju Evropske unije, natančneje v tretjem odstavku 17. člena, so člani in članice Evropske komisije izbrani za mandatno obdobje pet let na podlagi svoje splošne usposobljenosti in zavzetosti za Evropo med osebami, katerih neodvisnost je nedvomna. Njihov vrhunski strokovni karakter in predanost evropskemu projektu sta pomembna zlasti zaradi dejstva, ker zastopajo interese Evropske unije kot celote in ne parcialnih interesov držav članic, iz katerih izhajajo. Meni je žal, da je gospod Luka Mesec odšel, tudi morda kot odgovor gospodu Toninu, da pač – ja, evropski komisar mora biti neodvisen in ne sme zastopati interesov države članice, iz katere prihaja. Če se morda vrnem malo v preteklost. Enajst let je od tega, odkar smo prvič imenovali svojega evropskega komisarja. Se pravi, imajo te zadeve kar dolgo brado in ne glede na to, da je bilo to že nekajkrat izpostavljeno, pa bom še enkrat, da smo bili s problemom imenovanja komisarja oziroma komisarke soočeni tudi v temu mandatu, in sicer slabih pol leta nazaj. Ampak, v bistvu smo imenovali tega predstavnika oziroma predstavnico, ki nas zdaj kvalitetno zastopa, vsaj zaenkrat. Še enkrat povem, da se sicer nerad vračam v preteklost, ampak je pa na tej točki treba izpostaviti vseeno nekaj zgodovinskih dejstev, ki so pripeljali do tega, čemur bi naš kolega dr. Trček rekel šalamastike, ki se nam je dogajala ob zadnjem imenovanju. Če grem kar po vrsti. Po vstopu v Evropsko unijo je takratni predsednik vlade na to funkcijo leta 2004 imenoval ministra za evropske zadeve in dvakratnega evropskega komisarja dr. Janeza Potočnika. Predvsem je bila v tisti fazi prvič izpostavljena netransparentnost postopka in na tej točki tudi Državni zbor ni bil vključen. Drugo imenovanje se je zgodilo leta 2009 po podobnem vzorcu za časa vlade gospod Boruta Pahorja. Enako kot pet let prej, vendar z istim, že preverjenim kandidatom. Tudi v tem postopku Državni zbor ni bil vključen. Tretjemu imenovanju pa smo bili, kot omenjeno, priča pol leta nazaj, nadalje pa je po zavrnitvi izbrane kandidatke s strani predsednika Evropske komisije Vlada Republike Slovenije na predlog predsednika Vlade dr. Mira Cerarja za kandidatko za evropsko komisarko imenovala mag. Violeto Bulc. Postopek imenovanja je sicer sledil praksi, zato so mnogi posamezniki, nekatere politične stranke, spet izpostavili dvome v transparentnost postopka imenovanja komisarskega kandidata oziroma kandidatke. Tu je treba izpostaviti, da je kratek rok in neodločenost Slovenije v prvi fazi tega imenovanja terjala izjemno hitro odločitev predsednika Vlade glede na to, da so pač bila taka dejstva, saj je v bistvu predsednik Vlade takrat tako rešil že tako načet ugled Republike Slovenije v evropskem in mednarodnem prostoru. V tistem danem trenutku je predsednik moral odreagirati, ker lahko bi samo zavlekli postopek imenovanja celotne komisije in bi se še dodatno lahko blamirali. Neodvisno od tega pa naj tu še omenim, kar je bilo sicer že izpostavljeno, pa bi rad še enkrat omenil, da tokrat pa je bil Državni zbor vključen v postopek, ne bom rekel imenovanja, ampak je bil seznanjen s postopkom in s tem imenovanjem, in sicer je bilo na odboru za evropske zadeve pojasnjeno in je o tem tudi razpravljal in smo tudi sprejeli že omenjene sklepe ter tudi naročili to mednarodno primerjalno študijo, na podlagi katere se danes tudi pogovarjamo. Te predlagane spremembe zakona, še enkrat omenjam, da so parcialne rešitve, se strinjam, da bi se bilo treba usesti in pogovoriti okoli teh zadev. Kar se tiče ostalih zadev, bi se rad malo odzval. Moram reči, da me res veseli, da kolegi in kolegice iz stranke SDS tudi sledijo našim koalicijskim zavezam oziroma pozorno spremljajo izvajanje koalicijske pogodbe. Ampak resnično škoda, ker se koalicijsko ne uskladijo, preden vložijo kakšen tak rokohitrski zakon. Morda še gospodu Toninu, ki ga tudi ni več med nami danes, imenovanje komisarja na evropskih volitvah, morda naj to ne bi bil trigger za udeležbo na evropskih volitvah. Glede ostalih volitev predstavnikov za funkcije v evropskih institucijah sem pa že povedal. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Matjaž Nemec, pripravi nas se gospod Primož Hainz.
Hvala lepa, predsedujoča. Spoštovane kolegice, dragi kolegi! Zadovoljen sem, da ta razprava poteka v tem času. Naj obrazložim. Namreč, bilo je nekaj govora o tem, kdaj je najprimernejši čas, da se lotevamo te problematike. Mislim, da za to problematiko ni nikoli premalo časa oziroma ni nikoli nepravi čas. Tako pozdravljam to pobudo s strani SDS, prepričan sem, da če tega ne bi vi storili, bi najverjetneje katera druga opozicijska stranka ali pa koalicija kot takšna, ker smo se tudi skupaj zavezali v koalicijski pogodbi. To je dobro, ker se zavedamo, da je problem realen, ga je treba rešiti in ta problem se je pokazal predvsem v zadnjem obdobju. Govorimo o obdobju zadnje komisarke, ko so se v tem obdobju brezvladja pokazale vse slabosti tega načina, ki je bil v praksi praktično od vstopa v Evropsko unijo. To brezvladje nam je pokazalo, da nimamo nekega sistematičnega pristopa k reševanju tega, in čas je pravilen, ko smo oddaljeni od katerih koli volitev, tistih evropskih še posebej, da lahko v nekem miru argumentirano najdemo nek, bom rekel, odnos do problematike, ki bi bil nekje v skladu z vsemi strankami oziroma z njihovimi pričakovanji. Dotaknil se bom nekaterih že izrečenih pobud. Govora je bilo o tem, da bomo v takem primeru imeli dvojni hearing v primeru kandidatur. Mislim, da je to samo dobro, kdorkoli se bo želel potegovati za to funkcijo, mislim, da mu ne bo odveč stopiti pred parlamentarce. To tudi dokazuje neko stopnjo demokracije, ki jo moramo vpeljati, tako da se bo lahko vsaka ta oseba še dodatno izurila in preverila, ker vemo, vsaj na podlagi zadnjih, nesrečnih hearingov, tistih prvih, da so ta neizprosna v Bruslju in, če se malo ljudsko izrazim, bo to mala malica za prave kandidate. Mi smo v času brezvladja ob predstavitvi prve kandidature prikazali vse slabosti naše politike; predvsem v razdvojenosti, pokazali smo svojo šibkost v času brezvladja in brez pravil smo se na nek način blamirali pred Evropo. Ampak saj ne mislim nič slabega, saj vsakič, kot ste že tudi vi ugotovili, je nekdo tisti dežurni, ampak to je nek poduk in nek nauk za v prihodnje, da se moramo kot politika zavedati, da moramo najprej delovati enotno, zato da nas navzven tudi enotno obravnavajo. Ko bomo to dosegli, bomo v tem tudi trši oreh za špekulacije in manipulante. Ampak dobro, mislim, da se demokracija na Slovenskem razvija, da smo na dobri poti, še česa se bomo morali naučiti, ampak v neki bližnji prihodnosti upam, da se bomo naučili, kako se ravna v takšnih primerih. Omenjeno je bilo, ena od opcij, da bi lahko kandidat prihajal iz vrst zmagovalk evropskih volitev. Tukaj moram izraziti, bom rekel, neko nesoglasje k temu predlogu, pa bom tudi obrazložil, zakaj. Mi smo prvič v preteklih evropskih volitvah – tisti, ki ste dobro seznanjeni – vpeljali nek sistem, kjer so bili izpostavljeni predsedniki strank po nekem ameriškem modelu. Spomnimo se teh debat, ki smo jih vsi spremljali po televiziji, na nek način je vseeno v finalu prevladala ta Junckerjeva pa Schulzeva struja in predvsem so bili izpostavljeni predsedniki, ampak po zdajšnjem sistemu volitev, kot jih poznamo – in tukaj ne sme biti pomote in ne sme biti zavajanja – volivci volijo kandidate za evropske poslance, ne pa komisarja. Tako da če bi v to šli, mora biti to sistemska ureditev na ravni Evropske unije, in potem, da se ve, da poleg evropskih poslancev imamo pravico voliti tudi komisarja. Do zdaj je bilo namreč tako, da je bila vlada tista, ki je predlagala in ljudje so zaupali na parlamentarnih volitvah, kdo za tovrstno funkcije odloča. To je stvar pogleda, verjamem, da se predlagatelj z menoj ne bo strinjal, ampak ne vidim tukaj razloga, zakaj bi zmagovalec evropskih volitev imel pravico predlagati komisarja. Ampak dobro, o tem bomo se še pogovarjali. To je samo moj pogled na dane predloge. Nekajkrat je bila omenjena tudi balkanska logika, ta izraz mi je bil všeč v tem kontekstu, to se mi zdi dobro, da se omenja, ker namreč Slovenci smo vselej v tem pogledu bolj papeški od papeža. Res je, in tako je tudi prav, da formalno vsi radi rečemo, da zastopa interese Evropske unije, ampak če ne poveste nobenemu in ostane to med nami, dvomim, da države v njihovi intimi tako razmišljajo, vsak nekako pogleda, kje bo lahko v sklopu družine Evropske unije in njene integritete kot samostojna država na nek način privilegiran v tem smislu in to pač je skoraj nemogoče zanikati. Ampak tako pač je, to je narava človeka. Prav je, da se držimo okvirov, ampak tudi pred določenimi stvarmi verjamem, da si je težko zatiskati oči. Toliko zaenkrat. Verjamem, da bodo kakšna nestrinjanja z mojim izvajanjem in mogoče o tem kasneje. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Primož Hainz, pripravi naj se gospod Simon Zajc.
