Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje, lepo pozdravljeni! Začenjam nadaljevanje 14. seje Državnega zbora. Obveščena sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: mag. Andrej Šircelj, Franc Kramar, Iva Dimic od 17.30 do 18.30, Gregor Židan od 10.30 do 12.30, Janja Sluga do 16. ure, Igor Zorčič od 14. do 20. ure, Željko Cigler od 10.00 do 15.30, Violeta Tomić do 16. ure, Jani Prednik do 15.30, Jerca Korče do 16. ure in Dušan Verbič do 15. ure. Vse prisotne še enkrat lepo pozdravljam! Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ZDRAVSTVENEM VARSTVU IN ZDRAVSTVENEM ZAVAROVANJU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina devetih poslank in poslancev s prvopodpisanim Luko Mescem. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagateljev. Gospod Luka Mesec, izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav! Konec septembra je bila v Generalni skupščini OZN sprejeta Deklaracija o univerzalnem zdravstvenem varstvu. Univerzalno varstvo je tisto, ki so ga deležni vsi, ne glede na dohodek. Zapisano je, da nihče ne sme zapasti v revščino zaradi stroškov nujnih zdravstvenih storitev. Deklaracija je bila sprejeta zato, ker zaradi zdravstvenih izdatkov vsako leto na svetu v revščino zapade 100 milijonov ljudi. Kar 800 milijonov ljudi, najrevnejših, pa za zdravstvene storite porabi preko 10 % proračunov svojih gospodinjstev. Ta resolucija zavezuje tudi nas, a iz odločitev koalicije tega ni mogoče razbrati. Zrušili ste en zakon, ki je urejal pravično in solidarno plačilo prispevkov, in popolnoma izmaličili drugega, ki je v obravnavi danes. Danes se torej dopolnilno zdravstveno zavarovanje ne ukinja, ampak zgolj preoblikuje. In do tu je pripeljala koalicija. V Levici smo po več mesecih usklajevanj in pogajanj pripravili dva zakona, s katerima smo želeli ukiniti dopolnilno zdravstveno zavarovanje. Ključna je solidarnostna dajatev. Po našem predlogu bi delavcu z minimalno plačo vsak mesec ostalo 26 evrov več, upokojencu s 500 evri pokojnine pa 30 evrov več na mesec oziroma 360 več na leto. Tistim upokojencem, ki prejemajo pokojnino v višini 700 evrov, bi po našem predlogu ostalo 28 evrov več na mesec, delavcu na povprečni plači pa 22 evrov več na mesec. To so ljudje, ki ste jih z glasovanjem proti prvemu našemu zakonu in preoblikovanjem drugega prikrajšali za 25, 30 evrov na mesec, ljudje z nizkimi pokojninami in nizkimi plačami. Namesto solidarnostne dajatve in ukinitve dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja zdaj koalicija predlagala pavšalni prispevek, ki ne odpravlja tega problema, saj bosta upokojenec s 500 evri plače in poslanec še naprej plačevala enako. Izmislili ste si nedodelano in polovično rešitev, s katero si umivate roke. Tu se moram obregniti tudi ob hipokrizijo Poslanske skupine Socialnih demokratov, ki si umiva roke s predlogom tako imenovane progresivne lestvice. Kje ste pa bili takrat, ko je bilo mogoče sprejeti dejansko progresiven predlog? Seveda na drugi strani mize skupaj s tistimi, ki so ta predlog potopili. V Levici bomo danes predloge koalicije potrdili, ne zato ker bi s tem ukinjali dopolnilno zdravstveno zavarovanje, poudarjam, ga zgolj preoblikujemo, ne zato ker bi verjeli v to rešitev ali ker bi bila dobra, ne odpravlja bistvenega problema, dajatev še naprej ostaja nesolidarna. Kot rečeno, nekdo z dohodkom 500 evrov in nekdo z dohodkom 5000 evrov bosta še naprej plačevala enako. Ta zakon bomo podprli iz dveh razlogov. Prvi je, ker se neupravičeno pridobljenih 50 milijonov evrov, ki jih odvzemajo komercialne zavarovalnice iz prispevka, ki ga plačujemo vsako leto, jemlje in daje v zdravstvo, in drugič, ker s tem dobimo eno leto časa, da dopolnilno zdravstveno zavarovanje dejansko ukinemo. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za zdravstvo. Za predstavitev poročila odbora zato dajem besedo predsedniku odbora dr. Francu Trčku. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani gospod minister, spoštovani zbor! Ker je poročilo kar obsežno, ga imate v sistemu, si ga lahko prebere, sledi zgolj nekaj, kar bi v osnovni šoli imenovali skrajšana obnova. Na prvem zasedanju matičnega delovnega telesa 6. 11. so bili pred tem v poslovniškem roku vloženi amandmaji predlagatelja zakona Poslanske skupine Levica k celi vrsti členov, ki so bili nek odziv na neke predloge, pripombe zlasti Zakonodajno-pravne službe. Sočasno je bila na tej seji, ki je bila prekinjena s strani Poslanske skupine LMŠ, nepravočasno vložena vrsta amandmajev na način kot predlogi amandmajev odbora. Seja je bila prekinjena in se je nadaljevala se je 27. 11. V imenu predlagatelja je Luka Mesec podal dodatno obrazložitev. Če jo na kratko povzamem. Delno privatizirani davek na zdravstvo se vrne nazaj državljankam in državljanom, sočasno se uvede solidarnostno načelo. Mnenje Vlade je predstavil državni sekretar na resornem ministrstvu za zdravje dr. Tomaž Pliberšek, ki je ubesedoval podobno kot neka vlada pred to, da se išče sistemska rešitev in da se ne strinjajo s tem predlogom. Dodatna opozorila, poglede Zakonodajno-pravne službe je predstavila gospa Lenča Arko Fabjan. Mnenje Državnega sveta Republike Slovenije je predstavil gospod Danijel Kastelic, ki je izrazil, da pristojni komisiji Državnega sveta ne podpirata predloga zakona. Potem je sledila široka in polemična razprava. Pred tem je članica odbora v imenu Poslanske skupine SD predlagala njihovo lestvico, ki očitno ni bila usklajena niti v koaliciji, kaj šele z Ekonomsko-socialnim svetom, kar se je očitalo predlagatelju in je doživela buren negativen odziv. Zlasti nosilna stranka v koaliciji LMŠ je v predstavitvah trdila, da pripravljajo sistemsko rešitev. Predstavniki, zagovorniki upokojencev, gospodje iz Desusa so trdili, da se na slabo drevo ne more cepiti dober cepič. Sledila je dokaj burna razprava, v kateri je bilo malo preveč razprave o nekem koncu izvenzakonske zveze med koalicijo in Levico. Določene predloge in pripombe je podal tudi direktor Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije gospod Marjan Sušelj. Potem so bili izglasovani oziroma sprejeti amandmaji Poslanske skupine Levica k 3., 7., 9., 15., 21., 22. členu in za nov 22.a člen. Niso pa bili sprejeti amandmaji za nov 21.a, 21.b in 21.č člen in 23.č člen. To je na kratko to. Celotno poročilo imate v sistemu, kot imate tudi v sistemu na novo prispele amandmaje. Ker imam še nekaj časa bom kot predsedujoči Odbora za zdravstvo tudi rekel, da jutri zjutraj imamo izredno sejo ob pol devetih in ne ob devetih zjutraj, da zadostimo predsedniku Državnega zbora, integriteti Državnega zbora, ki nas vabi na prednovoletno srečanje. Hvala za besedo in se veselim vsebinsko burne razprave.
Hvala lepa, dr. Trček. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem sedaj besedo predstavniku Vlade, gospodu ministru. Aleš Šabeder, izvolite.
Spoštovana podpredsednica Državnega zbora, cenjene poslanke, cenjeni poslanci! Uvodoma bi želel poudariti, da podpiram ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, s katerim se v Sloveniji ukvarjamo že več kot 10 let. Podpiram, da se to zgodi s 1. januarjem 2021. Vendar zagovarjam odgovorno ukinjanje dopolnilnega zavarovanja, ukinjanje, ki bo še naprej, vsaj tako kot doslej, zagotavljalo stabilno financiranje zdravstvenega sistema. V sklopu priprave novega zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju predvidevamo ukinitev dosedanjega sistema dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja in njegovo nadomestitev z obvezno dajatvijo. Pri tem je in bo nujno, da se nadomestitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja izvede nadzorovano in predvsem celovito. To pomeni, da je treba ob ukinitvi in nadomestitvi tega instituta znotraj zdravstvenega sistema urediti še nekatera druga pomembna vprašanja. Veljavni zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju zaradi družbenih in demografskih sprememb, ki so nastale od njegovega sprejetja leta 1992, namreč ne odgovarja več na ključne izzive 21. stoletja. V novem zakonu bo tako nujno nasloviti področja prispevnih stopenj, prispevnih osnov, zadostnih finančnih virov, ki bodo kljub ali pa predvsem zaradi izzivov na področju demografije zagotavljali srednjeročno in dolgoročno vzdržnost zdravstvenega sistema. Ministrstvo za zdravje bo v sklopu novega zakona uredilo tudi obseg in vsebino pravic iz obveznega zdravstvenega zavarovanja ter postopke za njihovo uveljavljanje. Zagotovilo bo univerzalnost in dostopnost zdravstvenega zavarovanja. Uredilo bo odnose med plačnikom in izvajalci zdravstvene dejavnosti, okrepilo vlogo Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije kot aktivnega kupca in predlagalo ukrepe na področju omejevanja dolgotrajnih boleznin. Glede na demografske trende, zaradi katerih bo potreba po zdravstvenih storitvah vse večja, predstavlja prevelika odvisnost od dogajanja v gospodarstvu z vidika zagotavljanja stabilnih in zadostnih virov veliko tveganje. Ministrstvo za zdravje v novem zakonu zato posebej veliko pozornost namenja zagotavljanju zadostne mere proticikličnih virov financiranja zdravstvenega sistema. Pri ukinitvi dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja je treba zagotoviti, da predlagane rešitve vsebujejo dovolj varovalk, ki bodo do celostne ureditve zakona zagotovile nemoteno delovanje zdravstvenega sistema. Kot opozarjajo strokovnjaki, bi kakršenkoli parcialni poseg v sistem financiranja, brez istočasne nadgradnje organizacije in financiranja zdravstvenega sistema z usmeritvijo v kakovost in varnost zdravstvenih obravnav, lahko zamajal zdravstveni sistem. Kot opozarja Zavod za zdravstveno zavarovanje bi bil nižji pavšalni znesek prenizek za zagotavljanje vzdržnosti. Natančnih izračunov nam sicer niso poslali, so pa sporočili, da bi v zdravstveni blagajni nastal primanjkljaj okoli 70 milijonov evrov. Finančno ministrstvo opozarja, da bi imela razgradnja delujočega robustnega sistema dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja nepredvidljive finančne učinke. Financerji zdravstvenega sistema so tako jasno povedali, da obstaja tveganje za stabilno financiranje. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! V tem trenutku sem odgovoren za zdravstvo, za zdravstveni sistem in moja dolžnost je, da opozorim na morebitne pasti. Kakorkoli sistem dnevno kritizirate, in pričakujem, da ga boste tudi naslednjih šest ur, vsaka nekritična beseda bo danes veliko presenečenje. Zdravstveni sistem v Sloveniji je trenutno vzdržen in ni slab. Takšna parcialna sprememba, o kateri boste danes razpravljali, potrebuje varovalke, sicer ga lahko ogrozi. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod minister. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Prvi dobi besedo gospod Robert Pavšič, da predstavi stališče Poslanske skupine LMŠ. Izvolite.
Hvala predsedujoča. Dober dan vsem skupaj! Dopolnilno zdravstveno zavarovanje oziroma po ljudsko dodatno zavarovanje je hitro postalo obvezno za vsakega, ki želi uporabljati zdravstvene storitve. Zato je že več mandatov prisotna želja po njegovem preoblikovanju oziroma ukinitvi. Spremljali smo že več poizkusov, vendar neuspešnih. Danes smo po več kot petnajstih letih najbližje temu, da ga dejansko ukinemo in s tem dobičke in stroške, ki jih na račun plačnikov ustvarjajo komercialne zavarovalnice, uporabimo za tisto, čemur so pravzaprav namenjeni, to je za ljudi in za zdravstvo. Do letošnje jeseni v tem mandatu nismo zaznali pomembnejših protiargumentov, v zadnjih dneh pa ti kar dežujejo. Zavarovalnice zdaj problematizirajo ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja predvsem z vidika njegove finančne vzdržnosti, vendar same do zdaj niso prevzemale odgovornosti do sistema, razen ko so dvigovale premije, in to večkrat. Ko smo tik pred dejansko ukinitvijo, pa vzniknejo različne inštitucije, ki opozarjajo na nevarnost ukinitve dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja in jih skrbi javni zdravstveni sitem. Do tega trenutka pa nič. To dejstvo nas pravzaprav ne preseneča, saj dopolnilno zdravstveno zavarovanje ukinjamo že petnajst let in v enakem obdobju srečujemo podobne zgodbo. Razlogov za to pa je približno 50 milijonov. Izkušnje kažejo, da sta bila želja po celovitosti in sistemskosti največja ovira ali pa celo izgovor, da do ukinitve vse do danes še ni prišlo. Zato v Poslanski skupini Liste Marjana Šarca že od samega začetka zagovarjamo ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja v dveh korakih, ker je to edina prava pot, da do ukinitve sploh pride. V prvem koraku dejanska ukinitev zavarovanja in določitev prehodnega obdobja za prestrukturiranja zavarovalnic, v drugem pa določitev solidarnostne lestvice in celostna posodobitev zakona. Najprej bomo torej ukinili obstoječe dopolnilno zdravstveno zavarovanje, ga prenesli v obvezno ter uvedli obvezni pavšalni prispevek v višini 29 evrov, pri čemer bomo seveda do tretjega branja, konec januarja, še enkrat pregledali natančnost modelov in analize finančnih posledic, in to tudi upoštevali ob enakem obsegu pravic. To je pa treba poudariti. Drugi korak pa je celovita prenova Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki bo vključevala tudi solidarnostno lestvico. Vsi namreč dobro vemo, kje se običajno zadeva zalomi, ko je treba finančno konstrukcijo zapreti. Delovna skupina za oblikovanje te lestvice pa je že formirana. Novelacija zakona pomeni tudi optimizacijo celotnega zdravstvenega sistema na organizacijski in finančni ravni. In tega pravzaprav enako ali še bolj pomembnega koraka se seveda zavedamo. Zato bomo ob predpostavkah sprejetih amandmajev v usklajeni obliki zakon danes v Listi Marjana Šarca tudi podprli. In še enkrat, naš cilj je, da v prvem koraku ukinemo dopolnilno zdravstveno zavarovanje in da dobičke zavarovalnic s stroški trženja ter upravljanja zavarovalnih produktov, ki jih je za več kot 50 milijonov evrov in jih plačajo državljani, namenimo ljudem, njihovemu zdravju in zdravstveni oskrbi. Temu so tudi namenjeni. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Bojana Muršič bo predstavila stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednica, za besedo. Spoštovani minister, kolegice in kolegi. Po večmesečnih usklajevanjih, razpravah, žal tudi mnogo kaosa glede ukinitve dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, si želim, da danes brez nekih političnih malverzacij pridemo do razumne rešitve, ki bo, če ne dokončno dosegla cilja, vsaj trasirala pot do tega, da odpravimo vrsto anomalij, ki so se hote ali nehote tekom več kot 20 let nabirale in še danes ostajajo del tega zavarovanja. No, prav gotovo ni anomalija sam koncept zdravstvenega zavarovanja, katerega začetki segajo 120 let nazaj. V letu 1889 je bila ustanovljena prva bolniška blagajna, ki je postavila temelje za sistem, kakršnega sicer z veliko vmesnimi spremembami poznamo še danes. Dopolnilno zdravstveno zavarovanje smo v Sloveniji uzakonili leta 1992. Ustanovitelji so se zgledovali po takratnih zahodnoevropskih državah in dobre prakse želeli prenesti v naš zdravstveni sistem. Najprej je plačila pobiral Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije, leta 1998 pa se je z ustanovitvijo Vzajemne zavarovalnice pobiranje tega prispevka preneslo nanjo. Ne morem trditi, da je bil sam koncept tega zavarovanja zgrešen že na samem začetku, je pa dejstvo, da je to zavarovanje počasi vse manj služilo svojemu prvotnemu namenu, tudi temu, da je kljub dopolnilnosti zavarovanje sedaj obvezna dajatev, brez katere nam je praktično onemogočen vstop v sistem zdravstva. Še več, vse anomalije so se krepile v ekonomsko in socialno najtežjih obdobjih, ko so se razlike med ljudmi samo še povečevale. Tedaj marsikdo, tudi mnogo upokojencev, dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja ni bil več zmožen plačevati, kot ga danes tudi ne plačuje 120 tisoč naših državljank in državljanov, med njimi tudi mnogo podjetnikov, pa tudi zaposlenih z najnižjimi dohodki. Na drugi strani pa zavarovalnice še danes kujejo lepe več desetmilijonske dobičke, dobičke na račun zdravja ljudi in marsikaterega zadnjega evra iz denarnice socialno najbolj ogroženih ljudi. To ne samo, da je zgrešeno in škodljivo, je zavržno. Zato je treba takšno prakso dokončno presekati. Tu je treba narediti konec nesorazmernosti za upokojenca, ki prejema 500 evrov pokojnine, dopolnilno zdravstveno zavarovanje znaša 7 % njegovega prihodka, za nekoga s 4 tisoč evri plače pa manj kot odstotek. Torej ceno te velikanske nepravičnosti skoraj v celoti sedaj plačujejo tisti, ki že tako životarijo in ki, če si priznamo ali ne, imajo iz naslova socialnih stisk že tako otežen dostop do zdravstvenih storitev. To je v nasprotju z našo osnovno doktrino razumevanja zdravstva, ko odločno zagovarjamo stališče, da mora vsak naš državljan ne glede na socialni status ali katerokoli drugo osebno okoliščino imeti pravico do dostopnega, kakovostnega in javnega zdravstva. Iluzorno bi bilo tudi trditi, da bo to realno mogoče doseči zgolj z ukinitvijo dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Ne. Je pa to sila pomemben korak, ki lahko skupaj z drugimi ukrepi, predvsem s celotno prenovo Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, prinese dobro, dobro ljudem in njihovemu zdravju. Treba pa je najti rešitev, da bo nova dajatev finančno vzdržna, solidarna in pravična. To je po našem mnenju mogoče samo, da zavarovanje plačujemo vsi, a po svojih zmožnostih, kar pomeni, naj tisti, ki plačujejo več, tudi sorazmerno več prispevajo v zdravstveno blagajno. Vsa ta tri merila pa so skupno tudi edini garant, da bo v prihodnje sistem odporen na gospodarska in finančna nihanja. Verjamem, da predlagatelj teh sprememb zakona zasleduje povsem enake cilje kot mi, žal pa način ukinitve dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, kot si ga je zastavil, ne zagotavlja pravičnosti in solidarnosti, kaj šele finančne vzdržnosti. S tem, da še dodatno obremenimo delovno aktivno prebivalstvo, ki je že tako ali tako preobremenjeno, ne zagotavlja zadostnega, predvsem pa na temelju pravičnega zagotavljanja finančnega vira. Socialni demokrati smo že na odboru in tudi v današnji razpravi bomo predložili dopolnilo, ki ne trdimo, da je optimalno v vseh pogledih in izračunih, vendar pa, v to smo prepričani, v dani situaciji najbolje odgovarja na ključna vprašanja in odpravlja anomalije dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Ker bodo solidarnost,pravičnost in vzdržnost oziroma, če poenostavim, dober, dostopen zdravstveni sistem tisto merilo, po katerem nas bodo naše državljanke in državljani sodili še dolgo potem, ko bodo všečnost in nevšečnost današnje seje ter taktičnost glasovanja že zdavnaj pozabljeni. Ostalo pa bo samo še eno vprašanje – smo in bomo danes skupaj naredili vse, da bo našim ljudem bolje? Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SMC bo predstavil gospod Jani Möderndorfer. Preden začnete, gospod poslanec, bi samo opozorila kolegice poslanke in kolege poslance na malo pozornosti, saj je z vseh strani slišati hrup. Hvala. Izvolite.
Hvala lepa. V Poslanski skupini SMC danes počnemo tisto, kar smo se zavezali v koalicijski pogodbi. To pa je, da bo ena izmed stvari na področju zdravstvenega sistema tudi to, da bomo podprli ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Seveda pa je vprašanje, kako to počnemo in na kakšen način. Danes smo pravzaprav zadovoljni, da je minister prišel za to govornico in po dolgem času zelo jasno povedal svoje stališče, kajti še včeraj so me tako novinarji kot različni deležniki spraševali in mi razlagali, kakšno je mnenje ministra za zdravje. Minister je zelo jasno povedal naslednje, da ta zakon ne bo rešil zdravstvenega sistema. Povedal je, da podpira predlog s popravki in varovalkami, istočasno pa potrebujemo celovito rešitev, kar vemo vsi, na tej strani, na tej strani in na sredini. Vendar kaj, ko že zadnjih petnajst let pravzaprav tega nismo mogli nikoli spraviti na skupni imenovalec, in to iz preprostega razloga, ker si na tej strani predstavljajo drugače kot na tej in na sredini. In vsi mislijo, da je samo tisto, kar oni mislijo, edino in zveličavno in edino to se lahko zgodi, zato nihče ne pristane na kompromis in skupni družbeni dogovor. Takšno razmerje, kot ga imamo v Državnem zboru, takšno razmerje je tudi zunaj med ljudmi oziroma vsemi deležniki, ki vstopajo v zdravstveni sistem, tako pacientov, izvajalcev, financerjev kot ne nazadnje tudi tistih, ki skrbijo za dodaten način financiranja. V Državnem zboru bomo podprli naslednji predlog iz enega preprostega razloga, ker pričakujemo, da bomo v naslednji polovici leta dobili na iste klopi tudi predlog, ki bo reševal vse ostale rešitve, in to rešitve, ki smo jih več ali manj že razdelali. V prejšnjem mandatu je Milojka Kolar Celarc pripravila osnutek predloga zakona, ki je bil sprejet na Vladi. Žal zaradi predčasnih volitev ni dočakal svoje obravnave. Prepričani smo, da se da ta predlog tudi delno popraviti in uskladiti ter narediti kompromis, ki bo sprejemljiv za vse. Sprejemljiv pa predvsem v končni fazi za tiste, ki ta zdravstveni sistem nujno potrebujejo, in to so ljudje. Danes ljudem razložiti, da je zdravstveni sistem dober, istočasno pa zanič, tega oni ne razumejo, še najmanj pa tudi mi, pa vendar nonstop in kar naprej to ponavljamo. Zato v resnici največja odgovornost leži prav na Ministrstvu za zdravje oziroma ministru samem, ki je – in je danes to tudi potrdil – najbolj odgovoren za to področje. Na nas pa je, da ugotovimo, da je to ena tistih stvari, kjer je skupni interes najbolj pomemben, da združimo moči, ne da je to predmet ideološkega prepričevanja, kaj je najboljše in kaj ne. Edino na ta način bomo prišli do skupnega dogovora. Če tega skupnega dogovora ne bo, potem smo na poti, da bomo lahko govorili, da ta zdravstveni sistem ne bo več vzdržen. kajti takšen, kakršen je, ni več vzdržen. Treba se bo dogovoriti o tem, kako bo ta financer tudi postal aktivni kupec, kako bomo uredili istočasno tudi vse pravice znotraj košarice. Še človekove pravice imajo svoj limit, torej vse stvari v življenju imajo svoj limit, če hočemo, da so stvari vzdržne. Sklicevati se na to, da bomo z manj denarja na nekih drugih področjih lažje sfinancirali vse na področju zdravstvenega sistema, je preprosto neizvedljivo. To velja samo v sistemih, ki so bolj ali manj propadli ali pa so na poti propadov. Mi na tej poti nismo, smo optimisti in zato verjamemo, da bomo lahko ta sistem speljali do konca. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala za besedo. Več kot 16 let so se stranke sredine podajale na volitve z vedno istimi obljubami o ukinitvi dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. A Levica je prva politična sila v zgodovini te države, ki z ukinitvijo dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja dejansko misli resno. Edini smo oblikovali celovit in pravičen prenos dopolnilnega zavarovanja v obvezno, ga prinesli v Državni zbor in vam strankam sredine končno omogočili, da to, kar več kot 16 let obljubljate, tudi naredite. Enkrat za spremembo. Rešitev smo več mesecev usklajevali s strokovnjaki z Ministrstva za zdravje, Ministrstva za finance, ZZZS in Fursa. Naš predlog, prenos dopolnilnega zavarovanja v obvezno, zato ohranja obstoječo košarico pravic in za slovensko zdravstvo hkrati zagotavlja več sredstev. Kot pričajo čakalne dobe in kronično pomanjkanje medicinskih sester, so ta sredstva še kako potrebna, če ne bodo državljani deležni primernejše zdravstvene oskrbe. Razvpito nepošteno položnico za 35 evrov, ki jo enako plačujeta upokojenec s 500 evri pokojnine in menedžer s 5 tisoč evri plače, smo ukinili. Nadomestili smo jo s solidarnim in pravičnim dvigom prispevnih stopenj za obvezno zdravstveno zavarovanje. Več kot 95 % ljudi tako po naše prispeva mnogo manj kot sedaj, bi pa po svojih zmožnostih morali prispevati vsi, tudi tisti, ki živijo z dohodki iz kapitala, dobička od dividend in trenutno v blagajno ne premaknejo nič. Pod črto. Po 16 letih obljub ste stranke sredine imele možnost za ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja na celovit, sistemski, administrativno učinkovit, finančno vzdržen in pravičen način. Kljub temu in v nasprotju z vsemi dogovori ste v koaliciji predlagano rešitev zavrnili in jo spremenili. Sedaj zakon dopolnilnega zavarovanja ne ukinja, ampak ga zgolj podržavlja. Namesto nepravičnega enakega plačila komercialnim zavarovalnicam bosta isti upokojenec s 500 evri plače in isti menedžer s 5 tisoč evri plače enako plačevala državi. Še več. Dopolnilno zavarovanje pod drugim imenom pomeni dvojno administracijo, dvojno delo in dvojne stroške. Eno za rokovanje z obveznim, drugo za rokovanje z dopolnilnim zavarovanjem. A to je cena, ki so jo koalicijski pripravljeni naprtiti vsem državljankam in državljanom za poskus ohranjanja lastnega obraza po tem, ko so celo jesen zavlačevali s pogovori in požirali svoje obljube o dokončni ukinitvi dopolnilnega zavarovanja. Posebna cvetka v tej zgodbi so Socialni demokrati, ki so pod noge o ukinitvi dopolnilnega zavarovanja skupaj s stranko Karla Erjavca zmetali daleč največ polen, pa ne le v zadnjih nekaj mesecih, ampak v zadnjih 16 letih. No, sedaj prodajajo svojo blefersko lestvico položnic, ki je tako slabo naračunana, da se zaradi izpada kar 100 milijonov iz zdravstvene blagajne prevede v eno in eno samo stvar: privatizacijo zdravstva. A pritisk in teža, ki smo jo za solidaren prenos dopolnilnega zavarovanja v obvezno vrgli v Levici, je obrodila vsaj nekaj sadov. Koalicijo je prisilila, da v obupanem poskusu ohranjanja fasade pred javnostjo odreže vsaj komercialne zavarovalnice, čeravno dopolnilno zavarovanje pod drugim imenom ohranja. Ker se parazitske komercialne zavarovalnice reže od 50 milijonov dobička iz sredstev vseh zavarovancev, to je dobička, ki bi moral v javno zdravstvo, in ker nam zakon daje še eno leto dni časa za dodelave, ga bomo socialisti vendarle podprli. Bomo pa kategorično nasprotovali vsem koalicijskim posegom v zakon, ki rušijo košarico pravic ali črtajo proračunsko financiranje zdravstva, sicer se nam kaj hitro lahko zgodi, da bomo z ukinitvijo dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja namesto solidarnosti dobili privatizacijo zdravstva. To je pa nekaj, čemur se je treba izogniti. Solidaren javni zdravstveni sistem je rešitev in dopolnilno zavarovanje je treba ukiniti, tako da javni zdravstveni sistem krepi. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine NSi bo predstavila gospa Iva Dimic. Izvolite.
Spoštovani, spoštovani minister! S spremembami Predloga zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki ga je 25. septembra letos vložila Levica, se ukinja dopolnilno zdravstveno zavarovanje v obliki, kot ga poznamo že vse od leta 1992. Prenaša se ga v obvezno zavarovanje in znesek se bo odmerjal od neto plače vsakega zavarovanca. S to spremembo se posega v financiranje javnega zdravstvenega sistema, kar bo imelo posledice za vse državljanke in državljane Republike Slovenije. S strani Levice sta bila vložena dva predloga, prvi predlog novele Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju in drugi predlog novele Zakona o prispevkih za socialno varnost, ki na matičnem odboru ni dobil podpore. Na seji matičnega odbora za zdravstvo se je z amandmaji LMŠ in SD vsebina zakona povsem spremenila in uveden je bil pavšalni prispevek v višini 29 evrov. V predlogu novele zakona je med cilji zapisano, da sprememba prinaša krepitev zdravstvenega sistema. Krščanski demokrati se sprašujemo, na kakšen način. Opozarjamo, da za manj denarja ni mogoče dobiti več. Več se v našem javnem zdravstvenem sistemu dobi žal samo s plačilom ali doplačilom iz lastnega žepa. Krščanski demokrati menimo, da bo sprememba zakona povzročila otežen dostop bolnikov do zdravstvenih storitev, saj ZZZS ni reden plačnik in zamuja pri njihovem plačilu. Prav tako obseg pravic, ki jih financira zdravstvena blagajna, ni prilagojen potrebam prebivalstva. To se odraža v dolgih čakalnih vrstah, s katerimi se nihče resno ne ukvarja. Obljube, da upokojencem in invalidom z nizkimi dohodki ne bo treba skoraj nič vplačevati, pa so izpadle bolj kot ne ideološko, saj so bile številke zlagane in napačne. Po prvotnem predlogu bi v zdravstveni blagajni zmanjkalo 240 milijonov in ne samo 60 milijonov, kot je bilo navedeno pri finančnih posledicah zakona Levice. Pred sabo imamo zakon, ki ga ne podpirata niti stroka niti javnost. Tako obsežne in sistemske spremembe, ko ukinjamo dodatno zdravstveno zavarovanje, bi terjale temeljit dialog vseh vpletenih, od zavarovalnic, bolnišnic, Ekonomsko-socialnega sveta, ministrstva in Zavoda za zdravstveno zavarovanje. Menimo, da je zakon nepravičen in neustaven. Z njim se bo podrla medgeneracijska solidarnost, saj predlagana rešitev zagotovo ne bo spodbudno delovala na mlade in zdrave zavarovance. Po drugi strani pa bodo spremembe povzročile privatizacijo zdravstva, saj bodo komercialne zavarovalnice tržile nove produkte in zaradi dolgih čakalnih vrst v javnem zdravstvu silile bolnike k sklepanju novih oblik zavarovanj. Morda je to skriti namen Levice in koalicije. Zakona v Novi Sloveniji ne bomo podprli in bomo glasovali proti. Nova Slovenija je vložila amandma, s katerim želi za dve leti podaljšati rok uveljavitve zakona. Menimo, da se javni zdravstveni sistem na to spremembo ne more prilagoditi v roku enega leta, kot želi koalicija, saj bo drugače ogrožena dostopnost bolnikov do zdravstvenih storitev.
Hvala lepa. Gospod Vojko Starović bo predstavil stališče Poslanske skupine SAB. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovani! Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju določa javno obvezno zdravstveno zavarovanje ter obseg in vrste pravic, ki iz tega izhajajo. Kot edinega nosilca obveznega zavarovanja zakon določa Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Zavod je določen kot nosilec javnih pooblastil, ki zagotavlja pravice do zdravstvenih storitev iz obveznega zavarovanja. Zavod naj bi deloval v korist vseh in pri tem upošteval načelo solidarnosti, univerzalne dostopnosti, socialne pravičnosti in nepridobitnosti. Presežek prihodkov nad odhodki se tako v celoti uporablja za osnovni namen, to je plačilo zdravstvenih storitev in z njim povezanih stroškov. Obvezno zavarovanje pa ne krije vseh zdravstvenih storitev. Če se zavarovanci želijo izogniti riziku plačila teh storitev, obstoječi zakon ponuja možnost prostovoljnega dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Toda to dopolnilno zavarovanje, ki pomembno prispeva k financiranju javnega zdravstvenega sistema, se je tako rekoč sčasoma spremenilo v obvezno zavarovanje, saj se morajo zavarovanci odločiti med tem, ali bodo sklenili dopolnilno zavarovanje ali pa bodo razliko v vrednosti storitev krili sami. Tako je prostovoljno zdravstveno zavarovanje prostovoljno le na papirju. Zakon je od sprejetja leta 1992 do danes doživel veliko poizkusov prenove v skladu z zahtevami časa, vključno z ukinitvijo dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Žal je vse ostalo pri poizkusih. Kompleksnost in navzkrižni interesi so oblikovanje sprememb vsakič ustavili. Sedanja vlada pa je pri tem odločna. V koalicijskem sporazumu je med prednostne naloge uvrstila prav ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Skladno s tem je podprla tudi iniciativo Levice v tej smeri. Pri oblikovanju konkretnih sprememb pa Levica ni želela odstopati od svojega videnja ukinitve dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, zato je prekinila sodelovanje s koalicijo. Klub temu je bil zakon Levice skupaj z dopolnili koalicije na matičnem delovnem telesu sprejet. Predlog, ki je pred nami, tako z letom 2021 predvideva prenos dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja v obveznega in uvaja enotni pavšalni prispevek v višini 29 evrov za vse. Predlog sprememb predmetnega zakona, ki ga je pripravila Levica, koalicijske poslanske skupine pa popravile z dopolnili, bomo v Poslanski skupini SAB podprli. Predlaganim dopolnilom Ministrstvo za zdravje ni nasprotovalo in jih je s svojimi pripombami, da bi se zakon lahko nemoteno izvajal, tudi ustrezno sooblikovalo. Ministrstvo se je zavezalo, da bo oblikovanje progresivne lestvice urejeno v sklopu celovitega predloga sprememb zakona, ki bo luč sveta ugledal v nekaj mesecih. V Poslanski skupini SAB pa imamo visoka pričakovanja in zahteve tudi glede dolgotrajne oskrbe. Zakon ki bo uredil področje dolgotrajne oskrbe in osebne asistence, čakamo že več kot petnajst let. Z njim naj bi zagotovili povečanje dostopnosti tako domov kot alternativnih sistemov dolgotrajne oskrbe, kot so denimo stanovanjske skupnosti za starejše. V Poslanski skupini SAB si želimo, da bo vsak upokojenec s svojo pokojnino lahko plačal oskrbnino v domu in mirno preživel jesen svojega življenja. Tako bi razbremenili tudi sedanje in prihodnje delovnoaktivne generacije. Slovenija ima kot socialna država bogato dediščino javnega zdravstva pa tudi javnega šolstva in skrbi za starejše, kar je zelo pomembno za blaginjo in dobro počutje državljank in državljanov. Ne sme jih biti strah, če zbolijo in za ustrezno zdravljenje nimajo dovolj denarja. Če se primerjamo z ZDA, se pri nas ni treba zadolžiti za pol življenja samo zato, da se pozdravimo ali da lahko študiramo na univerzi. Ta osnovna infrastruktura solidarnosti je moč v Sloveniji, ki jo je treba negovati in razvijati tudi v naprej. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Desus bo predstavil gospod Branko Simonovič.
Hvala za besedo, podpredsednica. Lep pozdrav vsem prisotnim! Dopolnilno zdravstveno zavarovanje je poleg čakalnih vrst ena od tem s področja slovenskega zdravstva, ki v zadnjih nekaj letih nadpovprečno zaposluje politike in medije. Vsem je namreč jasno, da je brez plačila tega dodatnega zavarovanja koriščenje zdravstvenih storitev iz obveznega zavarovanja skoraj onemogočeno, zato smo praktično vsi dodatno zavarovani. Javni zdravstveni sistem se namreč pretežno financira v okviru obveznega zdravstvenega zavarovanja preko Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije, dodatna sredstva pa se zagotavljajo preko sistema prostovoljnega dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja ter v manjši meri iz proračunskih sredstev. Dopolnilno zdravstveno zavarovanje plačujemo vsi v isti višini, to je nekaj nad 35 evrov mesečno, ne glede na prejemke posameznika. Dopolnilno zdravstveno zavarovanje zavarovancem ne prinaša nobenih novih pravic do zdravstvenih storitev, temveč krije stroške zdravstvene storitve v določene deležu, ki ga ne krije obvezno zavarovanje. Skupaj z obveznim zavarovanjem dopolnilno zdravstveno zavarovanje predstavlja del socialne varnosti zavarovanih oseb. Vendar pa vseeno v zdravstveno blagajno prinaša zelo veliko denarja, če zaokrožim, 500 milijonov evrov letno, zato ga ne moremo enostavno ukiniti. Nekako je treba ta ogromen priliv denarja nadomestiti. Skoraj vse poslanske skupine se do te točke strinjamo. Ne strinjamo pa se o načinu, kako nadomestiti izpad denarja v zdravstveni blagajni, če dopolnilno zdravstveno zavarovanje ukinemo. V Poslanski skupini Desus za razliko od predlagatelja in nekaterih drugih poslanskih skupin menimo, da dopolnjeni predlog novele zakona, ki ga imamo danes pred sabo, ne predstavlja pravega načina ukinitve dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Ne pri osnovnem predlogu niti pri dopolnjenem predlogu novele namreč ne gre za ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, temveč zgolj za preimenovanje te dajatve. Po novem naj bi se mu reklo obvezni pavšalni prispevek. Ves čas obravnave tega predloga novele v Poslanski skupini Desus opozarjamo, da sprememb Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju ne gre delati brez misli na dolgotrajno oskrbo. Zdravstvo in dolgotrajna oskrba sta neločljivo povezana, oba sta namenjena vsem generacijam, torej ne samo upokojencem, temveč tudi mlajšim osebam, ki so zaradi bolezni, starostne oslabelosti, poškodb, invalidnosti, pomanjkanja ali izgube intelektualnih sposobnosti so dlje časa ali trajno odvisne od pomoči drugih pri opravljanju osnovnih in podpornih dnevnih opravil. O Zakonu o dolgotrajni oskrbi poslušamo približno že tako dolgo, kot poslušamo o nujnosti celovite spremembe Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, saj je pomembno sprejeti oba hkrati in hkrati priskrbeti stabilne vire financiranja. Oba zakona mora ob socialnem dialogu z deležniki pripraviti Vlada, natančneje, Ministrstvo za zdravje, Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti ter obvezno Ministrstvo za finance kot skrbnik proračuna. Navkljub našemu ponavljanju, da sprememb na področju zdravstvenega zavarovanja ne gre delati brez hkratne priprave zakona o dolgotrajni oskrbi, smo naleteli na gluha ušesa, zato tega predloga, ki je pred nami, ne moremo podpreti. Hkrati prihaja vedno več opozoril o škodljivih posledicah za slovensko zdravstveno blagajno, če bo predlog sprejet v takšni obliki, kot ga imamo trenutno na mizi. Zato v Poslanski skupini Desusu ne bomo podprli dopolnjenega predloga novele Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju.
Hvala lepa. Naslednje je na vrsti gospod Dušan Šiško. Predstavil bo stališče Poslanske skupine SNS.
Najlepša hvala za besedo. V Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke zakona ne bomo podprli. Že na Kolegiju sem podprl predlog, da se umakne točka z dnevnega reda, kajti kot nam je povedal minister, ki ga trenutno ni, bo kmalu prišel na klopi nov vladni predlog zakona. Zato smatramo, da bi bilo primerno, da te točke danes sploh ni in da se obravnava šele tisti predlog zakona. In kaj je v tem zakonu narobe? Konkretno težavo vidimo v 9. in 23. členu. Z 9. členom se zasleduje nek sitem, ki je v svetovnem merilu tujek. Samo z javnim denarjem ni dolgoročno preživel še noben zdravstveni sistem. Vsebina 23. člena pa ni za nikamor. Ne znamo si razložiti, kako si predstavlja predlagatelj z enim zakonom spremeniti oziroma dopolnjevati drug zakon. Lepo vas prosim, ne moremo kar tako počez pustošiti po zakonu. Nedvomno zagovarjamo stališče Ustavnega sodišča, ko je odločilo, da sistem zdravstvenega varstva in zdravstvenega zavarovanja kot enega izmed tvorcev socialne varnosti ne prenese hitrih radikalnih sprememb. Spremembe so lahko le za naprej in z daljšim prehodnim obdobjem, ne pa da se gremo za politični prestiž. Če že kdaj poslušamo o sistemski ureditvi določenega področja, je to upravičeno treba izpostaviti pri tem zakonu. Ta zakon ne ureja sistemsko nobenega izziva zdravstva, ureja le en parcialni del. Pripraviti pa bi bilo treba celovit predlog zakona, skupaj z drugim zdravstvenim zakonom, ki bo naslavljal vse pomanjkljivosti trenutnega sistema. Spremembo financiranja je treba reševati skupaj tako za zdravstvo kot za dolgotrajno oskrbo. Na tem mestu bi poudaril Resolucijo o nacionalnem planu zdravstvenega varstva 2016–2025, ki natančno govori o tem, da bo pri preoblikovanju dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja treba upoštevati naraščajoče izdatke za dolgotrajno oskrbo. S tem zakonom se niti ne dotikamo dolgotrajne oskrbe. S finančnimi viri, ki so že sedaj na voljo, ne bo mogoče ustrezno urediti in razvijati dostopne usklajene in kakovostne dolgotrajne oskrbe, v kateri bodo upoštevane naraščajoče potrebe in sodobni pristopi ter oblike delovanja, ki so namenjene za zagotavljanje nege in pomoči na domu. Predlog zakona prav tako ni finančno vzdržen, saj ne zagotavlja stabilnih in zadostnih virov financiranja zdravstvenega sistema. S posegom v 45. členu obstoječega zakona se želi uvesti neke vrste poroštvo države za vse izdatke kar tako malo počez, brez ustreznega kritja. S tem, da je trenutno sistem krivičen, se v popolnosti strinjamo, saj trenutna ureditev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja predstavlja podarjen dobiček za komercialne zavarovalnice. Cene premij so v zadnjem desetletju poskočile, zavarovanci pa niso deležni dodatnih zdravstvenih pravic. Dajmo se strezniti in pri preoblikovanju dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja neumorno upoštevajte naraščajoče izdatke za dolgotrajno oskrbo. Tukaj imamo problem in ga ne rešujemo. Najlepša hvala za posluh.
Hvala lepa, gospod poslanec. Kot zadnja bo gospa Jelka Godec predstavila stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite.
Lep pozdrav! Že od vložitve zakona v proceduro v Državnem zboru je ves čas bilo vprašanje, zakaj v bistvu tako na hitro in s takim zakonom v Državni zbor. Jaz mislim, da je danes pri stališčih poslanskih skupin več kot jasno, zakaj. Eni zato, ker se je že dolgo govorilo, že 16 let se govori, da mi bomo pa to naredili, pa ne glede na to, kaj s tem zakonom v bistvu povzročamo. Pri drugih pa to, da na populistični način razlagajo, kako imajo zavarovalnice velike dobičke, kako je treba to v bistvu ukiniti, kako se ne sme služiti na račun davkoplačevalcev, kako se ne krasti na račun davkoplačevalcev in zato ukinjamo dopolnilno zdravstveno zavarovanje, seveda ne ukinjate, to je narobe beseda, ki jo je uporabil tudi minister, ampak prenašate dopolnilno zavarovanje v monopolno zavarovalnico ZZZS, kjer vam pa tudi kradejo, kjer vam pa kradejo preko nabav in tako naprej. Ampak tam pa ni problem, ne. Zavarovalnice, ki so gospodarske družbe, kradejo davkoplačevalski denar in je treba zdaj to ukiniti. Danes smo dobili odgovor, zakaj takšen zakon v Državnem zboru, ki v bistvu pomeni, če sem jaz dobro poslušala ministra, saj je zelo dobro povedal, ni nobenih varovalk, šlo bo za novo obvezno dajatev, ki jo bomo vplačevali vsi enako, ne glede na socialni status, da ne gre za nadzorovano in odgovorno spremembo in, kot je bilo rečeno, ni dovolj varovalk za nemoteno vzdržno delovanje zdravstvenega sistema v Sloveniji. Danes se v zdravstvenem sistemu v Sloveniji srečujemo z več problemi, ki jih je treba rešiti prej, preden bomo reševali ukinitev dopolnilnega zavarovanja oziroma prenos. V Slovenski demokratski stranki se strinjamo, da je treba dodatno dopolnilno zavarovanje preoblikovati, vendar hkrati s tem preoblikovati tudi način zavarovalništva, sprejeti določene spremembe, ne bom jih zdaj tu razlagala, ker je premalo časa, ki so potrebne v zdravstvenem sistemu, da bi stvar v bistvu funkcionirala. Eden izmed ključnih vzrokov za nered v zdravstvenem sistemu danes je monopolni zavarovalni sistem. Imamo eno zavarovalnico – Zavod za zdravstveno zavarovanje Republike Slovenije in hkrati preobsežno košarico pravic. ZZZS kot plačnik zdravstvenih storitev sam določa pogoje za plačevanje storitev, imajo vzpostavljen monopol in tudi prostovoljno dodatno zavarovanje je pod taktirko ZZZS. Da je zdravstveni sistem v Sloveniji precej centraliziran, nas v zadnjih analizah opozarja tudi OECD. Vladajoča koalicija se je na krilih predloga Levice odločila, da bo te zadeve podprla, da jih bo novelirala, in to predvsem na podlagi populističnih izjav, da je treba ukiniti velik dobiček zavarovalnic, v katere se plačuje prostovoljno zdravstveno zavarovanje. Na samem odboru je bil torej sprejet predlog koalicije, kjer predvideva po novem vplačilo obveznega zdravstvenega zavarovanja še plačilo mesečnega pavšala v višini 29 evrov. Sledili so določeni amandmaji. Tudi danes amandmaje, ki so na mizi, mene zanima, koliko poslancev jih sploh razume in zna prebrati, glede na to kako so napisani. Ta člen spreminja ta odstavek v onem členu ne vem katere točke. Ne veš, če ne narediš čistopisa. In potem se je kmalu ali pa zelo pozno oglasila tudi ZZZS, ki je opozorila, da je pavšalni znesek 29 evrov prenizek. Opozarjajo, da je sprememba zakona nesistemska, nejasna, strokovno ni argumentirana in tako naprej. Še nekaj, slovensko prebivalstvo se hitro stara, povečali se bodo stroški za zdravljenje, ker so ocene za 29 evrov narejene na leto 2018 in ne bodo več vzdržne v letu 2021, ko bi naj zakon začel veljati. Tako bi prišlo nekje do 70 milijonov izpada. Vam pa povem, da bo prišlo do več izpada, ker s 1. 1. naslednjega leta bodo mladi nehali plačevati obvezno zavarovanje, ker jim ni treba, ker tistih uslug, ki so plačane iz obveznega zavarovanja, ne plačujejo. 1 evro plačaš zdravniku namesto 35, to je čisto enostavno. Raje dam 1 evro za eno storitev kot pa 350 evrov letno. Tako bo imela zavarovalnica izpad nekje 150 milijonov v naslednjem letu, in to že kar kmalu, v marcu. Torej imamo pred sabo eno veliko solato, kjer sploh ne vemo v bistvu, kaj notri piše, kaj to pomeni. Definitivno pa pomeni, da bo sprejetje tega zakona tisti zadnji klin, ki bo razrušili zdravstveni sistem v Sloveniji. Še to. Nimamo dolgotrajne oskrbe, še ta prispevek bo potreben in kaj kmalu bomo prišli do pavšala 40 evrov letno dodatno zraven. Kaj se bo spremenilo za bolnike? Nič. V Slovenski demokratski stranki ne bomo grobarji slovenskega javnega zdravstvenega sistema, zato zakona ne bomo podprli.
Hvala lepa. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 18. decembra. V razpravo torej dajem 3. člen ter amandma poslanskih skupin LMŠ, SD, SMC in SAB. Želi kdo razpravljati? Vidim, da je večji interes, zato bom odprla listo za prijavo. Imamo 7 prijavljenih razpravljavcev. Prvi dobi besedo gospod Miha Kordiš. Pripravi pa se gospod Samo Bevk.
Hvala za besedo, predsedujoča. Zakon, ki je danes pred nami, dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja ne ukinja. Žal. Predlagatelji osnovnega zakona smo v Levici, ki želimo dopolnilno zavarovanje ukiniti na način, da se ga prenese v obvezno, izpad sredstev pa kompenzirati s solidarnim in pravičnim dvigom prispevnih stopenj. Na tak način bi zbrali za slovensko zdravstvo več denarja, ukinili bi te nepravične, da ne rečem razvpite položnice za 35 evrov, ogromna večina ljudi, več kot 95 % zavarovancev, bi pa prispevala manj. Od kod razlika v sredstvih, da lahko ljudje prispevajo manj, pa zberemo več denarja? Zelo preprosto. Vpeljujemo nov vir, prvič, ki so pasivni prihodki, torej dohodki iz kapitala, najemnin, dividend in podobno, ki zdaj ne polnijo zdravstvene blagajne, čeprav bi jo morali. Drugič, tisti, ki imajo najvišje dohodke v naši državi, bi prispevali več, kot prispevajo zdaj, ker je to edino pošteno, njihove zmožnosti so boljše, menedžer s 5 tisoč evri mesečne plače gladko lahko da kakšen evro več od 35, za nekoga s 500 evri pokojnine je pa obstoječa položnica 35 evrov lahko razlika med tem, ali bo imel za makarone, ali bo imel za ogrevanje ali ne. Vendar žal ta pobuda ni prestala političnih usklajevanj. Kljub svojim obljubam, kljub svojim zavezam se je koalicija odločila, da jo bo potopila, kar je bil tudi razlog za razhod med Levico na eni strani koalicijo na drugi strani, ker smo mi vztrajali pri tem, da se zapisanih in podpisanih dogovorov o ukinitvi dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja drži. Vendarle pa je ves ta pritisk javnosti in vztrajanja nas v Levici obrodil vsaj nekaj sadov. Natančneje, ne potaplja se pobuda za ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja v celoti, tudi če ga koalicija ohranja pod drugih imenom, v osnovi ga samo podržavlja. Na ta način režemo komercialne zdravstvene zavarovalnice iz našega zdravstvenega sistema. To je za 50 milijonov evrov težka pozitivna novica in razlog, zakaj bomo kljub vsem korakom nazaj v Levici ta zakon podprli. Nas pa skrbijo neke druge stvari, ki so se pod okriljem ukinitve dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja in vse retorike, ki je s tem povezana, prikradle v zakon. Natančneje, posegi v košarico pravic. Socialisti v košarico pravic nismo posegali. Da se zagotovi ohranitev te košarice, da se zagotovi vzdržnost te košarice vsaj za nekaj let v bodoče, smo priskrbeli potrebne finance. Pa vendarle v zdajšnji redakciji zakona lahko beremo amandma koalicijskih poslanskih skupin k 23. členu, to je k 23. členu originalnega zakona pa k 3. členu novele naše ukinitve dopolnilnega zavarovanja, ki pravi: košarico pravic na novo. Ta zapis je daleč od tega, da bi bil jasen. Prvič, nikakor ni razvidno, zakaj je kar naenkrat poseg v košarico pravic potreben. In drugič, ne vemo, kaj ta poseg sploh prinaša. Ali to pomeni ohranitev obstoječe ravni pravic, to pomeni širitev, to pomeni zmanjšanje? Kaj natančno, kolegice in kolegi, ali na predstavnika ministrstva se lahko obrnem, ta vaš poseg v košarico prinaša? Seveda pravice iz naslova košarice niso celokupno urejene v zakonu o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Podrobneje jih določajo pravila obveznega zdravstvenega zavarovanja, ki je akt, nad katerim bdi Zavod za zdravstveno zavarovanje. Pa vendarle se posega v neke krovne kategorije. Piše se jih na novo. Kolegice in kolegi, našteli ste osem krovnih kategorij pravic. Pri nekaterih ste te kategorije še razčlenili. Ampak nihče ne ve, kaj s tem pravzaprav počnete. Mogoče nekaj ljudi na Zavodu za zdravstveno zavarovanje pa nekaj ljudi na Ministrstvu za zdravje, pa prav noben drug. Seveda bi človek pričakoval ob amandmaju s tako daljnosežnimi posledicami, da lahko kaj preberemo v obrazložitvi k temu istemu amandmaju. Ampak ta obrazložitev je, kakor bi jo napisali na Wikipediji, škrbina. Iz obrazložitve k vašemu amandmaju ni jasno čisto nič. Še več, v tej obrazložitvi piše, da je poseg v košarico zdravstvenih pravic ta sprememba člena nujno potrebna, kar ni res. Laž! Do tega trenutka, do tega stadija obravnave pa pogovorov in tudi dogovorov noben poseg v košarico pravic ni bil na mizi. Še več, dogovorili smo se, vztrajali smo vsi skupaj, vsak zase v kamero, da se košarica pravic ne bo spreminjala. In prav bi bilo, da se ne spreminja. Če se že posega v 23. člen, ki v Zakonu o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju to ureja, bi se to moralo zgoditi v tisti famozni prenovi celokupnega zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ne pa v zakonu, katerega cilj in namen je zgolj ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja na način prenosa v obvezno zdravstveno zavarovanje. To je mislim da precej upravičena skrb, kaj je sedaj s to košarico pravic, kaj je s to vašo dikcijo, ki jo z amandmajem uvajate v zakon. Pri tem dodajmo še, da ne gre za prepis nekih določb, kot jih je v prejšnjem mandatu pripravila nekdanja ministrica za zdravje Milojka Kolar Celarc k svoji inačici solidarnostne lestvice, ampak da gre za nek čuden hibrid med obstoječo dikcijo in med tem, kar je bilo v pobudi na Ministrstvu za zdravje zapisano v prejšnjem mandatu. Skratka, tukaj imamo en člen, pa en velik misterij z lahko zelo daljnosežnimi posledicami. Še posebej če vemo, da položnica, ki jo ohranjate, ostaja na približno enaki ravni kot sedaj, pa vendarle nekaj evrov nižja, pa se je Zavod za zdravstveno zavarovanje že oglasil, da to pa ne bo dovolj sredstev, da blagajna ne bo ustrezno financirana. Povejmo po pravici, da je tudi spremembo tega člena predlagal Zavod za zdravstveno zavarovanje, ampak ne septembra, ne oktobra, ko smo se to pogovarjali, niti novembra, ne, ne, to je njihova pobuda, ki smojo na mizo dobili šele decembra, natančneje 9. 12. letošnje leto. Ponovno poudarjam, nihče ne ve, zakaj, in nihče ne ve, kaj se s tem členom počne. Sumim pa, da gre za odpiranje zadnjih vrat, za krčenje košarice pravic, če se v zdravstveno blagajno ne nateče dovolj sredstev. E, to pa je problem, hud problem, velik problem. Še posebej če mislimo ta amandma k 3. členu naše novele, povezano z vašim amandmajem k 9. členu naše novele, ta 9. člen pa določa proračunsko financiranje zdravstvene blagajne, če ta ni dovolj zapolnjena iz naslova prispevkov, da bi pokrivala svoje obveznosti do bolnikov v tej državi. Kaj to pomeni? Da zmanjka račun, zmanjka milijon, dva, tri, štiri, in se bodo začela pravila obveznega zdravstvenega zavarovanja pisati na novo, košarica pravic se bo skrčila. Ne pravim, da se bo to nujno zgodilo, je pa daleč od tega, da bi bil to neverjeten scenarij, in je nekaj, kar me skrbi. Zato ponovno sprašujem po podrobnejši obrazložitvi amandmaja k 3. členu, torej k tej novi krovni definiciji košarice pravic, zakaj se to dela in kaj ta vaša dikcija osmih kategorij z nekaterimi nadaljnjimi razdelavami sploh pomeni. Še posebej pa je problematična ta dvojna dopolnitev originalnega zakona v 3. členu glede košarice pravic in v 9. členu glede ukinitve proračunskega financiranja, če bi bila slučajno sprejeta SD-jeva pobuda v tej njihovi izjemno slabo izračunani lestvici, ki je tu seveda samo za piar. Zakaj? Zaradi tega ker je ta menda solidarnostna lestvica izračunana na tak način, da bi v letu 2021 prišlo, v primerjavi z našim predlogom, do 100 milijonov evrov težkega izpada sredstev iz zdravstvene blagajne. Predstavljajte si, kakšne vse storitve v slovenskem javnem zdravstvenem sistemu bi se potopile, če kar naenkrat puf! zmanjka in izpuhti 100 milijonov evrov. Če je vse to sprejeto, ta serija vseh teh treh ukrepov, smo na tem, da nam na vrata trka bodisi radikalno krčenje košarice pravic bodisi direktno privatizacija javnega zdravstvenega sistema. Pa ne bi bilo to niti prvič, da smo kaj takega videli, saj se nam podobno dogaja na drugih družbenih podsistemih. Najprej se te podsisteme odreže od javnih financ, zraven se vzklika o neki učinkovitosti in o tem, kako je država gospodarna, take in podobne parole se rolajo, potem pa, ko so državljani dodobra nezadovoljni s temi obupno finančno podhranjenimi javnimi storitvami, se pa na mizo prinese alternativno rešitev, ki je privatizacija. Ta bavbav z vašimi koalicijskimi posegi v našo pobudo za prenos dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja v obvezno kuka na plano, se zrcali v vaših amandmajih. Ponavljam, ne pravim, da je to agenda, ne pravim, da se bo to zgodilo, imam pa vse razloge, da me skrbi, da me je strah in da sprašujem še posebej po vsebini člena, ki posega v košarico pravic. Tako ne vem, ali bo to obrazlagal in podrobno pojasnjeval kdo iz koalicijskih vrst ali predstavnik ministrstva, navsezadnje mi je to vseeno, želel bi le, da ta odgovor prejmemo. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Samo Bevk, pripravi pa se naj gospod Franc Jurša.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani zbor! Srečujemo se s tremi koncepti, ki pravzaprav tako ali drugače vodijo k spremembi oziroma ukinitvi dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Se pravi, vsi trije koncepti imajo skupni cilj. To so koncepti Levice, LMŠ in Socialnih demokratov. Naj navedem nekaj razlik med temi tremi koncepti. Predlog Levice ni pravičen in solidaren, ker solidarnost pomeni, da prispeva vsak po svojih zmožnostih, ne pa samo nekateri. Predlog tudi ni finančno vzdržen, ker primanjkuje kar nekaj deset milijonov evrov, ki bi pokrili stroške, ki nastajajo z zagotavljanjem javnega zdravstva. Prav tako predlog tudi ni robusten in ne vzdrži finančnih kriz in gospodarskih nihanj. Ker se po predlogu Levice zbere premalo denarja, je velika nevarnost, da bi se začele pravice iz košarice zmanjševati, tega pa si seveda nihče ne želi. Še dodatna obremenitev delovno aktivnih in gospodarstva je prav tako nedopustna in izhaja iz tega predloga. Predlog Levice tudi ni bil predstavljen Ekonomsko-socialnemu svetu. Da bi v zdravstveno blagajno plačevali samo delovno aktivni, tudi na dolgi rok ne zdrži, ker smo starajoča se družba, delovno aktivni pa bodo na dolgi rok preveč obremenjeni s plačevanjem prispevkov. Zato tudi tak način ne bi vzdržal. Potem imamo tukaj predlog LMŠ ali dela koalicije. Predlog, da bi vsi plačevali obvezni pavšalni prispevek 29 evrov, ni pravičen in ni solidaren. Prav tako predlog manj obremeni plače in gospodarstvo. Predlog naj bi sicer bil finančno vzdržen in bolj robusten, vendar predlog zagotavlja enake pravice iz košaric, kot jih imamo sedaj. Se pravi, da ta predlog Levice je neka stopnička do tistega končnega predloga, ki naj bi ga pripravilo Ministrstvo za zdravje s svojim predlogom zakona, ampak tega predloga zakona še nismo videli. Predlog Socialnih demokratov, ki je razviden predvsem iz 12. člena in amandmaja k temu členu, o čemer bomo govorili kasneje, pa je dejansko pravičen in solidaren, saj prispevajo prav vsi po svojih zmožnostih, in sicer predlagamo lestvico od 10 do 150 evrov, 7 različnih stopenj glede na mesečni neto dohodek plačnika. Zagotavlja enak nabor pravic iz košaric, kot jih imamo sedaj, in je finančno, da rečem v narekovaju, zaprt, saj zagotavlja dovolj denarja za delovanje javnega zdravstva. Bi pa na koncu še nekaj povedal. Rešitev problemov v slovenskem zdravstvu ni toliko odvisna od ukrepov Vlade niti od ukrepov Državnega zbora. Če pogledamo državni proračun Republike Slovenije oziroma Ministrstva za zdravje, gospodari Ministrstvo za zdravje z okrog 200 milijonov evrov. Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije pa gospodari s sredstvi v višini od 3 tisoč 300 milijonov evrov do 3 tisoč 500 milijonov evrov. Odločitve, ki se sprejemajo v Zavodu za zdravstveno zavarovanje Slovenije, so tiste, ki skupaj z nekaterimi lobiji krojijo stanje slovenskega zdravstva danes in upam, da ne tudi jutri.
Hvala lepa. Imamo repliko. Gospod Miha Kordiš, izvolite.
Hvala. Morda se nismo razumeli, ko se pogovarjamo o vzdržnosti enega predloga in drugega predloga. V zadnjih desetih letih so sredstva izplačila škod iz naslova dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja konsistentno naraščala približno 4 % na leto. Glede na to da ciljamo na ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja v letu 2021, je predlog Levice to upošteval in v zdravstveno blagajno zbral več sredstev, kolikor se jih zajame zdaj pod obstoječim režimom položnic iz naslova dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. V letu 2018 je bilo izplačanih za 477 milijonov škod, zbrana sredstva po predlogu Levice pa presegajo 500 milijonov evrov. Se pravi, ne samo da je naš predlog bolj solidaren, bolj pravičen, prispeva tudi k višji robustnosti in vzdržnosti financiranja slovenskega javnega zdravstva. In ne glede na to, kolikokrat ponovite trditev, da stvari finančno ne pijejo vode, to preprosto ni res. Sredstev se po naše nateče v zdravstveno blagajno več, javne finance, ko pogledamo vse štiri blagajne skupaj, so pa celo v plusu. Torej ne samo, da ima blagajna več denarja, tudi ko poštejemo zraven izpade iz proračuna zaradi spremembe prispevnih stopenj, so suma sumarum javne finance v zelenih številkah. Če to primerjamo z obstoječim režimom položnic po 35 evrov, če to primerjamo s splošnih koalicijskim predlogom, da se položnico ohranijo, čeravno spustijo na 29 evrov. Kaj šele, če to primerjamo z SD-jevsko menda solidarnostno lestvico, hitro ugotovimo, da je od vseh teh scenarijev finančno najbolj diht in najbolj odgovorno tudi na računana ta varianta, ki smo jo pripravili v Levici, vse ostalo potrebe po povečevanju financiranja javnega zdravstvenega sistema zaradi starajoče populacije, itn., te tovrstne vzdržnosti kot jo dosega naš predlog, ne dosega. Še več, ena izmed enačic v primerjavi z originalnim našim predlogom prenosa dopolnilnega zavarovanja v obvezno in solidarnim dvigom prispevnih stopenj izgublja v zdravstveni blagajni 100 milijonov evrov. Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo. Naslednji ima besedo gospod Franc Jurša, pripravi naj se gospod Branko Simonovič. Izvolite.
Podpredsednica, hvala za besedo. Lep pozdrav vsem v dvorani! Najprej moram povedati, da ne bom verjetno nič novega povedal, ker v našem stališču je bilo tisto glavno že vse povedano. Bom pa izpostavil nekatere zadeve, ki se mi zdijo po moji presoji pomembne. Moram povedati javno, da se v naši poslanski skupini ni oglasil noben lobist, ki bi nas nagovarjal tako ali drugače, kaj naj podpremo, česa naj ne podpremo. To se mi je zdelo pomembno, da tudi javno povem. Druga stvar. Nobene košarice, ki bo zmanjšana, v poslanski skupini in tudi osebno ne bom podprl. Seveda pa želimo progresivno lestvico, ki bo takšna, da bodo tisti, ki imajo manjše dohodke, tudi v zdravstveno blagajno manj plačevali, kajti tisti, ki ima, lažje da, čeravno je dostikrat obratno, tisti, ki nima, pa si mora od nečesa odtrgati, recimo tudi od kosa kruha ali pa kateregakoli drugega živeža, in je to zanj bistveno večje breme. Na začetku naj tudi povem, da tudi sam ne bom podprl tega predloga, ker ta ne ukinja dodatnega zdravstvenega zavarovanja. Jaz in naša poslanska skupina pa podpiramo, da se ukine dodatno zdravstveno zavarovanje. Ampak istočasno želimo, da se pripravi zakon o dolgotrajni oskrbi. Mi imamo dovolj. Nekateri že dlje časa spremljamo v Državnem zboru ta pingpong, ki se igra med ministrstvi, enkrat se naloži enemu ministrstvu, drugič drugemu ministrstvu, tretjič tretjemu ministrstvu, da pripravi to zakonodajo, na koncu pa nimamo tega zakona in še vedno odlašamo, kljub temu da smo ga tudi zapisali v koalicijski pogodbi. Dolgotrajna oskrba po naši presoji mora teči vzporedno z zakonom o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Kot sem že rekel, mi ne podpiramo tega predloga zakona, ki ga je pripravila Levica, ne podpiramo niti amandmajev, ki jih je pripravila koalicija brez Desusa. V svoji razpravi na odboru sem jasno in glasno povedal, da na slabo podlago dober cepič ne daje dobrega sadnega drevesa. Tudi na tak način, kot smo se lotili oziroma kot ste se lotili, ta zadeva ne more biti dobra. Zakon so spisali v Levici, ne vem, katera stroka jim je pomagala, potem pa se je rokohitrsko čez noč popravljal zakon oziroma amandmaji. Mi moramo zaupati tistim, ki jih imamo in ki imajo tudi službo. Kar me najbolj skrbi, pa je to, da na koalicijskem usklajevanju minister za zdravje ni razpravljal, ni dal svojega prispevka k temu, da bi se ta zadeva oblikovala v neko bolj kvalitetno gradivo. Ampak tega se tudi ni moglo napraviti z amandmaji, zakon se mora pripraviti kot sistemski zakon, dobra priprava, s sodelovanjem stroke, da na koncu vidimo, da je to sploh možno in da je vzdržno. Direktor Zavoda za zdravstveno zavarovanje je opozoril tudi na posledice, ki lahko s takim početjem, s tako spremembo zakonodaje nastanejo za vzdržno zdravstveno blagajno. Mi se moramo zavedati, da zdravstvena blagajna, ne s tem ukinjanjem, ampak s prenosom dodatnega zdravstvenega zavarovanja dejansko dobi več sredstev in bo razpolagala z večjim zneskom sredstev. To se pravi, tisti delež, ki ga plačujejo davkoplačevalci, 6,36 %, in tisti, ki ga plačujejo delodajalci, plus teh 35 evrov v tem trenutku – v predlogu je delež malo nižji – pa je še dodatek, s katerim bi zdravstvena blagajna naj tudi razpolagala. Po moji presoji pa presoji marsikaterega drugega je ta predlog novele dejansko takšen, da dolgoročno ni finančno vzdržen. Zato predlagam, da zavrnemo ta zakon, da zavrnemo ta dopolnila in da damo nalogo Ministrstvu za zdravje, da pripravi nov predlog. Seveda pa vam moram povedati tudi to, da med drugim na zadeve opozarja tudi finančni minister, ki trdi, da te zadeve niso finančno vzdržne. Ne rinimo z glavo skozi zid, ampak poskušajmo pripraviti kvaliteten sistemski zakon, ki ga bomo v večini podprli in ki bo prinašal dobrobit tudi našim državljankam in državljanom.
Hvala lepa. Dr. Trček ima postopkovni predlog. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Glejte, v ustavni parlamentarni demokraciji nimam nobenih težav, če ima nekdo drugačna stališča, če nekdo nečesa ne podpira, imam pa po petih letih blazne težave, če nekdo zlonamerno laže in žali ljudi. Nič se ni na hitro delalo. Že Jani je povedal, štiri leta je to poskušala delati gospa Milojka, pa mi je že sredi mandata rekla, »vsi me j [[…]], lastni mi nož v hrbet zabijajo«. Šest mesecev je delovna skupina delala po dogovoru med koalicijo in Levico [[…]]
Gospod Trček [[…]]
[[…]]ste se srečevali, ste bili tam prisotni in potem reče vodja poslanske skupine Desus, da se nekaj dela na hitro, gor in dol [[…]]
Gospod Trček, to je vsebinska razprava.
Ni vsebinsko [[…]]
Ja, je.
Moj postopkovni predlog je, da se vsaj mojih strokovcev tako ne bo žalilo, ker niso imeli dopusta, ker so pol leta garali. Pika!
Hvala lepa. Ampak to ni postopkovni predlog. Vi sami dobro veste, da to ni postopkovni predlog. Postopkovni predlog je, če bi vi govorili o uporabi poslovnika, ne pa o vsebinskih razlogih, kakršnihkoli že. Tako vas prosim, da v prihodnje ne zlorabljate postopkovnih predlogov za tovrstne vsebinske razprave. Zdaj pa je želel besedo predlagatelj. Gospod Trček, še en postopkovni predlog. Če ne bo postopkovni, vam bom dala opomin.
Kot podpredsednica in predsedujoča po celem tistem nizu členov – lahko vam jih navajam – vodite sejo. Med vodenjem seje morate tudi skrbeti, da medsebojno nismo žaljivi, kar je kolega bil. Moj postopkovni predlog je, da v skladu s poslovnikom vodite sejo na način, da ne žali drugo poslansko skupino in njih strokovce.
To je bil postopkovni predlog, tako da se vam zahvaljujem, da niste zlorabili poslovnika. Ne bom pa opozorila o kakršnihkoli žalitvah gospoda Jurše, ker jih nisem zaznala. Gospod predlagatelj, izvolite, imate besedo.
Jaz se tudi moram odzvati na to, kar je kolega Jurša govoril. Redke stvari se v politiki vlečejo toliko časa, kot se ukinjanje dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Čez kakšen dober teden bomo vstopili v 17. leto obljubljanja politike, da se bo to zavarovanje ukinilo. Tudi v Desusu, če pogledamo vaš program za prejšnje volitve, ste napisali: »Ukinili bomo dopolnilno zdravstveno zavarovanje in ga prenesli v javno zdravstveno blagajno. S tem bomo prihranili 70 milijonov evrov, ki jih zdaj potrebujemo za delovanje Vzajemne.« Ampak samo ena stvar je še dlje od ukinjanja zdravstvenega zavarovanja, namreč Desus v koalicijah. Zdaj sem prav šel pogledat, ker ste pač po teh 16 letih rekli, da ni še čas, pa bomo še malo počakali, pa še malo cincali, da se bo pripravil nek predlog, zdaj pravite, ga bo minister Šabeder pripravil. Vi ste v vladah že od leta 1997. Od leta 1997 naprej mislim, da ni bilo ene vlade, v kateri ne bi bilo Desusa. Po 20, 22, 23 letih stopite pred ljudi in rečete, ukinili bomo dopolnilno zdravstveno zavarovanje, to napišete v program, to podpišete v koalicijski pogodbi, to podpišete v pogodbi o sodelovanju z Levico in zdaj ugotovite po 23 letih, da še nismo tam, ko bi ga lahko ukinili. Lepo vas prosim! Pač ne morete samo hoditi z volitev na volitve in obljubljati enih in istih stvari. Saj vem, da boste ostali brez ene velike programske točke, ko se bo to ukinilo, ampak niste za to, da boste hodili od volitev na volitve in obljubljali. Danes imate tukaj priložnost, kot bi rekel Marx: Hic Rhodus, hic salta! Tukaj je Rodos, tukaj skačite. Tukaj imate ta predlog. Jaz tudi pravim, da ta ne ukinja dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, ker polovico so nam ga povozili, polovica tega zakona oziroma te rešitve je ostala v novembru in jo bo treba drugo leto še enkrat odpreti. To je tisti del o prenosu v prispevne stopnje. Ampak če ne bomo danes tega sprejeli, držite me za besedo, v tem mandatu ne bomo prišli več niti blizu ukinjanja dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. In za to ne bo kriv nihče drug kot tisti koalicijski poslanci, ki tega danes ne boste podprli, tisti koalicijski poslanci, ki boste danes pač po, ne vem, tudi 20 letih sedenja v vladah rekli: »Ne, nismo še tam, da bi lahko to naredili.« Tako da premislite še enkrat pred glasovanjem. Še bolj je pa zanimivo to, kar govori desnica. To zavarovanje ni problematično, samo če ga gledate z levega gledišča. Z levega gledišča je jasno, kar mi ves čas govorimo, ni fer, da nekdo s 500 evri dohodka plača isti znesek za to zavarovanje kot nekdo s 5 tisoč evri dohodka, čeprav nekomu to pomeni, ne vem, dober procent njegovega mesečnega priliva, nekomu drugemu pa lahko to pomeni skoraj 10 % njegovega mesečnega priliva. To ni fer. Kot tudi ni fer, da to zavarovanje ni dodatno, kot ste napisali narobe v vaš program v Desusu, ampak je obvezno. Če tega zavarovanja ne plačaš, pri zdravniku doplačuješ. Ne vem, zlomiš si nogo, bom rekel na pamet, pač doplačaš 400 evrov, če nimaš plačanega tega zavarovanja. To je pač obvezno zavarovanje. In ravno Desus, vaša baza so upokojenci. Kdo najbolj nastrada zaradi tega? Upokojenci. Ker mi imamo, kljub temu da je upokojenska stranka 20 let in več v vladah, pokojninski sistem, ki večino upokojencev postavlja pod prag tveganja revščine. Poglejte, koliko ljudi je pod 663 evrov. Ampak če se vrnem k tisti poanti, zakaj je tudi z desnega gledišča ta stvar problematična. Zaradi tega ker je dopolnilno zdravstveno zavarovanje zgleden primer tega, čemur desnica reče tovarišijski kapitalizem. Imamo Vzajemno in tri zavarovalnice, ki ta denar zbirajo. Letno zberejo 540 milijonov premij, izplačajo približno 480 milijonov v zdravstveno blagajno, kar pomeni, da 60 milijonov ostane njim za dobičke. In ti dobički so zagarantirani. Konkurence ni, ker oni obvladujejo trg, od kar ta stvar obstaja. Menedžerji si kljub temu izplačujejo nagrade za blazno poslovno učinkovitost. Imate primer tega Marka Jakliča, ki so ga potem celo tožili in bo moral 400 tisoč evrov vrniti, ker si je na Vzajemni izplačeval tako in drugače. Imate primere iz zgodovine, ko so predsednika senata agencije za nadzor zavarovalnic napadli s solzivcem na Vzajemni, ker je tam hotel, da se Vzajemna obnaša kot to, kar je, to je v lasti vseh članov. Imate popolnoma mafijski sistem brez trga, brez svobodne gospodarske pobude, brez konkurence, z zagotovljenimi dobički, mastnimi nagradami menedžerjev, ki letno nam vplačnikom odvzame 50 do 60 milijonov evrov iz zdravstvene blagajne. Tovarišijski kapitalizem. In desnica bo danes rekla: »Ne bomo tega ukinili, ker to ni anomalija v zdravstvenem sistemu.« Lepo vas prosim! Javna zdravstvena blagajna, ki letno zbere 5-krat več denarja, kot ga zberejo te zavarovalnice, je lani za vse administrativne stroške pri 5-krat večjem znesku, ki ga zbere, porabila 44 milijonov evrov. Te zavarovalnice s 5-krat manjšim zneskom porabijo 50 milijonov evrov. Zakaj? Zato da lahko tam neka ohlebljena elita v teh zavarovalnicah lepo živi. In vi boste to danes – Desus in desnica – ohranili pri življenju. Komu na čast? Bolnikom? Bolniki so zaradi tega samo prikrajšani za 50 ali 60 milijonov evrov letno. Vprašajte po zdravstvenih ustanovah, ali pa tudi na Zavodu za zdravstveno zavarovanje, koliko te zavarovalnice dejansko pripomorejo h kakovosti delovanja zdravstva. Ali so se oglasile v kateri od afer, recimo, ko so preplačevali žilne opornice ali pa ko so preplačevali operacijske mize? Ali je kdaj katera od teh zavarovalnic rekla, da je ta stvar je preplačana? Ali je katero korupcijsko afero ustavila? Nobene. Zakaj? Ker nimajo ob tem denarju, ki ga tam pobirajo, niti aparata, da bi lahko nadzorovali cene nabavnega materiala v zdravstvu. Niti za to niso poskrbeli. Oni so srečni samo ob tem, da zbirajo ta denar in da imajo neko elito, ki od tega lepo živi. To je cela zgodba. Kot rečeno, tovarišijski kapitalizem. Kdor hoče slovenskim pacientom, slovenskemu zdravstvu dobro, bo danes podprl ta zakon, čeprav je polovičarski in ga bo treba naslednje leto dopolniti. Ampak to, da se danes izgovarjate in puščate to pri življenju, pa ni nič drugega kot to, kar gledamo že 16 let in več, to je sprenevedanje politike, ki bo šla na naslednje volitve z novo obljubo: to bomo ukinili, prihranili 70 milijonov evrov, odrezali to zavarovalniško elito od sredstev za zdravstvo. Obljubljajte, ampak tokrat vam ljudje ne bodo več verjeli. Danes je priložnost, da se izkažete.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Jurša. Izvolite.
Jaz moram povedati, da nimam običaja, da bi se prepiral, da bi repliciral, ampak tokrat dobesedno, Luka, ne morem biti tiho. Meni je svoj čas moj pokojni oče rekel od prilike tako: »Ja, a si sedel na ušesih?« Ko sem nekaj govoril, pa ni bilo tako, kot sem govoril. To moram zdaj tebi reči. Ali ti si sedel na ušesih, ko sem jaz povedal, da smo mi za ukinitev dodatnega zdravstvenega zavarovanja in da istočasno želimo, da se sprejme zakon o dolgotrajni oskrbi? Očitki, da smo mi bili od leta 1997 v Vladi, dobro, v redu, smo bili, vas še takrat ni bilo. Vi pa ste zdaj že, in to peto leto. Kaj ste v teh petih letih naredili? Niste prevzeli nobene odgovornosti, podpisali ste neko sodelovanje s koalicijo in ste dobesedno koalicijo izsiljevali. Lahko je deliti, težko pa je ustvarjati.
Če sem prav videla, je postopkovno. Gospod Trček, izvolite.
Veste kaj, dajmo mi zaenkrat in za vedno nekaj razjasniti – vseh nas 90 tukaj je enako soodgovornih. Tudi tisti, ki dobi najmanj glasov, kot tisti, ki dobi največ glasov, kot tisti, ki pride kot nadomestni poslanec. Jaz teh žalitev ne bom več prenašal. Jaz sem prejšnji mandat dvakrat klofnil skupaj od pregorelosti, za razliko od številnih vedno pridem pripravljen, vse preberem in prevzemam odgovornost. In vse vlade niso vlade take ali drugačne kvote, nikjer ne piše člen, da mora biti nekdo iz kvot in vsaka vlada po 110. členu odgovarja državnemu zboru in vsak poslanec ali poslanka ni vezan na nobena navodila in je samoodgovoren, da resno opravlja to delo. Predsedujoča, jaz tovrstnih žalitev ne bom več prenašal, ker, resnici na ljubo, ja, šesto leto pa že gledam številne poslanke in poslance, ki sploh ne vedo, o čem glasujejo. Prosim, da se mi kolega Jurša takoj opraviči. Hvala.
Gospod Trček, jaz vam bom prebrala 69. člen, ki govori o postopkovnem predlogu [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Verjamem, da ga dobro poznate, ampak ga očitno ne uporabljate pravilno. »Poslancu, ki želi govoriti o uporabi poslovnika, da predsedujoči besedo takoj, ko jo zahteva.« Vi niste govorili o uporabi poslovnika in sem vas že prej opozorila na to, da prosim ne zlorabljajte več tega postopkovnega predloga, zato vam v skladu s 76. členom Poslovnika Državnega zbora, izrekam opomin. [[oglašanje iz dvorane]] Naslednji je na vrsti gospod Branko Simonovič [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Kolega Trček, prosim, če se umirite in pustite, da poslanci razpravljajo naprej. Hvala lepa. Predlagatelj ima besedo. Izvolite.
Ja, samo kratka replika gospodu Jurši. Zelo dobro sem poslušal, nisem sedel na ušesih in slišal sem točno to, kar sem povedal, da danes postopate točno tako, kot že zadnjih 16 let – smo za, ampak ne na tej točki, smo za, ampak ne pod temi pogoji, smo za, ampak bi radi še nekaj zraven. Zato pač nikoli ne pridemo do točke, ko bi pa dejansko bili za. To sem vam hotel povedal. Drugo pa, glejte, ne, prosim, meni o odgovornosti. Neodgovorno je obljubljati in nič narediti. Mi smo pač odgovorno zapisali, kaj bomo naredil, in ko to ni bilo storjeno, smo rekli, da ne bomo več sodelovali z vlado. Če bi se vi tako obnašali, bi tudi marsikatera druga stvar mogoče že šla skozi in ne bi imeli samo nekega prostega teka vlad že, ne vem, 10, 20 let.
Hvala lepa. Sedaj pa ima besedo gospod Branko Simonovič, pripravi pa se gospod Robert Pavšič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, podpredsednica. Spremembe zakona, ki ga je predlagatelj predlagal, ne podpira Vlada. Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora opozarja na nedoslednosti, Državni svet ravno tako ne podpira predloga sprememb. Tudi Zavod za zdravstveno zavarovanje opozarja, da predlagane rešitve lahko povečujejo stopnjo tveganja pri zagotavljanju stabilnosti in zadostnosti financiranja osnovnega zdravstvenega zavarovanja. Nekatere poslanske skupine želijo z všečnimi dopolnili ukiniti oziroma preimenovati dopolnilno zdravstveno zavarovanje v tako imenovani obvezni pavšalni znesek v višini 29 evrov mesečno in s tem povečujejo izpad v zdravstveni blagajni za cca 70 milijonov letno. Vsi vemo, da je treba pripraviti celovit sistemski zakon, ki ureja to področje, z vključenimi rešitvami in viri financiranja za ureditev dolgotrajne oskrbe. Seveda tudi mi imamo v svojem programu zapisano, da smo za ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, vendar na drugačen način. Postavlja se mi vprašanje, zakaj nekaj spreminjati, dokler nimamo celovite rešitve, niti ne vemo, kaj želimo. Ali to pomeni morda, kot je nekdo rekel, privatizacijo zdravstva? Zdravstvo je velik sistem in po mojem mnenju je nedopustno, da poslanske skupine z všečnimi dopolnili spreminjamo in sprejemamo tak zakon. Po mojem mnenju je za pripravo zakona pristojna Vlada oziroma ministrstvo, zato ne bom podprl niti amandmajev in tudi samega zakona ne. Pa še to naj povem, da naša stranka, kot vidite, smo tudi že nekoliko starejši, je tudi ta sistem gradila in z všečnimi zakoni ter dopolnili preprosto ne bomo tega spreminjali, dokler ne vemo, kam moramo priti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Robert Pavšič, pripravi pa naj se mag. Dejan Židan.