Gospa podpredsednica, hvala lepa za besedo! Sam bom zelo na kratko omenil to oziroma se lotil tega problema, kajti imenovanje evropskega sekretarja je [[…]]Jaz ga ne obravnavam zaradi tega ali pa mislim, da ni problem v tem, da smo imeli nazadnje to zgodbo okrog sekretarke, take ali drugačne, ampak mislim, da bi mi morali tudi sicer nekatere stvari v hiši, doma, v državi korigirati. Namreč, sem prepričan, da če prav berem ustavo, potem seveda ima oblast ljudstvo. In če ima oblast ljudstvo, potem je to posredna oblast preko Državnega zbora oziroma poslancev Državnega zbora, plus referendum seveda, ampak tega sedaj ne omenjamo. To se pravi, da bi se morali ti postopki – kakorkoli jih začnemo, kakorkoli so predlogi: ali en predlog, ali dva; ali so hearingi ali kdaj so hearingi, kje so hearingi –, vendar po tistem, ko Vlada predlaga državnozborskemu odboru za evropske zadeve, ta državnozborski organ, če tako rečem, pripravi za sejo Državnega zbora in Državni zbor odloča o imenovanju. Za mene, tako jaz berem ustavo, je postopek samo takšen in nič drugačen. Namreč, ker pa delamo drugače, včasih imam občutek, da celo, seveda, ker odbor za evropske zadeve vedno odloča o nekih časovnih zadregah in tako naprej, da tudi to ni dobro. Ampak, če je drugače, potem seveda mi vemo, da [[…]]Pustimo zdaj ali je zdaj v tem trenutku konkretno tako ali ne, ampak v principu je vedno nevarno, da se izvršna oblast oddalji od zakonodajne oblasti – te, ki je izvoljena na neposrednih volitvah. Toliko bolj potem seveda je oddvojena ta oblast, "alienirana" smo včasih temu rekli, ko gre ta lestvica navzgor z vlade države na vlado Evrope. Torej, to prispeva samo k odtujitvi, k ničemer drugemu. To se pravi, bi morali, če hočemo uresničiti, da bo ta Evropa tudi Evropa ljudi, ki volijo doma, potem seveda je postopek, po moje, preko Državnega zbora, poslancev Državnega zbora. Sem pa seveda za to, da se ta razprava nadaljuje. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Simon Zajc, pripravi naj se gospod Tilen Božič Izvolite.
Hvala za besedo! Spoštovane poslanke, poslanci! Poslanci in poslanke koalicije! Mislim, da ta predlog zakona zopet potrjuje, da imamo dobro koalicijsko pogodbo. Zdaj bo kakšen poslanec opozicije hudomušno pristavil, da je bil že čas, da jo tudi začnemo uresničevati, ampak dajmo šalo na stran. Zadnji primer, pa ne samo zadnji, tudi prva dva primera izbora komisarja sta pokazala, da potrebujemo neko bolj dorečeno ureditev postopka imenovanja našega komisarja oziroma komisarke. Zadnji primer pa je pokazal tudi to, da je časovnica lahko problematična. Pokazalo se je, da bi bila komisija v nekakšni zagati lahko samo zaradi Slovenije. Ko bo razprava tekla o tem sistemu imenovanja, moramo imeti v mislih tudi to, da smo fleksibilni v smislu časovnice. V tej razpravi se bomo morali tudi odločiti, kaj je zares naš namen. Je naš namen povečati transparentnost, je naš namen povečati vlogo parlamenta? Mislim, da se strinjamo, da je vloga parlamenta tista, ki jo je treba tukaj povečati. Ampak, kaj bo ta vloga? Bo ta vloga v tem, da parlament poveča transparentnost? Ker v taki obliki, kot je sedaj predlagano, v bistvu dosegamo to, da je transparentnost izbire večja. Kandidat pride na Odbor za zadeve Evropske unije, se tam predstavi, mi ga zaslišimo in na ta način se kandidata bolj javno izpostavi. Ampak s tem pa tisto pravo vlogo parlamenta pa ne povečamo v resnici, če bi to zares hoteli in če se bomo o tem odločali in šli v to smer, potem bo treba res razmišljati v tej smeri, da ga mi potem potrdimo, da je to nekako zavezujoče. V nobeni državi, ki ima v svojem sistemu vključen tudi parlament, ni vlada zavezana na odločitev parlamenta. Tudi v tem primeru temu ne bo tako. Tukaj je res pomembno vprašanje, kaj točno bomo na Odboru za zadeve Evropske unije tega kandidata oziroma kandidatko spraševali. Kaj je za nas pomembno? Ali je za nas pomembno to, da zna angleško? Saj ne moremo [[…]]Na teh odborih moramo govoriti v slovenščini. Pa, kdo smo mi, da bomo ugotovili, ali oseba obvlada angleščino ali ne? Je za nas pomembno, da pozna delovanje Evropske unije? Poznavanje Evropske unije ni talent, to je veščina, tega se človek lahko nauči v zelo kratkem času, če se zares posveti temu. Je morda mogoče za nas bolj pomembno, da ima sposobnosti vodenja, sposobnosti dobre komunikacije? Skratka, kaj je tisto, o čemer bomo odločali? Ali bo na koncu prišlo le do tega, da glede na to, da smo v Odboru za zadeve Evropske unije ravno tako razdeljeni po strankah, da bo ta odbor zopet projeciral bolj strankarske vizije na to, kakšen bi moral biti ta kandidat oziroma kandidatka? Mislim, da v tem postopku, ko bomo izbirali ta naš način imenovanja komisarja oziroma komisarke, moramo predvsem zasledovati en cilj; ta cilj mora biti, da izberemo dobrega kandidata. Če bomo to dosegli s tem, da povečamo vlogo Državnega zbora na način, da Državni zbor potrdi na koncu komisarja oziroma komisarko – v redu. Če bo to način, da Državni zbor prispeva le k večji transparentnosti – tudi v redu. Mislim pa, da glavni naš cilj in da ta naša razprava v bodoče mora iti v smeri, da izberemo dobrega kandidata.
Hvala. Besedo ima gospod Tilen Božič, izvolite.
Hvala za besedo. Uvodoma naj začnem najprej s pozitivnimi vidiki tega predloga. Zelo dobro se mi zdi, da je stranka SDS podala ta predlog. Je nekoliko hitreje, kot smo si mi to predstavljali, glede na to, da na prioritetni listi to ni bilo ravno najvišje predvsem zaradi tega, kot je bilo že prej rečeno, mandat komisarjev traja pet let in glede na ostale zadeve, ki smo jih v tem času ocenili kot bistveno pomembnejše, se uvršča ta nekoliko nižje. Drugi vidik, ki sem mi zdi tudi dober, je, da pristojni odbor opravi zaslišanje in poda eno mnenje. Imamo Odbor za zadeve Evropske unije, ki mislim, da deluje zelo dobro. Imamo poseben način v Sloveniji, kako se Državni zbor ukvarja z zadevami, ki so pomembne za Republiko Slovenijo znotraj Evropske unije, in mislim, da to sodelovanje, ki že obstaja, se ga da najbrž res elegantno nadgraditi tudi s to dodatno pristojnostjo, da se opravi to zaslišanje in nekako da eno mnenje, ki ga potem Vlada lahko tudi uporablja pri nadaljnjem odločanju. Kar se tiče pa tistih zadev, ki mi nekoliko niso toliko všeč, ta vidik, da bi Vlada imenovala enega ali več kandidatov. Iz pretekle prakse, mislim, da je najpomembnejše, da se tukaj v Sloveniji znamo zmeniti, kdo je tisti najprimernejši kandidat, ki ga pošljemo kot komisarja Evropske unije, zaradi tega, ker mislim, da to, da se pošilja več kandidatov, ni najbolj primerna praksa, ker to kaže predvsem na našo neko neodločnost, nedodelanost, pa da dejansko nimamo mnenja o eni zadevi, ki je ključna tako za Evropsko unijo kot tudi konec koncev za Slovenijo predvsem preko tega nekega dobrega imena, ki ga ta komisar lahko ustvari skozi svoje delo. Nekako mi ni, da bi ta novela urejala potem tudi še vse ostale pozicije na nivoju Evropske unije zaradi tega, ker eno je komisarska pozicija, drugo so ostale pozicije. Mislim, da je tukaj treba iti vsekakor od primera do primera. Ni nujno, da je tak pristop, kot je primeren za komisarja, primeren tudi za ostale funkcije. Če grem potem naprej – vmes je bil omenjen zanimiv pomislek s strani ZaAB, da takrat, ko bi Državni zbor oziroma pristojni Odbor za zadeve Evropske unije se ukvarjal oziroma zasliševal tega komisarja, še ne bi bilo znano, kateri resor bo pokril, kar pomeni, da bi bila vprašanja zgolj bolj pavšalna oziroma splošna. Se pravi, preverili bi nekako širino znanja, morda neko veličino, neko evropsko zavezanost in tako naprej. Ampak, po drugi strani se mi pa to vseeno zdi dovolj, ker tukaj tudi med temi pogoji oziroma kaj naj bi komisar izkazoval, govorimo o splošni usposobljenosti in zavezanosti za Evropo in gre za osebo, katere neodvisnost je nedvoumna; se pravi, gre za neko pozicijo in vprašanje, če tukaj pride v poštev v tako veliki meri neko specialno znanje specifičnega področja. Tu gre predvsem za neko, kot smo rekli, širino, nadalje tudi za možnost nekega evropskega pogleda na vse skupaj in politične sposobnosti, ki morajo biti nad tistim, kar bi se morda pričakovalo zgolj za delo na ravni neke lokalne ali državne politike. Prej je bilo tudi omenjeno, da smo se malo obregnili ob rokohitrstvo stranke SDS. Mislim, da to ni bilo ravno na ta način mišljeno, vsaj ne v slabem smislu, bi se spet vrnil na tisto, kar sem omenil na začetku, da smo mi to imeli malo v kasnejšem planu. Vsekakor pa korajža velja kot vedno in mislim, da je to, da se je predlog dal naprej, dobra gesta te stranke. Verjamem pa, zato da pridobi tudi podporo kasneje, se pravi v sklepni fazi, bo treba še marsikaj v okviru tega predloga dodelati. Hvala.
Besedo ima gospod Jernej Vrtovec, pripravi naj se gospa Eva Irgl.
Spoštovane kolegice in kolegi, predsednik! Pogovarjamo se torej o zelo aktualni temi; govorimo, da je bilo to že za nami, je del naše zgodovine – v tem primeru tragične, vsaj kar se tiče imenovanja evropskega komisarja, komisarke. Šlo je za tragikomedijo v poletnih mesecih in zaradi tega moramo toliko bolj z občutkom in veliko mero preudarnosti čim prej doseči nek kompromis v Državnem zboru in ta zakon spremeniti. Naj povem, da ni samo problem imenovanje evropskega komisarja, to, kar ste že nekateri tudi nakazovali v svojih razpravah, ampak so tudi druga imenovanja, ki kažejo v bistvu, da vedno prevlada argument oziroma vedno prevlada moč, se pa ne izbere tistega, ki bi bil lahko najboljši. Imamo, recimo, evropske institucije, kjer so danes imenovani zaslužni strankarski kadri, recimo, član Evropskega računskega sodišča je zaslužen strankarski kader, podpredsednik Investicijske banke – oba sta iz iste stranke. Nobenega od njiju parlament ni potrdil, imenovala ju je vlada. Se pravi, v tej državi ne zbiramo za kandidate v evropske institucije najboljših kadrov, ki jih premoremo, ampak tiste, ki so naši, ne glede na to, kaj znajo in koliko veljajo. Kaj kmalu bi se to zgodilo tudi v poletnih mesecih. Kljub temu da predsednik Evropske komisije gospod Juncker ni bil zavezan k temu, da Alenke Bratušek ni sprejel, pa ne govorim ad persona, ampak v bistvu ste dotikam enega dela razprave, ni bil zavezan k temu, če jo je odbor zavrnil. On bi lahko še vedno vztrajal, da je to naša kandidatka, njegova kandidatka, da je to evropska komisarka. Kljub mnenju odbora, bistven bi bil v naslednji fazi Evropski parlament v celoti. Naprej, če razpravljam o samem predlogu zakona. Z zakonom se popolnoma strinjam, ampak že sedaj napovedujem amandma Nove Slovenije, in sicer da bi se evropskega komisarja začelo izbirati v bistvu že z evropskimi volitvami. Če pogledamo, kako je sedaj urejena Evropska komisija: evropski komisar je postal gospod Juncker, ki ga je na predhodnem kongresu Evropske ljudske stranke za kandidata za predsednika Evropske komisije imenovala Evropska ljudska stranka na kongresu v Dublinu. In gospod Juncker je dobil na svojo stran večino Evropejcev, tudi glasove iz Slovenije, ker so glasovi za Evropsko ljudsko stranko bili za to, da je Junker postal predsednik Evropske komisije. In nič ne bi bilo narobe, ker je to že v praksi, to je že v praski, nič ne bi bilo narobe, da bi mi v Sloveniji tekmovali, iz katere politične skupine bi bil evropski komisar. Tukaj bi dobili največjo mogočo legitimnost, kdo je evropski komisar v Evropski komisiji iz Republike Slovenije. Največja mogoča legitimnost, ljudje bi ga izvolili; ne Vlada, kot je zdaj, kajti jaz si ne želim, da se saga izpred pol leta ponovi, to je najslabša mogoča varianta, ki se nam lahko zgodi. Zaradi tega upam, da bomo v Državnem zboru v okviru te razprave, ki je zelo široko odprta, prišli do konsenza in da bomo ta zakon končno spremenili, ki je res slab zakon, ki ne odgovarja na trenutke časa in če malce odgovorim kolegom iz SMC, dejali ste, da je predsednik Vlade, zdajšnji predsednik vlade, preprečil, da bi se ta saga nadaljevala, da bi bila sramota. On bi lahko preprečil, da sploh do tega ne bi prišlo; on bi lahko takrat kandidatko, še preden je šla, umaknil in lahko umakne gospo Violeto Bulc danes. Danes. Treba je razumeti, danes, recimo, bi bila to velika sramota pred Evropsko unijo, ampak nekako bi se lahko sploh to, da smo imeli kandidatko na hearingu v Bruslju, preprečilo. Ampak mimo tega smo, mi moramo danes narediti vse, da se to ne bi več ponovilo. Največji mogoči konsenz, ki ga lahko dobimo, je, da vsi državljani Republike Slovenije glasujejo za kandidata za evropskega komisarja. To je drzen predlog, ampak je hkrati zelo učinkovit oziroma je hkrati zelo zanimiv in bi imel najbolj široko legitimnost, kajti zdaj ima evropski komisar legitimnost praktično samo na vladi. Kar se pa tiče rokohiterstva – no, saj zdaj je gospod Božič že odgovoril –, bistveno je, da je predlog dober, ne pa, kdo ga vloži in koliko hitro je vložen. Ali je to na začetku mandata, na koncu mandata, bistveno je, da je predlog dober. Zato ker je ta predlog dober, ga bomo v Novi Sloveniji – krščanskih demokratih tudi podprli. Seveda bomo pa predlagali, tako kot sem že dejal, naš amandma, ki bo vključeval, da bomo še malce drugače lahko prišli do evropskega komisarja iz naše države. Najlepša hvala.