Hvala za besedo, podpredsednica. Za mene je bistveno vprašanje, ker govorimo o finančnem sistemu v javnem zdravstvu, ali je zdravstvena blagajna dolgoročno vzdržna ta trenutek z dopolnilnim zdravstvenim zavarovanjem in obveznimi prispevki, ki jih že imamo. Vsi namreč vemo, da nas bo zdravje in zdravstveni sistem stal vedno več, zato je treba zagotoviti dolgoročno neka sredstva, ker na eni točki bomo zdravstveni sistem potrebovali vsi. In kakšna je dejanska razlika med tem, če mi na način, kot ga predlaga Levica, z našimi dopolnili ukinemo dopolnilno zdravstveno zavarovanje, in sistemom, ki obstaja danes? Bistvene razlike, razen tistih 50 milijonov v razliki, ni. In tu je glavno vprašanje. Zakaj se je spodbudilo sprejetje zakona, ki ga obravnavamo danes? Napoved Vzajemne, torej največje zavarovalnice za dopolnilno zdravstveno zavarovanje, da bo treba dvigniti ceno premije. Ko je ena zavarovalnica dvignila ceno premije, se je v preteklosti vedno zgodilo, da so ji takoj sledile tudi druge. Če ne bomo ukinili dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja na način, kot je danes predlagan, se bo dvigovanje premij nadaljevalo. Zagotovo. Če danes Zavod za zdravstveno zavarovanje opozarja, da manjka 70 milijonov, čeprav je minister na začetku opozoril, da natančnih izračunov oziroma osnove, kako so do te številke prišli, še nima in da nanjo še čaka, potem bo naše zdravstvo zahtevalo vedno več sredstev. Inflacija v zdravstvu je med 4 in 6 %. To smo videli v dopisu Zavoda za zdravstveno zavarovanje. In kaj imamo danes? Od leta 1992 imamo obvezni del zavarovanja in imamo dopolnili del zavarovanja. Odkar je bil uveden sistem dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, se le-ta ukinja – od leta 1992 naprej. Zakaj? Ker ni pravičen. Ker zagotavlja samo neko vmesno amortizersko cono, da lahko Zavod za zdravstveno zavarovanje plačuje vedno manj in se vedno več obeša na neke druge plačnike. Ampak če pride to vse skupaj v isto blagajno – kaj bo potrebno? Samo malce bolj premišljeno delati s tem denarjem. Imamo celo vrsto zakonodaje, ki ureja zdravstveni sistem. Danes govorimo o zakonu o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Če povemo po domače, kaj pravzaprav ureja ta zakon, kaj dobimo in kdo to plača? Danes govoriti o tem, da ta zakon ne prinese nič k dolgotrajni oskrbi, ne prinese ni h krajšanju čakalnih dob. Seveda ne, ker jih niti dobesedno ne tangira. Tangirajo jih drugi predpisi, drugi zakoni. Vsi dosedanji poskusi celostnega urejanja tega sistema so klavrno propadli, ker ima vsak vedno svoje ideje, svoje načine, svojo agendo. Vsako agendo jaz seveda razumem. Eni so za privatizacijo, jaz sem bolj za sistem javnega zdravstva. Ampak na koncu je vseeno, kakšen je koncept. Vse je odvisno od financiranja. Pa poglejmo, koliko je proračun države. Dobrih 10 milijard. Koliko je proračun zdravstvene blagajne? Zelo hitro bo skoraj 4 milijarde. Z 10 milijardami evrov funkcionira cela država na leto, 4 milijarde pa ni so dovolj za delovanje enega podsistema. Tukaj pa meni malo alarmi začnejo zvoniti. Kje je potem bistvo tega vprašanja? Zadnjič je kolegica Godec, mislim da, opozorila, da je predsednik Zavoda za zdravstveno zavarovanje v letnem poročilu povedal, da končno smo prišli do točke, ko ni več toliko problematično financiranje, kakor je upravljanje. Se popolnoma strinjam z vami. Ja, ja, popolnoma se strinjam s tem. Ne vem, če ste vi to rekli, ampak mislim, da ste na enem izmed odborov. Se opravičujem, če niste vi tega rekli, ampak nekje sem slišal. Aha, se opravičujem, kolegica, kolegica Muršič je to rekla. Sedaj pridemo do bistvenega vprašanja in bistvene zadrege. Kdo upravlja zdravstveni sistem v tej državi? Ali je to ministrstvo, ali je je to parlament, ali je v bistvu to Zavod za zdravstveno zavarovanje in tistih 45 ljudi? 16 delodajalcev, 4 člane imenuje Vlada, 15 aktivni zavarovanci, 1 predstavnik predstavlja kmete, 7 je predstavnikov upokojencev in 2 sta predstavnika invalidov. In imamo 45 ljudi, ki dejansko odločajo, koliko se bo plačalo in kdaj se bo plačalo. Na drugi strani imamo javne zavode, ki izkazujejo vsako leto oziroma sedaj že kar nekaj let izgube. Z interventnimi zakoni smo začeli te izgube sicer pokrivati, ampak nastajajo pa, vsi vemo, zakaj. Zaradi tega ker je treba sistem, ki deluje od leta 1992, v letu 2019 ga ne bomo, ampak v letu 2020 ga je pa treba nujno posodobiti. Ne samo zaradi napredka v medicini, nove diagnostike, novih zdravil, ampak tudi zaradi demografskih sprememb, ker pravzaprav s temi 4 milijardami, to je 40 % državnega proračuna, bi morali vsi imeti najboljše, kar svetovna medicina ponuja. Pa verjamem, da v veliki večini primerov to imamo. Ampak noben sistem ni toliko dober, da se ga ne bi dalo še izboljšati. Zato smo prepoznali moment in predlog Levice, da dopolnilno zdravstveno zavarovanje ukinemo v dveh korakih. Prvič zato, da se izognemo vsem tistim sistemskim oviram v smislu tega, dajmo raje mi to celostno se lotiti pa bomo potem imeli res eno kompletno rešitev. Zato da dejansko pridemo do ukinitve dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, kot ga poznamo danes. V drugem koraku potem naprej pa tudi z ureditvijo solidarnostne lestvice in vseh teh zadev, ki sodijo v Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju: posodobiti način upravljanja Zavoda za zdravstveno zavarovanje, ker bo imel na voljo več sredstev; ohraniti košarico pravic in definirati standarde in normative, ki jih moramo kot aktivni plačniki v ta sistem kot pacienti tudi dobiti. Zato je pa potreben pogled v naprej. Gremo korak za korakom. Če bo en korak danes narejen v pravo smer, potem bodo vsi naslednji še toliko lažji. Kar je minister na začetku izpostavil, je zelo zanimivo, ampak to je v amandmaju na 9. člen, ko se govori o dolgoročni vzdržnosti. Slovenija prispeva v zdravstveni sistem iz proračuna 3 %, vse ostalo plačamo uporabniki sami. Tudi če uporabljamo tako imenovani Bismarckov sistem, bi mogoče bilo smiselno razmišljati in do tretjega branja uskladiti 9. člen tega zakona, ki zagotavlja eno varovalko ob pomanjkanju sredstev ob koncu leta in jo konec januarja tudi nekako potrditi. Verjamem, da bodo ti napori storjeni, da bomo opravili temeljito razpravo in našli rešitev, ki bo medresorsko usklajena in bo zagotavljala dolgoročno vzdržnost zakona, kot ga sprejemamo danes, in tudi zakona, ki se bo začel obravnavati v naslednjem letu, ki ga je tudi ministrstvo obljubilo skupaj z zakonom o dolgotrajni oskrbi in še celim drugim paketom zakonov, ki določajo zdravstveni sistem v naši državi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Kordiš. Izvolite.
Hvala. To, kar se danes zares sprejema, in to kar ste, kolega Pavšič, predlagali v LMŠ pa v koalicijski vrsti, to ni ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. To je ohranitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja pod okriljem države in pod drugim imenom. Ali bodo sredstva še naprej se zbirala na isto varianto kot položnice? Se bodo. Ali bodo te položnice plačevali vsi enako? Bodo. Edina razlika je, da so te položnice za kakšen evro nižje pa da se bo v procesu odrezalo komercialne zdravstvene zavarovalnice, kar je pač tisti temeljni razlog, zakaj v Levici bomo vendarle to polovičarsko rešitev podprli. Me pa posebej fascinira, kako danes, kakšna dva, tri mesece po tistem, ko smo se začeli pogovarjati o naši rešitvi prenosa dopolnilnega zavarovanja v obvezno, torej o celoviti rešitvi, mobilizirate enake argumente in enako obrambo vašega predloga, kot smo jo mobilizirali mi pred vašimi napadi. Tudi vi ste nam očitali, češ, Levica ukine dopolnilno zavarovanje pa ne rešuje dolgotrajne oskrbe. Ja seveda, da ne. To je pač zgolj pobuda za ukinitev dopolnilnega zavarovanja, ne pa še za reševanje dolgotrajne oskrbe zraven. In še nekaj na temo odgovornosti in resnosti. Pri nas smo se zelo jasno v sodelovanju s Fursom, Ministrstvom za finance, ZZZS itn. naračunali. 2018, izplačilo škod iz naslova dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja 477 milijonov, ciljna vrednost za leto 2021 po predlogu Levice zbranih 566 milijonov evrov, pri 13,4 milijonih evrov dodatnih administrativnih stroškov na Zavodu za zdravstveno zavarovanje. Skratka, finančne posledice, sredstva na 100 tisoč evrov smo jih uspeli točno naračunati. Pri vašem predlogu so pa finančne posledice v resnici še vedno nejasne. Ko so včeraj novinarji gospoda Golubovića spraševali, koliko bo stala ta nova javna dajatev na Zavodu za zdravstveno zavarovanje, je odgovoril, toliko kot zberejo zavarovalnice, se pravi 50 milijonov evrov, da toliko že ne. Ali v prevodu: ne vemo, ne vemo. Ampak v redu, imamo še celo leto 2020, da se podrobnosti izpilijo, tako da ta problem ni nerešljiv, priča pa o vaši rambo akciji precej zgovorno. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Dejan Židan. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, lep pozdrav! Kadar počnemo pomembne stvari, je mogoče dobro, da nekoliko pogledamo, kaj se je dogajalo v zgodovini. Sam sem si vzel čas in sem, kolikor so pač podatki trenutno dostopni, pogledal leto 1992 in tudi z velikim zanimanjem bral zapisnik razprave v tem parlamentu leta 1998. Moje razumevanje leta 1992, pa ne trdim, da je edino pravilno, mogoče ima kdo tudi drugačno, kar seveda spoštujem in sprejemam, je naslednje. Leta 1992 so ugotovili to, tudi sedaj imam tak občutek, da denarja za kvalitetno zdravstvo, za kvalitetno zdravstveno uslugo, ki jo kot državljanke in državljani, kot Slovenke in Slovenci potrebujemo, je premalo. To je bila prva ugotovitev. Druga ugotovitev, ki po mojem sicer ni čisto dobra, je, da naj vsak plača na način, da občuti, da je zdravstveni sistem drag, da ne bo tega lažnega občutka. Ko ljudje dobijo bruto plačo, ampak jo občutijo kot neto, je včasih občutek, kakor da ni zelo veliko denarja angažiranega v zdravstvu. Takrat so nekateri trdili, da če se bo mesečno videlo, koliko je treba namenjati za zdravstvo, bo mogoče tudi odnos pacientk in pacientov do zdravstva nekoliko bolj spoštljiv in uporaba zdravstvenih storitev nekoliko bolj previdna. To recimo je bilo eno od mojih razumevanj. In takrat je potem prišlo do tega dopolnilnega zavarovanja. Leta 1998 je v neki konfuzni razpravi, kjer je vlada ves čas spreminjala stališče, mimogrede, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, res vam priporočam, preberite si magnetogram tiste seje, je potem prišlo znotraj te razprave do za moje pojme izjemno napačnega razumevanja. To je, da je treba en del zbiranja obveznega zdravstvenega zavarovanja res dokončno privatizirati. Kje je tista težava, kaj je tisto, kar tiste, ki bomo danes pritisnili na gumb, da je treba to lažno obliko dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja ukiniti, najbolj moti? Moti nas ta lažni občutek, da če financiraš zdravstvo tudi prek dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, dobiš nekaj več, da dobiš kakšno dodatno uslugo, da dobiš kje kakšno hitrejšo uslugo, možnost nekoliko boljše usluge. Ampak to v resnici ni res. Danes se vsi zavedamo, da funkcionalno je dopolnilno zdravstveno zavarovanje samo del obveznega. Posameznik si ne more privoščiti, da ga nima. Če doživi nesrečo, če doživi težko bolezen, pa če ni preveč finančno močan – kaj se mu zgodi? Mora doplačevati, mora doplačevati z denarjem, ki ga verjetno tudi nima. S tega stališča je funkcionalno dopolnilno zdravstveno zavarovanje v resnici en del obveznega, ampak se je iskal način. Kaj mi danes počnemo. Počnemo nekaj, kar so tudi dobronamerno že tudi nekatere prejšnje vlade, koalicije poskušale. Ampak zakaj se je zalomilo? Na koncu ni bilo na voljo 46 glasov. In tega me je danes strah, ko poslušam razpravo mojih predhodnikov, dobronamerno razpravo. Da tisti, ki verjamemo, da je treba dopolnilno zdravstveno zavarovanje ukiniti, ker je škodljivo, daje lažno upanje, da se medsebojno spopadamo. Teh razprav je mene strah, ker se lahko zgodi, da bo potem nekdo manj pritisnil na gumb, pa nismo povsem prepričani, ali v tem trenutku imamu zadosti glasov. Je pa res pomembno, da končno naredimo ta korak, da priznamo, da dopolnilno zdravstveno zavarovanje je zavajanje, ker po svoji funkciji mora biti kot obvezno. Socialni demokrati smo predlagali sicer neko dodatno rešitev, pa naj takoj povem, naš pogled je samo eden od možnih pogledov, kako vzpostaviti solidarnostno lestvico. Pripravljeni smo sprejeti tudi drugačno. Mi smo pripravljeni, da se ne obmetujemo s tem, kdo je kdaj kaj predlagal, kdo je glasoval za ali proti, ker je to tako pomemben sistem, ampak smo pokazali to dodatno lestvico samo zato, da se vidi način razmišljanja. Jaz državnemu sekretarju, tudi ministru povsem zaupam, ko govori, da ima resen namen, da pridejo s celovito reformo. Težava je pa nekje drugje – da tudi nekateri drugi ministri, nekateri drugi državni sekretarji ste imeli resen namen. Jaz nisem dvomil v namen gospe Milojke pa tudi koga pred njo. Ampak v resnici tako zahtevno materijo ne morete napisati sami. Opravka imate s povsem isto administracijo ali enako, ki je onemogočila vašim predhodnikom, da naredite to, kar ste nam obljubili. Zato je tako zelo pomembno, da danes naredimo korak naprej. Dovolite še enkrat povzetek. Trenutna oblika zdravstvenega zavarovanja je zavajanje. Naše razumevanje solidarnosti pomeni, da mora prispevati vsak v skladu z svojimi zmožnostmi. Jaz ne govorim o tem, spoštovani poslanke in poslanci, da sem proti zasebnemu zavarovanju. Ampak naj bo to takšno zavarovanje, ki prinese nekaj več, osnovne usluge, ki jih kot državljanke in državljani potrebujemo, pa morajo biti urejene preko osnovnega zdravstvenega zavarovanja, ker vsi ljudje ne zmorejo financirati dodatnega, dodatnega, dodatnega. Zato je pomembno, da osnovne usluge, ki omogočajo, da je dostop do kvalitetne zdravstvene storitve v Sloveniji pravica, ne pravica, ki izvira iz finančne moči posameznika, ampak iz pravice, ker si človek, da ta pravica tudi ostane. Jaz vam obljubim, da ne jaz, ne naša poslanska skupina danes ne bo zahajala v medsebojne konfrontacije, ker me je strah, da ne bomo dobili dovolj glasov, da naredimo odločilni korak. Če danes tega ne naredimo, ali mislite, da bomo to uspeli narediti čez mesec, dva ali tri? Danes imamo možnost, okno priložnosti odprto, pritiski, da se to ne sprejme, so izjemni. Katerikoli časopis odprete, poglejte, kakšni so članki. Poglejte novice na elektronskih medijih. Interes, da uredimo stvari, je samo pri nas, interes, da se stvari ne uredijo, je pa zelo močan tam, kjer trenutno desetine milijonov denarja, ki ga mi financiramo, ostaja v obliki dobička pa drugi dejavnosti. Hvala vam.
Hvala lepa. Predlagatelj ima besedo. Gospod Luka Mesec, izvolite.
Hvala za besedo. Z večino vsebinskih stvari, ki jih je Dejan Židan povedal, se seveda lahko strinjam. Treba je dopolnilno zdravstveno zavarovanje ukiniti in če danes ne bo glasov, bomo verjetno imeli še en mandat, kakršnih je bilo zadnjih nekaj, ko se je obljubljalo, da se bo to naredilo, pa se seveda ni. Oglašam se, ker je Dejan Židan tudi malo proti meni pogledoval, ko je rekel, da moramo paziti pri polemikah, da ne bo zaradi polemike ali pa zaradi debate o tem v Državnem zboru danes na koncu manj glasov, kot bi jih bilo, da jih ne bo 46. Če ste me poslušali – koga sem jaz kritiziral? Kritiziral sem Desus, ki se je v svojem stališču postavil proti današnji rešitvi, in kritiziral sem desnico, ki govori proti tovarišijskemu kapitalizmu, kjer imamo tovarišijski kapitalizem par excellence. S svojimi glasovi pa ga bo podpirala še naprej. Proti tema dvema sem govoril oziroma ju nagovarjal, naj razmislita o svojih pozicijah. Je pa treba povedati, gospod Židan, še nekaj. Ko je bila možnost za dejansko ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja – ne samo za nek prvi korak, neko polovičarstvo, kar imamo danes, kjer bo vse ostalo isto, samo premestilo se bo na Zavod za zdravstveno zavarovanje, ko smo pred enim mesecem govorili o našem predlogu, ki bi stvar prenesel v prispevne stopnje, tako kot smo bili dogovorjeni, tako kot piše v koalicijski pogodbi in kar bi bilo pravično, ker potem pač ne bi vsak plačal 35 evrov, ampak glede na svoj dohodek – je bila pa cela koalicija, vključno s Socialnimi demokrati, proti. Danes smo v tem polovičarskem položaju tudi po zaslugi, na žalost, vas. Vi boste tudi morali razmisliti o svojem delovanju. Si pa želim, da zakon danes preživi, da ne ubijemo pobude na tej točki, ampak da pustimo stvari odprte in da lahko v naslednjih mesecih zavarovanje tudi dejansko ukinemo.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Kordiš.
Hvala. Še enkrat, mislim, da danes že tretjič: to, kar je na mizi ni ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, ampak zgolj njegovo preimenovanje in prenos iz komercialnih zavarovalnic pod okrilje države. Režim položnic, kot je sedaj v veljavi, ostaja še naprej. Samo te položnice bodo za nekaj evrov nižje. In vsi bodo še naprej plačevali enako. Tako nekdo, ki ima 500 evrov penzije, kot nekdo, ki ima 5 tisoč evrov menedžerske plače. Skrbi vas ,kolega Židan, da bi zmanjkali glasovi. Ampak ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja pomeni eno in eno samo rešitev: prenos v obvezno in popravek prispevnih stopenj. To je edino, čemur lahko rečemo ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. In to je bilo na mizi dva meseca nazaj, tri mesece nazaj. To je bilo nekaj, pod kar ste se vi podpisali, pod kar smo se mi podpisali, pod kar se je cela koalicija podpisala, potem so pa glasovi zmanjkali, koalicijski. Da, tudi vaši. In za zaključek. Solidarnostna lestvica, super, zagotovo je to boljša rešitev kakor enake položnice za vse. Je tudi slabša rešitev kot solidaren prenos v obvezno in popravek prispevnih stopenj. Ampak ta konkretna vaša solidarnostna lestvica je piarovska rambo akcija. Po njej bi v letu 2021 za financiranje slovenskega javnega zdravstva zmanjkalo 100 milijonov evrov. In kaj sledi pri taki luknji? Privatizacija zdravstva ali pa radikalno krčenje košarice pravic. Čeravno vse pozivam, da podpremo današnji zakon, da vsaj komercialne zdravstvene zavarovalnice danes odrežemo, če že dopolnilnega zavarovanja ne ukinjamo, pa mislim, da zaradi tega ni treba pometati pod preprogo razlik, kritik in drugih osti, ki so v tej debati popolnoma na mestu. Hvala.
Hvala lepa. Repliko ima mag. Dejan Židan.
Na gospoda Miha Kordiša ne morem imeti, na gospoda Luka Meseca, ki me je omenil, pa lahko imam. Na gospoda Luka Meseca lahko imam repliko. Na gospoda Miha Kordiša pa samo, če vi dovolite. Ampak moja replika je na gospoda Luka Mesca. Prijavil sem se in nisem takoj dobil, roko pa sem ves čas držal. Tako da morate vi odločiti, ali mi daste repliko na gospoda Luka Mesca. Po poslovniku mi lahko daste. Hvala. Bi samo naslednje povedal. Res je, da eden od prejšnjih predlogov ni bil podprt. Če hočete, lahko povem tudi vse argumente zakaj, ampak tega sedaj ne bom naredil. Kasneje lahko tudi v debati. Debata bo danes šest ur. Kljub vsemu mislim, da je treba narediti korak naprej. Sam se zavedam, res se zavedam, da je najbolj pravičen sistem oprispevčenje. Se pa tudi zavedam, da neoprispevčenje osebnih dohodkov. Populacija ljudi, ki ima stalno obliko pogodbe o zaposlitvi, je pač takšna, kakršna je, in ne zajame milijona in pol oziroma celo milijona 600 ljudi. Mi v tem trenutku na žalost še nimamo švedskega sistema, ki je bistveno bolj pravičen. To je sistem vseh prihodkov na koncu leta, ki se oprispevčijo. Kolikor je meni znano, ima ta sistem v tem trenutku samo ena evropska država. Jaz si tudi želim, da bi mi prišli do tega, saj potem lahko pridemo do univerzalnega socialnega zavarovanja. Ampak če se sedaj odločimo, da bomo čakali na sistem oprispevčenja vseh prihodkov –kaj smo naredili? Ploskali nam bodo. Ampak ne ljudje, ploskale nam bodo zasebne zavarovalnice, ker smo ponovno ukinitev dopolnilnega zavarovanja premaknili leta, leta, leta v prihodnost. Nekateri bodo veseli. Ampak ne ljudje. Hvala.
Hvala lepa. Predlagatelj Luka Mesec, izvolite.
Hvala. Moram replicirati glede na oprispevčenje. Predlog, ki smo ga mi naredili, ni vsega potegnil v plače. Ravno obratno. Od bruto plač bi vsak plačal 1 % dohodka, kar pomeni, da nekdo s povprečno plačo cca tisoč 700 evrov bruto bi plačal 17 evrov, kar je pol manj, kot plača zdaj. Nekdo z minimalno plačo, ki bo zdaj 940 evrov bruto, bi plačal 9,4 evre, kar je skoraj štirikrat manj, kot plača zdaj. Vsi s plačami do 3 tisoč 500 evrov bruto, bi bili na boljšem. Naš model oprispevčenja je breme razporedil. 1 % bi prispevali zaposleni od svojih bruto plač, 1 % bi prispevali upokojenci. Kot rečeno, 95 % ljudi bi bilo po našem modelu na boljšem. Kdo bi še prispeval? Prispeval bi kapital, in sicer iz naslova prispevka delodajalca. Prispeval bi kapital, ki trenutno ne plačuje prispevkov za zdravstvo. Recimo, če nekdo živi od oddajanja stanovanja, je neoprispevčen. Če imaš v lasti pet stanovanj, jih oddajaš, si neoprispevčen. V zdravstveno blagajno razen tega, da imaš verjetno espe in si plačuješ minimalne prispevke, ne plačuješ nič. Mi smo želeli obdavčiti tudi to. Gre torej za razpršitev, ki bi pravičneje prerazporedila to breme glede na dohodek in po celotni družbi. Imamo pa zdaj pač pred sabo korak nazaj – nedodelan model, o katerem bo treba v prihodnjih mesecih še veliko govoriti, če bo, upam, danes vsaj to sprejeto.
Hvala lepa. Besedo ima Monika Gregorič. Oprostite, nisem videl. Replika. Izvolite, gospod Pavšič.
Hvala lepa. Da bomo imeli celo sliko, je treba pokazati še drugo plat. Jaz tega nisem želel danes izpostavljati. Predlog Levice je bil dejansko cenejši za nekatere segmente uporabnikov, kot je ta, ki je predlagan danes. Ampak na račun česa? Na račun delodajalcev in na račun samostojnih podjetnikov, ki bi v sistem prispevali približno 250 milijonov na leto. Tak bi bil neto učinek na gospodarstvo z njihovim predlaganim predlogom. To je bila bistvena razlika v pogledu na koncept ukinjanja dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Mi bolj zagovarjamo solidarnostno lestvico glede na neto prihodke. Ampak glede na to, da se je vse skupaj v zadnjih letih lomilo ravno na tej solidarnostni lestvici, zagovarjamo dva koraka. Danes je bistveni korak, to je ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. V naslednjem letu, ko bomo imeli čas do 1. 1. 2021, pa še celostna ureditev solidarnostne lestvice, s katero bomo, verjamem, rešili vse te pomisleke, ki smo jih imeli v procesu usklajevanja Levičinega predloga, do katerega, moram poudariti, smo vsi koalicijski partnerji pristopili zelo resno in zelo odgovorno in sodelovali vseh šest mesecev na teh usklajevalnih sestankih. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Monika Gregorčič. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Uvodoma bi želela posebej izpostaviti pa poudariti, da v SMC vsekakor zagovarjamo ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. To smo zapisali v naš program in temu smo se zavezali kot sopodpisniki koalicijske pogodbe. Pa tudi v prejšnjem mandatu je bila to ena od osrednjih načrtovanih tem. Naša ministrica je kar aktivno delala na tem projektu. Pa vendar je realnost pač malce drugačna. Te realne kompleksne okoliščine danes spoznavajo tudi aktualni minister in aktualna stranka LMŠ, ki vodi koalicijo in ki ima tudi pod okriljem zdravstveni resor. V nadaljevanju bom povedala, kako jaz vidim trenutno situacijo. Moje osebno mnenje je, da gre v bistvu pri tem konkretnem predlogu zakona za neko gonjo samo zato, da se ukinejo zavarovalnice oziroma njihova vloga v zdravstvenem sistemu. Ne vem, jaz mislim, da zavarovalnice vseeno niso državni sovražnik številka 1, ker prispevajo kar lep kupček denarja v državni proračun prek davkov, prispevkov in tudi so velik zaposlovalec. In ta dobesedno lov na čarovnice, ki se je odprl s tem predlogom zakona, s to novelo pred nekaj meseci na pobudo Levice, res obžalujem, da ste temu pritegnili tudi kolegi v koalicijski LMŠ. Vi imate svojega ministra, ki je za ta resor odgovoren, po moji oceni se je kar odgovorno lotil naloge. V bistvu ne vem, ne razumem čisto dobro teh manevrov, kot da ne poznate neke osnovne politične abecede, da greste v rešitvah proti stališču, mnenju svojega lastnega ministra. Ja, sigurno se bodo zdaj pojavili očitki, da so me zlobirali predstavniki zavarovalnic. Ampak ne, tudi jaz moram tukaj zelo glasno in jasno povedati, da niti en lobist ali pa predstavnik katerekoli zavarovalnice me ni kontaktiral ne osebno, ne po mailu, ne po telefonu. Dovolim pa si vedno in povsod razmišljati s svojo glavo. Ko sem preučila vse argumente za ali proti, enostavno moram povedati, da imam v tem trenutku sama glede tega zakona velike pomisleke. Mogoče bi bilo korektno povedati s strani predlagatelja, da ta predlog zakona, ki ga imamo danes na mizi, predvideva, da bo plačnikov tega obveznega pavšalnega prispevka kar 150 tisoč več, kot jih plačujemo obstoječo dopolnilno zdravstveno zavarovanje, pa še vedno bo finančni izplen, kot je rekel minister, 70 milijonov evrov manjši na letni ravni. Ja, res genialna ideja ali pa radikalna nesposobnost, odločite se sami. Jaz sem zelo vesela, da je bil danes minister v svojem stališču nek glas razuma, lahko pa bi prej bolj odločno in jasno povedal, kaj namerava in da konkretnemu predlogu zakona ni najbolj naklonjen. Jaz bi želela povzeti, kaj je rekel, da bo jasno, o čem govorimo in kakšno je stališče ministrstva. Rekel je, da podpira ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, vendar je za odgovorno ukinjanje, ki bo zagotavljalo dolgoročno finančno stabilnost zdravstvenega sistema, ker kot vemo, zdravstveni sistem trenutno, če si želimo priznati ali pa ne, deluje nekako na meji svojih sposobnosti, na robu. Minister je še poudaril, da je nujno, da se nadomestitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja izvede nadzorovano in predvsem celovito in da je njegova dolžnost, da opozori na morebitne pasti. Rekel je še, da je po njegovi oceni trenutno zdravstveni sistem vzdržen, ni slab, ampak da takšna parcialna rešitev, kot je danes na mizi, potrebuje ustrezne varovalke, sicer lahko ogrozi zdravstveni sistem. Spoštovani! To so besede vašega, našega ministra, če jih povzamem. Ob tem nihče ni opozoril, da ima velike pomisleke oziroma negativno mnenje do tega predloga zakona tudi finančno ministrstvo, ki je ravno tako iz kvote stranke LMŠ. Finančno ministrstvo opozarja, da bo obvezni pavšalni prispevek namenski prispevek za socialno varnost, ki se mora z vidika ohranitve enotnosti davčnega sistema davčno enako obravnavati. Torej mora biti odbitna postavka pri določanju dohodninske osnove, to pa posledično pomeni posredno manj pobrane dohodnine, manj sredstev, konec koncev multiplikativni učinki, manj sredstev za financiranje lokalne samouprave, na daljši rok manj javnih investicij, gospodarske aktivnosti, zaposlenosti, ohlajanje gospodarstva, če želite. Ali se zavedamo, kaj danes počnemo s to ad hock rešitvijo? Zakon je neusklajen z Zavodom za zdravstveno zavarovanje Slovenije, ki naj bi po tem predlogu zakona upravljal dodatnih pol milijarde evrov. Tudi oni se nekako s to rešitvijo ne strinjajo oziroma ne vidijo mehanizmov, da bi se tega lahko lotili kar tako čez noč. Na podlagi vsega tega še enkrat izražam svoje osebno mnenje, da sem do tega predloga zakona izjemno skeptična. Hvala.
Hvala lepa. Predlagatelj Luka Mesec, izvolite.
Hvala za besedo. Moram replicirati na nekaj stvari. Gospa je rekla, da so te zavarovalnice dober zaposlovalec. Poglejte, one zberejo cca pol milijarde evrov. Vem, da ima Vzajemna tam okrog 400 zaposlenih, ostali še bistveno manj. Govorimo o nekaj sto zaposlenih in pol milijarde evrov zbranih sredstev. To so dejanske številke. Če boste pogledali kakšno drugo firmo, v Železnikih imamo Domel, mislim, da ima manj kot 10 milijonov letnega prometa in tisoč 200 zaposlenih. Za primerjavo – 50-krat več sredstev zbranih, pol manj zaposlenih pri zavarovalnicah. Potem pravite, da so dober plačnik davkov. Samo toliko, da povem. V neki koalicijski pogodbi oziroma obljubi leta 2008, mislim, da je SD takrat rekel, je bilo obljubljeno, da bodo zavarovalnice, ki zbirajo dopolnilno zdravstveno zavarovanje, začele plačevati davek na promet od zavarovalniških poslov. Trenutno so namreč oproščene tudi tega davka. Tudi ta privilegij imajo. Potem pravite, da bi moral predlagatelj povedati, zakaj bo sistem, ki ga uvaja ta zakon, zajel 150 tisoč zavarovancev več. To ni predlog predlagatelja. Naš zakon je bil tak, kot sem ga prej predstavil, kroga zavarovancev ne bi širil, nikomur, ki je reven ali pa zdaj oproščen zaradi svojega socialnega položaja plačevanja dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, naš zakon ne bi tega položaja poslabšal, izvzeli smo tudi veterane iz tega, kot je bilo očitano. Edino, kar smo dodali, je, da ljudje ki živijo od kapitala in trenutno tega ne plačujejo, prej sem dal primer, da nekdo, ki oddaja nekaj stanovanj in od tega živi, je zelo slabo relativno oprispevčen in bi moral od dohodka od najemnin nekaj tudi prispevati za zdravstvo. Ko očitate radikalno nesposobnost, bi vas spomnil tole. Mi smo zakon, ki je bil najbolj dodelana verzija ukinjanja dopolnilnega zavarovanja do zdaj, pripravili v pol leta. To je prvi zakon v šestnajstih letih, od kar se o tem zavarovanju govori, ki je prišel do Državnega zbora, o katerem katerikoli poslanci v zadnjih šestnajstih letih ne glede na sestavo Državnega zbora sploh govorimo. Vi ste bili v prejšnjem mandatu v kabinetu predsednika Vlade. Kaj ste takrat delali? Zakon v štirih letih, čeprav je bila to ena od teh benchmark, bil je eden izmed teh benchmark projektov Cerarjeve vlade. Zakon tudi iz ministrstva ven ni prišel. Zdaj težko vi tukaj govorite, kdo je sposoben in kdo je nesposoben. Poslanska skupina Levica, ki nima ministrskega aparata, ki je s svojo poslansko in strokovno skupino, pa veste, koliko nas je, imamo 9 poslancev, približno toliko strokovcev, ta ekipica je naredila nekaj, česar prej ministrski aparati vlade v šestnajstih letih niso, pripeljala je zakon do tega, da je toliko dodelan, da ga obravnavamo v Državnem zboru. Ne vi tukaj govoriti o tem, kdo je nesposoben oziroma najprej počistite pred svojim pragom. Zakaj imamo danes polovičarsko rešitev pred sabo, sem pa že prej jasno povedal. Zato ker smo mi pripravili dva zakona in enega ste, vključno z vami poslanci SMC, povozili pred enim dobrim mesecem. Danes imamo tukaj polovico te rešitve, koalicija čez noč pač nekaj štrika s svojimi lastnimi amandmaji, zato je zakon pač tak, kot je. Ampak danes to, kar vi počnete, je nič drugega kot to, da želite stvar za ta mandat dokončno spraviti z mize. Verjemite mi, Desus je proti, SMC pravi, da je proti, desnica bo itak branila ta tovariški kapitalizem zavarovalnic. Če ta zakon danes pade, kot zgleda, da bo, ga v tem mandatu ne bo več. In se bomo še nadaljnjih, ne vem, 5, 10, 16 let pogovarjali o tem, kdo bo ukinil dopolnilno zdravstveno zavarovanje. Lahko vam povem, kdaj se bo ukinilo, če ga danes povozite. Takrat, ko bo Levica vodilna stranka v vladi, očitno. Vsi ostali ste praktično to že bili. SMC je bila vodilna stranka v vladi, LMŠ je vodilna stranka v vladi, SD je bila vodilna stranka v vladi, SDS je bil vodilna stranka v vladi. A je kdo to naredil? Nihče. Sprašujem se, a je sploh kakšna druga možnost, glede na to, kakšne pač govorite, odkar smo stvar dali na mizo, odkar smo odprli razpravo v Državnem zboru. Poslušamo samo nemogoče izgovore, kako se tega ne da. Glejte, jaz bi tudi lahko rekel, ne vem, ta zakon ne bo izboljšal prometne varnosti, zato ga ne bomo podprli, ta zakon ne bo legaliziral marihuane, zato ga ne bomo podprli. Mislim, lepo vas prosim! Govorimo o enem jasnem problemu, ki je, da zavarovalnice letno poberejo 50 milijonov evrov zase, te zavarovalnice so same sebi namen, so praktično slovenski unikum, nikjer drugod po Evropi pač takega neumnega sistema ne boste videli in vsi, ne glede na prihodek, plačajo enako. Tudi tega ne boste videli, da bi ljudje za zdravstveno zavarovanje ne glede na prihodek plačevali enako. Te stvari je treba odrezati in o tem se pogovarjamo že 16 let. Javnost je po katerikoli raziskavi, ki jo boste naredili, 80-procentno naklonjena tej rešitvi. Edini ljudje, ki v večini temu nasprotujejo, edini sestav v tej državi, ki temu v večini nasprotuje, so državni zbori in vlade zadnjih 16 let. In danes smo očitno pač spet pred to točko zgodovine. Na žalost.
Hvala lepa. Najprej replika Monika Gregorčič. Kdo ima še replike? Pavšič. Še kdo? Izvolite, Monika.
Hvala za besedo. Moram se odzvati na nekatere trditve, izrečene izjave kolege Mesca. Prepričevati prepričanega seveda nima smisla, ostala bova sigurno vsak na svoji strani. Ampak vseeno, vi ste v svoji izjavi pritrdili oziroma sami povedali, da se zavedate, da imate majhno strokovno ekipo. Ampak neodgovorno je s tako omejenim strokovnim znanjem se lotiti tako radikalnih sprememb ključnega zdravstvenega sistema, ki se dotika vseh prebivalcev Slovenije. To je popolnoma neodgovorno početje. Očitali ste še, da naša ministrica v prejšnjem mandatu ni naredila ničesar ali pa dovolj. Res je, ni pripeljala zakona, ki bi ukinjal dodatno zdravstveno zavarovanje, v parlament. Zadeva se je ustavila v vladnih medresorskih usklajevanih, to pa zato, ker so bila opozorila ministrov za finance, ministra Mramorja in potem njegove naslednice Vraničarjeve, izjemno kritična. Opozarjala sta točno na to, na kar je danes opozoril tudi sedanji minister, na to, da je treba poskrbeti za dolgoročno finančno vzdržnost zdravstvenega sistema. In to je zadeva, ki je ne smemo izpustiti izpred oči, in to je primarno. Če ne, se nam bo vse skupaj sesulo v prah, saj nismo daleč od tega. Hvala.
Hvala lepa. Replika še Robert Pavšič.
Hvala, predsedujoči. To je replika ne na zdajšnjo repliko kolegice Monike, ampak na prejšnjo njeno razpravo. Kakšna je vloga zavarovalnic? Mislim, da jih v LMŠ nismo nikoli lovili kot čarovnice. Jaz osebno sem celo sprejel direktorico zavarovalnega združenja in se z njo pogovoril. Zgleda pa, da smo poslušali dva različna ministra danes. Kaj je minister uvodoma povedal? Da zakon podpira in da podpira ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, s tem da si je na koncu pridržal dva pomisleka, ki ju je zavil v celovitost. To je, da se lahko še prilagodi višina pavšalnega prispevka glede na ugotovitve Zavoda za zdravstveno zavarovanje, ker je tudi poudaril, da je zahteval analizo in osnove za izračun tega tako imenovanega 70-milijonskega manka, in da si želi varovalko v zakonu, ki bo zagotavljala morebiten izpad sredstev konec leta. To je pa tudi že amandmirano v 9. členu zakona in je treba do tretjega branja ti dve zadevi uskladiti. To je tista celovitost in tisti poziv k dodatnemu razmisleku. Ampak imamo še časa. Pa še nekaj, konkurenca med zavarovalnicami je samo navidezna. Dokler obstajajo izravnalne sheme, je popolnoma vseeno, kakšna je struktura zavarovancev, kar je v bistvu prav, ker če ne, bi zavarovalnice izbirale, koga bi zavarovale. Tako so te zadeve popolnoma smiselne in jih podpiram, ampak konkurenca je samo navidezna. Kar se tiče plačevanja in doplačevanja dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, že danes so vsi prejemniki denarne socialne pomoči upravičeni tudi do tega, da jim država plača dopolnilno zdravstveno zavarovanje. In tisti 3 %, ki sem jih prejle omenil v razpravi, ki jih prispeva država iz proračuna za zdravstveni sistem – veste, za koga gredo? Za tiste, ki nimajo niti obveznega zavarovanja, in nekdo mora te storitve plačati. Ta država dobro poskrbi za ljudi, ki pridejo v zdravstveni sistem tudi brez zavarovanja. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj Luka Mesec. [[oglašanje iz dvorane]] Se odpovedujete. Ker je še interes za razpravo, bom sprožil postopek za novo prijavo. Prvi ima besedo Blaž Pavlin.
Lep pozdrav! Danes bi moralo biti ključno vprašanje, ali se bodo s predlaganim zakonom skrajšale čakalne vrste. Že po obrazložitvah predstavnikov Levice izhaja, da se zna zgoditi, da bomo s sprejetjem tega zakona lahko prišli v situacijo, da se bodo te čakalne vrste še povečale. V Novi Sloveniji zagovarjamo, da moramo narediti vse, da se čakalne vrste skrajšajo, in v to vključiti vse resurse tako v javnem zdravstvenem sistemu kot v zasebnem. Ta predlog Levice je verjetno nastal kot nek všečen predlog glede na situacijo, ki se je zgodila v poletnih mesecih, ko so zavarovalnice podražile premijo za dodatno zdravstveno zavarovanje. Če danes pogledamo razliko v predlogu 29 evrov in njihovem predlogu, bo imela ta razlika 50 evrov za posledico to, da bomo šli na predčasne volitve, ker je Levica vztrajala pri sprejetju tega zakona in je vladna koalicija izgubila večino v tem parlamentu. Vsekakor je za zdravstveni sistem dobro, da ima več virov financiranja. To se je še posebej dobro izkazalo v času gospodarske krize, ko je bilo prihodkov s strani obveznega zdravstvenega zavarovanja manj in je razliko v veliki meri pokrivalo dodatno zdravstveno zavarovanje. Vsekakor jaz osebno ne bi imel nobene težave po ukinitvi tega dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, sem pa za to, da se ukine tudi monopol obveznega zdravstvenega zavarovanja. Ne nazadnje ima v tej državi glavno zdravstveno politiko Zavod za zdravstveno zavarovanje s 3 milijardami, ki se zberejo v tem zavodu. Samo ministrstvo, sam državni zbor pa ima zelo majhen vpliv na samo zdravstveno politiko. Zavod za zdravstveno zavarovanje je tisti organ, ki izbira izvajalce, določa ceno njihovih storitev in količino, ki jo lahko posamezen izvajalec izvede. Ob koncu leta je večina teh javnih zdravstvenih zavodov v položaju, da morajo odklanjati te storitve, ker so izpolnili letne kvote, ki jim jih predpiše to zdravstveno zavarovanje. Velikokrat se zgodi, da se potem proti koncu leta ti javni zdravstveni zavodi financirajo iz denarja dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, ki je do teh izvajalcev dober plačnik. Mislim, da gre tukaj danes predvsem za to, kot je že povedal kolega Kordiš, da v duhu socialistov podržavimo en del privatnega sektorja, mislim na dejavnost, ki jo opravljajo te zavarovalnice. Kot sem že uvodoma omenil, danes bi se morali vprašati, ali se bodo s tem predlaganim zakonom skrajšale čakalne vrste. Sam menim – in tudi predlagatelj je že povedal – da je velika bojazen, da se te čakalne vrste še podaljšajo, saj vemo, da za manj denarja, ne more biti več muzike. Zato predlaganega zakona ne bom podprl.
Hvala lepa. Besedo ima poslanka Jelka Godec. Izvolite.
Najlepša hvala. Meni sta, kot sem že rekla prej v samem stališču, zanimiva dva momenta, ki se danes kažeta v poslanskih skupinah koalicije in pa Levice. Ko je bil predlog dan v proceduro s strani Levice, ko smo pregledoval ta zakon, bi človek rekel, da gre v tisto pravo smer, ki je sprememba dodatnega dopolnilnega zavarovanja v obvezno in tako naprej. Vendar s stališči, ki jih danes predlagatelj jasno izraža, mene zanima, kakšna je agenda in kakšen je v bistvu načrt Levice, da tako močno zagovarja ukinitev dopolnilnega zavarovanja. Ne da se zdi, ampak jasno je vidno, da ne gre, že spet, za tisto, kar imate na jeziku, za bolnike, ampak za ukinitev zavarovalniškega sistema dodatnega dopolnilnega zavarovanja. To danes tako močno branjenje oziroma tako močno jasno izpostavljeno, da želite ukiniti zavarovalnice oziroma da govorite o dobičku zavarovalnic, me skrbi, da vaši predlogi niso bili v smeri tistega, kar ste v začetku sicer jasno povedali, kaj bi želeli s tem doseči: več storitev, enako dostopno zdravstvo in tako naprej. Danes, kolega Mesec, ste z svojimi besedami šli preveč, točno tisto, kar mislite, radikalno, proti temu, kar v bistvu delajo zavarovalnice. Vmes ste navedli nekaj neresničnih podatkov. Žal. Jaz upam, da se tega zavedate, zakaj se premije dvigajo, zakaj so se premije dvignile, kdo določa, zakaj se premija dvigne, je treba vedeti, da o tem odloča monopolna ZZZS in da bi lahko trenutni dvig premij onemogočili s tem, da bi politika, ministrstvo, lahko tudi predlagatelj, lahko tudi koalicija, predlagala znižanje odstotkov tega deleža dodatnega zavarovanja. Vendar tega niste storili. Drug zanimiv moment, ki je, sicer je ta vaš predlog ali pa to branje čisto legitimno, jasno poveste, da ste proti dobičkonosnosti. Ste pa za monopol. Ko boste prenesli iz enega koša v drugega, boste šli na monopolno centralistično zavarovalnico. ZZZS bo zdaj edina zavarovalnica v Sloveniji, ki bo odločala o vsem. Že zdaj, tako kot je bilo rečeno, to ste prav povedali, 46 ljudi ali koliko jih je v odboru, odloča o tem, kam bo šel denar oziroma katere storitve se bodo plačale, koliko se bo plačalo in tako naprej. Zdaj boste imeli pa eno samo zavarovalnico, ki bo odločala o vsem. Mene zanima, kako bi vi kot poslanci, mi vsi, pa tudi ljudje gledali, če bi lahko hišo ali pa avto zavarovali pri eni sami zavarovalnici v Sloveniji. Nobene konkurence. V eni sami zavarovalnici. Jaz mislim, da bi večina ljudi skočila v zrak in bi rekla: »Glejte, to pač ne gre, jaz hočem izbiro.« Tukaj gre pa za zavarovanje oziroma za zdravstveno oskrbo in boste dovolili eno samo zavarovalnico. Jaz se strinjam s kolegom, ki je rekel, da je tu glavno vprašanje, kaj bodo v bistvu s tem zdaj pacienti pridobili. Ali bodo plačane vse storitve, ki bodo opravljene v roku, ne da bo oktobra prišel pacient, pa bodo rekli: »Glejte, žal letos ne morete priti na vrsto, ker smo izpolnili kvoto, ki jo nam je dala ZZZS, lahko šele naslednje leto.« Ali pa, da ne bomo pretiravali s tistimi trinajstimi leti, torej to, ali bo vsaj tu sprememba. Ali bomo s tem rešili kadrovske zadeve v zdravstvu? Potem omenjate režim položnic. Mogoče bodo ljudje bolj veseli, ker pač položnic ne bodo dobili domov, ampak od plače jim bodo pa vseeno trgali. Druga stvar na katero bi opozorila v tem primeru, je, kar je pa tudi že Desus rekel pa mislim, da še tudi nekateri drugi, da pač enostavno še nimamo zakona o dolgotrajni oskrbi, ki bo hkrati tudi določal prispevno stopnjo za ta del. Mene skrbi, da ta pavšal, ki ga je predlagala pa koalicija, ne bo 29 evrov, definitivno ne, ampak bo okoli 40 evrov. To je pa več, kot danes plačujejo ljudje. Več. Plačevali bodo več, zato je moje vprašanje, še enkrat:_ ker bodo plačevali več, ali bodo zato storitve boljše, bolj dostopne? To pomeni, kar je potem posledica: ali bodo krajše čakalne vrste in krajše čakalne dobe? To ljudje razumejo, dajmo tako govoriti. To jih zanima. Ker zdaj ljudje, verjamem, da jih je 80 % za to, da se to ukine, ker poslušajo populistične izjave: mi plačujemo in zato bogatijo zavarovalnice, ker pa mi ne bomo več dali zavarovalnici, bomo dali na ZZZS, bomo pa mi dobili več. Potem pa dobite na mizo amandmaje, ki se tičejo košarice. Zdaj mene zanima, draga koalicija, čisto preprosto vprašanje. Ko grem zdaj k zobozdravniku na izdiranje zoba, je 90 % plačano iz obveznega, 10 % pa iz dodatnega. To je cca 3 evre. Toliko bi dodatno jaz morala plačati, če nisem dodatno zavarovana. Ko bom pa zdaj prišla k zobozdravniku, bo ugotovil puljenje zoba, čisto konkreten primer mi povejte, če razumete zakon, bodo rekli »ja, okej, v redu, izdiramo«. Ampak zdaj mi povejte: ali bom jaz tu imela stoprocentno plačano ali bom morala še kaj doplačati? Mene zanima, ker tu pa moram pritrditi predlagatelju, ki je rekel, da s temi amandmaji bog ne ve, kaj bo zdaj plačano. Pa koliko bo plačano, pa kdaj bo plačano. Nič se s temi amandmaji ne ve. In to je brez varovalke, tako kot je rekel minister. Mislim, da sem slišala enako kot kolegica pred mano, ki je rekla, da če ste dobro poslušali ministra, ki je z vrst LMŠ, je povedal, da ni varovalk. Sistem se nam lahko zelo hitro sesipa. Tu kritika leti na tiste, ki ste malo izmaličili tisti prvotni predlog. Zato mene skrbi, da boste s tem zakonom res dokončno to vzdržnost sistema, ki je res že na skrajni nitki, popolnoma porušili. Moje vprašanje je: ali od 1. 1. 2021, ko bi ta zakon naj začel veljati, ko bom prišla k zdravniku, bodo vse tiste storitve, ki so danes plačane iz obveznega in dopolnilnega, krite v celoti? Samo to me zanima. Če si zlomim nogo, ali bom morala spet doplačati 400 evrov ali ne? Ali bo zdaj to krito v celoti? To me zdaj zanima. Samo to. Ker bolnika zanima samo to. Če pa bo on prišel k zdravniku, pa je plačal obvezno, pa zdaj pavšala 29, pa bo prišel k zdravniku pa bo rekel zdravnik: »Okej, ampak zdaj morate pa še vedno doplačati.« Saj ga bo »fršlok«, po domače po štajersko povedano, saj ga bo kap zadela. Tisti, ki ste dali amandma, ki ste to amandmirali, ki ste to naredili, dajte mi odgovor. Zato v tem kontekstu pri nas opozarjamo, da bo šlo še v večjo privatizacijo, še večje zaslužke zasebnikov. To so čisto preprosto vprašanja za tiste, ki pravite, da razumete ta zakon. Če jaz plačujem obvezno, pa zdaj obvezno še ta pavšal, želim imeti tiste, ki so v košarici, plačane vse. Zdaj mi pa povejte, kaj ta košarica zajema, katere storitve vse bodo plačane stoprocentno in kaj bom morala plačati še dodatno. Ali bom prišla na vrsto prej kot v enem letu za operacijo hrbtenice? Torej v tistih normalnih rokih, ki so. To je moje vprašanje. Drug moment, ki sem ga opazila, je pa ta, ki je pa političen, je pa to, da danes predsednik Državnega zbora gospod Židan lepo prosi, da se ta zakon sprejme. To pa je politično sporočilo, ki kaže na to, da ta koalicija definitivno ne deluje. Definitivno. Da se pa predsednik Državnega zbora oglasi in razpravlja o tem zakonu – halo?! To pa se naj ljudje vprašajo, kaj pomeni. Prosi, obrača se okoli in prosi »sprejmite zakon, ker je dober, ker mi želimo solidarnost«. Gospod Miklavčič, bivši minister je na preiskovalni komisiji izjavil približno tako, ne bom citirala, ampak definitivno je povzetek tega, lahko gremo gledat magnetogram: »Imel sem pripravljen zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Imel sem ga, pa sem ga hotel dati na Vlado, vendar predsednik države tega takrat ni želel. Kdo je bil predsednik države takrat? Gospod Pahor. Danes pa predsednik SD, predsednik Državnega zbora gospod Židan se oglasi po enem letu, mislim, da do zdaj še nikoli ni razpravljal, in prosi za glasove pri tem zakonu. Politično zelo nespretno in z velim sporočilom: »prosim vas, dajmo to sprejeti, da ohranimo zadeve, da zadovoljimo predlagatelju, da bomo te stvari uredili«. In to, kar je rekla kolegica iz SMC gospa Monika, res drži. Ali ste se vprašali še za en vidik, kaj to pomeni za proračun? Manj plačane dohodnine, večji stroški države, plačevali boste tistim, ki se jim že sedaj plačuje in se jim bo še naprej. Torej bo trpel tudi proračun. Jaz sicer nisem zasledila od finančnega ministrstva, sem to pogrešala, ampak verjetno sem spregledala. Ampak če drži, da tudi finančno ministrstvo opozarja na to nevzdržnost, jaz ne vem, kaj, za boga, potem delate. Samo to, da boste rekli: »Mi smo to naredili.« Začelo pa bo veljati 2021, če bo sprejet amandma celo 2024, to pomeni, da boste rekli: »Mene se več ne tiče. Mi smo to naredili, mi smo bili prvi, naredili smo, ampak mene se to več ne tiče.« Jaz moram reči, da danes je minister rekel, da bomo kritizirali verjetno zdravstveni sistem in ne vem kaj vse. Me je presenetil v svojem nagovoru. Sicer se je spretno izognil v bistvu tistemu, kar bi bilo dobro sicer povedati, ne sprejeti tega zakona, ni varovalk, nismo še naredili vse, kar bi morali. Je pa tudi res, da je na Vladi že eno leto in da tudi še čisto nič ni naredil, da tudi še ni nobenega zakona privlekel v Državni zbor in zato ni čudno, da pride predlog zakona s strani poslancev, če je nedejavnost ministrstva. Ker zakon, tak, kot je, je že bil spisan v prejšnjem mandatu pri ministrici Milojki. Vendar je bila gonja takšna in drugačna. Premočna. Zdaj je vprašanje, zakaj je bila takrat premočna. Bila je že tudi pri prejšnjih ministrih, ampak sedanji minister bi tole ven potegnil in korigiral. Pa bi mogoče bil boljši predlog, kot je zdaj ta, ki je danes z možno sprejetimi amandmaji popolnoma zmešan zakon. Zavarovalnica je opozorila, da to ne bo zmogla ne administrativno ne drugače. Vprašanje je, kako bo s Fursom. Proračun se vam bo sesipal, boste rebalans sprejemali, ampak vam je to vseeno. Nekateri opozarjajo na ustavnost, da lahko pride do nasprotja z ustavo. Ampak vas ne zanima, ker nekateri v koaliciji, predvsem v LMŠ, se tolčete po prsih in govorite, »mi bomo to naredili, mi smo to naredili. Nihče pred nami. Mi smo prišli kot novi obrazi, mi bomo to naredili«. Zato je vprašanje LMŠ, še enkrat: kakšna bo košarica pravic in kaj bom imela plačano? Pa mi kar na konkretnih primerih povejte. Koliko bom morala doplačevati še zraven za zdravstvo, če bom želela imeti kakovostno oskrbo? Ker po mojem gre ta zakon v privatizacijo. V Slovenski demokratski stranki smo že večkrat povedali pa tudi v stališču sem povedala, da smo za preoblikovanje dopolnilnega zavarovanja, definitivno, vendar hkrati s spremembo zavarovalniškega sistema. Jaz ne vem, kako lahko pristajate na to, da bo samo ena zavarovalnica za zdravstveni sistem. Samo ena! Za zavarovati hišo, avto zavarovati, jih imate pa tisoč, če karikiram. Tisoč. Tukaj boste imeli pa samo eno, ki bo določala cene, ki bo določala, kdaj bo plačan, koliko bo plačan in tako naprej. Nimamo pa regulatorja. Nimamo tistega, ki bi to nadziral. Nič. Poleg tega pa, tako kot sem rekla, še dolgotrajna oskrba nam manjka. Če bi bili vsi ti pogoji, ki sem jih povedala, izpolnjeni, da vsaj ni monopola zavarovalnice, da se košarica pravic spremeni, da se ljudem točno jasno pove, »to zdaj imate, vse ostalo, dragi moji, je nadstandard, imate možnost zavarovalnic, ker se za nadstandard zavarujete«. Tega ni. Nehajte s populizmom. Mi smo to naredili, mi bomo to naredili, zavarovalnice več ne bodo imele dobička, ljudje bodo pa na boljšem. Povejte mi, odgovorite mi jasno in glasno, kaj v zdravstvenem sistemu bo od 1. 1. 2021 boljše, da ne bomo imeli ne čakalnih vrst, ne čakalnih dob, da bomo imeli več kadrov itn. Samo to je zdaj definitivno vprašanje. Pa ne mi reči, da ste si pustili eno leto zato, da bo to minister lahko naredil. Ker ne bo! In bo spet prišel, pa mislim, da tudi ne, kakšen poslanski predlog oziroma predlog zakona. Ministrstvo ne bo tega naredilo. Ne bo. Meni je zelo žal, ampak jaz nimam upanja. Pa ne zaradi ministrstva kot takšnega, kot inštitucije. Ne bo šlo skupaj zaradi politične situacije v Sloveniji. Žal.
Hvala lepa. Besedo ima Matjaž Nemec. Izvolite.
Hvala lepa, predsednik. Mogoče pa res, če bomo v naslednjih tednih izgubili vlado, ki se je v povodu prav tega zakona začela krhati. Kljub dogovoru smo na nek način potrebovali spodbudo Levice, ki je ne vidim kot nekaj pozitivnega. Žal je ravno to povzročilo erozijo v vladi in potencialno tudi dokončno onemogočanje sprejetja enega od tistih ključnih zakonov, ki je na dnevnem redu že praktično domala več kot šestnajst, sedemnajst let. Socialni demokrati podpiramo ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, seveda pa ne za vsako ceno, odgovorno. Zato smo tudi pripravili svoj amandma, ki dopolnjuje pobude tovarišev iz Levice, ki žal velikokrat, in dovolite mi nekoliko kritično oceno, si naredijo še največje zaveznike za nasprotnike z nenehnimi napadi tistega, kar ni pogodu, če ni po naše, ne bo po nobeni drugi varianti. In žal v politiki, še posebej v konstelaciji 5+1 oziroma v parlamentu nas je kar 9, 10 parlamentarnih skupin, je zelo težko doseči konsenz. Dvomim pa, da bo v bližnji prihodnosti katera od političnih strank tako močna, da bo lahko po Orbanovem principu spreminjala z veliko večino v parlamentu domala vse, še ostalo, če je potrebno. Za nas je pomembna predvsem solidarnost, progresivnost in vzdržnost celotnega zdravstvenega sistema. Govorimo o dopolnilnem zdravstvenem zavarovanju, ki mora vključevati vse zavarovance v zavarovalne sheme, ko govorimo o dodatnem zavarovalnem sistemu. Progresivnost pomeni, da vsi, tisti z visokimi in nizkimi prihodki, plačujejo svoj delež v skladu z zmožnostmi. Seveda nekdo, ki ima 400 evrov pokojnine, ne more plačevati enakega zneska kot nekdo, ki ima 4 tisoč evrov mesečnih prihodkov neto. In to je tisto, kar je za nas ključno, ta solidarnost, da ohranimo našo družbo solidarno, tako kot piše v ustavi, ter vzdržnost, ne da kar ukinjamo zavarovanje brez alternativ in iščemo alternative v proračunu, ker vemo, da je dolgoročno to popolnoma nevzdržno. Za nas je pri določitvi višine prispevka posameznika pomembno, da se upoštevajo njegovi skupni neto prihodki v preteklem letu. Zato smo višino obvezne dodatne dajatve zavarovalnice za prihodnje leto določili tako, da se zavarovalnica s sklepom zavoda uvrsti v ustrezne odmerne razrede, kot je bilo že povedano z naše strani, glede na razmerje med skupnimi neto prihodki zavarovancev v preteklem letu ter višino neto povprečne oziroma neto minimalne plače v Republiki Sloveniji v preteklem letu. Obvezna dodatna dajatev po odmernih razredih znaša, kot že rečeno, prvi, ki dosežejo letno višino neto minimalne plače, bi plačali 10 evrov, tisti, ki so med letno minimalno neto plačo do vključno letno povprečno neto plačo, bi plačali 25 evrov, nad letno neto povprečno plačo in do vključno 1,6-kratnika le-te 30 evrov, nad 1,6-kratnikom do 2-kratnika povprečne letne neto plače 40 evrov, nad 2-kratnikom in do 3-kratnika povprečne letne neto plače 65 evrov, nad 3-kratnikom in do 5-kratnika povprečne letne neto plače 100 evrov, nad 5-kratnikom povprečne letne neto plače pa 150 evrov. Torej govorimo o razponu od 10 do 150 evrov. Tisti, ki si lahko privošči, lahko dobi še dodatne bonitete oziroma si lahko še dodatne storitve plača sam nad tem zneskom. Ta solidarnostna lestvica se nam zdi na mestu glede na družbeno situacijo pri nas. Seveda je pomembno poudariti, da nekateri drugi predlogi niso vsebovali dialoga v sklopu Ekonomsko-socialnega sveta, ter predvsem težnja k temu, da se z določenimi predlogi ne zbere dovolj sredstev, zato da se omogoči to solidarnostno lestvico in njeno vzdržnost. Za nas je političen vidik izjemnega pomena, kajti, kot je danes bilo že mnogokrat povedano, politične volje do sedaj ni bilo. Danes smo najbliže temu, da se o tem predlogu zakona v prvem branju začnemo resneje pogovarjati do tretjega branja. Lahko se pa dogovorimo do te mere, da prizadevanja Liste Marjana Šarca, Levice in predvsem Socialnih demokratov vidimo kot nekaj pozitivnega in le s sodelovanjem enako mislečih in s podporo temu zakonu si obetamo v nadaljevanju spremembo. Dovolj nam je 50 in 60 milijonov zaslužkov na račun zdravja državljank in državljanov. Naj bo ta solidarnost prisotna pri vseh, tudi pri tistih, ki kujejo zaslužke. Konkurenca naj bo, naj bo zdrava in utemeljena na pravih solidarnostnih temeljih. Na nas pa je odgovornost, da vsaj mi enako in podobno misleči poskušamo najti konsenz v prepričanju tistih skeptikov, ki dejansko ne čutijo klica, da je treba na tem področju nemudoma nekaj spremeniti. Če si ne bomo želeli sprememb, jih tudi ne bomo dosegli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Predrag Baković.
Predsedujoči, hvala lepa za besedo. Spoštovani zbor, državni sekretar! Resnično se zgodba o našem zdravstvenem sistemu in vseh teh težavah ter rešitvah vleče že kot jara kača. Ker se do danes ni kaj dosti zgodilo, je logično in nujno, da prihaja do nekih predlogov in pobud ali rešitev. Vedno je resnica na tej strani, da nikoli ne bomo vsi zadovoljni z vsako rešitvijo, ki bo predlagana. A zdi se mi, da je najslabše to, da se ne zgodi nič. Predlog Levice razumem kot nek iskren poskus reševanja problemov in verjamem v njihov dober namen. Vendar če pogledam pa preberem vse tiste poglede, stališča tako strokovne kot zainteresirane javnosti, pa tudi sam ne morem mimo tega, da ne podvomim v finančno vzdržnost. Dejansko od vseh rešitev, ki se tu izpostavljajo, se mi zdi naš predlog resnično najbolj pravičen, solidaren in finančno vzdržen. Nekdo bo lahko rekel, da vsak hvali svojega konja, vendar je po mojem mnenju najbolj pošteno, da se zavarovanje reši na način, da ga plačujemo vsi, in sicer vsak po svojih zmožnostih. To pa pomeni, da naj tisti, ki zasluži več, tudi primerno več prispeva v zdravstveno blagajno. Zato smo v naši poslanski skupini pripravili amandma, ki zagotavlja tako finančno vzdržnost kot tudi solidarnost in pravičnost. Predlog zagotavlja enak nabor pravic iz košarice, ki jih imamo sedaj. In predlog je finančno zaprt, saj zagotavlja dovolj denarja za delovanje javnega zdravstva. Po našem predlogu, kot je bilo že malo prej rečeno, bo skoraj milijon in 400 tisoč ljudi plačevalo manj in manjši znesek, kot ga plačujemo danes. In tisti, ki imajo plače okoli neto do 667 evrov – 10 evrov; in tisti, ki imajo nad 5 tisoč evrov – 100 evrov oziroma 150 evrov. Vmes je moj predhodnik kolega Matjaž Nemec že poudaril, kako so ti razredi razporejeni. Ampak nekje v povprečju, tisti, ki imajo neko povprečno plačo, okoli 25 evrov. In seveda se mi zdi to na tem mestu tudi nekako najbolj umevno in najbolj pravično. Pomembno je izpostaviti tudi to, kar je bilo sicer že izpostavljeno; da se za določitev te višine upoštevajo vsi dohodki, tudi kapitalski dobički. In zaradi tega bodo premožnejši prispevali več. Vsak od nas namreč ima pravico dostopati do javnega in kakovostnega zdravstva, v zdravstveno blagajno pa pravično in solidarno prispevati svoj prispevek. Le na ta način bomo ohranili sistem, kot ga poznamo. Plačevati moramo vsi, a vsak po svojih zmožnostih, kar pomeni, da naj tisti, ki zaslužijo več, tudi sorazmerno več prispevajo v zdravstveno blagajno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Mojca Žnidarič. In tam vas bi res prosil, da ne motite govornikov. Hvala lepa. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Kot sem že na odboru rekla, da že 15 let, preden sem vstopila v državno politiko, sem poslušala obljube o ukinitvi dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, zato si res želim in upam, da nam bo v tem mandatu ta cilj uspel. Na tem cilju je res intenzivno cel prejšnji mandat delala tudi naša bivša ministrica za delo gospa Milojka Kolar Celarc s celotno ekipo. In žal ji je res zmanjkala le pika na i, da kroven, celovit zakon ni bil sprejet. Je pa zakon pripravljen, uporaben, čaka verjetno nekje v predalih, da se dokončno dodela in potem kot tak pride tudi v parlament. V SMC res podpiramo ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, na Ministrstvu za zdravje pa je, da v Državni zbor prinese celovito spremembo krovnega Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Pozivamo torej k vzpostavitvi modernega sistema zdravstvenega zavarovanja; takega, v katerem bo zavod tudi v vlogi aktivnega kupca. Sistem zdravstvenega zavarovanja po našem mnenju mora slediti predvsem naslednjim ciljem: zagotoviti mora varno in kakovostno zdravstveno oskrbo, ki bo dostopna vsem državljanom, in zagotoviti tudi finančno vzdržen sistem. Predvsem pa je v okviru tega celovitega sistema zakona treba urediti tudi košarico pravic. Glede zneska vplačevanja. V SMC ne podpiramo dvigov prispevnih stopenj, kot jih je prvotni zakon Levice predvideval. Levica sicer poudarja, kako bi nekateri plačevali malo, upokojenci na primer 1 % od neto plače, zaposleni bi plačevali 1 % od bruto plače; a hkrati ne povedo, da bi zelo obremenili tudi gospodarstvo, kajti vsi delodajalci bi plačevali tudi dodatnega 1,6 % na bruto plače. Poleg tega bi bili tudi obdavčeni vsi pasivni dohodki, torej celo 7,36 % je bilo predvidenih, da bi se obdavčili pasivni dohodki, tudi na primer najemnine in podobno. Vsekakor takšnega sistema obdavčenja oziroma dviga prispevnih stopenj ne podpiramo. Smo za lestvico, torej za progresivno solidarno lestvico, ki pa jo seveda moramo dodelati vsi skupaj, ki bo takšna, da bo finančno vzdržna. Ne podpiramo tudi lestvice, ki jo sedaj predlagajo Socialni demokrati. Njihov razpon je celo med 10 do 150 evrov, medtem ko se meni že ta prehod med prvim in drugim razredom zdi prevelik, se pravi vsi do minimalne plače – 10 evrov. Kdor bo pa za evro ali dva presegal minimalno plačo, pa takoj 2,5-krat več, torej 25 evrov. Te lestvice sigurno ni za podpreti oziroma je tudi ne bom podprla. Kot rečeno, gre za kompleksno materijo in po mojem mnenju to ne more biti poslanski zakon. Z množico nekih različnih amandmajev. Po mojem osebnem mnenju je res nujno, da ga celovito pripravi Ministrstvo za zdravje. In danes moram povedati isto, kot je povedala moja kolegica Monika, da me stališče ministra za zdravje zelo presenetilo. Bom še enkrat prebrala nekaj njegovih besed, podpira ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, tako kot mi vsi. Vendar je dejal: »Vendar zagovarjam odgovorno ukinjanje dopolnilnega zavarovanja, takšno, ki bo zagotavljalo stabilno financiranje zdravstvenega sistema, da se mora izvesti nadzorovano in predvsem celovito.« In na koncu nas je opozoril, da je zdravstveni sistem v Sloveniji trenutno vzdržen in da ni slab – s tem se strinjam –, ampak da takšna parcialna sprememba, o kateri boste danes razpravljali, potrebuje varovalke, sicer ga lahko ogrozi. Moram povedati, da me je danes njegovo stališče zelo presenetilo. Presenetila me je drugi dan po Odboru za zdravje izjava, ko se je celo nek odstop omenjal. Res sem danes v dilemi. Če bo zakon sprejet danes, sama se bom še odločila, kako bom glasovala, časa očitno imamo danes vsi do jutranjih ur. Ampak če ga bom podprla, ga bom podprla izključno zato, da bo ta zakon, ki bo začel veljati 1. 1. 2021, preganjalec, da se bo res v tem času, v letu 2020, pripravila celovita zdravstvena reforma oziroma da se bo zakon dokončal. Kot sem rekla, pripravljen je že. Jaz sicer upam, da vsaka politika, ki pride, ne vrže vsega stran, kar je prejšnji minister ali prejšnja stranka naredila, ampak da mogoče samo dodela stvari, ki so potrebne. In da bo to resnično v tem letu 2020 narejeno. Minister nam je obljubil, da bo do spomladi 2020 že prišel s celovito rešitvijo, s celovitim zakonom, zato upam, da bo temu res tako. Sama bom sledila predvsem njegovim napotkom. Kot sam reče in tudi mi vsi se zavedamo, on je tisti, ki je odgovoren za to področje. S tem se vsekakor strinjam in vem, da ima on tisto najbolj odgovorno in strokovno ekipo za seboj, da lahko ta zakon kot takšen, kot celovit, uredijo. Ker zagotovo ni enostavno rešiti tega, če do sedaj to ni uspelo dejansko nobenemu od ministrov, pa čeprav so zelo aktivno delali na tem. Kot rečeno, sama se bom do glasovanja še odločila, kako bom glasovala, ampak če ga bom podprla, ga bom izključno zato, da se v tem času, preden bo začel veljati 1. 1. 2021, pripravi celovita rešitev. Ne želim si, da ta zakon, takšen kot je sedaj, zagleda luč sveta; s temi številnimi amandmaji, za katere verjamem, da jih večina od nas ne razume, kaj vse prinašajo, in bomo lahko to ugotovili takrat, ko bomo prišli do zdravnikov. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Franc Trček. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Poskušal bom biti vljuden, čeprav bo težko po celi vrsti polresnic in laži, ki so bile izrečene do sedaj. Ko hodim okoli, ker se vozim z javnim prevozom, me ljudje običajno sprašujejo – kje si, nič te ni več na televiziji, gor, dol. 150-odstotno se vsak dan ukvarjam z izzivi in problemi slovenskega javnega zdravstva, 70-odstotno se ukvarjam z evropsko kohezijo, ki jo je tudi nadsposobna, takrat še velika SMC, super uštimala, pa še nekaj malega z gospodarstvom, ker se trenutno na zakonodajnem področju nič kaj dosti ne dogaja. O čem se mi v bistvu pogovarjamo, kaj je DZZ? DZZ je v bistvu nek nateg večine državljanov oziroma delna privatizacija davka na zdravstvo. In v osnovi se pogovarjamo samo o tem, da se teh 40, 50 milijonov evrov vrne v blagajno slovenskega javnega zdravstva. Tudi druge države imajo v osnovi tovrstne javne zdravstvene blagajne. To je ključno vprašanje. Nabijati zdaj vse okoli tega je približno tako, kot da bi jaz včeraj ali predvčerajšnjim rekel – Če pa ne bo sprejet tisti amandma SDS pri orožju, ne bomo nikoli več dobili olimpijske medalje v streljanju. Več kot četrt stoletja je že od tega. In zakaj se to do danes še ni zgodilo? Ker mi živimo v pajdaškem kapitalizmu, kjer je že nek znesek 100 tisoč, ker je nekaj akterjev prisesanih gor, že nek problem, pa se bo lobiralo čez parlament, kako se nič ne bo spremenilo. Na eni tretjini teh usklajevanj in pogovorov sem jaz mojim rekel – Glejte, pubeci, iz tega ne bo nič. Ker razen naivnega LMŠ so šli vsi s figo v žepu, potem bodo pa samo zavijali, kako bi se to izmaličilo; in danes dejansko gledamo to. Če se uvodoma dotaknem slovenskega javnega zdravstva. Slovensko javno zdravstvo je eno od najbolj dostopnih sistemov javnega zdravstva. Vem, večina je nad tem začudena, ampak avstrijski sistem ni toliko dostopen za vse državljane, ima številne težave, ima številne izzive. Čakalne dobe. Čakalne dobe so problem, da četrt stoletja nismo imeli resne politike tega sistema. Zdravnik je eno, zdravstvena politika je nekaj drugega. Kolega Bevk, ki ga zelo cenim, je lepo opisal, interesi nekih lobijev. Kje imamo probleme? Imamo celo vrsto problemov – finančna vzdržnost, nevzdržnost. Več penez bomo morali dati za zdravstvo, to nam je jasno. Dolgotrajna oskrba, vam lahko povem, prej 13 evrov na mesec kot devet, po nekih resnih izračunih. Tukaj se vsaj z Janijem verjetno strinjava, ki me gleda, spustiti razpravo o košarici v parlament, prosim vas lepo, nehajte se zafrkavati. Imamo probleme na organizacijski ravni, preiskovalke to lepo kažejo. Imamo probleme na kadrovski ravni, ker je bilo zbornici prepuščeno to upravljanje. Imamo probleme na infrastrukturi. Krščanski demokrati bi zdaj to podaljševali, ne vem do kdaj, v leto 2027; v bogatih proračunih, ki se skoraj sami sestavijo, imamo 19 milijonov za infrastrukturo. Rabili bi jih letno vsaj 70, 80 milijonov. Državni sekretar mi prikimava. 40 let se je malo pozabilo, jebi ga, nekaj, kar se je zgradilo 50 let naprej, bo treba čez 40 obnoviti. S kolegico sem bil na KOGE, če malo grdo rečem, neke avstro-ogrske štale bi bilo treba podreti pa nekaj na novo sezidati. Ampak ne, mi bomo zdaj iskali izgovore, gor, dol, prepičili nek predlog s tisoč in enim amandmajem, da res potem rata en tak kažin, da nikomur nič več ni jasno, kar se seveda tudi namenoma naredi, nehajmo se norce delati. Dogovor je bil med to koalicijo, ki smo jo mi omogočili, dobesedno Levica, ker ljudje niso hoteli iti še na ene volitve, če ste vmes pozabili, da se nekaj naredi. Mi smo pripravili predlog, bila so usklajevanja in potem mi rečete v Stranki modernega centra – verjetno je pa nekje v predalu na ministrstvu. Pa s koga se vi norca delate? Klinc, bi pa prinesli potem tisti zakon pa bi ga pogledali. S figo v žepu ste šli v to, nehajte se zdaj fine delati. Potem imamo zgodbo – potrebovali bomo več denarja za zdravstvo. In potem reče kolega Bevk, da ne bomo obremenjevali gospodarstva. Krščenmatiček, kaj boš pa obremenjeval?! Bomo tiskali denar? Bomo najemali kredite? Seveda bomo na nek način morali obremenjevati gospodarstvo, ampak se bomo morali vprašati, ker se v bistvu sam s sabo pogovarjam v tem parlamentu, še z Levico se skoraj ne morem, o strategiji pametne specializacije. Pametnejše bomo morali nekaj delati. Z neko gospodarsko dejavnostjo, kjer jurja 400 bruto na delavca ne moreš zagotavljati, ne moremo s Kitajsko tekmovati. Pa imamo še drugo zgodbo, mi imamo ministrstvo za zdravje. Ogromno teh ljudi je betežnih, kot rečemo v Beli krajini, ker so imeli nezdravo poklicno življenje. Pa tudi tisto v nekem ladelcu stoji, že koliko, četrt stoletja. Poklicne bolezni, z Ivi sva bila v torek zjutraj na konziliju na KOGE, ko malo gledaš fotografije, imamo problem alkoholizma, smo starajoča se družba in tako naprej. Rabimo več penez, sočasno boste pa iskali tisoč in en izgovor. Če se ta trenutek Levica ukine, se zdaj odločimo, da se samoukinemo, vi boste to rešili, ker ne bomo več krivi za vse. Klinac boste rešili, ne boste, ker ste prodane duše, pika, enostavno. Jani, lahko, če hočeš, 20 replik ali karkoli, ne bom repliciral. Svetovna zdravstvena organizacija; večina kvalitetnih zdravstvenih sistemov ima soudeležbo skozi samoprispevek nižjo od 12 %. Angleži grejo zdaj res kao stran. Angleško računsko sodišče je pred leti v resni reviziji ugotovilo, kaj pomeni privatizacija tovrstnih ključnih solidarnostnih, skupnostnih infrastrukturnih sistemov; praviloma 40 % dražje, slabša kvaliteta uslug, storitev, kakorkoli imenujete. Tista študija, ki se ukvarja s privatizacijo železnic, parafrazira neki film in sliši na ime Prvi veliki rop vlaka. Nategovati to zgodbo, ker seveda nekomu ne odgovarja, da bi teh 40 ali koliko milijonov prišlo v javno blagajno, res, jaz imam tudi številne pomisleke glede vloge, aktivnosti ali neaktivnosti ZZZS. Ljudje z ZZZS so ves čas sedeli na teh usklajevanjih. Skupščina slovenskega javnega zdravstva je na ZZZS. In potem rečete z desnice, da to je monopol. Ta skupščina je dokaj podobno narejena, dobro, je malo teritorialni del, kot je Državni svet, kot je ESS. Dajmo potem ukiniti še ta dva, na hitro. 15 let se to že ukinja, vsak minister je bil zlomljen na tem. Štiri leta ste se kao v SMC ukvarjali s tem, na hitro se ukinja. V bistvu se ne ukinja, v bistvu se samo odprivatizira del davka na zdravstvo in se ga vrne nazaj v javno blagajno, ki ga krvavo potrebuje. Enkrat bi vas zvlekel vseh 90, kar sam počnem kot predsedujoči temu zahtevnemu odboru, pa vas peljal po teh naših bolnišnicah, kjer je razmetavanje z denarjem, da nonstop nekaj krpamo. Državni sekretar je z gradbeniških logov, mi bo lahko potrdil. Ali veste, še ono malo penez, ki jih imamo, bomo zdaj malo to pokrpali pa ono pokrpali. Mi bi se morali pogovarjati, kje bomo nov ljubljanski UKC delali, kje bomo delali nov del mariborskega UKC-ja. To bi morala bit tema, ne vezana dejansko na en mandat. Pač, ta zakon bo danes padel, saj to je meni jasno, mogoče bi bilo celo boljše, da prekinemo razpravo, kot pa da pleteničimo neke izgovore. Kar pa velja vizavi Socialnim demokratom, pa če vi ne bi iztirili na tretji poti, Levice ne bi bilo v parlamentu, ker ne bi bilo potrebe po njej. Ne se zdaj iti neke dvoličnosti tukaj. Pa vozim se na vlaku z nekom, ki je z ESS. Vaš predlog ni šel čez ESS. Levico ste nabijal – madona, kaj se greste; vi pa pol ure pred sejo pridete z nečim in zdaj ste blazno solidarnostni. Kupite si ogledalo, neko avtorefleksijo pa skrenite z Lukšičeve poti že enkrat. Neke resne evropske države, ki izvajajo ustavo, v teh državah sta stara in nova levica združeni. Dokler boste pa vi na hanovski liniji, pa temu ne bo tako. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Marko Koprivc. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Vsekakor jaz srčno upam, da bomo danes na tej seji s to sago o ukinitvi dopolnilnega zavarovanja vendarle zaključili. Dopolnilno zavarovanje, kakršno obstaja danes, je treba ukiniti, ne danes. Strinjam se s predgovorniki, ki so rekli, da bi bilo to treba narediti že v preteklosti, a žal ni bilo zadostne politične volje. Jaz upam in verjamem, da bomo danes to skupaj zmogli, čeprav me močno skrbijo odzivi Desusa in nekaj posameznikov iz liberalnih strank, ki izražajo neke pomisleke in še razmišljajo o tem, ali bi to zadevo podprli ali ne. Ključno je, da danes damo zeleno luč spremembi tega zakona in da s tem omogočimo ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Zakaj bi služile na račun zdravstva privatne zavarovalnice, zakaj? Hkrati pa že tako primerljivo z državami, s katerimi se želimo primerjati, namenjamo za področje zdravstva manj procentov GDP kot te države. To ni prav. In jaz verjamem in vem, da na marsikoga pritiskajo lobisti iz privatnih zavarovalnic, ker bodo s tem izgubili biznis, izgubili bodo posel na račun več denarja za javno zdravstvo. Nismo povsem enotni še danes, kaj je tista najboljša rešitev. Levica predlaga nekaj, morda nekdo drug nekaj drugega, ampak ključno je, da damo zeleno luč nadaljnjim korakom, da se ukine dopolnilno zdravstveno zavarovanje, ki ga sedaj izvajajo tri privatne zavarovalnice. Imamo pa, kot sem že rekel, še veliko odprtih vprašanj in nerazjasnjenih dilem. Ena od teh je, da Socialni demokrati nikakor ne pristajamo na enoten znesek zavarovanja za vse, to je 29 evrov. To ni prav. Naj plačuje vsak po svojih zmožnostih, zato Socialni demokrati z amandmajem predlagamo progresivno lestvico plačevanja tega zavarovanja, tisti, ki zasluži manj, naj plača manj, tisti, ki zasluži več, naj plača več. Po našem predlogu tisti, ki zaslužijo do minimalne plače, bi tako plačali zgolj 10 evrov. To je pravilno in to je edino pravično. Zato verjamemo, da se bo tudi ta amandma Socialnih demokratov danes sprejel. Je pa, kot je bilo že večkrat povedano danes, še vedno možnost tudi določenih korektur tega konkretnega amandmaja. Ampak sistem je pravi, v smislu progresivnosti. Zakaj vsi enako? Zakaj menedžer, ki zasluži 10 tisoč evrov, plača enako 29 evrov kot nekdo, ki je na minimalni plači ali celo pod njo? Toliko zaenkrat. Pa še enkrat pozivam res koalicijske stranke, da zberejo toliko razuma in da vendarle v tej fazi ta zakon podpremo. Če ga ne bomo danes podprli, vam zagotavljam, da ga ta vlada ne bo sprejela. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Iva Dimic. Izvolite.
Hvala lepa. Pri vseh teh razpravah res človek ne ve, kako bi začel razpravo, ker mislim, da je bilo stališče Nove Slovenije povsem jasno in je opozarjalo na probleme, ki jih bo prenos zdravstvenega zavarovanja iz dodatnega v obvezni del prinesel. Govorimo o prenosu. Zame osebno, pa me popravite, ukinitev pomeni, da meni ne bo treba nič plačati, to je zame ukinitev. A je to ukinitev? Ne vem. Ukinitev pomeni, da ne boš nič več plačal. In če bi vi to prinesli, da ne bomo več plačali, hvala bogu, za iste storitve sem prišparala 35 evrov. Ampak saj veste, kakšno je stanje v slovenskem zdravstvu. Koliko odstotka BDP gre za slovensko zdravstvo kljub rekordnem proračunu? Manj, kot ga je šlo dve leti nazaj – 7,9 % BDP se namenja za slovensko zdravstvo. Leta 2017 je bila ta številka še 8,3. Ali veste, kdo so za nami? Litva, Latvija, Poljska. Kdo so pred nami? Irska, prej je bilo govora, Velika Britanija. Velika Britanija namenja 9,7 % BDP za svoje zdravstvo, Finska – 9,1. Lahko vam še kaj povem, še dodatno. Največja je Amerika, pa sem že povedala, da krščanski demokrati zavračamo model ameriškega zdravstva. Mi želimo delujoče evropsko zdravstvo, kot ga imajo naše sosednje države. Avstrija, Slovenija. V Sloveniji je strošek v dolarjih, da smo lažje primerjali, v Sloveniji gre za zdravstvo 2 tisoč 859 dolarjev, Avstrija namenja 5 tisoč 395 dolarjev. O čem mi govorimo? Beseda – tisti, ki imajo manj, bodo manj plačevali. Dragi moji, vsi, ki se imate za socialiste pa do človeka čuteče, zakaj pa niste vložili spremembo 23. člena Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju? Tam bi uredili, da so vsi, ki živijo pod pragom revščine ali ki prejemajo minimalni dohodek, upravičeni do plačila dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Zakaj niste spremenili samo 23. člena? 23. člen govori o tem, kdo in kaj plačuje. Pa tistim, ki imajo minimalno plačo, praktično jim res ne moremo nič vzeti. In je krivično, tako kot je krivično, da ni splošna dohodninska olajšava višja od 7 tisoč 500 evrov, toliko kolikor znese. In potem bi bili vsi, ki prejemajo minimalno plačo, razbremenjeni. Bilo je rečeno, da je treba to storiti, ampak marsikaj je bilo storjeno, ker je bilo to treba storiti. Rok je bil eno leto, v Novi Sloveniji smo vložili amandma, da bi prehod bil podaljšan še za dve leti, to je na 2023. Me zanima, kako, nihče še ni o njem razpravljal, še nismo pri tej točki, ampak vseeno. Ampak zakaj? Ker smo imeli Zakon o lekarniški dejavnosti, ki je ista zgodba, zelo podobna. V enem letu je treba Farmadent in ljubljanske lekarne prodati, pa kar ne gre, pa mi smo že drugič datum podaljševali. Saj vemo, da take odločitve ne moremo mi v enem letu speljati. Jaz upam, da ste danes prebrali, kar je poslala Zdravniška zbornica Slovenije in tudi kar je sprejel upravni odbor ZZZS. Zdravniška zbornica Slovenije opozarja, da je zakon neprimeren in da se ga ne sme sprejeti. Zdravniška zbornica je povedala, kako in kdo plačuje. Če bi vi to danes prebrali, sem prepričana, da marsikatera razprava ne bi šla v smeri, zakaj zasebne zavarovalnice niso opozarjale, da se pri žilnih opornicah dogajajo zlorabe in kraja našega javnega denarja, ki je bil namenjen za bolnike. Tudi če bi vsi poslanci, ki smo bili imenovani v to preiskovalno skupino, hodili, bi marsikaj slišali, kako so se iz tega denarja med drugim kupovale jahte pa še marsikaj zraven. Pa niste prišli, zato ne veste, da je bil plačnik storitev žilnih opornic ZZZS, da se je plačevalo iz osnovnega zdravstvenega zavarovanja, ne iz dopolnilnega; in da zavarovalnice, vsaj kar jaz aktivno spremljam politiko iz tega zbora, to je 8 let, opozarjajo na spremembo, da bi imele zdravstvene zavarovalnice moč in vpliv tudi pri oblikovanju cen storitev. Pa jih nimajo, oni so samo plačniki in ne smejo opozarjati, ne smejo vplivati na cene. Kako oni potem opozarjajo? So opozorili, vi dobro veste, zloglasen primer. Kdo je opozoril, da se na recepte pokojnega zdravnika še vedno izdajo draga zdravila pa kateri zdravnik zlorablja recepte. To so opozorile zasebne zdravstvene zavarovalnice, ki dejansko skrbijo za dopolnilno zdravstveno zavarovanje. One so opozorile, kolikor jim podatki dovolijo, vse podatke pa odreja Zavod za zdravstveno zavarovanje, ki je tudi povedal, da na ta način ne gre in da mora biti pri zdravstveni blagajni absolutno potrebna diverzifikacija virov, ker ne more biti zdravstven sistem odvisen samo od delavcev, od zaposlenih, ki vplačujejo v ta sistem. Imeli smo že eno gospodarsko krizo in je tudi jasno povedal direktor ZZZS, kako je bilo, in da enostavno ne moremo imeti tega, ampak da morajo biti naložbe in prihodki v zdravstveno blagajno iz različnih virov. S tem dajejo neko oporo in neko trdnost. Zakaj nimamo denarja v zdravstvu? Dobila sem en odgovor in ga bom prebrala. Ker ne spoštujemo zakona. Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju govori, da mora zavarovalnica priznati amortizacijo, ki je predpisana samo z zakonom; in ne kakršnokoli amortizacijo. Pa jo bolnišnicam in zdravstvenim domovom priznavamo? Je ne priznavamo. Kaj to pomeni? To pomeni, da je amortizacija, ki je bila v preteklih letih nekje na 63 %, danes v teh bolnišnicah že na 83 %. Enostavno ni več sredstev za obnovo, za posodobitve, za nove programe. Tudi to sem dobila, da iz dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja zavarovalnice v 14 dneh plačajo tudi prekoračitve programa. Vi veste, kako deluje, da dobijo bolnišnice, zdravstveni domovi določen program, koliko lahko oni porabijo. Če gredo nad 100 %, jim tega ZZZS ne povrne in ne plača, zato v eni slovenski bolnišnici že tri mesece ne vstavljajo srčnih spodbujevalnikov, ker so oni že septembra izpolnili kvoto, ki jo je priznala in plačala ZZZS. In da jim iz dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja zavarovalnice vsaj plačujejo 20 %, če gredo nad tisto, kar jim je bilo na začetku leta dodeljeno. Na nivoju države je to okoli 5 milijonov. Mi se zdajle tem petim milijonom odpovedujemo na tak način, kakor ste si ga vi predstavili. Igranje z zdravstveno blagajno in ideološko govoričenje, kako ne bo treba plačevati in da se ukinja; kakšna laž. Ukinja, nič se ne ukinja, prenaša se. Pa vi dobro veste, da teh 29 evrov pavšalnega, da je ZZZS že povedal, da bo treba 32 evrov plačati. Jaz sem prepričana, da prej kot bodo zvončki zacveteli, bo ta dohodek 34 evrov, kot je bilo napovedano. Vi pa silite ljudi, namesto da bi reševali čakalne vrste, samo v to, da še več za zdravstvo plačujejo iz svojega žepa; in to je vaš cilj. Ne samo da imamo v Sloveniji tri take zavarovalnice, ampak vi vozite največjo, tako, ki ti lahko kupi celo Slovenijo. In to je vaš cilj – popolna privatizacija.
Hvala lepa. Repliko ima Robert Pavšič in gospod Trček. Gospod Pavšič je bil prej. Izvolite.
Hvala lepa. Sicer se res nisem več hotel oglasiti, ampak vedno več razprav gre v smeri, kako bi, da ne bi. Danes ne govorimo o čakalnih vrstah. Kot je kolega Trček prej izpostavil, govorimo o dobrih 500 milijonih na leto, ki bodo prišli v skoraj štirimilijardni sistem financiranja zdravstva v Sloveniji. To, koliko gre dejansko v procentih bruto proizvoda v zdravstvo, je samo malce drugačen pogled na vse skupaj. 4 milijarde obvladuje ta sistem in mi z njim nikakor nikoli nismo zadovoljni. Ključna je vloga Zavoda za zdravstveno zavarovanje in me veseli, da ste jo izpostavili. Ker to je pa naslednji izziv v naslednjem koraku, skupaj s solidarnostno lestvico bolj natančno definirati vlogo Zavoda za zdravstveno zavarovanje, ker na ta način ta sistem ne more več naprej funkcionirati. In tukaj bo pa naslednja ovira. Danes imamo tri zavarovalnice, ki se upirajo na vse krče. Ko bomo naslavljali ta problem, bomo imeli spet ogromno lobijev, s katerimi se bomo morali odgovorno soočati. Najlepše je sprejemati všečne predloge. Včasih moramo tudi kakšnega, ki ni komu všeč, sprejeti. Govorimo o gospodarski krizi. Kako se je Zavod za zdravstveno zavarovanje odzval v gospodarski krizi? Znižal je cene storitev in zvečal strukturo, ki so jo plačevale komercialne zavarovalnice. In če mi to ukinemo, oni tega vzvoda več ne bodo imeli, razen tega, da znižajo cene v bolnišnicah. In zato mi imamo danes sanacijske programe po javnih zavodih, da jih rešujemo. In določanje cen, mogoče bo gospod sekretar povedal. Aneks 1, ali je bil sprejet dogovor? Aneks 2, aneks 3? Kako gre ponavadi postopek? Zavod se ne strinja, gredo na arbitražo, arbitraža je neuspešna. Na koncu mora vlada sprejeti sama vse anekse za financiranje. Bo povedal, verjetno se to ni zgodilo prvič letos, ampak se to konstantno dogaja. Sedaj pa nas obtoževati, da zagovarjamo privatizacijo zdravstva, ta pot je popolnoma obratna, popolnoma diametralna, za 180 stopinj, od tistega, kar nam dejansko očitate. Mi zagovarjamo javno zdravstvo, z javnim denarjem javno zdravstvo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko ima dr. Franc Trček. Izvolite.
Na začetku priprave predloga tega zakona sem rekel, naj ne govorijo o ukinitvi, ker v bistvu ne gre za ukinitev, ker sem tudi vedel, da bodo to mediji zagrabili pa da bo potem desnica nabijala. Čujte, še tisti naši lišaji na Pohorju vedo, da je NSi usta teh treh zavarovalnic. Pika. To se ve, saj so hoteli ministrskega kandidata od tam predlagati. Druga zgodba, Iva je ubesedovala, delavci v ZZZS, gor, dol. Kdo pa plačuje v privatne zavarovalnice? Sloni? Sta dva problema, ki si jih načela. En je problem, da se vsi izogibamo in nimamo jasno definirano, iz kje bomo našli peneze za infrastrukturo. Pogovarjajmo se potem o tem. Sem se hotel o tem pogovarjati med proračunsko debato, že ne vem katero leto pripravljamo amandma. Glasuje kdo? Levica pa mogoče Janez Janša kdaj za štos. Vi odgovorni poslanci. Pa še ena zadeva je. Ja, tudi drugje imajo tak skupščinski sistem ali podoben. Zakaj? Če bomo tu vrgli košarice, se bomo potem na koncu kregali, ali bodo štiri ali pet plenic, pa bo en dobavitelj tega lobiral, drugi tega. Kar pa zadeva žilne opornice in tako naprej, imamo neko agencijo, ki relativno dobro regulira zdravila, ker je to zelo regulirano. Bolj švoh se pa ukvarja z medicinskimi pripomočki, kamor to spada. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj Luka Mesec. Izvolite.
Hvala. Jaz bi tudi še nekaj odgovoril. Iva Dimic je omenjala žilne opornice pa korupcijo v zdravstvu. Dostikrat se pri nas tako predstavlja, češ zdravstvo ima dovolj denarja, torej kar rabimo narediti, je pač malo urediti korupcijo, pa bo. Neka primerjava našega financiranja zdravstvenega sistema s primerljivimi ni ravno optimistična. Koliko damo mi? Javna sredstva Zavoda za zdravstveno zavarovanje so 2 milijardi in pol, deljeno s 46 milijardami BDP. 5,4 % javnih sredstev pač damo za zdravstvo. To je nekje na nivoju kakšne afriške države, medtem ko je v Evropi povprečje okoli 8, 9. Se pravi, da imamo podfinancirano zdravstvo, seveda so posledica čakalne vrste, pričakuje pa se, da bo naše zdravstvo ob tem podfinanciranju delalo čudeže. To je absolutno nemogoče, ne glede na to, kako te številke vrtimo. Drugo, z Ivo se tokrat celo strinjam, ko je rekla, da bo treba razmisliti o tem, kako financirati naše javne servise. Ko pogledate okrog sebe pa vidite čakalne vrste v zdravstvu, pokojninski sistem, kjer je praktično večina upokojencev pod pragom tveganja revščine, železnice, ko mora iti Franc Trček ob petih zjutraj na vlak, da je lahko na našem sestanku, zjutraj se pripelje iz Maribora, stanovanjsko politiko, ki je neobstoječa že 20 let pa morajo mladi najemati kredite za 30, 40 let, da pridejo do stanovanj, kaj je skupni imenovalec vsega tega? Skupni imenovalec je, da smo prišli do neke točke razvoja te države, ki je obstoječi obseg davkov ne zmore več financirati, ne zmore več odgovarjati na družbene potrebe. Zakaj gre bolje Dancem od nas v teh stvareh? Ker oni zberejo 45 % svojega BDP z davki, Slovenija ga zbere 38 %. Zakaj gre bolje Avstrijcem? Enako, ker zberejo 42 % svojega BDP z davki, mi zberemo 38. Skratka, države, po katerih naj bi se zgledovali, zberejo od 10 do 15 % davkov več, in to naredi tisto razliko. To naredi tisto glavno razliko pri pokojninah, pri zdravstvu, pri stanovanjski politiki, infrastrukturi in tako naprej. Mi pa to državo ves čas hiramo, ves čas poslušamo, kako je požrešna, požrešna, poslušamo neko zamegljevanje, kako bo treba samo malo korupcijo urediti. Tudi korupcijo je treba urediti, da se razumemo; ampak ni pa to zadosten pogoj, da bomo lahko postali primerljivi s skandinavskimi državami ali pa z Avstrijo, s katero bi se radi primerjali. Treba se bo pogovoriti o tem, kako zagotoviti boljše financiranje, večje financiranje javnih servisov in koliko smo pripravljeni mi, podjetja in predvsem tisti deli premoženja, ki so zdaj neobdavčeni, za to prispevati.
Hvala lepa. Replika komu, gospa Dimic? Ne morete, replika na repliko ni dovoljena. Besedo ima gospod Jani Möderndorfer.
Kolegica Iva, samo še ti greš na kosilo, pa te strani sploh več ne bo, ker jih to sploh več ne zanima. Ostajata samo še koalicija pa Levica, ki se pa pregovarjata za nekaj, kar je vsem jasno, za kaj gre; v resnici pa nihče ne pove po pravici. Jaz bom hipotetično postavil zgodbico, kot bi rekel kolega Trček, ne polemiziram s tabo niti s tvojo idejo, vendar en namig. Od vseh nas nisi edini, ki vse veš, in nisi edini, ki lahko drugim govori, da se naj pogledamo zjutraj v ogledalo. Tudi ti se boš moral včasih, še posebej ob dejstvih, ki jih bom zdaj povedal. Če pogledamo hipotetično, kako je sploh potekal dogovor glede ukinitve. Ja, res je, v koaliciji smo se vsi dogovorili, da bomo ukinili dopolnilno zdravstveno zavarovanje, ampak nismo rekli, da bomo naredili samo to. Rekli smo bistveno več, rekli smo, da bomo naredili celovito reformo zdravstvenega sistema. Poglejte si koalicijsko pogodbo in ne fantazirajte in na zavajajte slovenske javnosti. Točno smo navedli, kaj vse se bo spremenilo, na eni celi A4 strani je po točkah definirano; in to vi dobro veste, ker ste v pogajanjih to imeli pred sabo in ste se s tem strinjali. Še več, tudi predloga niste dali za popravek tega, kar smo predlagali. Ste pa zapisali, kako si vi to predstavljate. In kaj se je zgodilo v nadaljevanju? Junija meseca letošnjega leta je minister, če se dobro spomnim, hodil po poslanskih skupinah koalicije, zagotovo je to predstavil tudi vam, ne vem, špekuliram, ker govorim hipotetično, kako bo potekala sprememba zakonodaje na področju zdravstva. Navedel je celo mesece in tako naprej. Jaz sem ga opozoril, da je to zelo škatljivo delati, ker se bo zelo hitro ujel, ker bo imel težave znotraj ministrstva in znotraj vseh deležnikov, ki bodo sodelovali pri spremembi slovenske zakonodaje na področju zdravstva. In napovedal je tudi spremembo, ki je v koalicijski pogodbi. Ampak ne, vam to ni bilo dovolj, vi ste hoteli avgusta nekaj spremeniti, ker ste ugotovili, hipoteza, da v tej koaliciji vi več ne smete sodelovati. Kaj naj mi naredimo in kaj naj mi damo, zato da bomo iz te zgodbe izstopili in da bomo v slovenski javnosti lahko pridobili svojo zgodbo? Najbolj občutljiva zgodba je seveda zdravstvena zgodba, ker je še vsak na njej padel do danes v zadnjih petnajstih letih, od Marušiča naprej, Bručana vmes in vseh, ki so nekaj fantazirali, vsak v svojo smer, kaj bo naredil. In druga stvar, takoj ste dali jasno vedeti: ali to, na takšen način, pod pogojem; v nasprotnem primeru padejo finance. In takrat je bila stvar nam zelo jasna – Levica bo na koncu izstopila. Ampak glej ga zlomka, vmes se zgodi ena sprememba. Levica skliče tiskovno konferenco po štirih srečanjih. Mimogrede, Luka, tebe tam sploh nikoli nisem videl, ker danes veliko govoriš o teh srečanjih. Bolj pomembno je to, da skličejo tiskovno konferenco in rečejo naslednji stavek: Mi se s temi amandmaji, ki so bili predlagani, ne strinjamo, ker to govori bla bla bla; da ne ponavljam, skratka, vse tisto, kar mi nismo hoteli. In govori v neiskrenost in predvsem v to, da se to ne sprejme. In seveda napovedali, da ne bodo podprli proračuna. Zgodi se Odbor za zdravstvo, računajo na to, da bomo mi zdaj, ker oni niso več podpisniki te koalicije, nehali podpirati taisti njihov predlog. Glej ga zlomka, na tisti seji so vsi šokirani. Ta zakon je bil malodane z enim glasom proti sprejet. Ampak Levica spreminja retoriko – Mi bomo pogojno sprejeli ta zakon; ker so vedeli, da ne morejo več iti dva koraka nazaj. In danes prodajajo tukaj bučnice kot najbolj zveličavni, kako so se oni edini v tem slovenskem prostoru iskreno borili za ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Ob tem, da smo jim mi iskreno in jasno povedali na koalicijskem usklajevanju oziroma na usklajevanju posebej z Levico na področju tega zakona, da je potrebna celovita rešitev. In oni so to vedeli, ampak so rekli – Ne, mi se o tem ne bomo pogovarjali, mi gremo na ukinitev; tako ali nič drugače. In potem smo se pregovarjali in dajali drug drugemu, kdo ima prav številke in podatke o tem, kje bo luknja nastala zaradi te ukinitve. Ob tem, ob tem, da Levica dobro ve, da minister razpolaga z zakonom, ki je že napisan od prejšnje ministrice in je praktično prišel do sekretariata vlade. Zakaj se je zaustavil? Povsod je bil usklajen, povsod je bil usklajen. In govori točno o tem, kar govori Levica oziroma se mi danes vsi pogovarjamo: padel je zaradi tega, ker pač določeni deležniki že 15 let sistematično delajo na zaustavitvi. Ne zaustavlja se tukaj notri. Napačna razlaga in filozofija, tukaj notri so samo inštrumenti, kako se stvar zaustavi na politični ideologiji. Zaustavi se, zdaj pa gremo na besedico ukinitev, katero danes vsi dobesedno uporabljate. Res je, ne gre za ukinitev dopolnilnega zavarovanja; gre pa za ukinitev tistih, ki so danes delali na dopolnilnem zdravstvenem zavarovanju. In če je samo to cilj, oprostite, še vedno nimamo tistega rezultata, ki ga hočemo imeti – boljši zdravstveni sistem in popravo 25-letnih neumnosti, ki se jih je delalo na tem področju. Kaj se je pa zgodilo? Leta 1992, tako kot je že danes eden rekel, se je uvedlo dopolnilno zdravstveno zavarovanje; ampak nihče ne govori, zakaj. Uvedlo se ga je samo zato, da se ukine participacija petih dinarjev oziroma tolarjev ali kaj smo takrat imeli, ko se je plačevalo za vsako storitev na obisku urgence. In točno vemo, kdo je to pripeljal. Potem se je pa ta implementacija dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja popolnoma sfižila. Ampak ena stvar se je zgodila; zavarovalnice so prilagodile način funkcioniranju, zato da bodo obstale, glede zdravstvene blagajne pa, ne da se svaljka z istim sistemom, svaljkajo se tam eni in isti ljudje že 25 let. In govorijo na glas, da govorijo tudi v mojem imenu. Nihče tam notri ne govori v mojem imenu, kako dela z mojim denarjem. In moj interes je, da se to uredi tudi z zdravstveno blagajno. In nehajte filozofirati, da bomo rešili probleme, če bomo ukinili zavarovalnice. Mimogrede, kolega Koprivc, še pojma nimaš, kaj so privatne zavarovalnice. Triglav ni privatna zavarovalnica, kaj govoriš o treh privatnih zavarovalnicah. To je državna zavarovalnica. In takšna diskusija v Državnem zboru se dopušča samo zato, da se nabira ideološki naboj – kdo bo prvi in kdo bo najbolj zveličaven. Nefer in nepošteno do zavarovalnic, do zdravstvene blagajne, do nas vseh skupaj in nenazadnje do tistih, ki jim je to najbolj pomembno – do pacientov, ki koristijo te storitve. Mi gremo v to nekontrolirano. Minister za zdravje je danes bil zelo jasen, ni povedal, da podpira ta zakon, ni tega povedal. Preberite si magnetogram, dvakrat sem ga prebral, zelo jasno pove nekaj drugega; da se to ne dela na tak način. Samo to je povedal. Jaz sem ga tamle zunaj vprašal, kako boš pa potem to uredil. Mi bomo mogli še nekaj stvari sprejeti, ker v nasprotnem primeru; minister se ene stvari zaveda, če v roku enega leta ne bo sprejel zakona, ki bo celovito reševal ta problem, bomo morali enako kot pri Zakonu o lekarniški dejavnosti vnašati spremembo o veljavnosti, kdaj bo začel veljati za zakon, ker v nasprotnem primeru se bo sistem sesul. Zdaj pa še nekaj o tem, ko govorite, da se vedno več plačuje. Zdravstvena blagajna je v zadnjih dveh letih in pol povečala svoja sredstva. Dopolnilno zavarovanje pa naj ostane vedno eno in isto; a vedno več je storitev, vedno dražja so. Kako naj preživi? Saj ne more. Ali vam povem? Čez pol leta bomo imeli spet višjo premijo, jo bomo imeli, seveda jo bomo imeli, logično. In jaz bi jih kaznoval, če bi bil njihov lastnik, pa da bi rekel, da ne dvignete premije, zato ker ne povemo ljudem po pravici. Mi imamo odprto takole košarico. Oziroma sploh nobene košare ni, ker se plačuje vsepovprek. Odgovor kolegici, ki sprašuje, ali bo stoodstotno plačana zobozdravstvena storitev, zdaj ko ne bo več dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, ampak bo prispevek. Ne, ne bo. Ne bo. Razlika je samo ena stvar. Prej, ko je bil nek matematični izračun, koliko bo se plačalo iz dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja in iz zdravstvene blagajne, so bila razmerja na začetku jasna; potem pa je zdravstveni blagajni vsakič, ko ji je zmanjkal denar, to razmerje popravljala. Ali jih je vprašala, ali to hočejo ali ne, to je pa druga stvar. In danes imamo že popolnoma sfižen sistem. Dopolnilno zdravstveno zavarovanje v slovenščini pomeni, da nekaj samo dopolnjujem; če pa pogledate razmere, boste pa videl, da dopolnilno zdravstveno zavarovanje v veliko primerih pomeni 90 % plačila osnovne storitve. Pa kdo to razume?! In nehajmo se sprenevedati tukaj, da bomo rešili ne vem kaj. Nič ne bomo rešil, več denarja rabimo in več bo treba dati iz svojega lastnega žepa. Še en primer povem – zobozdravstvo. Jaz sem za to, da ga v celoti plačamo, ampak sem pa tudi za to, da se kaznuje tiste, ki ne skrbijo za svoje zobe, ker je to en lep primer, ko se lepo vidi, kako ljudje ne hodijo na redne preventivne preglede. Če bi hodili, ne bi imel implantatov pri tridesetih letih, ampak šele pri petdesetih in šestdesetih letih. Zakaj moram jaz plačati za drugega, ker je on nemaren do samega sebe?! In te stvari je treba razčistiti. Ampak ne, mi se zdaj pogovarjamo za volilne potrebe, kdo je za to, da bo nekaj ukinil in ukinil zavarovalnice. Boste rekli, da navijam za zavarovalnice. Vsi, ki ste poslušali moje razprave, veste, kam pes taco moli; in jih ne zagovarjam. Ampak prilagajajo se sistemu, da preživijo. Ampak mi imamo osnovni problem – zdravstvena blagajna. Nekdo je rekel – mislim, da kolega Koprivc, ki to iz navade ponavadi ponavlja – naslednji stavek: Preprečiti moramo dobičke zavarovalnicam. Ah, dajte no. Kdo se je pa okoristil pri zdravstveni blagajni? Ali se kdo vpraša, koliko denarja gre mimo zdravstvene blagajne, ko sploh ne gre v zdravstvene storitve? Fakin. Zakaj je moral odstopiti veliki poznavalec sistema, 10 let se je svaljkal po zdravstveni blagajni, v roku pol leta? Ker ni želel spremeniti sistema. Še več; kaj je naredil? Danes vodi zdravstveno blagajno njegov učenec, ki ima iste navade in isti pogled. Kdo je bil največji nasprotnik tega zakona, da se ga sprejme? Zavarovalnice, za dopolnilno zdravstveno zavarovanje? Ne, dragi moji. Zdravstvena blagajna pa minister za finance, samo ta dva. Nehajmo se sprenevedati v Državnem zboru, kdo vse za tem stoji. In na koncu, zakaj zakon ni šel na Vlado? Ker je koalicija odpovedala. Zgodil se je Cerar, konec, fertik, ne bomo več sprejemali zakonov. Čisto sprenevedanje, dragi moj kolega Trček. Ne misliti, da si edini, ki hodiš po bolnicah.
Hvala lepa. Gospod Trček, replika, izvolite.
Jejhate, Jani, malo sem se ustrašil za tvoje zdravje. Vedno te je lepo poslušati, čeprav zjutraj ne govorim več s tabo, ker se ne pogovarjam z ljudmi, ki so tako lagali glede ukinitve dodatka za delovno aktivnost, kar sem že povedal. Zjutraj se pogledam v ogledalo, pa nimam toliko časa, da bi se tako gledal kot ti, tudi tako lep nisem, pa razmišljam, jebemti, kako se hitro staram v tem parlamentu. Nisem rekel, da vse vem; daleč od tega. Oglašam se le pri zadevah, ki jih zelo naštudiram, tako kot ti. Dobro, ti si politik z dosti večjo kilometrino, ti tudi lažje presvaljkaš nekaj, tudi če nimaš časa naštudirati. To je to. Glede ZZZS se v osnovi v veliki meri strinjava. Glede te neke zgodbe ločevanja, jaz sem se v življenju ločil, jebemti, pa ne pogovarjam se s svojo bivšo ženo 20 let, odkar sva se ločila. Eni ste čisto v tem, ne vem, mogoče predvolilno, verjetno ste malo predvolilno že obremenjeni. Naša ekipa se je šla s Šarcem pogovarjat, kako bomo drugo leto sodelovali. Šarec je rekel – Kaj mi težite, saj vas ne rabim, po domače idite v rit, saj vas ne rabim za proračun in vse. In to je vsa zgodba, ki jo tudi sam dobro poznaš. Lepo je pa, da si opisal, zakaj je v prejšnjem mandatu ta zgodba obstala, kje je obstala. Je pa tudi odgovornost, o kateri nekateri blazno radi govorijo, Alenka se bo razpočila od nje. Je pa tudi odgovornost zlasti bolj izkušenih poslancev, da bi pa prišli na tista usklajevanja s tem predlogom zakona, pa niste. Tam si lepo čičal pa si se malo smehljal. Ajde, čao.
Hvala lepa. Replike na repliko ni. Tu imam zapisanega še predlagatelja. Želi besedo? Ne. Želi še kdo razpravljati pri tem členu? Je še želja. Prosim za prijavo. Najprej dobi besedo Jože Lenart. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Nekaj časa seveda moraš poslušati stare kolege, ki imajo neko kilometrino, da potem veš, oprostite izrazu, kam pes taco moli. Današnja slika oziroma dogajanje razprave jasno kaže, zakaj v tem državnem zboru ne moremo na področju zdravstva ničesar spremeniti. Oziroma če drugače povem, mi nič več ni jasno. Začrtali smo si pot, da postavimo sistem dolgoročnega vzdržnega zdravstva. Seveda je lahko to reči, dolgoročno vzdržno zdravstvo, ampak moramo vedeti, kaj to je. To je podobno kot proračun, ki smo ga sestavljali, da se to, kar danes rečemo, čez leto dni vse skupaj ne poruši. Pri zdravstvu pa je ta zadeva še toliko bolj odgovorna, kajti tam se res iz meseca v mesec spreminja, vzrokov je veliko, kar je bilo danes tudi že rečeno, pa da tega ne ponavljam. Danes gre za prvi korak, ki je tudi pomemben, da za zdravje ljudi s prenosom dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja zagotovimo nekaj deset milijonov s privatnih zavarovalnic na ZZZS. Karkoli je bilo danes tu rečeno, jaz sem še vedno za to, da ta prvi korak danes speljemo. Drugi korak, ki pa mora reševati dolgoročno finančno vzdržnost, je pa v pristojnosti Ministrstva za zdravje, ki smo mu ga mi naložili; in se je ministrstvo za to tudi obvezalo, kakor se jaz spomnim do sedaj, kakšno dogajanje smo imeli. Te smernice, kot sem rekel, ogrodje novega zakona ali reforme, ki si jo tako tako želimo že desetletja, je Ministrstvo za zdravje s strani nas, koalicijskih partnerjev seveda dobilo. Torej zakon ne čaka v nekih predalih, kot je danes ena od kolegic tukaj rekla, ampak se na njem dela, se dopolnjuje korak za korakom, glede na sprotne analize, sprotna spoznanja, ki jih rešujemo v dosedanjem ukrepanju. Če pa kdo danes pričakuje, da bi danes v tem državnem zboru lahko imeli na mizi eno delovno verzijo, ki še nima vseh rešitev, je pa res velik optimist. Mislim, da se s tem lahko vsi strinjate. Oziroma si želi v Državnem zboru kaos, ki bi ga takšna razprava prinesla. Ja, lahko pa pričakujemo bogato razpravo, ko bo ta zakon iz Vlade prikorakal v Državni zbor. Upam, da bo ta zakon res imel strokovno in vzdržno argumentacijo, kot so bile sprejete v številnih državah, tudi drugih evropskih, ki nas res prehitevajo; mi pa leta in leta stojimo na mestu in se takole prerekamo, kot je danes v tem državnem zboru jasno razvidno. Zavedajmo se nečesa, kar je bilo tudi rečeno, o dolarjih in o vsem, o čemer smo danes govorili, jasno je, Slovenija na državljana zbere 2 tisoč evrov iz vseh teh davkov. V Nemčiji in Avstriji okoli 4 tisoč evrov, to je velika razlika. Jasno si povejmo, ta razlika je tudi v razmerju dodane vrednosti 45 tisoč pri nas in 90 tisoč v Avstriji in Nemčiji. Od kod pa prihaja? Od kod pa prihajajo viri, kot smo rekli, dobrih 90 %? Iz plač, iz dodane vrednosti. In če ta naša gospodarska rast ne bo šla z dvakratno, trikratno hitrostjo tudi v naslednjih letih naprej, tu kaj dosti ne bomo mogli premakniti. Saj vemo, kje nam škriplje. Investicije, opremo zanemarjamo, ostalo še nekako vzdržujemo; ljudje v zdravstvu pa delajo in dihajo na škrge. Tudi to, da so ambulante pri nas enkrat bolj polne kot pa v zahodnih državah, je tudi to naše javno zdravstvo. Ampak neko zavedanje, in še enkrat bom to rekel, to participacijo, kakorkoli se je nekateri bojite, bi jaz uvedel takoj, ker bi avtomatsko s tem korakom zmanjšali naval na ambulante in bi tudi ljudje bili precej bolj razbremenjeni. To so taki preprosti koraki, ki jih lahko vsak vidi, ampak politično pa verjetno to potem za marsikoga ni sprejemljivo. Ampak ta korak narediš v enem letu, potem se to sprejme, se pozabi in zadeva gre naprej; seveda pa ne tam, kjer so kronične bolezni, to je pa dejstvo. Spoštovani kolegice in kolegi, tisti, ki boste danes glasovali proti, držite figo v žepu – to si upam danes trditi – in si pravzaprav ne želite začeti zdravstvene reforme, ne znam si drugače tega predstavljati. Kaj pa skrivate v tej figi, bi pa tudi bilo zanimivo vedeti. Ampak če bomo tako neoperativni, kot se kaže tudi danes, kot se kaže v predhodnih vladah, potem res nikamor ne bomo prišli. Mislim, da bi včasih rabili tu enega dobrega menedžerja, kot ga poznajo v podjetništvu, da bi udaril po mizi in nekaj premaknil. Se pa zavedajmo, da tudi mi delamo škodo; ne znam se drugače izraziti, znam pa preprosto povedati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Bojana Muršič.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Upam, da bomo po štirih urah dvigovanja pritiska danes prišli do zdrave in razumne rešitve. Najprej je treba povedati, da bi Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju morali že danes imeti na mizi, kajti leto in pol je od začetka tega mandata. V prejšnjem mandatu so bile narejene osnove, danes pa ne duha ne sluha o tem zakonu. Imamo pa na drugi strani predlog Levice, ki govori o ukinitvi dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, vendar na tem mestu še enkrat izpostavljam, da ne gre za ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, ampak ukinitev zavarovalnic, ki danes zbirajo ta denar, in preusmeritev teh sredstev drugam. Absolutno bi si želela, da bi Ministrstvo za zdravje iz svojega strokovnega pogleda na podlagi vseh anomalij, ki so se dogajale 30 oziroma 20 let, ki se zaznavajo, to tudi popravilo. Anomalije sistema so na področju financiranja in tudi zagotavljanja pravic do zdravstvenega varstva. Moram reči, da sem bila prisotna na teh usklajevanjih z Levico, ko so pripravili ta zakon, pripravljali pa so ga res v času poletnih počitnic. Neizmerno sem si želela, da bi prišli do končnega ključnega sistemskega pogleda na to, vendar žal je Levica stopila naprej in vložila zakon v proceduro. Zakon, kot so že kolegi tudi povedali, v prvotni zasnovi ni bil ravno finančno vzdržen, ampak danes ne govorimo več o tistem prvotnem zakonu, ki ga je vložila Levica, ampak govorimo o predlogu, ki ga je spremenila koalicija, del koalicije. Je pa še vedno ta predlog daleč daleč od sistemskega. In ob tem predlogu moram reči, da obstaja veliko pasti sistema in zagotavljanja tudi pravic do zdravstvenih storitev. Sama imam izjemno izjemno velik pomislek, ali bo to vse skupaj vzdržalo. Pričakujem res še enkrat na tem mestu, da Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju takoj v začetku prihodnjega leta dobimo v proceduro, da se začnemo o njem pogovarjati in iščemo rešitve. Danes gre ta predlog, ki ga imamo na mizi, v smeri preoblikovanja dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja; iz tega, da ne bomo več plačevali sedanjih 34 oziroma 35 evrov, ampak 29 evrov, vendar sama moram reči, da se enostavno s tem predlogom ne strinjam. Zato smo v naši poslanski skupini pripravili amandma, ki je solidaren, pravičen in sledi tudi finančni vzdržnosti. In ker je bilo danes že rečeno, pa bom rekla tako, da se za naš amandma ocenjuje, da bo stomilijonska izguba, jaz moram reči, da je to pa res piarovsko zavajanje, pa bom tu kar povedala, Levice; kajti to enostavno ni res. Naš predlog, ki ga imate tudi v obrazložitvi navedenega, je v tem predlogu dosegel višino 477 milijonov. K temu predlogu je treba še vključiti zavarovance, katerim plačuje prispevke Republika Slovenija. To so žrtve vojnega nasilja, ki je več kot 17 tisoč, vojnim invalidom, ki jih več kot tisoč 800, vojnim veteranom, ki jih je več kot 47 tisoč; ob tem pa ne smemo pozabiti tudi brezposelnih oseb, katerim plačuje proračun Republike Slovenije osnovno zdravstveno zavarovanje na podlagi pravice prejemanja te socialne pomoči. Tukaj govoriti o kakršnemkoli, stomilijonskem primanjkljaju je daleč od tega. Lestvica bi se lahko tudi prilagodila, kot sem že rekla v našem stališču, ni optimalna, je pa korak v pravo smer, da pridemo do pravičnejše in solidarne lestvice. O čem naš amandma govori? Govori o tem, da bi tisti, ki imajo najnižje dohodke do višine 667 evrov, plačevali 10 evrov. Mislim, da je to bistveno bolj pravično kot danes, ko ima nekdo 667 oziroma lahko tudi manj sredstev, pa mora plačati teh 34 oziroma 35 evrov. Bilo je danes celo rečeno, da je to velik preskok med 1. in 5. razredom, kjer imamo potem 65 evrov; ali pa med tistim, ki bo plačal 10, in tistim, ki bo plačal 100 evrov. Zavedati se je treba pri tej lestvici, da tisti, ki bo plačal 10 evrov, ima dohodek do 667 evrov; tisti, ki pa bo plačal 100 evrov, ima pa dohodke nad 3 tisoč 500 pa še več evrov. To je velika razlika. To je petkratnik. Mislim, da tisti, ki ima danes minimalno plačo, bi z veseljem rajši dal 100 evrov pa imel plačo 3 tisoč 600 in več; kot pa da ima danes minimalno plačo. Tukaj je to razmerje dokaj primerno. Resnično me žalosti, da Levica ni pristopila v vlado. Kolega Trček se izjemno izjemo dosti ukvarja, zdi se mi, da je tudi edini v parlamentu, ki se zdaj kot predsednik odbora na tem področju zdravstva največ ukvarja, da ogromno zna. Mislim, da bi njegovo znanje lahko izjemno izjemno pripomoglo na področju ministrstva za zdravje. Lahko bi tudi Levica prevzela ta resor, lahko bi bil tudi Trček minister in mogoče bi zadeve speljali tudi naprej. To je moje osebno mnenje, ker se mi zdi, da ogromno ogromno stvari obvlada. Mogoče pa lahko najdemo neko skupno pot. Naj še enkrat povem, naš amandma, ki smo ga vložili, je solidaren, progresiven in vzdržen. Moram pa reči, da me izjemno žalosti, da ima milijon 400 ljudi plačo do tisoč 700 evrov. To je pa izjemno izjemno nizko. In ti, ki imajo dohodke do 667 evrov, bi plačevali znesek 10 evrov, tisti, ki bi imel plačo do višine tisoč 105 evrov – 25 evrov; in tisti, ki ima danes nekaj čez tisoč 700 evrov, bi plačal 30 evrov tega prispevka za dopolnilno zdravstveno zavarovanje oziroma obvezen prispevek za zdravstvo, to, kar smo mi pripravili. Zakaj smo pripravljali ta amandma zelo dolgo? Preden smo dobili podatke, je bila zelo zelo dolga pot. Enostavno je trajalo in trajalo, želeli smo skupaj – tudi takrat, ko smo bili v pripravah zakona z Levico – tudi na to opozoriti, da bi na koncu koncev lahko prišli do neke progresivne lestvice. Ni rečeno, lahko bi bila tudi neka prispevna stopnja, ampak žal nam to enostavno ni uspelo. Še enkrat, naš amandma je pravičen, solidaren, finančno je tudi vzdržen. Enostavno ne smemo še pozabiti na to, kar pa danes niti enkrat ni bilo omenjeno – 120 tisoč državljank in državljanov nima urejenega dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. To nas pa mora danes tukaj, vse, ki smo tukaj notri, zelo zelo skrbeti. Kaj se zgodi s takšno osebo, če ima prometno nesrečo ali zelo zboli? Teh stvari ne more plačati. Zavarovalničarji bi rekli – bodo šli na center za socialno delo pa bo center za socialno delo pokril. Ne gre vse kar tako, oni si pač tako predstavljajo. Takšne stvari, takšni posegi v bolnišnici stanejo nekaj tisoč evrov, tri, štiri, pet in več. Tega enostavno ne zmorejo. Poznam tudi kar nekaj primerov, kaj se je zgodilo s takim posameznikom, ki ni imel dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Danes ga več ni med nami, to me pa izjemno žalosti. Pa še nekaj; tudi tisti, ki si v času največje gospodarske krize niso mogli plačevati dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, so tisto neko obdobje ostali brez plačevanja, sedaj pa so se želeli ponovno aktivirati. Ali veste, koliko danes plačujejo dopolnilno zdravstveno zavarovanje zavarovalnicam? Več kot 40, 45 evrov. Tega enostavno nekdo, ki ima dohodke do minimalne plače, ali pa tisti upokojenec, ki ima pokojnine 420 evrov, ne zmore. Zato je izjemno izjemno pomembno, da se sprejme amandma Socialnih demokratov, ki bo to anomalijo rešil, kajti vsi bodo vključeni v plačevanje obveznega prispevka za zdravstvo, kar je izjemno izjemno pomembno. Le s takšnim predlogom lahko dosežemo, da bodo vsi državljanke in državljani imeli dostopnost do zdravstvenih storitev. Danes se bo pri glasovanju pokazalo, kdo je za solidarno in pravično lestvico, ki smo jo predlagali Socialni demokrati. Ja, res je, pogledali smo se v ogledalo, vedno se pogledamo v ogledalo, kot je že bilo danes nekajkrat povedano. Verjamem, da če bo takšna lestvica sprejeta, se bomo tudi naprej še lažje gledali in lažje stopili pred ljudi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima še kolega Vrtovec. Izvolite.
Lep dober dan vsem skupaj. Ena pomembnejših stvari, ki v politiki škodujejo, je zagotovo populizem. In temu, kar slišimo danes iz leve strani dvorane, z leve opcije, ne moremo reči drugega kot tekmovanje, kdo želi biti večji populist, kdo želi reči ljudem – Mi smo bolj za ukinitev, kot pa ste vi za ukinitev; ne, ne, ne, mi predlagamo še solidarno lestvico zraven. Ampak oprostite, SD, zadnjih enajst let ste neprekinjeno, z enoletnim odmorom, na oblasti. In imeli ste vrsto vlad in priložnosti, da bi lahko to uredili. Vodili ste vlado, pa tega niste uredili. Tudi to, da 120 tisoč ljudi nima urejenega dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja; saj imate škarje in platno, gospe in gospodje. Kdo ga ima?! Tudi glede tega, da plače niso takšne v tej državi, imate vi odgovornost ter škarje in platno. Dajte. In če boste prišli s pametnimi ukrepi, jih bomo v Novi Sloveniji podprli. Ne moremo pa podpirati populističnih ukrepov, ko vladajoča koalicija s sklepom odbora nekaj predlaga, potem pride SD spet z enim amandmajem; tako se zakonov ne pripravlja. In tako se zlasti zakonov, ki se tičejo zdravstvenega sistema, ne pripravlja; ampak poteka usklajevanje dalj časa, drugače, z javnimi razpravami in obravnavami. In še povrh vsega, še minister temu ni najbolj naklonjen. Cenim njegovo mnenje, da ima hrbtenico, pride sem pa pove, da to je bolj tako. To tekmovanje zagotovo škoduje. Zakaj? Ker tudi sprejemanje te zakonodaje poteka brez kakršnihkoli dolgoročnih finančnih projekcij, ki bi bile nujne ob sprejemanju tako težke vsebine, težke tematike, se pravi finančne projekcije. Delamo bolj po tem, kaj se splača za naslednje volitve, ne pa to, kaj je dejansko v korist državljankam in državljanom. Je pa dejstvo, da ne bo nobenih dilem zaradi moje nadaljnje razprave, zdravstvo zagotovo mora biti javno, univerzalno, vsem dostopno. Ne pa državno zdravstvo, kot ga nekateri v tej dvorani zagovarjate s tem, ko krepite ta kolhoz, ki se imenuje ZZZS. In jaz se bom danes dotaknil ZZZS. Kdo ga krepi? Kdo ima željo, da se krepi to, kar je državno? Predlog, ki je na drugi strani. Pa poglejmo. Za začetek pa še ena stvar. Dopolnilno zdravstveno zavarovanje, kar govori Levica že cel dan, pa vidim, da se na levi politični opciji ne razumete najbolj, se ne ukinja s tem predlogom. Žalostno je, da predsednik parlamenta Dejan Židan govori v svoji razpravi prepričljivo, da ukinjamo dopolnilno zdravstveno zavarovanje. Gospe in gospodje, ne lažite. Nalašč zavajate ljudi, ko to trdite. Le prenaša se iz ene košare dodatnih 500 milijonov evrov v drugo košaro. In vi mislite, da bomo s tem rešili problem. Pa vas vprašam, če mi lahko zagotovite: Ali se bodo s tem prenosom denarja iz ene košare v to drugo košaro, v velik konglomerat ZZZS, stvari kaj spremenile? Ali bomo priča v roku petih let, da se bodo čakalne vrste skrajšale? Bomo priča, da se bo zgradila nova infrastruktura? Bomo priča temu, da pacienti ne bodo več dobivali kemoterapij na hodnikih zastarelih stoletnih klinik? Kaj se bo v slovenskem zdravstvenem sistemu spremenilo, potem ko bo ta predlog zakonodaje, ki je pred nami, sprejet, ko bomo denar v višini 500 milijonov evrov samo prestavili ZZZS? Vi trdite – ogromno se bo spremenilo. Ampak z eno besedo ne poveste, kaj se bo spremenilo. Ukinili bomo zavarovalnice, je rekla gospa Muršič. Lepo prosim? Triglav? Triglav boste ukinili? Najprej bo treba sprejeti kakšen zakon v tem državnem zboru. V čigavi lasti je Triglav, na kakšen način bomo šli. To vi govorite, samo citiram vas. Torej vsa jajca, ki jih imamo sedaj v več košarah, kar je boljše zagotovilo, da sistem deluje, boste vi dali v eno košaro, ki garantirano ne deluje – korupcija, klientelizem, celoten zdravstveni sistem, ki je slab. Kdo sedaj operira s tem denarjem v višini 3,5 milijarde evrov? Ja, to je ZZZS, monopolni sistem. Ampak ne, še bolj bo državen, kajti želite še 500 milijonov evrov dati temu sistemu, ki dokazano ne deluje; in dokazano politika nad njim nima vpliva. Za primer, prejšnja ministrica je želela v treh, štirih obdobjih zamenjati direktorja ZZZS, pa ga ni uspela, ga ni mogla, ni zmogla tega narediti, ker politika, vlada, ki je po mojem mnenju prva odgovorna nad situacijo v zdravstvu, nima te moči. Vzporedne zakonodaje, ki bi imela moč v ZZZS, ni, kajti premalo je predstavnikov vladajoče politike ali kogarkoli drugega, ki bi lahko poslušal politiko. Ampak imate notri sindikate, to je res velik konglomerat vseh deležnikov. In vi želite to okrepiti in dokazano ne deluje. Ne razumem, zakaj bi potem ta predlog, ki ga predlagate, pil vodo. Dokazano ne deluje, zakaj. Od leta 2010 do sedaj se je v ZZZS zbrala milijarda evrov več denarja. To ni 100 milijonov, ne 200; milijarda, gospe in gospodje. In še enkrat vprašam: Ali se je zaradi te milijarde evrov več denarja v tej zdravstveni blagajni kaj spremenilo za državljanke in državljane? Imajo boljši zdravstveni sistem ali imajo slabšega? Imajo krajše ali daljše čakalne vrste? Samo na drugo vprašanje, gospe in gospodje predlagatelji in podporniki te zakonodaje, mi prosim odgovorite. Kaj se je spremenilo, ker je milijarda evrov več denarja v ZZZS? Ali imamo človeka vreden zdravstveni sistem zaradi te milijarde evrov? Ne. Vprašajte se raje, kam ta denar ponikne, kakšno strukturo imamo mi, kako se ta denar potem naprej razporeja. In namesto da bi na takšen rokohitrski, lahkomiselni način delovali, krepili ta državni monopol, bi morali sprostiti državni monopol. Dokazano monopolni sistem ne deluje, kolhozi ne delujejo. Vi vračate slovensko zdravstvo nekem res nazaj. Ukinitev zavarovalnic. Vse lahko naredimo, če pridemo s številkami, da je nekaj v prid državljank in državljanov, tudi ukinitev zavarovalnic, kar govori gospa Muršič pa SD. Lahko to naredimo, ampak problem v primerjavi z ZZZS pa je, da ta del deluje. Od leta 2012, zlasti v obdobju krize, so na ta zavarovalni del in dopolnilni del padla dodatna bremena. In čeprav so padla dodatna bremena, dodatne obveznosti, so oni zmogli. Ne moremo drugače razumeti kot tako, da tisti, ki imate možnosti, lovke in vpliv, torej vsaj vpliv tudi znotraj ZZZS, želite imeti še več denarja. Ampak rezultat tega bo še več monopola, slabše zdravstvo, daljše čakalne vrste in več denarja za koruptivne in klientelistične namene. Kajti nihče nima nadzora, kako ta denar potem teče naprej v skladu z nekim splošnim dogovorom in planskim gospodarstvom znotraj sistema. Vračamo slovensko zdravstvo zelo nazaj. Številke. Z nobenimi številkami racionalno ne operiramo ob sprejemanju te zakonodaje. A poglejmo; sam ZZZS, ki ga častite kot nekoga, ki bo uredil problematiko, poda jasno sporočilo Državnemu zboru pred sprejetjem te zakonodaje, da je predlog 29 evrov prenizek, da 29 evrov ne bo dovolj, če se želimo mi sfinancirati, ampak da bo prišlo na 32,5 evra, in še potem vprašanje, kako naprej. Tudi pri tem amandmaju, ki bo sprejet kot amandma odbora, je šlo za tipično nabijanje, zavajanje. Sprašujem pa se, čemu, kakšen je namen; pa saj ne bo danes zvečer vlada padla,, da bomo šli jutri na volitve. Zakaj tekmujete v tem, kdo bo dal bolj populističen predlog, namesto da bi prišli lahko z resnimi številkami. Torej sam ZZZS dvomi v ta predlog, kar vi predlagate; v finančni izračun 29 evrov, v vse nove obveznosti, ki jih bo dobil. Torej vprašajte tiste, ki bodo imeli ta problem, kako ga bodo reševali, preden sprejmemo to zakonodajo. In ZZZS prizna, da bodo imeli težave s temi novimi obveznostmi. Če sklenem, na račun te zakonodaje bomo dodatno okrepili tiste, ki hirajo slovenski zdravstveni sistem – omrežja in lobije. Če mi pa poveste pet stvari, ki se bodo na račun spremembe te zakonodaje v slovenskem zdravstvu spremenile na bolje, potem bom jaz to zvečer podprl. Pet stvari povejte, zagotovila. In odgovor na to, zakaj ena milijarda ZZZS-ju do sedaj ni pomenila boljšega zdravstvenega sistema. Zakaj ena milijarda v zadnjih osmih letih več ne pomeni boljšega zdravstvenega sistema, kot ga poznamo? Vse ostalo so pa puhlice in natolcevanja.
Hvala lepa. Repliko ima Bojana Muršič. Izvolite.
Hvala lepa. Kolega me po vsej verjetnosti ni pravilno razumel. Nisem govorila o ukinitvi zavarovalnic, ampak zgolj o tem, da se bo znesek, ki ga sedaj plačujemo vsi zavarovalnicam, preneslo na zavod. Samo to, hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Vidim, da je še interes. Prosim za prijavo. Najprej ima besedo Aleksander Reberšek. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Za začetek bi nekaj prebral, kar je izjavil dr. Erik Brecelj: »Zdravniki smo popolni klovni, ki garamo, da si primitivci – ne morem jih imenovati drugače – kupujejo jahte, vse to pa se dogaja s podporo politike.« Prav tako argumentirano trdi, da se politika vedno okorišča na račun zdravstva ne glede na barve, v katere se odene, in da »prenekatera jahta pluje po Jadranu prav po zaslugi koruptivnih dogajanj, povezanih z Onkološkim inštitutom, marsikatera pa še bo. »Do nobene afere v zdravstvu ne pride brez podpre politike in zdravnikov, ki sedijo v razpisnih komisijah, niti brez plenilcev, ki iz ozadja vodijo celotno zadevo. Zelo preprosto bi bilo, če bi v Sloveniji imeli eno samo politično opcijo, ki krade, in drugo, ki bi vse uredila. Toda nobena politična opcija v Sloveniji ni nič uredila, zato ker imajo za seboj ljudi, ki jih vodijo.« To, kar danes počnemo, je popolna izguba časa. Mi se lotevamo rešitve tega problema zdravstvenega sistema na popolnoma napačnem koncu. Ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja je velik nateg naših državljanov. Našim državljanom bolnikom je treba zagotoviti pravico do zdravljenja v nekem normalnem času, ne pa da imajo naši bolniki pravico do čakanja v čakalnih vrstah. Danes se tukaj pogovarjamo, ali bomo račun za zdravstvene storitve plačali iz enega žepa, ali ga bomo plačali iz drugega žepa. In vsakič ko Levica pripravlja nek zakon, opozarjam naše državljane – dajete se prijeti za denarnico. Vaš piar je zelo odličen. Odpirate resnično prave teme, proti katerim se je kar težko boriti. Delate pa, kaj bo povedal prihodnji rejting in da boste v glavnih medijih, v glavnih novicah. Povejte mi, kako bi lahko prepričal nekega svojega prijatelja, da sem proti ukinitvi dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Povejte mi, kako bi prepričal nekoga drugega, da sem proti temu, da bi zavarovalnice ustvarjale še več dobička. Po drugi strani pa dnevno odtekajo milijoni iz zdravstvene blagajne. Za manj denarja se ne dobi več muzike, tako se tudi za manj denarja ne dobi več zdravstvenih uslug. V čem je torej sploh problem? Mi imamo zdravstveni sistem, ki se ni spremenil od leta 1992. Imamo monopolista – Zavod za zdravstveno zavarovanje, ki ima žakelj, v katerem je več kot 3 milijarde evrov. 3. milijarde evrov. Vendar je na ta žakelj prisesano ogromno pijavk z ene in druge strani. Te pijavke seveda skrbijo, da preprodajajo pregrešno drago opremo, pripomočke, zdravila in vse ostalo. Spomnimo se samo preprodaje opornic. Na Poljskem je lahko neka opornica trikrat cenejša kakor recimo pri nas. In tukaj je problem. Tukaj bi morali mi reševati zdravstveni sistem. Razbiti bi morali monopol Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Imamo pa še tri zavarovalnice, ki v ta žakelj dajejo 600 milijonov evrov. Levica skupaj s koalicijo želi ta žakelj združiti z žakljem Zavoda za zdravstveno zavarovanje, kar je, milo rečeno, smešno. To se pravi, da bi mi v nek škafec, ki že pušča, nalili še dodatno vodo. Razlog je povsem preprost, da se bo lahko še več pokradlo, in to legalno pokradlo. Največji problem je ravno v tem, ker Zavod za zdravstveno zavarovanje nima konkurence, ker je monopolist. In v Novi Sloveniji si želimo zavarovalniški trg, kjer bi bilo na trgu prisotnih več zavarovalnic, kajti če bi bilo prisotnih več zavarovalnic, bi bila večja konkurenca, s tem pa bi posledično naši državljani imeli cenejše storitve. In tu bi morali mi reševati problem. Osebno menim, da ni problem dodatno, dopolnilno zdravstveno zavarovanje, ki ga v bistvu sploh ne bi rabili, če bi osnovno, obvezno zavarovanje delalo tako, kot bi moralo delati, to je transparentno, gospodarno in odgovorno. Verjamem, da socialno ogroženim 6 evrov veliko pomeni, bolniku pač 6 evrov ne pomeni nič. In ne se ukvarjati s tem, koliko bolnikov bo privarčevalo 6 evrov; mi se moramo v tej državi ukvarjati s tem, kako bomo zmanjšali čakalne vrste, da bomo tistim ljudem, ki so bolni, nudili čimprejšnjo zdravstveno oskrbo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko ima dr. Franc Trček.
Kot prvo, naj si gre mladi kolega pogledat, kakšni so dohodki v Sloveniji, pa se bo potem vprašal, kdo bo te blazne peneze v privat zavarovalnice dajal. Drugo, logika, ki se jo greste danes v desnici, je približno taka: Aha, predsednik gasilskega društva je piroman, ukinimo gasilsko društvo pa podrimo še gasilski dom. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Dragi kolegice in kolegi, nimam več veliko časa, samo toliko še, da pozdravim gospoda državnega sekretarja, ki ga prosim; kaj to pomeni – združenju javnih zdravstvenih zavodov, to so pogajalci za splošni dogovor; in ali je res, da so ključni dejavniki – UKC Ljubljana, UKC Maribor, URI Soča – izstopili pred enim mesecem. Kaj to pomeni? Če je to res, je to kaos, je to razpad sistema. In vi zdaj vsi skupaj, draga koalicija, temu kaosu dajete še pospeške. Saj mi smo lahko samo tiho, da nam ne bi kdo kaj repliciral ali karkoli, samo gledamo in občudujemo, kako se med sabo tolčete; ni pa nobenih izračunov. In bom prebral tudi sam eno misel nekoč zelo znane novinarke, danes zelo pomembne direktorice, citiram: »Kot državljanko me torej danes zelo skrbi. Že dolgo spremljamo nestabilnost financiranja pokojninskega sistema in mizerne pokojnine. Že dolgo razpravljamo o nujnosti dolgotrajne oskrbe, ki je ni. Že dolgo nas v zdravstvu vodi populizem pred stroko. Nestrpno čakam na politiko, ki bo znala delati tisto, kar je prav, in ne samo tistega, kar je lažje.« Absolutno se s tem strinjam. Kolegice in kolegi, ko ste zdaj prišli z nekimi številkami, 29, to me spominja, ko sem v 80. letih hodil v Radkersburg za svoje otroke nabavljat banane in pomaranče, ker jih pri nas nismo imeli. Bilo je zelo fino, ker je bila cena 10,99 šilinga, to je bistveno manj kot 11. In 29 je bistveno manj kot 30, to so te psihološke metode za zastrupljanje. Ko sem se prvič soočal z idejo ukinitve dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, sem začel razmišljati – Fino, nama z ženo bo zdaj teh dvakrat 35 evrov, torej 70, ostalo, jih bova vložila v neko zavarovalnico. Žal so zunaj dobre, tudi nekatere naše so dobre, hišo imam zavarovano zunaj, odlično deluje, vam povem, odlično, ne bom povedal imena, ker ne smem delati reklame za zavarovalnico. Danes imate produkte, kjer plačate relativno nizko premijo in vam plačajo implantate tudi v vrednosti 6, 7 tisoč. Kaj je ključnega treba danes povedati? Zastrupljali ste ljudi, da gre za ukinitev. Dragi državljani, ne gre za ukinitev, ne gre, nekateri boste plačali več. Tisti, ki ste se šolali pa imate danes malo boljše plače, ker imate večje odgovornosti in ker delate, boste plačali več. Res je, primite se za denarnice, ker to državno zdravstvo nas pač nikamor ne bo pripeljalo. Iz javnih sredstev v celoti financirajo zdravstvo na Kubi, v Severni Koreji pa mogoče še v kakšni državi. Jaz želim moderen evropski zdravstveni sistem. Če je gospa Milojka imela namen zaradi neke maščevalnosti in neporavnanih starih računov zrezati, ukiniti, likvidirati Vzajemno, okej, v redu. Bile so neke zamere, hvala bogu ji to ni uspelo. Zdaj vi želite en del, pazite, dejansko greste proti ustavi in želite ukiniti en del zavarovalniškega trga, ki se mu reče dopolnilno zdravstveno zavarovanje. Tudi državno zavarovalnico Triglav, kjer ima 62 % v strukturi lastništva država, taisti Triglav hočete imeti v demografskem skladu. Ljubi bog. Malo se je treba dogovoriti, kaj ljudem pravzaprav sporočiti. Trdim pa, da danes nihče od vas, ki zdaj to predlagate pa se med sabo prepirate, Levica pa koalicija, koalicija pa Levica, nihče točno ne ve, kako bo to delovalo. Povejte mi vsaj, gospod državni sekretar, mogoče vi lahko pomagate, kaj bo pisalo na položnici, ko bom moral plačati recimo 100 evrov. Kaj bo pisalo? Dopolnilno zdravstveno zavarovanje, ki to ni; pa smeško zraven. Kaj bo pisalo tam, kaj bo pisalo? Nihče ne ve, ker pojma nimate, ker ste nekaj naplavili skupaj zaradi nekega populizma, ker mislite, da bo ZZZS idealno porabil vsak evro, ki ga jaz pa vsi vi, vsi mi plačujemo. Kaj boste z ljudmi? Mesarsko jih boste vrgli na cesto. To je pač vaš princip.
Hvala lepa. Želi še kdo besedo pri tem amandmaju? Besedo ima predlagatelj Luka Mesec. Izvolite.
Hvala. V tej debati smo, podobno kot v vseh parlamentarnih razpravah, šli zelo daleč, zelo naokrog in zelo mimo teme. Bolj ko se je ura na monitorju iztekala, dlje smo bili od tega, kar je bistvo problema. Bistvo problema je dopolnilno zdravstveno zavarovanje. Kot sem že prej rekel, tako z levega kot z desnega političnega gledišča tako zavarovanje ni vzdržno. Z levega političnega gledišča, ker je nesolidarno, ne glede na to, ali je vaš dohodek 500 evrov na mesec ali 5 tisoč evrov na mesec, boste plačali enako. In ker ni dopolnilno, ampak je obvezno. Kdor noče doplačevati pri zdravniku, pač – hočeš nočeš – mora plačati ta davek 35 evrov na mesec. Z desnega političnega gledišča je pa ta trg dopolnilnih zdravstvenih zavarovanj nek zgleden primer tovarišijskega kapitalizma. Tam imate Vzajemno plus 3 zavarovalnice, trg je razdeljen že 20 let, vmes so izravnalne sheme, isti produkt prodajajo po praktično isti ceni, konkurence ni, svobodne gospodarske pobude ni, dobiček in promet sta zagotovljena; skratka tovarišijski kapitalizem. S tega gledišča bi tudi desnica morala podpreti, da se to ukine. Zakaj ne bo tega naredila, lahko odgovori samo sama. Dejstvo pa je, da so vlade, predvsem sredinske in levosredinske, že zadnjih 16 let obljubljale, da se bo to zgodilo. Vmes so bile raznorazne afere; od tega, da so predsednika senata agencije za nadzor zavarovalniškega trga napadli s solzivcem zaradi tega, ker je na Vzajemni hotel, da tam dobijo glas vsi, ki so člani, se pravi vsi, ki so pri Vzajemni zavarovani; ne pa, da jo obvladuje neka ozka elita. In to je šlo seveda v nos tistim tovarišem kapitalistom, kot bi jim rekli na desnici, ki stvar obvladujejo že od njenega nastanka. Kakorkoli, slišali smo, da ni problem, da bi tukaj nasprotovale zavarovalnice, ampak sta zakon, kakršnega smo pripravili v Levici, potopila predvsem finančni minister in Zavod za zdravstveno zavarovanje. K temu bi pridal samo tole: problem je bil, da koalicija nikoli ni pokazala resnične pripravljenosti, da bi to odpravili, ko smo mi ta zakon dali. Zato zavarovalnice niti niso začele kampanje proti temu zakonu, ker so računale, da ga bo potopil sam parlament. Na žalost se je točno to zgodilo, potopil ga je parlament. Danes imamo pač neko polovico zakona še tukaj, ki jo je zdaj koalicija amandmirala. Lahko se strinjam s kritiki, da je ta rešitev pač luknjičasta in polna problemov, ampak treba je pa povedati, da ob potrditvi danes dobimo več kot eno leto časa, do 1. 1. 2021, ko naj bi stvar stopila v veljavo, da jo uredimo tako, kot je treba. In to je tudi razlog, zakaj mi v Levici kot predlagatelj, čeprav to ni več naša rešitev, ampak nekaj precej drugačnega, danes ne bomo nasprotovali temu zakonu, ampak ga bomo podprli, da stvari pustimo odprte in da se v letu 2020 po sedemnajstih letih čakanja ta stvar končno razreši.
Hvala lepa. Želi poleg poslanca Breznika še kdo besedo k 3. členu? Ne. Gospod Breznik, imate besedo. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Ljudem, ki vsak dan stojijo v vrstah v slovenskem zdravstvenem sistemu, vsem tistim svojcem, ki so jim njihovi dragi umrli zaradi številnih bolezni, ker so bile prepozno odkrite, ker niso želeli čakati v vrstah, pa so čutili določene zdravstvene probleme, pa so morda šele takrat, ko je bilo najhuje, obiskali zdravnika in se je njihovo stanje prestavilo v obdobje, ko ti povejo – na žalost vam več ne moremo pomagati, kje ste hodili. To je tipičen stavek, ki ga žal morajo dostikrat slovenski zdravniki reči marsikateremu pacientu. Zakaj niste prej prišli? Poznam jih polno, polno iz moje sredine, polno ljudi, ki jim prižigam sveče. Morda bi danes še bili med nami, pa niso, ker pač so mislili – ne bom čakal cel dan, cel teden ali pa pol leta za en pregled, za eno slikanje, saj bo že boljše. Teh zgodb je polno v Sloveniji. Slovenski zdravstveni sistem je res en živi primer tovariškega kapitalizma, o katerem danes razlagate, o katerem največkrat teče stavek. Še posebej v poletnem mesecu, ko pogledaš dobavitelje zdravstvenega sistema, njihove jahte, predvsem na hrvaško obalo ali na slovensko obalo, z ameriškimi zastavami; pa ko vidiš, da bivši minister za zdravje gre iz jahte velikosti 14 metrov na 16 metrov pa pravi, da ob tisoč 700 evrov pokojnine lahko to čisto normalno vzdržuje, potem ugotoviš, kako deluje zdravstveni sistem. Jaz bom preprostim ljudem, ki nas zdaj gledajo, približno povedal, s čim se danes koalicija ukvarja. Če za zdravstveni sistem v plastičnem primeru rečem, da je to vrček vina ali pa en sod vina, v katerem je tista glavna zdravstvena storitev, tista glavna pipa na tem sodu, se torej oni ukvarjajo z vrči, s katerimi se vliva vino v ta sod, v katerem bi se naj vino hranilo. Kolegi, še najbolj kolegica na moji desni strani, to je spoštovana kolegica Jelka Godec, se je ukvarjala z porami tega soda, kjer to dobro vino teče na vse strani. Ugotavlja, da moramo te pore zamašiti. Lahko obrnem drugi stavek, torej da moramo zmanjšati korupcijo, zmanjšati kartelne dogovore, torej tudi dobavitelje zdravstvenega sistema, da tukaj ponikne številna tekočina, vino, kakorkoli si predstavljamo. Vi se pa ukvarjate, da je največji problem enega velikega vrča, ki ga lahko imenujemo glavna zdravstvena zavarovalnica, in treh malih vrčev teh dopolnilnih zdravstvenih zavarovanj. Največji problem, zaradi česa to delate, je, ker so ravno te male zavarovalnice, torej tiste, v katere Slovenci vplačujejo dodatno zdravstveno zavarovanje, najbolj gledale pod prste zdravstvenim storitvam, predvsem pa cene zdravil in ostalih pripomočkov v zdravstvenem sistemu. In te male zavarovalnice so bile največji problem ravno tem poram. So rekle, da to stane preveč, to zdravilo stane v tujini toliko pa toliko. In ravno tisti, ki so najbolj opozarjali, ob nekaterih pogumnih politikih in pogumnih zdravnikih v slovenskem zdravstvenem sistemu, ki jih je stalno več, tiste danes želite ukiniti. Torej v Sloveniji ne velja pravilo, da imaš možnost izbire. Monopolni šolski sistem, ki ga bo povozil čas v 21. stoletju, v procesu digitalizacije. Zdravstveni sistem v največjem razcvetu številih novih zdravil, številnih novih tehnik, operacij, številnih možnosti preživetja ljudem, mi v tem času delamo popolne monopole. Ni problem pore, kjer pušča iz zdravstvenega sistema, kjer odteka denar, problem je, iz katerega vrča vlivaš notri. In ta največji vrč, ki se imenuje zdravstvena zavarovalnica, kjer so najmanj gledali pod prste tem lobijem, ta želi po treh milijardah še dodatnih malo manj kot 600 milijonov evrov denarja. Vsi ostali nimate nobene možnosti izbire, h kateri zavarovalnici boste še šli, katero nadstandardno zavarovanje si boste plačali, ker je pomembno samo, da je vse monopolizirano in na enem mestu. Potem bodo ti lobiji lahko živeli. Miklavčič si bo lahko kupil 20-metrsko jahto, njegovi kolegi iz različnih ostalih podjetij pa bodo šli po moje na 25 metrov, ker ko imaš enkrat 20 metrov, se sprašuješ, zakaj nimaš 25-metrske jahte. Tudi zdaj pride novi mercedes razreda S, v kratkem bo V12, počasi prihaja tudi nova verzija AMG. Mislim, da je čas božiča, da si tudi to privoščimo, pa hčerki študij v tujini, on je socialist, v tujini pa študirajo vsi na privatnih fakultetah, to je ta tovarišijski kapitalizem. Ljudje, ki odhajajo k zobozdravniku. Zlatarna Celje ima zobozdravstveni program, kjer je obvezno, da vsi zobozdravniki kupujejo tam material; in je to v osnovni zdravstveni zavarovalnici v tej košarici. To so tehnike približno iz leta 1975. To je material, iz katerega vam potem tehniki naredijo en mostiček ali pa en zob, skupaj z delom pride en zob malo več kot 100 evrov. Vi lahko danes tak zob, ki je petkrat bolj kvaliteten, dobite za 15, 20 evrov, že pripravljen, že narejen, samo Zlatarne Celje ni več notri v obveznem zdravstvenem zavarovanju. Iz tega denarja bi nekaterim ljudem lahko osnovna zdravstvena zavarovalnica dala recimo vsaj polovico zraven za implantat. Si vi predstavljate, da bi mi take spremembe naredili, kolegi, da bi si en revež lahko implantat privoščil, brez nekega mostička, ne da nekomu uničijo dva zoba, ker bodo mostiček zbrusili. Pa bi si revež lahko privoščil in bi doplačal mogoče za en implantat 200, 300 evrov pa bi imel implantat v Sloveniji narejen. O tem ne razmišljamo. Zlatarna Celje z Jankovićem v tem trenutku gradi hotel sredi Ljubljane. V osnovni zdravstveni zavarovalnici sedi predstojnik društva upokojencev in jaz gledam, kako z direktorjem hodita na večerje, pijeta in se skupaj veselijo. On mu potrjuje, da je to v obveznem zdravstvenem zavarovanju, tem monopolnem, glede katerega se zdaj tu prepira koalicija. Tega ne poznajo, ker ne vidijo, pač moraš biti svetovljan, iti v svet, ljudje pa ne bodo nikoli, revež nikoli ne bo mogel priti do kakšnega implantata iz osnovnega zdravstvenega zavarovanja. Mi bomo plačevali milijone Zlatarni Celje, da bomo kupovali eno zlitino za neke zobe, izdelane s tehniko iz leta 1975. Zobozdravnikom obvezno rečejo, da morajo to uporabljati, oni pa rečejo – Zakaj moramo to uporabljati, če imamo danes petkrat boljše materiale, manj občutljive tudi na telo, ki jih dobimo že na trgu izdelane, brez tehnikov in brez ostalih filozofij. Veste, kakšne tehnike v zobozdravstvu danes obstajajo? Relativno ugodne. Mi pa plačujemo najdražje stvari iz osnovne zdravstvene zavarovalnice. In te tri zavarovalnice dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, ki so jim najbolj gledali pod prste, poleg teh pogumnih zdravnikov, kolegice Jelke Godec in še nekaterih kolegov, le-te so pa problem. Da ne razlagam, ko je kolegica Jelka Godec s temi zdravniki odprla zgodbo žilnih opornic, privarčevala na desetine milijonov evrov denarja za naslednja leta ravno v zdravstvene zavarovalnice, je ona in mi vsi dobili dopis enega odvetnika, ki zastopa ravno Mladino, da bodo gledali na vsako našo besedo in nas bodo tožili do konca, kolikor se bo dalo. Takoj grožnja. Ko je odprla celo poročilo, ga pripravila, so jo takoj začeli napadati, da je enkrat kot direktorica plačala nek znesek nekemu podjetju svojega moža, šlo pa je za nekaj sto evrov; in da je glavna koruptivna oseba. In so jo »prali« dva meseca v slovenskih medijih, na različnih portalih. Profesor dr. Noč, vrhunski strokovnjak, sedaj ne more v tej znanstvenoraziskovalni sferi nadaljevati svojih številnih znanstvenoraziskovalnih projektov, ker mu ne plačajo, ker ta lobi deluje tudi v tem sistemu. Ampak ne boste nas utišali, kolegi. Poglejte, komu dela Mladina reklamo, Mladina, ki se je iz teh žilnih opornic sfinancirala. Komu dela reklamo? Kateri politiki? Katera politika zastopa ta monopol in dela naprej? Kolega v moji družini, znanec, je delal 35 let v Avstriji. Zadnjič mi je rekel, da ima s poklicno izobrazbo okoli tisoč 800 evrov pokojnine. Šel je zdaj k zdravniku, ker je imel neko kožno znamenje, da mu ga odstranijo. Zdravnica se je opravičila, v petek mu je rekla, da se opravičuje, ker v torek ne bo ta poseg opravljen, ampak bo v četrtek opravljen poseg, da mora čakati štiri dni. To je avstrijski zdravstveni sistem več zavarovalnic, konkurence, možnost izbire. S številnimi koncesijami, gledajo pod prste eden drugemu, kontrolirajo kvaliteto, napake. Po napakah lahko odletiš hitro iz tega sistema. Mi pa monopol nad monopolom. Kolegi, se vam zdi to vse skupaj normalno? Vi se ukvarjate z inputom v ta sistem, kdo je kriv, ves ta denar, ki izteka iz tega zdravstvenega sistema, zaradi česar imajo ljudje daljše čakalne dobe, zaradi česar imamo zaposlenih manj strokovnjakov, zaradi česar strokovnjaki odhajajo v tujino, zaradi česar se mladi slovenski zdravniki niti več ne odločajo, da ostanejo v Sloveniji, zaradi česar marsikdaj tudi uvažamo zdravnike, ki vidijo Slovenijo samo kot eno od destinacij na poti v Evropo, tu jih še dodatno izšolamo, specializacijo opravijo v Slovenji, vložimo tudi v vse te številne tuje zdravnike denar in potem tudi ti odidejo v tujino. Povejte mi, ali vi vidite smisel v tem nadaljevanju teh vaših zgodb, tega socializma, ki nikjer ne deluje. Odpreš medij, vsako jutro je najprej nekaj o Trumpu. Prvo je nekaj o Trumpu, o grdi Ameriki in o grdem kapitalizmu. Zdaj sprašujem, povejte, zakaj tega nesrečnega fanta Krisa nismo peljali v Venezuelo ali pa na Kubo, kjer imajo baje tako dober zdravstveni sistem. Zakaj ga v to grdo Ameriko peljemo? Pa zaradi česa gremo v to grdo Ameriko, da pomagajo temu fantu. Povejte mi, zakaj ga potem vozimo v Ameriko, če ta grdi kapitalizem tako slabo deluje. V mojem okolju, v občini Benedikt, imamo družino s tremi otroki in pri dveh ugotovljeno spet eno od zelo hudih bolezni, kjer bo po vsej verjetnosti v nekaj mesecih nastopila smrt dveh otrok. Si vi predstavljate?! Za enega od teh otrok po vsej verjetnosti še obstaja rešitev, da bodo v Milanu prav tako speljali enega od poizkusnih zdravljenj z nekim novim zdravilom. Med tem časom nekako poskušamo vsi iz okolja, humanitarne organizacije, pomagati tej družini, pišejo pisma podpre. Gre za grozno, tragično zgodbo neke družine v času adventa; vi pa hočete uveljaviti sistem zdravstvenega zavarovanja, ki ga poznajo najbolj zaostale države na svetu. Torej na dolgi rok ne želite, da imajo ljudje v Sloveniji v takih tragičnih zgodbah možnost zdravljenja v Sloveniji in možnost, da bo stalno več strokovnjakov ostalo v Sloveniji, ker bodo videli tukaj neko upanje. Upanje v okviru konkurence, upanje v okviru možnosti izbire zdravljenja, možnosti izbire financiranja; kaj šele tisti posameznik, ki bi želel plačevati petkrat več v zdravstveni sistem, ker je v bolnici in je težko bolan, da lahko ima svojo privatno sobo, pa bi bil to pripravljen plačati. Pa tega tudi danes ne morete narediti, cenijo svoje zdravje in želijo najboljše za sebe in svojo družino. Tudi to popolnoma ukinjate, to sploh ne pride v poštev, kar je recimo neka normalnost v svetu. Ne vem, ali ste se vi, marsikdo od vas na drugi strani, kdaj soočili s svojim najbližjim, ko umira, ko je težko bolan, ko odhaja s tega sveta; pa se takrat vprašaš, na kakšen način, s kakšnim znanjem, z izkušnjami kot politik bom pomagal temu zdravstvenemu sistemu, zdravniškemu osebju, medicinskemu osebju, da prebrodimo nekatere ovire na poti, da postane slovenski zdravstveni sistem bolj učinkovit, boljši, nekaj, na kar bomo lahko v prihodnosti ponosni. In danes se tukaj pogovarjate o osnovi tega, kako ga bomo financirali. Vi ugotavljate, da tista zdravstvena zavarovalnica, ki je bila že do zdaj najbolj monopolna, kjer je najbolj odhajal sistem, kjer so si najbolj zatiskali oči pred nenormalnimi kartelnimi dogovori pri dobaviteljih zdravil. Vi govorite – Točno to je v redu in v ta sod moramo še več tega denarja poslati in vso ostalo konkurenco na trgu uničiti. A vi mislite, da je ta rešitev v času adventa – advent v krščanstvu pomeni prihod nečesa boljšega, prihod nekega odrešenika, mesije – vi v okviru mesije v zdravstvenem sistemu želite najslabše, kar je možno v slovenskem zdravstvenem sistemu. Ustvarili boste kaos, ustvarili boste to, kar se že dogaja, da številni moji kolegi, ki imajo podjetja, ustvarjajo podjetja v Avstriji, tam plačujejo svoje prispevke v pokojninski in zdravstveni sistem ter hodijo že tja k zdravniku. Zaradi monopola tudi v šolskem sistemu številni zdravorazumski ljudje svoje mlade ljudi pošiljajo že v srednje šole in osnovne šole v Avstrijo, kaj šele na fakultete, ker si ne želijo teh monopolov, ker na koncu produkt tega monopola je katastrofa, slabe storitve in zelo drage storitve. In ti monopoli so najboljši za podpovprečne ljudi, ki želijo zelo dosti zaslužiti in živijo, lahko bi rekel, kot ameriški milijarderji. Spoštovani kolegi, mislim, da bi vam moral ravno čas, v katerem se nahajamo, čas adventa, odpreti vsaj malo nekega diapazona, pogledati okoli nas, točno tja, kamor se hodijo zdravit najbolj kritični slovenski pacienti, tudi številni mladi ljudje, ki jim ostali zdravstveni sistemi, ki imajo konkurenco v zdravstvenem sistemu, dajejo produkte, dajejo jim storitve, ki so na svetovnem nivoju in ki jim podaljšujejo ali pa rešujejo življenje. Spoštovani kolegi, v nekem osladnem hollywoodskem filmu je nekdo rekel – Če rešiš eno življenje, morda lahko rešiš cel svet. Želim povedati, da vi s tem ne rešujete življenj, ampak boste ravno vi sokrivi, da bo na slovenskih pokopališčih stalno več mladih ljudi, ki bi morda v Ameriki, Nemčiji, Avstriji, na Nizozemskem lahko kar nekaj časa še živeli, bili z nami tukaj, v teh sredinah, z nami doživeli božič, novo leto, karkoli. In zaradi takšnega zdravstvenega sistema, ki ga vi ustvarjate s tem monopolnim financiranjem, boste to upanje uničili. In v takem sistemu, to je tipična korupcijska sprega med politiko in monopolisti. To ne more biti neznanje. Vsak dan lahko pogledate vso prakso, ki se dogaja v tujini. To ne more biti neznanje, to je tipična politična korupcija in čisto nič drugega. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo besedo pri tem členu in amandmaju? Ne želi. Potem bomo naredili majhen korak naprej. Zaključujem razpravo. Prehajamo na 7. člen in amandma poslanskih skupin LMŠ, SD, SMC in SAB k temu členu. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 9. člen ter amandma poslanskih skupin LMŠ, SD, SMC in SAB. Želi kdo razpravljati? Besedo dajem dr. Francu Trčku. Izvolite.
Hvala za besedo. Kot je že prej Miha povedal, sta zlasti 9. pa 23. člen na ta način, kot jih zdaj maliči naš izvirni predlog, vprašljiva in tudi do neke mere problematična. Vem tudi, da imajo na resornem ministrstvu neke pomisleke glede njih. Ker kakorkoli obračamo, mi bomo morali vzpostaviti neko večje financiranje javne zdravstvene blagajne iz proračuna. V bistvu sem bil gor v pisarni pa sem se hotel oglasiti velikem strokovnjaku za številne zadeve glede monopolov in Avstrije. Kakšen je bil avstrijski politični sistem po 2. svetovni vojni? Dve stranki sta desetletja imeli monopol ter nastavljali ene in druge ljudi. Malo avtorefleksije ne škodi. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 12. člen ter amandma Poslanske skupine SD in amandma poslanskih skupin LMŠ, SMC in SAB. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na 18. člen. V razpravo dajem 18. člen ter amandma poslanskih skupin LMŠ, SD, SMC in SAB. Želi kdo razpravljati? Nihče. Zaključujem razpravo. Prehajamo na 21.a člen ter amandma poslanskih skupin LMŠ, SD, SMC in SAB. Želi tu kdo razpravljati? Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 21.c člen ter amandma poslanskih skupin LMŠ, SD, SMC in SAB. Želi kdo besedo? Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 22. člen ter amandma poslanskih skupin LMŠ, SD, SMC in SAB. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 22.a člen ter amandma poslanskih skupin LMŠ, SD, SMC in SAB. Želi kdo besedo? Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem amandma poslanskih skupin LMŠ, SD, SMC in SAB za novi 22.b člen. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 23. člen ter amandma poslanskih skupin LMŠ, SD, SMC in SAB. Želi tu kdo razpravljati? Vidim, da je interes, zato bomo sprožili postopek prijave. Besedo ima Dušan Šiško.
Podpredsednik, hvala za besedo. Bi prosil predlagatelja, če mi lahko razjasni. Z enim zakonom se spreminja in dopolnjuje drug zakon. In bi res lepo prosil, ker si ne znam zamisliti, na kak način je hotel to zadevo, da bodo tudi vsi ostali državljani vedeli, kaj in kako in zakaj se bo šlo. Tukaj sem se tudi pogovarjal z določenimi strokovnjaki in so rekli, da ta člen ni za nikamor. Hvala.
Hvala lepa. Samo dopolnilno vprašanje. Želite obrazložitev predlagatelja zakona ali predlagatelja amandmaja?
Oboje.
Dobro, hvala. Besedo ima dr. Franc Trček.