Besedo ima gospa Eva Irgl. Pripravi naj se predstavnica Vlade.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! 17. člen Pogodbe o Evropski uniji določa, da mora biti oseba, ki bo član Evropske komisije: prvič, strokovno usposobljena; drugič, neodvisna; tretjič, proevropsko usmerjena, in četrtič, zavzeta za politiko te naše skupne združene Evrope. To so torej neka izhodišča, ki nam jih daje Evropska unija, ko se odločamo, ko razmišljamo o kandidatih za evropskega komisarja. Je pa res, da o tem lahko razmišljamo takrat, ko ne prihaja do samokandidatur, kar se je zgodilo ob zadnjem primeru, in v tistem zadnjem primeru samokandidature Alenke Bratušek se zagotovo ni sledilo tem izhodiščem, ki jih določa 17. člen Pogodbe o Evropski uniji. Glede na to, da do sedaj nismo vzpostavili nekih jasnih kriterijev in tudi ne postopkov za imenovanje člana Evropske komisije, in glede na to, kaj vse se je dogajalo ob zadnjem imenovanju oziroma ob zadnji samokandidaturi gospe Alenke Bratušek, je seveda edina modra in pametna odločitev, da danes sprejmemo ta zakon. Kot lahko vidim po razpravi kolegic in kolegov tudi iz koalicije, bo danes ta zakon tudi potrjen, kar je seveda dobro in se tudi zahvaljujem vsem koalicijskim poslanskim kolegom, da bodo to podprli. Zakaj je to tako pomembno? Prvič zaradi tega, da se izognemo ponovnim takšnim situacijam, kot smo jih bili deležni nazadnje, se pravi tem blamažam, pa tudi zaradi transparentnosti je to pomembno. Zaradi samega transparentnega postopka, ko tudi državljanke in državljani vedo, kakšne ljudi dejansko pošiljamo v Evropsko unijo, kajti ti ljudje tam predstavljajo ne samo sebe – ali pa bom drugače rekla: zlasti predstavljajo vse nas in državo. Zato je pomembno, kakšnega človeka pošljemo na tako pomembne pozicije. Zato smo v Slovenski demokratski stranki predlagali, da se današnji zakon sprejme. Znotraj tega zakona smo jasno definirali, kakšen naj bi bil postopek tega imenovanja: vlada naj bi torej razpisala neke kriterije, vzpostavila postopek, na podlagi katerega se kandidati na nek način prijavijo, tisti, ki seveda izpolnjujejo kriterije, ki jih Vlada zapiše. Potem je pa Državni zbor tisti, ki zasliši te kandidate. Podobno, mislim da, se počne pri postopkih za veleposlanike, tako približno bi potekalo zaslišanje tudi v Državnem zboru. Potem bi Državni zbor podal mnenje o teh kandidatih, ga poslal na Vlado. Seveda pa to mnenje za Vlado ne bi bilo obvezujoče, kar pomeni, da lahko takšno mnenje Vlada upošteva ali pa ne. Seveda pa potem Vlada sprejme tisto dokončno odločitev, kateri kandidat dejansko najbolj ustreza kriterijem, ki jih določa tako Evropska unija, kot tudi kriterijem, ki jih je sama vzpostavila, ko jih je razpisala. Zakaj je tudi to pomembno, da vzpostavimo takšen transparenten način imenovanja oziroma postopkov kandidiranja za člane Evropske komisije? Tudi zaradi tega, ker je prav, da parlament, da pristojni odbor razpravlja o tako pomembnih vprašanjih, ker kot že rečeno, tiste osebe, ki zastopajo tako pomembne funkcije v Evropski uniji, predstavljajo celotno državo, vsakega posameznika v določeni državi. Takšen način predstavlja tudi večjo transparentnost in nikoli se nam potem ne bo moglo zgoditi, da se nekdo zaradi velike želje, zaradi nešteto drugih ambicij, ki jih ima, se pač samokandidira in ne pogleda na nikakršne posledice, ki jih prinaša za državo. Gre namreč za funkcijo, ki je izjemnega pomena, in me veseli, da bo koalicija podprla ta zakon, tudi sama ga nameravam podpreti, in upam, da bomo potem naslednjič lahko razpravljali o širšem naboru kandidatov, ki bodo izpolnjevali neke kriterije, ki bodo strokovni usposobljeni, ki bodo res dobro lahko potem predstavljali državo Slovenijo na evropskem parketu. Hvala.
Besedo ima državna sekretarka na Ministrstvu za zunanje zadeve – če to želi, seveda.
Hvala lepa, čisto kratko. Zelo me veseli aktivna razprava na to temo, se priporočam tudi na druge evropske teme, da bi bili tako aktivni, ker je to nam, ki smo na zunanjem ministrstvu zadolženi za koordinacijo evropskih zadev, vedno v pomoč in v inspiracijo. Veseli me res, da tudi ni bilo nasprotovanj direktnemu mnenju Vlade, vsaj tako sem razumela to razpravo, in zato pozdravljam tudi predlog opozicijskih strank pa tudi seveda koalicijskih, da se Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o sodelovanju med državnim zborom in vlado v zadevah Evropske unije podpre in da gre v drugo branje. Pri drugem branju bi pa predvsem opozorila, da moramo takrat bolj pozorno pregledati besedilo, ki bo usklajeno s pravnim redom Evropske unije, predvsem tudi z Lizbonsko pogodbo, ki govori konkretno o imenovanju komisarjev, tako da bo čim bolj jasen tekst. Mislim, da je to v interesu vseh, da ne bomo potem, ko bomo imeli nov tekst, ugotovili, da smo pa nekaj drugega spregledali, ki bo natančno urejal te postopke imenovanja, ne samo člana komisije, če prav razumem, tudi kakšnih drugih visokih predstavnikov v evropskih institucijah. Tukaj moramo zelo precizno pogledati, na to so me opozorili tudi naši mednarodni pravniki, da je večina teh imenovanj že urejena v nekaterih drugih predpisih Evropske unije. Predvsem pa je treba upoštevati tudi razmerje med državnim zborom in vlado v zadevah Evropske unije in tudi z Zakonom o Vladi. Vlada pa je, kot ste slišali že na začetku, pripravljena konstruktivno sodelovati s poslanci in strokovnimi službami v Državnem zboru pri pripravi tega zakona. Hvala lepa.