Ja, glede našega dela poguglajte ZUJF pa se malo podučite. Za konec bi rekel, jaz še vedno ne vem, ali bo ta zakon šel čez ali ne. Trenutno je koalicija v takem agregatnem stanju, da verjetno še ne vedo, ali bodo volitve že januarja ali bodo šele septembra. Ampak verjetno jih bo plemenitost za nekaj časa znova rešila. V primeru, da pa je zadeva vseeno sprejeta, pa pričakujem končno nekaj, da se na strani izvršilne oblasti in tudi na strani ZZZS ljudje končno začnejo profesionalno vesti. Minister je povedal nekaj, pa ste vsi spregledali ali noben ni problematiziral, citiram: »Natančnih izračunov nam niso poslali.«. ZZZS ima zdaj kao neke težave s tem, natančnih izračunov niso poslali. ZZZS ima štiri pa pol, skoraj petkrat več zaposlenih kot resorno ministrstvo. Malo ministrstvo za finance. Ne bom povedal nekih internih zgodb, ki jih poznam, sem obljubil, da jih ne bom. Tudi tam so se vedli, blago rečeno, raje ne bom nadaljeval stavka. Mi imamo neke državne birokrate, v katere smo vložili toliko in toliko denarja, ki so toliko in toliko let, desetletij na nekih položajih. Imamo na ministrstvih, tudi poznam, kake osebe, ki bi rade resno računale, pa jim ne pustijo. Žalosti me malo to soliranje, upam, SD, da bo tega konec. In nekako, če gre to naprej, pričakujem različne scenarije z različnimi lestvicami, kot se to dela v neki približno resni državi. Zdaj bomo pa do konca mandata drugače, žal, bluzili, kako je zdravstvo tako pa drugačno, pa gor, dol; zelo nespoštljivo do številnih, ki v tem zdravstvu garajo. Za zdravstveno politiko smo zadolženi politiki. Nek dober del, vključno s košarico, se dogaja v skupščini ZZZS, robni pogoji se dogajajo tukaj, so določena stanovska združenja, ki morajo tudi malo drugače, resno prevzeti svojo vlogo. Iskreno dvomim, ker imam dve hčerki v medicini, da njihova stanovska organizacija zelo skrbi za mlajše od 40 let, če sem lahko zelo direkten; in skrajni čas je že, da se začnemo ukvarjati z zdravstveno politiko. Spomnim se, zdi se mi, da sem bil še študent, ko sem v Naših razgledih še pred Crnkovičem bral intervju z nekim vodilnim ameriškim strokovnjakom za zdravstvene politike. Zelo se mi je vtisnilo v spomin, ko je rekel: Jaz se čudim, da ste še tako, kot ste, če se pri vas s tem ukvarjajo zdravniki. Z vsem dolžnim spoštovanjem do zdravnikov. Politike javnih zdravstvenih sistemov so resne, zapletene stvari, ki zahtevajo kar nekaj inter- in trandisciplinarnih znanj. Imamo kake take študije, če že vsi omenjate Avstrijo, v Gradcu je tak dokaj zahteven študij. In priznam, po dobrem letu večinoma ukvarjanja in študiranja tega težko prenašam to počez blebetanje, ki se okrog te zahtevne tematike odvija tukaj. Nam ste očitali populizem, čeprav ste danes, če boste pogledali magnetogram, z izjemo LMŠ vsi drugi zganjali dosti večji populizem, kot da smo na zadnji seji pred volitvami. Če se hočemo resno ukvarjati z zdravstvenim sistemom, ga moramo najprej razumeti, že na ravni primerljivosti. Po nekih financah smo primerljivi s Čehi pa Portugalci, pa še to, če bi gledali detajle, bi težko bili primerljivi. Tu desnica nabija, Kuba, gor, dol, vleče Avstrijo ven. Na avstrijskem Štajerskem iz deželne blagajne dajejo pol milijarde še dodatno v zdravstveni sistem. Ali je to Kuba?! Jaz bi si tako Kubo želel, če je. Upam, da bo več resnosti. Ne bi rad z Bojano zdaj nekaj polemiziral tudi v tej smeri. Okej, izkoristili ste svojo možnost, tako kot smo jo mi; če pa hočemo resno solidarnostno lestvico narediti, ker upam, da se stara in nova levica strinja, verjetno pričakujem od nekih ljudi, ki jim je to dnevna domača naloga, da to računajo in delajo fine tuning, da nam tudi ponudijo, kot temu radi rečete, strokovne podlage. Ni pa strokovnost izgovor, da se nekaj ne spremeni, navsezadnje sem sociolog. Eno je, kar povejo strokovnjaki s svojimi interesi, gor in dol, politika mora to razumeti; in so politične odločitve. Hvala.
Hvala lepa. Repliko ima Dušan Šiško. Bomo naprej šli po vrsti, da bomo zaključili to razpravo. [[oglašanje iz dvorane]] Nič ni prednosti, oboje ima enak status. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Nisem se mislil javiti, ampak ker me je kolega Trček dobesedno izzval, bom rekel tako. Mi smo imeli svoje stališče, osebno sem ga predstavljal; in če bi on poslušal mene in se ne pogovarjal takrat, bi slišal, da mi tega zakona z amandmaji ne bomo podprli, to je bilo prvič. Drugič, vam bom pa zdaj javno povedal. Jaz verjamem, da je Levica v šoku, in to velikem. Res so pripravljali vseskozi, čez celo poletje, kar spoštujem in pozdravljam njihove svetovalce, da so bili tako pridni, vendar, glej ga zlomka, mi smo pa le štirinajst dni pred proračunom javno priznali in rekli, da bomo podprli proračun. Pa veste, zakaj? Zato, da ne bo Levica napenjala mišic in ukazovala koaliciji, kaj je treba vse še narediti. In to jih še dandanes boli, kot vidite. In zdaj oni že v principu več ne vejo, ali je to dobro ali ni dobro. Po drugi strani, če bi poslušali ministra, minister je tu jasno in glasno povedal, do marca bomo sigurno brali vladni predlog zakona. Iz tega razloga, spoštovani kolegi, sem jaz tudi na komisiji podprl predlog Hrška, ki je predlagal, da se ta točka umakne. Ampak ker je Levica še vedno v šoku, je rekla – Ne, želimo, da je na tej seji. In mi danes obravnavamo, januarja bomo obravnavali, februarja ali marca bomo pa obravnavali vladni zakon. Ne vem, kdo ima tukaj kdo koga za norca. Hvala lepa.
Hvala lepa. Najprej ima postopkovno mag. Bojana Muršič. Replika na repliko, gospod Trček, pa ni možna.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Moram reči, da sem zdajle pri teh amandmajih kar precej zmedena. To ni običajna praksa parlamenta. Običajno smo pri prvem členu amandmaja odprli splošno razpravo, potem smo pa šli čez amandmaje. Že cel čas spremljam, pa sploh ne vem, pri katerem amandmaju smo, ker se je zdajle odprla cela razprava o celotni vsebini zakona. Predsedujoči, lepo prosim, da se držimo poslovnika in gremo po členih amandmaja naprej. Hvala.
Hvala lepa za opozorilo. Če bi se dosledno držal, bi že pred štirimi urami končali razprave. To je eno. Replika na? Lahko jo imate, samo sekundo, da pogledam. Mislim, da še niste razpravljali, replika ni možna. Želi kdo razpravljati? Razprava je še možna. Repliko ste že imeli. Ne morete imeti dvakrat zapovrstjo repliko. Želi še kdo razpravljati? Ne. Če ne želi nihče razpravljati, zaključujem razpravo k 23. členu in amandmaju. V razpravo dajem 24. člen ter amandma Poslanske skupine NSi. Želi kdo tu besedo? Gospod Ivanuša, izvolite.
V glavnem, gospa Muršič, mi smo bili pri amandmaju in 23. členu, če ne veste, kje smo. Samo to sem vas hotel spodbuditi, da pazite, kje smo, ker očitno niste vedeli, kje smo. Gospod Trček iz Levice se vedno ozira na plemenitost naše stranke, to je neka dobra vrlina. Te vrline vi nimate. Če vas še kaj boli, pa vzemite aspirin. Predlagam dve tableti, ker ena ne bo nič pomagala. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključujemo razpravo o amandmajih in bi prosil, da smo dostojni tudi v zaključku točke. Gospod Trček, želite še besedo? Ne. Ni treba. Želi še kdo drug besedo? Nihče več. To se pravi, da zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po zaključeni 14. točki dnevnega reda. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DAVKU NA TONAŽO, DRUGA OBRAVNAVA. Predlog zakona je v obravnavo vložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev bi dal besedo predstavniku Vlade, ki ga ni. Imamo kakšno pojasnilo? Torej prekinjam točko za 5 minut in nadaljujemo čez 5 minut. (Seja je bila prekinjena ob 14.19 in se je nadaljevala ob 14.24.)
Spoštovani! Predlagam, da nadaljujejo. Prekinitve točk, kadar je Vlada predlagatelj zakona, se bodo v prihodnje nadaljevale. Vemo, da imate težave s kompletiranjem vladne ekipe, ampak mi imamo pa tudi svoj urnik dela. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki Ministrstva za finance Nataliji Kovač Jereb. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Predlog zakona, ki je pred vami, spreminja in dopolnjuje Zakon o davku na tonažo. Zakon o davku na tonažo uvaja alternativno obliko določanja davčne osnove za plačilo davka od dohodkov pravnih oseb v obliki pavšala. To pomeni, da podjetja, ki poslujejo z ladjami v mednarodni plovbi, lahko izbirajo, ali bodo davek plačevale v obliki pavšala ali na podlagi davčno priznanih prihodkov in odhodkov. Se pravi, da država spodbuja pomorski promet in je to tudi v njenem interesu ter tudi v interesu drugih držav članic. Spodbuda je bila dana kot državna pomoč v obliki davka na tonažo. Davek na tonažo so uvedle: Grčija v 70. letih; Nizozemska – leta 1996; Nemčija – leta 1999; Združeno kraljestvo – leta 2000; Danska, Španija, Finska, Irska, Belgija in Francija – leta 2002; Italija, Hrvaška – leta 2004. Slovenija je davek na tonažo uvedla v letu 2007, saj je Državni zbor v letu 2006 sprejel Resolucijo o prometni politiki Republike Slovenije, v kateri je bilo zavzeto stališče, da se bo z uveljavitvijo davka na tonažo zagotovilo ustvarjanje boljših pogojev za razvoj pomorstva in posledično s tem tudi povečanje števila slovenskih pomorščakov. S tem se bo pomorščakom in ladjarjem – slovenskim davčnim zavezancem – ustvarilo pogoje za konkurenčen nastop na svetovnem trgu. Ker je prvotna shema davka na tonažo, ki je veljala od 1. januarja 2008 do 31. decembra 2018, potekla, je bilo treba to shemo podaljšati, če se želi zagotoviti zakonitost dajanja te pomoči. V letu 2017 je Ministrstvo za finance kot nosilec sheme to tudi storilo. Evropska komisija je navedeno shemo podaljšala za naslednjih deset let, to je od 1. januarja 2019 do 31. decembra 2028. Evropska komisija je presojala, ali so obstoječa pravila v zakonu še skladna z navedenimi pravili. Ugotovljeno je bilo, da veljavna ureditev predstavlja negotovost, zato se je Slovenija zavezala, da bo veljavno ureditev dopolnila. Evropska komisija je ob podaljšanju tudi zahtevala, da se zakonodaja, to je Zakon o davku na tonažo, do konca leta 2019 uskladi z izdano odločbo Evropske komisije oziroma z veljavnimi pravili na področju državnih pomoči v pomorskem prometu. Evropska komisija je odločbo o podaljšanju izdala v decembru leta 2018. Objavljena je bila januarja 2019 z veljavnostjo od 1. januarja 2019 dalje. O podaljšanju sheme so bili zavezanci seznanjeni z naznanilom, ki je bilo objavljeno v Uradnem listu. Brez spremembe Zakona o davku na tonažo bi zavezanci lahko prišli v situacijo, da bi za leto 2019 oddali obračun davka po veljavnih pravilih, ki pa niso v skladu s pravili Evropske unije o državnih pomočeh. To bi pomenilo, da bodo zavezanci prejemali nezakonito državno pomoč. S predmetno novelo se torej želi navedeno neusklajenost oziroma zatečeno stanje odpraviti, da se zagotovi pravna varnost zavezancev glede na uporabe pravilne pravne podlage. Zato se tudi predlaga veljavnost za nazaj, torej retroaktivnost. Poglavitne spremembe oziroma dopolnitve v noveli se nanašajo na ločevanje obstoječih dohodkov iz poslovanja z ladjami v mednarodni plovbi, na dohodke, dosežene iz opravljanja osnovne dejavnosti, in dohodke, dosežene iz opravljanja pomožne dejavnosti pomorskega prometa. Dopolnitev ureditve upravljanja z ladjami se tudi prilagaja Evropski komisiji, in sicer da se navajajo podrobnejša pravila glede upravljavcev ladij ter tudi specializiranih podjetij za nudenje različnih vrst storitev ladjarjem. Ta pravila so bila izdana v letu 2009, zato so po tem zakonu o davku na tonažo že veljala. S to novelo pa se dopolnjuje oziroma posodablja obstoječa ureditev; izenačitev obravnave držav članic Evropske unije in držav članic evropskega gospodarskega prostora. Glede na navedeno Vlada Republike Slovenije predlaga, da se predlog zakona tudi podpre. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za finance. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku Robertu Polnarju. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Odbor za finance je 30. nujni seji 13. decembra letos kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku na tonažo, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje po nujnem postopku predložila Vlada. V uvodni dopolnilni obrazložitvi je država sekretarka Ministrstva za finance predstavila cilje, načela in poglavitne rešitve predloga zakona. Pojasnila je, da je Zakon o davku na tonažo uvedel alternativno obliko določanja davčne osnove plačila davka od dohodkov pravnih oseb v obliki pavšala za določen segment zavezancev tega davka. Ureditev po zakonu predstavlja shemo državne pomoči, ki jo je bilo treba priglasiti Evropski komisiji. Ker je prvotno obdobje odobritve sheme poteklo, je Slovenija Evropsko komisijo zaprosila za njeno podaljšanje. Evropska komisija je podaljšanje odobrila v obdobju od 1. januarja 2019 do 31. decembra 2028, ob primerni uskladitvi rešitev zakona s smernicami skupnosti o državnih pomočeh za pomorski promet. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je navedla, da je služba v omejenem času pripravila pisno mnenje, v katerem je opozorila predvsem na retroaktivno delovanje končne določbe predloga zakona, saj naj bi se določbe uporabljaje že za davčno obdobje od 1. januarja 2019. Po oceni službe je obrazložitev glede javne koristi kot pogoja iz 155. člena Ustave Republike Slovenije pomanjkljiva. V nadaljevanju so bile predstavljene nekatere pripombe službe glede razmerja med že uveljavljenimi in predlaganimi rešitvami oziroma notranje skladnosti predloga zakona ter glede nekaterih premalo jasnih opredelitev, ki jih ta vsebuje. V razpravi so nekateri članice in člani odbora izrazili pomisleke glede predloga zakona. Zanimala jih je časovnica oblikovanja in sprejemanja predloga zakona ter razlogi, zaradi katerih se predlog zakona obravnava po nujnem postopku. Velik del razprave se je nanašal na povratno veljavo njegovih določb, kar bo po mnenju nekaterih članov odbora poseglo v jasnost davčnih obveznosti in onemogočilo prilagoditev poslovanja davčnim zavezancem. Podano je bilo tudi mnenje, da je predlog zakona namesto krepitvi domačega pomorstva namenjen reševanju zasebnih podjetij. Članice in člane odbora so zanimali tudi finančni učinki z vidika državnega proračuna. Opozorili so na določena izigravanja obstoječega sistema ter neučinkovitost nadzora, ki bi se glede na nizko število zavezancev moral izboljšati. Državna sekretarka Ministrstva za finance je podala nekatera dodatna pojasnila, predvsem glede retroaktivnosti določb predloga zakona, postopka sprejemanja ter njegovih finančnih učinkov. Odbor je v skladu z osmim odstavkom 131. člena Poslovnika Državnega zbora sprejel svoje amandmaje k 2. členu, k 4. in 5. členu. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjen predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Soniboj Knežak bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Spoštovani! Davek na tonažo je posebna oblika davka na dohodek pravnih oseb, s katerim so obdavčene ladjarske družbe. Pozna ga večina pomorskih držav, njegov smisel pa je v upoštevanju specifik ladijske dejavnosti. Njegov osnovni princip je, da namesto stvarnega prometa družbe meri in obdavčuje njeno ladijsko tonažo oziroma skupno tovornost, nosilnost flote ladij posamezne pomorske družbe. Ker gre v takih primerih za dovoljeno državno pomoč, je treba za take ukrepe pridobiti tudi soglasje Evropske komisije. Sedaj veljavni zakon je star že desetletje. V vmesnem času so se tržne razmere precej spremenile. V Sloveniji deluje le ena ladijska družba, ki je v tuji lasti; seveda pa mora zakonodajni okvir predvideti tudi možnosti, da se to spremeni. Nov zakon bo ohranil bistvene značilnosti ureditve, ki smo jo poznali do sedaj. Ladjarje z zakonom spodbuja, da ohranjajo oziroma varčujejo skupne kapacitete ter ob morebitni prodaji ladje njeno kupnino reinvestirajo v nakup novih kapacitet oziroma ohranjanje skupne tonaže. Tako ravnanje je davčno spodbujeno, medtem ko se zmanjševanje prevoznih kapacitet obdavčuje. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo predlog zakona podprli.
Hvala lepa. Monika Gregorčič bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Lep pozdrav vsem! Osnovna ideja ureditve zakona o tonaži je zagotoviti konkurenčne pogoje in privabljanje tujih naložb na področju mednarodnega pomorskega prometa in ohraniti status Slovenije kot pomorske države, a realnost je žal zelo drugačna. Postopek sprejemanja te novele je vzorčni primer, kako se zakonov ne bi smelo spreminjati. V Poslanski skupini SMC smo že v vseh predhodnih postopkih zastavljali vprašanja, na katera pa s strani predlagatelja, to je Ministrstvo za finance, nismo dobili jasnih in prepričljivih odgovorov. Zaznali smo celo, da je slika v ozadju lahko celo bistveno drugačna. Zanimalo nas je, za katera dva gospodarska subjekta se zakon sprejema po nujnem postopku in s finančnim učinkom 50 tisoč evrov za državni proračun; ali sta ta dva gospodarska subjekta morebiti celo davčna dolžnika ter kakšne bi bile pravne in finančne posledice, če zakon ne bi bil potrjen. Zakon o tonaži pravnim osebam, ki poslujejo z ladjami v mednarodni plovbi, omogoča alternativno obliko določanja davčne osnove za plačilo davka od dobička. Ladjarji tako lahko izbirajo, ali bodo davek plačali pavšalno glede na neto tonažo ladje in število dni poslovanja, ali pa bodo plačevali ustaljen davek od dohodka pravnih oseb. Sistem davka na tonažo tako zavezancem omogoča konkretne finančne koristi, po tej shemi je njihova davčna obveznost lahko nižja, plačajo pač manj davka. Ker razlika med višinama obeh davčnih variant predstavlja državno pomoč, mora to odobriti Evropska komisija. Prvo desetletno obdobje je bilo odobreno za obdobje med leti 2008 in 2018, ta novela pa bi ureditev podaljšala še za 10 let. In kaj je pri tem spornega? Za pravočasno podaljšanje sheme bi bilo treba zakon sprejeti do konca tega leta, a taka časovnica je izključno naša odločitev, zamude pri sprejetju tega zakona pa so posledica slabega načrtovanja in organizacije dela na Ministrstvu za finance. To, da to nujno zahteva Evropska komisija, je zgolj prozoren izgovor. Kljub izrednemu vprašanju, ali sta gospodarski družbi, ki bosta koristili ugodnosti po tem zakonu, davčna dolžnika, smo dobili odgovor, da je to davčna skrivnost; vendar je to možno ugotoviti že z vpogledom v Fursov javno objavljen seznam davčnih dolžnikov. Odgovor je pritrdilen, eno podjetje se nahaja v razredu dolžnikov z dolgom od 300 do 500 tisoč evrov, drugo pa dolguje celo med enim in desetimi milijoni evrov. Ti davčni dolgovi so posledica sporne uporabe sheme davka na tonažo od leta 2008 dalje. Furs pa davka zaradi manevrov dolžnika, ki se seveda plačilu izogiba, očitno ni sposoben izterjati. Na mestu je celo vprašanje, ali so vsi pristojni res opravili vsa dolžna ravnanja za zaščito finančnih interesov države. Namesto pospešene izterjave davčnega dolga se je pristopilo k pripravi sprememb zakona, ki bo tema dvema davčnima dolžnikoma omogočil nadaljnje pridobivanje finančnih koristi na škodo slovenskih davkoplačevalcev. Bojimo se, da bo s tem zakonom, z 2. členom novele, omogočen celo prenos storitev upravljanja ladij na lastniško povezane družbe, kar bo le dodaten manever za izogibanje plačila davka. S tem jima bo izkoriščanje nove sheme državnih pomoči omogočeno tudi za celotno leto 2018, torej za nazaj; trenutno namreč do teh ugodnosti niso upravičeni. V Poslanski skupini Stranke modernega centra zato predlogu novele Zakona o davku na tonažo odrekamo našo podporo; hkrati pa izražamo ogorčenje in skrb, da je takšen nepregleden in rokohitrski način spreminjanja zakonov že postal ustaljena praksa in se nam, zakonodajalcem, tudi pod pretvezo nujnosti, namerno prikrivajo pravi razlogi in ozadja predlaganih zakonskih sprememb. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavil Luka Mesec. Piše Luka Mesec; če bo pa Primož Siter, bo pa Primož Siter. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsednik, in iskreno opravičilo za zmedo. Slovenija je leta 2008 sprejela Zakon o davku na tonažo, ki je uvedel davčne odpustke za izvajalce pomorskega prometa. Ladjarji tako lahko uveljavljajo alternativni način obračuna davka na dobiček, davek plačujejo v pavšalu, ki je precej nižji od uradne stopnje davka na dobiček, ki je takrat znašala 25 %, danes pa 19 %. Šlo naj bi za spodbudo za širitev in razvoj ladjarstva v Sloveniji; dejansko pa gre za davčna darila peščici ladjarjev. V shemo so bili ob uvedbi Zakona o davku na tonažo vključeni trije ladjarji, danes ostajata le še dva. Koristi od sheme ima zlasti Splošna plovba. Odkar jo je druga Janševa vlada privatizirala, gre za nemško privatno podjetje, hčerinski podjetji Splošne plovbe sta denimo registrirani na Maršalovih otokih oziroma v Liberiji, ki pa sta znani kot davčni oazi, tri četrtine posadk pa je tujih državljanov. V praksi torej ne gre za pomoč domačim ladjarjem, temveč za subvencioniranje nemškega zasebnega kapitala. Zaradi sheme je Slovenija v letih od 2008 do 2018 od ladjarjev letno dobivala 2,2 milijona evrov davčnih prihodkov manj, kot bi jih dobila, če bi ti plačevali davek na dobiček po splošni stopnji DDPO. Zaradi sheme je torej v prvem desetletnem obdobju proračun izgubil skoraj 24 milijonov evrov. Nato smo bili leta 2007 deležni sprevrženega poskusa odpisa davčne obveznosti nemškemu ladjarju, ki je bil vreden skupaj 8 milijard evrov, v vrednosti 6,4 milijona evrov; in to za nazaj. Manever smo v Levici pravi čas zaznali in preprečili. Tedanji sekretar Ministrstva za finance Tilen Božič je bil zato tudi kazensko ovaden. Za nagrado za njegovo delo pa mu je nato premier Marjan Šarec podaril stolček sekretarja na Ministrstvu za delo. Letos smo ponovno priče spornim mahinacijam Ministrstva za finance. Letošnjo novelo, ki se jo neupravičeno sprejema po nujnem postopku, je 5. decembra, ko je bila vložena v obravnavo, Vlada še isti dan sprejela, potem pa na petkovi seji predstavnica Vlade Natalija Kovač Jereb na Odboru za finance ni razkrila dejanskih posledic novele na javne finance. Ministrstvo za finance je namreč v priglasitvi Evropski komisiji navedlo načrtovano državno pomoč v višini 35,2 milijona evrov. V opisu finančnih posledic novele pa piše le to, da bo izplen za državo pozitiven, ker naj bi z davkom zbrala 500 tisoč evrov. Prav tako ni odgovorila na vprašanja, ali se shema nanaša na davčne neplačnike, češ da gre za davčno tajnost, čeprav je iz javnih podatkov Dursa razvidno, da sta davčna neplačnika Genshipping Corporation ter tudi Lucija Shipping. Društvo za ohranitev slovenskega ladjarstva in razvoj slovenskega pomorstva je opozorilo, da novela zasebnega lastnika, ki je razprodal slovensko ladjevje in spravil slovenskega ladjarja med davčne neplačnike, nagrajuje za uničenje slovenskega ladjarstva ter mu dodatno omogoča koriščenje davčnih pomoči iz sistema davka na tonažo s poslovanjem preko povezanih družb. S sprejetjem novele se ustvarjajo pogoji, da bodo po novem državno pomoč prejemale družbe, ki niso lastnice niti ene ladje. Poleg tega novela omogoča davčnemu neplačniku prenos dejavnosti na nove družbe, ne da bi predhodno poravnal zapadle davčne obveznosti. Predlagana novela ne bo rešila slovenskega ladjarstva, temveč bo s proračunskimi sredstvi financirala njegovo nadaljnje uničevanje. V Levici bomo zato glasovali proti. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Andrej Rajh bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek. Izvolite.
Predsedujoči, hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice poslanke, cenjeni poslanci! Evropska unija je že leta nazaj prepoznala pomen pomorskega prometa za gospodarstvo držav članic in evropskega prostora. Pomorsko gospodarstvo predstavlja panogo, ki je sposobno v hitrem času zamenjati sedež podjetja s selitvijo v davčno ugodnejše države. Za zagotovitev obstoja evropskega prometa in njegove konkurenčnosti je Evropska komisija leta 2004 sprejela smernice o državnih pomočeh za pomorski promet. Smernice državam članicam omogočajo posebno obdavčitev zavezancev, ki poslujejo z ladjami v mednarodni plovbi. Zavezanci, ki izberejo to obdavčitev, plačajo davek glede na neto tonažo ladje, dneve poslovanja ter glede na davčno stopnjo davka od dohodkov pravnih oseb v posamezni državi članici. Pavšalna obdavčitev v Sloveniji je že od leta 2007 implementirana v Zakonu o davku na tonažo. Uzakonitev ugodnejše obdavčitve, ki velja le za določene zavezance, kot so ladjarji in upravljavci ladij, predstavlja državno pomoč. Ta mora biti predhodno odobrena s strani Evropske komisije. V Sloveniji je bila ta shema odobrena za nadaljnjih deset let, in sicer od 1. januarja letos do 31. decembra 2028. Pogoj za njeno veljavnost pa je normativna usklajenost zakona na tonažo z novimi smernicami Evropske unije. Prav to udejanja novela pred nami. Zavedamo se, da slovensko pomorsko gospodarstvo kljub ugodni geostrateški legi naše države ne izkorišča svojih potencialov. Zgolj shema državne pomoči v obliki davka na tonažo ne bo rešila našega pomorskega gospodarstva, za katerega je bistvena moderna infrastrukturna povezava. Infrastrukturni projekti so temelj za razvoj naše države in zato se v SAB odločno zavzemamo za izvedbo velikih infrastrukturnih projektov, kot sta drugi tir in 3. razvojna os. Samo z dobro prometno infrastrukturo lahko računamo na hitrejši razvoj in višji življenjski standard. Dokončanje projektov v predvidenem roku je zato izjemno pomembno za Slovenijo in našo prihodnost. Z zamudami in zavlačevanjem pri izvedbi projektov bi povzročili nepopravljivo škodo Luki Koper in gospodarstvu. Sosednje pomorske države komaj čakajo na nove zaostanke Slovenije, zaradi katerih bi nas prehitele in preko svojih pristanišč zagotovile hitrejši pretovor blaga v notranjost Evrope. S projektoma drugi tir in 3. razvojna os bomo zagotovili krepitev geostrateške lege naše države in bomo zato še pomembnejša točka na zemljevidih novih investitorjev. V Poslanski skupini SAB si prizadevamo za obstoj in razvoj slovenskega pomorstva, zato bomo zakon podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Robert Polnar. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Zakon o davku na tonažo je bil prvič sprejet junija 2007. Državna pomoč je na podlagi priglasitve začela veljati za obdobje desetih let, od 1. januarja 2008, ko je Evropska komisija prvič priznala takšno pomoč. Davek na tonažo je pravzaprav alternativna oblika določanja davčne osnove za plačilo davka od dohodkov pravnih oseb. Pravne osebe, ki poslujejo z ladjami v mednarodni plovbi, lahko izbirajo, ali bodo plačale davek pavšalno po shemi državne pomoči davka na tonažo, glede na neto tonažo ladje in število dni poslovanja te ladje ali pa bodo plačevale davek od dohodkov pravnih oseb, ki temelji na določanju davčno priznanih prihodkov in odhodkov ob upoštevanju računovodskih pravil. Spremembe Zakona o davku na tonažo so potrebne za voljo usklajenosti z ureditvijo pravil državnih pomoči ter evropskimi smernicami o državnih pomočeh za pomorski promet. Uveljavitev pa se določa za nazaj, od 1. januarja 2019. V tem trenutku sta zavezanca za davek na tonažo samo dva, zato je tudi predviden neto učinek za prihodke državnega proračuna zelo skromen, le 50 tisoč evrov letno. V Poslanski skupini Desus ocenjujemo, da je treba podaljšati državno pomoč za novo desetletno obdobje, saj je to v prid ohranjanju statusa Slovenije kot pomorske države. Sem sodi razvijanje pomorskih znanj in spodbujanje zaposlovanja slovenskih pomorščakov. Zato so tudi dopolnjeni pogoji za vstop v sistem davka na tonažo za zavezance, ki upravljajo ladjo za ladjarja, z določbo, da se dejavnost upravljanja ladij izvaja iz Republike Slovenije in je za potrebe opravljanja dejavnosti na kopnem ali ladjah zaposlenih 51 % državljanov Republike Slovenije ali državljanov druge države članice Evropske unije. Pomembno je tudi razločevanje med dohodki iz dejavnosti pomorskega prometa v mednarodni plovbi na dohodke, dosežene iz upravljanja osnovne dejavnosti, in nad dohodke, dosežene iz upravljanja pomožne dejavnosti pomorskega prometa. Predlog je logičen, saj je treba razlikovati, kateri dohodki so upravičeni za ugodno davčno obravnavo po sistemu davka na tonažo in kateri dohodki morajo biti obdavčeni enako, kot so obdavčeni dohodki vseh ostalih gospodarskih družb v Sloveniji. Z gotovostjo se ne da napovedati, ali bo sprejetje zakona dovolj velika spodbuda za ohranitev poslovanja obstoječih ladjarjev v Sloveniji. Podobno velja tudi za privabljanje novih poslovnih subjektov iz te dejavnosti, toda formalnopravni okvir je s tem vzpostavljen. V Poslanski skupini Desus bomo podprli Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku na tonažo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil mag. Marko Pogačnik. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Pred nami je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku na tonažo. Predlog zakona spreminja in dopolnjuje Zakon o davku na tonažo, s katerim je določena državna pomoč za pomorski promet v obliki pavšalnega davka na tonažo ladij. Omenjeno državno pomoč se načeloma, če Evropska komisija odobri, dodeli za obdobje desetih let. Obstoječa shema državne pomoči davka na tonažo, odobrena od 1. januarja 2008 dalje, se je iztekla, saj je bil zadnji dan vstopa v shemo 31. december 2018. Z namenom pridobitve podaljšanja sheme za naslednje desetletno obdobje, to je od 1. januarja 2019 do 31. decembra 2028, je Slovenija shemo ponovno priglasila Evropski komisiji, ki jo je odobrila; ob tem pa se je Slovenija zavezala, da bo shemo bolj podrobno uskladila s smernicami skupnosti o državnih pomočeh za pomorski promet. Hkrati se je Slovenija zavezala, da bo to uskladitev izvedla do konca 2019. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo prepričani, da vlada Marjana Šarca oziroma Ministrstvo za finance ponovno ni opravilo svoje naloge. Zakon, ki je prišel v Državni zbor, se sprejema po nujnem postopku. V Slovenski demokratski stranki ugotavljamo, da ni nobenega razloga, da bi se ta zakon sprejemal po nujnem postopku. Sprejema se pa po nujnem postopku zgolj zaradi tega, ker na Ministrstvu za finance nekdo svojega dela ni opravil. V Slovenski demokratski stranki ne razumemo, kako se bo ta zakon uporabljal retroaktivno, za nazaj, kajti davčne olajšave bodo veljale od začetka leta 2019. Mi se pa danes bližamo že letu 2020. Na to je opozorila tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da takšen način dela ni ustrezen, zaradi tega tudi Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku na tonažo v Slovenski demokratski stranki ne bomo podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca bo predstavila Andreja Zabret. Izvolite.
Predsedujoči, hvala za besedo. Predstavnica Vlade, kolegica in kolegi! Republika Slovenija se je kot pomorska država v Resoluciji o pomorski usmeritvi Republike Slovenije zavezala zagotavljati razvoj pomorskega gospodarstva. V tem kontekstu si prizadeva zagotoviti pogoje za razvoj tovornega ladjarstva, ki bo sposobno poslovati na svetovnem trgu in spodbujati razvoj pomorskega šolstva. Zato je leta 2007 uvedla davek na tonažo, ki zagotavlja boljše pogoje za razvoj pomorstva in konkurenčen nastop na svetovnem trgu. Zavezanci, ki izberejo to obdavčitev, plačajo davek glede na neto tonažo ladje in število dni poslovanja te ladje, pomnoženo z davčno stopnjo davka od dobička, to je 19 %. Pri Zakonu o davku na tonažo gre za selektivni ukrep, ki pomeni ugodnost v zvezi z davčno obravnavo zavezancev, ki poslujejo z ladjami v mednarodni plovbi. Ker to predstavlja državno pomoč, jo je treba priglasiti oziroma po preteku obdobja, za katerega je bila takšna pomoč odobrena, ponovno priglasiti oziroma podaljšati pri Evropski komisiji. Zadnji vstop v shemo državne pomoči po Zakonu o davku na tonažo je bil mogoč do 31. decembra 2018. Zato je Slovenija Evropsko komisijo v letu 2017 zaprosila za podaljšanje omenjene sheme, a se je v postopku izkazalo, da moramo nekatere rešitve še spremeniti. Evropska komisija je Sloveniji prošnjo za podaljšanje sheme davka na tonažo za naslednje desetletno obdobje odobrila. To pa pomeni, da moramo spremembe, kot jih določa predlog zakona, sprejeti do konca leta 2019, z uporabo 1. januarja 2019. V zakonu je predvidena alternativna rešitev glede plačevanja davka, ki je urejena tako, da se dohodki od prodaje ladje vključijo v davčno osnovo, če se ne izpolni pogoj reinvestiranja v roku petih let za nakup ladje ali ladjarske družbe. Naj ob tem poudarim, da se v predlagani noveli ohranja določilo, da mora ladjar v primeru prodaje ladij ves izkupiček od prodaje v petih letih vložiti v nakup novih ladij; v nasprotnem primeru se mu to šteje v prihodek oziroma davčno osnovo, za kar plača davek po 19-odstotni davčni stopnji. V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca bomo predlog zakona zaradi navedenih razlogov soglasno podprli. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po zaključeni 14. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O PREPREČEVANJU PRANJA DENARJA IN FINANCIRANJA TERORIZMA V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju Ministrstva za finance Metodu Dragonji. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani poslanke in poslanci! S predlogom zakona želimo odpraviti dvom Evropske komisije v zvezi z ustreznostjo prenosa četrte evropske direktive o preprečevanju uporabe finančnega sistema za pranje denarja ali financiranje terorizma v pravni red Republike Slovenije. Slovenija je sicer določbe četrte evropske direktive v svoj pravni red prenesla z zakonom, ki je začel veljati 19. novembra 2016, in z nekaterimi področnimi zakoni, pri čemer so bili vsi navedeni predpisi Evropske komisije notificirani 26. 6. 2017. Evropska komisija je kljub temu izrazila pomisleke v zvezi z ustreznostjo prenosa nekaterih določb četrte evropske direktive in izdala opomin, ki ga je Slovenija prejela 8. marca letos. V odgovoru na opomin je Slovenija navedla, da bo novela Zakona o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma sprejeta v najkrajšem možnem času, predvidoma do konca leta 2019. Predlagana novela se je osredotočila na vsebino uradnega opomina Evropske komisije. Bistvene rešitve v noveli se nanašajo: prvič, na dopolnjeno definicijo pojma korespondenčnega odnosa, ki bo poleg kreditnih zajel tudi finančne inštitucije; drugič, določitev odgovornosti zavezanca kot delodajalca za izvajanje zakonskih ukrepov; tretjič, dopolnjena obveznost glede pridobivanja podatkov o dejanskih lastnikih tujih skladov, tujih ustanov ali podobnih pravnih subjektov tujega prava; četrtič, določitev pravne podlage za odreditev prepovedi opravljanja dejavnosti zavezancu, če je bil zavezanec, član poslovodstva zavezanca ali dejanski lastnik pravnomočno obsojen zaradi storitve kaznivih dejanj v zvezi s preprečevanjem pranja denarja. In petič, določitev dodatne izjeme glede razkritja identitete kršitelja predpisov s področja preprečevanja pranja denarja, ki jih ugotovi nadzorni organ, v primeru, če bi takšna objava ogrozila stabilnost finančnih trgov. Potrebne spremembe, ki jih prinaša peta evropska direktiva s tega področja, pa bodo vsebovane v noveli, glede katere se je ravnokar zaključila javna obravnava. Področje preprečevanja pranja denarja ostaja med prioritetami Evropske unije. Države članice, vključno s Slovenijo, stremimo k izboljšanju delovanja celotnega sistema, zaradi načela minimalne harmonizacije pa predstavlja implementacija posameznih določb precej velik izziv vsem državam članicam. Spoštovani, predlagamo, da Državni zbor Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o preprečevanju pranja denarja in financiranju terorizma podpre in sprejme, hkrati pa prosimo, da v skladu z določbami poslovnika Državni zbor opravi tretjo obravnavo zakona na tej seji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za finance. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku Robertu Polnarju. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Odbor za finance je na 17. seji 28. novembra letos kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o preprečevanju pranja denarja in financiranju terorizma, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje predložila Vlada. V skladu s 129. členom Poslovnika Državnega zbora so amandmaja vložile poslanske skupine koalicije, in sicer k 3. in 4. členu predloga zakona. Seji odbora so prisostvovali predstavnice in predstavniki Ministrstva za finance, Urada Republike Slovenije za preprečevanje pranja denarja in Zakonodajno-pravne službe. V uvodni dopolnilni obrazložitvi je državni sekretar na Ministrstvu za finance pojasnil cilj in namen predloga zakona ter na kratko prestavil poglavitne rešitve, ki se nanašajo predvsem na odpravo dvoma v zvezi z ustreznostjo prenosa Direktive 2015/849 v slovenski pravni red, ki ga je izrazila Evropska komisija. V nadaljevanju je tudi predstavil vsebinske rešitve predloga zakona. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je povedala, da je imela služba v svojem pisnem mnenju pripombe k 2., 3. in 4. členu predloga zakona in da so nekatere pripombe iz pisnega mnenja upoštevane v vloženih amandmajih. Kot problematično je izpostavila dejstvo, da je v javni obravnavi že naslednja novela Zakona o preprečevanju pranja denarja in financiranju terorizma, ki je obsežna, in opozorila, da praksa spreminjanja istega zakona v kratkem roku ni ustrezna z gledišča pravne varnosti. Predstavnica Urada za preprečevanje pranja denarja je podala pojasnila k pripombam Zakonodajno-pravne službe tako glede hitrega spreminjanja zakona kot tudi glede pripomb k 2. členu predloga zakona, katerih rešitve so bile poslane v seznanitev Evropski komisiji, ta pa je odgovorila, da so spremembe ustrezne. V razpravi so bila izpostavljena vprašanja glede identitete kršitelja, glede prepovedi opravljanja dejavnosti, glede izjem pri prepovedi opravljanja dejavnosti in posledic za fizične osebe in pravne osebe. Posebej je bila obravnavana problematika dokazovanja izvora sredstev pri gotovinskem poslovanju in obrnjenega dokaznega bremena. Kot posebej problematično je bilo izpostavljeno dejstvo, da obstajajo izjeme pri razkritju kršiteljev, če bi njihovo razkritje ogrozilo stabilnost finančnih trgov, kar pomeni, da se izjeme nanašajo na velike in pomembne banke. Državni sekretar z Ministrstva za finance ter predstavnica Urada za preprečevanje pranja denarja sta v razpravi odgovorila na dodatna vprašanja ter podala ustrezna pojasnila. Odbor je v skladu z drugim odstavkom 130. člena Poslovnika Državnega zbora obravnaval vložena amandmaja k 3. in 4. členu poslanskih skupin koalicije in ju sprejel. Odbor je v skladu z 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejeta amandmaja je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega sta vključena sprejeta amandmaja. Dopolnjen predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavila Mateja Udovč. Izvolite.
Spoštovani! Državni zbor Republike Slovenije je že leta 2016 sprejel popolnoma nov Zakon o preprečevanju pranja in financiranja terorizma. S tem novim zakonom se je v slovenski pravni red prenesla Direktiva Evropske unije 2015/849 z dne 20. maja 2015 o preprečevanju uporabe finančnega sistema za pranje denarja in financiranje terorizma. Poleg tega je novi zakon uvedel uveljavljene mednarodne standarde na tem področju. Predvsem so pomembna nova priporočila projektne skupine za finančno ukrepanje FATF iz leta 2012, ki jih morajo države upoštevati pri izvajanju ukrepov odkrivanja in preprečevanja pranja denarja in financiranja terorizma ter po novem tudi financiranja orožja za množično uničevanje. Ključne novosti zakona so: vzpostavitev registra dejanskih lastnikov za zagotavljanje transparentnosti lastniških struktur poslovnih subjektov, pooblastilo Uradu za preprečevanje pranja denarja za izvajanje inšpekcijskega nadzora pri zavezancih na kraju samem z namenom izboljšati sisteme nadzora in učinkovitejšega sankcioniranja; uvedba širše definicije politično izpostavljenih oseb, ki bo poleg tujih zajela tudi domače politično izpostavljene osebe; znižanje meje za sporočanje gotovinskih transakcij s 30 tisoč evrov na 15 tisoč evrov; razširitev nabora zavezancev za izvajanje ukrepov odkrivanja in preprečevanja pranja denarja in financiranje terorizma. In še bi lahko naštevali. Od sprejetja navedene direktive so minila že tri leta, vendar Evropska komisija ocenjuje, da le-ta ni bila popolnoma oziroma pravilno prenesena v nacionalne zakonodaje držav članic Evropske unije. Prav zaradi tega so se v razpravah na seji matičnega delovnega telesa ponovno izpostavile dileme kot v podobni razpravi že leta 2016. Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora namreč ves čas opozarja na napačen oziroma netočen prenos direktive, prav tako pa tudi na potrebo po uskladitvi z obstoječo zakonodajo, kot na primer v primeru odvetnikov in notarjev. Z amandmaji, sprejetimi na seji matičnega delovnega telesa, smo nekatere pripombe iz pisnega mnenja Zakonodajno-pravne službe upoštevali. V Stranki modernega centra upamo, da nam je tokrat uspelo odpraviti pomisleke Evropske komisije glede ustreznosti prenosa evropske direktive in da je pet določb direktive preoblikovano v določbe zakona tako, da bo odpravljen vsakršen dvom o pravilnosti implementacije. Sicer pa velja opozoriti, da nas na področju preprečevanja pranja denarja in financiranja terorizma v naslednjih letih čaka še zelo veliko dela. S predlagano novelo bomo najprej poskrbeli za pravilen prenos krovne direktive iz leta 2015, na kar nas je opozorila Evropska komisija. V naslednjem letu bomo morali implementirati še Direktivo Evropske unije 2018/843 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. maja 2018. Prav tako bomo morali spremeniti pravila na področju dejanskega lastništva, pregleda stranke, omejitev pri zneskih elektronskega denarja, elektronskega sporočanja podatkov Uradu, preverjanja strank iz tretjih držav z visokim tveganjem, sodelovanja med pristojnimi organi in tako dalje. V tem kontekstu pa bo treba spremeniti tudi določila Kazenskega zakonika, saj je bila oktobra 2018 sprejeta tudi nova direktiva o boju proti pranju denarja z uporabo kazenskega prava. Ta direktiva uvaja nove določbe kazenskega prava, ki bodo storilcem kaznivih dejanj omejila in preprečevala dostop do finančnih sredstev, tudi tistih, ki bi se lahko uporabila za teroristične dejavnosti. V Poslanski skupini Stranke modernega centra se zavedamo pomembnosti eksaktne ureditve tega področja, zato bomo na podlagi navedenih argumentov predlog sprememb zakona seveda podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavil Primož Siter. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Kolegice in kolegi! Novela Zakona o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma prinaša dopolnitev sistema ugotavljanja dejanskih lastnikov. V Sloveniji je bil leta 2016 uveden register dejanskih lastnikov. Poslovni subjekti morajo zato ugotoviti podatke o svojih dejanskih lastnikih in jih vpisati v register, ki ga upravlja Ajpes. Osnovni namen registra je zagotavljanje transparentnosti lastniških struktur. Poleg tega pa je namen registra tudi, da se zavezancem omogoči dostop do relevantnih podatkov za potrebe izvajanja ukrepov pregleda stranke ter organom odkrivanja in pregona, sodiščem in nadzornim organom za potrebe izvajanja pooblastil in nalog v zvezi s preprečevanjem pranja denarja in financiranja terorizma. Z novelo je pri določitvi obveznosti zavezancev, da pridobijo podatke o dejanskih lastnikih tujih skladov, izrecno poudarjena osebna obveznost v zvezi s pridobivanjem podatkov o prejemnikih koristi od premoženja oziroma o kategoriji oseb, v interesu katerih je tuj sklad ustanovljen. To dopolnitev v Levici pozdravljamo, vendar pa opozarjamo, da register lastnikov še vedno ne dosega standardov polne transparentnosti. Trenutno so na spletni strani Ajpes brezplačno dostopni le podatki o osebnem imenu, stalnem in začasnem bivališču in o višini lastniškega deleža ali obliki nadzora dejanskih lastnikov. Drugi podatki o lastništvu pa so dostopni le na podlagi zahtevka. V Levici menimo, da morajo biti vsi podatki o lastništvu javno in brezplačno dostopni vsem. Novela zakona prinaša tudi okrepitev pristojnosti nadzornega organa, to je Urad Republike Slovenije za preprečevanje pranja denarja. Če je zavezancu pravnomočno dokazano kaznivo dejanje s področja preprečevanja pranja denarja in financiranje terorizma, mu lahko Urad odredi prepoved opravljanja dejavnosti do treh let, vendar pa je treba opozoriti, da je bilo v prvi različici novele, ki je bila v javni obravnavi, določeno, da Urad kršiteljem ob storitvi kaznivih dejanj mora odrediti prepoved opravljanja dejavnosti, v končni različici, torej tisti, ki je v tem trenutku pred nami, pa piše, da Urad lahko odredi prepoved opravljanja dejavnosti. Obvezna prepoved je bila torej spremenjena v zgolj možno prepoved. Najbolj problematičen del novele pa zadeva možnost uporabe izjeme v zvezi z razkrivanjem podatkov o kršitelju, če bi objava informacij o identiteti kršitelja ogrozila stabilnost finančnih trgov. Po obstoječem zakonu morajo nadzorne institucije javno objaviti informacije v zvezi z ukrepi nadzora in sankcijami, ki so jih izrekli zaradi kršitev tega zakona. Zdaj pa se je z novelo v zakon vrnila izjema, ki jo bodo v praksi deležne velike banke in vplivne finančne institucije. Te imajo s samim svojim obstojem odločilen vpliv na stabilnost finančnih trgov, zato ni dvoma, da nazadnje prav njihova identiteta ne bo razkrita. Banke, ki so prevelike, da bi propadle, so očitno postale tudi prevelike, da bi jih zakonsko obravnavali enako kot vse ostale. Zakona, ki jih z izjemno obravnavo postavlja v privilegiran položaj, v Levici tako ne moremo podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališča Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek bo predstavil mag. Andrej Rajh. Izvolite.
Predsedujoči, hvala lepa za besedo. Spoštovani vsi prisotni! Evropska unija je prepoznala povečana tveganja iz naslova pranja denarja in financiranja terorizma, zaradi česar je bila leta 2015 sprejeta direktiva. Direktiva državam članicam določa cilje in usmeritve za preprečevanje tveganj. Slovenija je direktivo prenesla leta 2016, in sicer tako, da je večino določb implementirala v novem Zakon o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma, preostale določbe je prenesla v področno zakonodajo, v kateri so ta tveganja izrazita. Konkretno so to Zakon o bančništvu, Zakon o igrah na srečo, Zakon o deviznem poslovanju, Zakon o prekrških in Kazenski zakonik. Kljub temu je bila Slovenija s strani Evropske komisije opozorjena, da je dolžna zagotoviti ustreznejši prenos petih določb direktive, zato danes sprejemamo novelo tega zakona. Novela izpostavljena področja ureja na način, da so zakonska določila jasnejša, kar odpravlja vse dvome o ustreznosti prenosa. Poglavitne rešitve zakona se nanašajo na opredelitev pojma korespondenčnega odnosa, ki velja tudi za finančne institucije. Podrobneje so določene obveznosti, ki jih morajo zavezanci izpolniti, zato da pridobijo podatke o dejanskem lastniku. Novela omogoča izrekanje prepovedi nadaljnjega opravljanja dejavnosti tistemu zavezancu, ki stori kaznivo dejanje s področja preprečevanja pranja denarja in financiranja terorizma. Prepoved, ki jo izreka Urad za preprečevanje pranja denarja, lahko traja največ tri leta. Namen tega ukrepa je tako preprečiti, da bi pravnomočno obsojeni storilci tovrstnih kaznivih dejanj ponovno zasedli vodstvene položaje pri zavezancih ali da bi bili dejanski lastniki zavezanca. Nespoštovanje ukrepa prepovedi predstavlja prekršek, za katerega je predpisana visoka denarna kazen. V Poslanski skupini SAB se zavzemamo za doslednost in ustreznost prenosa evropskih direktiv v našo zakonodajo. Predpisi Evropske unije namreč unificirajo pravne ureditve v posameznih državah članicah. Zgolj usklajena zakonodaja v okviru Unije, kjer velja prost pretok blaga in storitev, omogoča preprečevanje pretoka denarja za nedopustne namene. Zavedamo se, da problematiko pranja denarja in financiranja terorizma ne bomo odpravili zgolj s pravnimi predpisi na območju Evropske unije, še posebej zato, ker so zunaj njenih meja davčne oaze dopustne. Dogajanje doma in po svetu, denimo tudi razkritja Panamskih dokumentov, nas vedno znova opominjajo na to, kakšno škodo na nacionalni in mednarodni ravni povzročata ta dva pojava. V Poslanski skupini SAB menimo, da je za učinkoviti boj proti pranju denarja in financiranju terorizma ključna ustrezna zakonska podlaga, aktivno delovanje Urada za preprečevanje pranja denarja in dosledno izvajanje vseh predpisanih ukrepov s strani zavezancev. Vsled vsega navedenega, bomo predlog zakonske novele podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Robert Polnar. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospe poslanke, gospodje poslanci! S predlogom zakona bo v slovenski pravni red pravilno implementirana evropska direktiva, katera zasleduje cilj, ki pomeni preprečitev uporabe finančnega sistema Evropske unije za namene pranja denarja in financiranja terorizma. Naloga držav članic je, da svojo nacionalno zakonodajo v celoti prilagodijo temu cilju. Slovenija je večji del te direktive že uveljavila. Popravljajo oziroma dopolnjujejo se določbe glede opredelitve korespondenčnih odnosov. Razmejitev med kreditnimi institucijami in finančnimi institucijami je tako izredno poudarjena. Novela zakona širi zavezance, ki izvajajo ukrepe odkrivanja in preprečevanja pranja denarja in financiranja terorizma. Tako se določa širitev nalog in obveznosti zakona na pravno osebo ali samostojnega podjetnika posameznika ali posameznika, ki samostojno opravlja dejavnost, ne pa na fizične osebe, ki opravljajo delo v delovnem razmerju pri omenjenih subjektih. Agencija Republike Slovenije za javnopravne evidence in storitve je vzpostavila register dejanskih lastnikov. Register je baza podatkov, v kateri se zbirajo podatki z namenom zagotavljanja transparentnosti lastniških struktur poslovnih subjektov in onemogočanja zlorab poslovnih subjektov za pranje denarja in financiranja terorizma. Zakonske spremembe dopolnjujejo določila glede pridobivanja podatkov v zvezi z ugotavljanjem dejanskih lastnikov za tuje sklade, tuje ustanove ali podobne pravne subjekte. Take vrste ugotavljanja je bistvenega pomena pri preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma, saj omogoča detekcijo tistih, ki so dejanski prejemniki koristi od denarnega premoženja in izvor teh koristi. Poslanci Poslanske skupine Desus podpiramo določbe, ki prepovedujejo opravljanje dejavnosti zavezancu za obdobje do 3 let, če je bil zavezanec, ali član poslovodska zavezanca ,ali pa dejanski lastnik pravnomočno obsojen zaradi storitev kaznivih dejanj, povezanih s terorizmom. Najbolj problematični del zakonskih sprememb in dopolnitev se nanaša na nerazkrite identitete kršitelja, če bi objava informacij o njegovi identiteti ogrozila stabilnosti finančnih sistemov. Pri tem je treba poudariti, da v zakonu ni posebej opredeljenega kriterija ogroženosti finančnega sistema, ker je to določeno s področnimi zakoni, kot so Zakon o bančništvu, Zakon o trgu finančnih instrumentov in Zakon o zavarovalništvu. V Poslanski skupini Desus razumemo ta ukrep kot skrajnost. Na podlagi veljavnega 162. člena Zakona o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma je v drugem odstavku določeno, da se začasno zadrži objava kršitelja, tako da bi po prenehanju razloga za zadržanje morali kršitelja objaviti. To pričakujemo v primeru, ko ni več ogrožena stabilnost finančnega sistema, kakor tudi na podlagi veljavne zakonodaje, ki določa nerazkritje identitete v času trajanja predkazenskega ali kazenskega postopka. Nepredstavljivi pa so razumni razlogi za trajno nerazkritje identitete kršitelja. Ta opcija ostaja, vendar pa bi morala biti uporabljena v resnično skrajnih primerih, pri čemer bi morali biti razlogi Urada, da uporabi to zakonsko določilo, temeljito pretehtani. Ne more pa biti nikakršnega dvoma, da osebe, ki so jim dokazane kršitve, ne smejo opravljati funkcije v organih upravljanja ali organih nadzora v finančnih institucijah. Tokratni zakon oziroma spremembe in dopolnitve zakona določajo popravke že obstoječega zakona. V prihodnje bo treba razširiti preprečevanje pranja denarja in financiranja terorizma tudi na področje kriptovalut ter vsestransko okrepiti delovanje Urada za preprečevanje pranja denarja. V Poslanski skupini Desus bomo Predlog zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Janu Ivanuša, izvolite.
Lep dober dan vsem prisotnim, še posebej predstavnikom Vlade! Iz predloga zakona je razvidno, da se je Vlada malo dopisovala z Evropsko unijo oziroma Komisijo. V predlogu piše, da gre samo za večjo jasnost, ampak ni res. Vlada je zapisala, da predlog zakona: prvič, omogoča odreditev prepovedi opravljanja dejavnosti zavezancev ob storitvi kaznivih dejanj; drugič, omogoča uporabo izjeme v zvezi z razkritjem podatkov o kršitelju. To očitno do sedaj ni bilo mogoče. Da ne bo pomote, prav je, da je to vključeno. Strokovna javnost je opozorila na marsikatero napako, no vsaj nekaj jih je vendarle upoštevano, vseeno pa ne vem, zakaj se tako mudi s skrajšanjem postopka. Če stroka opozarja, da je treba določene stvari spremeniti, se jih spremeni s prvo novelo. Zakaj se vedno prelaga vse na jutri, potem se pa nikoli nič ne spremeni in prihaja do zlorab. Tretji člen govori o prejemniku koristi. Urad za preprečevanje pranja denarja ne bo nikoli ugotovil, kdo je prejemnik koristi. Povejte mi, kolikokrat je Urad to do sedaj ugotavljal, kolikokrat je Urad sploh ugotavljal sporna lastništva. Bistvo sklada je v tem, ravno v tem, da so fizične osebe skrite. Vsi tuji skladi, ki so prisotni v Sloveniji, so povezani z določenimi fizičnimi osebami pri nas. Ja, kako pa naj ameriški sklad ve, da se ena mala slovenska banka prodaja? Verjetno jim ne piše v Financial Timesu. Pri nas posluje presenetljivo veliko tujih družb, za katere mediji razkrivajo dejanske lastnike, Urad pa ne ugotovi ničesar ali bore malo. V Sloveniji imamo vsako leto več uradov za pranje denarja, ne pa uradov za preprečevanje pranja denarja. Dejanski lastniki nekaterih družb so fizične osebe, ki nimajo niti za kruh, pa odkupujejo milijonske terjatve drugih družb. Se sprašujemo, a je to sploh mogoče. Urad bo imel tudi možnost prepovedati opravljanje dejavnosti tistim lastnikom firm, ki bodo obsojeni za terorizem in pranje denarja. Zakaj možnost? To bi morali že po zakonu narediti. Pa še, kako lahko Urad sprejema neke kao utemeljene sklepe o tem, ali obstaja tveganje za pranje denarja. Lastnik je bil obsojen ravno zaradi tega. A po obsodbi pa ni več tveganja ali kako? Pa kakšne zakone to pišete na vladi, vas lepo prosim! V Sloveniji pere denar, kdor ima pet minut časa – pa nič. Urad deluje leta in leta – pa nič. Ja, zakaj pa ga potem sploh imamo?! Če nimajo pooblastil, naj povejo, jih bodo dobili, jih bomo dali. Mene ni še noben poklical, da rabijo dodatna pooblastila. Na seji Odbora za finance je bila direktorica Urada zelo, zelo neprepričljiva. Urad svoje nadzorstvene naloge prelaga na druge, na primer na Banko Slovenije, na računovodske servise in tako naprej. Direktorica pravi, da Urad dobro sodeluje z bankami. Urad bi moral banke nadzirati ne pa dobro sodelovati z njimi. Na vprašanja o aktualnih tveganjih na področju pranja denarja nismo slišali nobenih konkretnih informacij. V Slovenski nacionalni stranki vam sicer ne bomo ovirali vašega nedela, bomo pa zakon vseeno podprli, toda efekta, kakor nam je znano, ne bo. Zakoni so v bistvu napisani sami sebi tudi po namenu. Gospod državni sekretar, kolikor je meni znano, je treba okrepiti kadre na tem uradu. Tako mislim, da je tu problem. Z ozirom da se zadnjič oglašam s tega mesta v parlamentu, vam želim vsem prisotnim, kakor tudi vsem Slovenkam in Slovencem, mirne praznike in vse dobro v prihajajočem letu. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil mag. Marko Pogačnik. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Spoštovani državni sekretar, kolegice, kolegi! Pred nami je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma. S predlogom zakona se odpravi dvom o ustreznosti prenosa direktive v slovenski pravni red, ki ga je izrazila Evropska komisija. Tako bodo z večjo jasnostjo opredeljene posamezne določbe zakona. Glavna načela spremembe zakona s predlogom zakona so upoštevana načela zdajšnje ureditve preprečevanje pranja denarja in financiranja terorizma, ki pomeni prenos mednarodnih standardov in evropskih predpisov v slovenski pravni red, obenem pa se v pravnem redu Republike Slovenije ohranja kot ključno načelo zaščita njenega finančnega sistema pred posledicami pranja denarja in financiranja terorizma. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke predlogu sprememb in pa dopolnitev zakona ne bomo nasprotovali.
Hvala lepa. Stališča Poslanske skupine Liste Marjana Šarca bo predstavil Jože Lenart. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani državni sekretar! Republika Slovenija je marca 2019 prejela uradni opomin Evropske komisije, v katerem so izraženi pomisleki glede ustreznega prenosa petih določb direktive v slovensko zakonodajo. Predlog zakona, ki ga danes obravnavamo z namenom večje jasnosti določb, dodatno ureja izpostavljena področja, s čimer bodo odpravljeni vsi dvomi glede ustreznosti prenosa. Obstoječi sistem preprečevanja in odkrivanja pranja denarja ter financiranja terorizma se bo tako nadgradil glede obveznosti zavezancev, da pridobijo podatke o dejanskih lastnikih, kjer se izrecno poudari posebne obveznosti v zvezi s pridobivanjem podatkov o prejemnikih koristi od premoženja oziroma o kategoriji oseb, zaradi katerih interesov je subjekt ustanovljen, za čas izplačila ali čas uveljavljanja pravic. Prav tako se po novem izrecno določi, da je v primeru fizične osebe, ki je zaposlena pri zavezancu in izvaja dejavnost zavezanca v okviru delovnega razmerja, obveznost izvajanja ukrepov po zakonu na zavezancu. Hkrati se omogoči odreditev prepovedi opravljanja dejavnosti zavezancev ob storitvi kaznivih dejanj s področja preprečevanja pranja denarja in financiranja terorizma. Določa se tudi uporaba izjeme v zvezi z razkrivanjem podatkov o kršitelju, če bi objava informacij o identiteti kršitelja ogrozila stabilnost finančnih trgov. Veljavni zakon kot razlog za neobjavo namreč ni posebej opredelil kriterija ogroženosti stabilnosti finančnega sistema, saj je ta vsebovan v vseh treh sektorskih zakonih s finančnega področja. Zaradi jasnejše povezave med določbami o kršitvah s področja preprečevanja pranja denarja in določbo o možnosti neobjave informacij o identiteti kršitelja v primeru, ko bi objava teh informacij ogrozila stabilnost finančnih trgov, se v prvem odstavku 163. člena dodatno navede ta kriterij. V Poslanski skupini Liste Marijana Šarca bomo predlog zakona vsled navedenih razlogov soglasno podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Predrag Baković. Izvolite.
Predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovani zbor! Učinkovito preprečevanje pranja denarja in financiranja terorizma je pomembna za vse nas, da se preprečijo kazniva dejanja, ki imajo lahko za posledico veliko oškodovanje javnih sredstev, pri tem pa lahko resno ogrozijo varnost ljudi in držav. Prav zato je pomembno, da zakonodaja sledi aktualnemu stanju, zaradi naše vpetosti v Evropsko unijo pa je nujno tudi, da so predpisi na celem njenem področju usklajeni, države pa koordinirane pri njihovem izvajanju. Prav s tem namenom je na evropski ravni sprejetih več direktiv, ki od držav terjajo usklajenost predpisov in delovanja. V preteklem mandatu je Državni zbor sicer sprejel nov Zakon o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma, Evropska komisija pa nas je opozorila, da zakon ne prenaša ustrezno vseh definicij in pojmov, ki morajo biti enako tolmačeni, če naj se zakonodaja učinkovito izvaja v vsej Uniji. Spremembe, ki jih obravnavamo, tako pomenijo uskladitev z veljavno evropsko zakonodajo in odpravo neskladij. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo podprli predlaganje sprememb zakonodaje, pri tem pa opozarjamo, da odgovornosti za ustrezno ureditev in učinkovito izvajanje pravil na tem področju ne moremo prepustiti le opozorilom Evropske komisije. V zadnjih letih je bilo namreč jasno opaziti, da bi sistem na tem področju lahko deloval bolje, zlasti na področju odkrivanja denarja nezakonitega izvora. Zato menimo, da bi na tem področju morali bistveno izboljšati zakonodajni okvir in pričakujem od Vlade, da bo pripravila predloge, pri tem pa upoštevala dejansko stanje v Sloveniji, ne le splošnih usmeritev Evropske komisije. V Poslanski skupini Socialnih demokratov pa bomo ta predlog zakona soglasno podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj po zaključeni 14. točki dnevnega reda. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA RAZPRAVO O ODGOVORU MINISTRICE ZA INFRASTRUKTURO V FUNKCIJI MINISTRICE BREZ RESORJA, PRISTOJNE ZA RAZVOJ, STRATEŠKE PROJEKTE IN KOHEZIJO, MAG. ALENKE BRATUŠEK NA POSLANSKO VPRAŠANJE ZVONKA ČERNAČA V ZVEZI S PRIHODNJO FINANČNO PERSPEKTIVO. Državni zbor je na 13. seji sklenil, da opravi razpravo o odgovoru ministrice za infrastrukturo v funkciji ministrice brez resorja, pristojne za razvoj strateške projekte in kohezijo, mag. Alenke Bratušek na poslansko vprašanje Zvonka Černača v zvezi s prihodnjo finančno perspektivo. Besedo dajem Zvonku Černaču za dopolnilno obrazložitev predloga za razpravo v odgovoru ministrice. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani vsi prisotni, lep pozdrav vsem! Razprava glede slabega koriščenja evropskih sredstev v finančni perspektivi, ki se zaključi čez leto dni, in o novi finančni perspektivi, ki se začne čez dobro leto dni, prihaja ob pravem času, in to ne glede na to, da smo o slabem črpanju evropskih sredstev v tem parlamentu v letu dni govorili že večkrat. Zato bi se rad najprej zahvalil vsem poslankam in poslancem, ki ste to razpravo z glasovanjem za moj predlog na prejšnji seji Državnega zbora omogočili. Področja Službe za razvoj, strateške projekte in kohezijo sodi po koalicijski pogodbi Šarčeve vlade v domeno Stranke Alenke Bratušek. Na tem področju sta se v letu dni zamenjala dva ministra, ministrstvo pa že skoraj tretji mesec vodi gospa Alenka Bratušek, predsednica Stranke Alenke Bratušek, ki je istočasno tudi ministrica za infrastrukturo, torej področja, kjer bi še kako potrebovali evropska sredstva za razvoj. Gospa Alenka Bratušek je tudi podpredsednica Vlade Liste Marjana Šarca, torej v tem trenutku poleg predsednika Vlade Marjana Šarca najbolj odgovorna za to področje in tudi najbolj poklicana za odgovore glede slabega črpanja evropskih sredstev, ki nam zmanjšuje tudi pogajalske pozicije za naprej. To se sedaj že kaže v bodočem predlogu, ki so ga odbori parlamenta obravnavali pred tednom dni, kjer se skupna kvota sredstev zmanjšuje glede na finančno perspektivo 2014–2020, izrazito pa se zmanjšuje kvota sredstev za regijo zahodna Slovenija. Namesto da bi si Šarčeva vlada skozi dobro črpanje ustvarila pogajalsko izhodišče za povečanje sredstev, je bila ta priložnost tudi s stalnimi menjavami ministrov na tem resorju zapravljena. Po tej točki bomo sicer opravili razpravo in glasovanje o že tretjem predlogu ministra oziroma ministrice za to področje. Glasovali bomo o Angeliki Mlinar, ki je pred dvema dnevoma na hearingu dobila negativno mnenje obeh odborov Državnega zbora, ki sta o tem razpravljala in glasovala; tako Odbora za zadeve Evropske unije kot Odbora za gospodarstvo. Oba odbora sta torej ocenila, da predstavitev kandidatke Angelike Mlinar ni bila ustrezna. Odgovoren predsednik Vlade bi tak predlog, ki ne uživa podpore v parlamentu, umaknil, ker nadaljnja procedura o njem še poslabšuje naše pogajalske pozicije pri bodoči finančni perspektivi in otežuje prizadevanje pri boljšem koriščenju sredstev obstoječe finančne perspektive. Če pa želimo danes govoriti o pogledu za naprej, moramo najprej pogledati, kakšno je bilo ravnanje vlad, ki sta izpogajali obe finančni perspektivi. Tako tisto od 2007 do 2013 kot sedanjo 2014–2020, obe sta namreč izpogajali vladi, ki ju je vodil gospod Janez Janša. Prvo je izpogajala Janševa vlada v letih 2005 oziroma 2006, izplen je bil rekorden, saj je Slovenija imela na voljo preko 4 milijarde evrov sredstev, vsota bi bila takrat za približno 10 % oziroma 400 milijonov nižja, če bi se Slovenija v pogajanjih pridružila skupini držav Višjegrajske skupine, ki so se same odpovedale 10 % kohezijskih sredstev na račun takratnih trenj med Veliko Britanijo in Francijo glede obsega sredstev za politike na področju kmetijstva, pa tega ni storila, zato je Slovenija ohranila delež, ki bi ga sicer izgubila. Zalomilo pa se je pri izvajanju v času Pahorjeve vlade v letih 2008–2011. Črpanje je bilo slabo, druga Janševa vlada je zato pripravila operativni načrt, ki se je spremljal tedensko, sredstva so bila uspešno počrpana. Pogajanja za sedanjo perspektivo so padla v čas druge Janševe vlade, zaključila se je 8. februarja 2013. Mediji so takrat poročali, da si je Slovenija s pogajanji v zadnjih dveh mesecih in pol leta 2013 zagotovila za skoraj pol milijarde evrov dodatnih sredstev, kar kaže na trda, dobro vodena pogajanja. In ponovno se je zapletlo v času tako imenovanih levih vlad. V odgovoru na poslansko vprašanje na novembrski seji letos je premier Šarec dejal, da smo doslej počrpali 848 milijonov evrov, torej manj kot tretjino razpoložljivih sredstev. Šarčeva vlada s podpredsednico Alenko Bratušek, ki je trenutno, pa tudi sicer najbolj odgovorna za to področje, saj je njena stranka odgovorna za ta resor, glede na vse, kar se je dogajalo na tem področju v zadnjem letu dni, očitno ne bo izpogajala ustrezne kvote sredstev za prihodnjo finančno perspektivo. Skrajni čas je, da se Slovenija na finančno perspektivo do leta 2027 pripravi bolje kot doslej. Skrajni čas je za določitev vsebinskih prioritet naše države v prihodnjem sedemletnem obdobju v okviru petih ciljev, ki jih v naslednji finančni perspektivi zagovarja Evropska unija. Prioritete morajo izhajati iz naših potreb, naših razvojnih priložnosti in morajo biti usmerjene na področja, kjer je dodana vrednost za našo državo in ljudi največja. Skrajni čas je, da se na teh vsebinskih prioritetah določijo programi in projekti, katerim bodo evropska sredstva namenjena. Današnja razprava je torej priložnost za soočenje mnenj, ki naj pripomorejo k izboljšanju ravnanja pristojnega ministrstva in Vlade na tem področju. Več pa v razpravi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem ministrici za infrastrukturo v funkciji ministrice brez resorja, pristojni za razvoj, strateške projekte in kohezijo, mag. Alenki Bratušek za dodatno obrazložitev odgovora. Izvolite.
Najlepša hvala. Najprej, vesela sem, da je Služba Vlade za razvoj in kohezijo v tem trenutku najpomembnejši resor v tej državi. Ker ko smo v parlament prinesli zakon, da bi ta pomembna služba imela dva državna sekretarja, ste isti poslanci govorili, da ne, da to pa ne gre. To je prva stvar, tako da s tega vidika sem zelo, zelo vesela. Druga stvar. Vprašanja se nanaša na večletni finančni okvir kohezije v finančnem obdobju 2021–2027. Če je res namen, da govorimo o tem, potem pred vami stoji napačna oseba. Zakaj? Zato, ker delovno skupino za pogajanja o novem finančnem okvirju vodi Kabinet predsednika Vlade in vodi to delovno skupino državni sekretar v Kabinetu predsednika Vlade. Osebno, na primer, kot v. d. ministrica nisem niti v tem trenutku seznanjena, kaj se je na zadnjem Svetu dogajalo v zvezi z novim finskim predlogom, ki so ga, mimogrede, tako rekoč enotno zavrnile vse države. Tako da ja, absolutno bom danes tukaj z vami govorila o novem večletnem finančnem okviru, lahko pa povem, kaj smo v tem enem letu, odkar smo v Vladi, na tem resorju naredili. Uredili – ne še odlično, ampak uredili smo informacijski sistem in na ta način zagotovili, da Slovenija ni izgubila 180 milijonov evrov. To je namreč bilo na mizi, ko smo prevzeli vodenje resorja. S črpanjem v tem programskem obdobju se strinjam, da ne moremo biti zadovoljni, ampak, spoštovane poslanke in poslanci, Slovenija je počrpala približno 31 %, povprečje Evropske unije je 34 %. Se pravi, tako katastrofalno slabi ali pa tako katastrofalno slabši od drugih torej spet nismo. Ja, treba se je ukvarjati s tem, da se črpanje pospeši, treba je pogledati, kateri so tisti projekti, ki bi lahko bili izvedeni, pa v tem trenutku mogoče niti niso predvideni za črpanje evropskih sredstev. Vse to so stvari, ki jih je seveda treba narediti in jih tudi delamo. Ampak še enkrat, v novem finančnem okviru, spoštovani poslanec, in verjamem, da to veste, to spada pod delokrog Kabineta predsednika Vlade in to delovno skupino vodi gospod Mali, državni sekretar v Kabinetu predsednika Vlade, in prepričana sem, da bi vam on znal povedati bistveno več stvari glede novega finančnega okvirja kot sama. Lahko pa vam povem, da prav v teh dneh – mislim, da jutri, pričakujemo od resornih ministrstev odgovor, kakšna so njihova pričakovanja glede nove finančne perspektive, kaj so tiste prioritete, ki jih bodo želeli v naslednjem obdobju financirati iz evropskih kohezijskih sredstev. Dejstvo je, da želja je več, kot bo zmožnosti. Jaz lahko rečem, da se absolutno zavzemam, da obseg ostane vsaj takšen, kot je. Lahko ste ponosni na več pogajanj, ki jih je izpeljal vaš predsednik ali pa vaša vlada, ampak na srečo je vmes Slovenija rastla, se razvijala in en del Slovenije je pač razvit – tako kažejo podatki – več kot 100 % evropskega povprečja. Mislim, da moramo biti tega podatka veseli, da moramo biti na to ponosni, seveda je pa vprašanje, kaj in kako se bomo v naši državi odločili glede sredstev Zahodne regije. Podatki kažejo, da pač, zato ker je razvita več kot 100 % povprečja, bomo tukaj imeli pri dogovarjanju z Evropsko komisijo nekaj držav, ampak mislim, da je naloga države, da tisto, kar bomo na vzhodu lahko financirali iz evropskih sredstev, bomo pač na zahodu morali iz domačih. Večje razvitosti, da smo boljši od povprečja EU – mislim, da smo lahko samo ponosni. Tako bom z veseljem z vami delila podatke, s katerimi razpolagam, tudi glede večletnega finančnega okvira 2021—2027.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavil dr. Franc Trček. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav! Sem hotel reči lep pozdrav v. d. ministrici, pa gre trenutno ven [[…]] Že itak sem mislil stališče iz glave govoriti, ker pač, to je eno redkih področij, ki jih res obvladam. Preden sem pač postal politik, se mi je v življenju zgodilo, da sem bil znanstveni koordinator enega ogromnega projekta. Ob tem, kar sem slišal prej, sem v osnovi nekako malo zgrožen. Gospa Bratušek, ki tako zelo rada govori odgovornost gor, odgovornost dol, v funkciji ministrice brez listnice, kot se reče, pride tukaj in v bistvu pravi, da ona v osnovi niti ne ve, kakšna so pogajanja za naslednjo perspektivo. Mislim, če se greste že politiko dot EU, pa malo prebrati, po drugi strani se nekateri hvalite, kako ste z vašimi političnimi afiliacijami povezani. Saj gospa kandidatka za to funkcijo je bila podpredsednica ALDE. Zdaj imamo predlog že bivše Evropske komisije, ker je Juncker, ker je vedel, da odhaja, lahko postavil takšen predlog, kot je, in potem imamo še dva predloga in imamo še neko dejstvo, na katero sem opozarjal na kaki zaprti seji, pa bom zdaj opozoril tudi na odprti seji – če bi mi znali evropsko kohezijo črpati bolj enakomerno skozi čas, bi imeli za nekaj promilov nižjo gospodarsko rast in bi na račun tega v naslednji perspektivi dobili več penez. Kdo tega ne razume, boljše, da se danes sploh ne oglaša, ker mi se gremo bolj proti koncu to črpanje, nabustamo gor na ta način tudi BDP, ker se preko BDP to gleda, smo dejansko potem seveda malo bolj umetno razviti, kot dejansko smo. Recimo, to je že en tak problem, kar bi neka država, ki bi mislila sama na sebe, znala v bistvu urediti. Strinjam se s tem, kar je govoril kolega Bandelli, ki se bo mogoče izkazal, da je bil še najboljši od teh 4, 5, kar sem jih imel priložnost srečati na tej funkciji, dobro črpanje tako imenovanega kohezijskega denarja – tu mislim tudi na skupno kmetijsko politiko, razvoj podeželja in tako naprej – se dela preko vsebin. Vsebine delajo seveda strokovnjaki vsebinci, da se lahko ukvarjajo z vsebinami, potem mi moramo uštimati neke robne pogoje, dan, pol dneva ne omenjaš pubične predele, ko hočeš nekaj v e-MA vnesti, ki se vam vsak drugi, tretji dan sesuje. To so pač informacije s terena. Če hočejo vsebinci to resno delati, čez enih deset ministrstev se potem to nekako gre, potem rabimo na ministrstvu ljudi, ki se ukvarjajo samo s tem, rabimo ljudi, ki jim to ne obesimo na ramena, ker so mogoče deloholični, pridni, pa malo nori v pozitivnem smislu, tudi kot jaz sam, in potem pregorijo, pa grejo na bolniško in nimaš nobenega drugega, kajne. Velja tudi za teren, mi smo imel – kje smo imel? – tam že v Ormožu nek problem, ko je pač pregorel nekdo, ki bi se verjetno moral ukvarjati s kmetijskim pospeševanjem, ne pa še s to birokracijo, ki jo je imel čez. Že peto kandidatko na hearingu – oziroma kaj je, tretja kandidatka, dva kandidata sta bil vmes in že bivša ministra – sem nekako spraševal, tudi kolegi iz SDS izhajajoč iz njihove izkušnje s kohezijo, da mora SVRK imeti tudi neko svetovalno, pomožno, back office vlogo, pa ni to zrastlo na mojem zelniku. Kako delajo evropsko kohezijo, je ena tema, s katero težim, ko sem odsoten na seji pa ne glasujem na kakšni seji, ker v bistvu največ skoraj parlamentarne diplomacije delam. Navsezadnje, tudi ko je bila izredna seja, se je nekdo moral iti na COSAC, na Finsko, tudi pogovarjat o temah, kakšna bo naslednja kohezija. Zato tudi vem, da delno z odhodom Britanije, delno s tem, ker ne znamo toliko frizirati statistike, kot bi morali, delno zaradi tega, ker smo se vmes razvili, bomo, ja, v naslednji perspektivi kar občutno manj denarja dobili. To je neko dejstvo. Da se pa greš vsebine, pa mora politika zadostiti tisti osnovi, kaj v bistvu politika je. Mi smo v tej družbi najbolj odgovorni, da razumemo, od kje smo prišli kam, zakaj smo v stanju, v katerem smo, kakšen je bližnji in širši svet okrog nas, kam bi radi šli in kako bomo do tam prišli. To je v osnovi funkcija politike, to se debatira v resnih državnih zborih, tudi s celo skupino deležnikov, naloga izvršilnih oblasti, vlad, pa je seveda, da z ustreznim kadrovanjem, ne nujno iz naših kvot, ker v slovenski zakonodaji ni nikjer nobenega člena, kaj šele zakona, kjer bi pisalo, da mora biti nekdo na koheziji iz kvote te pa te stranke. Ni ga, vsaj jaz ga ne poznam, če je, me prepričajte. Ni ga! V stanju, v katerem smo, kot sem že sam osebno predlagal, bi morali kohezijo odstrančiti in na kohezijo pripeljati nazaj ljudi, prej 20 kot 10 nas, ker smo se iz takšnih in drugačnih razlogov s kohezijo ukvarjali in jo poznamo. In nam dati pogodbe za ducat let, da se resno ukvarjamo s kohezijo, da našolamo naslednjo kohezijsko generacijo, ki bo to prevzela. Ampak se bojim, skoraj prepričan sem, da se to ne bo zgodilo. Za resno ukvarjanje s kohezijo bi seveda tudi potrebovali neko resno strategijo razvoja, resno strategijo pametne specializacije. Ko govorim o pametni specializaciji v tem Državnem zboru, se v bistvu bolj pogovarjam sam s sabo. Dve tretjini prejšnjega mandata sem nekako porabil, da sem resornega ministra prepričal, da je to pomembno, ker so se nam v Bruslju smejali, kaj smo pošiljali. To sem izvedel, žal ne samo od slovenskih prijateljev, tudi od kakšnih drugih. Mi smo ta dokument pisali zaradi tega, ker Bruselj to zahteva! Ja madonca in tristo kosmatih rosomahov! Kdo pa se bo namesto nas vprašal, kaj pa naj počnemo, da bomo boljše živeli? Kdo nam bo to dobronamerno povedal, če ne mi sami!? Lahko bi ponavljal to zgodbo o tistem, ko smo se potem kislo smejali – kako že? – »leta 2050 bomo srečni, veseli in se bomo vsi smejali«, čeprav v izhodišču tista zadeva niti ni bila tako slaba – kariero sem začel kot asistent na Indikatorji družbenega razvoja –, ampak seveda se je potem sfižla. Zakaj se je sfižla? Sfižla se je zaradi tega, ker se je ugotovilo, da bi bila štiri ministrstva najbolj ključna za izvajanje tega, pa potem nekomu to ni bilo prav. Šel sem na OECD v Pariz in sem se o tem pozanimal. Lahko bi ponavljal to zgodbo, kako mi je tedanja ministrica hotela dati, pokazati metodologijo, kako iz MF tega niso dovolili – a veste, to tudi govori o resnosti ali neresnosti naše politike. Ali pa, da mi reče, ne vem, državni sekretar Cantarutti: «Ja, gospod Trček, če bi me pa vi prosili, vam bi pa jaz prišel povedati, kaj pa kako je z Magno. Pa iz koga se norca delate? Jaz imam dovolj lastnih virov, da nekako dobim te informacije! Veste, dokler se bomo na takšen način šli politiko in na takšen način si to podajali, do takrat bo na tistih nekaj vrhunskih šol, kjer šolajo evrobirokrate, na kakšnih vajah, ko se delajo simulacije, Slovenija primer države, ki skoraj nikoli nima lastnega mnenja. In to je nekako v osnovi to. In ob tem, da ima neka gospa, ki ima izkušnjo predsednice vlade, že dovolj težav na resornem ministrstvu, na katerem je, mi gledamo še tri mesece tukaj dramolet okoli tega. To že v bistvu kaže na neko neresnost, na neko neresnost, kaže tudi, da imamo mi po SRIP-ih dejansko več SRIP-ov več nekih težišč, kot jih imajo neki Nemci. Vprašajmo se, kaj so tri, štiri zadeve, ki jih bomo delali. A je Luka Koper res toliko dobičkonosna? Ali je turizem res to to, ali je mogoče nekaj drugega, tretjega? Tukaj gledam kolega Prekmurca. Letošnji nagrajenci iz Lendave so rekli, da je z glavo treba začeti delati, ne samo z rokami, pa je kritika letela na neko firmo, ki jo kolega rad izpostavlja, pa bom rekel, hvala bogu, da je tam, da imajo Prekmurca vsaj šiht. Mi imamo 40 % naših občin razvojno ogroženih, obmejnih. Na neki zaprti seji bi se morali pogovarjati ali z gospodom Malijem, ki se bojim, da ima preveč obešenega na svoja ramena, ali se v teh pogajanjih za naslednjo kohezijo tudi o tem govori. Je kar nekaj primerljivih držav, ki imajo isto problematiko ali ko so te razlike v bistvu še večje. Jaz bi si v osnovi želel tri, ampak jih ne moremo imeti, ker naj bi kohezijska regija imela tam od 800 tisoč do 3 milijone. Zdaj eno dejstvo, ki ga nekako ne problematiziramo, pa bi ga morali, pa tudi nisem videl, da se ga misli skozi načrtovanje proračunov, je dosti večja lastna soudeležba, tudi v vzhodni kohezijski regiji, in s tem nujno povezana problematika reforme lokalne samouprave, kjer v imenu Levice spet osamljen tulim. Pogosto imam celo stališče, pa naj mi določen del županov oprosti, da neka taka situacija, kot je, tudi odgovarja vsem, da se vsi nekako malo izgovarjamo eni na druge. Mi imamo sistem, ki nam ne deluje, ljudje, ki so se tega naučili delati, so šli neko svojo pot, ker jih nismo znali v veliki meri stimulirati. Imamo informacijski sistem, a veste, ne vem, meni gre že malo na bruhanje, dobro malo zaradi tega, ker sem doktoriral iz teh zadev. Veste, leta 2020 govoriti: ali se bomo digitalizirali ali nas ne bo [[…]]Pa to je za k zdravniku! O tem se ni govorili že, če ste bili resni, leta 2000, ko sem pisal doktorat, ampak se je gledalo, kaj boš digitaliziral in kako boš digitaliziral. Portugalci so za sistem dali 14 milijonov, mi pa – verjetno veste. Če raziskovalni novinarji, nekaj, ki jih še je – eni iz ene politične linije, drugi iz druge politične linije – pa bomo tako malo becljali pa bomo imeli razsuto informatiko. Mi nujno potrebujemo nek avtonomen organ, ne Center vlade za informatiko, ampak agencijo za informatizacijo javne in državne uprave, z lastnim proračunom in z nekim lastnim odgovornim organom nadzora, ki bo to počel. Ker IKT je ena najbolj legalnih oblik kraje denarja v tej državi. Pa bi lahko spet omenjal tisti SD-jev primer. Program, ki stane 6 jurjev pa še nekaj, letno vzdrževanje stane čez 600 tisoč. Če bi kolega Breznika stalo vzdrževanje njegovega porscheja 100 jurjev letno, bi ga verjetno prodal. Nehajmo se norca delati! To vse vemo. Ni zdaj to odkrivanje neke tople vode in na način, kot se to negativno politizira, se nam dogaja to, da smo mi, ajmo reči, ene tri valove ljudi, ki so se naučili, kaj pomeni delati Evropo, in zgornja boljša tretjina teh – pa ne mislim, da sta ostali dve tretjini slabši, mogoče sta imeli preveč drugega dela naloženega, da se nista mogli s tem ukvarjati – je v glavnem šla, se v glavnem ne ukvarja s kohezijo in s politiko za Republiko Slovenijo. Ko se pogovarjam s temi ljudmi, mi skoraj vsi rečejo, veš v nekem trenutku sem ugotovil ali v nekem trenutku sem ugotovila, da to ni dovolj resno zame in sem šla po svojo pot. To je tudi neko neodgovorno početje s kadri. Sam osebno mislim, da bi potrebovali ministrstvo z listnico za evropsko kohezijo, za regionalni razvoj in za evropske politike sploh. Veste, na Finskem nimajo Odbora za zadeve EU, imajo tako imenovani Veliki odbor, v katerem sedijo predsedniki vseh drugih matičnih delovnih teles, ker se pač zavedajo, da se 80 % zakonodaje primarno začne pacati, če se tako izrazim, v Evropskem parlamentu. V Estoniji, ki je po deležu evropskega BDP-ja, po številu prebivalcev, po BDP-ju na prebivalca zaenkrat še procentualno ali po promilih manjša od nas, imajo Odbor za zadeve EU tako organiziran, da ko so teme, ki se bistveno dotikajo njih in kar tiče zakonodajo s področja IKT so vodilni na svetu, imajo direktni video link z zadolženimi birokrati v Bruslju, ki se s tem ukvarjajo. Ko sem jih vprašal, tako malo, kako ste pa to dosegli, je bil njihov odgovor, saj ti ne morejo reč ne, ko jim to rečeš. In tu so meni neki vzori, kako bi treba pri nas te zadeve preoblikovati. Lahko smo kritični kot članica EU do demokratičnega deficita v Evropski uniji, ker v Levici smo. Ampak dokler smo članica Evropske unije, dokler je to naš peti proračun, dokler je to naš ne edini, ampak glavni razvojni denar, bi človek pričakoval, da se dosti bolj resno s tem začnemo ukvarjati in pogovarjati. In v sestavi tega ministrstva z listnico bi potem ob kohezijski ekipi potrebno oblikovati še obliko 40, 50 ljudi, ki bi sektorsko dnevno brali o vsem, kar se dogaja v Bruslju. A veste. Vsi ste se prejšnji mandat razpihovali, kako ste za gospodarstvo. Tisto znižanje trošarin za male pivovarje sva v bistvu bivša – tukaj je strokovka, ki nama je najbolj pomagala –, bivša poslanka ZaAB pa jaz izpeljala. Nekaj, kar bi po avtomatizmu nekdo na ministrstvu, ki ga je takrat vodil Židan, moral prebrat kot dnevno delo. Dokler tega ne bomo uštimali bo to, evo bom rekel, kar imam na koncu jezika, eno drekanje in politično prevzemanje in neke seje, ko se mi malo že ne da govoriti, odkrito lahko povem, da sem po nekaj mesecih prosil moje v poslanski skupini, da nisem več član Odbora za zadeve EU, ker odkrito povedano, če ni prekmurskega kolega, se tam nekaj sam s sabo pogovarjam. Pa vi mislite, da ne bi bil rajši v petek na terenu v Mariboru? Veste, dokler je temu tako [[…]]Ta odbor, kakor funkcionira, verjetno se s kolegom strinjava, bi bilo boljše, da ga ukinemo, ker je nekako zguba časa. Skratka, če nekako zaključim v imenu Levice: politika mora najprej biti sposobna vzpostaviti skupno vizijo. Skupna vizija ni to, kar imamo trenutno in kar po politični liniji tudi zastopa kandidatka, ki jo bomo potem žegnali ali ne, ne more biti vizije, a veste, kjer bo glavni problem Slovenije minimalna plača pa glavni Slovenije bo dodatek za delovno aktivnost. Ampak s tem, kaj ubeseduje zlasti Gospodarska zbornica, delno žal tudi Obrtno-podjetniška zbornica; s tem, kar nekako tuli preveliki del slovenske politike, se mi ne bomo premaknili naprej. Ker to ni neko resno mišljenje, kaj boš ti dejansko počel, da boš bolje živel. Veste, mi rinemo to našo družbo v neko zgodbo lon poslov, kjer smo nekoč bili, ko sem jaz iz plenic splezal ven, pa verjetno, ne vem, Žanovi starši, ki je mojih let, pa Lukatovi, ja. To so neke zgodbe, na katere moramo odgovoriti. Dobro, seveda so med nami razlike, koliko privatizirati, koliko ne privatizirati in tako naprej, ampak če se mi kot družba, kot politiki nismo sposobni dogovoriti, kaj je nekih pet temeljnih področij, na katerih bomo gradili našo prihodnost, naše boljše življenje, do takrat tudi ne bomo imeli uspešne kohezije. Čisto za konec, da na primeru razložim. Osebno ne morem razumeti, kako imam tam v svoji bližini dejansko največjo, najbolj donosno štajersko firmo, pa firmo, ki velja na svetu med dvemi, tremi najboljšimi kuhinjami aluminija, če se tako izrazim, pa nimamo tam zraven enega od najboljših petih inštitutov za aluminij na svetu. Vem, nekaj se dela, nekaj se dogovarja, nekaj se zapenja, ampak veste, to so take zadeve, tako se dejansko dela. Ker se rad resno o gospodarstvu pogovarjam, glede na strukturo našega gospodarstva, seveda moramo začeti razvijati tovrstne tehnične inštitute, ki bodo v pomoč mikro, srednjim, malim podjetjem na način, če hočete, grozdenja, ki ga izvajajo že avstrijske regionalne zbornice, in na način sodelovanja, kot ga imajo na primer med tovrstnimi podjetji in inštituti na Danskem in še kje. Toliko nekako, na kratko. Vem, da me bodo v moji stranki zdaj malo kregali, kar sem povedal. Ampak se mi zdi, da kljub temu da sem poslanec Levice, sem še vedno strokovnjak za družbeno-prostorski razvoj. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati bo predstavil Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Dr. Trček, jaz vas bom branil, če vas bodo kregali, ker moram reči, ne glede na to, da imava politične poglede velikokrat različne na kakšna področja, in ne glede na to, da stališča poslanske skupine mi namenjamo polemiziranju, ampak moram reči, da ko dr. Trček govori o evropskih temah na seji, tudi tokrat, jaz pač uživam. In to, kar pravi, to bi dejansko morali realizirati in samo želim si lahko, da bi imeli več takšnih strokovnjakov. Pa zdaj to ne govorim zaradi tega, ker je tudi meni dajal neke komplimente ampak, se opravičujem, sedem let sem bil v OZEU, pa sem rekel, zdaj pa je tu čas za nekoliko mlajše. Sam sem se pa s podobnimi vprašanji kot kolega Zvone Černač ukvarjal oktobra skupaj z gospodom Šarcem, predsednikom Vlade, ko sem mu postavljal ustno poslansko vprašanje na seji Državnega zbora in opozoril na mnenje, če gledam zdaj, najprej aktualno finančno perspektivo, kot rečemo, oziroma aktualni večletni finančni okvir, in sem opozoril na mnenje člana Evropskega računskega sodišča iz Slovenije gospoda Sama Jereba, ki je v svojem komentarju ob predstavitvi letnega poročila Evropskega računskega sodišča pri oceni porabe evropskih sredstev opozoril na slabo črpanje evropskih sredstev Slovenije. Zakaj sem njega citiral pri postavljanju vprašanja gospodu premierju? Zato, ker mi gotovo gospod premier pri odgovoru na vprašanje, ki bi ga, recimo, čisto sam postavil, brez nekega ozadja, bi me gotovo takoj odpravil s kakšnimi krofi ali kako drugače. Ampak pustimo zdaj to. Dejstvo je, da je konec leta 2018 Slovenija porabila 24,2 % sredstev evropskih strukturnih in investicijskih skladov, kar je relativno malo, sploh v primerjavi s petim letom preteklega finančnega okvira, ko je bila poraba že 37 %, pa smo bili takrat že zelo kritični. Slovenija je ena od držav z največjo razliko med porabo evropskih sredstev konec leta 2018 in 2011. Glede na porabo sredstev konec leta 2018 smo bili tudi pod povprečjem Evropske unije, ki je znašalo takrat 27,3 %. Ministrica je danes povedala zadnje aktualne rezultate. Jaz se ne morem zadovoljiti z argumentacijo ali pa z odgovori, ja, ja, saj so vsi slabi, pa saj smo samo majčkeno pod povprečjem. Pa zakaj, za božjo voljo, enkrat ne bi Slovenija bila v kakšni zadevi nad povprečjem, ko gre predvsem za črpanje denarja evropskih kohezijskih in drugih sredstev, ki so naša edina nepovratna razvojna sredstva? Hudi problemi so tudi z informacijskim sistemom. Slišim, da še vedno – priznam, da sem mislil, da to, ko je enkrat vzpostavljeno, testirano, tako pač informacijski sistemi delujejo, ko je aplikacija, če hočete, dana v produkcijo, ko nekdo to podpiše, prevzame, potem bi morala zadeva delovati brezhibno. Zdaj vidim, da temu ni tako, sem bil pač idealist in sem verjel, da deluje. Da ne bom preveč dolgovezil, glede dialoga s premierjem, spraševal sem ga, zakaj Slovenija tako slabo črpa evropska sredstva in zakaj Vlada za to področje ne nameni več pozornosti. Takrat sem ga tudi spraševal, kako bo na črpanje evropskih sredstev vplival odstop ministra za kohezijo dr. Iztoka Puriča – dobro, to zdaj ni več aktualno. Sistem – to je bilo tudi moje naslednje vprašanje, zakaj sistem črpanja spremlja toliko administrativnih in birokratskih ovir. Birokratskih! Spraševal sem ga, če so vse te birokratske zahteve resnično predpisane s strani Evropske unije ali smo si sistem dodatno zakomplicirali tudi sami. Sami vemo, da je odgovor: »Ja.« Mi smo si sami ta sistem zakomplicirali, ker je tukaj znano, da smo bolj papeški od papeža. In zakaj je bila Slovenija edina država, ki v letu 2018 še ni vzpostavila sistema kazalnikov za spremljanje smotrnosti izvajanja programov, financiranih z evropskimi sredstvi, temveč nam je to uspelo šele leta 2019, torej letos. Prvega ministra sem tudi spraševal, kakšna je ocena, njegova namreč, novega informacijskega sistema e-MA, če bodo zapleti z informacijsko podporo pri črpanju sredstev s tem odpravljeni. Odgovori so bili pač v stilu premierja, nisem zameril, nisem pa dobil res pravih odgovorov, ki sem jih pričakoval, zato sem kolegu Zvonetu Černaču hvaležen na nek način, da je za potrebe slovenske javnosti in Državnega zbora spraševal, pravzaprav ponovno, in se predvsem osredotočil na bodoči večletni finančni okvir 2021–2027. To je ključno, da vemo, kako tečejo priprave. Vprašanje je relevantno, saj je že 2. maja 2018 Evropska komisija, takrat še seveda pod predsedovanjem gospoda Jeana-Clauda Junckerja, predstavila Večletni finančni okvir za obdobje 2021–2027. Naša ocena je, da je to bil zelo pomemben trenutek za Evropsko unijo. Novi proračun je priložnost, da oblikujemo našo prihodnost kot novo, in kot nova bolj ambiciozna unija 27 članic, poudarjam, 27 članic, ki jih povezuje solidarnost. Solidarnost. Takrat je Komisija, torej 2. maja 2018, s predlogom večletnega finančnega okvira predstavila vizijo o tem, kakšno Unijo si pravzaprav želimo. Predstavila je pragmatičen načrt za njeno uresničitev. Prvič v naši zgodovini bo mehanizem pravne države zagotovil dobro finančno poslovodenje proračuna Unije in zaščitil denar davkoplačevalcev. To sporočilo se je nam v Novi Sloveniji zdelo izjemno pomembno. Zdaj sta na potezi parlament, evropski namreč, in Svet, in gospod Juncker je takrat ocenil, da bi si morali prizadevati doseči dogovor pred volitvami v Evropski parlament. Žal to ni uspelo, tudi mi v Novi Sloveniji to obžalujemo in še danes pravzaprav nimamo sprejetega Večletnega finančnega okvira za obdobje 2021–2027, gotovo pa bo dokončno sprejetje v prvi polovici naslednjega leta, ko predseduje Svetu Evropske unije naša južna soseda. Vse v predlogu proračuna je dejansko osredotočeno na dodano vrednost Evropske unije, na dodano vrednost. Zakaj to podčrtujem? Zato, ker bi tu svojo šanso, svojo priložnost, morala videti tudi Republika Slovenija. Zakaj? Zato, ker je naša dodana vrednost, če gledamo, v gospodarstvu prenizka. Mi smo v mnogi pogledih še tako imenovani lonarbajterji oziroma izvajamo dodelavne posle, ker je premalo dodane vrednosti ali merjeno v produktivnosti. Naša produktivnost v Sloveniji je kakšnih 20 % pod evropskim povprečjem in potem je povsem normalno, da so tudi plače temu primerne. Drugo, kar zbija naše plače, pa je seveda obremenjenost plač s prispevki in davki. Evropska unija se je odločila, kar se jasno vidi iz tega proračuna, ki ga bom kasneje razčlenil, da bomo več vlagali v področja, na katerih posamezna država članica ne more ukrepati sama ali na katerih je skupno delovanje bolj učinkovito, ne glede na to, ali gre za raziskave, migracije, nadzor meja ali obrambo. Iz tega se dejansko tudi vidijo področja, na katera se je Komisija v svojem predlogu posebej osredotočila. Tudi v prihodnje bomo financirali tradicionalne, vendar posodobljene politike, kot sta skupna kmetijska politika, o tem bom kasneje malo več ogovoril, in kohezijska politika, saj nam vsem koristi, če naši kmetijski proizvodi ustrezajo visokim standardom in manj razvite regije gospodarsko postopoma dohajajo ostale, temu je seveda namenjena kohezijska politika. Ampak tukaj prav vlado, našo vlado, čaka veliko dela, ko govorimo o skupni kmetijski politiki. Zakaj pravzaprav skupna kmetijska politika? Že davno se je Evropska unija odločila za skupno kmetijsko politiko. Zato, da Evropa nikoli več ne bi bila lačna. Ogromno denarja gre v to, kasneje bom povedal številke, ampak ta večletni finančnih okvir, bodoči, o katerem danes govorimo, za obdobje 2021–2027 prav na področju skupne kmetijske politike in razvoja podeželja znižuje sredstva za približno 15 %. Praktično na vsakem odboru z Evropske unije, na Odboru za kmetijstvo, ko je bila ustrezna točka dnevnega reda oziroma vsebina, smo opozarjali na to, da se tukaj mora Slovenija močno potruditi, da bo dosegla čim več sredstev za skupno kmetijsko politiko in razvoj podeželja. Zelo preprosta je ta vzporednica, ki jo želim potegniti, mnogi turisti – žal mi, domačini večkrat ne vidimo lepot naše zelene države, narave –, mnogi tuji turisti nam to povejo in nas hvalijo, ampak tukaj moramo imeti v mislih podeželje. Kako bomo na podeželju razvija, če hočete tudi turizem, če dejansko v proračunu tega denarja ni in če ne bomo dobili in znali izkoristi dovolj denarja iz evropske vreče, če smem tako reči. Od začetka maja je torej Evropska komisija predstavila Večletni finančni okvir za obdobje 2021–2027, torej proračun za Unijo, ki varuje, opolnomoča in ščiti, to je nek moto tega večletnega finančnega okvirja, ki je težek tisoč 279 milijard. Tisoč 279 milijard! Kako pa sedaj ta pogača razdeljena? Poglejmo. Praktično največ denarja gre za Kohezijo in vrednote – 442 milijard, v sklopu tega je Regionalni razvoj in kohezija, Ekonomska in monetarna unija in Vlaganje v ljudi, socialno kohezijo in vrednote. Se pravi 442 milijard. Potem Enotni trg, inovacije in digitalno, 187 milijard. V sklopu tega programa so Raziskave in inovacije zelo pomembne za Slovenijo. Zakaj? Zato ker preprosto premalo dajemo denarja za raziskave in razvoj. Kolega Trček, dr. Trček, prikimava. Gotovo vsi prikimavamo. Premalo dajemo sredstev v raziskave in razvoj. Seveda, ta sredstva, normalno, da jih mora angažirati tudi vsaka gospodarska družba. Jasno, da ne bo država vlagala v marketinške, tržne raziskave nekega podjetja, Gorenje na primer, za pralne stroje. Jasno da ne, to mora podjetje delati samo! So pa raziskave in razvoj, ki jih morajo in jih delajo države. Zakaj? Zakaj? Zato ker v današnjem globalnem svetu v konkurenčnem boju ne tekmujejo samo korporacije, ampak in predvsem države. Države. Se pravi: Enotni digitalni trg, inovacije, poleg Raziskav in inovacij še Evropske strateške naložbe, Enotni trg in Vesolje. Še enkrat, dobrih 187 milijard. Naprej, zelo pomembna rezina iz te torte: Naravni viri in okolje – 379 milijard, 379 milijard. Znotraj tega Kmetijska in ribiška politika in Okolje in podnebni ukrepi. Ta postavka, če smem tako reči, se je bistveno zvišala v primerjavi s preteklo finančno perspektivo oziroma zdaj aktualno. Varnost in obramba. Varnost je zelo pomembna vrednota. Mi moramo naše evropske vrednote zaščititi. Zaščitimo jih na različne načine, zato predvideva Komisija, zaenkrat še Komisija, dobrih, no, skoraj 28 milijard. Znotraj tega programa so: Varnost, Obramba in Odzivanje na krize. Tukaj seveda imamo v mislih našega komisarja, gospoda Janeza Lenarčiča ali bolj točno, komisarja iz Republike Slovenije. Potem naprej, Sosedstvo in svet – 123 milijard. Gre za Zunanje delovanje in Predpristopna pomoč. Tukaj preprosto moram tudi omeniti, ko govorimo o predpristopni pomoči oziroma pristopu oziroma o širitvenem procesu Evropske unije, moram omeniti naslednje: mi v Novi Sloveniji trdimo, da je širitveni proces najmočnejše politično orodje Evropske unije. Ne zato, da je ozemlje Evropske unije vedno večje, ampak da te vrednote, da te ideje, če hočete, evangelij Evropske unije, širimo in zelo smo razočarani, da je gospod Macron pred nedavnim prižgal rdečo luč za začetek pristopnih pogajanj Severni Makedoniji – za Severno Makedonijo mi je žal – in tudi Albaniji. Temu so potem sledili Nizozemci in Danci. Upam, kot je pred dobrima dvema tednoma povedala predsednica Evropske komisije gospa Ursula von der Leyen, ko smo bili na pogovoru z njo, da bo ta napaka v pomladi naslednjega leta odpravljena. Upam, da bo to res uspelo. Gospod Macron je dejansko tu imel neke argumente, ki pa ne sedijo. Ne morete vi nekih pravil, ki jih daste državi – recimo, Severni Makedoniji – in potem ta praktično izpolni ta pravila, doseže cilje, za neko etapo in potem nekdo reče, čakajte, zdaj bomo pa ta pravila spremenili. To preprosto ni korektno. Naprej, Migracije in upravljanje meja, približno 35 milijard gre za migracije v ožjem smislu in seveda, kot rečeno, upravljanje meja. Še ena zelo pomembna rezina, del tega večletnega finančnega okvira, Evropska javna uprava – dobrih 85 milijard. Torej, skupaj tisoč 279 milijard evrov naj bi znašal večletni finančni ovir za naslednje sedemletno obdobje. Kar se tiče Evropske kohezijske politike oziroma bolj konkretno, ključen je pravzaprav dokument, ki se mu reče Operativni program za izvajanje Evropske kohezijske politike v Republiki Sloveniji. Zaenkrat imamo eden in edini ta Operativni program za izvajanje Evropske kohezijske politike. Oktobra 2013, v času vlade Alenke Bratušek, sem vodil Odbor za zadeve Evropske unije – seveda kot opozicijski poslanec – in smo po eni krasni razpravi potem sprejeli sklep in predlagali Vladi, da sprejme dva operativna programa za izvajanje evropske kohezijske politike: enega za vzhodno kohezijsko regijo in enega za zahodno kohezijsko regijo. Se pravi, za finančno perspektivno, ki zdaj teče. Na žalost Vlada nas ni poslušala in je šla naprej samo z enim programom. Kar nekaj držav, kolegice in kolegi, ima več operativnih programov, da ne bi kdo mislil, da je to neka bogokletna zahteva bila do Vlade. Ni res, več držav ima več operativnih programov. Mi preprosto zdaj, ko govorimo o naslednjem večletnem finančnem okviru na pobudo kolega Černača, mi bomo vztrajali pri tem, da bo vsaka od kohezijskih regij imela svoj operativni program. Preprosto razumljivo, ker vsaka kohezijska regija potrebuje denar, kohezijski denar, razvojni denar za neke svoje specifične projekte. Ne nazadnje je vzhodno kohezijska regija razvita, dosega zgolj 70 % razvitosti povprečja Evropske unije. Zgolj 70 %. Zahodna, ker je seveda notri tudi Ljubljana, Mestna občina Ljubljana, hvala bogu, čestitam – 102 %. Dosega 102 % razvitosti povprečja Evropske unije. Iz tega sledi, da bi mi morali dejansko imeti večji posluh, predvsem to zdaj ciljam na Vlado, da omogoči vzhodni kohezijski regiji, da pospeši ta razvoj, da poskuša čim prej dohiteti, kar ne bo mogoče, vsaj tako hitro ne, zahodno kohezijsko regijo glede razvitosti. Ker dramatično ugotavljamo, da se ta razlika v razvitosti povečuje. To ni dobro. Kljub temu da imamo Zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja, ampak kot sem že velikokrat povedal, ta zakon preprosto ne deluje. Res je, če mi želimo učinkovito izkoristit evropska sredstva, potem moramo imeti tudi dovolj lastnih sredstev. Mislim na državni proračun in seveda mislim tudi na občinske proračune. Ampak občinski proračuni vsaj velike večine občin, predvsem obmejnih, podeželskih, manjših, ti proračuni so zelo šibki in nimajo toliko finančnega potenciala, da bi se lahko šli kaj konkretne projekte, izvajanje konkretnih projektov, ki jih občina potrebuje. V tistem času 2013, ker je takratna finančna perspektiva tudi kazala, da bomo denar zelo slabo počrpali, smo sprejeli še en zelo pomemben sklep, na katerega sem ponosen. Bila je ena skupna seja Odbora za zadeve Evropske unije in Odbora za gospodarstvo, ki mu je takrat predsedovala gospa Alenka Pavlič iz Pozitivne Slovenije in smo skupaj v krasni razpravi sprejeli sklep, da Vlado zavežemo, da Vlada Odboru za zadeve Evropske unije poroča vsak kvartal, se pravi vsake tri mesece, kako ji kaj gre črpanje Evropskih kohezijskih sredstev. Vesel sem in hvaležen, da nobena od vlad, ki so potem sledile vladi Alenke Bratušek, tega sklepa ni ignorirala in da se to dejansko danes tudi dogaja. Kakšen predsednik vlade je znal tudi povedati, da je ta sklep koristen predvsem za vlado, ker vedno, ko pripravljajo, vlada, ministrstva neko poročilo, potem je pač neka stresna situacija na ministrstvih, na vladi, da pač poročilo mora stati, ker poslanci poročila tudi beremo. Tudi beremo. In vedno so kar dobre razprave, ko imamo ta poročila na mizi. Zdaj, gospe in gospodje, če pa se osredotočimo na kohezijska sredstva, ki se izrisujejo za naslednjo finančno perspektivo, in če poslušam prvega ministra, ta pravi, da finski predlog oziroma predlog finskega predsedstva je za Slovenijo neugoden – zmanjšanje kohezijskih sredstev za približno 28 %, kar pomeni, da ne bo več treh milijard ali skoraj 3,1 milijarde, bo samo 2,2 milijardi, razen, če nam bo južna soseda naslednji oziroma v prvi polovici leta, ko predseduje Svetu Evropske unije, pomagala, prav Sloveniji, da bo Slovenija dobila več. Če kdo verjame – okej. Kar pomeni, da se moramo zelo dobro organizirati, da mora biti program, operativni program za izvajanje evropske kohezijske politike za vzhodno in zahodno kohezijsko regijo toliko bolj temeljito pripravljen, da bomo res lahko ti dobri 2 milijardi čim bolj učinkovito porabili, da bomo dejansko dosegli nek razvojni preboj. Kakšna bo potem naslednja finančna perspektiva po letu 2027, je seveda veliko vprašanje. Če bo Slovenija v povprečju v celoti dosegla, recimo, 90 % razvitosti povprečja Evropske unije, pa hvala bogu, da bi, potem bomo dejansko kar naenkrat postali neto plačnica, ne neto prejemnica. Dejstvo pa je, kar sem tudi zadnjič v razpravi v Evropskem parlamentu v Bruslju zaznal – države neto plačnice se presneto otepajo tega, da bi dajale več denarja v skupno blagajno, torej več denarja tudi za kohezijsko politiko za celotno večletno finančno obdobje in posledično seveda tudi za Slovenijo. Želim si, in s tem zaključujem, da bi se služba Vlade za razvoj in evropsko kohezijsko politiko čim prej konstituirala, ponovno konstituirala. Tukaj ne govorimo samo o kohezijski politiki, še zdaleč ne! Zadnjič na skupni seji dveh odborov žal nismo dobili odgovorov glede razvoja Slovenije kot take glede na dosežen tako imenovani zeleni dogovor. Zeleni dogovor – kaj to pomeni za Slovenijo in za strategijo razvoja Slovenije? Ta služba bo morala čim prej dati odgovore na ta vprašanja. Zakaj? Zato, ker Evropska komisija bo v naslednjem večletnem finančnem okviru namenila okrog 100 milijard evrov za projekte iz naslova Zeleni dogovor. In še več; Evropska investicijska banka je pripravljena angažirati približno en bilijon, torej 10 na dvanajsto, evrov sredstev za projekte, ki bodo šli v kontekst Green Deala, torej Zelenega dogovora. Gospa predsednica Ursula von der Leyen je podala eno zanimivo informacijo prejšnji ponedeljek v Evropskem parlamentu. In sicer pravi, da približno 40 % največjih evropskih vlagateljev, to so razni pokojninski skladi in tako naprej, 40 % največjih evropskih vlagateljev sprašuje Evropsko komisijo, kam naj vlagajo denar. Največji vlagatelji so seveda tisti, to je neka definicija, prosto po predsednici Evropske komisije, ki na letni ravni vlagajo 6 milijard ali več. Torej, denarja je ogromno, denarja je ogromno. Kako bomo mi znali odpreti tudi v Sloveniji vrata za takšne naložbe, je pa seveda vprašanje vlade. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek bo predstavil mag. Andrej Rajh. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Kohezijska politika je ena temeljnih politik Evropske unije, usmerjena v zmanjševanje razlik med regijami. Gre za politiko podpore več sto tisoč projektom po vsej Evropi, ki prejemajo sredstva Evropskega sklada za evropski regionalni razvoj, Evropskega socialnega sklada in Kohezijskega sklada. Kohezijska politika spodbuja bolj uravnotežen in trajnosti razvoj regij, a pomembno dejstvo je, da evropska kohezijska politika ni nadomestilo za regionalni razvoj, ampak le njihovo dopolnilo. Na kratko bi lahko povzel, da kohezijska politika predstavlja skupek razvojnih projektov, programov in ukrepov države, lokalnih skupnosti in drugih organov, ki so koordinirani in sofinancirani s strani Evropske unije z enim samim ciljem in to je skladen regionalni razvoj. Države članice plačujejo v skupen evropski proračun. Glede na raven razvitosti so upravičene do izplačil. Tako so nekatere države, med njimi tudi Slovenija, neto prejemnice, druge razvitejše, pa neto plačnice. Tako imenovana prerazporeditvena politika, to pomeni spodbujanje ukrepov, da bodo manj razviti postali razvitejši, je eden najmočnejših instrumentov za zagotavljanje močne in povezane Evrope. Njen učinek pa je močno odvisen od nacionalnih in podnacionalnih, v primeru Slovenije občinskih, naporov. Evropska sredstva za Slovenijo predstavljajo dodatno priložnost za hitrejšo rast in doseganje razvojnih ciljev, pa tudi za krepitev ekonomskega potenciala. Za potrebe dodeljevanja evropskih sredstev je Slovenija razdeljena na vzhodno in zahodno kohezijsko regijo, sredstva za kohezijsko politiko na ravni EU pa so dodeljena iz evropskega proračuna. Evropska unija letne proračune sprejme na osnovi večletnih finančnih okvirjev, določenih za obdobje najmanj petih let. Večletni finančni okvir pa ponazarja prednostne naloge Unije za določeno obdobje in dolgoročni proračun Unije. V obstoječem finančnem okvirju 2013–2020 je za kohezijsko politiko namenjenih dobrih 351 milijard evrov, kar je približno tretjina proračuna Evropske unije. Slovenska ovojnica pa je bila za to finančno perspektivo težka okrog 3,3 milijarde evrov. Čeprav smo bili v zadnjih mesecih priča več razpravam in poročanju o slabem črpanju evropskih sredstev, lahko dodam, da najnovejši podatki izkazujejo spodbudnejše stanje. Še preden se jih dotaknem, naj povem, da črpanje evropskih sredstev delimo na štiri faze. Prva faza so dodeljena sredstva, druga potrjene operacije, tretja izplačila iz državnega proračuna in zadnjo, četrto fazo predstavljajo zahtevki za izplačilo iz proračuna Evropske skupnosti. Služba Vlade za razvoj in evropsko kohezijsko politiko je upravljavski organ, ki sredstva razdeli med upravičence – ministrstva. Ministrstva so torej tista, ki so odgovorna za njihovo porabo, SVRK porabo samo kontrolira. Služba Vlade za razvoj in evropsko kohezijsko politiko poroča, da je SVRK v vlogi organa upravljanja do 30. septembra letos izdal odločbe o podpori za 2,5 milijarde evrov, ali 83 % razpoložljivih sredstev od celotne alokacije sredstev. To so sredstva, alocirana na ministrstva. V drugi fazi potrjenih operacij, v katerih ministrstva in drugi posredniški organi sklepajo pogodbe o sofinanciranju, smo do konca septembra sklenili pogodbe za nekaj več kot 2 milijardi evrov. To pomeni, da so izbrali upravičence, kar predstavlja 66 % alokacije. V tretji fazi so ministrstva do konca septembra letos izplačala za 872 milijonov evrov sredstev ali 28 % razpoložljivih sredstev. Izplačila iz državnega proračuna pomeni, da so projekti izvedeni. V tej fazi država založi sredstva, ki jih potem v četrti fazi terja od Evropske unije. Do konca septembra smo tako prejeli 812 milijonov evrov evropskih sredstev oziroma počrpali 26,5 % sredstev. Če sem pa bolj natančen, so na dan 9. decembra letos izplačila iz državnega proračuna znašala 885 milijonov evrov ali 29 % celotne razpoložljive alokacije sredstev, medtem ko so certificirani izdatki znašali 31 % razpoložljivih sredstev. In prav razlika med drugo in tretjo fazo predstavlja največ izzivov. V tej fazi morajo upravičenci pripraviti projektno dokumentacijo, pridobiti zemljišča za pravico graditi, pridobiti soglasja najemodajalcev, pridobiti dovoljenje za gradnjo, pripraviti razpis za izbiro izvajalca, uvesti izvajalca v delo, izvajati gradnjo, zaključiti gradnjo. Ob tem pa ne gre spregledati dejstva, da mora upravičenec zagotoviti lastna sredstva. V vsaki od teh faz se torej lahko zalomi. In vse te postopke je treba izpeljati v roku treh let. Treba je pa jasno poudariti, za te težave, ki lahko nastopijo, ni odgovoren SVRK. Naj dodam, da je obdobje črpanja iz obstoječe finančne perspektive možno najmanj do leta 2023 in ne samo do konca prihodnjega leta. Odkar je mandat prevzela aktualna vlada, je SVRK-u uspelo rešiti ogroženih 183 milijonov sredstev. Prav tako so zaposleni v tej službi opravili znatne izboljšave na informacijskem sistemu e-MA, ki zdaj omogoča zanesljivo zbiranje, beleženje in hrambo podatkov. Kljub temu določene težave, povezane s stabilnostjo delovanja, še ostajajo. Iz navedenega lahko podam oceno, da se stanje izboljšuje, so pa nedvomno možne izboljšave. Vsi skupaj se moramo zavedati, da dokler dela na terenu niso izvedena, na primer ni zaključena izgradnja kanalizacije, ni mogoče podati zahtevkov za izplačilo in posledično zahtevati povračila sredstev iz Evropske unije. Svojo nalogo morajo tako predvsem opraviti ministrstva, saj veliko zastavljenih projektov na koncu ne izpeljejo. Kar zadeva novo večletno finančno perspektivo za obdobje 2021 do 2027, ki se bo začela s prvim januarjem 2021, je o konkretnih številkah v tem trenutku nemogoče govoriti, saj finančni okvir ni sprejet. Res pa je, da naj bi obseg slovenske kohezijske ovojnice po predlogu Evropske komisije maja lani ponovno znašal okrog 3 milijarde evrov v stalnih cenah. To je v primerjavi s trenutnim programskim obdobjem za 9 % manj sredstev in manj kot znaša povprečni padec evropskih sredstev za povprečje Evropske unije. V začetku decembra je bil na mizi nov predlog večletnega evropskega proračuna s strani finskega predsedstva, ki pa po letu in pol starem predlogu Evropske komisije predstavlja novo osnovo za pogajanje med državami članicami. Finski predlog še bolj znižuje sredstva za kohezijsko politiko na ravni Unije, naša vlada pa bo zdaj morala vložiti vse napore, da bo padec sredstev čim bolj ublažila. Prepričan sem, da bomo na podlagi dobro zastavljenega dela SVRK-a v novi finančni perspektivi uspešni. Napredek je viden, premikamo se v pravo smer, zdaj je treba graditi naprej. Zato v Poslanski SAB pozivamo vsa ministrstva in druge upravičence do sredstev, naj tudi ona naredijo svoj del pri tem, da bo Slovenija evropska sredstva črpala bolj enakomerno in dinamično kot do sedaj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališča Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Jurij Lep. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica z osebjem, kolegice in kolegi! Razvojna sredstva so sestavljena iz več virov, in sicer iz evropskih sredstev, državnih sredstev, občinskih sredstev in še kakšnih drugih sredstev, recimo zasebnih. Evropska kohezijska sredstva so v prvi vrsti namenjena za razvoj regij, ki po stopnji razvoja zaostajajo od povprečja tako v Evropi kot v Sloveniji. Vemo, da imamo Slovenijo razdeljeno na dve kohezijski regiji, se pravi na vzhodno in zahodno. Dejstvo je tudi, da je zahodna regija skupaj z glavnim mestom Ljubljana že presegla evropsko povprečje v razvoju, med drugim tudi zato, ker imamo v zadnjih letih v Sloveniji nadpovprečno rast bruto družbenega proizvoda. Istočasno je treba tudi povedati, da bi bila slika razvoja zahodne regije povsem drugačna, če izvzamemo glavno mesto. Kljub temu pa vzhodna regija občutno zaostaja v razvoju od zahodne regije. Zaradi tega bi v naši Poslanski skupini Desus, zagovarjamo dva ločena operativna programa, predvsem zato ker se v vzhodni kohezijski regiji še vedno pomembni in potrebni osnovni infrastrukturni projekti. To so oskrba s pitno vodo, odvajanje in čiščenje komunalnih odpadnih voda, cestne povezave, pokritje z internetno povezavo in podobno. Glede na dejstvo, da je Slovenija še vedno neto prejemnica evropskih sredstev, je pomembno, da vložimo kar se da veliko napora in volje za predstavitev naših argumentov za pridobitev finančnih sredstev za želene projekte oziroma namene. Seveda vemo, da ta pot ni lahka, je pa trenutno edino možna. Moramo se pogajati in zagovarjati naše interese. Nova finančna perspektiva 20212–027 bo verjetno zadnja, ko bomo lahko deležni več denarja, kot ga bomo prispevali v evropski proračun. V prihodnje pa se bomo morali nasloniti in zanesti predvsem na lastna razvojna sredstva. Do sedaj smo bili še kar uspešni pri črpanju kohezijskih sredstev, ko se je zaključila posamezna perspektiva. Na začetku posameznega obdobja se vedno kaže nizek odstotek izkoriščanja sredstev, ki pa se na koncu zelo približa 100 %. V aktualni perspektivi 2014–2021 pa se trenutna poraba evropskih sredstev res kaže kot neuspešna. Služba Vlade Republike Slovenije za razvoj in kohezijo dejansko ni sama odgovorna za uspešnost črpanja, ampak so odgovorna tudi področna ministrstva, ki zastavljenih projektov ne izpeljejo pravočasno. Večkrat se tudi zgodi, da se sredstva ne pridobijo, ker niso izpolnjeni vsi zahtevani pogoji, ali pa jih je celo potrebno vračati. Do sedaj so se kot najuspešnejši porabniki evropskih sredstev izkazale predvsem lokalne skupnosti. To se pravi občine, saj so imele največ popravljenih in tudi izvedenih projektov. Slovenija naj bi v tej finančni perspektivi kandidirala za sredstva v višini slabih 3 milijard evrov. Kot je bilo prej govora, da na ravni Evrope je to tisoč 200 milijard evrov. Se pravi, mi se pogovarjamo o treh milijardah evrov. Evropska komisija, kot nam je pa znano, pa vedno bolj spremlja doseganje ciljev, ki si jih posamezna država postavi sama. Na osnovi tega, smo v naši poslanski skupini še toliko bolj prepričani, da moramo sami določiti prioritete in potem preko Kabineta predsednika Vlade te odločitve in cilje znati tudi predstaviti Evropi. V Desusu želimo in upamo, da bomo znali kohezijska sredstva, ki bodo namenjena za Slovenijo, čim bolj pravično in racionalno razdeliti med državljane in državljanke. Cilj, ki ga želimo in moramo doseči tako, je enakomeren razvoj celotne Slovenije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavila Suzana Lep Šimenko. Izvolite.
Lepo pozdravljeni! V Slovenski demokratski stranki smo bili pozitivno presenečeni, da je večina prisotnih poslancev na glasovanju o odgovorih na poslanska vprašanja ministru ocenila, da je tematika, vezana na prihodnje finančne perspektivo, izjemno pomembna in da v njej opravimo širšo razpravo na decembrski redni seji Državnega zbora. Od 20. septembra, skoraj tri mesece, smo že brez ministra brez resorja, pristojnega za razvoj, strateške projekte in kohezijo. V vmesnem času tekoče posle tega ministrstva opravlja ministrica za infrastrukturo gospa Alenka Bratušek. Danes bo morda ministrska ekipa spet popolnjena in to že kar se tretjim ministrov oziroma ministrico na omenjenem resorju. V letu dni sta vlado Marijana Šarca na tem resorju namreč zapustila že dva ministra. Tematika evropskih sredstev je izjemno pomembna in o njej v Državnem zboru pogosto razpravljamo. A te razprave so še kako pomembne in ne nazadnje z določenim pritiskom na vlado in ministrstvo prinašajo tudi nekaj uspehov. Če se na primer spomnim izredne seje na problematiko črpanja, ki smo jo imeli v mesecu novembru 2018, kjer so bila priporočila Slovenske demokratske stranke soglasno sprejeta in akcijski načrt, ki je bil v nadaljevanju pripravljen, predstavlja osnovo za delo ministrstva še danes. Žal pa je črpanje evropskih kohezijskih sredstev iz obsoječe finančne perspektive 2014–2020 še vedno zelo slabo. Slovenija v obdobju 2014–2020 upravičena do sredstev v višini 3,1 milijarde evrov. Kohezijski regiji Zahodna Slovenija je namenjeno skupno okoli 850 milijonov evrov, kohezijski regiji Vzhodna Slovenija pa skupno okoli 1,3 milijarde evrov. Obema regijama skupaj pa je na voljo še nekaj čez 900 milijonov evrov iz Kohezijskega sklada. Do 9. decembra 2019 pa smo počrpali zgolj 940 milijonov evrov, kar pomeni okoli 31 % vseh sredstev. Navedeni podatki so seveda ob dejstvu, da se izteka že 6 leto obstoječe finančne perspektive, resnično slabi. Kohezijska politika je glavna naložbena politika Evropske unije, za Slovenijo pa pomeni tudi glavni vir naložb tako na državni kot tudi lokalni ravni. Sredstva so pomembna podpora v ustvarjanju delovnih mest, dvigu konkurenčnosti, trajnostnemu razvoju ter predvsem dvigu kakovosti življenja državljanov. V Slovenski demokratski stranki v želji po izboljšanju stanja velikokrat opozarjamo na neuspešnost Slovenije pri črpanju evropskih sredstev, zavedamo se, da so to za državo in tudi lokalne skupnosti pogosto edina razvojna sredstva, ki jih imamo na voljo. Prav zaradi tega bi morali biti pri črpanju še toliko bolj aktivni in ne nazadnje s temi sredstvi lahko bistveno pripomoremo tudi k zmanjšanju preveliki razlik v razvoju med regijami. Žal imamo v Sloveniji prevelike razlike v razvitosti med kohezijskimi in tudi statističnimi regijami. Slovenijo imamo razdeljeno na dve kohezijski regiji, na vzhodno in na zahodno regijo. Medtem ko je zahodna regija že presegla povprečje evropske razvitosti po bruto domačem proizvodu na prebivalca, se vzhodna regija še vedno uvršča med manj razvite regije EU. Ko pogledamo statistične regije, je slika še slabša, imamo zelo razvite osrednjo slovensko regijo ter številne regije, kot so pomurska, podravska, zasavska, koroška, ki pa ne dosegajo niti 70 % povprečja razvitosti Evropske unije. Osnovni namen evropskih sredstev je prav v zmanjšanju razlik razvitosti med posameznimi regijami, zato je seveda izjemno pomembno, da evropska sredstva v ta namen in na teh območjih tudi koristimo. V Sloveniji v obstoječi finančni perspektivi pri tem nismo bili uspešni, zato je seveda danes pravi in tudi skrajni čas, da o tem tudi spregovorimo v Državnem zboru. Pogajanja o novem, večletnem finančnem okvirju 2021–2027 so v polnem teku. Dokončen razrez sredstev na ravni države in kohezijskih regij sicer še ni znan, seznanjeni pa smo že s prvimi številkami, ki pa za Slovenijo niso spodbudne, napoveduje se namreč velik padec pri kohezijskih sredstev, zlasti v zahodni kohezijski regiji. Po Finskem predlogu govorimo kar o 20-odstotnem upadu kohezijskih sredstev za Slovenijo, ni pa še nič dokončnega, pogajanje še zmeraj potekajo in prav od te vlade bo odvisno, koliko sredstev bomo v prihajajoči finančni perspektivi imeli na voljo. Zato seveda ni nepomembno, da nimamo popolnjene ministrske ekipe že toliko časa, ni namreč vseeno, kdo se pogajanj udeležuje, velika razlika je, ali je to na ravni ministru ali uradnikov, nekoliko nižja. Za četrto obračunsko leto, ki je potekalo od 1. julija 2017 do 30. junija 2018, smo prejeli 68 milijonov evrov predplačil s strani Evropske unije, a smo jih morali kar 60,7 milijonov evrov vrniti. Zakaj? Zato, ker nismo počrpali sredstev v skladu z našim izvedbenim načrtom. Več kot očitno ne znamo pripraviti niti realnega izvedbenega načrta oziroma je naša hitrost črpanja evropskih sredstev tako počasna, da pri tem še sami sebe presenetimo. Sredstva resda še niso izgubljena, lahko pa da bodo, saj več kot očitno nismo nekako sposobni niti pripraviti realnih planov črpanja. V prihodnje se seveda kaj podobnega več ne sme zgoditi. V novi finančni perspektivi se obeta kar nekaj sprememb, med drugim tudi večja osredotočenost na cilje posameznih skladov, ki se bodo spremljali in izvajali skozi celotno obdobje. Ali vemo, katere so naložbene prioritete Slovenije in katerim ciljem bomo sledili? Žal, v Državnem zboru o tem še nismo govorili in resnično upam, da bomo kaj več na to temo rekli danes. Sprememba, ki se nam obeta je tudi ta, da za izvajanje in dokončanje projektov več ne bomo imeli dodatnih 3 let, ampak zgolj dodatni 2 leti, kar seveda pomeni, da bomo morali biti pri sami pripravi, izvedbi projektov in tudi hitrosti črpanja bistveno hitrejši in bistveno bolj pripravljeni. Pa smo res bolj pripravljeni na novo finančno perspektivo? Pripravljati bi se že morali dokumenti, ki bodo osnova za črpanje sredstev iz nove finančne perspektive, pa so na SVRK-u ocenili, da je bolje najprej počakati na dokončanje pogajanj glede finančnega okvirja, a Vlada je s sklepom že 18. 7. 2019 naložila SVRK-u, da v sodelovanju z ministrstvi, vladnimi službami pripravi programski dokument za izvajanje evropske kohezijske politike za leta 2021 do 2027. Izpostavljen bo moral biti celoten sistem izvajanja, ki med drugim tudi pomeni pripravo informacijskega sistema na novo finančno perspektivo, mi pa imamo še z obstoječim informacijskim sistemom težave, pa vemo, da se ta finančna perspektiva počasi bliža h koncu. V obstoječi finančni perspektivi, ki se je pričela leta 2014, smo s pripravo osnovnih dokumentov zamujali, tako s partnerskim sporazumom kot tudi z operativnim programom. Akreditacijo za informacijski sistem pa smo prejeli komaj decembra 2016, kar pomeni konec tretjega leta izvajanja obstoječe finančne perspektive. Seveda so se posledično potem tudi zamaknila vsa povračila iz proračuna EU v proračun Republike Slovenije. Pri pripravi na tretjo finančno perspektivo bi rekli, zdaj pa res nismo več novinci in iz izkušenj bi se lahko že marsikaj naučili, ampak če pogledamo, kako smo mi pri tem uspešni, in primerjamo črpanje iz obstoječe finančne perspektive z prejšnjo, vidimo, da smo nekako po petih letih črpanja iz prejšnje finančne perspektive prišli že do 37 %, v obstoječi pa na 24,2 %. To pomeni, da smo bistveno slabši in da navzdol odstopamo od evropskega povprečja. Torej se iz izkušenj več kot očitno zelo slabo učimo. Vse to so seveda razlogi, zakaj moramo o tej tematiki govoriti danes in ne leta 2021, ko se začne prihodnja finančna perspektiva. Neambicioznost in neaktivnosti pri pripravi na novo finančno perspektivo nas v Slovenski demokratski stranki seveda skrbi, saj se glede na pretekle izkušnje upravičeno bojimo, da se bo zgodba s slabim črpanjem ponovila tudi v prihodnji finančni perspektivi. Tudi konstantno menjavanje kadrov na tako pomembnem resorju zagotovo onemogoča kvalitetno delo tega resorja. Več kot očitno se vlada Marjana Šarca ne zaveda pomena evropskih razvojnih sredstev in ji niti ni mar, če bomo zaradi lastne neaktivnosti kmalu postali neto plačnica. Danes v Slovenski demokratski stranki pričakujemo konkretno, pričakujemo vsebinsko razpravo, ki naj bo pa vezana na novo finančno perspektivo. Hvala.
Hvala lepa. Stališča Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila mag. Meira Hot. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica, kolegice in kolegi! Evropska kohezijska sredstva, ki jih prejemamo iz evropskega proračuna, so pomemben vir financiranja razvojnih projektov, ki pripomorejo k boljšim pogojem za življenje ljudi v lokalnih skupnostih ter k hitrejšemu in enakomernejšemu razvoju celotne države. Med evropskimi projekti so številne dobre zgodbe, ki si zaslužijo našo pozornost. To so različni projekti nevladnih organizacij, mreže podjetniških inkubatorjev, tehnološko in storitveno preoblikovanje slovenskega kmetijstva, izgradnja infrastrukture v naših mestih in vaseh, inovativno in učinkovito povezovanje turizma, ohranjanje kulturne dediščine ter raziskovalni in razvojni znanstveni projekti, katere resnične učinke bomo šele spoznali. Skratka, ni vse slabo in ni vse tako črno. V petih letih trenutne finančne perspektive je bilo za različne namene od več kot 3 milijard evrov izplačanih le nekaj več kot 800 milijonov evrov. Podatek, ki ga lahko razumemo katastrofično ali pa zgolj kot vmesni čas, ki še vedno omogoča dosego osnovnega cilja uporabiti vsa razpoložljiva sredstva. Sistem upravljanja z evropskimi kohezijskimi sredstvi očitno ni optimalen, postopki so preveč birokratski, informacijski sistem e-MA na terenu še vedno ne deluje, kot bi moral, in spreminjanje navodil pa je bolj praksa kot izjema. V Sloveniji se še vedno preveč ukvarjamo z delovanjem sistema za črpanje evropskih kohezijskih sredstev, zaradi česar ta sistem trenutno ni sposoben zagotavljati tistega, čemur je v resnici namenjen – to je spodbujanje in podpiranje razvojnega potenciala Slovenije ter njenih lokalnih skupnosti. In zadnje čase se na sejah pristojnih delovnih teles in plenarnih zasedanj Državnega zbora tudi vse pogosteje pogovarjamo o evropskih kohezijskih sredstvih in hitrosti črpanja le-teh. Po eni strani je to dobro, ker so evropska sredstva, ki jih Slovenija prejme iz evropskega proračuna, pomembna za hitrejši in enakomernejši razvoj lokalnih skupnosti in regij. Po drugi strani pa Socialni demokrati v vse pogostejših razpravah na to temo ne prepoznavamo več nobene nove dodane vrednosti. Razprave se namreč vedno znova osredotočajo predvsem na hitrost črpanja, zelo malo pa se govori o vsebinah projektov, o njihovi kvaliteti izvedbe in o njihovih dejanskih učinkih na kakovost življenja ljudi v lokalnih skupnostih. Menimo, da je Odbor za zadeve Evropske unije tisti, ki je pristojen za izvajanje kohezijske politike, veliko bolj primerno mesto za poglobljene vsebinske razprave in pogovore v zvezi s prihodnjo finančno perspektivo kot pa plenarno zasedanje Državnega zbora. In pristojni odbor že tako ali tako na svojih rednih sejah tudi redno spremlja in obravnava poročila o izvajanju kohezijske politike v Sloveniji. Po zadnjih informacijah se je trend črpanja evropskih kohezijskih sredstev izboljšal. Pričakujemo pa, da se bo trend črpanja sredstev še dodatno izboljšal in z imenovanjem nove ministrice dobil nov zagon, ki bo Sloveniji omogočil, da bo počrpala vsa namenjena evropska sredstva. Za ta namen bo morala nova ministrica, če bo danes potrjena, zagotoviti še bolj učinkovito delovanje Službe Vlade Republike Slovenije za razvoj in evropsko kohezijsko politiko in izboljšati koordinacijo delovanja med resorji ter ostalimi deležniki pri izvajanju kohezijske politike. Poleg izvajanja obstoječega operativnega programa kohezijske politike bo prihodnje leto potrebno resnično aktivno začeti delati na oblikovanju novega kohezijskega programa in projektov za novo finančno perspektivo. Socialni demokrati menimo, da bi v novem operativnem programu morali dati prednost predvsem tistim področjem, ki so povezana z varovanjem okolja, in boju proti podnebnim spremembam, vlaganju v raziskave in razvoj, investicijam v osnovne in srednje šole, ohranjanju kulturne dediščine in razvoju kreativne industrije. Prav tako pa moramo še naprej dajati prednost programom, ki spodbujajo rast zaposlovanja ter razvoj malih in srednje velikih podjetij. V prihodnji finančni perspektivi se nam obeta manj finančnih sredstev, kar bo od nas zahtevalo še več dodatnega in skrbnega napora, da bomo izbrali takšne razvojne ukrepe, ki bodo resnično in v čim večji meri prispevali k razvoju Slovenije, ter da bomo počrpali prav vsa sredstva, ki nam bodo na voljo. Socialni demokrati nameravamo še naprej pozorno spremljati izvajanje kohezijske politike ter opozarjati na morebitne težave pri njenem izvajanju.Hvala.
Hvala lepa. In še kot zadnji bo stališče Poslanske skupine SMC predstavil gospod Gregor Perič. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednica. Spoštovane poslanke in poslanci, ministrica, državna sekretarka! V Poslanski skupini SMC se zavzemamo za ambiciozen in reformno naravnan prihodnji sedemletni finančni okvir v obdobju od leta 2021 do leta 2027, ki bo izkazal dodatni poudarek na financiranju novih izzivov Evropske unije. Ti so predvsem povezani z zagotavljanjem varnosti, s podnebnimi spremembami, s četrto industrijsko revolucijo in demografskimi izzivi ter s prilagajanjem na ostale izzive globalizacije. Evropa mora v tem smislu k omenjenim spremembam pristopiti proaktivno v duhu evropskega povezovanja predvsem, saj je le na tej ravni mogoče te izzive ustrezno sprejeti in jih predvsem spremeniti v priložnosti. Zavedamo pa se tudi, da bo na obseg prihodnjega večletnega finančnega okvirja med letoma 2021 in 2027 v veliki meri vplival predvsem izpad financiranja zaradi izstopa Združenega kraljestva iz Evropske unije in tudi močne zahteve držav neto plačnic po znižanju obsega proračuna. Vse našteto bo vplivalo na sestavo večletnega finančnega okvirja in predvsem na obseg financiranja, sestavo in tudi prednostna področja ene izmed ključnih politik Evropske unije, to je evropska kohezijska politika. V Poslanski skupini SMC sicer pozdravljamo to dejstvo, da Evropska komisija kljub predvidenemu izstopu Združenega kraljestva iz Evropske unije ni drastično znižala predvidenega obsega teh sredstev in je kot izhodišče za pogajanja kljub vsemu predlagala obseg sredstev, ki je primerljiv s trenutnim večletnim finančnim okvirjem, to je približno tisoč sto pa še nekaj milijard evrov. Hkrati pa tudi opozarjamo na predlagano znižanje sredstev, predvsem za razvoj podeželja, ki je po našem mnenju bistveno preveliko, kajti ta predlagani obseg proračunskih sredstev za izvajanje skupne kmetijske politike ne odraža navedenih ciljev same reforme. Prizadevamo si, da bi bila kohezijska politika tudi v prihodnje med osrednjimi politikami večletnega finančnega okvirja in da bi predstavljala še naprej enega izmed ključnih stebrov močne Unije. Prav tako pa podpiramo spremembe kohezijske politike v smeri, da bi bila slednja še bolj povezana tako s strukturnimi spremembami kot tudi inovacijami, konkurenčnostjo in ustvarjanjem kakovostnih delovnih mest, s ciljem prehoda v 4. industrijsko revolucijo. Kohezijska politika je za nas, to vsi vemo, izjemnega pomena, saj gre nesporno za eno najbolj naprednih politik, ki prispeva k dodanimi naložbam in dodatnemu razvoju naše države. Prizadevamo si, da bi tudi prihodnje programsko obdobje med leti 2021 in 2027 zaobjemalo okvirno vsaj 3 milijarde evrov ali pa čim bližje tem trem milijardam evrov kohezijskih sredstev, namenjenih za našo državo. Ta sredstva pa bi bilo treba porabiti predvsem za zagon in prestrukturiranje gospodarstva in pa za okrepitev prepoznavnosti slovenskega gospodarstva, kar bo pripeljalo tudi no novih investicij in dodatnega tehnološkega razvoja. Hkrati pa v SMC tudi opozarjamo, da če bi prišlo do drastičnega padca obsega kohezijskih sredstev znotraj nacionalne ovojnice ob prehodu iz enega v drugo programsko obdobje, bi bilo slednje zelo slabo in tudi v končni fazi nedopustno in politično nesprejemljivo. Hkrati pa tudi precej nevarno in škodljivo tako za Slovenijo kot tudi za Evropo kot celoto. Pogajanja, ki so v teku v okviru oziroma na ravni Evropske unije glede prihodnjega sedemletnega finančnega okvira, so se pričela že lani. Še vedno potekajo in se bodo nadaljevala tudi v prihodnjem letu. Glede na naše, torej slovenske, izkušnje iz sedanjega programskega obdobja, ki se izteka, ki je potekalo oziroma ki poteka med leti 2014 in 2020, v SMC zagovarjamo čimprejšnji zaključek teh pogajanj in pravočasno pripravo normativnega okvirja, saj se bo le na ta način lahko čim prej pričelo z učinkovitim in kakovostnim izvajanjem kohezijske politike v novem obdobju. Zadnji omenjeni predlog prihodnje finančne perspektive naj bi za Slovenijo pomeni večodstotni padec kohezijskih sredstev, zato nagovarjamo in pozivamo pogajalsko skupino, ki zastopa interese Republike Slovenije, naj v nadaljevanju pogajanj s karseda močnimi argumenti in predlaganimi rešitvami poskusi doseči čim boljši pogajalski uspeh za našo državo. V nasprotnem primeru bomo morali vsi skupaj razmisliti in čim prej ukrepati v smeri, kako na državni ravni nadomestiti izpad teh sredstev iz naslova evropske kohezijske politike kot pomembnega vira financiranja razvoja in regionalne politike. Seveda bo ta vir lahko bil izključno državni proračun. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in sledi razprava poslank in poslancev. Kot prvi se k besedi javil predlagatelj. Izvolite, gospod Černač.
Hvala lepa, hvala tudi vsem za mnenja v zvezi tako s sedanjo kot prihodnjo finančno perspektivo. Mislim, da je bilo v teh stališčih slišati marsikaj. Ne glede na to, da ministrice ves čas ni bilo v dvorani, ker kot vidimo ima danes zelo težek dan, verjamem, da ji bodo sodelavci prenesli vse tisto, kar je bilo povedano in da bo nekaj od tega tudi potem, kar je bilo predlagano, realizirano. In da bo ta Državni zbor v prihodnjih tednih in mesecih tudi dobil okvir oziroma programske dokumente, na katerih bi lahko opravili vsebinsko razpravo. Uvodoma je bilo rečene s strani ministrice, da kaj pa ima Služba vlade za razvoj s tem, saj to je stvar predsednika Vlade in največje vladne stranke. Gotovo je to stvar predsednika Vlade, najprej seveda, ampak enaka in še večja soodgovornost pa leži na resorju, ki je pristojen za razvoj in evropska sredstva. Kljub temu pa čudi, da med vsemi stališči poslanskih skupin danes nismo slišali stališča Liste Marjana Šarca. Moram reč, da to je mene izredno začudilo, pokaže nek neodgovoren odnos do tega področja, do področja, za katerega vsi v Državnem zboru, vse stranke v tem Državnem zboru ugotavljamo, da so bile v preteklosti storjene številne napake, da zaradi teh napak nismo počrpali teh sredstev, tako kot bi bilo prav, da bi jih počrpali in da so bila počrpana za marsikaterega od projektov, ki ne pomeni nobene dodane vrednosti. S tem da smo se trudili obe finančni perspektivi in na silo ob zaključku zapirali te finančne konstrukcije, zato da smo imeli na koncu le nek uspeh in da so bila vsa sredstva počrpana. Ta razprava danes prihaja ravno zaradi tega, ker smo pred vrati nove finančne perspektive, in bi bil že čas, da v tretje, ko gre za to tretjo perspektivo, kjer bomo očitno še neto prejemniki, to zadevo na ustrezen način zaključimo in pravočasno zapremo, kar se tiče vsebin za naprej. Ker če sami ne vemo, kaj želimo in kaj hočemo, potem nam tega ne bo nihče drugi povedal. Ministrica je rekla, tukaj bi moral danes sedeti državni sekretar iz Kabineta predsednika Vlade gospod Mali, on je vodja pogajalske skupine. On je tisti, ki te stvari vodi. Saj SVRK nima nič s tem! To je povedala že v odgovoru na moje poslansko vprašanje, da ni SVRK tisti, ki je za to pristojen, da so pristojna ministrstva, SVRK samo opravlja neko vlogo upravljavca, koordinatorja in tako naprej. Ampak danes je bilo že povedano v stališču Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. V poročilu za obdobje od začetka te perspektive do septembra 2019 piše ob zaključku: Programsko obdobju 2021–2027, Vlada je 18. julija letos naložila SVRK – torej ministrstvu, ki ga že skoraj tri mesece vodi gospa Alenka Bratušek –, da v sodelovanju z ministrstvi, vladnimi službami in partnerji pripravi programske dokumente za izvajanje evropske kohezijske politike za obdobje 2021 do 2027, spoštovana ministrica. Torej vi ste prva odgovorna za to področje, kar sem povedal kot predlagatelj na začetku, in to za Kohezijski sklad, Evropski sklad za regionalni razvoj in Evropski socialni sklad – in tako naprej, da ne berem vsega. Torej, otepanje odgovornosti nekega področja, ki je za to državo zelo pomembno, je najmanj, kar je, neprimerno, še posebej upoštevaje te okoliščine, v katerih se vse te stvari dogajajo. Mi imamo pred vrati imenovanje tretjega ministra oziroma ministrice, ki ne uživa podpore odborov, dveh odborov tega parlamenta, sledimo neodgovornemu ravnanju predsednika Vlade, ki takega predloga ne umakne in razbremeni to nepotrebno razpravo, in slišimo ministrico, ki je trenutno najbolj odgovorna za to področje, da ne želi nič imeti s tem. Mislim, tisti, ki nas posluša, verjetno vsa ta sporočila najvišjih oblastnih organov ne gredo v smeri, da si bomo mi izpogajali kaj bolje, kot smo dobili sedaj. Povedal sem že uvodoma, obe perspektivi sta izpogajali vladi, ki jih je vodil gospod Janez Janša. Prvo v obdobju 2005–2006, bila so izpogajana rekordna sredstva, preko 4 milijarde evrov. In drugo 8. februarja 2013, kjer je bilo izpogajano 400 milijonov več, kot bi sicer bilo. Ker je bil pač pristop strateški in pravilen. Imeli smo probleme s črpanjem zaradi tega, ker so bile za črpanje večji del odgovorne tako imenovane leve vlade, Pahorjeva 2008–2011 in vlada Alenke Bratušek in vlada Mira Cerarja in zdaj vlada Marjana Šarca za sedanjo finančno perspektivo. Torej, da ne bomo preveč govorili za nazaj, to so okoliščine, o katerih se pogovarjamo danes, o perspektivah za naprej. Po moji oceni po prihodnja finančna perspektiva izpogajana v prihodnji prvi polovici leta. Kdo bo predsedoval prvi prihodnji polovici leta, kaj menite? Republika Hrvaška bo predsedovala! Ne vem, ali se Slovenija tega zaveda, ali se Šarčeva vlada tega zaveda – glede na odnose, ki jih goji na tem delu tega prostora. Glede na to, kakšne odnose ima s to državo, verjetno to ni najboljša popotnica temu, da bomo pri teh pogajanjih najbolj uspešni. Ampak to ni najbolj pomembno. Najbolj pomembno je, da sami sebe streljamo v koleno s tem, ko smo morali v nekem obdobju celo vračati predplačila, kar pomeni znak za Evropsko komisijo, da nismo sposobni počrpati niti tistega, kar nam je odobreno. In ne, da smo prezgodnji. Zadnjič je bilo rečeno, da je treba počakati, da bodo ta pogajanja zaključena, potem pa bomo lahko pripravili naše, da rečem programske prioritete in usmeriti ta sredstva tja, za kamor mislimo, da jih je najbolj treba usmeriti. Ne! Mi bi morali že včeraj, ne danes, imeti te stvari urejene in tako kot je bilo povedano s strani, mislim, da kolega Trčka; da ni glavni problem samo v tem, da smo operativno nesposobni pri črpanju teh sredstev in da se ukvarjamo z birokratizmi, administrativnimi nepomembnostmi. Pomembno je tudi to, da ne znamo pravilno postaviti vsebinskih ciljev, ki jih želimo doseči v prihodnjem sedemletnem obdobju. Če si jih ne bomo postavili sami, kako menite, da nam jih bo postavil nekdo izven okvira Republike Slovenije? Da mi bo postavila Evropska komisija ali kdo? Ta razprava danes je pomembna predvsem zaradi tega, da se prenehamo slepiti, da je glavni problem na področju izvajanja evropske kohezijske politike in pri črpanju evropskih sredstev samo naša operativna nesposobnost. Problem je tudi pomanjkanje strateškega pogleda. Problem je to, da v okviru tega, za kar že danes vemo, da bodo prednostni cilji v prihodnji finančni perspektivi, v Republiki Sloveniji nimamo odgovorov na te prednostne cilje. Nimamo odgovorov na to, v katere projekte, v katere razvojne prioritete v okviru teh petih prednostnih ciljev, ki so že nekaj časa znani, bomo naša sredstva v prihodnje usmerili. Državni zbor je o tej temi, kot veste, razpravljal v zadnjem letu dni že vsaj 20-krat. Ne nazadnje je bila razprava na odboru prejšnji teden in zaključna ugotovitev vseh teh razprav je, da smo bili operativno slabi, da je to neka stvar, ki jo je treba odpraviti. Nismo dobili analize tega, zakaj smo bili slabi in kaj bomo naredili, da prihodnje teh napak ne bomo ponavljali, predvsem pa nismo dobili strateškega pogleda v okviru teh petih prednostnih ciljev za naprej.
Hvala lepa. Predno odpremo razpravo, se je k besedi prijavila še ministrica. Izvolite.
Najlepša hvala. Spoštovani poslanec, moram reči, da je moj dandanes prav lep. Vesela sem, da vam lahko sporočim, da je po dolgih letih vladi uspelo ukiniti vinjeto, ki so jo potrebovali Mariborčani, nezakonito, tako da ne vem, zakaj vsi tisti ministri, ki ste sedeli na mojem mestu pred tem, niste tega naredili. Včeraj je Državni zbor z veliko večino podprl poroštveni zakon, tako je moj dan zelo lep. Ne otepam se odgovornosti, sem pa povedala, da delovno skupino, ki je odgovorna za pripravo in pogajanja o novi finančni perspektivi, na to se namreč vaše vprašanje nanaša, vodi državni sekretar. Seveda ima tudi služba vlade za razvoj in kohezijo pri tem kar nekaj nalog, vsebinskih, ne toliko na finančnem okviru, o katerem ste vi postavili vprašanje. Seveda ste zdaj to razširili na to črpanje pa na novo finančno obdobje. Seveda ima! Povedala sem, da služba vlade za razvoj in kohezijo dela in ministrstva imajo do jutri rok, da pošljejo na to službo naložbene prioritete, s cilji, ukrepi, kazalniki, merili in vsem ostalim. Se pravi, vsebinski del absolutno je in se dogaja. Ampak vaše vprašanje se nanaša na novi finančni okvir. Tukaj, tako se je predsednik Vlade odločil, se to dela v Kabinetu predsednika Vlade in to delovno skupino vodi gospod Mali. Če mene vprašate, je to prav, ker gre za pomembne stvari, in je prav, da se dogajajo v Kabinetu predsednika Vlade. Tako nobene odgovornosti ne prenašam na nikogar, se ne skrivam in tako naprej. Še enkrat bom poudarila, da sem res vesela, da smo zdaj končno ugotovili, kako zelo pomembna je ta služba, nekaj več kot dva meseca, bližje je dvema kot trem mesecem, gospod Černač. Zdaj to vodim po pooblastilu predsednika Vlade in danes imate možnost zagotoviti, da temu ne bo več tako. Zelo preprosto! Danes lahko ta služba tudi z vašimi glasovi dobi novo ministrico s polnimi pooblastili, polno odgovornostjo, ki bo takoj, takoj jutri zagrabila na polno. Tako vam ni prav eno, ne bi drugega, bi tretje, kar pa na žalost v tej konstelaciji državnega zbora ni izvedljivo. Lahko vam povem, tudi na vladi sem to povedala, za črpanje evropskih sredstev, ker je veliko besed tudi o tem, nikakor, nikakor ni odgovoren ne predsednik Vlade, ne minister za finance in ne minister ali ministrica na službi vlade za razvoj in kohezijo. To moramo narediti ministri, ki smo tudi tako imenovana posredniški organi ali posredniška telesa. Lahko vam povem za Ministrstvo za infrastrukturo, da vsako tedensko na kolegijih spremljamo realizacijo in sredstva, ki jih, kljub temu da so bila načrtovana, sodelavci ne znajo, ne morejo, ne znajo zaradi dolgih postopkov realizirati, bomo pač v nadaljevanju, tak je tudi dogovor na nivoju vlade, predlagali, kateri pa so tisti ukrepi, ki se jih da izpeljati ali pa projekti in bomo pač predlagali prerazporeditev. Ker samo tako lahko zagotovimo, da bo črpanje boljše. Še enkrat: ja, ni najbolje, ampak daleč od tega pa, da bi bili najslabši oziroma da bi hudo odstopali od povprečja. 31 %, mogoče je danes celo že kakšen evro več od 31 %, povprečje Evropske unije pa je 34 %! Daleč od tega, da smo zadovoljni, daleč od tega, da smo lahko zadovoljni, zavedamo se, vsega tega se zavedamo. Tudi ta razprava, ki je danes tukaj, se meni zdi čisto korektna, verjetno bi bilo boljše, da bi to opravljali z novo ministrico ali ministrom, pa ste vztrajali, da danes ta razprava je, seveda to pravico imate, jaz sem se in se bom z veseljem odzivala na to. Samo poslankam in poslancem in slovenski javnosti nalijmo korektnega in čistega vina; ne zavajati, ne mojih besed obračati, ne mojih besed obračati, pošteno povejmo, kje smo. Še enkrat vam pa povem, da glede finančnih okvirjev, glede številk, se pa ne jaz kot v. d. ministrice na tem resorju ne nova ministrica ne bo pogajala. Pogajalska skupina na nivoju vlade obstaja v Kabinetu predsednika Vlade, vodijo pa državni sekretarji. In še enkrat, mislim, da je tako tudi prav. To je konec koncev odgovornost cele vlade.
Hvala lepa. Gospod Černač, izvolite.
Poglejte, spoštovana gospa Alenka Bratušek! Ministre postavlja koalicija, ne postavlja jih opozicija, ne postavlja jih opozicija, za to ministrico, o kateri govorite, da naj bi jo danes potrdili, sta dva odbora tega parlamenta dala negativno mnenje. Bila je popolnoma neprepričljiva, strokovno popolnoma neprepričljiva! Pomeni težavo za ta resor, tako za obstoječo kot za naslednjo finančno perspektivo in sem prej povedal: odgovoren predsednik vlade bi včeraj ta predlog umaknil. Tako kot ga je v primeru nekega drugega kandidata za ministra, ki je celo dobil pozitivno oceno odbora takrat, ampak je bil pri predstavitvi neprepričljiv. Pa tega ni storil! On že ve, zakaj, pa vi tudi očitno. Ampak to je neodgovorno, neodgovorno do države in do ljudi. Ti interesi s to kandidatko so samo neki ozki strankarski interesi in osebni interesi, ki se ne bi smeli dogajati na tej ravni, se pravi na ravni tega parlamenta. Ampak o tem bomo govorili danes pri točki dnevnega reda, ki jo imamo na dnevnem redu. Vi ne samo, da ste zdaj ministrica za kohezijo in za razvoj, za strateške projekte, kot se pač kliče ta resor, ampak ste tudi ministrica za infrastrukturo in podpredsednica Vlade. Podpredsednica vlade Marjana Šarca. Torej ste ena izmed najbolj odgovornih ljudi v tej državi, da na eni strani poskrbite, da bo obstoječa finančna perspektiva ustrezno realizirana in počrpana in da bomo pravočasno pripravljeni na novo finančno perspektivo. Kolega Horvat je govoril o tem, da je bil že zdavnaj predlog glede dveh operativnih programov. Glede na to, da je en del Slovenije izrazito nerazvit, in glede tega bi tudi bilo prav, da slišimo kakšno besedo o tem, ali bosta dva ali bo samo eden. Ker je velika težava pri enakomernem razvoju, če ob teh spremembah glede stopnje razvitosti se odločimo za eno ali za drugo rešitev. Infrastrukturno področje, ki je bilo omenjeno. Ja, res je, na tem področju tako v okviru obstoječe kot v okviru prihodnje finančne perspektive bi lahko bistveno, bistveno več dosegli, če bi pravilno usmerili ta sredstva. Recimo, eden izmed ciljev, ki bo izrazito podprt, je okolju prijaznejša brezogljična Evropa, vlaganje v energetski prehod in obnovljive vire. Vi ste pa v koalicijski sporazum napisali, da hidroelektrarne na eni reki ne bo. Kaj je bolj čisti vir energije kot je izkoristek vodne energije? Samo kot primer. Glede iztekajoče perspektive, te slabe številke so bile že ničkolikokrat poudarjene, ampak naj jih še poudarim še enkrat. Ja, res je, bistveno slabši smo kot v petem letu prejšnje finančne perspektive, to je bilo leto 2011, bistveno slabši smo v letu 2018, kljub temu da smo za prejšnjo finančno perspektivno morali leta 2012 sprejemati neke vrste sanacijski načrt, da smo jo uspešno pripeljali do konca. To ni dobra podlaga za naprej, vendar bi danes bilo prav, da od vas slišimo kakšno besedo glede programov in projektov za naprej v okviru teh petih prednostnih ciljev, ki si jih je zastavila Evropa.
Hvala lepa. Besedo je ponovno želela gospa ministrica. Izvolite.
Gospod Černač, zavedam se, da dobro poznate resor infrastrukture, zato se tudi večkrat lahko zelo vsebinsko ukvarjava s tem, in tukaj vam seveda dam prav. Na infrastrukturnem področju je kar nekaj projektov, ki bi jih lahko, če se bomo tako odločili, tudi izpeljali. Kar se tiče predprejšnje finančne perspektive, dobro vem, kako se sredstva počrpajo, ker sem kot predsednica Vlade zagotovila tako rekoč 100-odstotno črpanje na koncu. Z 11 občinskimi projekti. Res je, bom rekla, za mišji rep smo takrat lovili datume in si ne želim te zgodbe ponavljati. Zato sem vam povedala, da danes, če vas tako skrbi za ta resor, da je brez ministrice, danes lahko to zagotovite. Še več, celo prosim vas, da zagotovite, da bo ta resor postal polno operativen in bo to lahko funkcioniralo tako, kot pravite. Ker danes poslušam tukaj, da vas najbolj skrbi to, da ta resor že dva meseca nima polno operativnega ministra. Ne rabite drugega kot se vzdržati. Niti podpreti je ne rabite. Kar se tiče pa njenega zaslišanja. Če ste ga vi tukaj omenili, ga bom tudi jaz. Na vsa vsebinska vprašanja je odgovorila tako, kot redkokateri kandidat. Če pa vas boli in moti, da koroška Slovenka kandidira za ministrico, gospa Mlinar, ki je naredila za Slovence na Koroškem, za slovenski jezik na Koroškem več kot marsikateri Slovenec v Sloveniji, je pa seveda to vaš problem. Čeprav se prav ljudje iz vaše stranke razglašate za ne vem kako velike domoljube, vas moti, da Slovenka, Slo-ven-ka – mati in oče sta Slovenca – kandidira za ministrico. Gospa, doktorica prava, z izkušnjami v Bruslju, z izkušnjami na evropskih projektih, za vas ni dovolj dobra. Potem težko, težko razumem, da vas res skrbi za ta resor. Še enkrat; ja, na SVRK-ju pripravljamo dokumente, čakamo odzive ministrstev in do junija 2020 pričakujemo, da bi lahko bil pripravljen prvi osnutek tega dokumenta oziroma prioritet ali pa operativnega programa, kot mu rečete. To so roki, ki jih imamo postavljene. Seveda bo pa na koncu največ odvisno od izpogajanega kolača. Kar se tiče hidroelektrarn. Verjeli ali ne, zdaj nimamo problema samo na Muri, imamo problem tudi na eni drugi reki. Ampak tudi tukaj ne bom čisto pravi naslov, ampak je en drug minister odgovoren za okolje in prostor, za pripravo oziroma soglasje k okoljskim poročilom in tako naprej. Strinjam se, vse to so stvari, o katerih bi se Slovenija morala pogovarjati, pa smo mi to zapisali v koalicijsko pogodbo ali pa nismo zapisali. S hidroelektrarnami, čeprav jih imamo – in se strinjam, osebno se strinjam, da je to eden od bolj čistih virov energije. Ampak na žalost ni dovolj, da se samo Alenka Bratušek v Sloveniji strinja s tem, je treba izpeljati postopke. In veliko strokovnjakov se z nama ne strinja. Pravijo, da energija, pridobljena iz vode, ni čista. Tudi v tej dvorani najdemo takšne ljudi, ki mislijo tako. Zato je prav, da se o tem pogovarjamo, zato je prav, da o tem govorimo. Kot ministrica za infrastrukturo vam zdaj povem, da bo v Nacionalnem energetskem in podnebnem načrtu, za katerega si tudi jaz želim, da bi bil čim prej pripravljen, vse to, kar se tiče glede energetike in vodne energije, opredeljeno, sama si pa želim, da bi ta vlada, če bo še potrjevala dokumente v nadaljevanju, našla pot, da iz kohezijskih sredstev financiramo čim več zelenega, čim več čistega in seveda čim več tistega, kar naša država potrebuje. Kot pa že rečeno, plan je – če bo pa nova ministrica kaj spreminjala, bo pač povedala drugače –, da bi nekje do junija leta 2020 ta bolj natančen načrt imeli na mizi.
Hvala lepa. Predlagatelj, izvolite, imate besedo.
Ja, spoštovana ministrica, nimate prave avdience trenutno v dvorani, imate samo nekaj koalicijskih poslancev. Z njimi se morate zmeniti glede vašega neprimernega predloga za bodočo kandidatko, ki ste jo zavrnili oziroma sta ji dali rdečo luč oba odbora tega parlamenta. Spraševal sem vas o prihodnosti, o perspektivi. Glede prihodnosti ste mi rekli: »Do junija 2020 bomo mi imeli te stvari narejene.« Takrat bo prepozno! Takrat bo naslednja perspektiva izpogajana. Mi bomo imeli narejeno nekaj po tistem, ko bomo že imeli razrez točno določen. Mi imamo pet prednostnih ciljev v okviru Evropske unije: pametnejša Evropa, okolju prijaznejša in tako naprej, bolj povezana Evropa, bolj socialna Evropa, bližje državljanom. Vsaj dva od teh ciljev se neposredno nanašata na vaš resor infrastrukture. Vsaj glede tega resorja bi bilo prav, da danes nekaj izvemo: na kakšen način, s kakšnimi cilji, s kakšnimi strateškimi projekti bo Republika Slovenija zagotovila, da bo kvota sredstev vsaj taka, kot je bila v tej perspektivi, ne pa manjša, kot se kaže do zdaj. Ker če nima teh ambicioznih ciljev, se tudi zanje pogajati ne more. Če mi na mizi nimamo neke sheme strateških projektov, strateških priložnosti, v katere želimo vlagati ta evropska sredstva, potem se bomo – oprostite – zelo težko zanje pogajali. Če bomo rekli, ja, okej, želimo toliko, in potem bomo naknadno ta sredstva razporedili, kar smo ponesrečeno počeli mnogokrat doslej. Imamo pa glede bolj povezane Evrope, ki govori o strateških prometnih in digitalnih omrežjih, kar nekaj izzivov, ki so pred nami – zadnjič sem omenjal. Zakaj že nimamo te e-vinjete. Vsi portali so že postavljeni, ko se je delalo cestninjenje za 3,5 plus. Na istih stebrih, na istih sistemih bi lahko stvari funkcionirale, ampak mi očitno nismo dovolj ambiciozni, da bi te stvari izpeljali naprej. Ampak to sem rekel samo kot primer. In glede Evrope bližje državljanov in teh pametnih prometnih omrežjih v posameznih mestih – vemo, da imamo v Ljubljani grozen problem. Da se Ljubljana duši v prometu in da nimamo nobene pametne prometne politike oziroma praktično nobene politike s strani gospoda Jankovića. Država je tista, ki bi morala vse te stvari pretresti in sprejeti ustrezen strateški okvir za naslednje sedemletno obdobje, ki bi obsegal najmanj dva do trikrat toliko sredstev, kot jih bomo dobili iz Evropske unije, če bi bili uspešni. Tega očitno ni.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Samo še na kratko, gospod Černač. Ministrstva in obe regiji so dale teh prioritet za 30 milijard. Pravijo, da imajo projektov za 30 milijard denarja. Če bomo imeli srečo, bo desetkrat manj, tako da ne rabiva skrbeti, da projektov ni dovolj. Ampak je treba imeti stvari pripravljene, zato tečemo krog za krogom in dajemo skupaj tisto, kar je res najbolj realno. Prvi odziv je 30 milijard. Lahko se zdaj pogovarjava, koliko je to realno, koliko to ni realno glede na črpanje ali pa na obstoječo finančno perspektivo, ampak ne bom pa dovolila, da tukaj ostane v zraku, da nič ni pripravljeno. Tega pa ne bom dovolila.
Hvala lepa. Ponovno predlagatelj, gospod Černač.
Glejte, spoštovana ministrica, mislim, da je prav, da smo konkretni. Naštejte mi 10 strateških ciljev, ki so pomembni v okviru petih prioritet Evropske unije za prihodnje sedemletno obdobje.