Besedo ima predlagateljica gospa Anja Bah Žibert.
Predsedujoči, hvala lepa za besedo. Dovolite, da se tudi jaz v imenu Slovenske demokratske stranke kot tudi nosilca mag. Anžeta Logarja zahvalim za to načelno podporo v tem prvem branju, da boste dovolili, da gre zakon naprej, in omogočili s pritiskom na gumb, da gre zakon v naslednjo obravnavo, kjer ga bomo glede na različna mnenja, tudi konstruktivne predloge, gotovo lahko izboljšali. Predvsem pa je pomembno to, da ste v tem predlogu začutili za to, da je zakon korak v pravo smer in da bomo s tem rešili tista vprašanja, zaradi katerih smo – zaradi katerega smo – v preteklosti zardevali na mednarodnem političnem parketu. S spremembo tega zakona se to gotovo v prihodnosti ne bo več dogajalo. Dovolite pa, da še odgovorim na nekatera vprašanja. Tudi jaz sem nova poslanka kot kolega Kamal, ampak veste, opozicija pa res ne more koalicijsko usklajevati zakonov, to pa enostavno ne gre. To bi bilo tako, kot da mi rečemo, da koalicija usklajuje zakone z opozicijo, ampak tisto bi bilo dosti lažje, obratno pa gotovo ne gre. Kar se tiče, pa da zaključim v nekem dobrem, pozitivnem vzdušju, kot je bilo med razpravo, kot je nekako bilo poudarjeno, ko sem brala vaš citat iz koalicijske pogodbe. Brala sem ga izključno zato, ker sem želela z njim poudariti, da bi bilo prav, da ta predlog podprete. Ampak ker je eden od poslancev SMC to zavil v šalo, dovolite, da tudi jaz zaključim tako. Res je, citirala sem del vaše koalicijske pogodbe, in seveda, glede na to, koliko časa je trajalo, da ste jo podpisali, pa menda bo nekaj v njej tudi dobrega. Hvala lepa.
Replika? Replika gospod Kamal Izidor Shaker.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Ja, bila je šala in z vašo pomočjo jo bomo tudi lažje udejstvovali, zato sem se tudi pošalil.
Replika se začne: "Niste me pravilno razumeli …" Ampak ne glede na to, vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Ne. Prav, torej zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali v ponedeljek, 9. 3. 2015, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 31. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na obravnavo PREDLOGA SKLEPA V ZVEZI Z (NE)UČINKOVITOSTJO UPORABE EVROPSKIH SREDSTEV ZA ZAŠČITO PRED POPLAVAMI. Predlog sklepa je v obravnavo Državnemu zboru predložila Komisija za nadzor javnih financ. Za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa dajem besedo članici komisije gospe Urški Ban.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani vsi prisotni! Komisija za nadzor javnih financ je na 1. nadaljevanju 6. redne seje 15. 1. 2015 ob obravnavi točke dnevnega reda, ki se glasi Obravnava revizijskega poročila Računskega sodišča Republike Slovenije, učinkovitost uporabe evropskih sredstev za zaščito pred poplavami, sprejela sklep, da predlaga predsedniku Državnega zbora, da na dnevni red seje Državnega zbora vključi tudi točko, ki se glasi Predlog sklepa v zvezi z neučinkovitostjo uporabe evropskih sredstev za zaščito pred poplavami. V nadaljevanju bom podala obrazložitev tega predloga sklepa, ki ga je sprejela in predlagala komisija in je povzet po dokumentu Računskega sodišča predmetnega revizijskega poročila. Računsko sodišče Republike Slovenije je izvedlo revizije učinkovitosti uporabe evropskih sredstev za zaščito pred poplavami v obdobju od 1. 1. 2007 do 7. 3. 2014, da bi preverilo, ali je Republika Slovenija učinkovito koristila razpoložljiva sredstva operativnega programa razvoja okoljske in prometne infrastrukture za obdobje 2007 do 2013 za zmanjševanje škodljivega delovanja voda v obliki poplav. Pri tem je ugotavljalo, ali sta priprava in izvedba projektov potekala vsebinsko in časovno učinkovito. Preverilo je tudi, ali je učinkovito potekala priprava projektov na področju zmanjševanja poplavne ogroženosti, ki bodo podprti z evropskimi sredstvi v programskem obdobju 2014–2020. V Nacionalnem programu varstvo pred naravnimi in drugimi nesrečami je navedeno, da v Sloveniji poplave ogrožajo okoli 15 % površine Slovenije. Na območju, kjer so mogoče katastrofalne poplave, živi dobra četrtina prebivalcev Slovenije. Škoda zaradi poplav v Sloveniji po podatkih Statističnega urada Republike Slovenije iz leta v leto narašča, v deležu škod zaradi naravnih nesreč že dosega več kot 40 %. Za obdobje od leta 2007 do leta 2012 je ocenjena škoda na vodni infrastrukturi 424 milijonov evrov, v istem obdobju pa je bilo iz državnega proračuna izplačano 174 milijonov za ukrepe na področju popravne varnosti ter še 86 milijonov evrov za gradnjo vodne in druge državne in občinske infrastrukture na območju novih hidroelektrarn na območju spodnje Save. Ob tem so v istem obdobju sredstva Vodnega sklada v vrednosti od najmanj 4,4 milijona letno do največ 31,7 milijonov evrov ostala neporabljena in so se prenašala v naslednja leta. Ob tem je Računsko sodišče ugotovilo, da ministrstvo, pristojno za okolje in Agencija Republike Slovenije za okolje evropskih sredstev za zmanjševanje škodljivega delovanja voda v obliki poplav nista uporabljala učinkovito. Ugotovljeno je bilo namreč, da je v programskem obdobju 2007 do 2013 imela Slovenija na voljo 74 milijonov evropskih sredstev za poplavno varnost. Ta sredstva so na voljo za koriščenje do konca leta 2015. Do konca leta 2013 je Republika Slovenija prejela iz evropskega proračuna le 16,7 milijona evrov. Zaradi počasnega koriščenja sredstev je poplavna varnost slabša, kot bi lahko bila. Dolgotrajna priprava projektov za sofinanciranje iz evropskih sredstev je po mnenju Računskega sodišča posledica nepripravljenosti oziroma nizke stopnje pripravljenosti projektov in podlag za projekte pa ob uvrstitvi na operativni program in pasivnega pristopa ministrstva pri pripravi projektov v obdobju o leta 2007 do leta 2010. Tudi stopnje pripravljenosti projektov, ki so predlagani za sofinanciranje v programskem obdobju 2014–2020 po mnenju Računskega sodišča ob začetku programskega obdobja leta 2014 ni bistveno višja od pripravljenosti projektov v začetku prejšnjega obdobja, torej v letu 2007. Zaradi navedenih razlogov je Komisija za nadzor javnih financ sprejela sklep, s katerim od Vlade zahteva informacijo o vzrokih za slabo črpanje evropskih sredstev za zmanjševanje škodljivega delovanja voda v obliki poplav in ukrepih za izboljšanje stanja na tem področju. Hvala.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo dr. Franc Križanič.