Hvala. Sedaj nadaljujemo z razpravo prijavljenih razpravljavcev. Ker se je seznam dosti spremenil, bom prebrala prvih pet razpravljavcev. Prvi dobi besedo gospod Boris Doblekar, nato Suzana Lep Šimenko, mag. Karmen Furman, gospod Franc Breznik in nato dr. Franc Trček. Izvolite, gospod Doblekar.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovana ministrica z ekipo, spoštovane poslanke, poslanci! Sem se že ustrašil, da bo ministrica roko dvignila, pa začela naštevati 10 strateških projektov našemu poslancu Zvonetu Černaču, pa zgleda, da jih bo še majčkeno zapisala prej, pa bo potem naštevala. Danes imamo zelo zanimivo temo, seveda na postavljeno poslansko vprašanje poslanca Zvoneta Černača glede črpanja evropskih sredstev in predvsem naslednje finančne perspektive od leta 2021 do 2027. Zelo lepo bi bilo, če bi večkrat kakšno tako pomembno temo poslanci na glasovanjih izglasovali in potem odprli tukaj v Državnem zboru širšo razpravo. Zdi se mi, da je zelo pomembno, da pri takih stvareh, ko vlada ali pa ministrstvo ne zna, ali pa ne zmore, ali pa ne utegne rešiti, da potem tudi odpremo malo širšo debato, kar da potem lahko vladi, ministrstvu, ministru tudi malo zagona oziroma pomoči oziroma prav je, da mi tukaj, poslanci, izvoljeni s strani državljank in državljanov, na take stvari tudi opozarjamo. Zdaj, če na hitrico preletim čez tiste stvari, ki se mi zdijo pomembne, kar se tiče te razprave pri črpanju evropskih sredstev. Glede na to, da je bilo že mnogo povedanega o samih številkah, o slabem črpanju v tej perspektivi, glede na to, da se počasi izteka, o tem, da ni pripravljen še operativni program za naslednjo finančno perspektivo, da se v bistvu še pogovarjamo, ali bo to eden operativni program ali bosta dva, kar bi bilo seveda zelo priporočljivo. Kar bi bilo seveda še bolje, bi bilo to, da bi Slovenija že zdavnaj bila razdeljena na pokrajine, kjer bi dejansko res lahko dobili tisto pravo sliko razvitosti in pa tudi kasneje potem delali na potrebah pri razdeljevanju teh zelo pomembnih evropskih sredstev iz kohezije, kmetijske politike in tako naprej. Mi vemo, da je država precej mačehovska do občin, predvsem je treba še enkrat povedati, da smo, kljub temu da smo v Slovenski demokratski stranki pa v Novi Sloveniji vložili amandma oziroma prosili Vlado, da v Zakonu o izvrševanju proračuna nameni večjo povprečnino občinam, kar bi bilo tistih 135 milijonov za prihodnje leto, pa 140 dobrih za naslednje, kar bi bilo odlično tudi za pridobivanje več evropskih sredstev. Vemo, da so občine podhranjene, sploh manjše, da izvzamem ven Ljubljano, ki ima poseben status zaradi odločitev, takšnih in drugačnih. Ampak ostale občine pa bolj kot ne životarijo in za to, da izvršujejo zakonsko določene naloge, jim seveda zmanjkuje sredstev za investicije, za nujno potrebne investicije, kar pa potem dvigne kakovost, kvaliteto življenja, boljše zadovoljstvo državljank in državljanov. Če bi takrat namenili več teh sredstev, bi seveda lahko lokalne skupnosti tudi pripravile več kvalitetnih, dobrih projektov, s katerimi se potem kasneje lahko prijavljajo za evropska sredstva. Če občina nima denarja, se tudi ne more iti projektov. Saj to je jasno ko beli dan. Prav bi bilo, da tukaj še enkrat izpostavim vzorčen primer, ki ni osamljen, ki ni edini ali pa mogoče v tako velikem znesku za stvar, za katero bi morala država poskrbeti in sama dobesedno prinesti ta evropska sredstva občini ali pa lokalni skupnosti, ki se potrudi za to, da pomaga državi nekaj, česar sama ne zna, ne zmore ali pa noče, nima posluha – ker vemo, da je šlo ogromno denarja v nekaj, kar ni tako pomembno, nismo ga pa vlagali v domove za starejše, na primer. V občini Litija smo sami zgradili dom, sami zgradili varstveno delovni center od evropskega denarja oziroma ni bilo nič državnega. Država ni priskočila na pomoč in smo sami dal denar. Sami zgradil objekte in notri so starejši, 92 postelj, 17 varovanih stanovanj, VDC in tako naprej. Pa nismo dobili evropskih sredstev pa smo sami to naredili! To je ena najbolj žalostnih zgodb o črpanju evropskih sredstev. Naj navedem še en zelo dober vzorčen primer, kako se evropska sredstva črpa, kako se naredi dober projekt državnega nacionalnega pomena, ki ga hodi vsak dan gledat na tisoče ljudi in ki je bil dejansko začrtan, dobro pripravljen in potem seveda tudi izpeljan – projekt Planica na primer. Drži. V času Janševe vlade se je porodila ta ideja, tudi odkup zemljišč leta 2008. Projekt je bil odlično pripravljen, se nadaljeval in tudi zaključil in od projekta za 47,4 milijona evrov je bilo pridobljenih za projekt 33,7 milijona evrov evropskih sredstev. To so tiste številke, o katerih je treba govoriti. To so primeri dobre prakse, kako se takšne projekte izpelje. Zadnji tak večji projekt je bil, recimo, za športne dejavnosti leta 1965, ko so gradili Halo Tivoli. To so pa projekti, ki se jim reče projekt, ki je bil grajen pošteno, hitro, kvalitetno, kakovostno, kjer ni bilo malverzacij, kjer ni bilo odtekanja denarja neznano kam in tako naprej. Ker so se na začetku vse zmenili tako, kot je potrebno, in tako se je takrat v vladi Janeza Janše tudi zastavilo in potem tudi dokončalo. Zdaj pa imamo projekte, ki čakajo evropski denar, ki čakajo na to, da se sploh začnejo: drugi tir, tretja razvojna os, potem druga cev karavanškega predora. To so veliki projekti in vse skupaj se nič ne odvija. Evropski denar seveda čaka, mi pa imamo od leta 2014, ko ste pripravili ta program za naprej, imamo namesto da bi se lotili kakšnih večjih takšnih projektov, imamo 4 tisoč 624 projektov. 4 tisoč 624 projektov! Za 850 milijonov evropskih sredstev. Torej povprečno oziroma 150 tisoč evrov pride na vsak projekt. To je takšna razdrobljenost, da je to res prava katastrofa. Poleg tega pa, recimo, če samo pogledamo, koliko ste namenili ali pa bi še namenjali za tiste mehke vsebine namesto za trde vsebine – za stvari, ki dejansko prinesejo kvaliteto življenja. Za mehke vsebine nikoli nobenega problema in gre ogromno nekega denarja za neke stvari [[…]]Glejte, mehkih vsebin se lahko ljudje, mladi predvsem, na katere se najbolj cilja, učijo v izobraževalnem programu. V šolah, v osnovnih šolah, srednjih šolah in tako naprej. Tam naj se mehke vsebine učijo pa tam naj se ljudi s pravim izobraževanjem, s pravimi programi pripravi na življenje, pripravi na to, da bodo samostojni, pripravi na to, da si bodo znali poiskati delo, pripravi na to, da bodo spoštovali zasebno lastnino, pripravi na to, da bodo spoštovali starše, stare starše, Slovenijo, našo tradicijo, kulturo. Tam je treba ljudi pripravljati in to s pametnimi, kvalitetnimi vsebinami, da bodo ljudje nekaj od tega tudi imeli. Da bodo potem znali dobiti si službe, da bodo znali odpreti privatna podjetja in tako naprej. Tam je treba, ne pa, da imamo mi kup nekih organizacij, predvsem teh nevladnih organizacij, ki črpajo ogromna sredstva, pa kakšne posebne dodane vrednosti od marsikaterih ni. Če samo malo pogledamo okoli, kaj se dogaja v tem našem življenju. Ja saj te nekam vrže, no, ko to zagledaš! Tako bi vam res priporočil, da se tudi za prihodnje skrbi, da bo vladna služba za razvoj in kohezijo poskrbela, da bodo občine oziroma lokalne skupnosti imele strokovno pomoč, da bodo bolje pripravljale razpise, da se jim odpravi birokracija, da se odpravi prezapletene postopke, ki jih marsikdaj ne razumejo še tisti, ki delajo v tej vladni službi, da se odpravi dolge postopke, da to vse predolgo traja. Predvsem vemo, koliko časa traja, da se pridobi kakšno soglasje, saj to ministrica dobro ve – saj to tudi sama dostikrat poudari. Medresorsko sodelovanje, jaz jo seveda popolnoma razumem, ko pravi, da saj ni vse to odvisno samo od vladne službe za razvoj in kohezijo. To je odvisno od vseh ministrstev, od vseh nas. Seveda je, ampak glede na to, da ste podpredsednica Vlade, da sodelujete pri koordinaciji, pa pri samem vodenju vlade. Treba je te stvari spraviti skupaj, ljudi, ki so postavljeni tja, na plačana delovna mesta, ministrstva, torej ministre, vladne sekretarje, postrojiti in narediti nekaj konkretnega, da se bodo te stvari hitreje odvijale. Če vas samo spomnim, imate v koalicijski zavezi na strani 13 napisano, »pospešili bomo aktivnosti in pripravo projektov za učinkovitejše črpanje evropskih sredstev iz finančne perspektive 2014–2020. Uspešen zaključek pogajanj v okviru nove finančne perspektive EU za obdobje 2021–2027, s ciljem, da Republika Slovenija ostane neto prejemnica sredstev. Oblikovali bomo strokovno skupino za pripravo pogajalskih izhodišč.« Oblikovanje strokovne skupine, a veste, mene zanima, ali ta strokovna skupina, je že oblikovana, kaj bo ta strokovna skupina delala, ali bomo sploh še ostali neto prejemnica, glede na to, da imamo tako slabo črpanje, ko bo rekla Evropa, ja saj vi denarja ne rabite, saj izgleda, da pri vas vse štima. Potem imate tudi napisano za učinkovitejše črpanje sredstev EU na strani 28, da boste zagotovili kadrovsko in institucionalno stabilnost izvajanja evropske kohezijske politike. Zagotoviti je treba mehanizme podpore lokalnim skupnostim pri pripravi projektov s ciljem, učinkovitejšega črpanja kohezijskih in drugih sredstev EU v aktualni ter prihajajoči finančni perspektivi. In katere mehanizme podpore lokalnim skupnostim za učinkovito črpanje evropskih sredstev ste že zagotovili, pa jih boste zagotovili v prihodnje? To se mi zdi zelo pomembno. Zelo pomembno se mi tudi zdi, da bo tisti, ki bo minister za kohezijo in razvoj, da bo ostal na delovnem mestu in delal. Ne, da kar odhaja. Enkrat gre eden, drugič gre drug, potem dobite vi ministrica za infrastrukturo v roke. Verjamem, da imate ogromno dela, in verjamem, da na vseh področjih ne morete vsega, po domače povedano sfolgati. To popolnoma razumem. Ampak, kdaj bi se lahko že zavzeli, našli primerno osebo, ki bi bila pripravljena to peljati. Seveda imamo danes, tudi to naš še čaka, tudi ta zgodba. Kako se bo razpletla, seveda je še vse v zraku. Predvsem pa bi tukaj rad povedal, ko sem zasliševal že prvega kandidata za ministra za razvoj in kohezijo gospoda Bandellija, ki je zdaj poslanec, ki ga je odneslo s tega položaja, in potem gospoda Puriča, sem imel zelo veliko zanimivih vprašanj, tudi prijetnih, ne zgolj neprijetnih, pa sem dobil kup nekih odgovorov, kup obetajočih odgovorov: da bo to, da bomo, da ni problem, da je časa dovolj, da bo šlo, da se bo dalo, da bo, da bomo in tako naprej. Tega je res ogromno, ampak potem pa vidimo, da ne gre. Potem nagaja neki informacijski sistem: bomo uredili informacijski sistem, pa ga bomo. Spet. Veste, to so stvari, ki sploh ne bi smele biti problem, da to sploh nekaj škriplje. Jaz vem, da ste zdaj to uredili, sistem e-MA in tako naprej, ste se pač potrudili, ampak to bi že na začetku moralo normalno funkcionirati in delati in projekti bi morali iti skozi tako, kot se spodobi, ne da so bili zapleti zaradi informacije mreže. Katastrofa. Da zaključim, da ne bom predolg. Še enkrat bi rad na koncu poudaril, da se dajte na Vladi – ker ste odgovorni za vodenje države, za operativno vodenje, vi ste izvršilna oblast, mi smo zakonodajna oblast – prešteti, naštelati, postaviti v vrsto in dajte določiti, kdo ima kakšno nalogo, kdo mora kaj narediti, tudi od vseh ministrov, da boste temu novemu ministru ali pa ministrici na vladni službi za razvoj in kohezijo pomagali z vsemi silami, da se ta evropska sredstva, ki nas čakajo v Evropi, čim hitreje dejansko počrpajo. Ne da bomo zdaj samo računali, ah, saj imamo še čas do leta 2024, bomo to še, ah, saj bo že, bo že. Dajmo to naredit čim hitreje in čim bolje in zastaviti te večje projekte, o katerih se sanja že toliko časa, in jih tudi resno izvest in ta sredstva počrpati in pa seveda ljudem omogočit, da bodo bolje, bolj kvalitetno živeli. Ljudje si po državi, po lokalnih skupnostih, ne pozabiti na občanke in občane, res želijo. Mi zmeraj govorimo bolj o državljanih, tudi občanke in občani smo mi vsi in v nekem lokalnem okolju živimo, kjer imamo tudi gospodarstvo, na katerega radi pozabljamo, ki bi mu bilo treba iti bolj naproti, mu pomagati. Iz tega gospodarstva potem seveda polnimo občinske in državne proračune. Dajmo imeti res to pred očmi, ne samo obljubljati. Na koncu v bistvu ugotavljamo, mi smo imeli izrednih sej Odbora za zadeve Evropske unije – ma, skoraj ni odbora za zadeve Evropske unije, ko ne bi debata nanesla tudi na črpanje evropskih sredstev. Vsi poslanci, verjetno tudi Vlada, se menda ja zavedamo, kako pomembna je ta stvar, kako resni moramo biti, kako je treba ta denar počrpati. Ampak na koncu, evo, imamo poslansko vprašanje, spet na to temo, in še celo koalicija glasuje za to, da o tem zdajle razpravljamo. To se pravi, da si verjetno res dejansko želite neke podpore oziroma pomoči tudi s strani zakonodajne oblasti. Res lepo lepo prosim, da se te stvari uredijo in da se evropska sredstva, ki so nam na voljo, tudi čim hitreje počrpajo. Seveda si želim, da si v naslednji finančni perspektivi Slovenija izbori na evropskem parketu čim več denarja zase. Danes je bilo tukaj že mnogo številk povedanih, tudi tistih, ki smo jih imeli na zaprti seji Odbora za zadeve Evropske unije, pa vidim, da je že vse javno, tako da sploh ni nobenega problema. Dajmo izpogajat čim več sredstev in dajmo predvsem pomagat našemu podeželju in kmetijstvu, ker vemo, da to najbolj šepa. Mesta so že nekako razvita, pa še bodo, kmetijstvo pa podeželje pa potrebujeta še mnogo mnogo pomoči. Dajte se seštet, zbrat in dajte pomagat s temi svojimi komisijami in pa predlogi, z znanjem, ki ga imate, tudi vsem županom 212 občin, ali pa če rečem 211, če tisto najbogatejšo izvzamem. Tisto najbogatejšo, ki tudi kazi, torej zahodno Slovenijo, zahodno kohezijo, ki je 102 % razvita predvsem na račun Ljubljane. Dajmo se ozret še malo okoli. Obljubljeno je bilo tudi večkrat, da boste šli na teren, da boste na terenu, da boste na licu mesta videli, kako stvari potekajo, kako izgledajo, kako bo nek projekt nastal, kako to gre v praksi, ne samo v pisarnah, kjer so pač birokrati zaprti. Tako da dajte it na občine, na teren, med ljudi, da boste začutili te stvari v realnem svetu, kako izgledajo, ne samo v računalnikih. Pa bo mogoče potem tudi za vse mnogo lažje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predno dobi besedo naslednja razpravljavka, je želela besedo gospa ministrica. Izvolite.
Slovenija je še vedno neto prejemnica in jaz sem prepričana, da bo tako tudi ostalo. Kar se tiče črpanja v času te vlade, bom dala še en podatek. Ko smo prevzeli vlado, je bilo črpanje, govorim seveda zaokroženo, 16 %, danes je 31 %. To pomeni, da lahko rečem, da smo to podvojili. Lahko vi rečete, da je to slabo, lahko zahtevate, da bi morali biti boljši, ampak jaz mislim, da smo v enem letu naredili kar veliko. Kar se tiče prioritet. Novembra 2018 je Državni zbor v okviru stališč za Evropski svet potrdil dve ključni tematski osredotočenosti za našo državo, to je pametno in zeleno. In če za gospoda Černača naštejem še nekaj prioritet: raziskave in razvoj, digitalizacija, energetska sanacija, trajnostna mobilnost, podjetništvo, prilagoditev delovnih mest, odpadne vode, pitna voda, dolgotrajna oskrba. Jaz mislim, da bi lahko še naštevala, ključno je, da na koncu določimo točno takšne prioritete, cilje, kot ste rekli vi, ki bodo državi zagotovili razvoj in za katere imamo pripravljene projekte, da bomo lahko črpanje nove finančne perspektive začeli praktično takoj. Tudi zelo natančno čarovnico imamo na SVRK narejeno, kako do junija 2020 pridemo do dokumenta, ki sem vam ga prej omenjala. Tako da smo še vedno v teh rokih, lahko vam, če želite, naštejem, kaj vse se bo vmes naredilo. Seveda je kar en cel kup sestankov, delavnic, da pridemo do dokumenta, ki bo dober in bo omogočal čimprejšnji začetek črpanja tudi v novi finančni perspektivi.
Hvala lepa. Predlagatelj gospod Černač. Izvolite.
Ministrica je rekla: za katere imamo pripravljene projekte, ki bodo omogočali dolgoročen razvoj. Kateri so ti projekti?
Nadaljujemo z razpravo. Gospa Suzana Lep Šimenko ima besedo, pripravi pa se mag. Karmen Furman. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovana ministrica, jaz se nisem mislila navezati na naslednjo točko, imenovanje nove ministrice, ampak nekako moram, ker je bilo ravnokar izpostavljeno. Sama sem bila na tem hearingu in žal, jaz pa nisem slišala nobenih konkretnih vsebinskih odgovorov, potrjevanje ministrov pa nekako nikoli ni bilo v domeni opozicije. Jaz mislim, da imate dovolj koalicijskih strank, da si lahko glasove zagotovite znotraj njih. Kar se tiče same debate, da je bilo veliko govora o tem, kako je prevzela državljanstvo, da je Slovenka. Seveda s tem ni nič narobe, čeprav bom ponovno poudarila, ključna je njena strokovnost na področju črpanja evropskih sredstev. Tega za nas ni pokazala. Je pa seveda tudi popolnoma normalno, da so bila vprašanja okoli njenega državljanstva, kajti ne nazadnje, državljanstvo ji je bilo podeljeno izredno hitro in nenavadno v primerjavi z vsemi preostalimi postopki. Imamo številne Slovence, ki tudi zaprosijo pri nas za državljanstvo, pa čakajo bistveno dlje časa. Vi ste na Vladi naredili izredno naturalizacijo na osnovi nacionalnega interesa, ko pogledamo Uredbo o merilih za ugotavljanje nacionalnega interesa, pa vidimo, da enostavno piše: »Izredna naturalizacija mora pomeniti izjemen prispevek k družbenemu, gospodarskemu, znanstvenemu, kulturnemu ali drugačnemu razvoju Republike Slovenije ali povečanju mednarodnega ugleda oziroma prepoznavnosti Republike Slovenije ter se praviloma ne uporablja kot instrument reševanja pomanjkanja ustreznih strokovnjakov na posameznih področjih.« Več kot očitno, glede na to, da niste našli ministra, ki bi živel na območju Republike Slovenije, ste izkoristili prav to. In seveda so ti hitri postopki, normalno, povzročili tudi to, da so bila na samem hearingu postavljena takšna vprašanja. SD je v svojem stališču rekel, da nekako bolj pritiče, da se o tej temi govori na matičnem odboru za evropske zadeve in ne tukaj na plenarnem zasedanju, jaz pa mislim, da je to tema, ki se tiče čisto vseh poslancev, vseh 90 poslancev, in je prav, da o njej razpravljamo tukaj na plenarnem zasedanju. Je pa tudi mene zaskrbelo, ko sem videla, da največja koalicijska stranka ni imela stališča in se niti ni prijavila k razpravi. In če je že bilo govora o pogajanjih za novo finančno perspektivo, kjer naj bi bili predstavniki kabineta tisti, ki naj bi te stvari vodili, in v tej ekipi niti ni ministra iz SVRK, bi pa mene to resnično skrbelo. Jaz se resnično sprašujem, kakšno pomembnost temu resorju in črpanju evropskih sredstev sploh daje predsednik Vlade gospod Marjan Šarec, glede na to, da njegova stranka na tako pomembno temo nima stališča in ne razpravlja. In seveda se tukaj potem tudi postavlja vprašanje – bilo je že rečeno, to področje zahteva medresorsko sodelovanje čisto vseh ministrstev. SVRK je že na koncu verige, na samem začetku in nekako vmes kot koordinator, ključna so pa preostala ministrstva. Vemo, kje so največje težave – največje težave so na okolju, tudi deloma na infrastrukturi, na financah in podobno. Ampak če ni dobre koordinacije, ni dobrega sodelovanja, potem tudi črpanje ne more biti dobro. In če predsednik Vlade daje takšen odziv na same razprave, ki se tičejo tako pomembnega resorja, potem mislim, da to marsikaj pove in je čisto jasno, zakaj imamo rezultate črpanja takšne, kot jih imamo. Seveda nas skrbi, da na tem mestu že tri mesece – jutri bo tri mesece, odkar nimamo ministra – ministrica gospa Bratušek, ki je žal ni več z nami, opravlja tekoče posle, okoli dva meseca in pol. In mene so zaskrbele njene uvodne besede, ko je rekla, da so za finančni okvir zadolženi ljudje iz Kabineta predsednika Vlade, ravno s tega vidika, ker bi pa vseeno kot podpredsednica Vlade morala zagotoviti, da bi bil v tej ekipi tudi minister, ki je zadolžen za področje kohezije. Zaskrbelo me je tudi, ko je rekla, da ni seznanjena, kaj se je dogajalo na zadnjem svetu. Ja, meni bi se pa zdelo vredno, da bi se, če sama tam ni bila prisotna, o tem vsaj pozanimala in malo povprašala. To se mi zdi pa resnično neodgovorno. In ne nazadnje je tudi sama rekla, da se danes tukaj ne bo govorilo o prihodnji finančni perspektivi, o tem, kar je dejansko danes tema, ki jo imamo na dnevnem redu. Mislim, to se mi tudi zdi resnično nesprejemljivo, ta njen odnos do tega. Ampak upam, da se bo v bližnji prihodnosti tudi na tem področju kaj spremenilo. Ključno, kar se mi resnično zdi problematično, je to, da mi dejansko razvojne razlike med posameznimi območji v Sloveniji povečujemo in ne zmanjšujemo. Danes je bilo tukaj že postavljeno vprašanje, nismo prejeli odgovora, že v preteklosti, pred samim začetkom, preden so se začeli pripravljati dokumenti za obstoječo finančno perspektivo 2014–2020, je bila izpostavljena pobuda, in ne nazadnje tudi izglasovana v Državnem zboru, da se pripravita dva ločena operativna programa. Do tega žal ni prišlo v obstoječi finančni perspektivi. Mene veseli, da tudi Desus to podpira, ker se nekako zavedajo, da dejansko obstajajo razlike v razvitosti posameznih območij po Sloveniji. Zdaj ponovno izpostavljamo to tematiko, ker se nam zdi resnično pomembna, ker so razlike in so potrebe vzhoda in zahoda bistveno drugačne. Ampak s strani ministrice, ki opravlja tekoče posle, na to še nismo dobili odgovora, zato bi resnično prosila, da dobimo nek odziv: ali podpirate pripravo dveh ločenih operativnih programov ali ne? In pa tudi, odziv s terena je, da imamo pripravljenih za 30 milijard projektov. Jaz verjamem, saj zmeraj, ko se da nek poziv, vsak poskuša v to spraviti maksimalno, je pa seveda prav, da vi poskušate s terena pridobiti informacije, kateri so tisti projekti, ki jih mora Slovenija zasledovati in h tistim ciljem potem tudi stremeti. Je pa to pomembno tudi pri samih pogajanjih in zato me ponovno skrbi, zakaj nikogar iz vašega resorja ni v tej pogajalski skupini. Res je, da gre v prvi vrsti za finančna sredstva, ampak okvirno pa verjetno že moramo vedeti, koliko jih potrebujemo, in ne nazadnje tudi, kam jih bomo izpeljali. Ker potrebe so absolutno bistveno večje, kot pa bo teh sredstev na razpolago. Mene veseli, da na nek način sledite akcijskemu načrtu, ki se je pripravil na začetku tega leta, da se ta akcijski načrt sproti posodablja, še vedno pa vseeno ocenjujem, da se premalo naučimo iz izkušenj, ki jih že imamo. Pa zdaj nismo neki začetniki pri črpanju sredstev. Bojim se, da ponavljamo napake, ki smo jih že pred pripravo na trenutno finančno perspektivo delali. Vemo, kje so ključni problemi, vemo, da so problemi pri skoraj vseh projektih, ki se izjemno počasi izvajajo, in dejansko se sprašujemo, ali bodo nekateri izmed teh projektov sploh izvedeni. Problemi so v dolgotrajnih postopkih, pri pridobivanju dovoljenj, okoljevarstvenih soglasij, gradbenih dovoljenj in tako naprej. Vemo, da so težave z informacijskim sistemom. Ampak če mi želimo zagotoviti, da bo vsaj v naslednji finančni perspektivi črpanje potekalo bistveno hitrejše in nemoteno, potem moramo narediti nekaj tudi na teh področjih. Zato se mi zdi pomembno – ste na vladi, imate vso možnost, spremenite zakonodajo v tej smeri, da bodo postopki potekali bistveno hitreje. Jaz verjamem, da se to da, danes še imamo čas, da se te stvari premaknejo. To so tiste ključne stvari. Isto je z informacijskim sistemom. Težave se rešujejo sproti, vsake toliko se pojavljajo. Ampak mi vemo – ko bo prišla nova finančna perspektiva, bomo ponovno morali prilagoditi informacijski sistem novi finančni perspektivi. Dajmo se nekaj naučit. Še s tem obstoječim imamo težave, kako bomo potem podprli ustrezno v novi finančni perspektivi? Ne vem, imamo izkušnje, dajmo stvari premaknit v pravi smeri. In če danes o tem govorimo, jaz mislim, da je to čisto primeren čas, 2021 bo pa za to že bistveno prepozno. Pa tudi ne nazadnje ta odziv SVRK, da je nesmiselno začeti pripravljati dokumente, dokler ne vemo, kakšna bo ta naša finančna ovojnica, koliko sredstev bomo dobili – jaz se s tem ne morem strinjati. Dokumente je potrebno pripravljati danes. Saj vam je tudi Vlada že v mesecu juliju letošnjega leta naložila, da začnite s pripravo pomembnih dokumentov. Ker brez teh dokumentov bomo spet imeli zamudo pri samem črpanju. Da ne govorim o tem, da si res ne želim, no, da dobimo akreditacijo informacijskega sistema po treh letih nove finančne perspektive. O tem moramo razmišljati danes, o naložbenih prioritetah moramo razmišljati danes. Jaz mislim, da je ta razprava danes popolnoma na mestu. Bi si pa resnično želela bolj konkretne odgovore, predvsem glede ločenih operativnih programov. In tudi to – mi imamo obmejna problemska območja, Vlada je ustanovila delovno skupino na to temo. Jaz ne vem, ali je kdo iz vašega resorja del te skupine, ampak na nek način je bilo s strani državnega sekretarja rečeno, da si želijo, da bi lahko tudi del kohezijskih sredstev namenili za ta območja. To pomeni 84 občin, ki so na obrobju Slovenije. Če vi niste vključeni v to delovno skupino, si tudi ne znam predstavljati, kako pa boste lahko pomagali, da bo vsaj v novi finančni perspektivi za to zagotovljenih nekaj več sredstev. So pa to resnično območja, ki so daleč najbolj pod povprečjem razvitosti Slovenije. Mislim, da si zaslužijo tudi prvotno obravnavo. Toliko zaenkrat. Hvala.
Hvala lepa. Postopkovni predlog ima gospod Černač. Izvolite.
Hvala lepa. Mi razpravljamo o odgovoru ministrice za infrastrukturo v funkciji ministrice brez resorja, pristojne za razvoj, strateške projekte in kohezijo, mag. Alenke Bratušek na poslansko vprašanje. Na poslansko vprašanje lahko odgovarja samo minister, ne more odgovarjati državni sekretar, tudi nihče drug iz resorja. Zaradi tega predlagam, da to sejo prekinete, dokler ministrice ne bo ponovno v dvorani.
Hvala za vaš predlog. Seje ne bom prekinila, zato ker verjamem, da ministrica nekje drugje spremlja sejo in bo odgovorila na vsa vprašanja oziroma se odzvala na vso polemiko, ko bo prišla nazaj. Postopkovno še enkrat, gospod Černač.
Gre za proceduro, ki velja pri poslanskih vprašanjih. Pri poslanskih vprašanjih morajo ministri sedeti tukaj v dvorani in ne morejo spremljati seje nekje drugje. Enako pravilo velja tudi pri razpravi o odgovoru na moje poslansko vprašanje, zaradi tega ponovno pričakujem, da boste sejo prekinili.
Jaz vam pa še enkrat pojasnjujem enako, ne gre za poslanska vprašanja, ker danes niso na dnevnem redu, ampak je razprava o temi, o kateri ste vprašali v okviru poslanskih vprašanj. Kot rečeno, verjamem, da bo ministrica odgovorila in se odzvala na vsako razpravo, za katero bo ocenila, da se je nanjo potrebno odzvati. Gospod Trček, postopkovno. Izvolite.
Kolega Černač ima prav. Navsezadnje ima v tej razpravi ministrica tudi čas za komentiranje, tako kot on. Veste, ministrice ali ni, ker zdaj rešuje, ne vem, Vlado ali kaj, ali se krega z, ne vem, odhajajočim predsednikom KPK, da ga bo tožila. Mislim, veste, to je derogacija dela parlamenta in vi ste kot predsedujoči odgovorni, da to preprečite. Ne zdaj govoriti »verjamem«. Težko verjamem, ker, veste, ministrica – ali se tukaj izgovarja na nekoga drugega, jaz nisem kriva za nič. Zdaj bom nekaj prebral, pa poslušajte, je del postopkovnega: »Predsednik vlade skrbi za enotnost politične in upravne usmeritve vlade ter usklajuje delo ministrov. Ministri so skupno odgovorni za delo vlade, vsak minister pa za delo svojega ministrstva.« To sta prvi dve alineji 114. Člena Ustave Republike Slovenije, tukaj poslušam Alenko Bratušek, ki je bila bivša predsednica Vlade, jaz nisem kriva za nič. Nehajmo se norčevati iz ustavne parlamentarne demokracije. Moj postopkovni predlog je identičen predlogu kolega Černača. Če imamo razpravo o odgovoru ministrice, konkretno v funkciji v. d., gospe mag. Alenke Bratušek, se pričakuje, da je tukaj. Veste, že v enem avstrijskem parlamentu, da tako ministri ne bi hodili, jih Kleine Zeitung spravi z Vlade v 24 urah. Nehajmo se zafrkavati. Prosim, da resno upoštevate najin postopkovni predlog. Hvala.
Hvala lepa. Sem ga z vso resnostjo poslušala in bom še enkrat povedala. Seje ne mislim prekinjati, ker to niso poslanska vprašanja, ampak je razprava o temi, ki je bila vsebina poslanskega vprašanja gospoda Černača. Vsebinsko se pa jaz kot predsedujoča ne bom niti se ne smem vtikati v odgovore ministrice, in to verjamem, da, gospod Trček, veste. Ministrica je samostojna in bo sama ocenila, kdaj se bo oglasila, v kakšni zvezi se bo oglasila, tako da v tem smislu je vaš postopkovni predlog zavrnjen. Če boste dali enak postopkovni predlog, vam lahko že vnaprej povem, da bo moja odločitev enaka. Gospod Trček, postopkovno.
Gospa predsedujoča, vi niste mene razumeli. Seveda se ne smete vtikati v njene odgovore, ampak kako nam bo pa oseba odgovarjala, če je odsotna? Veste, gre za neko osnovno digniteto spoštovanja Državnega zbora. Vlada je izvršilna oblast. Vi kot pravnica veste, da v 110. členu Ustave piše, da vlada odgovarja državnemu zboru. Če skupaj bereva še 114. člen, ministrica nam mora tukaj odgovarjati. Ustava, veste, je, potem pridejo zakoni. In če ministrica na takšen eklatanten način krši ustavo, če se je isto dogajalo tudi pod prejšnjo vlado, Cerarjevo [[…]]
Gospod Trček, vaš postopkovni predlog je?
Moj postopkovni predlog je, da prekinemo sejo, dokler se ministrica ne pojavi tukaj. Ker nam onemogočate normalno izvedbo točke. Vi kot predsedujoči pa morate to zagotavljati. Preberite si postopkovnik. Ne bom se pingpongal z vami, ampak vi kot predsedujoči ste zadnji, predsednik Državnega zbora, podpredsednica, podpredsedniki ste zadnji, ki lahko derogirate delo državnega zbora.
Še enkrat, gospod Trček, ministrica bo odgovarjala na tiste razprave oziroma vprašanja, za katera bo ocenila, da je nanje potrebno odgovoriti. Ne gre za poslanska vprašanja, kot je to običajno, ampak gre za razpravo in ministrici ni potrebno vsako, popolnoma vsako minuto sedeti tukaj, ker lahko posluša razpravo nekje drugje. Po svoji presoji bi se eventualno lahko vključila v razpravo šele ob koncu točke, ob koncu vseh razpravljavcev. Ni ji potrebno na posamezno razpravo razpravljavca odgovoriti takoj po končani razpravi, ampak bi lahko to storila ob koncu točke in bi lahko govorila vse minute, kar je prijavila časa. Gospa Anja Bah Žibert, proceduralno.
Predsedujoča, enako. Zahtevam, da prekinete sejo. Rekli ste, da ministrica posluša – na podlagi česa ste to rekli? Dajte mi en dokaz, da ministrica sedi nekje zdajle in posluša. Vi ste to govorili splošno. Moj proceduralni predlog je, da sejo prekinete, da se zagotovi prisotnost ministrice, kajti ministrica mora odgovarjati na razpravo o poslanskem vprašanju. Gre za poslansko vprašanje, ki je bilo. Tukaj v Državnem zboru je bila izglasovana razprava na poslansko vprašanje in ministrica mora biti prisotna. Ne mi govoriti, da nekje posluša. Nismo na tržnici. Nismo na tržnici, da nekje posluša nekdo. Dajte mi potem – prekinite sejo in mi dokažite, da ministrica nekje sedi in posluša in bo prišla v dvorano in bo odgovarjala na vprašanja. Ker sicer se delate norca iz poslank in poslancev. Ker mi, kar govorimo, vemo, kaj bomo povedali. Pomembno je, da ona sliši, ampak nje ni. In ni zagotovila, da ona posluša. Zato še enkrat prosim, prekinite sejo, dokler se ne vrne.
Gospa poslanka, še enkrat bom povedala svojo odločitev glede vaših postopkovnih predlogov, ki so isti. Seje ne bom prekinila. Še kakšno postopkovno? Gospod Breznik, izvolite.
Hvala, podpredsednica. Jaz bi vam najprej sugeriral, da vi niste podpredsednica ministrskega zbora, ampak ste podpredsednica Državnega zbora. Vi zastopate poslance in poslanke Državnega zbora. Naj bi bili neodvisni. Kolega Černač je postavil na seji v okviru 246. člena Poslovnika poslansko vprašanje ministrici, ne državni sekretarki ne direktorici direktorata, ampak ministrici. In vi, če interpretirate poslansko vprašanje ministrici, ga morate interpretirati v okviru poslanskega vprašanja. To pomeni v prvem delu, v drugem ali pa v tretjem. Tretji del je torej razlog za razpravo, zato ker poslanec ni bil zadovoljen z odgovorom ministrice. In ker ministrice ni tu – v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke razumemo, da ima morda ministrica tudi pravico, da ima kakšne biološke potrebe ali karkoli, ampak ministrice tukaj zdaj ni že kar nekaj časa in zato – zahtevamo v okviru proceduralne možnosti, da sejo ustavite, torej jo prekinete za 15 minut, 30 minut, da ministrica pride, zato da nadaljujemo v okviru instituta poslanskih vprašanj tretji del. In tretji del je, ker smo izglasovali razpravo. In tako lahko interpretirate, torej ozko v okviru 246. člena. To ni normalna razprava o nekem zakonu, kjer lahko poleg ministra odgovarjajo državni sekretarji, direktorji direktoratov, ki so tukaj na seji prisotni. Torej, mi sedaj delujemo v okviru 246. člena Poslovnika Državnega zbora. To je moj proceduralni predlog in upam, da ga boste kot univerzitetna diplomirana pravnica tudi upoštevali.
Hvala lepa. Gospod Breznik, ne gre za to, kaj sem, ali sem diplomirana pravnica ali ne, gre za to, da v okviru razprave ministrica lahko po svoji presoji sodeluje v razpravi ves čas, lahko se oglasi šele na koncu razprave. Ne bom prekinjala seje, ker za to ni potrebe. Predlagam, da se tovrstni postopkovni predlogi oziroma vsebinsko enaki ne ponavljajo. Gospod Černač, postopkovni predlog, izvolite.
Poslovnik določa v 241. členu v tretjem odstavku, da morajo biti pri obravnavi poslanskih vprašanj prisotni ministri. Torej ministri, na katere se ta vprašanja nanašajo. Danes mi obravnavamo, imamo razpravo o poslanskem vprašanju. Ne glede na to dejstvo, ste vi tolmačili poslovnik tako, da ne gre za to, ampak da gre za razpravo o neki temi. Glede na to, da ne želite prekiniti seje, predlagam, da o tem povprašamo državni zbor. Predlagam, da daste na podlagi četrtega odstavka 73. člena na glasovanje predlog, da se seja Državnega zbora prekine za 30 minut, da se zagotovi prisotnost ministrice Alenke Bratušek.
Hvala za vaš postopkovni predlog. Naj vas samo popravim, danes poteka razprava o odgovoru ministrice, ne razprava o poslanskem vprašanju. V okviru te razprave ni nobene potrebe, da ministrica sedi ves čas v dvorani. Kot sem povedala že nekajkrat, pa bom zdaj zadnjič, ministrica sama presoja, kdaj se bo odzvala na kakšno izmed razprav, sama presoja, kdaj se bo oglasila. Porabila je že kar nekaj časa v svoji razpravi. To je moj zadnji odgovor glede postopkovnega predloga [[…]] [[oglašanje oz dvorane]] Na glasovanje pa ne bom dala tega predloga. Gospod Černač.
Poslovnik Državnega zbora v četrtem odstavku 73. člena določa, da predsedujoči prekine delo Državnega zbora, če se ugotovi, da seja ni sklepčna pri odločanju oziroma v drugih primerih, če tako odloči Državni zbor. Vi morate ta proceduralni predlog v skladu s 73. členom dati na glasovanje. Kakšna bo odločitev Državnega zbora, pa ne vemo.
Gospod Černač, zaradi odsotnosti predstavnika Vlade oziroma ministrice ni potrebno prekiniti seje v okviru te razprave, v okviru te točke, in niti ni predmet četrtega odstavka 73. člena Poslovnika, ki ga navajate in ga napačno uporabljate v okviru te točke. Na glasovanje vašega predloga ne bom dala. Če ste izčrpali svoje postopkovne predloge, nadaljujemo z razpravo. Gospod Tanko še želi besedo. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovana podpredsednica, mislim, da tole napenjanje mišic in zloraba moči predsedujočega ni v čast Državnemu zboru. Dosedanji postopkovni predlogi so bili korektni in zahtevajo tudi odločanje o predlogu, če se predsedujoči za prekinitev ne odloči. Zahtevajo odločanje, enostavno. V tem primeru imajo kolegi prav. Mi govorimo o nezadostnem odgovoru, nezadovoljivem odgovoru ministrice na poslansko vprašanje, zato je bila ta zahteva izglasovana. In v bistvu je to nadaljevanje, če po domače, preprosto povem – odgovor na poslansko vprašanje. Predsedujoči je to dolžan zagotoviti, tisti, ki pa mu je izglasovan, bom rekel, neustrezen odgovor, mora pri obravnavi točke sodelovati. Ne more tega bojkotirati, ne more se kar svobodno odločati, kdaj bo tukaj in kdaj ne bo, ampak mora biti tukaj in ustrezno odgovarjati, takrat ko je to potrebno. Predlagam vam, da v izogib vsem podobnim bodočim zapletom daste predlog na glasovanje. Če tega ne želite, pa da prekinete sejo in da službe zagotovijo prisotnost ministrice. V izogib vsem nadaljnjim zapletom, ki se lahko pojavijo pri delu in vodenju Državnega zbora. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Tanko. Naj preberem tale četrti odstavek 73. člena, na katerega se sklicuje gospod Černač: »Predsedujoči prekine delo državnega zbora, če se ugotovi, da pri odločanju seja ni več sklepčna, če so pred odločanjem potrebna posvetovanja, in v drugih primerih, če tako odloči državni zbor.« Odsotnost ministrice v okviru točke, ki sploh še ni končana, na voljo sta še dve uri in enajst minut, gospa ministrica ima še šestnajst minut za odzive – tukaj ne gre za noben bojkot. Gospod Tanko, jaz sem povedala, seje ne bom prekinjala, ker ne gre za poslanska vprašanja, ampak gre za razpravo o vsebini odgovora gospe ministrice. Prosim vas, da se istovrstni postopkovni predlogi ne ponavljajo več, ker ne bom spremenila svoje odločitve, in prosim za malce pozornosti v dvorani. Gospod Trček, še enkrat vas opozarjam, če bo isti postopkovni predlog, kot ste ga podali že dvakrat, vam bom izrekla danes še drugi opomin.
Spoštovani predsedujoči, če bi spremljali delo seje, bi videli, da je gospa ministrica po kratkem uvodu gospoda Černača odgovorila v petih minutah in šla ven. Ni poslušala ne moje uvodne razprave, 20 minut, ne 25-minutne uvodne razprave kolega iz Nove Slovenije. Ker imam tudi jaz kakšne fiziološke potrebe pa kakšen kozarec vode spijem – gospa ministrica nas ne posluša, ampak zunaj skače s telefonom, ker ima, kar pač ima. Moj predlog ni isti, moj predlog je – ponovil bom to, kar je rekel kolega Tanko, ki ga ne kličemo zgolj slučajno doktor poslovnika – da nekaj, kar smo predlagali, daste na glasovanje. Saj nas boste preglasovali, ker ste zdaj prilaufali kot, ne vem, kot junci, ki gredo prvič na deteljino, prej vas pa štiri ure tukaj ni bilo in vam v bistvu kohezija dol visi. Hvala.
Gospod Trček, vaš postopkovni predlog sem razumela kot vsebinsko enak in bom še enkrat ponovila, seje ne bom prekinjala. Navajali ste nekaj netočnih podatkov, ker tudi vi niste bili ves čas v dvorani in niste opazili, da sta predlagatelj in gospa ministrica porabila popolnoma enako časa za razpravo. Čas za razpravo je še ostal, več kot dve uri, točka še ni pri koncu, zato predlagam, da se seja nadaljuje. Postopkovno je imel najprej gospod Samo Bevk. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani zbor! Jaz sem prepričan, da popolnoma korektno vodite to sejo Državnega zbora, da so postopkovni predlogi glede na poslovnik neumestni, da bi bilo seveda lepo, da ministrica tukaj sedi in posluša razpravo in da odgovarja, ni pa nujno, da odgovarja po vsaki razpravi. Ona je imela svoje stališče, ga je povedala, tudi po razpravi je imela razpravo. Po razporedu lahko vidite, da ima tudi na koncu ob zaključku besedo, za njo pa še predlagatelj poslanec Zvonko Černač. Če pa pogledamo drugi odstavek 73. člena, pravi: »Predsedujoči prekine delo državnega zbora, če pred odločanjem to zahteva vodja poslanske skupine zaradi posvetovanja v skupini.« Danes pri tej točki ne bomo nič odločali, ne bomo glasovali, ker gre samo za razpravo, in mislim, da je ta predlog brezpredmeten. Hvala lepa. Torej, korektno in povsem poslovniško vodite razpravo, poleg tega je sedaj prišla v dvorano tudi ministrica in je zadeva brezpredmetna. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Bevk. Vaš postopkovni predlog je bil verjetno ta, da nadaljujemo sejo, in ga bom upoštevala. Morda še kakšen postopkovni predlog? Če ne, lahko nadaljujemo. Super. Naslednja je na vrsti mag. Karmen Furman, pripravi se gospod Franc Breznik. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovana podpredsednica, jaz moram povedati, da vam čestitam, da ste s svojo vztrajnostjo in kup kršitvam poslovnika pa vendarle uspeli zagotoviti, da se je ministrica vrnila v razpravno dvorano in bo tako poslušala nadaljevanje in vsebino današnje razprave. Namreč tudi moja razprava se bo vsebinsko osredotočila na nekatere navedbe ministrice, ki smo jih poslušali danes, in tudi na nekatera poslanka vprašanja, ki sem jih predhodno postavila gospodu Puriču, torej ministru, ki ga danes ni več na tem resorju. Dejstvo je, da smo videli v razpravah tako s strani spoštovane ministrice kakor tudi s strani nas v opoziciji, da so očitno vsem pomembna kohezijska sredstva, da se zavedamo, da so ta sredstva tista edina prava razvojna sredstva,ki nam jih Evropa daje za razvoj naše države. Ampak glejte, za razliko od vlade, ki nam sedaj vlada, se v Slovenski demokratski stranki tega vseskozi zavedamo. Ne samo, da se zavedamo, v času, ko smo mi imeli vlado, vam zagotavljam iz prve roke, občine zagotovo niso imele takšnih problemov oziroma težav pri črpanju teh sredstev, kot jih imajo dandanes. Pa ne samo, da imajo težave pri črpanju teh sredstev, dejstvo je tudi, da so to edina razvojna sredstva, ki jih imajo občine na razpolago, še zlasti ob dejstvu, da kljub temu da imamo danes predsednika Vlade, ki je bil nekoč sam župan, in to precej kritičen do tega, kako se izračunava povprečnina in kako se krši na tem področju veljavna zakonodaja, danes ni nič bistveno drugače. Tudi sedanja vlada oziroma koalicijski poslanci ste zavrnili amandma Slovenske demokratske stranke in Nove Slovenije po dvigu povprečnin in s tem dodali dodaten problem za razvoj lokalnih skupnosti. Da vam še osvežim spomin, tudi na ta način kršite veljavno zakonodajo, natančno 6. in 12. člen Zakona o financiranju občin. Ministrica je danes velikokrat povedala, da je trenutno črpanje s strani Slovenije približno na 31 %, ampak da je to črpanje še vedno zelo zelo slabo je opozorilo državi oziroma Vladi s strani Računskega sodišča, pa po drugi strani smo šesta najslabša država v Evropski uniji po črpanju teh sredstev. Kako pereče oziroma problematično je to področje? Jaz bom izpostavila področje vodotokov, to je prednostna os 5, kjer ste imeli na začetku letošnjega poletja realizacijo na tem področju 2 %. Torej, v finančni perspektivi 2014–2020 ste imeli sredi leta 2019 2-procentno realizacijo na tem področju. Jaz bi si želela danes slišati odgovor, ali je realizacija na področju vodotokov kaj boljša, zlasti ker sem tudi takrat v poslanskem vprašanju podala predlog, da bi se ta sredstva prerazporedila na tiste projekte, ki so v bistvu pripravljeni za to, da se dejansko začnejo izvajati, pa zaradi neodziva s strani ministrstva in po drugi strani tudi zaradi nerazpoložljivih sredstev na tem področju dobila zavrnilni odgovor. To je tisto. Na eni strani birokratizacija in na drugi strani tudi pomanjkanje evropskih sredstev za tista področja, ki pa jih lokalne skupnosti dejansko potrebujejo, je potem razlog, da imamo v naši državi v bistvu dve hitrosti razvoja. Spoštovana ministrica, jaz bi si želela, če že sedite tukaj, da tudi poslušate poslansko razpravo, ker dejansko se to nanaša na vaše področje in bi si dejansko želela potem tudi dobiti odgovore. Torej, imamo dve hitrosti razvoja. Ena hitrost je zahodna regija, kjer, bom rekla, ven štrli Ljubljana s približno 118-procentno uspešnostjo realizacije, in po drugi strani vzhodna regija, kjer pa je trenutno 74 % razvoja. Podali smo tudi predlog, kako bi se lahko ta statistika bistveno spremenila in kako bi se lahko hitrost razvoja enakomerno pospešila tudi v vzhodni regiji. To je bil predlog, da se sprejmeta dva ločena operativna programa v naslednji finančni perspektivi, kajti navsezadnje z dvema ločenima operativnima programoma ne le, da bi se hitreje pospešilo črpanje evropskih sredstev, ampak bi se tudi v te operativne programe dejansko vključile tiste vsebine, ki jih posamezne regije potrebujejo za svoj uspešen nadaljnji razvoj. Namreč, vzhodna in zahodna regija nimata enakih potreb po razvoju, in to danes vsi vemo, se tudi vsi s tem strinjamo. Moram pa reči, da sem bila dejansko razočarana na odboru v petek, ko je bil zavrnjen s strani koalicijskih poslancev sklep, da bi se pripravila dva ločena operativna in bi se s tem zmanjšala centralizacija in pospešila decentralizacija v nadaljnjem razvoju in črpanju evropskih kohezijskih sredstev. Dejstvo je, da so to zavrnili celo poslanci, ki prihajajo iz te vzhodne regije in ki so še nedavno tega na sestanku v Slovenski Bistrici, kjer smo se sestali poslanci iz 7. volilne enote, soglasno podprli sklep o dveh ločenih operativnih programih. Potem ko ta sklep enkrat pride v Državni zbor, pred pristojni odbor, pa moram na žalost reči, da glasovalni stroj glasuje popolnoma drugače, torej neodvisno od tega, kakšne so potrebe v lokalnem okolju, ampak kakor narekuje vladajoča politika. Dejstvo je, da na vzhodu potrebujemo infrastrukturo. In to kakršnokoli – od cest, vodovoda, kanalizacije. In po drugi strani je dejstvo, da je v tem operativnem programu za te prioritete razvoja namenjenih premalo sredstev. Namreč, tukaj ima Slovenija eno zavezo. Vemo, da je sprejeta tudi direktiva Evropske unije o odpadnih vodah, na podlagi katere bo potrebno to področje odvajanja in čiščenja odpadnih voda urediti in za to zagotoviti denarna sredstva. Slovenija je na tem področju v letošnjem letu že prejela opomin. In jaz moram reči, da sem bila resnično zaskrbljena nad odgovorom, ki sem ga dobila s strani vašega predhodnika. In sicer, na moje konkretno vprašanje, zakaj se Služba Vlade Republike Slovenije za razvoj in kohezijsko politiko in tudi Ministrstvo za okolje in prostor ne vključita bolj intenzivno v iskanje dodatnih finančnih virov na tem področju, je bil odgovor, eden iz med njih, takšen – da ne govorim o tem, da naj si pač občine same zagotovijo sredstva na tem področju – da gre za obvezno občinsko gospodarsko javno službo – seveda se s tem strinjam – ampak posledično pa naj infrastrukturo za to področje, ki je torej lokalnega značaja in pomena, zagotovijo občine same. Moram reči, da si resnično ne znam predstavljati, kako bo neka občina, ki ima v proračunu na letni ravni približno slabe 3 milijone, zagotovila proračunska sredstva za projekte, ki so vredni 6, 7, 8 milijonov sredstev. In po drugi strani, zakaj, če nam Evropska unija dejansko ponuja ta denar, ga mi najprej ne znamo izpogajati in potem tudi počrpati? Problem je tudi birokracija. Jaz bom dala tukaj en primer, kaj se dogaja na področju dogovora za razvoj regij. In sicer, to je en takšen inštrument, kjer ste malce prevalili vso stvar tudi na lokalne skupnosti, češ, naj se zmenijo in si finančna sredstva same porazdelijo. Zdaj se dogaja tako – pred sabo imam dogovor za razvoj regij Spodnjega Podravja, Zgornjega Podravja, in sicer je v to vključenih približno 20 projektov – da do danes, torej v okviru te finančne perspektive, ki se z letom 2020 izteka, ministrstvo za okolje ni izdalo niti ene pozitivne odločbe. Torej niti ene pozitivne odločbe za noben projekt, ki je vključen v to. Seveda bom verjetno dobila s strani SVRK odgovor, da oni nimajo nič s tem pa da je to v pristojnosti MOP. Ampak glejte, vendarle ste vi tisti koordinator tega, ki bi moral poskrbeti, da se ta sredstva uspešno počrpajo. Kajti jaz se bojim, da glede na to, kako čas teče in da smo proti koncu oziroma v bistvu se leto 2019 končuje, marsikateri izmed teh projektov ne bo realiziran in bodo sredstva na tem področju ostala, medtem ko pa tisti projekti, za katere imajo župani že pripravljena gradbena dovoljenja in bi projekte lahko dejansko pričeli izvrševati, za to ne dobijo pozitivne odločbe. Nimajo problema samo lokalne skupnosti, spoštovana ministrica, problem imate tudi vi. Govorim o projektu nadgradnja vozišča Pragersko. Tam moram reči, da vaše ministrstvo oziroma Direkcija za infrastrukturo, ki spada pod vaše ministrstvo, že več kot dve leti pridobiva okoljevarstveno soglasje, od maja 2017, če imam natančne podatke. Pa jim do danes tega soglasja še ni uspelo pridobiti od Arsa. Tudi tukaj gre za teh 40 milijonov evropskih sredstev, za katere se lahko zgodi, da iz te finančne perspektive ne bodo počrpani. Namreč, tudi vi ste na moje poslansko vprašanje podali odgovor, da obstaja veliko tveganje, da ta sredstva v okviru finančne perspektive 2014–2020 za izvedbo tega projekta ne bodo počrpana. Glede na to, kakšno politiko peljete na tem področju, moram reči, da zaradi tega prihaja do vse večje centralizacije v naši državi. Lokalne skupnosti nimajo niti denarja, da bi projekte lahko izvajale, in na drugi strani, če se že prijavljajo na projekte, pristojna ministrstva od MOP do MGRT, pa tudi SVRK, ne opravljajo svojih pristojnosti, ki jih imajo, in potem lokalne skupnosti čakajo tudi po več mesecev in tudi kakšno leto, da dobijo eno soglasje, potem pa se ugotovi, da nazadnje še kakšno soglasje manjka. Tako se samo nadaljuje in resnično lahko pride do tega, da sredstva ne bodo počrpana. Resnično si želim, da bi vendarle spoznali, da potrebujemo dva operativna programa, zato da vzhodna regija pridobi tisto vsebino, ki je potrebna, da se bo regija razvijala v pravo smer, in da se tukaj zgledujemo po takšnih državah, kot je na primer Avstrija, kjer imajo že za približno dve leti natančno določene vsebine operativnih programov, preden se bo začela finančna perspektiva izvajati. Ne pa tako kot pri nas, ko se gremo najprej pogajat za evropska sredstva, potem se pa kasneje spomnimo, kaj vse bi lahko v te operativne programe podali. Pa še nekaj, imamo en operativni program pa dve regiji, za kar se v bistvu v celi Evropi – razen Slovenije ima le še Estonija, vsi ostali se – zavedajo, da imajo regije različne potrebe, in zato imajo tudi različne operativne programe, ki vsebujejo različne vsebine. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa ministrica je želela besedo. Izvolite.
Najlepša hvala. Spoštovana poslanka, sicer se ne spomnim, res, iskreno, ali ste bili tukaj, ko sem šla ven, ampak tukaj sem z vami od pol štirih, poslansko vprašanje je postavil vaš poslanec, pa vas v dvorani sedi osem, verjetno mi dovolite, da za nekaj minut vmes tudi stopim ven. Tukaj sta dve sodelavki, ki si vse zapišeta. Pravzaprav je pa sploh brezpredmetno karkoli povedati, ker se ponavljate. Eno in isto ponavljate ne glede na to, kar povem. Tako da bom seveda sedela z vami, poslušala, ampak noben odgovor ne pade na plodna tla, da bi se stvari malo obrnile. Kar se tiče projektov iz vodooskrbe, me skrbi, da na žalost situacija prav hudo boljša ni. Tukaj se strinjam z vami, da je pridobivanje okoljevarstvenih soglasij gromozanski problem. Znotraj Vlade smo se dogovorili in kar nekaj dodatnega kadra na Agenciji Republike Slovenije za okolje že zagotovili, da bi prišli bolj na čisto z raznoraznimi okoljevarstvenimi soglasji. Ampak se strinjam, tudi sama kot ministrica za infrastrukturo vidim in čutim ta problem. Ampak tega jaz ne morem rešiti, mi lahko pomagamo z dodatnimi kadri. To je na ministru za okolje in prostor. Brez pospešitve tega, če se bodo še naprej ti postopki tako hudo vlekli, je vprašanje, kaj se lahko do konca naredi. Jaz sem vam pa – oziroma ne vem, če ste slišali prej, ker nisem prepričana, da ste bili notri – povedala, da jaz kot ministrica za infrastrukturo in drugi na kolegiju tedensko spremljamo realizacijo, kje smo, kaj lahko, imamo tudi pripravljene projekte za tako imenovane overcommitmente. Kar pomeni, da imamo pripravljene projekte. Ko ugotovimo, da je, tudi zaradi okoljskih soglasij, ki jih ni, en projekt lahko ovira, da bi počrpali sredstva v tej finančni perspektivi, imamo pripravljene projekte, ki jim rečete ali pa rečemo, ready to go, da lahko takoj nadomestimo in to delamo. Žal mi je, da mi danes na Vladi ni uspelo, da bi Vlada sprejela sklep za gorenjsko progo. Našla sem, točno na ta način sem našla evropska sredstva, podnebni sklad zagotovili. Res pa je, da investicijski program še ni bil spisan do konca. Ampak tudi ko ste poslanci vložili amandma za gorenjko, niste spisali investicijskega programa, pa če bi bil ta amandma sprejet, bi projekt bil vključen v načrt razvojnih programov. Jaz vam lahko zagotovim, da na Ministrstvu za infrastrukturo delamo vse, redno spremljamo, in jaz to pričakujem tudi od ostalih ministrov. Zato danes že večkrat ponovljene besede, da zato, da bo črpanje dobro, odlično, ne more poskrbeti služba vlade za razvoj in kohezijo, ampak lahko poskrbimo samo resorna ministrstva, ki imamo konkretne projekte. In jaz se zavedam, zelo dolgo že spremljam črpanje evropskih sredstev, poznam zgodbe. Prej sem omenila, kako smo, ko sem bila predsednica vlade, res v zadnjem hipu rešili evropska sredstva z 11 občinskimi projekti. Tako da, zelo dobro se zavedam, ampak prosim razumite, tega – zdaj sem jaz tukaj v vlogi v. d. ministrice za službo vlade za razvoj in kohezijo – ne more narediti to ministrstvo. To moramo narediti resorna ministrstva, MZI, MOP, ministrstvo za delo, ministrstvo za šolstvo, ministrstvo za gospodarstvo, ministrstvo za zdravje in tako naprej. Služba vlade za razvoj in kohezijo lahko opozarja, lahko pritiska. Mogoče še podatek, da smo se dogovorili, ker to pa mislim, da je bila dobra praksa tudi nekaj prejšnjih vlad, da bomo po novem letu začeli tudi na vladnem nivoju redno – moja želja bi bila tedensko, kako se bo predsednik odločil, ne vem – spremljati in resorni ministri poročati, kje smo in zakaj nismo. In ko ugotovimo, da je razhajanje preveliko, bo pač treba denar vzeti od tam, od koder ga ne znamo počrpati, in ga dati tja, kjer se ga da počrpati. Tako da zgodba ni tako zapletena, se pa strinjam, ena velika ovira na tej poti so okoljska soglasja. Moj občutek je, da ne da skozi obdobja stvari lajšamo, ampak vedno več stvari nalagamo v luči tega, da Evropa to zahteva od nas, jaz sem pa skoraj prepričana, da mi za vsak slučaj še nekaj dodamo. Lahko vam povem za progo Divača–Koper, kjer si želimo ob tem tiru, ki ima vsa dovoljenja, zraven narediti še en tir, in verjeli ali ne, nekateri si želijo, da gremo še enkrat v vse okoljske postopke in celo čezmejne vplive, pa je to proga ali pa tir zraven tira. In na tak način, če tega ne bomo znali urediti, ne vem, se nam verjetno res slabo piše. Ampak ne SVRK, eno drugo ministrstvo, pa verjetno na nivoju vlade. Mogoče še enkrat podatek o črpanju. Ko smo mi kot SAB prevzeli to ministrstvo oziroma minister iz kvote SAB, je bilo počrpanih 16 % dodeljenih sredstev, danes je približno nekaj več kot 31. Se pravi, še vedno smo lahko slabi, kot pravite, ampak smo to v enem letu tako rekoč podvojili. Jaz mislim, da smo naredili zelo veliko. Lahko ste kritični, se strinjam, mi se bomo še naprej trudili, da te stvari izboljšamo, ampak brez sodelovanja in na nek način – upam, da ne boste narobe razumeli – šibe, ki bo vsak teden gledala, kje smo in zakaj nismo tam, kjer bi morali biti, in na koncu tudi ukrepov, bo po mojem zelo težko priti do tistega cilja, ki si ga želimo.
Hvala lepa. Predno dobi besedo gospod Franc Breznik, naj preberem še nekaj naslednjih razpravljavcev. Naslednji dobi besedo dr. Franc Trček, nato gospod Gregor Perič, Tomaž Lisec, Bojan Podkrajšek in Lidija Divjak Mirnik. Gospod Breznik, izvolite.
Hvala, podpredsednica. Na začetku se kolegu Černaču zahvaljujem za, jaz mislim da, poslansko vprašanje in razpravo, ki je pomembna za preboj in razvoj Slovenije. Povem naj, gre tudi za to, kakšen standard bodo ljudje imeli že danes, jutri in seveda v prihodnosti, ne nazadnje gre za sredstva, ki so edina nepovratna razvojna sredstva za razvoj te države in naj bi bila za neskladje, ki se dogaja med vzhodom in zahodom. Dosti je bilo danes debat, kaj se zdaj dogaja. Ministrica je rekla, da spremljajo situacijo. Tisto, kar je naloga opozicije, je, da spremljamo situacijo v Vladi in tudi na tem ministrstvu. Tisto, kar lahko spremljamo mi, in tudi slovenska javnost, je, da sta padla že dva ministra, danes naj bi bil v prehodu tretji, torej nekaj ni v redu. Nekaj ni v redu. Če govorite, da ste v tem obdobju prišli s 14 % na približno 31 % – to je tudi avtomatizem. Ker če gledamo vse perspektive do zdaj, je navadno v tistem zadnjem delu perspektive pospeševanje, ker so bili projekti realizirani in je bil ta tok, če bi pogledali krivulje, nekako eksponencialna rast, bolj kot se zaključuje, bolj raste. Tisto, kar je problem. Gledali smo dve perspektivi. Dve perspektivi, v dveh perspektivah je bil glavni problem računalniški program, ki ni bil optimalen, ki je zaviral razvoj, in da so uvedli nov računalniški program in da je imel ta računalniški program, poleg vsega, kar smo dali za njega, številne nepravilnosti. Če pogledamo perspektivo 2014–2020, na kaj je bila vezana: krepiti raziskavo tehnološkega razvoja in inovacij, izboljšanje dostopa do informacijsko-komunikacijskih tehnologij ter povečanje njihove uporabe in kakovosti, povečanje konkurenčnosti malih in srednjih podjetij ter kmetijskega sektorja, sektorja ribištva, akvakulture, podpora prehoda na nizkoogljično gospodarstvo, spodbujanje prilagajanja podnebnim spremembam ter preprečevanje, obvladovanje tveganj, varstvo okolja, spodbujanje učinkovite rabe virov, spodbujanje trajnostnega prometa, spodbujanje zaposlovanja in mobilnosti delovne sile, spodbujanje socialnega vključevanja in boja proti revščini, vlaganje v spretnosti, izobraževanje, vseživljenjsko učenje, izboljšane institucionalne zmogljivosti in učinkovitosti javne uprave. To je bilo, lahko bi rekel, glavnih 11 točk evropske strategije do leta 2020, ki jih je sedanja komisija, ki je odšla, torej Junckerjeva komisija, imela kot glavne, poglavitne teme. Ob tem je tudi evropska kohezijska politika sledila in sledi nekaterim čisto ozko usmerjenim politikam in jih zaokrožuje v tisto svojo znamenito zgodbo, to je, da bi se opravila gospodarska, socialna in teritorialna neskladja ne samo v Sloveniji, ampak tudi v Evropski uniji. Kaj se bo dogajalo v prihodnosti? To je najbolj pomembno vprašanje. In če pogledamo: Slovenija ima še vedno samo dve statistični regiji. Osem let sem tukaj, Slovenska demokratska stranka je pripravila kompletni, lahko bi rekel zakon, podzakonske akte, predvsem pa tudi ustavne spremembe, v svoji prvi vladi, zato da bi uvedli regije. Kar se dogaja, je, da tudi v tej perspektivi nimamo konstituiranih regij in zaradi tega imamo samo vzhodno in zahodno statistično regijo. Tisti podatek, ki bo zbolel vse tiste, ki odhajajo ali prihajajo iz zahodne regije, ki ji stopnjo razvitosti dviguje Ljubljana, je, da bo približno od 83 % do 85 % manj sredstev za zahodno regijo. Katastrofa. Katastrofa na tem področju. Lahko povemo tudi, da so težki boji za novo perspektivo, koliko bruto družbenega produkta – torej 27 članic Evropske unije bo tudi, lahko bi rekel, ves proračun Evropske unije, ki je vezan, kjer so različne ideje [[…]]Ena je zadnji finski predlog za 1,07 % bruto družbenega produkta vseh 27 članic Evropske unije. Ali celo Nemčija navija – torej Nemčija, ki je bila nekoč zelo optimistična kot evropska neto plačnica – vztraja celo na 1 % bruto družbenega produkta sedemindvajseterice. To so ogromne razlike, to so milijardne razlike, pri 1,11 bi bilo približno milijardo 800, tu gre za nekaj milijard, nekaj deset milijard manj v trenutku. Naj povem tudi, da lahko na področju kohezijske ovojnice pričakujemo približno 10 % manj. Združeno kraljestvo je prispevalo v evropski proračun približno 20 milijard evrov, zaradi teh 20 milijard evrov so sprva pričakovali, da bo manjši izplen na SKP, tako imenovanem, na skupni kmetijski politiki. Jaz sem kot predsednik odbora za kmetijstvo v Državnem zboru na to opozarjal tako na konferenci predsednikov odbora še v času, ko je Svet Evropske unije vodila Romunija, in tudi sedaj, ko ga Finska. Lahko bi rekel, da sem tudi na tem področju sam poiskal neko koalicijo, tako da smo sedaj dobili predlog, da je recimo na področju SKP, skupne kmetijske politike, finski predlog minus 2 %. Predlog Evropske komisije je bil celo minus 15 %. Tako se bori za Slovenijo v institucijah Evropske unije, ali če si predstavnik te države, tako se dela neka koalicija znotraj članic, ki imajo probleme z nerazvitim podeželjem. Približno tako. Mi trenutno, ministrica, nimamo resnega predstavnika in pogajanja za novo perspektivo ne morejo voditi vaši uradniki, ampak mora biti tam karizmatična, strokovna oseba, ki ima neko politično identiteto. In to je naš problem. To je naš prvi problem, ki ga imamo. Če si dlje v politiki, če imaš neko integriteto, izkušnje in vse ostalo, lahko resnično delaš v dobrobit te države. Na področju razvoja podeželja je lahko recimo ta projekt ali pa ta program, če nam uspe, velik uspeh. Torej da finski predlog minus 2 % uspe. Ampak največji problem, ki bo nastopil, je zaradi dveh statističnih regij, torej zahodna regija bo imela zaradi visoke razvitosti Ljubljane velik problem. Velik velik problem. Pričakujemo lahko, da bo v koheziji za zahodno regijo več kot minus 80 % sredstev. Kaj bomo naredili? Ali boste kot ministrica, ali bo nova ministrica, če bo izglasovana, preusmerjala to, kar je možno, torej jemala teh 15 % sredstev na nerazvitem vzhodu in jih dajala na zahod, ciljno usmerjene v neke regije ali pa občine? To bo, lahko bi rekel, velik velik problem Slovenije. Po vsej verjetnosti bodo veliki konflikti tudi znotraj političnih strank ali pa strank v Vladi. In vse to vodi ravno k temu, kar so leta 2008, še pred tem mislim, da 2006, Socialni demokrati rekli – da ne bodo šli v konstituirane regije, ker bodo v naslednji vladi to oni naredili boljše. Mi lahko že za te regije ugotavljamo velik manko, velik razvojni manko, ker nimamo tega, kar imajo Avstrijci, kar imajo Nemci, kar imajo ne nazadnje tudi Hrvati, torej regijskih politik. Regijske politike imajo za eno izmed svojih osnovnih razvojnih vprašanj največkrat tudi odlagališča odpadkov, pametna odlagališča odpadkov, odlagališča odpadkov in sežigalnice, kjer se na tem, lahko bi rekel, relativno srednjem nivoju lažje dogovorijo, kje bo to stalo, kako bodo to urejali. Kot vidite, ima Slovenija tudi tukaj velik problem. Kje so na tem ministrstvu vprašanja glede razvoja? Tudi razvoj, o razvoju se sploh ne pogovarjamo. O tem se sploh ne pogovarjamo. Slovenija je imela v tem trenutku številne pilotne projekte na področju samovoznih vozil, digitalizacije. Kot vidite, se je javna uprava, namesto da bi digitalizirali, v zadnjih petih letih razširila na približno 174 tisoč zaposlenih. To pomeni v tem trenutku približno 15 tisoč več zaposlenih, kar na letnem nivoju pomeni približno 380 milijonov evrov več za plače. To je Slovenija in to je slovenska realnost. In glejte, spoštovani kolegi, lahko bi govorili še in še, ampak oprostite, v tej vladi v več kot letu in treh mesecih, kolikor ta vlada obstaja, mi nimamo resnega vodje tima na ministrstvu za kohezijo. Ker če pogledaš, da vsak minister potrebuje vsaj dva meseca, da se pripravi, da se odpre, dobesedno lahko ugotovimo, da nobeden od kandidatov, ki je delal na tem področju, ni naredil ničesar. Ministrica, jaz bi vam predlagal, če tudi z Mlinarjevo danes ne uspe – jaz je tudi s taktičnega vidika ne bi postavil, ker pri takem zaostajanju navadno postaviš za ministra operativca, ki lahko pride, začne takoj izvajati politiko in pozna področje. Ne podcenjujem Mlinarjeve, nisem škodoželjen, nisem politik pod pasom. V času naše vlade, kolikor se spomnim, smo takrat na to ministrstvo postavili, lahko kar povem ime in priimek, kolegico Moniko Kirbiš, ki je bila vrhunska, bila je izredna strokovnjakinja na tem področju. Takšen profil človeka bi lahko sedaj iskali. Ni važno, ali je vaša ali je naša, od koga je, pomembno je, da v trenutku začne z delom in da v trenutku dvigne tim in da lahko začnejo s polno paro delovati. To je moj predlog, dobronameren, spoštovana ministrica. Z iskanjem nekih kandidatov, s piarom in vsem ostalim pa delate Sloveniji milijonsko ali pa celo milijardno škodo. Toliko z moje strani. Najlepša hvala.
Hvala, gospod poslanec. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, gospa ministrica se je odločila, da spregovori. Izvolite.
Gospod Breznik, če bi bili od začetka tukaj, bi slišali mojo obrazložitev, kdo vodi pogajanja o večletnem finančnem okviru. To je delovna skupina, ki je ustanovljena, bom zdaj rekla, znotraj kabineta predsednika Vlade. Vodi jo gospod Mali. Služba vlade za razvoj in kohezijo je imela člana, zdaj ima članico, in to ni bil noben minister, ne gospod Bandelli ne gospod Purič, in tudi gospa Angelika Mlinar, če bo ministrica, ne bo. Tako da s tega vidika delovanje te skupine ni nič ošibljeno. Tako je. Moja ocena je, da je prav, da je ta skupina ali pa vodstvo v kabinetu predsednika Vlade. Ker konec koncev gre za pomembno stvar in je prav, da je predsednik Vlade prvi, ki ve, kaj se dogaja, in vidi, kaj se dogaja. Tako da ni res, da bi bilo zaradi tega, ker ni ministrice ali pa ministra, tukaj karkoli drugače. Sem pa že povedala – se strinjam, dobro bi bilo, da ima to ministrstvo polno vodstvo, in še enkrat poziv, da se danes vzdržite in je zadeva rešena. Če je res tako pomembno, kot danes že tri ure razlagate. Mi smo dali odlično kandidatko, ne rabite glasovati za, ampak pustite vladi, da si pač izbere tiste ljudi, s katerimi misli, da lahko dela. Če boste glasovali proti, pa očitno pomeni, da je tako, kot je, dovolj dobro.
Hvala, gospa ministrica. Gospod Černač v imenu predlagatelja. Izvolite.
Jaz mislim, da danes Alenka Bratušek že tretjič ali četrtič opleta s tem neokusnim pozivom, nedostojnim, moram reči, do parlamentarizma in do parlamentarcev. Pa dajmo to zadevo že enkrat končno zaključiti. Spoštovana gospa Alenka Bratušek, predlagali ste kandidatko, ki je dobila dve rdeči luči dveh odborov tega parlamenta. Verodostojen predsednik Vlade bi to kandidatko takoj po tem umaknil iz procedure. Opozicija ne postavlja ministrov. Če bi opozicija postavljala ministre, ne bi bila opozicija, bi bila vlada. In mislim, da je skrajni čas, da nehamo s temi neokusnostmi, predvsem ker prihajajo iz ust podpredsednice Vlade Republike Slovenije in ministrice, celo dvojne ministrice.
Zopet gospa ministrica. Izvolite.
Gospod Černač, verjetno veste, kdo, skladno z našo ustavo, predlaga ministre. Jaz v tem trenutku nisem predsednica Vlade, zato tudi nisem mogla tega predlagati. Ampak če vam res gre toliko za evropska sredstva in če vam res gre toliko za te probleme, naredite vsaj nekaj dobrega za to državo. Ne glasovati proti in pustite vladi, da si izbere ekipo, ki jo želi, da bomo končno na tem ministrstvu, po dolgih dveh mesecih, kot danes poudarjate, dobili ministrico s polnimi pooblastili. Vi ponavljate, jaz se ponavljam, ker ponavljate zgodbo, ker eden prihaja pa drugi odhaja, moram večkrat povedati, ampak tako to je. Danes je idealna možnost, da zadevo rešimo, in boste tukaj imeli ministrico, ki bo polno odgovorna za vodenje tega zelo pomembnega resorja. Vesela sem, da je tako pomembno. Jaz mislim, da bi morali spremeniti zakon o vladi in to službo narediti za pravo ministrstvo. Ampak, veste kaj? Bili ste celo proti temu, da na tej službi dobimo dva državna sekretarja. Pa je najbolj pomembna služba v tem trenutku. Bolj pomembnega ministrstva, jaz mislim, ni. Dajte nam – ne nam, dajte Sloveniji toliko pomagati.
Spoštovane gospe, spoštovani gospodje, jaz vodim to sejo, zato imam možnost, da prvi spregovorim. To mi verjetno dovolite. Na trenutke imam občutke, kakor da smo združili dve točki. Ne zaradi svojih razmišljanj, zaradi vaših govorov, pa ne samo enega. Predlagam in prosim, da se držimo vsebine točke, ki poteka sedaj. Verjamem, da s tem svojim stališčem omogočim, da se postopkovni predlogi umaknejo in da nadaljujemo. Obveščam vas, da ima sedaj besedo gospod predlagatelj. Izvolite.
Danes smo v medijih brali, da se je po petih letih končal nek korupcijski postopek pri Komisiji za preprečevanje korupcije glede gospe Alenke Bratušek. Jaz upam, da niste danes začeli z novim takšnim postopkom pred korupcijsko komisijo, glede na to, kar danes trosite tukaj v Državnem zboru. In vas prosim, ustavite se. Glede dveh državnih sekretarjev. Ko je bila sprememba narejena, je bilo: en minister – en državni sekretar, to je namestnik ministra. Šele po reformi leta 2012, ker so se področja ministrstev združevala, je bilo tako, da sta bila tam, kjer je bilo več področij, dva državna sekretarja. To ne pomeni nobene večje učinkovitosti. Zaradi tega ni potrebno širiti birokracije, da so resorji bolj učinkoviti, lepo vas prosim. Na finančnem ministrstvu imate štiri državne sekretarje, ker jih je Cerarjeva vlada ustoličila, pa je zaradi tega resor kaj bolj učinkovit? Mimogrede, to službo, ki ima zdaj posebno ministrstvo, je vodila gospa, ki je bila prej omenjena v okviru ministrstva za gospodarstvo.
Hvala. Spoštovane poslanke, poslanci. Samo eno vprašanje imam. Kdo še ima proceduralni predlog? Nihče. Potem pa dovolite, da nadaljujemo na ta način, da predajam besedo gospe ministrici. Gospa ministrica, beseda je zopet vaša. Za vami je pa na vrsti dr. Franc Trček, za dr. Trčkom gospod Gregor Perič. Izvolite, gospa ministrica.
Sicer se ne tiče kohezije, gospod Černač, ampak vam bom odgovorila. Postopek, o katerem govorite, je daleč od tega, da bi bil pravnomočno zaključen. Zakaj je slučajno danes to prišlo ven, ve verjetno kdo drug, ne jaz. To je povedal gospod Štefanec, ne sama. Ni pravnomočno končan. Dvakrat jih je pa pri tem istem postopku gospod Štefanec dobil krepko po prstih in dobil jih bo tudi danes. Lahko vam povem, nisem – kot politika me malo boli, da bi morala tožiti KPK, ker je pravzaprav to država, tako da bom poiskala možnost, da tožim njega osebno. Lahko potegnemo ven vse pravnomočne odločitve KPK, dajva poskusit – jaz nimam niti ene, gospod Černač.
Samo en trenutek. Pred repliko ima prednost postopkovni predlog. Kolikor razumem, imata postopkovni predlog sedaj dva. Postopkovni predlog imate gospa Nataša Sukič. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, predlagam 15-minutno pavzo, da se tukaj strasti umirijo. Tukaj ni agitatorska arena, nismo sredi neke kampanje, da bi se zdajle tu ministrica namesto vsebinam posvečala agitaciji za morebitno novo kohezijsko ministrico in da bi agitirala tukaj za svojo pravico, kot da imamo v Državnem zboru neko posebno komisijo. Tako da prosim za 15-minutno pavzo, da se zadeve umirijo in da se vrnemo k vsebinam. Hvala.
Hvala. Ocenil sem, da je Državni zbor čisto zadosti umirjen, tako da predloga ne sprejmem. Ima še kdo kakšen postopkovni predlog? Gospa poslanka, izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Pravzaprav sem pri tej točki ves čas v dvorani. Dolgo časa sem bila tiho, zdaj pa ne morem biti več. Ti vehementni nastopi ministrice in neki pozivi opoziciji, da je odgovorna, zato ker je predlagala slabo kandidatko za ministrico, ne da so nekorektni, nesramni so. Dejansko državljanke in državljani ne vedo, kaj včasih pomeni opozicija in pozicija. To je čisto zavajanje. Prosim, spoštovani predsedujoči, da opozorite ministrico, da naj ne zavaja državljank in državljanov. Ona je tista, ki je predlagala nesposobno kandidatko, ona je tista, ki je odgovorna, in ona je tista, ki si danes ne sme privoščiti vehementnih nastopov, ker danes pravzaprav ni dala niti enega vsebinskega odgovora, ki bi bil dober ali pa korekten. Ampak se gre zgolj neko napenjanje mišic. Jaz sem vesela, če ste našli zadostno število glasov, še malo si boste oddahnili, še malo dlje boste to agonijo podaljšali, ampak prosim vas, brez vehemence.
Jaz osebno bom pa vesel, če bo postopkovni predlog res postopkovni predlog, in ta ni bil. To je bila zloraba [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] To je zloraba. Prosim, da tega ne počnete več. Gospod Černač, kot predlagatelj imate možnost spregovoriti. Izvolite.
Jaz imam repliko na ministrico. Glede na to, da je to vprašanje, moram reči, zelo neokusno sprožila, je le treba povedati, da je bila na podlagi identičnega, podobnega postopka Komisije za preprečevanje korupcije, ki je bil sprožen leta 2012 in je bil tudi nepravnomočen, odstranjena vlada Janeza Janše in na tej osnovi je ona postala ministrica nekaj mesecev zatem. Tako da oprostite, mislim, da je dovolj te blamaže z vaše strani. Nehajmo, danes imamo na dnevnem redu zelo resno temo. Moram reči, da glede bodoče perspektive iz vaših ust do zdaj še nismo slišali nič strateškega.
Še enkrat prosim, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, če pogledamo na ekrane, vidimo, kaj je danes točka in predmet te točke, o kateri se pogovarjamo. Dajmo se tega držati. Gospod Marko Bandelli, imate možnost za postopkovni predlog, nimate pa možnosti za repliko, ker še niste govorili. Izvolite. Pa lepo prosim, ne zlorabiti postopkovnega instituta.
Hvala, predsedujoči. Ne bom zlorabil. Prosim, da opomnite gospoda Černača kot predlagatelja, da se on v prvi vrsti drži dnevnega reda. Kakšno zvezo pa ima sploh to, kar je on omenil zdaj na koncu? Popolnoma nobene. Tako da prvi kot prvi naj se on drži tega, ker je on začel s tem [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ne. Gospa ministrica je odgovorila na provokacijo gospoda Černača, ki je prvi začel s to zadevo, ki nima blage veze tukaj. Prosim, da ga opomnite. Hvala.
Spoštovane gospe, spoštovani gospodje, v resnici se nam res nikamor ne mudi, ampak res prosim, da poslovnik spoštujemo. Poslovnik je recimo nekaj podobnega, kot je Ustava v Republiki Sloveniji, omogoča pravno delovanje. Dajmo se vsi tega držati in bodimo v zgled. Vidim roko gospoda Černača. Izvolite. Sedaj govorite kot predlagatelj.
Spoštovani predsednik, jaz mislim, da bi morali gospodu Bandelliju izreči opomin na podlagi določb poslovnika. On je zelo grobo kršil te določbe. Ve, da jih je kršil, v Državnem zboru vodi Odbor za kulturo, tako da mu procedura ni neznana. To počne namerno, da me tukaj blati in blamira. Jaz predlagam, pričakujem od vas, da mu boste na podlagi določil poslovnika, ker vodite to sejo, izrekli opomin.
Hvala za predlog, tudi ta predlog ni sprejet. Sedaj pa dovolite, da gremo po dnevnem redu naprej. Dr. Franc Trček, beseda je sedaj res vaša. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Upam, da smo še vedno pri 14. točki. Smo? Ker jaz bi rad razpravljal o 14. točki.
Sediva v isti dvorani, smo pri 14. točki. Izvolite.