Spoštovani predsednik, spoštovani visoki zbor! Voda je eden izmed najpomembnejših bogastev te države in človeške družbe sploh. Pomeni nenadomestljiv vir bivanjskega prostora, energije in številnih dejavnostih človeka. Slovenja se uvršča med države, ki so v Evropi vodno najbogatejše. Skupna količina vode, ki se letno pretoči po rekah in potokih, namreč na število prebivalcev štirikratno presega evropsko povprečje. Kot beležijo statistiki, po Sloveniji teče 59 rek, katerih skupna dolžina je približno 2 tisoč 500 kilometrov. Navedeno predstavlja pozitivno plat, ki jo opredeljuje statistika, a ima tudi svojo negativno stran. Ta se skriva v številki milijardo in pol evrov, kolikor je znašala škoda, ki so jo povzročile poplave med leti 1990 in 2012. Če k temu dodoma še dogodke, zlasti v letu 2014, se število poveča še za nekaj 100 milijonov. A bolj kot statistični podatki o pomenu zagotavljanja protipoplavne zaščite pričajo usode ljudi, ki so v razbesnelih vodah izgubili premoženje, nekateri celo življenje. V Poslanski skupini Socialnih demokratov se zato zavedamo odgovornosti pravočasnega ukrepanja in zagotavljanja učinkovitih ukrepov, odgovornosti, ki jo ima država v oblikovanju in izvajanju politik na tem področju, zato smo skrbno prisluhnili izsledkom revizije učinkovitosti uporabe evropskih sredstev za zaščito pred poplavami v obdobju od 1. 1. 2007 in 7. 3. 2014, ki jo je izvedlo Računsko sodišče. V njej sodišče ugotavlja oziroma revizorski organ, da Ministrstvo za okolje in Agencija za okolje evropskih sredstev za zmanjšanje škodljivega delovanja voda v obliki poplav nista uporabljala dovolj učinkovito. Izvirni greh leži v pripravi operativnega programa iz leta 2007, ko ministrstvo ni imelo izdelanih programskih in strokovnih podlag, ki bi omogočale izbor primernih protipoplavnih projektov. Računsko sodišče je pristop ministrstva med leti 2007 in 2009 označilo kot pasivnega, kar se je posledično odrazilo v zamudi pri izvajanju prednostne usmeritve. V naslednjih letih institucija sicer priznava določen napredek, ko navaja, da je za programsko obdobje 2014–2020 na voljo več programskih in strokovnih podlag, a te po njenem mnenju še vedno ne dajejo celovite informacije o tem, katera so tista področja in predvsem s katerimi ukrepi jih je treba urejati, da bi se z vloženimi sredstvi najbolj zmanjšala poplavna ogroženost. Kot je na eno izmed postavljenih poslanskih vprašanj odgovorila ministrica za okolje in prostor gospa Irena Majcen, bo na področju zagotavljanja protipoplavne varnosti potrebna večja aktivacija obstoječih in zagotovljenih virov. Ob tem je pomenljivo poudarila, da ne bodo zadostovali zgolj finančni viri, ampak bo potrebna tudi kadrovska okrepitev, saj naj bi na protipoplavni varnosti deloval le en sodelavec. Kot je znano, je v pripravi tudi načrt zmanjševanja poplavne ogroženosti, ki naj bi bil sprejet do konca leta in bo vseboval potrebne ukrepe za zagotovitev protipoplavni varnosti na 61 območjih pomembnega vpliva poplav. Groba ocena potrebnih sredstev zanje je 600 milijonov evrov. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo zato podprli vsako razpravo, ki bo s to usmeritvijo skladna. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo Miha Kordiš.
Najlepša hvala za besedo. V Združeni levici bomo predlagane sklepe ob revizijskem poročilu o učinkovitosti uporabe evropskih sredstev za zaščito pred poplavami podprli. A ravno na tem področju smo soočeni s šolskim primerom, kaj pomeni premalo in kaj pomeni prepozno. Ne bom navajal gromozanskih številk, povezanih s škodo, ki je nastala zaradi poplav, precej namerno. Ko je grožnja življenju in premoženju ljudi tako elementarna, številke zbledijo v primerjavi s povzročenim gorjem. Prizadeti državljani žal presneto dobro vedo, kaj slepa pega poplavne varnosti pomeni. To prav tako zelo dobro vedo tudi lokalne skupnosti, ki se s situacijo pogosto soočajo same, kot pač najbolj vedo in znajo. Za ilustracijo se lahko samo sprehodimo skozi povzetek revizijskega poročila. Že ta je popolnoma dovolj srhljiv in če povzamem nekaj formulacij: Ministrstvo ob pripravi operativnega programa ni imelo izdelanih programskih in strokovnih podlag, ampak vseeno jim je nekako operativni program uspelo pripraviti, tudi če ta ni imel nikakršnih podlag. Poplavna območja niso bila sistemsko določena in ovrednotena glede na škodni potencial, a vseeno se je baje nekako zagotavljalo poplavno varnost – kako, po kakšnem ključu? Na hitro se je zmetalo skupaj nekaj lokalnih investicij, ki so po naključju že imele pripravljeno dokumentacijo oziroma še huje, če kar citiram iz poročila: "Agencija za projekt nadgradnje spremljanja vodnega okolja v delu, ki se nanaša na poplavno varnost, ni predstavila podatkov o zmogljivosti obstoječega sistema in zmogljivosti sistema po izvedbi projekta, zaradi česar Računsko sodišče ni moglo podati ocene o vsebinski učinkovitosti porabe sredstev." Se pravi, zakaj smo počeli ravno to, kar smo počeli, kako vemo, da smo cilje dosegli, v kolikor smo imeli te cilje sploh postavljene – vse to ostaja neznanka. S pripravo vsebine dveh od treh projektov je ministrstvo začelo v letu 2010, torej tri leta po začetku programa, dokončno oblikovana in potrjena pa sta bila leta 2012 in 2013, to je v zadnjem oziroma predzadnjem letu pred iztekom programa, ki se je sicer začel že kar pet oziroma še kar šest let prej. Ker ministrstvo ni imelo izdelanih študij, se nekateri ukrepi ne izvajajo na območjih pomembnega vpliva poplav, se pravi, so se uporabljala sredstva iz naslova poplavne varnosti na območjih, ki očitno niso poplavno ogrožena oziroma njihova ogroženost ni prioritetna. Ministrstvo ni pripravilo organizacijske in investicijske dokumentacije, tu pa lahko ostanem samo precej zgroženo brez komentarja. In pogled v prihodnost. Tudi tu se lahko spet naslonimo na revizijsko poročilo, ampak tu nam zadostuje že en sam citat: "Priprava projektov za novo programsko obdobje 2014–2020 ni potekala bistveno bolj učinkovito." Za piko na i je bilo počrpanih samo 22,5 % sredstev, ki so bila na voljo za zmanjševanje škodljivega delovanja voda, slabe štiri petine sredstev je takih, ki so ostala neizkoriščena, neizrabljena. Če želimo kakorkoli sanirati situacijo v prihodnosti, se moramo najprej vprašati, zakaj je do tega sramotnega debakla prišlo. Takoj lahko izločimo svetovni nazor, saj so zadevo zavozile prav vse politične barve, od desnice do tranzicijske levice. V ilustracijo se samo sprehodimo skozi seznam pristojnih ministrov: Janez Podobnik, prva Janševa vlada – SLS, Karl Erjavec, Pahorjeva vlada – Desus, Roko Žarnić, prav tako Pahorjeva vlada in prav tako Desus, Franc Bogovič, druga Janševa vlada – SLS in Dejan Židan, vlada Alenke Bratušek – SD. In če izločimo sicer minimalne ideološke razlike političnih akterjev, nam ostane samo eno: nesposobnost. Ne vodstvo lažne levice, ne vodstvo desnice, ampak vodstvo gole nesposobnosti. Seveda obstaja razlog, zakaj so vlade in politične stranke skrivale to nesposobnost in ji asistirale – parcialni kadrovski interes obdržati se na oblasti, ne glede na ceno. Koga pa briga poplavna varnost! Kratko so seveda potegnili državljani in njihovo premoženje in kot kaže, bo tudi v prihodnje ostalo tako. Kar dva od ministrov, odgovornih za nastali položaj, mesto ministrov zasedata še danes; Desusov Karl Erjavec in Dejan Židan, vodja Social demokratov.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospod Jernej Vrtovec.
Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gospod predsednik! Samo v lanskem letu so poplave v Sloveniji kar dvakrat hudo prizadele posamezne občine, območja naše države. Povzročena je bila velika materialna škoda, in sicer na stanovanjskih objektih, prometni in vodni infrastrukturi ter seveda na kmetijskih površinah. Izvzeta niso bila niti človeška življenja. Sanacija pa vedno terja visok davek, milijonske zneske in časovni odmik odprave vseh posledic. Da število poplavnih dogodkov v Evropi iz leta v leti narašča, kažejo naslednji primerjalni podatki. Od leta 1950 do 1979 jih je bilo kar 2 tisoč 50. V letih 1980 do 2009 trikrat toliko. Največ poplav je bilo na Poljskem, sledi Slovenija, nato Bolgarija, Španija, Slovaška, Hrvaška in Avstrija. Podatki torej kažejo, da se v Sloveniji število izjemnih poplavnih dogodkov povečuje. In dejstvo, da smo na drugem mestu v Evropi, je seveda alarmantno. Dejstvo torej je, da narava sama ne bo poskrbela za manjšo ogroženost, to bomo morali storiti sami z odgovornim odnosom do svojih ravnanj. Vse napovedi namreč kažejo na to, da bodo posledice dosedanjega neukrepanja oziroma iskanja parcialnih rešitev na tem področju, ob vsakem obilnejšem deževju zahtevale večje reze v državni proračun in v proračune lokalnih skupnosti. Kaj je naša država v zadnjih letih naredila za večjo zaščito pred poplavami? Kako uspešna je bila pri črpanju evropskih sredstev, ki so na voljo za namen zmanjševanja škodljivega delovanja voda v obliki poplav? Dejstvo je, da so nasipi, zadrževalniki in razbremenilniki večinoma v slabem stanju in da je za ohranitev sedanje ravni varnosti ter za zmanjšanje ogroženosti pred poplavami zaradi globalnih sprememb treba zgraditi dodatne zadrževalnike in obnoviti nasipe. V Sloveniji imamo skoraj 15 tisoč objektov vodne infrastrukture, od tega več kot 30 visokovodnih zadrževalnikov, imamo 15 tisoč kilometrov vodotokov, objekti pa so stari večinoma več kot 40 let. Za zadrževanje slovenskih vodotokov bi potrebovali letno 20 milijonov evrov, ampak žal jih dejansko namenimo le med 6 do 8 milijonov evrov na leto. Poleg tega bi morali letos zgraditi za 5 do 10 milijonov novih investicij, saj je škoda zaradi poplav letos znašala v povprečju 100 milijonov evrov. Ugotovitve Računskega sodišča, da je Slovenija v pretekli finančni perspektivi 2007–2013 od skupaj 74 milijonov evrov evropskih sredstev, ki so bila na razpolago, do konca leta 2004–2013 počrpala le 16,7 milijona evrov, so resnično zaskrbljujoče. Glede na to, da je treba ta sredstva koristiti le še do konca letošnjega leta, je vprašanje o naši uspešnosti pri črpanju evropskih sredstev popolnoma odveč. Spet smo torej na točki, ko odgovornost za takšno porazno stanje iščemo le pri zunanjih dejavnikih. Pa je Računsko sodišče jasno povedalo: razlog je posledica nepripravljenosti projektov in podlag za projekte ob uvrstitvi v operativni program in v pasivnem pristopu pristojnega ministrstva pri pripravi projektov v obdobju leta 2007 do leta 2010. Krščanski demokrati ponovno trdimo, da smo padli na izpitu. V Poslanski Nove Slovenije se nadalje sprašujemo, ali si naša država res lahko privošči takšno neodgovorno ravnanje, in to zaradi malomarnosti ali pa nesposobnosti, za katero, kot kaže, nihče ne bo prevzel odgovornosti. Ob tako poraznem črpanju evropskih sredstev bi se vsi v tej dvorani morali jasno vprašati, kdo je za to kriv in kaj moramo storiti takoj danes, da v bodoče ti primeri ne bi bili več tako izpostavljeni oziroma ne bi bilo več tovrstnega tveganja. Glede na navedeno bomo krščanski demokrati predlog sklepa v zvezi z neučinkovitostjo uporabe evropskih sredstev za zaščito pred poplavami podprli. Poleg tega pa upravičeno pričakujemo, da bo Vlada brez odlašanja sprejela tudi potrebne ukrepe za sankcioniranje odgovornih za nastalo situacijo. Saj smo ravno v zadnjih dveh dneh poslušali njeno zatrjevanje, da so vsi nosilci javnih funkcij in drugi, ki opravljajo odgovorno delo, vedno pravočasno kaznovani oziroma poklicani na odgovornost. Torej imamo, imate vse vzvode. Najlepša hvala.
Besedo ima Poslanska skupina SMC, zanjo gospod Tilen Božič.
Spoštovani predsednik, spoštovani predstavniki Vlade, spoštovane poslanke in poslanci! Sklep v zvezi z neučinkovitostjo porabe evropskih sredstev za zaščito pred poplavami ima širšo vsebino, kot nakazuje njegovo poimenovanje. Gre za ugotavljanje vzrokov izredno nizkega izkoriščanja virov financiranja iz operativnega programa okoljske in prometne infrastrukture, izpogajanih za obdobje 2007–2013 na področju varovanja pred poplavami; za ugotavljanje odgovornosti pristojnih, ki so jim bile naloge poverjene, za seznanitev z ukrepi, ki bodo zagotovili dvig operativne učinkovitosti pristojnih v sklepni fazi pretekle in ob otvoritvi nove finančne perspektive – za obe je leto 2015 ključnega pomena – in tistim, kar je cilj celotnega administrativnega ustroja, pristojnega za zmanjševanja poplavne ogroženosti. Torej, za seznanitev z izvršenimi ukrepi, ki zmanjšujejo poplavno ogroženost. V SMC smo mnenja, da zgolj poveritev nalog in določitev ciljev brez vzpostavitve povratne zanke informacij in ukrepov ni mogoče zagotavljati uspešne politike. Učinkovit nadzor in neprestano strmenje k izboljšavam so torej manki, na katere se v preteklosti opozarjali številni, ne nazadnje tudi narava. Obseg pomanjkljivosti in možnosti za številne izboljšave je razkrilo poročilo Računskega sodišča Republike Slovenije za obdobje od januarja 2007 do marca 2014. Gre za sveženj težav, ki se zaradi verižnih učinkov kažejo tudi že v zamikih pri udejanjanju nove finančne perspektive za obdobje 2014–2020. Sami revizijsko poročilo razumemo kot novo priložnost, da se pristojno ministrstvo in Agencija za okolje premišljeno spoprimeta z ugotovljenimi težavami in omogočita, da eden izmed ključnih elementov zmanjševanja poplavne ogroženosti postane to, kar mu je namenjeno: učinkovit vir financiranja dobrih protipoplavnih projektov. Viri pa se lahko učinkoviti le, če se sočasno tudi premišljeno trošijo. Kombiniranje podatkov o frekvenci oziroma stopnji nevarnosti poplav, ranljivosti področja in izkazanega škodnega potenciala morajo izkazovati jasno raven ogroženosti vseh območij, ki zaradi specifičnega reliefa in vodnih danosti obsega kar 10 % površine Slovenije. Celovit pristop je torej tudi eden izmed ključev, da bodo investicije izvedene najprej tam, kjer je to najbolj potrebno, in da bodo protipoplavni ukrepi težave reševali učinkovito tudi preko meja posamičnih občin oziroma regij. Končno se prebuja zavest, katere zagovornike smo tudi v SMC, in sicer da je treba tudi naravi pustiti svoj prostor. Območja presihajočih jezer, srednji in nižji tokovi porečij, močvirja in tako dalje, so območja, ki lahko ob razumnem upravljanju nudijo tudi možnost zadrževanja vod ob visokih vodostajih, ne le poligon za melioracijo, izsuševanje in izkoriščanje. Tako bo tudi škoda na pridelkih, premoženju, infrastrukturi zaradi izpadov poslovanja pa tudi poškodb in izgubljenih življenj ter psihične škode, ki jo poplave puščajo za sabo, čim manjša. Izčrpno poročilo Računskega sodišča daje pred kratki imenovani ministrici dodatno oporo, da se spoprime z očitki in sprejme ukrepe, ki bodo v najkrajšem času omogočili, da se priložnosti iz nove finančne perspektive spremenijo iz papirnatih v resnične. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Zvonko Lah.
Spoštovani predsednik, predstavniki Vlade, spoštovane kolegice, kolegi! V Nacionalnem programu varstva pred naravnimi in drugimi nesrečami je navedeno, da v Sloveniji poplave ogrožajo okoli 15 % površine Slovenije. Na območju, kjer so mogoče katastrofalne poplave, živi dobra četrtina prebivalcev Slovenije. Škoda iz leta v leto narašča, v deležu škod zaradi naravnih nesreč je to že več kot 40 %. V zadnjih 100 letih je bilo na območju Slovenije 22 velikih poplav, od tega je 6 takih, ki so zajele večji del Slovenije. Ocena skupne škode večjih poplav v Sloveniji od leta 1990 znaša približno 1,5 milijarde evrov. Za obdobje od leta 2007 do 2012 je ocenjena škoda na vodni infrastrukturi 424 milijonov evrov. V istem obdobju pa je bilo iz državnega proračuna izplačano 174 milijonov evrov. Računsko sodišče je ugotovilo, da je v programskem obdobju 2007 do 2013 imela Slovenija na voljo 74 milijonov evrov evropskih sredstev za poplavno varnost, do konca leta 2013 pa je prejela iz evropskega proračuna samo 16,7 milijona evrov. Zaradi počasnega črpanja sredstev je poplavna varnost bila tudi slabša, kot bi lahko bila. Glavni problem je slaba pripravljenost projektov, trdi Računsko sodišče, vendar vsi ti objekti morajo biti najprej umeščeni v prostor, kar pa je rakrana pri pripravi vseh infrastrukturnih in okoljskih projektov, saj vemo, da to traja več let, včasih tudi več kot deset let, in to je podlaga za pripravo projektov. Naslednji problem pa je potem tudi pridobitev potem zemljišč, za kar dolgo časa država ni imela ustreznega zakona, da bi lahko v javno korist pridobila zemljišča. Potem se je končno sprejel zakon za pridobitev tudi zemljišč v javno korist z razlastitvijo za linijske projekte državnega pomena, medtem ko za projekte občinskega pomena, tudi v javnem interesu, še zdaj ni primernega zakona. Tukaj mislim, da je velik problem, imamo tudi na področju zgornje Savinje nekaj projektov, to so suhi zadrževalniki, ki se že desetletja pripravljajo, umeščajo v prostor, brez tega, da bi se povprašalo tam živeče ljudi, lastnike, kaj bodo ti zadrževalniki pomenili oziroma vplivali na njihova kmetijska zemljišča, s katerimi se preživljajo. Računsko sodišče še ugotavlja, da nič bolje niso pripravljeni projekti oziroma nič niso več pripravljeni projekti za črpanje sredstev iz nove finančne perspektive 2014–2020. V Slovenski demokratski stranki se bojimo, da bomo prišli v enake probleme tudi na koncu te finančne perspektive, da bomo zadnji dve leti lovili čas, kako bi počrpali ta sredstva. Smo že v drugem letu nove finančne perspektive, a nič ni od aktivnosti za pripravo projektov za črpanje sredstev iz te finančne perspektive. V Slovenski demokratski stranki bomo sklepe, ki jih je pripravila komisija, tudi podprli in apeliramo, s tem dodatkom, da naj bi teh trideset dni veljalo od dneva sprejetja tega sklepa, da ne bo nekega nesporazuma kasneje. Upamo, da bo res v tem mesecu Vlada oziroma pristojno ministrstvo pripravilo neko poročilo oziroma da bo ta sklep Državnega zbora neka spodbuda ali pa neka zahteva, da se [[…]] [[znak za konec razprave]] ministrstvo zgane in naredi kaj več na teh projektih. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marija Antonija Kovačič.
Spoštovani predsednik, spoštovani vsi, lep pozdrav! Sredi januarja letos smo člani Komisije Državnega zbora za nadzor javnih financ na podlagi revizije Računskega sodišča ugotovili, da država pri črpanju evropskih sredstev za protipoplavne ukrepe ni učinkovita. Poslanska skupina Desus se načeloma strinja s to ugotovitvijo, vendar pa zaščita pred poplavami ni edino področje, kjer je Republika Slovenija neuspešna pri črpanju evropskih sredstev. Ne glede na trud okoljskega ministrstva, zaščita pred poplavami še vedno ni zadostna. Mnenja smo, da bi pred današnjo razpravo morali počakati na odzivno poročilo Ministrstva za okolje in prostor, ki nam bo dalo odgovore na večino vprašanj, ki jih odpira sklep komisije. Izvedeli bomo, kakšne ukrepe za zmanjšanje poplavne ogroženosti je ministrstvo že sprejelo in kakšne še pripravlja. Lahko bomo prebrali ukrepe, ki se nanašajo na pripravo projektov za novo programsko obdobje 2014–2020, na MOP se pripravljajo tudi še srednje- in dolgoročni načrti ukrepov protipoplavne varnosti, spremembe za učinkovitejše umeščanje v prostor in reorganizacijo področja voda. Razpoložljiva sredstva niso bila vedno rabljena dovolj smotrno. V okviru Operativnega programa razvoja okolja in prometne infrastrukture za programsko obdobje 2007–2013 je bilo namenjenih 66 milijonov evrov za namen urejanja stanja voda. Vsa sredstva so razdeljena, investicije pa se razvijajo, in to na območjih, kjer je poplavna ogroženost največja. Ministrstvo priznava, da je do izvajanja projektov protipoplavne varnosti res prišlo kasneje, kot bi sami želeli, ne ukvarja se z iskanjem krivcev, temveč vse svoje napore usmerja v implementacijo projektov, da bodo zagotovili porabo sredstev, skladno s predvidenimi roki. Računsko sodišče je v svoji reviziji med drugim ugotovilo, da v začetku prejšnje finančne perspektive ni bilo podlage za pripravo projektov ter da v prvih treh letih perspektive ministrstvo na teh projektih ni naredilo nič. Država je za evropsko sofinanciranje z zamudo prijavila tri projekte, nadgradnja sistema analize stanje voda Bober ter protipoplavni ukrepi na Savinji in Dravi. Do konca leta 2013 je bilo za te tri projekte počrpanih 22,5 % razpoložljivih sredstev. Kot smo bili na seji komisije seznanjeni, na ministrstvu računajo, da bi lahko za te projekte počrpali 62 od razpoložljivih 77 milijonov evrov. Računsko sodišče je opozorilo tudi na neučinkovitost države pri pobiranju koncesijskih dajatev in vodnih pravic, ki polnijo vodni sklad, in porabi sredstev, namenjenih rednim dejavnostim na poplavno ogroženih območjih. Ocenjujemo, da je eden od ključnih razlogov slabe poplavne varnosti prav ta, da se sredstva iz vodnega sklada ne porabljajo za namen, za katerega je bil sklad ustanovljen, za gradnjo protipoplavne infrastrukture. Po Vizjakovem Zakonu o pogojih koncesije za izkoriščanje energetskega potenciala spodnje Save pa se pretežni del zbranih sredstev iz vodnega sklada namenja za dokončanje hidroelektrarn na spodnji Savi. Tako je bilo v vodnem skladu med leti 2004 do 2014 zbranih 294 milijonov evrov, kar 150 milijonov pa preusmerjenih v gradnjo teh projektov, nenamensko porabljenih pa je v preteklem desetletju bilo 53,5 milijonov evrov. Desus se popolnoma strinja z ugotovitvami Računskega sodišča, da bo treba reformirati marsikaj – končala bom z dejstvom, da bo poslanska skupina v večini glasovalo proti.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o sklepu in vloženem amandmaju, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 5. 3. 2015. V razpravo dajem predlog sklepa ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali v ponedeljek, 9. 3. 2015, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Drage državljanke, dovolite, da vam podobno kot poslankam in uslužbenkam Državnega zbora čestitam ob mednarodnem dnevu žensk. Državljane, poslance in uslužbence Državnega zbora pa pozivam, da bi bilo prav storiti vse v naši, in torej tudi vaši, moči za dejansko enakopravnost in enakost spolov vsepovsod in vsak dan. Prekinjam tudi 5. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali v ponedeljek 9. 3. ob 9. uri.