Najlepša hvala. Ker je bila gospa ministrica, podpredsednica Vlade, vršilka dolžnosti ministrice in bivša predsednica Vlade odsotna, pa ne vem, če me je poslušala, ker zdaj ne le pri tej točki, ampak že skoraj cel ta mandat poslušamo zgodbo: jaz se trudim, jaz bi nekaj rada naredila, za vse je nekdo drug kriv [[…]]Pa lahko celo kupim to zgodbo, da se, gospa Bratušek, trudite. 114. člen Ustave: »Predsednik vlade skrbi za enotnost politične in upravne usmeritve vlade ter usklajuje delo ministrov. Ministri so skupno odgovorni za delo vlade, vsak minister pa za delo svojega ministrstva.« Skratka, Šarec skrbi za enotnost, usklajuje, vsi ste pa skupno odgovorni. Jaz tukaj ne morem zdaj kupiti zgodbe – veste, to pa zdaj deluje slabše kot pri mojih otrocih, tipa, ne vem, jaz nisem nič kriv, ta ni nič kriv, gor, dol. Ne morete se tako vesti. Če pa ne morete svojega doseči, pa, ne vem, odstopite, recite, s to ekipo ne morem delati, ne morem sodelovati. Jaz se 300-procentno strinjam s tem, kar je kolegica Karmen prej govorila. Jaz lahko tudi odkrito rečem, da se lahko ta mandat najbolj kvalitetno o koheziji pogovarjam, ko sem v Slovenski Bistrici. Z gospodom Žagarjem, z Moniko, ko smo bili na Impolu, bolj kot tukaj v Državnem zboru. Tudi zaradi tega, ker si vzamejo čas, tudi zaradi tega, ker se na to zadevo spoznajo, tudi zaradi tega, ker ne derogirajo vnaprej nas poslancev, in ne mi njih. Če že LMŠ, ne vem, tukaj sploh ni hotel reagirati, jaz upam, ne vem – jaz bi na Šarčevem mestu nekoga poslal po kolenih v Slovensko Bistrico, da gospo Moniko prosi, da prevzame to ministrstvo. To je moje osebno mnenje. Gospa, o kateri bomo govorili v naslednji točki, pa se veže na to točko, meni kot človeku, ki se dosti s tem ukvarja, podobno kot zdaj gospa Bratušek na neka zelo konkretna vprašanja, ki se vežejo na kohezijo, ni odgovorila. Odgovorila mi je kot političarka na način, bom rekel diplomatsko, angleško temu rečejo vanilla speech ali pa vanilla tok, Hrvati bi rekli blago glagoljanje. Ne, nisem nesramen, področje obvladam. Gospa bi bila kot koroška Slovenka gotovo super kandidatka za ministrico za Slovenke in Slovence po svetu, jaz bi jo takoj podprl, če bi rekla, ADP, takoj naredimo to, kar bi morali že 20 let nazaj narediti. Če gremo nazaj. Kot je Karmen lepo povedala, Avstrijci imajo že narejene vsebine, pa ne le oni. Mi smo tukaj iz ust ministrice – pa to ni ona, gospa, niste samo vi krivi za to, bolj je kriv predsednik Vlade – slišali, vemo, da bo okrog 3 milijarde. Nehajmo se slepiti. Upam, da bo ta finski predlog, vsaj glede skupne kmetijske politike, nekako izpogajan. Tam bomo verjetno dejansko najmanj izgubili. In dejansko že vemo, kje bodo ti procenti. Bližje bodo 1 % kot tam 1,1 in se nehajmo slepiti. Vemo, pri večjih zneskih lahko naredimo oceno na 50 milijonov, pri manjših zneskih na 5, 10 milijonov, koliko dejansko tega denarja bo. Da je na razpoložljivost nečesa desetkrat več nekih apetitov, to tudi pomeni, da v bistvu ne načrtujemo, da se s tem ne ukvarjamo resno. Pa ta problem imamo že dolgo. Jaz se spomnim, ko sem bil še mladi raziskovalec – kaj je bilo takrat en mandat? – ministrstvo za informacijsko družbo. Razpisanih sredstev je bilo toliko, mi smo se pa prijavil za stokrat toliko razpisanih sredstev. Ker smo res očitno toliko nori ali ne vem več, kaj reči. Dejansko bi lahko na dolgo in široko govoril, ampak kot sem povedal že prej v stališču, ve se, kaj so težišča, ve se, kateri so naši razvojni problemi. Mene bi zanimal tukaj odgovor, ne vem – o tej dolgotrajni oskrbi na dolgo in široko govorimo. En cilj je bolj socialna Evropa. Kako bo zdaj s tem? Ali imamo kaj pripravljeno? To me tudi zanima in tukaj bom tudi pri naslednji točki problematiziral kandidatko. Ali imamo pripravljeno na način, da se bo sofinanciral Dom Danice Vogrinec, ki je največji na tem področju pri nas, ki ima desetletne izkušnje, super sposobnega direktorja, ali pa se bo financiralo to, da bo kakšna, ne vem, francoska globalna korporacija prišla dobiček pobirat? Veste, tukaj je pa tisto, kar bi rekla Angelika Mlinar – politiki moramo biti ideološki. Jaz ne slišim nobenih teh vprašanj. Jaz tukaj že pet let v glavnem spremljam neka obča mesta, da ne uporabim hujše besede, flancanja. Digitalizacija bo nek cilj. Dobro. Kaj? Kaj bomo digitalizirali? Kako bomo digitalizirali? Ali bomo v naslednji perspektivi našli nekaj penezov? Če primerjam z avstrijsko Koroško, potrebujemo 40, 50 milijonov, da resno naredimo digitalizacijo slovenskega javnega zdravstva. Da ne bomo imeli vedno izgovorov, ne vem, pa saj v bistvu ne vemo, kakšne so te čakalne vrste. Veste, ti premiki, teh premikov jaz ne vidim. Toliko sem pa seznanjen s tem, zdi se mi, da imamo dva problema. En problem je, da imamo ljudi, ki pregorevajo. Tudi ena strokovka, gospa iz direktorata, ki jo zelo spoštujem znotraj SAB, tukaj sedi, verjamem, da pregoreva. Imamo pa ljudi, ki ste jih, stara politika, razmetali po ministrstvih, pa svojega dela ne opravljajo. Bil sem pubec, star 25 let – ta Arso je isto, da ne rečem s [[…]], stanje bom rekel, nekaj drugega sem hotel reči. Saj veste. Ko imate na nekih resorjih res tako kritična stanja, potem na te resorje tudi politično nastavljate ljudi, ki to strokovno obvladajo. Okolje in prostor je nek tak resor. Razen državnega sekretarja, ki je arhitekt, je tam cela plejada SMC-jevcev, ki so tam politično nastavljeni, ampak tega področja ne poznajo. To je približno tako, kot da bi šel jaz risanke sinhronizirat, ne pa Violeta. Ker pojma nimam o sinhronizaciji risank. Stanje je preresno, da potem na takšen resor pospravljaš nekoga, po domače povedano. Na takšen način stanja ne bomo rešili, stanja ne bomo spremenili. Osnovni problem pa je – se strinjam s kolegom Breznikom – da mi ne vzgajamo državnikov. In to je problem pogajanj. Naš zadnji državnik je bil Drnovšek. Oprostite, mi na tem ne delamo. Tukaj se potem mogoče malo izpogajaš. Kdorkoli bo na SVRK – saj ne bo šel on na pogajanje. Pa tudi kolega Mali – dobro, da ga imamo – pregoreva. Kaj bo, ko enkrat Mali pade skupaj? Navsezadnje je tudi on le človek. Pa mimogrede, šerpa je star diplomatski izraz, še iz starih kitajskih diplomacij. Ni slabšalni izraz, kot ga nekateri razumete. Kje smo? O tem razrezu se bodo pogajali predsednice in predsedniki vlad. Ne vem, ali smo mi sposobni v desetih letih narediti tri kandidate za državnika ali pa za državnico. To je neko vprašanje. Pogovarjal sem s kakšnim bivšim guvernerjem centralne banke, pa ne bom povedal katere, naše ali kakšne sosednje, manjše države, in mi je rekel: »Ja, kaj si pa misliš? Tja pridem – spij kavo pa daj mir.« Tudi The Guardian je napisal, kako so bila pogajanja z Grčijo Šojble pogajanja. Lahko vam kolega Šircelj pove, kako je bilo, ko so Ciper dali na tapeto. Ker je takrat šel na tisto kosilo in večerjo. Tukaj so dejanski problemi, mi pa tukaj nek teater zganjamo, ki ga imam že polno one. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, ker je lista najavljenih nekoliko spremenjena, bom sedaj prebral štiri. Prvi je gospod Gregor Perič, temu sledi gospod Tomaž Lisec, nato gospod Bojan Podkrajšek in nato gospa Lidija Divjak Mirnik. Gospod poslanec, izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Jaz imam občutek, da je ta razprava danes vse prej kot tisto, kar bi lahko bila ali pa kar bi morala biti, ker je šla v neke smeri, ki imajo malo ali pa nič zveze z vsebino, s katero bi se morali ukvarjati. Ampak dejansko se ukvarjamo, zelo veliko se ukvarjamo s to vsebino. Jaz si upam trditi, da je to ena tistih vsebin oziroma točk, o katerih se v tem državnem zboru, morda ne plenarno, ampak na odborih, največ govori. Ker vseskozi na Odboru za zadeve Evropske unije to obravnavamo ne samo zaradi tistih kvartalnih poročanj, ki jih obravnavo z vidika črpanja sredstev, ampak nasploh, ker pridejo takšne in drugačne spodbude ali pa zahteve, da se to točko neprestano uvršča na dnevni red. In se skuša predstaviti, kako je res, ma res prav vse narobe, kako ne znamo, ne moremo črpati in kako je tukaj dobesedno ena katastrofa. Ko pa pogledamo številke, potem vidimo, da je stvar bistveno drugačna – saj smo jih danes tudi že slišali. Slišali smo jih, mislim da, prejšnji teden ali dva tedna nazaj, ko smo to zadevo tudi, kot že rečeno, obravnavali na Odboru za zadeve Evropske unije. In potem ko se dotaknemo res same vsebine in tudi problemskih sklopov, kjer zaznavamo težave oziroma zastoje, in potem ko imamo tudi sogovornike pred seboj oziroma za mizo in nam pojasnijo, kaj vse je in še bo narejeno za to, da se ti zastoji odpravljajo, potem, glej ga zlomka, se zgodi – to moram izpostaviti – da potem iz opozicije skoraj ni nekega navdušenja, ker se sliši, kaj vse je bilo in bo narejeno. Če je bila izpostavljena SMC – saj je vedno – in Ministrstvo za okolje in prostor, to je bilo tudi danes večkrat omenjeno, kot tisto ozko grlo, štoflc, če bolj v ljudskem smislu rečem, Arso kot takšen – vemo, da je tam veliko nekih postopkov in da se tam veliko dogaja. Torej da je zaznana kot ena tistih točk, kjer bi se lahko stvari hitreje odvijale. V tem smislu je bilo narejenih na Vladi in tudi v čisto operativnem smislu na sami agenciji zelo veliko nekih administrativnih, kadrovskih in drugih ukrepov. Nekatere stvari se bodo že z naslednjim mesecem dejansko spravile na nulo oziroma počistile. Zagotovo ne tisti najbolj zahtevni, kompleksni in z vidika razvoja pomembni postopki, določeni postopki res terjajo zelo veliko časa. Ampak marsikaj se bo premaknilo na bolje. Je pa dejstvo, da je država zgolj eden od tistih igralcev, ki prijavljajo oziroma poskrbijo, da se sredstva črpajo. Govorimo sicer lahko o različnih ministrstvih, ampak niso zgolj ministrstva tukaj, in država. Imamo tudi lokalne skupnosti, imamo tudi nevladne organizacije in imamo tudi podjetja oziroma firme, torej pravne osebe, ki se na številne projekte na številnih področjih prijavljajo. Bolj kot so vse te entitete, vsi ti akterji poučeni, bolj kot so vešči prijavljanja, lažje vse skupaj teče, manj znanja kot imajo, dlje časa trajajo sami postopki. Najlažje je sicer pokazati na eno ministrstvo ali na enega ministra in reči, evo, to je težava, jo personalizirati. Sicer pa to politiki pogosto in radi počnemo, potem pa vidimo, zamenjamo eno osebo, drugo, tretjo, ampak problemi ostajajo, ker so problemi bolj kot ne veliko širši, globlji in tudi težje jih je odpraviti. Ampak to ne pomeni, da se problemov ne da odpraviti. Jaz sem optimist. Tako kot je Slovenija uspela počrpati prejšnjo perspektivo, in bila pri tem praktično 99-odstotno uspešna, tako verjamem, da bo Slovenija uspela počrpati tudi to perspektivo. Je pa ena past tukaj oziroma en izziv, ki ga imamo, ker moramo, ko zaključujemo črpanje iztekajoče se perspektive, hkrati začeti delati na novi perspektivi. To pomeni, da se dva procesa prekrivata, kar zagotovo predstavlja zelo velik izziv in stres, zlasti za SVRK, pa še za številna druga ministrstva, ki so ravno tako odgovorna za črpanje oziroma izvajanje operativnih programov. Jaz tudi pozdravljam to in se strinjam s tem, da pogajanja za novo finančno perspektivo oziroma večletni finančni okvir ne potekajo v okviru oziroma pod okriljem odgovornosti SVRK, ampak da je to premeščeno na Kabinet predsednika Vlade, ki se lahko zelo fokusirano loti tega izziva. Večkrat smo omenili tudi, da bomo spričo spremenjenih okoliščin, tudi bolj razvite Slovenije, deležni temu primerno manj sredstev. Jaz si za Slovenijo in za našo razvitost želim, da bi bili čim prej neto plačnica, ne pa neto prejemnica, kar pomeni, da bi naši regiji, vzhodna in zahodna, presegali tiste razvojne meje, in pomeni, da bi bil tudi naš življenjski standard boljši, kot je zdaj, kot je v tem trenutku. Ta razprava, ki smo jo imeli, bom rekel, ni nič novega, nismo izvedeli čisto nič novega. Morda je tu pa tam kakšna informacija pricurljala od vseh tistih, ki smo jih imeli pod stopnjo interno – tega ne vem, morda bo kdo drug to presodil. Ampak kaj bistvenega nismo odkrili. Obstoječa perspektiva se bo izvajala še do leta 2023, tako da tukaj je še nekaj časa, da se ta sredstva počrpajo. Kot rečeno, verjamem, da se bodo, in življenje bo teklo dalje. Večji izziv pa imamo z naslednjo perspektivo, kjer bomo morali dosti bolj kreativno razmišljati, iskati sredstva tako v državnem proračunu – pa vemo, da jih sicer imamo, ampak so v pretežni meri vezana z že obstoječo zakonodajo. Tako da tukaj kakšne velike telovadbe ali pa računovodske svobode, finančne ali kakršenkoli, nimamo, zato bomo morali še dodatno energijo vložiti v to, da polovimo tista sredstva, ki niso vezana na neke nacionalne ovojnice, ampak jih Evropska komisija ponuja tistim, ki pripravijo neke dobre in kakovostne projekte. Lahko bi govorili še o številnih izzivih, ampak kakor rečeno, tudi v SMC ostajamo optimisti in verjamemo, da bo ministrstvo, torej SVRK, v sodelovanju z ostalimi ministrstvi opravilo svojo nalogo, in tudi pozdravljamo dodatno koordinacijo, ki bo potekala na Vladi med samimi ministrstvi. Hvala lepa.
Gospod poslanec, super ste rekli, da življenje teče dalje. Jaz lahko rečem, seja teče dalje, in sicer tako, da besedo dobi gospod Tomaž Lisec, pripravi se gospod Bojan Podkrajšek. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala, gospod predsednik, za dano besedo. Spoštovana ministrica in drugi predstavniki Vlade, lep pozdrav! Veseli me, da kljub katastrofalnim številkam nekateri še ostajajo optimistični, in to tisti, ki so najbolj krivi, da imamo probleme v sedanji finančni perspektivi, in tisti, ki nimajo pojma, kaj bi počeli v naslednji finančni perspektivi. Dovolite za začetek en članek iz enega bolj finančnega medija v naši državi. Citiram: »Slovenija po dosedanjih pogajanjih z evropsko komisijo lahko računa na okoli 2,8 milijarde evrov kohezijskih sredstev, a pogajanja še niso končana, čeprav bi bilo za nas najbolje, da se čim prej končajo, sicer bi pristali še pri nižjih številkah.« Toliko o optimizmu. Zakaj nekateri ne moremo biti optimistični? Ker je ista ali pa podobna vlada, ki načrtuje oziroma ne načrtuje naslednje finančne perspektive, neuspešna pri sedanji finančni perspektivi. Podatki za april, ali pa če želite 31. 11. 2019, kažejo, da smo v zadnjih sedmih mesecih izboljšali situacijo za približno 4 %, s 24 na 28 %. Skratka, če bi šli s tem tempom črpanja v tej finančni perspektivi naprej, bi s tem tempom v pozitivni, optimistični luči potrebovali osem let, v realnih situacijah pa 12 let za to, da bi prišli na 100-procentno črpanje sedanje finančne perspektive. In veste, kaj pomeni 12 let? Pomeni 19. 12. 2031, ko bo že konec naslednje finančne perspektive, ki bo še bolj brutalna. Ne samo finančno, tudi strukturno bo slabša, ker bo manj sofinancerskega deleža, in bo bolj brutalna, ker ne bo n + 3, ampak bo n + 2. Torej bosta po koncu leta 2021 samo še dve leti možnosti črpanja evropskih sredstev. Tisti, ki ne poslušate dobro, morda boljše vidite. Tako se nam kaže črpanje evropskih sredstev. [[pokaže na listu]] Čedalje slabše. In kaj se nam dogaja, poleg sedanjih številk? Glasovanje o četrtem ministru, če želite, dva plus tako imenovani v. d., plus danes tukaj bo ali ne bo sedel četrti minister. Danes naj bi se pogovarjali o naslednji finančni perspektivi in ni čudno, da vsi malo zaidemo na tekoče stanje, ki je katastrofalno. Številke katastrofalne, mi se pričkamo, kdo je dober oziroma kdo je slab kandidat, in tukaj nekateri v duhu klientelizma, pa malo tudi v nasprotju z načeli KPK, javno licitirajo, kdo naj podpre slabega oziroma slabo kandidatko. Prejle sem govoril s kolegom Bandellijem, potrdil je moje prepričanje, da smo se v Poslanski skupini SDS vzdržali pri njegovem imenovanju, ker je bil župan, ker smo verjeli, da so župani tisto zdravo jedro, ki ste ga na žalost nekateri izgnali iz Državnega zbora, in najbolj vedo, kaj so evropska sredstva. Ne samo, da sedim tretji mandat tukaj v Državnem zboru in vsako leto poleg proračuna pomagam pri razpravah, pri sklepih, tako pri izrednih sejah Državnega zbora kot pri nujnih sejah, ki jih sklicujemo v Poslanski skupini SDS, ali na Odboru za zadeve Evropske unije, ali odbor za gospodarstvo, ali odbor za izobraževanje, odbor za kmetijstvo sem sam sklical – in kaj se dogaja? Ta ista ali podobna koalicija je proti sklepom. »Mi bomo naredili«, številke pa kažejo, kako se nič ne naredi. Zato sem, ker se nič ne dogaja, še manj pa se sanja o naslednji finančni perspektivi, še bolj kot poslanec jezen kot občinski svetnik, četrti mandat. Včeraj smo v Občini Sevnica sprejemali proračun. Poleg jokanja, da evropskih sredstev ni na razpolago, ker ni razpisov, so bile samo želje, kaj si lahko želimo v naslednji perspektivi. In eden je rekel: »Vi v Državnem zboru z lahkoto zapišete v ustavo pravico do pitne vode, potem pa država niti s pomočjo Evropske unije oziroma njihovih sredstev ne zagotovite, da bi vsi državljani in državljanke imeli pitno vodo.« Pa bom šel najprej na izobraževanje. Tukaj imam proračun ministrstva za izobraževanje za leto 2021, ko bi morali že zelo razmišljati oziroma delovati v duhu naslednje finančne perspektive. Za področje predšolske vzgoje se namenja za en vrtec. Ampak ne za en vrtec v eni večji občini, ampak v eni manjši občini. Na področju šolske vzgoje je sredstev za eno šolo. Na področju športne infrastrukture, kjer sem sam v prejšnjem mandatu in v sedanjem mandatu sklical sejo, kako so potrebna evropska sredstva, je bil naš sklep, citiram: »Odbor poziva Ministrstvo za razvoj, strateške projekte in kohezijo, da pri pripravi nove finančne perspektive posebno pozornost nameni virom za pridobivanje EU-sredstev za področje športne infrastrukture.« Koalicija – proti. Minister je malo sanjal na tisti seji, po 15 minutah se je zbudil in odšel. Nič se ni zgodilo in verjamem, da se nič ne bo zgodilo. Vsak župan verjetno trka na vrata ministra za izobraževanje, pa upam, da tudi na vrata ministrstva, o katerem danes govorimo, kako hoče obnoviti šolo, obnoviti telovadnico, kako ima probleme, ker se vpisujejo otroci v vrtec – ker je to naša perspektiva – pa nimamo sredstev za vrtce. Tla in stropi v osnovnih šolah se podirajo, ampak mi bomo sanjali še naprej mehke vsebine, ker ne vemo, kaj bi sploh počeli. Tako ne vemo, kaj bi počeli pri sedanji perspektivi, in nekako si izmišljamo čim bolj pravno-filozofske pojme, kako bomo mi prednostne osi oziroma cilje za naslednjo perspektivo izrisali. Če danes, konec leta 2019, nimamo pojma, kaj bi radi počeli, se potem zbudimo z medijskimi objavami, kjer krivimo neko tuje predsedovanje, kako oni ne razumejo nas Slovencev. Jaz mislim, da nas niti ne slišijo, ker sploh ne vemo, kaj bi radi. Oziroma tisti, ki so pristojni za to, ne vedo, kaj bi radi. Vse nujne seje, vse izredne seje, vsi sklepi gredo v nič. Drug primer, poleg izobraževanja. Sam sem imel v prejšnjem mandatu čast voditi odbor za kmetijstvo. Ko smo se na seji pogovarjali, da se nam lahko zaradi problemov z Rusijo in zaradi brexita naredi na področju kmetijstva katastrofa v naslednji perspektivi, so se določeni odgovorni, nekateri celo danes sedijo v dvorani, malo smejali »ja, morda pa bo kaj manj«. In kaj kažejo prve številke? Celotna problematika kmetijstva, ki je že zaradi naše lege na meji obupa – zaradi ne-evropskih sredstev bo verjetno kmalu izumrlo. Ko berem v kakšnem tujem mediju – ker naši mediji ne upajo napisati krute resnice, ki se nam približuje na področju kmetijstva, so seveda tiho, ampak – osnutki evropske perspektive s področja kmetijstva kažejo na polom s strani finančnih sredstev za našega kmeta. Potem pa bomo verjetno sklicevali seje odbora za kmetijstvo in se spraševali, kje je šlo kaj narobe. Ta vlak se počasi odmika. Leta 2018 smo imeli nujno sejo odbora za kmetijstvo, tedanji minister oziroma sedanji predsednik Državnega zbora je sklical koordinacijo, nekaj ur smo sedeli na ministrstvu za kmetijstvo – dobre razprave, ampak očitno učinek blizu nič ali malo nad glediščem. To je realnost. Slovenci smo vrhunski, svetovni prvaki v filozofiranju, v izigravanju pravne države in v nesposobnosti dobiti tisto, kar nam drugi ponujajo. Sam sem prepričan, da se bomo tam nekje konec leta 2025 zopet držali za glavo in rekli, kaj nismo bili bolj pametni pri tem, kaj bi radi v finančni perspektivi, in kje hudiča se zatika, da spet ne črpamo evropskih sredstev. In spet bodo župani trkali na vrata ministrstev, spet bodo pritiskali na nas poslance, kako naj vlagamo amandmaje, investicij, vsaj tistih trdih, pa ne bo. Danes sem bil na enem novoletnem sprejemu enega največjih državnih podjetij. Ena svetovno priznana gospa nam je govorila o nizkoogljični družbi, pa sem prepričan, da tudi na tem področju, čeprav so marsikaterega teoretika polna usta, ne bomo znali narediti nič. Zakaj ne bomo znali narediti nič? Ker niti ne vemo, kaj bi radi! V besedah že: radi bi nizkoogljično družbo. Ampak zakona ni, koncepta ni, strategije ni, akcijski načrti so v predalu, predsednik Vlade sanja o drugem bloku nuklearne elektrarne, nimamo pa še niti skladišča za prvo oziroma obstoječi NEK, govori o zaprtju Šoštanja, pa ne upa iti to v Šoštanj povedat, na spodnji Savi pol leta župani, poslanci pa še kdo prosimo, da se državni aparat zgane in da dokonča hidroelektrarno Mokrice, pa nič. Vse to so projekti, ki bi jih lahko pametno – ali pa vsaj določen del teh projektov – dali v naslednjo evropsko perspektivo. Ampak mi se bomo še malo pogovarjali, sklepi, tudi če bi jih predlagali, ne bodo sprejeti, če bi predlagali amandmaje, ne bi bili sprejeti in bomo sanjali in se bomo čez približno šest let spet spraševali podobno kot danes – kdo je kriv, kdo ni imel pojma, kaj bi sploh delali, kdo je kriv, da še za tisto, kar smo slabo načrtovali, slabo prenesemo denar iz Evrope. Skratka, tako kot je rekel prej, mislim da, kolega Trček, najpomembnejši resor, mi pa se že od odstavitve – če želite, bom direktno povedal – gospoda Bandellija ukvarjamo samo s tem, kdo se bo na tisti fotelj usedel, kdo bo delal, se bomo pa verjetno spraševali ne glede na to, ali bo danes kandidatka dobila podporo ali ne bo dobila podpore, ker se v skladu s slovensko navado ne bo spremenilo nič. Hvala.
Hvala, gospod poslanec, za vašo razpravo. Sedaj imate besedo gospod Bojan Podkrajšek, za vami pa gospa Lidija Divjak Mirnik, pripravita se naj tudi mag. Andrej Rajh in gospa Alenka Jeraj. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala, spoštovani predsednik, za dano besedo. Cenjena ministrica s sodelavkama, državni sekretar, kolegice in kolegi! Najprej zahvala kolegu Zvonetu za to poslansko vprašanje, s katerim je zbudil zavedanje skoraj polovice nas, poslank in poslancev Državnega zbora, da je še kako potrebno, da se o vprašanju, ki ga je zastavil, razpravlja v Državnem zboru. Naj spomnim, pa verjetno je to danes že bilo povedano, da smo v Evropsko unijo stopili leta 2004. Dobrih 15 let po tem [[…]]Pa, spoštovana ministrica s sodelavci, ne želim danes vas kritizirati, ampak sem opozicijski poslanec, ki ugotavljam, da v enem letu pričakujemo četrto ministrico. Zelo težko bi sam ocenil za vsa ministrstva, katero je bolj pomembno ali katero je manj pomembno v Republiki Sloveniji, prav gotovo je pa ministrstvo, o katerem danes govorimo, eno najpomembnejših in bi moralo imeti že več kot eno leto ime, osebo, ki bi bila slovenska avtoriteta, še bolj bi si pa želel, da bi bila tudi evropska avtoriteta. Da tega ni, je prav gotovo največji krivec predsednik Vlade, ki vodi to vlado že več kot eno leto. Prej sem poslušal gospoda Trčka, ki je govoril o Slovenski Bistrici – drži, tudi sam se bil enkrat ali dvakrat zraven, ko smo se pogovarjali o tej zelo pomembni tematiki. Jaz mislim, da so v Sloveniji ljudje – ne vem, v dveh minutah jih lahko na list napišemo pet – ki bi na tem področju zavihali rokave pa se tega lotili, kot se je treba lotiti tako potrebnega resorja oziroma segmenta. Pri črpanju evropskih sredstev bi bil učinek za Slovenijo danes lahko mnogo boljši. Ko je prvi minister ropotal po tem ministrstvu – jaz mislim, da če bi ga še pustili, če bi ga predsednik Vlade pustil še vsaj kakšna dva meseca, bi verjetno kdo odšel s tega ministrstva. Tisti ljudje, ki so bili na tem ministrstvu, znajo povedati, da tam ni vse tako, kot bi moralo biti. Da lahko to ekipo sestaviš in postaviš, potrebuješ tam avtoriteto. Enkrat poslušamo, da ne funkcionira računalniški sistem, enkrat znajo predhodniki, ministri, ki so bili tam, povedati, da tudi glede ljudi včasih ne veš, kdo pije pa kdo plača, pa sedijo na teh stolčkih že več let. Posledično delajo s tem škodo Republiki Sloveniji. Mi danes cel popoldan o tem pomembnem vprašanju razpravljamo, ministrica se največkrat huduje na nas, je slabe volje, predvsem na poslance opozicije. Kar se pa tiče prihodnosti. V tem mesecu smo bili trikrat ali štirikrat v sobi, ki je zaprta za javnost, in smo govorili o novi perspektivi. Drži – to smo danes povedali, tudi ministrica je povedala – da povsem druga ekipa vodi pogajanja za novo perspektivo, ki je pred nami, 2021–2027, ampak glejte, s tem, da se mi danes tolažimo tukaj v Državnem zboru, da minister na tem področju ni eden ključnih sestavnih delov, jaz mislim, da dajemo sebi slabo tolažbo pa da zavajamo državljanke in državljane. Skratka, področje, o katerem danes govorimo, še enkrat ponavljam, je eno ključnih za razvoj lokalnih skupnosti, za razvoj države. Današnja razprava, jaz upam, upam, da bo odprla – tako kot smo takrat glasovali za to poslansko vprašanje kolega Černača – da se bomo tega področja lotili z nekimi drugimi vidiki pa z neko drugo energijo. Predvsem pa želim povedati, da ne smemo več dovoliti, ne glede na to, kje je kdo, da bi ta resor podcenjevali, da bi v enem mandatu zamenjali pet ministrov oziroma še več, predvsem pa, da bi bil resor dva, tri ali pa več mesecev brez ministra. Posledično ljudje, ki so tam zaposleni – pa verjamem, da je mnogo dobrih, ki že več let vihajo rokave, ampak verjetno se njihova energija izgublja med tistimi, ki ne delajo dobro na tem ministrstvu. Hvala.
Hvala, gospod poslanec, za vaše stališče. Besedo imate gospa Lidija Divjak Mirnik, pripravite se mag. Andrej Rajh. Gospa poslanka, vsi mikrofoni so vaši.
Hvala lepa, gospod predsednik, za besedo. Lep pozdrav, spoštovana ministrica, spoštovane kolegice in kolegi! Za uvod. Neverjetna lahkotnost ubesedovanja s strani gospoda predlagatelja, o vsem drugem, samo o tem, kar je točka, ne. Včasih se res sprašujem o cilju, ki ga ima opozicija, razen tega, da bi radi vladali, to razumem. Ampak zakaj že, če je pa vse narobe v tej Sloveniji? Vse je slabo, vse je zanič pa jutri, če ne danes opolnoči, bo cela zgodba zgrmela in propadla. Torej, zakaj že? To je seveda moje retorično vprašanje za uvod. Štiri ure smo že tukaj pri tej točki, jaz jo spremljam že cel čas, tako kot tudi vse ostale točke cele dneve tukaj, in nedvomno lahko ugotovimo naslednje. Negotovo je, koliko denarja bomo pravzaprav dobili, ne vemo, kateri predlog bo sprejet, sploh po brexitu, ki se bo nedvomno zgodil, očitno konec januarja. Neto plačnice pa seveda niso najbolj navdušene nad tem, da bi plačevale – sploh kaj, sploh pa ne še več. Večletni finančni okvir 2021–2027 smo zadnjič obravnavali pravzaprav v tajnosti in jaz domnevam, da o njem danes tukaj ne bi smeli javno preveč govoriti, tako kot nekateri kolegi so. Ali se pač motim? Drugič pa lahko nedvomno ugotovimo, da je že sedaj v skoraj vsaki občini kakšen projekt, ki je bil sofinanciran iz evropskih sredstev, in tudi to je dodana vrednost, ki jo je Slovenija nedvomno pridobila s tem, da je v Evropski uniji. Danes smo po teh štirih urah ugotovili tudi to, da je potrebno pospešiti črpanje evropskih sredstev. Pa še tretjič, kaj lahko nedvomno ugotovimo. To je, da smo v Sloveniji neenakomerno razviti, vzhod 64 % pa zahod 100 %. In te škarje so pravzaprav vedno večje, čeprav bi po neki kmečki logiki, za katero jaz sama zase trdim, da je nekaj še imam, pričakovala, da bodo te škarje vedno manjše in da se bo razvitost pravzaprav enakomerno začela zmanjševati. Tako nekako bi si jaz to predstavljala, ker je to cilj kohezijske politike, ki se jo že gremo, zdaj drugo zaključujemo oziroma jo bom zaključili, ko se bo pač zaključila. O tem, da smo neenakomerno razviti, govorim, vsaj sama, tu že nekaj časa, odkar sem v Državnem zboru, in nisem edina. Kolegi iz opozicije o tem cel čas govorijo in tudi vsi tisti, ki prihajamo iz vzhodne kohezijske regije, o tem govorimo, ker je to pač dejstvo. Mislim, da imamo tudi vso pravico o tem govoriti. Ključno vprašanje je, zakaj je tako. Kje so vzroki? In to verjetno vedo tudi na SVRK. Jaz bi še enkrat rada ponovila to, kar se sporoča iz vzhodne kohezijske regije, in to je, prvič, dva operativna programa za boljše črpanje denarja, ker so pač tudi potrebe tako različne; in drugič, organ upravljanja na vzhodu, ker se bo potrebno očitno bolj potruditi in počrpati, to kar vzhodu pripada, sploh v novi koheziji, ki bo takšna ali drugačna. Da se to da, je lep primer Univerza v Mariboru, in sicer v zadnjem času, sploh pod tem novim vodstvom, je pri tem zelo uspešna. Še bolj si želi biti in tudi bo. Samo spomnim na superračunalnik, tudi na raziskovalno opremo, cirka 50 milijonov. To je nekaj, kar se prej še ni zgodilo in kar se že zelo veliko časa ni zgodilo, zato sem ponosna, da je ta vlada to prepoznala in tudi temu namenila sredstva. Ob tem seveda ne smemo pozabiti na sodelovanje z gospodarstvom, tudi na vzhodu imamo kar nekaj podjetij, ogromno podjetij, ki so sposobna počrpati stvari, imamo tudi občine, ki so pri tem uspešne, nekaterim bo pa verjetno še treba pomagati. Kolega Bojan in tudi gospod Trček sta govorila o enem podjetju, v katerem smo bili. Tudi Vlada je prepoznala to, da jim je treba pomagati z infrastrukturnim delom, zato bo izgradnja obvoznice oziroma je tudi v proračunu in se bo zgodila. Jaz sem vesela, da se je to zgodilo. Tukaj je tudi gospa ministrica nedvomno odigrala svojo vlogo, vendar je kljub temu to še premalo, če želimo vzhod in zahod enakomerno razviti. In jaz se absolutno strinjam in z gospodom Horvatom, ki ga žal ni notri, in tudi z gospodom Trčkom, ki ga tudi žal ni notri, da bo treba pomagati tistim manjšim občinam, ki očitno ne zmorejo počrpati denarja. Zato govorim o tem, da bi bilo potrebno imeti organ upravljanja tudi za vzhodno kohezijsko regijo. Da mi ne bo zmanjkalo časa, bi pa samo še vprašala, mogoče državno sekretarko, ker verjamem, da to ve, kje so pravzaprav vzroki, da vzhodna kohezija ni počrpala denarja, ki ji pripada. Ali so vzroki, prvič, slabo pripravljeni projekti, drugič, nezmožnost sofinanciranja s strani tistih, ki na vzhodu to prijavljajo, ali pa mogoče, tretjič, nesposobnost ali kaj četrtega, drugega? Jaz bi želela odgovore na ta vprašanja. Kljub temu pa ostajam optimistka. V prejšnji perspektivi je bila na koncu zelo ihta, da se stvari počrpajo, jaz sem prepričana, da se bo počrpalo 100 % tudi v tej koheziji. Res pa je, da je verjetno to potrebno pospešiti, zato vas vljudno prosim, da to tudi pospešite. Hvala lepa.
Hvala, gospa poslanka, za vašo razpravo. Gospoda Andreja Rajha prosim, da se usede, ker ima besedo gospa ministrica. Izvolite.
Samo glede vzhoda bom skušala odgovoriti, povedati tiste glavne razloge, ki jih na SVRK opažam. Prvo je vsekakor, da projekti niso bili pravočasno pripravljeni. Drugo je, da dogovori znotraj regij trajajo predolgo. In tretjič – to, kar je bilo tudi danes že večkrat omenjeno – občine pravzaprav ne morejo zagotoviti tistega svojega finančnega dela. To so trije glavni vzroki, da stvari ne tečejo tako, kot so bile zastavljene. V naslednji finančni perspektivi bo absolutno te stvari treba zastaviti nekoliko drugače.
Hvala, gospa ministrica. Predlagatelj gospod Černač, izvolite. Gospod Andrej Rajh, se opravičujem, nimate sreče.
Hvala lepa. Lepo, da se je poslanka Lidija Divjak Mirnik iz vrst vladajoče stranke Liste Marjana Šarca končno oglasila. Edina je razpravljala, tako da je na nek način rešila čast pri tej razpravi, ampak je ost usmerila na napačnega. Ost je usmerila na predlagatelja. Jaz sem govoril o tem, kar je točka dnevnega reda, ministrica pa o čem drugem. Tukaj je zganjala eno veliko agitacijo za kandidatko za ta resor, kar je bilo neokusno in neprimerno. Prav pa je, da se je kolegica Lidija oglasila tudi zaradi tega, ker je povedala eno stvar, ki se mi zdi bistvena in glede katere danes tudi nismo dobili odgovora, čeprav je bila ministrica večkrat izzvana – dva operativna programa. Pravi, da podpira dva operativna programa, posebej za vzhodno in zahodno Slovenijo, in če je temu tako, potem bi želeli slišati, ali to podpira tudi podpredsednica Vlade in trenutno ministrica za ta resor ali ne. Ker veliko težav na področju neenakomernega razvoja je tudi zaradi tega, ker imamo samo en program. In četudi kolegica Lidija ni glasovala za to razpravo, jaz mislim, da je bilo to, kar je povedala, dobrodošlo in je v prid vsemu temu, kar govorimo danes, in dobra podlaga za naprej.
Hvala, gospod poslanec. Sedaj pa takole. Imamo prijavljene še tri poslanke in poslance, in sicer, prvi imate besedo mag. Andrej Rajh, vam bo sledila gospa Alenka Jeraj, kot zadnja je pa prijavljena gospa Maša Kociper. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Zavedamo se, da so sredstva, ki jih razdeljuje SVRK, naša praktično edina razvojna sredstva. Vemo, da je obstoječa delitev kohezijskih sredstev 60 napram 40 v korist vzhodne kohezijske regije in da o vsebinah razdelitve sredstev soglasno razpravljata in jih določata oba dva nadzorna sveta vzhodne in zahodne kohezijske regije. Pa me kljub temu zelo skrbi, da se ta razvojna razlika med vzhodom in zahodom povečuje, in so kolegi pravilno poudarili, da je potrebno skrbno določiti, kako bomo ta sredstva porabljali, kakšne načine in kakšen razvojni učinek bodo imela. Jaz se lahko načeloma strinjam, da je potrebno komunalno infrastrukturo graditi iz komunalnega prispevka. S tem se lahko načeloma strinjam, ker v bistvu to izhaja tudi iz samega namena. Lahko pa bi na primer ukrepe za dosego čiste vode ali predelavo odpadne vode dosegli na drug način, da bi na primer zamenjali v kakšnem kraju umazano proizvodnjo za sodobnejšo. Veste, to je ena zadeva, ki ima višjo dodano vrednost in ustvarja stalna delovna mesta. Naslednja zadeva, ki je zelo pomembna in ki je nismo naslovili, pa je skrajšanje obdobja črpanja sredstev s treh let na dve leti. Vemo, to pomeni, da bodo lokalne skupnosti ali pa ministrstva imela na voljo samo dve leti časa za pripravo projektov, za pridobitev projektne dokumentacije, soglasij, gradbenega dovoljenja, izvedbo del in dokončanje. To je, mislim, ena zelo pomembna zadeva, ki je ne naslavljamo in ki se nam lahko vrne kot bumerang. Vemo, da imamo v naši državi probleme s pridobitvijo zemljišč. Ali bomo kot poslanci sprejeli odločitev in sprejeli zakon, ki bo omogočal lažjo razlastitev? To so ene stvari, na katere bomo morali najti odgovor, če bomo želeli sredstva počrpati. Hkrati pa bomo morali najti tudi odgovor, kakšno industrijo bomo razvijali. Kolegica Lidija Divjak je lepo povedala, v Mariboru imamo na naši univerzi superračunalnik, pa me zanima, ali se naše gospodarstvo pripravlja na izzive digitalizacije in informatizacije. Kako temu sledijo naša mariborska podjetja, da bodo znala ponujati storitve, ki jih bo prihodnost narekovala? Kako bomo uporabili sodobno telemedicino na področju zdravstvene nege, da bodo lahko naši starši, dedki in babice čim dlje ostali v domačem okolju? Spomnimo se samo razprave, ki smo jo pred kakšnim mesecem slišali, in zmrdovanja, kaj govorimo o šest tisoč možnostih oskrbe na daljavo. To je zadeva, ki nas bo pri razvoju dolgožive družbe še zelo tangirala. Vemo, da nas bo dolgoživa družba stala, da je ta nega draga, in mi moramo najti ukrepe, kako to zagotoviti, da bo postalo finančno vzdržno. To so eni izzivi pa priložnosti, ki omogočajo bodoči razvoj. Hkrati bi se pa odzval na trditve, da je največji problem črpanja program e-MA. To ni res, to je eden izmed problemov, ampak največji problem, ki ga imamo, je prehod iz druge v tretjo fazo črpanja evropskih sredstev, to je fazo izvedbe. Glede na to, da se bo faza izvedbe s treh let skrajšala na dve leti, je to izziv, ki ga moramo nasloviti. Jaz sem prepričan, da se ministrstvo tega zaveda in da bo to naslovilo preko partnerskih ministrstev. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Zaradi ene odjave vas, gospa Alenka Jeraj, obveščam, da imate izjemno čast. Zadnji ste na listi. Izvolite.
Hvala za besedo. Poslanci smo pred dvema mesecema obravnavali Poročilo o izvajanju evropske kohezijske politike 2014–2020. Tisti, ki smo ga prebrali, smo seveda upravičeno zaskrbljeni: Mejniki konec leta niso bili doseženi zaradi neuspešne izvedbe javnih razpisov. Mejniki konec leta 2018 niso bili doseženi zaradi zamika pri začetku izvajanja operativnega programa ter velikega števila operacij manjših vrednosti, kar predstavlja precejšnjo administrativno obremenitev. Prednostna os 5: mejniki konec leta 2018 niso bili doseženi zaradi administrativno-tehničnih razlogov. Prednostna os 6: mejniki konec leta 2018 na področju varstva in obnove biotske raznovrstnosti niso bili doseženi zaradi nižje finančne realizacije, ki je bila predvsem rezultat dolgotrajne priprave projektov. Mejniki konec leta 2018 na področju urbanega razvoja niso bili doseženi zaradi vzpostavitve novega mehanizma izvajanja. Prednostna os 8: mejnik okvira uspešnosti do konca leta 2018 ni bil dosežen zaradi spremenjenih razmer na trgu dela. Prednostna os 9: mejniki okvira uspešnosti do konca leta 2018 niso bili doseženi zaradi vzpostavitve novega mehanizma v sistemu izvajanja. In tako naprej. Skratka, do resnih zamud prihaja tudi zaradi povečanega obsega koordinacije projektov in dodatnega dela, vloge za izdajo okoljevarstvenega soglasja so na Arsu že od enega do dveh let, odločitve pa še niso bile izdane, dolgotrajni okoljski postopki na Arsu zamikajo izvedbo projekta, počasno izvajanje okoljskih postopkov. In tako naprej. Sama negativa in vi potem pričakujete, da bomo mi pozitivni in da bomo zdaj, ko imajo na ministrstvu – kot je na zadnji seji nekdo rekel – trd tempo, verjeli, da se bodo stvari aktivneje dogajale. Glejte, na seji, ko smo obravnavali črpanje evropskih sredstev aprila letos, je direktor Urada za kohezijsko politiko rekel, da bomo na koncu leta na 40 %. Pa nismo, a ne? Smo na 31 % oziroma zdaj nekaj več, smo slišali prejšnji petek. Ampak kljub temu daleč od tega, kar je bilo sicer še vedno slabo, ampak je vsaj vlivalo neko upanje, da so se nekatere stvari začele dogajati. Pa se očitno ne dogajajo tako, kot bi bilo treba. Ministrica je v enem od svojih govorov rekla, da smo uspeli rešiti 180 milijonov evrov. To drži, ampak smo pa tudi v četrtem obračunskem letu, ko smo prejeli letna predplačila v višini 68 milijonov evrov, morali 60 milijonov vrniti. S tem se pa raje ne pohvalite, a ne? In sami poveste, vlada sicer argumentira, da vračilo letnih predplačil ne pomeni, da je Slovenija izgubila evropska sredstva, pomeni pa, da jih ni znala izkoristiti, kar je ravno tako zaskrbljujoče. Drži, in to nas skrbi, zato vas tudi sprašujemo. In zdaj nekateri: »Na koncu bo vse dobro.« Glejte, bo, če se bomo dejansko potrudili. Kolega Černač je povedal, kako je bilo takrat, ko so se slabo črpala sredstva in je potem praktično druga Janševa vlada stvari pospešila tako, da je tedensko spreminjala, se ukvarjala s tem malo bolj zares. Tisti minister, ki ne bi pri tem sodeloval tako, kot je treba, torej opravil svojega dela, v našem mandatu ne bi bil več minister. Težave so se pojavljale pri različnih operacijah za aktivno in zdravo staranje, glavni problem Slovenije. Če bi bilo to v času naše vlade, tak minister ne bi bil več minister. Ker bi ga vprašali, kaj počne in zakaj ne vodi stvari tako, kot je treba. Da ne govorim naprej, aktivno vključevanje, zaposljivost, zaradi zunanjih okoliščin so se zamaknili roki, aktivnosti na področju programa za krepitev zdravja zamujajo in tako naprej. Ministrica je pa povedala še eno pomembno stvar – da občine ne morejo zagotoviti svojega finančnega dela. Dobro jutro. Dobro jutro! Kdo je pa predlagal zvišanje povprečnin? In kdo je takrat opozarjal, da občine ne morejo zagotavljati svojega finančnega dela? In kdo je takrat zavrnil naš amandma in naše predloge? Ja, ta vlada, gospod Šarec, gospa Bratuškova, tudi vi, in tak je vaš proračun. Kako naj občine zagotavljajo svoj del, če jim vsako leto daste manj denarja, kakor ga potrebujejo samo za osnovno delovanje? In kako naj potem delajo še evropske projekte? Mi smo na to opozorili, posluša nas nihče ne, delamo vedno dramo in cirkus in ne vem kaj. Ampak, poslušajte, en mesec nazaj ste to sprejeli in zdaj bodo na koncu občine, ki večinoma dihajo na škrge, krive, da ne bomo počrpali.
Spoštovana poslanka, vaša razprava je bila v tem sklopu v resnici zadnja. Ugotavljam, da prehajamo v sklepni del razprave. Tukaj imata tako gospa ministrica kot gospod predlagatelj možnost še spregovoriti, ampak to je odvisno samo od vaju. Gospa ministrica, želite? [[Da.]] Izvolite.
Spoštovane poslanke in poslanci! Hvala za vse dobre pobude, za vsa opozorila. Dejstvo je, da na področju črpanja evropskih sredstev ni čisto vse tako, kot bi moralo biti. Drugo dejstvo je, da smo v enem letu naredili kar velike korake naprej, že večkrat sem omenila številke: s 16 % smo prišli na 31 %, evropsko povprečje je 34 %. Se pravi, tako zelo slabi, kot ste danes želeli prikazati, nismo. Seveda pa je treba vse sile usmeriti v to, da bodo stvari narejene tako, kot je potrebno. Kar se tiče nadaljevanja nove finančne perspektive, bom še enkrat, zadnjič danes, povedala, da obstaja vladna delovna skupina, koordinirata jo državni sekretar iz kabineta in Ministrstvo za zunanje zadeve. Članica te delovne skupine je tudi gospa iz službe Vlade za razvoj in kohezijo, nikakor pa to ni ne minister ne nova ministrica. Res je, danes nisem rekla še nič o enem ali dveh operativnih programih, ampak to predvsem iz razloga, ker Vlada končne odločitve o tem še ni sprejela. Edina odločitev, ki je sprejeta v tem trenutku, je, da zaenkrat vztrajamo na enem, in jaz ne morem razpravljati drugače. Tudi kandidatka za ministrico je povedala, da ima tako en operativni program kot dva morebitna operativna programa, prednosti oziroma pluse in minuse. Ampak če kdorkoli v tej dvorani misli, da bo samo zato, ker bomo naredili dva operativna programa, črpanje kaj boljše, se pa hudo moti. Se pa hudo hudo moti. Veliko dela nas še čaka na tem področju, ampak kot sem rekla, v tem sicer kratkem, relativno kratkem obdobju enega leta je bilo narejenih kar nekaj stvari. Zagotovili smo, da res nismo izgubili – to je pa bila velika grožnja – 183 milijonov evrov, usposobili smo informacijski sistem e-MA, ki še ne dela odlično, perfektno, dela pa tako, da je tudi Evropska komisija zadovoljna in v tem trenutku nimamo grožnje z ustavitvijo. In še enkrat, uspeli smo povišati ali pa pravzaprav podvojiti odstotek črpanja v tej finančni perspektivi, za kar verjamem, da morate tudi vi priznati, da vseeno ni tako slabo.
Hvala, gospa ministrica. Gospod Černač, izvolite.
Naj se tudi jaz ob zaključku zahvalim vsem, ki ste dali svoj prispevek v tej razpravi. Tudi ministrici, ki me zdaj ne bo poslušala, v tistem delu, kjer je govorila o vsebini, ki je bila tema današnje razprave. Vendar moram reči, da je še največje razočaranje v bistvu tisto, kar je povedala gospa Alenka Bratušek. Danes praktično nismo slišali nič novega, predvsem pa nismo slišali tistega, kar smo v tej razpravi želeli slišati. Poslanec Perič je dejal, da danes nismo slišali nič novega, verjamem, da se je to nanašalo na tisto, kar bi morala danes povedati ministrica Alenka Bratušek. Mogoče je v tem delu problem to, da ta resor poleg svojega infrastrukturnega resorja vodi že od sedmega oktobra in da ni v celoti seznanjena z vsem tistim, s čimer bi morala biti seznanjena za bodočo sedemletno finančno perspektivo. Je pa gospa Alenka Bratušek v razpravi izrazila izjemno nejevoljo, in to nad opozicijo –pazite! – ker na tem resorju ni potrdila dveh državnih sekretarjev, ko je bila novela zakona o vladi. Želela je povečati birokracijo, kajti povečanje državnih sekretarjev ni nič drugega kot povečanje birokracije. Na ministrstvu, ne vem, za zunanje zadeve štirje, na gospodarstvu bi bili trije in tako naprej. Seveda je ta zakon padel, ampak ni padel zaradi opozicije, padel je zaradi koalicije. Med sabo se morate zmeniti, predlagali ste ga poslanci, ne vlada. Naj povem še to, da je v času, ko je bila v letu 2013 izpogajana najbolj ugodna finančna perspektiva, ta resurs padel v okvir ministrstva za gospodarstvo. Ni bilo posebnega ministrstva. Celotno področje razvoja strateških usmeritev in kohezije je vodila državna sekretarka gospa Monika Kirbiš Rojs. Uspešno ga je vodila. Ona je bila tista, ki je vsak teden po seji Vlade skrbela, da so se stvari, ki so se ustavile, začele odvijati naprej. In smo bili ministri pod njenim nadzorom in vsak teden, bom rekel, na trnih, ali bomo uspešno prestali tisto, kar smo se vsak teden dogovorili, da bomo naredili. Tega v tem mandatu in v tej vladi očitno ni, pa tudi v vladi Alenke Bratušek tega ni bilo. Prej je gospa Alenka Bratušek rekla, da ko je ona vodila vlado, so bili pa grozni napori na tem področju. Kakšni napori? Glejte, 8. februarja 2013, v času druge Janševe vlade, je bila izpogajana sedanja finančna perspektiva za približno 400 milijonov več, kot je bilo prvotno predvideno, oziroma o pol milijarde evrov so poročali takrat mediji. 20. 3. je nastopila vlada Alenke Bratušek in čez leto in tri mesece po tistem, ko je že odhajala, smo na 69. izredni seji Državnega zbora junija 2014 poslušali o tem, da nimamo ne partnerskega sporazuma ne operativnega programa, ničesar. V enem letu in treh mesecih te vlade ni bilo storjeno nič. Zaradi tega se je pa potem seveda zamujalo z začetkom te finančne perspektive – ker se je ves ta zamik posledično zgodil v naslednjih obdobjih, v teh letih. Absurd pri tem je, da se je bivša Cerarjeva vlada hvalila s tem, kako je uspešna pri črpanju evropskega denarja, ker se je hvalila s prejšnjo finančno perspektivo, s tistim, kar je bilo pospešeno v času druge Janševe vlade. Številke govorijo in so nesporne. Povedal sem jih prej, da jih ne ponavljam še enkrat. Bili sta izpogajani ugodni finančni perspektivi, tako 2007–2013 kot 2014–2020, tako imenovane leve vlade pa žal niso poskrbele za njihovo operativno izvedbo. In to se dogaja tudi v tej finančni perspektivi zdaj. Približno od 100 do 150 milijonov evrov sedanje perspektive je bilo koriščenih letno, zdaj pa naj bi v nadaljnjih štirih letih, ker do konca leta 2023 je treba ta sredstva počrpati, črpali povprečno 500 milijonov evrov. 500 milijonov evrov. Se pravi, več kot trikrat toliko kot v prvih letih te finančne perspektive, ob tem da se nam čez eno leto začne že nova. Ta neenakomerna finančna razporeditev črpanja pomeni tudi enormen zalogaj tako za državne finance kot za finance občin in pomeni zelo veliko težavo, zelo velik problem, zelo veliko breme. Da ne govorim o tem, da se v takih primerih neenakomerne razporeditve porabe sredstev dogajajo tudi izbire slabih projektov. Temu smo bili priča tako v prejšnji perspektivi, ko je bilo treba stvari reševati, da niso propadle, kot smo priča v tej perspektivi. Kljub temu da ministrica ni povedala nič konkretnega, predvsem pa ni dala nobenih strateških pogledov za naprej, je potrebno ugotoviti, da je le bilo danes v razpravi detektiranih nekaj problemov, za katere bi bil že skrajni čas, da se jih odpravi, če želimo v novi perspektivi izboljšati črpanje in zagotoviti enakomerno razporeditev tega denarja po posameznih letih. Mi ves čas govorimo o tem, da je zelo velik problem pretirana birokracija, da so problem okoljska dovoljenja, da so problem gradbena dovoljenja – torej, mi bi morali imeti danes s strani ministrice tukaj neko jasno shemo in agendo, kaj bosta SVRK in Vlada naredila na tem področju, da se te slabosti, ki preprečujejo optimalno izvedbo črpanja evropskih sredstev, odpravijo. Potem je zelo velika težava, pojavila se je predvsem v zadnji finančni perspektivi, prepozna priprava operativnega programa. Edina stvar, ki smo jo na koncu danes slišali od ministrice, je, da je Vlada potrdila, da je samo en operativni program. Danes smo pa slišali poslance iz vseh poslanskih skupin, ki so se oglasili, tudi iz LMŠ, da podpirajo dva operativna programa, posebej za vzhodno in posebej za zahodno Slovenijo. Torej, vlada dela proti lastnim koalicijskim poslancem in potem se čudi, če nima podpore pri njih, ko pride iskat podporo za glasovanje o posameznih ministrih ali za kaj drugega, in se huduje na opozicijo, ker tega ne podpira. Lepo vas prosim. Potem je zelo velik problem, ki je bil detektiran, prevelika razpršenost na preveč projektov. Nekaj tisoč projektov mehke vsebine onemogoča optimalno koriščenje teh sredstev. Ko gre za evropski denar, mora Vlada, SVRK, določiti strateške usmeritve, na katera področja se bodo ta sredstva usmerila, kje bo nabor nekih večjih projektov, ki jih imamo v tej državi kar nekaj za urediti. Prej je bilo recimo omenjeno področje dolgotrajne oskrbe. Gotovo bi lahko iz teh sredstev dolgoročno gledano zgradili kar nekaj kapacitet za starostnike, ker beremo, da manjka preko 10 tisoč postelj v domovih za starejše. Da ne govorimo o negovalnih bolnicah, o pametnih sistemih za upravljanje prometa, ki je največji izziv v Ljubljani. Če bi imeli v Ljubljani nek pameten sistem za upravljanje prometa, gotovo ne bi stali v kolonah – desni pas, po katerem se vozi mestni avtobus, je prazen, na levem pasu je pa kolona – ampak bi pametni sistemi to usmerjali tako, da ko bi bila trola na tem pasu, bi se morala vozila odmakniti, in ko so konice, bi se morali dogajati reverzibilni sistemi, tako kot to poznajo v svetu. Se pravi, en velik del teh sredstev je mogoče uporabiti za vse tisto, kar ta država in ljudje nujno potrebujejo, pa teh ambicij tukaj ni. Nič od tega danes s strani gospe Alenke Bratušek nismo slišali. Tisto, kar je najbolj zaskrbljujoče za naprej, je pa odsotnost strateških prioritet, ki jih ne SVRK ne gospa Alenka Bratušek kot podpredsednica Vlade ne ta vlada nimajo. Nimajo. Mi smo tik pred vrati naslednje finančne perspektive, pogajanja bodo verjetno zaključena v prvi polovici prihodnjega leta. Svet Evropske unije bo v prvi polovici prihodnjega leta vodila Republika Avstrija. Mi imamo [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Pardon, Republika Hrvaška, se opravičujem. Hvala, kolega. Mi imamo zelo negativno popotnico s sedanjim koriščenjem teh projektov, ker smo bili v določenih letih celo na točki, da smo morali določena sredstva, ki so bila predplačniška, vračati, nekaj deset milijonov evrov. Skratka, dajemo sliko, da še tistega, kar nam je odobreno, ne znamo učinkovito počrpati in učinkovito in gospodarno porabiti. Kako se lahko v takih okoliščinah pogajamo za več? In na drugi strani nimamo nobene strateške agende, na katero naj bi ta sredstva v prihodnje usmerili. Pred časom smo imeli v tem parlamentu razpravo o agendi glede digitalizacije, o resoluciji glede digitalizacije. Dokument ni bil potrjen s strani poslanskih skupin vladajoče koalicije, je bila pa opravljena neka razprava, ki je bila dobra in ki je govorila o tem, da se praktično vsi v parlamentu zavedamo, da gre za pomembno področje in da bo digitalna agenda ena izmed nosilnih agend bodoče sedemletnem finančne perspektive. In če bi bila Slovenija strateško usmerjena kot nek partner pri tej digitalni agendi, bi s tem dala zelo jasen signal, da ve, kaj hoče, da je pripravljena na te izzive in da ima tudi neke usmeritve, kako in na kakšen način lahko na eni strani participira, na drugi strani pa zagotovi dodano vrednost pri uporabi teh projektov. Mi bomo Evropski uniji predsedovali v drugi polovici leta 2021 in ena izmed nosilnih agend, glede na to, da Vlada trenutno nima nobene zamisli o tem, kaj naj bi bila nosilna agenda slovenskega predsedovanja, bi lahko bilo to področje. Evropska unija, kot vidite, temu področju daje izjemno velik poudarek. V petih prednostnih področjih bodoče sedemletne finančne perspektive skoraj ni področja, ki ne bi bilo povezano s področjem digitalne agende in digitalizacije informacijskih rešitev in vsega ostalega, kar temu sledi. Žal moram reči, da to, kar smo danes slišali od ministrice Alenke Bratušek, predstavlja en dokaj drobnjakarski pristop, da to, kar je bilo slišano, ni predstavljalo nekega strateškega pogleda na bodočo finančno perspektivo, na bodoči sedemletni okvir, da se na tem kaže pomanjkanje ambicij, ki jih Slovenija očitno nima, in če Slovenija nima ambicij, je težko pričakovati, da nam bo te ambicije nekdo podaril. Če se ne bomo sami postavili za svoje ljudi, če se ne bomo sami postavili za svojo agendo, za svoje projekte, če se ne bomo sami postavili za to, da bomo to državo postavili na en višji, boljši nivo, od katerega bomo vsi nekaj imeli, za projekte, kjer bodo lahko participirali vsi, ki se v tem prepoznavajo, se bojim, da ne bomo uspešni. In kot se kaže, bo naslednja finančna perspektiva, če se bo zanjo izpogajala ta vlada, en velik fiasko. En velik fiasko. Dobili bomo bistveno manj sredstev, kot smo jih imeli doslej, imeli bomo problem zaradi neenakomerne razvitosti Republike Slovenije, kot kaže, bomo imeli en operativni program, kar bo še povečalo ta problem. Tako da ni neke pametne usmeritve, današnja razprava v Državnem zboru pa je le pokazala, da si večina poslancev želi drugačno agendo in da si želijo drugačnega pogleda na prihodnost, da ne želijo, da se ponavljajo napake, ki so se na tem področju dogajale pri koriščenju evropskega denarja iz preteklosti, da želijo, da se te stvari prečistijo, da se sprejmejo ukrepi, ki bodo omogočili, da bo mogoče ta sredstva v bodoče koristiti bolj operativno, bolj enakomerno razporejeno in za tiste strateške cilje, ki pomenijo večjo dodano vrednost tako za državo kot za ljudi, ki živijo v tej državi. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, ugotavljam, da je še nekaj minut časa. Ali obstaja interes podelitve? Obstaja interes podelitve, zato moram prebrati naslednje. Če želita razpravljati tudi predlagatelj gospod Zvonko Černač ter ministrica mag. Alenka Bratušek, prosim, da se prijavita s pritiskom tipke za vklop mikrofona. V tem primeru dobita besedo kot zadnja, in sicer najprej ministrica in nato predlagatelj. Prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Odpiram listo. Imamo šest prijav, ena minuta in 20 sekund na razpravljavca. Kot prvi govorite gospod Jožef Lenart, potem pa predvidevam, da dr. Franc Trček, ker je gospod Zvonko Černač verjetno v imenu predlagatelja. Izvolite, gospod Jožef Lenart.
Hvala lepa za besedo, predsednik. Glede na zelo malo časa. Kar smo danes slišali tukaj, je, da sploh nismo tako slabi. Se pravi, večina koalicijskih poslancev pa tudi te koalicijske vlade meni, da je 22. mesto od 28. kar dobro. Če se spomnimo malo nazaj, ker včasih kdo od gostov tukaj notri rad govori v prispodobah, ko smo šli v osnovni šoli na kros, na tek, pa smo bili 22. od 28. učencev, takrat seveda s tem nismo razveseljevali ne doma in ne na vasi. O tem rezultatu smo bili kar tiho in tudi naši starši se niso kaj dosti hvalili s tem pri sosedih. Če se dotaknem še evropskih sredstev in denarja, ki je na razpolago. Poslanci smo bili dvakrat skupaj v Bruslju, tam je denarja na pretek, mi ga pa ne znamo počrpati. Se pravi, če imam karto za ribolov, za katero plačam letno 500 evrov, potem pa ne dobim nazaj nič, potem je boljše, da karto pustim in je ne plačujem. Toliko. Zadeva je izredno pomembna in od tega resorja se seveda ogromno pričakuje. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Besedo imate dr. Franc Trček, pripravite se gospod Boris Doblekar. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala. Prvič, nujne so reforme lokalne samouprave s premislekom o obveznih nalogah občin oziroma premikom teh zadev na višje ravni. Drugič, nujno je kadrovsko ojačenje resorja – kdorkoli pride kot minister ali ministrica, ne bo odrešitev – z vsaj 20 ljudmi, vsaj 10 tistih, ki smo se s kohezijo že ukvarjali, 10 novih. To se mi zdi minimum. Tretjič, jasen dogovor, da gre tistih 15 % prelivanja v zahodno kohezijo, primarno v tisti del zahodne kohezije, ki spada pod ogrožene občine. Četrtič, nujni razmislek in dogovor, kje bomo našli v proračunih soudeležbo pri naslednjih projektih. Petič, končno poštimanje informatike tega področja, kjer se moramo prej pogovarjati o kakšnih šestih, sedmih milijonih, da ne bo to izgovor. In še zadnja točka, izgradnja državnika ali državnice ali več njih za naslednje desetletje. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Gospod Boris Doblekar. Pripravite se gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Jaz sem sicer prej že razpravljal, pa kljub temu bi še poudaril problematiko, ki jo je ministrica za infrastrukturo, pa zdaj tudi za kohezijo in razvoj, izpostavila – da je premalo kadrov na agencijah, na direktoratih, po ministrstvih, da bo treba še okrepiti Arso, da je še premalo kadrov. Jaz pa pravim, da je kadrov dovolj ali pa jih je celo preveč, ampak tisti kadri, ki so tam, bi morali začeti malo bolj kvalitetno pa malo bolj hitro delati. Če ne vedo, kako se to naredi, naj gredo pogledat na Slovenske železnice, kjer so zmanjšali zaposlitev za polovico delavcev, pa se naredi več kot prej. Kar se tiče pa samih prioritet in samih projektov, o čemer je bilo dostikrat danes rečeno, da se izbirajo slabši projekti, ne tisti, ki so dobro pripravljeni, ki imajo finančno konstrukcijo takšno, kot je treba, mislim, da bi bilo potrebno tukaj na tem področju še mnogo narediti. In pa za tiste projekte, ki čakajo že 20 let in več, kot obvoznica Hotič – zdaj bo 20 let, obletnica, vsi ste vabljeni na torto v Hotič na Glavno cesto G2-108 – ne znamo počrpati evropskega denarja, da bi takšne stvari zgradili. To je pa res zelo žalostno. Mehanizmi podpore lokalnim skupnostim za pripravo projektov in učinkovito črpanje, o tem se samo govori, v bistvu se ne naredi nič. Zanima me tudi, kaj ta strokovna skupina za pripravo izhodišč počne. Toliko z moje strani. Hvala lepa.
Nisem prepričan, ali sem res slišal izraz torta? Besedo imate gospod Jožef Horvat, pripravite se gospa Alenka Jeraj. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Upam, da bomo kmalu poslanke in poslanci iz vzhodne kohezijske regije naredili eno močno koalicijo in vztrajali pri tem, da imamo za vzhodno kohezijsko regijo poseben operativni program. Mi smo šele na 70 % povprečja razvitosti Evropske unije. Danes sem dobil eno novinarsko vprašanje – najprej, neumnih vprašanj ni, da se razumemo – kako komentiram, da Orbanov Fidesz sestankuje pred sliko Vélike Madžarske. Jaz vem, da je za Madžarsko trianon velika bolečina, ampak vprašanje bi moralo biti: gospod Šarec, glede na to, da je gospod Orban že plasiral kar nekaj milijonov v Prekmurje, za pomursko madžarsko narodno skupnost, kaj boste vi, gospod Šarec, naredili, da Slovenci v Prekmurju ne bomo izgubljali v konkurenčnem boju? To so relevantna vprašanja. Skozi ta operativni program izvajanja evropske kohezijske politike se nadejam – morda sem naiven, ker pri Šarcu res nič več ne razumem – da bi pa morda le dosegli nek razvojni preboj. Rad bi tudi danes dobil odgovor, pa ga najbrž ne bo, kaj je zdaj s to koalicijo, prijatelji kohezije, v kateri sedi tudi gospod Marijan Šarec. Rezultati me zanimajo, nič drugega. Samo rezultati.
Ko se je omenjala beseda torta, se je pojavila v Državnem zboru nova energija. Predzadnja dobite besedo gospa Alenka Jeraj, kot zadnji pa predlagatelj gospod Zvonko Černač. Izvolite.
Hvala lepa. Ministrica je, če ste jo slišali, dejala, da občine ne morejo zagotavljati svojega dela sofinanciranja, zato ker dobivajo premalo denarja. Ob tem bi vas, koalicijske poslanke in poslance, spomnila, da ste sprejeli proračun za naslednji dve leti, ki občinam bistveno ne povečuje sredstev in še naprej ne bodo mogle zagotavljati svojega sofinancerskega deleža. To pomeni, da tudi v naslednjih dveh letih ne bomo uspeli počrpati, kar bi lahko. Razprava o dveh regijah, ali ja ali ne, se mi zdi spet odkrivanje Amerike. Vemo, da je ena regija bolj razvita in je zato upravičena do manj sredstev, za razliko od tiste, ki je manj razvita, torej vzhodne. Namesto da bi se ena ekipa na ministrstvu ukvarjala samo s tem, zakaj v vzhodni regiji nismo uspeli počrpati, kaj je narobe, da bomo v naslednji perspektivi to naredili, se ukvarja z ne vem čim oziroma reče, da ocenjuje, da začetek priprave predloga programa ni smiseln, dokler ne bodo končana pogajanja. Ja, spet boste zamujali, spet bomo zamujali, ker se tolažite s tem, da bomo lahko koristili sredstva do leta 2023 še iz te perspektive. Treba se je resno pripraviti na naslednjo, ugotoviti, zakaj v vzhodni regiji nismo bili tako uspešni, in tiste stvari popraviti in pripraviti tako, da v naslednji perspektivi takšnih stvari ne bo.
Hvala, gospa poslanka. Gospod Zvonko Černač, izvolite.
Hvala za besedo. V zaključku še zadnjič. Jaz sem danes to razpravo, moram reči tako koalicijskih kot opozicijskih poslancev, razumel v smeri, da pričakujemo, ta državni zbor, poslanci, pričakujemo od ministrice in Vlade, da se ukrepi za odpravo slabosti, ki smo jim bili priča pri operativnem izvajanju finančne perspektive 2014–2020, čim prej pripravijo in da se te slabosti odpravijo. Se pravi vse tisto, kar je potrebno postoriti na administrativnem nivoju da se preprečijo nepotrebni birokratski mehanizmi, ki zavlačujejo te postopke; da se odpravijo nepotrebna soglasja, dovoljenja; da se poenostavijo predpisi; da se zagotovi enakomerno črpanje teh sredstev po letih celotne sedemletne finančne perspektive – ne tako, kot je to zdaj, kjer smo imeli v prvih leti 100 do 150 milijonov letno, zdaj bomo imeli pa v naslednjih štirih letih 500 milijonov letno, kar predstavlja izjemno veliko finančno in logistično težavo tako za proračun države kot za občinski proračun. Tisto, kar se mi zdi bistveno je, da je ta državni zbor na nek način povedal ministrici, da pričakuje dva ločena operativna programa, ne enega, tako kot to zdaj načrtuje vlada. Upam, da je ministrica to slišala in da se bodo te stvari v tej smeri tudi pripravile. In tisto, kar je najbolj pomembno in mislim, da se mora Državni zbor v najkrajšem času po novem letu seznaniti s konkretnimi strateškimi pogledi te države in te vlade na prihodnjo sedemletno finančno perspektivo.
Hvala, gospod poslanec. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, zaključujem to razpravo. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in prekinjam 14. sejo zbora, ki jo bomo z glasovanji nadaljevali ob 21.05. Se vidimo. (Seja je bila prekinjena ob 20.36 in se je nadaljevala ob 21.05.)
Spoštovane kolegice poslanke, spoštovani kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Obveščam vas, da bo Državni zbor glasovanje opravil po naslednjem vrstnem redu; 15., 5., 2., 6., in 10. točka dnevnega reda. S tem prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Prosim vas, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na 15. točko dnevnega reda, to je na mandatno volilne zadeve. Prehajamo na obravnavo Predloga kandidatke za ministrico brez resorja, pristojno za razvoj, strateške projekte in kohezijo. Predsednik Vlade gospod Marjan Šarec je 16. decembra 2019 Državnemu zboru na podlagi prvega odstavka 112. člena Ustave Republike Slovenije in 234. člena poslovnika Državnega zbora predlagal, da za ministrico brez resorja, pristojno za razvoj, strateške projekte in kohezijo, imenujemo doktorico Angeliko Mlinar. Besedo dajem predsedniku Vlade gospodu Marjanu Šarcu za dopolnilno obrazložitev predloga. Izvolite, gospod predsednik.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci in seveda spoštovani predsednik Državnega zbora! Po enem letu ponovno stojim tukaj pred vami in prihajam k vam s predlogom za novo ministrico za kohezijski resor in razvoj. Predlog seveda podpiram, ker zaupam presoji stranke SAB in njene predsednice Alenke Bratušek, in zato verjamem, da bo doktorica Angelika Mlinar, ker sem slišal od stranke SAB na njen račun veliko pohval in veliko dobrega in zato jo danes tudi predlagam. Seveda je koalicija sestavljena iz petih strank in vsaka stranka ima možnost predlagati kandidatko ali kandidata. Slišal sem tudi v zadnjih dneh, kako sem izključno jaz odgovoren in kako je to izključno moj predlog. Ja, formalno je moj predlog, je pa tudi predlog celotne koalicije, kajti tudi v koalicijskem sporazumu jasno piše, da skupaj podpiramo ministre in da skupaj glasujemo o ministricah in ministrih. Resor je zahteven in resor bo zahteval trdo delo. Žal mi je, da na zaslišanjih ni bil glavni cilj oziroma glavna tema kohezija, ampak smo slišali še kaj drugega. Kandidatka, da ne bo pomote, je Slovenka, je z dušo in srcem Slovenka, je bila pa avstrijska državljanka, ker je bil leta 1920 koroški plebiscit in s koroškim plebiscitom smo ta del ozemlja izgubili. Zato je gospa Angelika Mlinar živeča na oni strani meji in to v ničemer ne vpliva na imenovanje za ministrico oziroma na njene sposobnosti in zato me je nekoliko začudil ton same razprave, ampak tako pač je v politiki. Želel pa bi, če bo potrjena, da se je ne presoja po tem, koliko je Slovenka in koliko ni Slovenka, ampak da se jo bo presojalo po njenem delu. Zbrala je pogum za kandidaturo, zbrala je voljo in pripravljena se je spopasti z resorjem. Zato seveda želim in vas pozivam, da jo tudi podprete za ministrico. Seveda, pa tudi pričakujem, da bomo vsi opravili svoje delo, tam kjer nam je mesto, in da se ne bomo toliko ukvarjali z drugimi, ampak predvsem vsak s svojim delom in s svojimi nalogami in s tistim, kar ima za narediti. Zato upam, da gre v tretje rado in da ta pregovor tudi drži. Prosim pa, da se v vaših razpravah vzdržite raznih sodb o izvoru, o tem, ali je Slovenka ali ni, ker je zagotovo Slovenka, in prosim, da ste v svojih razpravah tudi spoštljivi. To je prošnja ne samo mene, ampak verjetno še koga. Tega si želim, če smo to pred božičnimi prazniki zmožni, je lepo, če pa nismo, pa pač bomo tudi preživeli. Hvala lepa.
Hvala, gospod predsednik Vlade. V skladu z 230. členom Poslovnika Državnega zbora se je kandidatka 17. decembra 2019 predstavila na skupni seji Odbora za gospodarstvo in Odbora za zadeve Evropske unije ter odgovarjala na vprašanja članic in članov obeh odborov. Skupno poročilo mnenje odborov ste prejeli. Skupno poročilo Odbora za zadeve Evropske unije in Odbora za gospodarstvo bo predstavil predsednik Odbora za zadeve Evropske unije gospod Igor Peček. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsednik Državnega zbora. Spoštovani predsednik Vlade, ministrski zbor, spoštovane kolegice in kolegi! Gospa dr. Angelika Mlinar se je kot kandidatka za ministrico dne 17. 12. 2019 predstavila članicam in članom Odbora za zadeve Evropske unije in Odbora za gospodarstvo ter odgovarjala na njihova vprašanja. V uvodi predstavitvi je kandidatka predstavila svojo dosedanjo akademsko in karierno pot, v nadaljevanju je poudarila pomen evropskih kohezijskih sredstev za razvoj Slovenije in potrebne ukrepe za izboljšanje črpanja in uporabe kohezijskih sredstev. Izpostavila je, da Službo Vlade za razvoj in evropsko kohezijsko politiko v prihodnje čakata dve ključni nalogi; in sicer nadaljnje uspešno črpanje kohezijskih sredstev iz sedanje finančne perspektive 2014–2020 in priprava novih programskih dokumentov za večletni finančni okvir 2021–2027. Predstavila je tudi svojo strategijo za razvoj Službe Vlade za razvoj in evropsko kohezijsko politiko, pri čemer je kot prioritete navedla razvoj kadrov, vzpostavitev konstruktivnega dialoga z vsemi vpletenimi deležniki in odpravo težav informacijskega sistema e-MA. V razpravi so članice in člani odborov izpostavili nekatere pomembne dileme s področja razvoja strateških projektov in kohezijske. Njihova vprašanja in pobude kandidatki za ministrico so se nanašale oziroma so se nanašala zlasti na ključen pomen evropskih kohezijskoih sredstev za razvoj Slovenije, prihodnje ukrepe za pospešitev črpanja in bolj učinkovito uporabo evropskih kohezijskih sredstev, dilemo glede oblikovanja enega oziroma dveh operativnih programov za izvajanje evropske kohezijske politike, reševanje dolgotrajnih težav pri delovanju informacijskega sistema e-MA in potrebne dodatne kadre te finančna sredstva, problematiko neenakomernega regionalnega razvoja Slovenije, namen in kakovost financiranih programov in projektov ter njihov prispevek k zmanjšanju razlik v regionalnem razvoju, nujnost poenostavitve in zmanjšanja upravnih in administrativnih obremenitev pri koriščenju EU sredstev, predvideno zmanjšanje kohezijskih sredstev v večletnem finančne okvirju 2021–2027 za kohezijsko regijo Zahodna Slovenija, reorganizacijo lokalne samouprave v Sloveniji in potrebo po ustanovitvi pokrajin kot dodatnega nivoja lokalne samouprave, potreba po krepitvi vloge Službe Vlade za razvoj in evropsko kohezijsko politiko predvsem pri svetovanju in pomoči na terenu ter pri pripravi projektne dokumentacije, ter nazadnje potrebno po vodilni vlogi Službe Vlade za razvoj in evropsko kohezijsko politiko pri koordinaciji in dialogu z vsemi vpletenimi deležniki. Kandidatka za ministrico je odgovorila na postavljena vprašanja ter članicam in članom odbora predstavila svoja stališča in mnenja na podane predloge. Kot prioritetne je izpostavila ukrepe za pospešitev črpanja in bolj učinkovito uporabo evropskih kohezijskih sredstev ter stabilizacijo delovanja informacijskega sistema e-MA. Po končani predstavitvi kandidatke za ministrico sta Odbor za zadeve Evropske unije in Odbor za gospodarstvo ločeno glasovala o naslednjem predlogu naslednjega mnenja. Mnenje se glasi: Predstavitev dr. Angelike Mlinar kot kandidatke za ministrico brez resorja, pristojno za razvoj strateške projekte in kohezijsko politiko, je bila ustrezna. Odbor za zadeve Evropske unije predloga mnenja s sedmimi glasovi za ter devetimi proti ni sprejel. Tudi Odbor za gospodarstvo predloga mnenja z osmimi glasovi za in osmimi proti, prav tako ni sprejel. Hvala lepa.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prvi imate besedo dr. Franc Trček, Poslanska skupina Levica. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala za besedo, predsedujoči. Pozdravljeni predstavniki izvršilne oblasti! Sledi stališče. Danes odločamo o že tretjem ministru oziroma ministrici za razvoj in evropsko kohezijsko politiko v dobrem letu dni trajanja vlade Marjana Šarca. To na eni strani veliko pove o kvaliteti kandidatov in kandidatk Stranke Alenke Bratušek in presoji predsednika Vlade. Na drugi strani oziroma o prevladi politike, rekonstrukciji vlade na vsak način iz naših kvot. Kandidatko za ministrico gospo Mlinar je po mnenju Levice treba presojati po njenih kompetencah in politikah, ki jih zagovarja, po tem, ali je primerna za to, da uredi težave črpanja evropskih kohezijskih sredstev in da v pravo smer usmerja razvoj Slovenije. Ob tem pa je treba poudariti in obsoditi nacionalizem in nevsebinske diskreditacije, ki so se zgodile na zaslišanju, ki se jih je poslužila desnica. Če na kandidatko najprej pogledamo z vidika kompetenc za vodenje resorja, izkušnje kandidatke, ki jih je pridobila v Evropskem parlamentu, so seveda dobrodošle. A žal ne pomenijo nujno že kompetenc, potrebnih za vodenje tega, več kot očitno težavnega resorja. Z razvojno politiko in kohezijo se kandidatka ni veliko ukvarjala, kar je bilo očitno tudi na predstavitvi na odboru, kjer na neka osnovna vprašanja, vsebinska vprašanja, kako naprej s problematiko, ni podala prepričljivih odgovorov oziroma če sem zelo vljuden v izreki, je odgovarjala na način, ki ga v angleščini imenujemo vanity speech. Politiki moramo biti ideološki, pravi sama kandidatka. Torej, ko k temu dodamo še politična stališča in usmeritve gospe Mlinar, postane očitno, da je za ključno vlogo ministrice za razvoj kohezijo neprimerna, saj politike, ki jih zagovarja, pomenijo razkroj in ne razvoj socialne države. Kakšen razvoj zagovarja gospa Mlinar? Kot predstavnica, soustanoviteljica neoliberalne stranke NEOS se je zavzemala za skrajna neoliberalna stališča, ki bi se v slovenskem prostoru celo večini desnice zdela nezaslišana. Medtem ko je v Sloveniji pravica do pitne vode vpisana v ustavo, njeno preskrbo pa izvaja država, je gospa Mlinar zagovornica privatizacije preskrbe s pitno vodo. Mlinarjeva bi privatizirala tudi komunalo, češ naj za smeti poskrbi trg. In kot da to ne bi bilo dovolj, se gospa Mlinar zavzema tudi za privatizacijo primarne zdravstvene ravni. Ministri radi odločajo o vseh politikah, ki jih predlaga Vlada, in so tudi skupaj soodgovorni, kot pravi druga alineja 114. člena Ustave Republike Slovenije. Minister ali ministrica za kohezijo in razvoj pa pomembno določa, v katero smer bo šla Slovenija. Da vam razložim na primeru. Cilj bodoče kohezije, eden od njih, je bolj socialna Evropa. Imamo velike težave z dolgotrajno oskrbo in vlada se bo odločala, ali bodo šli penezi iz kohezije na primer domu Danice Vogrinec, ki se že desetletja s tem ukvarja, ki je skupnostna infrastruktura, ali bo šel pa ta denar kaki francoski korporaciji, ki na tem hoče delati predvsem profit in targetira Slovenijo. Za Levico je jasno, da politike, ki zagovarja gospa Mlinar, nimajo mesta v vladi, nesprejemljive pa bi morale biti tudi za stranke vladne koalicije, saj so v popolnem nasprotju z načeli, ki jih je koalicija sama zapisala v koalicijsko pogodbo. V Levici bomo glasovali proti kandidatki in proti temu, da se tozadevna neoliberalna struja v obstoječi vladi še dodatno okrepi. Hvala za besedo.
Hvala, gospod poslanec. Mag. Matej Tonin v imenu Poslanske skupine Nova Slovenija - krščanski demokrati. Izvolite, gospod poslanec.
Spoštovani zbrani, dober večer! Angelika Mlinar je Slovenka. Razprave o njenem poreklu so bile v preteklih dneh popolnoma neprimerne. V tem trenutku se, vsaj v Novi Sloveniji, spominjamo podobnih razprav, ko je naš prvi predsednik dr. Andrej Bajuk postajal predsednik slovenske vlade. Tudi takrat so številni dvomili, ali je Slovenec. Slovenec je bil, kot je Slovenka tudi Angelika Mlinar. Slovenci, ki živijo izven naših meja, svojo pripadnost našemu narodu mnogokrat kažejo na mnogo bolj srčen način kot mi sami. Ker slovenski jezik izven naših meja ni vsepovsod samoumeven, je njihovo vsakdanje potrjevanje pripadnosti narodu zgolj spoštovanja vredno. Angelika Mlinar je pripadnica Skupnosti Koroških Slovencev, ki jo v Novi Sloveniji izjemno cenimo. Zoper Angeliko Mlinar osebno v Novi Sloveniji nimamo popolnoma nič. Bili smo veseli, ko je bila v preteklosti kot Slovenka izvoljena v avstrijski državni zbor, bili smo veseli, ko je bila izvoljena v Evropski parlament. Moramo pa povedati, da bomo danes glasovali proti. Ampak ta glas ni proti Angeliki Mlinar, ampak je glas proti Šarčevi vladi. Vsak dan, ko Šarčeva vlada nadaljuje svoje delo, je izgubljen dan za Slovenijo. Ne sooča se z resnimi težavami in problemi, demografski kazalci so neizprosni za Slovenijo, praktično na repu Evropske unije, nobenih konkretnih ukrepov, da bi se slovenski demografski trendi obrnili na bolje. V zdravstvu spremljamo pravo tragikomedijo. Namesto da bi naredili vse, da bi vsem zagotovili vsem dostopno zdravstvo, se še vedno in zgolj samo pogovarjamo o državnem zdravstvu. Namesto da bi naredili socialo za ljudi, ki jo resnično potrebujejo, še vedno ta vlada gradi predvsem na socialnem turizmu, ki je dober za tiste, ki se znajdejo, ne za tiste, ki socialno pomoč resnično potrebujejo. Razumite torej glas Nove Slovenije proti kot glas za drugačno vlado oziroma za čimprejšnje predčasne volitve.
Hvala, gospod poslanec. Gospa Maša Kociper v imenu Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek. Izvolite, gospa poslanka.
Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani ministrski zbor, spoštovani predsednik! V stranki SAB smo dr. Angeliko Mlinar za ministrico brez resorja, pristojno za razvoj, strateške projekte in kohezijo, predlagali zaradi njenih bogatih političnih in pravnih izkušenj in poslanci stranke SAB jo bomo seveda soglasno podprli. Dr. Mlinarjeva je doktorica prava, ugledna strokovnjakinja in izkušena političarka. Bila je poslanska v avstrijskem in Evropskem parlamentu, pa tudi podpredsednica politične skupine ALDE, ki ji pripadamo kar štiri stranke tega parlamenta. Angelika Mlinar je resnična Slovenka. Je hči slovenskih staršev, ki se na drugi strani meje ni rodila po svoji krivdi. Ves čas je bila zavezana slovenstvu in slovenski narodni skupnosti. Srednjo šolo je zaključila na koroški slovenski gimnaziji, nato pa študij prava nadaljevala v Salzburgu in ZDA. Skoraj pol svoje profesionalne poti je preživela v Sloveniji. In kot je sama povedala, bi že takrat z veseljem prevzela slovensko državljanstvo, če le postopki v Avstriji ne bi bili tako restriktivni, kot se je to pokazalo prav v tem primeru. Njena velika želja je, da bi prav vsak koroški Slovenec imel lažjo možnost pridobiti slovensko državljanstvo na način, kot imajo to možnost urejene številne evropske države. Angelika Mlinar je tudi borka. Borka, ki se že vrsto let vztrajno in s strastjo bori za prave stvari, najsibodo to pravice koroških Slovencev v Avstriji, pravice, človekove in druge, ali pravice žensk. In enako odločno se bo postavila tudi za učinkovito pridobivanje sredstev iz proračuna Evropske unije v korist celotne naše Slovenije. Ne glede na to, da smo skoraj leto in pol, odkar imamo novo vlado, imeli v tej službi dva ministra, delo na tem resorju ni zastalo. Aktualna vlada je na tem resorju podedovala zares težke razmere, ko nam je grozilo, da bomo ostali brez že izplačanih 183 milijonov evrov povračil iz Evropske unije. Prav tako informacijski sistem ni deloval in ga je bilo treba popraviti. Ogroženih 183 milijonov evrov smo na srečo uspeli rešiti. Prav tako so bile opravljene znatne izboljšave na informacijskem sistemu e-MA, ki zdaj omogoča zanesljivo zbiranje, beleženje in hrambo podatkov za črpanje evropskih sredstev. Aktivnosti za izboljšanje delovanja informacijskega sistema in uporabniške izkušnje na SVRK še naprej potekajo in ostajajo pomembna prioriteta. Zdaj se že pripravlja identifikacija potrebnih prilagoditev za novo finančno perspektivo. Objektivni podatki sicer kažejo, da je Slovenija na področju črpanja evropskih sredstev solidna, se pa stvari vsekakor še lahko izboljšajo. Zato bo treba osvežiti akcijski načrt, ga redno spremljati in izvajati. Eden največjih izzivov je pospešitev izvajanja aktivnosti na terenu, za kar so odgovorni predvsem posredniški organi, ki konkretnim programom podeljujejo sredstva. Vse to je na zaslišanju poudarila tudi kandidatka. Ne drži, da kandidatka na zaslišanju ni odgovarjala na vprašanja poslancev. Da to res ne drži, se lahko prepriča vsak, ki je spremljal rekordno, šest ur trajajočo zaslišanje, kjer je nivo razprave v določenem delu padel nizko pod nivo, primeren za nacionalni parlament in razpravo o novem ministru. Vključevanje zamejskih Slovencev z ustreznimi izkušnjami v družbeno življenje v matični družini bi morali razumeti kot dobrodošlo obogatitev naše družbe in bi nam moralo biti v ponos in izziv. Da se kandidatka ni zapletla v žaljive dialoge in odgovarjala na neprimerna vprašanja ter da ni zapadla v past vnaprejšnjega opredeljevanja glede najbolj spornih vprašanj, kjer je treba doseči širši družbeni dogovor, ji v stranki SAB štejemo za plus. Naj dodam, da smo v stranki SAB po torkovem večurnem zaslišanju prejeli več klicev in sporočil državljank in državljanov, ki so obsodili nespodobno in žaljivo retoriko opozicijskih poslancev. Razočaranje so izrazili tudi številni koroški Slovenci. Zato na tem mestu še enkrat vsem opravičilo. Na torkovem zaslišanju dr. Mlinarjeva ni dobila ustrezne podpore, saj v trenutni manjšinski vladi v obeh pristojnih odborih nimamo večine. Zato je za njeno izvolitev in zapolnitev vladne ekipe ključno današnje glasovanje. Na očitke nekaterih strank o pozno vloženi kandidaturi pojasnjujemo, da formalno čas poteče šele 7. 1. in da je kandidatka prošnjo za pridobitev soglasja za slovensko državljanstvo vložila pred dvema mesecema, dobila pa ga je šele prejšnji petek. In po postopku izredne naturalizacije dobi letno takšno državljanstvo od 170 do 240 ljudi. Dr. Angelika Mlinar se zaveda izzivov, ki jo čakajo in mislimo, da je zanje primerna in ustrezno usposobljena. V SAB jo bomo podprli in prosimo za podporo tudi vas. Hvala lepa.
Hvala, gospa poslanka. Gospod Franc Jurša v imenu Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala, gospod predsednik. Lep pozdrav, gospod predsednik in ministrski zbor! Dober večer, poslanke in poslanci! Natančno pred letom dni sem na tem istem mestu izjavil v imenu poslanske skupine, da mora za uspešno črpanje evropskih sredstev Služba Vlade Republike Slovenije za razvoj in kohezijsko politiko delovati kot zanesljiv in učinkovit koordinator deležnikov izvajanja kohezijske politike. V Poslanski skupini Desus menimo, da za to mesto potrebujemo preudarnega človeka z izkušnjami in vizijo. Dr. Angelika Mlinar izkušnje dokazuje s svojim dosedanjim delom v politiki, tako v evropskem kot tudi v avstrijskem in slovenskem prostoru. Predlagano kandidatko naj bi odlikovalo znanje, kreativnost in kreativnost za vizijo črpanja evropskih sredstev nujno potrebuje. Sredstva, ki niso bila počrpana, težave z informacijskim sistemom, strategija uravnoteženja črpanja sredstev v obeh kohezijskih regijah, prevelika birokracija in slaba komunikacija in koordinacija znotraj samega ministrstva kažejo na to, da mora vajeti na tem mestu prevzeti zelo odločna, močna in povezovalna oseba. Željo delovanja dr. Mlinarjeve na tem zelo pomembnem resorju razumemo in spoštujemo. Ne glede na vse izzive in očitke iz medijev in političnih krogov ostaja pri kandidaturi, kar nakazuje na njeno izjemno vztrajnost, se je pa pri tej kandidaturi žal pokazalo, kako hitro se da razdeliti slovenski narod in poslance kot predstavnike ljudstva. Zadeva je bila hitro pograbljena in uporabljena v principu »kruha in iger«. Po letu in pol manjšinske vlade bi se pričakovalo, da bi predsednik Vlade predlagal kandidata, ki bo imel široko podporo parlamentarne večine. Že glasovanje ob zaslišanju kandidatke na matičnem delovnem telesu je pokazalo, da temu ni tako. V Poslanski skupini Desus smo glede podpore dr. Mlinarjeve neenotni. Argumenti za potrditev ali zavrnitev nekega kandidata ali kandidatke za politično najbolj odgovorne funkcije so vedno objektivne in subjektivne narave. Vsak argument, ki ni osebne narave na kandidata, je vredno poslušati in se na podlagi tega argumenta tudi primerno odločiti. Naj še poudarim, da je Desus demokratična stranka, tako ali tako pa smo poslanci v skladu z ustavo po svojem odločanju samostojni, kar mnogi večkrat pozabljajo. Ne glede na rezultate glasovanja si dr. Angelika Mlinar zasluži pohvalo k svoji trdoživosti [[smeh v dvorani]] . Ob potencialni izvolitvi za kohezijsko ministrico se bo morala soočiti in še z večjimi izzivi, kot je bila sama kandidatura, zato ji na njeni nadaljnji poti, bilo katera že bo, želimo vso srečo.
Hvala, gospod poslanec. Gospa Suzana Lep Šimenko, Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke. Izvolite, gospa poslanka.
Najlepša hvala za besedo. Minila sta dva meseca vlade Marjana Šarca in že je prišlo do odločitve, da mora prvi od ministrov za področje razvoja strateških projektov in kohezije odstopiti, a po mesecu dni smo že imeli novega ministra za to področje. Po desetih mesecih je odstopil pa že drugi minister za področje kohezije, a tokrat imenovanje ni bilo tako hitro. Prej nasprotno. Od odstopa gospoda Puriča do danes so minili kar trije meseci, a simbolično o novi ministrici odločamo točno eno leto kasneje, kot smo o gospodu Puriču. Čeprav gre za ministra brez resorja, je to področje izjemno pomembno, saj gre za ministra, ki pokriva resor, pod katerega spadajo evropska sredstva, ki so v obstoječi finančni perspektivi žal zelo slabo počrpana. Od 3,1 milijarde evrov, ki jih imamo na voljo, smo do danes počrpali zgolj 31 % sredstev. Smo šesti najslabši po črpanju evropskih sredstev. Kandidatka za ministrico dr. Angelika Mlinar pa črpanje sredstev v Sloveniji ocenjuje kot solidno. Žal se v Slovenski demokratski stranki z njo ne moremo strinjati. Kandidatki za ministrico smo poslanci Slovenske demokratske stranke postavili številna zelo konkretna vprašanja. Žal na večino njih nismo prejeli odgovorov ali pa so bili odgovori zelo splošno, kot je na primer, posodobili in spremljali bomo akcijski načrt. Želeli smo slišati konkretne ukrepe, ki jih bo kot morebitna ministrica izvedla, da se bo črpanje iz obstoječe perspektive izboljšalo, a žal le-teh nismo slišali. Izpostavili smo ključne težave pri črpanju iz obstoječe finančne perspektive, ki se nanaša na dolgotrajne postopke pri pridobivanju dovoljenj, zlasti okoljevarstvenih in gradbenih, težave pri javnem naročanju, pri informacijskem sistemu, a tudi tukaj rešitve in konkretnih ukrepov nismo dobili. V danem trenutku pa je to področje izjemno pomembno tudi zaradi dejstva, ker potekajo pogajanja za novo finančno perspektivo, in da je ravno od uspešnosti te vlade odvisno, koliko sredstev bomo v obdobju od 2021 do 2027 sploh imeli na voljo. Črpanje evropskih sredstev sicer spada pod okrilje Službe Vlade za razvoj in kohezijo, a to nikakor ni stvar enega ministrstva, to mora biti prioriteta celotne vlade, ki mora biti sposobna medresorskega dogovora. Kandidatka se zaveda pomena dobrega medresorskega sodelovanja, a žal si glede na delovanje obstoječe koalicije na tem področju ne obetamo sprememb. Kohezijska politika je glavna naložbena politika Evropske unije, za Slovenijo pa pomeni tudi glavni vir naložb Sloveniji tako na državni kot na lokalni ravni. Slovenijo imamo razdeljeno na dve kohezijski regiji, ki sta na zelo različnih stopnjah razvitosti. Medtem ko je zahodna regija že presegla povprečje evropske razvitosti po bruto domačem proizvodu na prebivalca, se vzhodna regija še vedno uvršča med manj razvite regije v Evropi. V Slovenski demokratski stranki ocenjujemo, da bi zaradi velikih razlik v razvitosti in posledično različnih potreb v projektih nujno potrebovali ločena operativna programa. Kandidatka za ministrico temu vnaprej ne nasprotuje in se je o tem še pripravljena pogovarjati, a prednosti in slabosti enega ali več operativnih programov kljub pozivom ni navedla. Kot pozitivno ocenjujemo njeno oceno iz intervjuja, ki ga je dala za Finance januarja leta 2014 glede poslovnega okolja v Sloveniji. Izjavila je namreč, da je bilo leta 2005 v Sloveniji zelo pozitivno poslovno okolje za podjetništvo, veliko bolj kot v Avstriji – ravno obratno pa je ocenila za začetek leta 2014. Verjetno ob tem ni treba posebej izpostavljati, da je bila leta 2005 vlada Janeza Janše, v začetku leta 2014 pa vlada Alenke Bratušek. Kandidatka za ministrico dr. Angelika Mlinar je sicer res visoko izobražena, žal pa nas s svojo strokovnostjo s področja črpanja sredstev ni prepričala. Ni dobila podpore na obeh matičnih odborih za gospodarsko in evropske zadeve. V Slovenski demokratski stranki bomo glasovali proti dr. Angeliki Mlinar.
Hvala, gospa poslanka, za predstavitev vašega stališča. Gospod Nik Prebil, Poslanska skupina Lista Marjana Šarca. Izvolite, gospod poslanec.
Predsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovani gospod predsednik Vlade, ministrska ekipa, kolegice in kolegi, lep dober večer vsem! Evropska kohezijska politika je glavna naložbena politika Evropske unije, ki je namenjena vsem regijam in vsem mestom. Omenja politika podpira najrazličnejše ukrepe; od ukrepov za ustvarjanje delovnih mest, poslovne konkurenčnosti, gospodarske rasti, trajnostnega razvoja do ukrepov za izboljšanje kakovosti življenja državljanov v vseh članicah Evropske unije. In ravno ta evropska kohezijska politika se dogaja okrog vseh nas, njene rezultate lahko vidimo prav na vsakem koraku. S pomočjo teh sredstev smo v Sloveniji v zadnjih letih uresničili več kot 10 tisoč projektov, zaradi katerih živimo boljše, lepša in pa bolj kakovostno. V praksi ti projekti predstavljajo zgrajene ceste, železnice, številne postaje, kolesarske poti, nove moderne vrtce in šole, nove čistilne naprave, objekte kulturne dediščine, vzpostavljene elektronske storitve, bolj usposobljene kadre, nova delovna mesta in številne druge. Pri tem pa bi želel izpostaviti, da je SVRK organ upravljanja, to pa pomeni, da je najvišji organ na področju evropske kohezijske politiki v Sloveniji in je odgovoren za uresničevanje evropske kohezijske politike ter tako skrbi za črpanje evropskih sredstev. V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca se iz navedenega razloga zavedamo pomembnosti tega področja ter dejstva, da mora Služba Vlade za razvoj in kohezijsko politiko čim prej dobiti stabilno vodenje, ki bo strokovno, odgovorno, osredotočeno na cilj ter proaktivno in nekako tako bi ocenili tudi današnjo kandidatko dr. Angeliko Mlinar. Izpostavil pa bi, spoštovani, da je v vsaki koaliciji, pa naj bo to manjšinska ali večinska, prevzem ministrstev vezan tudi na položaj strank v koaliciji oziroma od volilnega uspeha in tako je Stranka Alenke Bratušek prevzela področja evropske kohezijske politike in dobila zadolžitev za predlaganje primernega kandidata oziroma kandidatke za vodjo Službe Vlade za razvoj in kohezijsko evropsko politiko in prav je, da predsednik Vlade podpre koalicijsko partnerico pri predlaganju svojega kandidata za to funkcijo in da kandidatu oziroma kandidatki možnost, da se dokaže. Dr. Angelika Mlinar se je v torek na skoraj šest ur trajajoči skupni seji Odbora za zadeve EU in pa gospodarstvo predstavila kot suverena in samozavestna kandidatka, ki področje evropske kohezijske politike pozna. Pozna pa tudi probleme, s katerimi se Slovenija sooča pri črpanju evropskih sredstev, in tudi že razmišlja o ukrepih in rešitvah za novo finančno perspektivo leta 2021 do 2027. Svoja stališča je na seji odborov tudi argumentirala, predvsem na področje hitrejšega črpanja, stabilizaciji sistema e-MA in poudarila je tudi nujnost izboljšanja sodelovanja med ministrstvi. S kandidatko se strinjam; kakovost projektov in programov je ključen kriterij oziroma prispevek za razvoj države in samo po kakovosti, spoštovani, bomo lahko ocenjevali predlagano kandidatko. In kandidatka je drugačna kot ostali, hvala bogu, to ocenjujemo kot nekaj, kar lahko ta proces prinese potrebno svežino. Povsem jasno je, da danes kandidatka ne more posedovati vseh informacij, to ste namreč nekateri od nje zahtevali na odboru in ji tudi očitali, saj še ni ministrica in dostopa do vseh podatkov seveda tudi nima. Verjamemo pa, da se bo z izkušnjami, ki si jih je sedaj nabrala s svojim delom, na tem položaju dobro znašla. V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca pričakujemo, da bo kandidatka delo opravljala aktivno, odgovorno, da bo na to zelo pomembno področje za prihodnji razvoj Slovenije končno prinesla stabilnost vodenja. Kohezijska sredstva so namreč za Slovenijo tako na regionalni kot državni ravni izjemnega pomena. Gospa Angelika Mlinar pa bo, če bo izvoljena, imela pomembno vlogo tudi pri programiranju nove finančne perspektive, ki se bo začela že leta 2021 in na katero se moramo čim prej tudi pripraviti. Sodelovanje in koherentnost, spoštovani, pa bosta za ustrezen razvoj Slovenije več kot nujna tudi v tem državnem zboru. V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca bomo kandidatki tako dali priložnost in jo podprli na tej seji, tako kot smo jo tudi na obeh matičnih odborih. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Magistrica Meira Hot, Poslanska skupina Socialnih demokratov. Izvolite, gospa poslanka.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik, spoštovani predsednik Vlade, ministrski zbor, spoštovane poslanke in poslanci! Socialni demokrati bomo kandidatko za ministrico brez resorja, pristojno za razvoj, strateške projekte in kohezijo, dr. Angeliko Mlinar podprli, kajti menimo, da je bila njena predstavitev na pristojnem odboru primerna in ustrezna in ker nikakor ne pristajamo na sintagmo, da pripadnica slovenske manjšine na avstrijskem Koroškem ni primerna kandidatka za ministrico slovenske vlade. Če bo danes izvoljena, bo gospa Mlinar tako prevzela vodenje za dolgoročni razvoj Slovenije najbolj pomembnega resorja v Vladi Republike Slovenije. Zato od nje pričakujemo, da se dejansko zaveže k zagotavljanju pogojev, ki bodo omogočili Sloveniji, da počrpamo čim več evropskih sredstev, ki so ji na voljo, in da so ta sredstva namenjena tistim projektom, ki prispevajo k večji kakovosti življenja v Sloveniji. Pričakujemo, da bo prihodnja ministrica učinkovito prevetrila način dela, logiko razumevanja in s tem tudi povezan odnos SVRK do izvajalca projektov lokalne in širše javne uprave. Poleg tega je nujno treba izboljšati komunikacijo in sodelovanje med SVRK, ki je organ upravljanja, in vsemi drugimi ministrstvi, ki so posredniški organi pri izvajanju kohezijske politike. Na področju kohezijske politike so za Socialne demokrate ključna naslednja vprašanja: Kako se bodo lokalne skupnosti v bodoče dogovarjale o celostnih teritorialnih naložbah? Kje bo mesto kulturne dediščine v novi perspektivi? Kako preprečiti, da bi Slovenija postala neto plačnica? Na kakšen način zagotoviti, da bo prihodnja finančna perspektiva zeleno-rdeča, usmerjena v varovanje okolja [[…]]
Spoštovana poslanka, gospa poslanka, dajmo minuto, sekundo, da se poslanci, ki želijo klepetati, sklepetajo do konca. Zdaj pa nadaljujmo, izvolite.
[[…]]in zagotavljanje družbene solidarnosti v boju proti podnebnim spremembam. Na naštete izzive pričakujemo konkretne in inovativne odgovore od nove ministrice in njene bodoče ekipe. Če to povzamemo skozi dve ključni nalogi kandidatke za ministrico, lahko povemo, da si bo morala kot bodoča ministrica najprej prizadevati, da bo vzpostavila učinkovit sistem črpanja sredstev v skladu s potrebami in potenciali države, ter pričeti priprave na črpanju sredstev iz nove finančne perspektive po letu 2020, v okviru katere se Sloveniji žal napoveduje manj sredstev za kohezijsko politiko. Manjši obseg sredstev bo terjal prihodnje še bolj skrbno načrtovanje projektov, povezovanje vseh akterjev ter učinkovito tehnično pomoč izvajalcev na evropskih projektov. Socialni demokrati poudarjamo, da ni dovolj zgolj to, da se sprašujemo, ali bodo sredstva, namenjena Republiki Sloveniji, počrpana, ampak ali sistem črpanja upravljamo na način, da zagotavljamo maksimalne učinke, prebojne zgodbe in tisto dodano vrednost, ki ne pomeni zgolj preživetja, ampak oblikovanje nove kakovosti in dvig standarda življenja celotne naše skupnosti. Iz vseh naštetih razlogov bomo predlog za imenovanje dr. Angelike Mlinar Socialni demokrati soglasno podprli. Hvala.
Hvala, gospa poslanka. Gospod Gregor Perič, Poslanska skupina Stranke modernega centra. Izvolite, gospod poslanec.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovane kolegice in kolegi, spoštovana Vlada in spoštovani predsednik Vlade! V SMC bomo gospo Angeliko Mlinar podprli. Koroška Slovenka Angelika Mlinar je bila v torek zaslišana na skupni seji Odbora za gospodarstvo in Odbora za zadeve Evropske unije, kjer je predstavila svoje prve ukrepe in temeljne cilje na področju razvoja in kohezijske politike Republike Slovenije. Obenem pa moramo v SMC izpostaviti tudi to, da razprava na obeh matičnih delovnih telesih ni bila nikomur v ponos, sploh pa ni bila v ponos instituciji, ki jo zastopamo. Angelika Mlinar, ki je doktorica znanosti s področja prava, ima kar nekaj izkušenj, povezanih z evropsko politiko. Upamo, da bo s prizadevnostjo, odgovornostjo in na podlagi sovjih vodstvenih sposobnosti ter drugih pridobljenih veščin in kompetenc svoje izkušnje iz evropske politične sfere prenesla v slovenski politični prostor ter uspešno upravljala zahtevne naloge kohezijske ministrice. V SMC verjamemo, da bo delo steklo takoj in da bo gospa Mlinar kot poznavalka bruseljskega političnega parketa svoje znanje in izkušnje iz Evropskega parlamenta uporabila tudi v okviru uspešnega črpanja kohezijskih sredstev. Od nove ministrice v SMC, ki bo svojo funkcijo upravljala ravno na prelomu med dvema programskima obdobjema, pričakujemo predvsem dvoje. Prvič, da bo zagotovila, da bodo vsi projekti v okviru programskega obdobja 2014–2020 uspešno izpeljani do konca in da bo tako uspela počrpati popolnoma vsa sredstva, torej dobre 3 milijarde evrov, ki so sicer Sloveniji iz omenjenega programskega obdobja na voljo do leta 2023. Drugič, da se bo dr. Mlinar skupaj z ostalimi zaposlenimi na Službi Vlade Republike Slovenije za razvoj in kohezijsko politiko dobro pripravila in pozneje tudi čim prej pričela z učinkovitim črpanjem kohezijskih sredstev iz novega programskega okvirja 2021–2027. Angelika Mlinar je sicer že tretja oseba, ki jo je stranka SAB predlagala za to ministrsko mesto, verjamemo, da v tretje gre rado, verjamemo, da bo kandidatka prejela ustrezno podporo v Državnem zboru, da bo potrjena na to funkcijo in da bo kot ministrica za razvoj in kohezijo uspešno opravljala svoje naloge in obveznosti do konca mandata. Iz navedenih razlogov bomo v Poslanki skupini SMC kandidaturo dr. Angelike Mlinar za ministrico, pristojno za razvoj in kohezijo, enotno podprli. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, zaključili smo predstavitev stališča poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo poslank in poslancev. Ker je nekoliko spremenjen vrstni red, dovolite, da tokrat preberem štiri. Prvi imate besedo mag. Marko Pogačnik, sledi gospod Jožef Horvat, nato gospod Boris Doblekar in gospod Soniboj Knežak. Izvolite, gospod Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo! Sam osebno kandidatke dr. Mlinarje ne bom podprl. Ne bom je podprl iz več razlogov. Prepričan sem, da njena predstavitev na dveh odborih ni bila ustrezna; ni povedala, bi rekel, predvsem vsebinskih rešitev, na kakšen način bo zagotovila, da bo Slovenija uspešno črpala evropska sredstva, in ne nazadnje ni povedala tudi, na kakšen način se bo pogajala pri novi finančni perspektivi. Dejstvo je pa tudi, da oba dva odbora, tako odbor za evropske zadeve kot odbor za gospodarstvo sta izglasovala, da predstavitev kandidatke ni bila primerna. Osebno vidim njene izkušnje v Evropskem parlamentu, v avstrijskem parlamentu, glede na to, da prihaja iz Avstrije, lahko kot pozitivno, vendar pri njeni predstavitvi sem pa pogrešal predvsem to, na kakšen način bo te pozitivne poslovne prakse prenesla v slovenski sistem. Tega ni omenila niti z eno besedo. Ne nazadnje se mi zdi neodgovorno zdaj s strani koalicije pritisk na opozicijo, da mi moramo to ministrico podpreti in kaj si privoščimo. Glejte, temu ni tako; odgovorni za ministrico ste vi in ne nazadnje za kohezijo izbiramo že v petnajstih mesecih tretjega kandidata. Tako ste pri kolegu Bandelliju rekli, to je najboljši kandidat, potem je prišel dr. Purič, ste rekli, to je najboljši kandidat, zdaj imamo pa že tretji izbor. Mi vam pač ne verjamemo. Dejstvo je, vsebine ni bilo, problem evropskih sredstev za Slovenijo je velik in evropska sredstva pomenijo velika sredstva za razvoj in pa proračunska sredstva. Kako se bo pogajala pri novi finančni perspektivi? Nekateri ste ocenjevali, da so bila vprašanja provokativna, neustrezna. Glejte, spoštovana koalicija, osebno sem jo vprašal, na kakšen način se bo pogajala v Bruslju glede na to, da je avstrijska in slovenska državljanka, in glede na to, da je Avstrija neto plačnica, Slovenija neto prejemnica. Katera stališča bo zastopala? To so pomembna dejstva! Avstrija se zavzema za to, da bo proračun čim nižji, V Sloveniji imamo pa druge interese. Veliko govora je bilo tudi o samem državljanstvu in ne nazadnje, poglejte, Angelika Mlinar je tako za RF kot za Kleine Zeitung povedala, da v primeru, da ji Avstrija ne bo dovolila obdržati svojega državljanstva, slovenskega državljanstva ne bo vzela. To je bilo jasno povedano z njene strani. Predvsem smo pogrešali tudi, na kakšen način bo imela to čezmejno sodelovanje, Evropska unija niso samo države, predvsem pri kohezijskih in strukturnih skladih je potrebno upoštevati tudi regijsko sodelovanje. Regija Alpe Adira je pomembna za Slovenija, regije Alpe Adria kandidatka ni omenila niti enkrat. Pač mojega glasa kandidatka dr. Mlinarjeva ne bo dobila.
Hvala, gospod poslanec. Sedaj imate besedo gospod Jožef Horvat, pripravite se gospod Boris Doblekar. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik Državnega zbora. Spoštovani ministrski zbor, spoštovana kandidatka dr. Angelika Mlinar! Zelo žal mi je, da imamo tako čuden poslovnik, da danes, ko bi se z vami želeli pogovarjati, vi ne morete sedeti med nami. Res, kolegice in kolegi, to moramo popraviti. Zato se bom držal tega pravila, ki velja za olikane ljudi, da grdo ne govoriš o ljudeh, ki jih ni tukaj. Zato bom gospo Mlinar samo hvalil in govoril to, kar sem dejansko ugotovil na skupni seji odborov, to pa je v glavnem, na katera ključna razvojna vprašanja Slovenije nismo dobili oziroma nisem dobil odgovorov. Gospod Marjan Šarec, predlagatelj, ki nima časa, da bi poslušal to razpravo, je govoril: slišal sem, govori se, slišali smo. Vem, da je v Angeliki Mlinar veliko dobrega. Še enkrat ponovim, ko slišim koroška Slovenka, koroški Slovenec, nekak v pozitivnem smislu v meni zaigra srce. Najbrž med drugim tudi zato, ker je to pomemben del slovenskega narodnega telesa, ki ima zelo težko zgodovino. Morda tudi zato, ker je bil en izjemnih koroških Slovencev tudi moj sovaščan, dr. France Cigan, izjemen glasbenik, ki je zbiral narodno glasbeno blago. Gotovo ga kandidatka pozna. Gospod Šarec nas je poskušal omehčati s tem, da nas je opozoril, da smo v božičnem oziroma predbožičnem času. Seveda. To sem delal včeraj tudi jaz. Ampak en del tega božičnega časa, tega veselja je v meni včeraj ugasnil. Gotovo tudi mnogim slovenskim družinam, ko ste, kolegice in kolegi iz koalicije, dejansko povozili na odboru za družino sprejeto rešitev, da bi vsak novorojenček v Sloveniji dobil pomoč oziroma družina dobila pomoč 500 evrov. Razhajali smo se za tri milijone evrov. Sprejeta rešitev na odboru in potem sprejeta tukaj rešitev koalicije. Tri milijone! Ste rekli, da tega ne morete nikjer najti. Dajte no! Ne zaničujte ministra, ker je sposoben in vam v petih minutah tri milijone najde oziroma če 60 tisoč ljudi v državi dobiva denarno socialno pomoč, če je samo 5 % zlorabe, potem če to zlorabo odpravite, imate takoj na mizi 14 milijonov in pol. Evo tukaj je denar! Kot koroško Slovenko sem jo spraševal glede tega, kako zagovarja dva operativna programa, vsakega za vsako kohezijsko regijo posebej. Nisem dobil odgovora. Kot koroško Slovenko sem jo spraševal, kako ima v glavi morda kakšne ideje, kako pomagati Slovenkam in Slovencem, ki živijo v zamejstvu. Ja, tudi preko evropskih sredstev. Posebej sem izpostavil Porabje. Sam sem ponovil izjavo zelo znanega Prekmurca, ki je povedal, da je za Porabje »zu spät«, to pomeni prepozno. Prav tako sem imel v mislih seveda celotno vzhodno kohezijsko regijo, posebej Prekmurje. V Prekmurju madžarska vlada več pomaga, kar je hvale vredno in pohvale vredno, da je gospod Orban v Prekmurje prinesel do danes že kar nekaj milijonov razvojnih sredstev za pomursko-madžarsko narodno skupnost. Hvale vredno. Nisem kritik tega. Ampak zanimivo je, da je kljub vsem razdalja med Prekmurjem in Ljubljano krajša kot med Prekmurjem in Budimpešto, pa slovenska oblast do Prekmurja ne vidi. Slovenci v Prekmurju zaradi tega, zaradi te madžarske pomoči v konkurenčnem boju izgubljamo. Torej ni bilo odgovorov. Prav tako sem spraševal generalno za razvoj Slovenije na evropski ravni, kjer ima gospa Angelika veliko izkušenj. Se bo veliko investiralo v nek sonaravni trajnostni razvoj. Evropska investicijska banko bo do leta 2030 plasirala približno en bilijon evrov, 10¹². V naslednjem večletnem finančnem okviru bo za tako imenovane zelene naložbe, približno 100 milijard evrov. Kje je tu Slovenija? Ima Slovenija kakšne ideje, kje bi ta razvojna sredstva dobila? Nisem dobil odgovora. Osrednji cilj evropske kohezijske regije je seveda zmanjševanje razlik v razvoju med regijami, zato imamo vzhodno in zahodno kohezijsko regijo in upam, da ji bo uspelo te razvojne razlike zmanjšati.
Hvala, gospod poslanec. Besedo imate gospod Boris Doblekar, pripravite se gospod Soniboj Knežak. Izvolite.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovane, spoštovani, predstavniki Vlade, kolegice, kolegi! Jaz se ne bom toliko osredotočil na čustva, ne na vem kaj vse, mene zanima delo, efekt; zanima me, kaj bo na vladni službi za razvoj in kohezijo narejeno, koliko bomo državljani, državljanke pridobili denarja iz Evrope. To me zanima in čisto nič drugega. Sem član Odbora za zadeve Evropske unije, kjer sem bil na zaslišanju do zdaj že vseh treh kandidatov. In če bi ocenil Bandellija, Puriča in novo kandidatko, recimo, onadva tam nekje 2-3, ona pa tam nekje -2. Postavil sem kup vprašanj, na katera nisem dobil jasnih, konkretnih odgovorov, zato je nikakor ne morem podpreti. Sem pa tukaj izvoljen v imenu volivk in volivcev, državljank in državljanov, občank in občanov in moram v njihovem imenu seveda tudi odločati. Govoril in spraševal sem o strateškem razvoju in koheziji. Bili so nasmehi in takšni medli odgovori. Neenakomeren razvoj pri nas v Sloveniji. 40 % razlike, na primer, med vzhodom in zahodom. Filanje Ljubljane od spredaj in od zadaj. Nič nisem zvedel o operativnem programu, niti o tem, ali bosta dva ali eden, ali koliko bi jih bilo treba dobiti. Nič o tem, koliko so nujne pokrajine, na primer. Potem o ukrepih za pospešitev črpanja – nič konkretnega, nič konkretnega. Mehanizmi podpore lokalni skupnosti za učinkovite projekte in črpanje – nič posebnega, dejansko konkretno nisem zvedel nič. Potem strokovna skupina za dosego cilja. Ja, strokovna skupina, vendar nič kako, na kakšen način, kaj bo ta skupina počela, da bomo in pridobil več sredstev, se pravi in počrpali in v naslednji perspektivi več dobili. Občine so brez razvojnega denarja, ni denarja za investicije, Vlada ni želela prisluhniti nam, da bi tistih 130 milijonov dodali, da bi imeli občine vsaj nek denar za investicije oziroma za razvoj. Veliki projekti stojijo, evropskega denarja ne črpamo, so zapleti, pritožbe, korupcije in tako naprej. Prej sem navedel en dober projekti, ki smo ga mi zastavili, to je bil projekt Planica, ki je bil vreden 47,4 milijona evrov, 33,7 smo dobili od Evrope. Po takih primerih se je treba zgledovati, to so primeri dobrih praks. In še enkrat, dobri projekti ne dobijo denarja. Mi smo v litijski občini, še enkrat bom povedal, da se boste kaj naučili od tega, 7 milijonov evrov smo čakali od države za dom starejših občanov in VDC. Skrb države. Naredili smo sami, napolnili smo, ljudi smo dali notri, invalide, in kaj smo dobili od države? 0,0 evrov. Tako, da boste vedeli! Projekt je bil odličen in izpeljan s pomočjo občinskega denarja. Tako je. Še enkrat bom povedal; glasujem v imenu volivcev, državljank in državljanov, občank in občanov, ki si želijo resnosti in vidnih uspehov, ne neučinkovitosti, birokracijo, nedelujoče e-ME, neupoštevanje prioritet in nenormalno dolgega čakanja na dovoljenja. Arso – vemo, koliko časa čakamo. Še enkrat: vsi vabljeni v Hotič pri Litiji na 20-letnico začetka projekta obvoznice, ko bomo imeli veliko torto. Na G2-108 bomo cesto zaprli in bomo tam jedli lepo torto, zraven bomo šli pa še na ogled šole, 120 let stare, ki jo je treba zgraditi v Hotiču, otroci odhajajo ven, šola se bo sesedla sama vase, od države, od Evrope ne dobimo nič evrov. Od mehkih vsebin se ne da bolje živeti, to menda vsi vemo. Izvršilna oblast, vaša naloga je izvršilna, operativna. Torej pomeni, da je treba delati in to strokovno, učinkovito, resno in za ljudi. Torej, glede na odgovore kandidatke in poznavanje problematike, torej njenega poznavanja problematike črpanja evropskih sredstev, dvomim, da bo na službi vlade za razvoj in kohezijo kaj bolje pod njenim vodstvom. Zelo dvomim in moram reči, da pač takšne kandidatke pač ne morem podpreti. Pa zaradi mene lahko prihaja, od koderkoli hoče. Tako še enkrat, če ne bo na tem področju več resnosti, če ne bomo zdajle zagrabili, ko imamo priložnost, da v naslednji perspektivi dejansko dobimo čim več denarja, in to denarja, ki ga nujno, krvavo potrebujemo za razvoj Slovenije, in dokler se ne bomo začeli resno lotiti tega dela, črpati denarja, delati dobrih projektov, pa da bo ta SVRK šel na teren, ven iz pisarn, na teren, med ljudi, na občine, da se bodo tudi v realnem svetu znašli, ne samo v računalnikih, potem bo ta služba začela dobro delati. In seveda, da bo imela dobro vodenje, dobro vodstvo, kvalitetno vodstvo. Nekoga, ki bo ljudi postrojil, udaril po mizi in dal ljudem naloge. Ne zaposlovati novih ljudi po agencijah in direktoratih, ampak tisti, ki so tam, začeti kvalitetno delati. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec. Če sem dobro razumel, če bo zgradila to, kar mora zgraditi, dobi torto? Tako. Besedo ima gospod Soniboj Knežak. Pripravi se mag. Branislav Rajić.
Hvala, predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Tri mesece je že resor, pristojen za razvoj, strateške projekte in kohezijo, brez vodstva. Kar se mene tiče, sem bil zelo vesel, da smo končno dobili s strani SAB kandidatko. In verjetno zaradi svoje profesionalne deformacije, zadnjih 16 let sem namreč delal na kadrovskem področju, sem seveda pogledal, kdo je Angelika Mlinar. In kdo je Angelika Mlinar, spoštovane kolegice in kolegi? Da ne bom ponavljal. Koroška Slovenka. V osnovni šoli, maturirala na slovenski gimnaziji, pravo študirala na univerzi v Salzburgu, študij je nadaljevala v ZDA in doktorirala v Salzburgu. Kaj pa je ta gospa počela? Delovne izkušnje, če grem iz kompetenc, delovne izkušnje [[…]]Eno leto je bila generalna sekretarka Narodnega sveta koroških Slovencev. Na listi je bila oktobra 2010 izvoljena v dunajski deželni parlament. Leta 2013 je bila izvoljena za poslanko v zveznem parlamentu – poslanko v zveznem parlamentu, ki je zaobljubo naredila tudi v slovenskem jeziku, ki je vse svoje razprave pričela s slovenskim jezikom. Leta 2014 je bila seveda izvoljena tudi na listi stranke NEOS, v Evropski parlament, kjer je bila članica Zavezništva liberalcev in demokratov za Evropo. V tej smeri sem mislil, da mi iščemo vodjo, bomo spraševali po kompetencah, ki jih mora imet človek, primeren za vodjo. Kakšne pa so to? Mora znati ekipo pogledati, staro ekipo, kateri ima še kako iskrico v očeh, da je pripravljen še kaj narediti, kdor ne, ga zamenjati, postaviti jasne odgovornosti, cilje, roke, to je vse tisto, kar pri vodji običajno iščemo. Ali je šla debata v to smer? Sram me je, kar sem poslušal na tem hearingu, res me je sram. Mi smo se spraševali – bom povedal, kaj. Poznavalec klimatskih pogojev, specializiran za migrante, na primer, ji je očital, da se je slikala pod sliko Che Guevare, ki je bil ne vem kakšen morilec, pa ne vem kaj. Poglejte si, iz česa je gospa kandidatka doktorirala. Doktorirala je iz Ženske pravice kot človekove pravice. Ne bom nič kaj več rekel. Drugo kolegico so skrbeli stroški, ali se bo vozila z Dunaja ali bo živela v Ljubljani. Na kozlanje mi je šlo, če se grdo izrazim, ker sem moral to poslušati. Da ne govorim, kaj so si mislili koroški Slovenci, ko so morali tole gledati. Njo spraševati, ali je Slovenka prava ali ni prava Slovenka, ki je živela v okolici, kjer se je od vrtca morala boriti za to, da so lahko slovensko govorili, da ohranjamo našo slovensko identiteto na Koroškem, mi pa govorimo, kdo je pravi Slovenec. Samo čakal sem, da bomo zaključili debato, da boste povedali, kak pa je pravi Slovenec – koliko je velik, kake oči mora imeti, kake lase mora imeti [[…]]To je debata tridesetih let prejšnjega stoletja, ki je pripeljala v drugo vojno. Res sem zgrožen! Seveda me jezi, ker ne morem verjeti, da se lahko to tudi dogaja v tem slovenskem parlamentu, no. Gospa je sicer vajena tega desničarskega populizma iz Avstrije, ker je tudi v enem intervjuju sama pravila, da je, bom prebral: »Jaz sem sicer navajena, Avstrija je tista država, ki je bila izumiteljica desničarskega populizma z Jörgom Haiderjem. To je fenomen, s katerim se soočamo 30 let in tudi vidimo, da ne prinese nobenega rezultata. Kakšne ideje za rešitev pa ponujajo? Razpad Evropske unije ali kaj? To za nas ni pravi odgovor.« Na podlagi vsega tega, spoštovane kolegice, prvo, kar je, res me je sram. Tudi doma smo se pogovarjali, ko so ljudje spremljali to zadevo – zgražajo se nad nivojem ene kulture. Če že ne morete človeka ponižati, ki je prišel prevzet resno funkcijo, ki danes ni ravno ne vem kako plačana v tej državi, pa vendar je bil pripravljen priti v to državo, zdaj pa se sprašujemo, ali je ta pravi Slovenec ali ni ta pravi Slovenec? Sram me je. Vprašanja, na katera je odgovarjala, kar se tiče strokovnega področja, je vsaj zame dala dobre odgovore. Seveda ni njeno področje niti ne more poznati ne vem kakšne računalniške sisteme, ona mora zbrati pravo ekipo okoli sebe, ki bo dajala rezultate, ki bodo pripomogli k temu, da bomo počrpali edina razvojna sredstva, ki jih v bistvu imamo še na razpolago. Zaradi vsega tega navedenega bom z veseljem skupaj s kolegicami in kolegom podprl kandidatko. Hvala lepa.
Hvala, gospod poslanec, za vašo razpravo. Besedo imate mag. Branislav Rajić, pripravite se mag. Branko Grims. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Dober večer vsem! Ta resor ima SAB in seveda ima polno pravico, da izbere kandidata ali kandidatko, ki je najustreznejši in mi jim kot koalicijski partnerji seveda verjamemo. Ko gre za dr. Angeliko Mlinar, mislim, če si odkrito pogledamo v oči, da v tej dvorani ni osebe, ki bi bolj poznala bruseljske strukture, kar je sicer najbolj pomembno za resor, ki ga bo, če ga bo, upravljala. Za ta resor je potrebna tudi iznajdljivost, potrebna je prodornost in kreativnost. In gospa Mlinar je dokazala, da vse to ima. Popolnoma je jasno nasprotovanje opozicije. Seveda ne podpirajo tega in tu se ni treba poglabljati. Pomembno je izpostaviti, zakaj pa je ta naša kandidatka kot taka konkretno v redu. Sam sem jo spoznal v dveh situacijah: enkrat, ko je povezovala štajerske poslance in kandidate za volitve v NEOS in moram povedati, da čeprav od nas ni mogla imeti nobene koristi, je bilo popolnoma jasno, da je želela izpeljati to povezavo in ji je uspelo. Že takrat se mi je zdelo, da je to res format političarke neke nove dobe; nove dobe, v kateri seveda želimo vsi živeti. Drugič pa je bila moja protikandidatka na evropskih volitvah in čeprav seveda nisem bil zvezda programa v tem, je vseeno izkazala izjemno mero politične kulture. Pravzaprav nekaj, kar se ne pozablja, na vseh teh soočanjih, na katerih sva se srečala – in to je tudi drugi dokaz zame, ko se odločam, da je resnično političarka, ki je treba zaupati. Meni se zdi napačna teza Levice, da je njeno udejstvovanje v stranki NEOS v Avstriji nekaj, kar determinira njeno obnašanje kot ministrice pri nas. To nima nobene zveze, ona je tukaj članica SAB in mislim, da je to treba ključno izpostaviti, še bolj mi je pa sprevrženo to sprenevedanje, da češ, nismo proti Angeliki Mlinar, smo pa proti vladi. Proti Angeliki Mlinar si proti Angeliki Mlinar! In me samo zanima, kako boste tisti, ki ste proti Angeliki Mlinar, ko boste na obisku pri koroških Slovencih, recimo, rekli, jah, težkega srca smo bili proti. Si prav predstavljam in zamislite se tudi vi, mogoče bi kdo še vedno si moral premisliti. Desna provenienca je vsekakor obrnila hrbet zamejski Slovenki in seveda je bilo tekom hearinga tudi problematizirano to državljanstvo, kako ga je dobila. V naši državi ga športniki dobijo zelo hitro, zelo lahko in čeprav so samo interesi nekega športnega kluba, tako mislim, da tukaj ni treba izgubljati besed. Jasno je, da gospa Angelika Mlinar ima veliko kvalitet, eni jih sicer nočejo priznati, ampak to je njihov problem, ima pa kot se v Avstriji reče »Ein Fehler« in ta feler je, da prihaja kot Slovenka iz Avstrije, ne pa iz Argentine. Ker če bi v krvi bil tango ali če bi imela blagoslov svetega duha, bi verjetno brez problema imela 33 glasov več danes in bi bila nesporno izvoljena. Zato bom z velikim veseljem glasoval za gospo Angeliko Mlinar in z vsem zaupanjem, ker mislim, da ga res z razlogom daje. Hvala.
Hvala, gospod poslanec, za vaše stališče. Besedo imate mag. Branko Grims, pripravite se mag. Bojana Muršič. Izvolite.
Hvala za besedo. Vsem prav lep pozdrav! Si predstavljate, kakšna mora biti že kriza znotraj koalicije, če predsednik Vlade v istem stavku predlaga Angeliko Mlinar za ministrico, se od nje distancira in za povrh še ošvrkne koalicijo in jo spomni, da jo pravzaprav zavezuje k glasovanju koalicijska pogodba. To o stanju v sedanji vladi seveda pove vse. Zgodba, ki je pred nami, je v resnici zgodba o neodgovornosti, neodgovorno od Vlade Republike Slovenije je, da tri mesece ni predlagala nadomestnega ministra – oziroma predsednik Vlade – za kohezijo, za edina realna investicijska sredstva, ki so dosegljiva v Sloveniji. Gre za milijardne zneske, ne gre za 10 tisoč evrov. Za milijarde zneske! Tri mesece ni bilo predloga, potem pa je neodgovorno od vlade, da en dan podeli Angeliki Mlinar slovensko državljanstvo, da prepozna v njej posebno kvaliteto, naslednji dan jo predlaga za ministrico in ta ministrica na zaslišanju kot kandidatka ne odgovori niti ene same konkretne zadeve na katerokoli vprašanje. Ali pravi, da o tem ne bo govorila, ali pa se zavije v izraze, kot so: bomo spremljali, pogovarjali se bomo. Čakajte no! Gre za milijardne zneske, to je neodgovorno do slovenskih državljank in državljanov, do edinih realnih razvojnih sredstev, ki so tukaj na razpolago! Še več, ko jo vprašam, kako je z njenimi logistično-klientelističnimi povezavami, saj je navedena v tistem razvpitem zloglasnem seznamu Sorosevih zanesljivih kadrov zanesljivih kadrov znotraj Evropskega parlamenta, na to noče odgovarjati. Ona ni prava neuka oseba, ona je doktorica prava, torej mora vedeti ali bi morala vedeti že kot evropska poslanka, da je vprašanje klientelističnih, lobističnih povezav in njihova razgrnitev pred nastopom ključne funkcije evropska norma. Ona na to vprašanje ni odgovorila z eno samo besedo! Jaz samo upam, da nas danes spremlja KPK in da bo pač vzela pod drobnogled te povezave, jih preučila in ugotovila morebiten konflikt interesov, tako kot to zahtevajo od Slovenije evropske norme in pravila, ki veljajo znotraj Slovenije in znotraj Evropske unije. Poleg tega je kandidatka v svojem nagovoru poudarila, da je zavezana doslednemu spoštovanju prava. V isti sapi je zatrdila, da zagovarja popolno odprtje meja za migrante in da mora biti – celo spot je o tem posnela – Evropa kontinent migrantov. Vprašal sem, kako gre to dvoje skupaj. Če bi se spoštovalo evropsko pravo, če bi se spoštovalo vsaj tiste ratificirane mednarodne pogodbe, ki znotraj Evrope veljajo na čelu z Dublinskim sporazumom, če bi se spoštovalo zakonodajo Republike Slovenije, niti en sam migrant, ilegalen migrant, ne bi smel stopiti na ozemlje Republike Slovenije, ne pa, da se zagovarja kar odprtje meja in pač kontinent migrantov. Tudi na to ni bilo odgovora, pa gre za vprašanje prisege, ki bo, če jo boste izglasovali, kandidatka dala čez nekaj minut. Ona se bo zavezala k spoštovanju ustavnega reda Republike Slovenije in zavezala se bo, da bo delala za blaginjo Slovenije. Blaginja Slovenije seveda pomeni blaginja Slovenk in Slovencev, blaginja slovenskih državljank in državljanov, ne pa blaginja tujcev. Ne moreš dajati tujca na prvo mesto v tem primeru. To prvič ni pravno korektno, drugič je v nasprotju s prisego, ki bi jo kandidatka dala. Na to sem jo opomnil – znova ni bilo odgovora. In potem je kandidatka dejala še, da je zavezana doslednemu spoštovanju človekovih pravic. Zato sem jo vprašal, kako gre to skupaj s slikanjem pod sliko masovnega zločinca, znanega po zapiranju in pobijanju homoseksualcev, bil je rasist, on je govoril za črnce, da so smrdljivi, da so lenuhi in podobno. Kar preberite malo. In še mnogo hujše stvari. Tudi na to ni bilo odgovora. To se pravi, prav na tisto, kar je sama poudarila v nastopnem govoru in kasneje zapadla sama s sabo v kontradikcijo, ni bilo enega samega odgovora in kar je najhuje, ni bilo nobenega konkretnega odgovora o pospeševanju pridobivanja sredstev kohezije. Glasovanje zanjo je neodgovorno do slovenskih državljank in državljanov.
Hvala, gospod poslanec. Besedo ima magistrica Bojana Muršič. Pripravi se gospod Bojan Podkrajšek. Izvolite, gospa poslanka.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Ministrska ekipa, spoštovane kolegice in kolegi! Danes govorimo o izjemno pomembnem resorju, to je resor kohezije in kot je predsednik Vlade danes omenil, v tretje gre rado. Verjamem in upam, da po vseh težavah, ki smo jih imeli, bomo danes končno dobili popolno ministrsko ekipo in ministrico za kohezijo. Ta ministrica mora imeti oziroma ima trdo in odločno žensko roko, da bo popeljala ta resor naprej, kajti to, kar se je dogajalo v zadnjih treh mesecih, nam ne more biti v ponos. Vse nas mora voditi želja, da končno nadaljujemo na podlagi vseh dobrih izkušenj, ki smo jim bili priča ob črpanju vseh kohezijskih sredstev do danes, ki so pa bistveno, bistveno izboljšali položaj nas, državljank in državljanov in tako tudi vplivali na lokalni razvoj kot tudi naše države. Zavedati se moramo, da je Ministrstvo za kohezijo živčevje sistema in tukaj bo potrebno sodelovanje celotne ministrske ekipe in le ob sodelovanju koordinacij vseh resorjev lahko strateške projekte tudi izpeljemo. Vsekakor je treba pripomniti, da bo treba resnično poprijeti s trdo roko, da ne bodo ostale prazne črke na papirju in prazne besede, temveč postanejo naša priložnost, da dolgoročno državo popeljemo v napredno družbo; družbo, kjer različna področja delujejo vsak po svoji logiki, a vsekakor pa načelo skupne vizije boljšega jutri. Res so podatki v zadnjem času o črpanju kohezijskih sredstev izjemno slabi, vendar bo treba narediti veliko korakov, da bomo počrpali čim več sredstev, kajti res so ta odločilnega pomena tudi za našo republiko. Vsi, ki smo se kadarkoli do sedaj ukvarjali z evropskimi projekti, se še kako zavedamo, da sistem upravljanja z evropskimi sredstvi ni optimalen, pa je bilo to pred desetimi leti ali pa še danes. Absolutno je preveč birokratski, česar nam ne nalaga Evropa, ampak si nalagamo te zadeve sami. Informacijski sistem še vedno ne deluje optimalno, kot bi moral, zato veliko upov polagamo v to našo kandidatko za ministrico, ki verjamem, da lahko s svojim znanjem, izkušnjami, odločnostjo, končno preseka gordijski vozel in popelje to ministrstvo iz temačnega obdobja, ki mu v zadnjem času ni bilo videti konca. Pričakujem, da bomo vsi skupaj poskušali z ministrico konstruktivno sodelovati, da bo tudi prisluhnila našim predlogom, kajti vsi ali pa večina nas meni, da Slovenija potrebuje dva operativna programa, ne zgolj enega. Verjamem, da če bo prisluhnila temu, lahko naredimo s skupnimi močmi korak naprej. Vsekakor pa pričakujem, da se bo prenehalo s podtikanji, žaljivkami in da nam bo s pomočjo izkušene političarke uspelo počrpati čim več evropskih sredstev, ki so nam na voljo, in da bodo le-ta usmerjena k ciljem in prispevala k večji kakovosti življenja v Sloveniji. Čas pa je, da naredimo razvojni preboj. Hvala lepa.
Hvala, gospa poslanka. Besedo ima gospod Bojan Podkrajšek, pripravi se gospod Vojko Starović.
Hvala, predsednik, za dano besedo. Spoštovani ministri, kolegice in kolegi! Že tretjič v tem mandatu oziroma v dobrem letu je v tej dvorani miza in stol, ki je namenjen ministru, ki pokriva ta zelo pomemben resor v Vladi Republike Slovenije. Sam nisem član nobenega od matičnih odborov, niti za gospodarstvo niti za evropske zadeve, ampak sem zelo pozorno spremljal sejo oziroma hearing, kot ga imenujemo, z ministrico. Gospe ne poznam, dejstvo pa je, da sta ta dva odbora sestavljena tako iz koalicije kot opozicije. Ampak ta odbora sta nam v tem državnem zboru, 90 poslankam in poslancem, povedala, da je kandidatka neprimerna za vodenje tega resorja. To je dejstvo. Jaz si drugače ne znam predstavljati. Pa tam sedijo poslanci koalicije in opozicije. Verjetno niso vsi na seji, nobeden – kot danes – ni ostal doma, vsi so sodelovali. Pa danes ne bi tu govoril o čustvih. Čustveno je sestavil to vlado predsednik Šarec pred dobrim letom, pa danes poglejmo, kaj so ta čustva naredila. Že tretjič se išče ministra oziroma ministrico za ta pomemben resor, ampak glejte, ko v športu nekdo sestavlja – pa lahko to s predsednikom Vlade tudi primerjamo, katerimkoli –, najboljšo ekipo, na začetku da najboljše ljudi. Vsak predsednik stranke pa, ne glede, ali so tri koalicijske stranke ali pa jih je pet, najboljšo ekipo, da sestavi vlado. Danes vsi, predvsem iz koalicije govorite, da delamo tej gospe, ki je bila v Evropskem parlamentu, tudi avstrijskem, da ji delamo krivico. Zakaj je ni predsednica SAB predlagala pred dvema letoma, če je najboljša? Pred dvema letoma! Pa danes ne bi govorili cel popoldan niti o odgovoru na poslansko vprašanje kolega Černača, niti danes ne bi bilo te točke. In bi počrpali bistveno, bistveno več denarja kot neto prejemnica Republika Slovenija v Evropski uniji. Dva ministra, pa tudi ministrstvo brez ministrice ali ministra!. Danes pa govorimo, da imamo najboljšega človeka pred sabo. Glejte v tej ekipi, tudi če dobite najboljšega, ne more več igrati. Ne more več igrat. Predsednik Desusa meče iz vlade svojo ministrico za kmetijstvo, ki je tudi pomemben segment za evropska sredstva, za razvoj podeželja, ko zaključujemo pa se pripravljamo na novo perspektivo. Če bo ta ministrica, če bo danes izglasovana, lahko v tej ekipi igrala, da bo črpala sredstva, spoštovane kolegice in kolegi na drugi strani, ste v zmoti. Za Slovenijo in za slovenska sredstva iz EU se bodo borili samo Slovenci. S svojimi žuljastimi rokami. To si zapomnite. Hvala.
Hvala, gospod poslanec, za vaše stališče. Besedo ima gospod Vojko Starović. Pripravi se gospod Franc Breznik, vam pa bo sledil gospod Gregor Perič. Gospod Starović, izvolite.
Predsednik, hvala za besedo. Spoštovani, dober večer vsem skupaj! Ponovno smo priča izrazito rumeni, združeni levo-desni gonji proti ženski kandidatki. Temu je svojo skodelico ponovno pristavil tudi Štefanec. Te gonje sam ne razumem povsem. Dr. Mlinar je po svojih odgovorih, po svojem nastopu, izkazanem znanju, po svoji izobrazbi in mednarodnih izkušnjah, po ugledu in povezavah na mednarodnem parketu nedvomno primerna kandidatka za ministrico za razvoj in kohezijo. Namesto da bi kot prednost vzeli dejstvo, da prihaja iz Avstrije, ki jo opozicija pogosto povzdiguje v nebo in jo stalo dajejo za zgled in od koder bi kandidatka dejansko lahko prinesla mnoge dobre poglede in izkušnje, ji to vzamemo za zlo. Noro! Slovenki, ki je izkazala pristno in pravo domoljubje tudi s konkretnimi dejanji, očitamo rojstvo v Avstriji in naturalizacijo v slovensko državljanstvo. A veste, koliko izrednih naturalizacij je bilo v Sloveniji pridobljeno lansko leto? 235, predlani 240. Tukaj prisotni samozvani ustavobranitelji so očitno preskočili 5. člen Ustave. Ta določa, da država skrbi za avtohtone slovenske narodne manjšine v sosednjih državah ter pospešuje njihove stike z domovino. Drugi odstavek pa vsem Slovencem, tudi tistim, ki nimajo slovenskega državljanstva, zagotavljajo uživanje posebnih pravic in ugodnosti. Na očitke, da je SAB zelo pozno predlagal ministrico brez resorja, obstaja povsem objektiven razlog. Predlog kandidata objektivno ni bilo mogoče predlagati prej. Po odstopu ministra Puriča in pred sprejemom proračuna je namreč Levica odtegnila svojo podporo manjšinski vladi. Celotna opozicija z Levico vred, politični analitiki in mediji so glasno napovedovali konec manjšinske vlade. V takih okoliščinah je neodgovorno in nefer nekoga prepričevati in predlagati za ministra za negotovo obdobje, mogoče samo enega meseca. Očitno so opozicijske stranke na današnji in torkovi razpravi zavohale kri, zavohale možnost rušenja vlade, kot je to danes povsem jasno in odkrito povedal prvak NSi kolega Matej Tonin. Opozicija je za ta mejnik izrabila kandidature naše koroške Slovenke in pri tem uporabila ves arzenal grobega populističnega političnega diskurza, v katerem so očrnili prav vse institucije naše države. Žalostno! Verjemite, da na nam tega koroški Slovenci ne bodo oprostili. Dr. Mlinar mi je dejala, da se je na odboru počutila kot na avstrijskem Koroškem, kjer so Slovenci pogosto tarča grobih napadov tamkajšnjih nasprotnikov slovenstva. Danes, ko sem bil slavnostni govornik ob srebrnem jubileju Zveze društev vojnih invalidov Slovenije, ki so se borili za etično ohranitev slovenskega ozemlja, so dogodku prisostvovali tudi sorodna društva Slovencev, ki so ostali zunaj naših meja. V Avstriji in Italiji. Pa kaj se mi gremo? Toda, dr. Mlinar je borka; odločna borka, ki že vrsto let vztrajno in se s strastjo bori za prave stvari, najsibodo to pravice Koroških Slovencev v Avstriji ali pravice žensk. In enako odločno se bo postavila tudi za učinkovito pridobivanje sredstev iz proračuna Evropske unije. Za SAB je dr. Mlinar več kot odlična in primerna kandidatka. Za zaključek bi želel povedali, da se ob poslušanju posameznih govorcev pomislil: O moj bog, zakaj to nekateri moji kolegi tukaj tako polni jezi in sovraštva tudi do tistih, ki jih sploh ne poznajo? Upam, da bodo naši spoštovani kolegi, ki so polni jeze v teh predprazničnih dneh, izbrali pot z manj sovraštva, da bodo svoja čustva, energijo in čas raje usmerili v pozitivno smer. Živeti brez sovraštva je namreč mnogo lepše. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Besedo ima gospod Franc Breznik, vam bosta pa sledila gospod Gregor Perič in nato gospod Nik Prebil. Izvolite.
Zdaj bom nadaljeval tako, kot ste vi kot svojo predsednico branili – 29. november 2013, Alenka Bratušek : KPK. »Komisija je po mojem mnenju do danes opravila veliko dela, zato tudi težko razumem sedanji odstop iz protesta. S KPK je imela moja vlada vedno odprt dialog. Še posebno dejavna je z njimi sodelovalo Ministrstvo za finance pri Zakonu o Slovenskem državnem holdingu. Vsa opozorila KPK je vsekakor treba jemati zelo resno.« Torej, danes Alenka Bratušek odstopa po tem opravičilu, po tej njeni izjavi. To je prvo, kar je zavajanje. Drugo zavajanje, ki je sledilo v teh dneh, je, da rušimo kandidatko zato, ker je koroška Slovenka. Ravno obratno! Ravno vi ste jo zvabili sem na to funkcijo kandidatke, brez da bi se prešteli, brez da ste povedali slovenski javnosti, da se igračkate z bruseljskimi milijardami in da bomo te milijarde morali jemati iz slovenskega proračuna in zaradi tega zmanjševati pokojnine, pa socialna sredstva, pa razvojna sredstva in tako naprej. Vi imate danes tretji popravni izpit. Vi imate tretji popravni izpit! In če bi pogledal vse hearinge obeh kandidatov, lahko povem, da je kolega Bandelli, pa kakorkoli se čuje, bil nianso ali pa dve niansi boljši od dr. Mlinarjeve, kot pravite. Kaj ima doktorat iz ženskih pravic zveze z kohezijskimi sredstvi, ker moraš poznati ustroj Evropske unije, kjer moraš znati biti vodja, delegirati, voditi, poznati informacijske sisteme, poznati ta del politike, o katerih kolegica Mlinarjeva na žalost ni povedala prav ničesar. Danes mi očitate ali pa nam očitate, da mi večkrat govorimo o Avstriji – povejte, kdaj ste vi karkoli upoštevali o Avstriji prav na tej seji. Povzdigujete Avstrijo – ko vam povem, kako deluje predvsem zdravstvena blagajna v Avstriji, kakšne so čakalne dobe v Avstriji, ste popolnoma tiho. In jemljete zadeve kot tiste bombonjere, kjer imaš polno nekih čudnih bombonov, imaš pa dve bajaderi, pa bi vsi bajadero vzeli iz te bombonjere. Tako delujete. Zelo neresno. Igračkate se z usodami ljudmi preko tega, da ne črpamo Evropskih milijard. Nadaljevanje. Kaj menite o koroških Slovencih, že poveste, da je ona samo klic v sili. Da ste imeli boljšega kandidata, ki je bil kolega Bandelli, ste imeli dr. Puriča, ki bi naj bil še drugi boljši kandidat. Tri mesece v času, ko se izteka sedanja perspektiva in ko nastaja nova, ko se vsi pogajajo, pripravljajo vse operativne programe, ste vi tiho in nimate kandidata ali kandidatke. To je neresno, spoštovani kolegi! Popolnoma neresno. In neresni ste tudi, ker se ne znate niti prešteti, ko pridete na oba dvora. In glejte, v osmih letih, treh mandatih, kar sem sem v parlamentu, nisem doživel zavrnitve na hearingu od dveh odborov. »Nismo imeli kandidata!« Ni se še to zgodilo v zadnjih treh mandatih, odkar sem tukaj v parlamentu. Kolegica, ki je pet mandatov, mislim, da tudi ona tega ne pozna, te prakse. In zdaj govorite o čustvih, o čustvih v predbožičnem času! Glejte, advent, adventus pomeni prihod. Rojevanje nečesa novega, nekaj boljšega. Rojevanja iz nečesa, kar je – nima pokazati po letu in pol ničesar, niti enih zakonov, tukaj imamo nekaj novel, nekaj zamud, ki jih imamo pri implementaciji evropskih direktiv. Ko to vse pogledam – poglejte, nič še niste pokazali! Nič. Razen, da spreminjate zdravstveni sistem v zdravstveni sistem Kube in Venezuele. Torej, popolnoma monopoliziran plačilni sistem, zdravstveni sistemi, kar delate na tej seji. Katastrofa. In vi se imate za socialno-tržne liberalce in vse ostalo. Sramota, glejte. Spušča nam korupcija na celi črti in vi hočete monopolizirati, popolnoma, zdravstveno blagajno. Po drugi strani pa govorite, da moramo avstrijsko državljanko zaposliti in da gremo po poti Avstrije. V čem gremo po poti Avstrije? V čem gremo po poti Avstrije? V čem mi povejte, v čem? Po poti Avstrije gremo, da stalno več Slovencev odhaja v Avstrijo. Da pol mojih rojakov s štajerskega dela v Avstriji. Da se vi na račun tega hvalite, da imate boljše statistike, češ, glejte, stalno manj brezposelnih je v Sloveniji. Ne znate pa prešteti ljudi, ki odhajajo čez mejo. Spoštujem koroške Slovence, spoštujemo jih v Slovenski demokratski stranki, pa mislim, da kolegi v Novi Sloveniji. Ampak vi se norca delate iz koroških Slovencev, iz naših rojakov. Vi se delate norca! Vi se ne znate prešteti in zavajate kandidatko in jo vozite sem. Po vsej verjetnosti ima dobre lastnosti, ampak ne za področje kohezije, razvoja in evropskih projektov. In to v času, ko nima časa, da se sploh kaj nauči, ker smo ta čas zamudili v letu in pol, ko niste imeli primernih ministrov. Zato bom glasoval proti. Najlepša hvala.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, gremo po poti nadaljevanja te seje. Besedo ima gospod Gregor Perič. Naslednja pa sta gospod Nik Prebil in gospod Robert Polnar. Izvolite, gospod poslanec.
Hvala. Lep pozdrav še enkrat! Mislim, da se vsi spomnimo enega primera, ki je bil vezan na eno zastavo v povezavi z enim športnikom, ki mu je ime Jakov Fak, in se je potem ta zadeva pripeljala tako daleč, da smo okrog tega se spet kot narod in kot politika razdelili: ali je prav, da ta oseba nosi zastavo na olimpijskih igrah ali ne, zato ker ni čistokrven Slovenec, ker se ni rodil v Sloveniji. Zdaj se je ta zgodba, na žalost, tako kot slišimo, ker se ukvarjamo in pogovarjamo, tako danes tukaj kot dva dni nazaj na matičnih delovnih telesih, predvsem o tej temi, ponovila. To je hudo narobe. Mi bi se morali pogovarjati o tem, ali je kandidatka primerna ali ni primerna, ali je sposobna ali ni sposobna, ali ima izkušnje ali nima izkušenj, ali bo znala se soočiti s tistimi problemi ali ne bo sposobna, ne bo uspela, ali je dobra menedžerka v tem smislu ali ni dovolj dobra menedžerka v tem smislu. Mi se pa pogovarjamo o tem, ali je dovolj Slovenka ali ni dovolj Slovenka. Zato ker se je rodila na drugi strani meje, ker nima oziroma ni imela državljanstva, je to neka temeljna ovira za to, da lahko postane ministrica, ali ne. Razprava, ki smo ji bili priča na seji obeh odborov, kot smo tudi v SMC povedali v samem stališču, ne more biti nobenemu v ponos, sploh pa ne more biti v ponos tej instituciji. Pa naj smo z leve, z desne, s sredine ali pa kjerkoli drugje. Mislim, da dolgujemo opravičilo vsem Slovenkam in Slovencem, zlasti tistim Slovenkam in Slovencem, ne glede na to, ali imajo državljanstvo ali ga nimajo, ki živijo onstran naših meja. In teh Slovenk in Slovencev ni malo, jih je kar nekaj, jih je zelo veliko. Verjamem, da so te razprave prišle tudi do njih, in verjamem, da niso ponosni na to, kar danes in te dni poslušajo in gledajo. Sam sem tudi v preteklosti imel zelo veliko stikov s Slovenci iz zamejstva in so vedno si želeli neko podporo, če ne drugačno, vsaj moralno. Mi smo jim odrekli tudi to v teh razpravah in to nam res ne more biti v ponos. Poslušal sem različne argumente. Od takih, da je to v bistvu neke vrste interpelacija sami vladi, ker drugih argumentov ni bilo, do tega, da kandidatka sicer sodi v nek drug politični oziroma ideološki spekter in zaradi tega ne more biti deležna podpore. Dostikrat se tukaj notri pogovarjamo o tem in se obmetavamo z nekimi psovkami – v navednicah –, da je nekdo socialist, nekdo je konservativec, spet nekdo je neoliberalec in podobno. Potem pa, če se ozremo samo onstran meje, recimo na sever, vidimo, da imajo v Avstriji že privatizirano ali pa je del vodooskrbe že privatiziran, ali pa del zdravstvenega varstva oziroma na primarnem nivoju je privatiziran. Tam je to dejstvo in tam neka sredinska stranka to jemlje kot neko dejstvo, ker je to pač dejstvo. Verjetno je nekdo drug pripeljal tudi do tega in tam tako je. Ko se oziramo v Avstrijo, kako imajo Avstrijci urejeno bolje od nas, to, ko jih imamo za zgled, pa preprosto te stvari pozabimo. Bodimo iskreni do sebe in potem, ali zagovarjati neke modele ali ne. Ne moremo samo izbirati in reči, to je v redu in to ni v redu. In ravno to smo počeli s kandidatko Angeliko Mlinar. V končni fazi je tudi kolega Trček, če se prav spomnim, na samem odboru dejal, da se je skoraj zaljubil vanjo. To je bilo v torek. Imam občutek, da je bila to ljubezen za dve noči, ker ji danes že daje košarico in bo stisnil »proti«. Tako da v tem smislu očitno odločamo bolj kot ne politično in strankarsko, ne ocenjujemo pa tega, ali kandidatka ima kvalifikacije, ali bi se na samem mestu ministrice obnesla dobro ali manj dobro. Hvala lepa.
Poglejte, dr. Trček je dvignil roko. Ne morem pa jamčiti, da bo to ljubezenska izjava. Izvolite.
Postopkovno. Prvo nisem hotel to komentirati, ampak bom rekel vseeno: kolega, vi vaših seksualnih in ljubezenskih praks ne zrcalite vame. Hotel sem vas v bistvu vprašati – ne, resno se hočem pogovarjati – ali mi izbiramo ministrico za SVRK ali se pogovarjamo, kdo ima koliko – česa? Krvi v sebi slovenske. Čistokrvnega Slovenca in Slovenke ni. Angeliko Mlinar sva s Suki branila na odboru, vi ste bili pa tiho, predsedujoči ni prekinil eskapad, ki ste jih šli ste. Prosim, predsedujoči, naša država je utemeljena na državljankah in državljanih. Gospa je dobila državljanstvo. Tudi če bi prišla z Grenlandije, in to ni tema tega razgovora in vas prosim izhajajoč iz ustave, upoštevajoč poslovnik, da zagotovite, da se pogovarjamo o kandidatki ministrice za SVRK, ne pa o preštevanju krvnih, kar so tudi prevzeli SMC, ki so zelo podobni SDS, in tudi v lastnih predstavitvah ne kličeš, ne nagovarjaš, ne omenjaš drugih. Če to počne Levica, nas vedno kritizirate, drugim pa vsem odpustite. To je moj postopkovni predlog. Hvala.
A veste, da imam težavo razumeti, kaj ste postopkovno predlagali? Nimate pa možnosti tega ponoviti. Nimate možnosti tega ponoviti.
Nimam, sem vam hotel razložiti, pa ne bom.
Samo povedal sem, da ste slabo razložili. Spoštovane in spoštovani, gremo naprej. Gospod Nik Prebil, kateremu sledi gospod Robert Polnar, in pripravi se gospod Jožef Lenart. Poslanke in poslanci pa verjamem, da boste tudi tem poslancem zagotovili to, kar vsak potrebuje – pozornost. Izvolite.
Predsednik, hvala za besedo še enkrat. Ta dvoličnost nekaterih danes v tej dvorani pa tudi tam na odboru je resnično neverjetno. To me še danes večkrat preseneti. Govorite o tem nekateri, predvsem tam na tisti strani, da proti kandidatki nimate nič, da pač ima dobre izkušnje, ampak pač je ne boste podprli, ker je pač ne boste podprli. Drugi govorite, da je treba začeti delati, črpati bolje. Ja, seveda, se strinjam, ampak bi naredili vse, da bi celo zadevo sesuli. Meni se to zdi resnično čudno. To, kar je doživela kandidatka na odboru, meni se to zdi resnično nekorektno in nespoštljivo in ne pritiče neki parlamentarni demokraciji, pa kljub temu je bila kandidatka vseeno tisti čas na odboru suverena. Tukaj govorite, česa vse kandidatka ni povedala, jaz sem šel po blok, ker sem si ves čas tistih šest ur pisal, kaj kandidatka odgovarjala. Pa vam povem, kaj je odgovorila na nekaj vprašanj. Povedala je, da je Slovenijo treba gledati kot celoto, ne samo kot zahod na eni strani in kot vzhod na drugi strani, da bo zagotovila močnejšo koordinacijo med ministrstvi in med SVRK, da bodo zato ministrstva bolje sodelovala, da na vzhodu, kjer je črpanje slabše, bo zagotovila takojšnjo konkretno pomoč v tehnični obliki, da bo delala več na terenu, da je pripravljena tudi poslušati predloge in dopušča možnost za dva operativna programa, da bo razmislila, ali je to izvedljivo, in poslušala druge, da bo uredila ta sistem e-MA, ki mogoče še danes v celoti ne deluje, kar je pa v tej dobi digitalizacije, v kateri smo danes, resnično čudno in upam, da se bo to čim prej uredilo. Naj vam še povem, kaj je težava. Težava na ministrstvih so zapletena besedila javnih razpisov, tudi pomanjkljivo določena navodila, prenizka kvaliteta prvostopenjske kontrole, preobsežno prvostopenjsko preverjanje, in to je kandidatka rekla, da bo izboljšala takoj, ko se na ta položaj usede. In ni čisto vse odvisno, spoštovani, od hitrosti črpanja. Osebno mislim, da je ključna tudi kakovost programov, ta pa ni odvisna samo od SVRK, ampak tudi od deležnikov in predvsem tistih, ki projekte pripravljajo. Se pa strinjam, da je tem treba tudi en vzvod oziroma pomoč dati, da so ti programi ustrezno pripravljeni in potem tudi financirani iz teh evropskih kohezijskih sredstev. Kandidatko bom, tako kot sem jo na odboru, podprl tudi danes na tej parlamentarni seji. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Sedaj ima besedo gospod Robert Polnar, pripravite se Jožef Lenart in gospa Lidija Divjak Mirnik. Izvolite, gospod poslanec.
Gospod predsednik, hvala za besedo. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Slovenka nacionalna politika je brez slehernega dvoumja v regresiji, čeprav je to vidno na vsakem koraku, tudi skozi kandidaturo Avstrijke za ministrico v slovenski vladi, je regresija najbolj opazna skozi fenomen izginjanja sramu in skozi procese vladavine splošnega brezčastja. Občutek sramu je imel eno ključnih formativnih vlog v procesu civiliziranja družbe od praskupnosti do danes. Občutek sramu določa naš odnos do drugih ljudi, do moralnih norm in do družbene etike. Bolj kot je prisoten obči občutek sramu, bolje je družba civilizirana. Tukaj je kajpak mogoče psihologizirati o razmerju med sramom in nevrozo, toda Slovenija ni Japonska in zategadalj ni bojazni, da bi presežek sramu lahko ogrozil mentalno zdravje državljank in državljanov. Civilizirana družba je utemeljena z občutkom sramu, morda celo bolj, kakor je utemeljena z zakonom. Kadar zmanjka sramu, ni več jasne razmejitve med dobrim in zlim, brez občutka sramu ni občutka za to, kaj je prav in kaj je narobe, ne za to, kaj je kesanje in kaj je čast. Zakoni sami po sebi ne morejo urediti družbe in jo civilizirati, če so državljani imuni na sram. Procesi civiliziranja družbe slonijo tudi na učinkih zgledovanja, podobno kakor potekajo procesi vzgoje in odraščanja. Spodobnost, manire, samokontrola, sram in moralne norme se vedno najprej pojavijo v bolj omikanih družbenih slojih in se prenašajo navzdol. Ta bistvena vloga današnje politične elite izginja in to je treba posebej poudarjati, izginja po njeni krivdi. Primitivizem in bahavost nista več privilegija najnižjih družbenih slojev, marveč gre za maniri, ki si ju je velik del politične elite prisvojil in ju obilno uporablja ob vsaki priložnosti z vsakim povodom. Dandanes se izgublja elementarni občutek normalnega in slaba tolažba je, če vemo, da gre za globalni fenomen, kot da je lakota po najvišjih političnih funkcijah iznad kakršnegakoli moralnega ozira in kakor da lahko opraviči vse oblike ravnanj. Občutek časti, tesno prepleten z občutkom sramu, počasi izginja, javne osebnosti se rutinsko, vsakodnevno in skorajda obredno samoponižujejo z izgovarjanjem brezsramnih lizunskih stavkov, samo zato, da bi bili všečni. In tu ne teče beseda o političnem boju, o razdeljeni Sloveniji, o razgretih idejnih in političnih razlikah, ki so morda malo ušle izpod nadzora. Tukaj teče beseda izključno o interesih. Govorim o zaslužku, o dobičku. Interesi in sled denarja so za vsakim samoponižanjem, za vsakim sramotnim nastopom in za vsako izgovorjeno lažjo. Patologija na slovenski politični sceni je jasno vidna in je vse bolj očitna, bolj kot se pomikamo proti njenim vrhovom. Patološke osebnosti praviloma nimajo občutka sramu, toda ni mogoče verjeti, da so vsi tisti, ki trdovratno demonstrirajo primanjkljaj sramu, sociopati in psihopati. Gospe in gospodje, to, kar danes gledamo, in to, kar danes delamo, se ni začelo včeraj in ne bo se končalo jutri, to je samo metastaza dolgotrajnega procesa socialnega propadanja. Slovenska žaba brezsramnosti je s kandidaturo Avstrijke za ministrico v slovenski vladi, kakor kaže, skuhana in v ta lonec smo vsi dodajali svoje začimbe. Dobro, ne čisto vsi. Gospe in gospodje, kot poslanec Državnega zbora moram danes po službeni dolžnosti sodelovati v nočni groteski. To bom kajpada storil, na način, da bom glasoval proti. Hvala lepa.
Spoštovani poslanec, hvala za vaše stališče. Besedo ima gospod Jožef Lenart in nato gospa Lidija Divjak Mirnik in nato gospa Alenka Jeraj. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsednik. Spoštovani gostje, ministri, kolegice in kolegi! Če na resornem ministrstvu za razvoj in kohezijo ne bodo zavihali rokavov, bomo v Bruslju pustili neporabljen denar. Slovenija ni tako bogata, da bi lahko kar tako puščala denar v Bruslju. Kohezijska sredstva iz evropskih strukturnih skladov so namreč namenjena prav hitrejšemu dohitevanju razvitih držav in so potrebni pogoji za višji življenjski standard Slovencev in Slovenk. Slovenija, skupaj s še nekaterimi mediteranskimi državami, pa daje vtis, kot da tega denarja ne rabi. Iz tega bom izhajal in ne iz tega prava ali ne prava. Je, Slovenka je, ampak [[…]]
Gospod poslanec, samo trenutek, da vas prekinem – dajmo ostalim možnost, da se lahko zberejo in vas poslušajo. Poslanke in poslanci, pa tudi ministrski zbor se je zbral in vas ponovno posluša. Izvolite naprej.
Hvala. Od resorja s področja razvoja in kohezije oziroma za pridobivanje kohezijskih sredstev Slovenci ogromno pričakujemo in neke vrste kadrovski postopek je bil narejen in to je bil odbor, ki je pristojen za to področje. In sedaj, če rečem, da imamo vsi nek občutek, da smo strašansko uspešni na tem področju, potem je to zmotno in tudi, bom rekel: gospod Bandelli, kot prvi minister, gospod dr. Purič, dr. organizacijskih ved ali pa področja organizacijskih ved, je tudi rekel, da je bil uspešen, pa sta se oba poslovila. Kaj je potem bilo drugega narobe? Se pravi, sedaj smo šli v tretji poskus in trdimo, da na tem odboru dejansko kandidatka ni pokazala svojih kompetenc, ki bi bile dejansko dovolj dobre, da bi vodila enega najtežjih resorjev v državi. Če se vrnem k temu, da je doktorica prava. Tudi gospod Purič je bil doktor prava. Če grem še naprej, da je dejansko bilo očitano, da ne odgovarja, kako bi rekel, da odgovarja na splošno, ker je tudi odgovarjala na splošno – sam nisem bil na odboru, ampak če sem dejansko v celoti poslušal in gledal ta odbor, potem nisem našel niti polovico ustreznih odgovorov. Tam je dejansko padla neka ocena, po kateri bi morali potem tudi razmišljati, ali se nadaljuje s tem, po domače rečeno, kadrovskim postopkom. Potem imamo še drugo zadevo. Da obstaja nek občutek, da je pač bila nosilka liste, kot neko ime, za Stranko Alenke Bratušek. Ker takrat ni bila uspešna, se je mogoče uštela, sedaj pa gospa Bratušek na nek način vrača tisto uslugo s to novo ponudbo. In še, kar me je zelo zadelo na tem odboru, je pa to, da večina poslancev iz Poslanske skupine SAB trdila, da v Sloveniji boljšega kandidata, kot je gospa Angelika, ni. Se pravi, zelo ponižujoče za vse ostale Slovenke in Slovence, kajti če bi imeli bolj kredibilno vlado in tudi če bi bila SAB bolj kredibilna, potem ne bi rabili tri mesece, da bi poiskali kvalitetnega kandidata, žensko ali moškega, z – bom rekel – ozemlja Slovenije, smo pa potem si pač pomagali na tak način. In če rečem, da ima Avstrija veliko, veliko boljši proračun, da imajo ljudje tam boljši standard, menim tudi, da se gospa ne more tako dobro spoznati na naš teren, kot se sedaj tukaj govori. Tudi teh naših razlik med zahodno kohezijsko regijo pa vzhodno ne more tako dobro poznati, kot bi jih poznal nekdo od tukaj. To so zelo pomembne stvari, kajti tudi Ljubljančan ne bo imel nikoli takšnega dobrega vpogleda, kako živi Ormožan, Ptujčan, ne vem, Dornavčan, ker je tam pomembno, da se delajo ceste, tukaj pa je to že vse narejeno. Te stvari so pomembne in če bi mi želeli na tem področju narediti korak naprej, potem bi bil ta kadrovski postopek veliko boljši in bi dejansko morda vsaj dva ali tri ljudi predsednik Vlade in seveda SAB pred tem nekako spoznala pa zaslišala. Hvala.
Hvala, gospod poslanec, za vaše stališče. Sedaj pa ima besedo gospa Lidija Divjak Mirnik, dovolili pa boste, da povem tudi naslednje tri. To so gospa Alenka Jeraj, gospod Franc Jurša in mag. Andrej Rajh. Gospa Lidija Divjak Mirnik, mikrofon je pet minut vaš. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Lep pozdrav spoštovani predsednik Vlade, spoštovani ministri, ministrice, kolegice, kolegi! Poskušam si predstavljati, kako se počuti dr. Mlinarjeva v teh dnevih, ko bere, ko gleda, ko posluša vse te stvari o sebi. Po moje si niti v sanjah ni mislila, da je mogoče, da bo to pravzaprav sploh doživela. Bizarno je, da se opozicija sprašuje, ali je dovolj Slovenka. Dovolj Slovenka! Sama je ne poznam. Sem pa po vseh nastopih, ko sem jo poslušala, sem jo doživela kot borko, ki želi spremembe, in meni je to zelo všeč. Tudi sama sem se nekoč kot mlada znašla v situaciji – kot mlada Prlečka to moram povedati –, znašla v situaciji, ko sem se morala dokazati v kolektivu moških doktorjev na univerzi. Veste, kako ti to uspe? To ti uspe samo tako, da imaš dovolj znanja, dovolj poguma, dovolj delavnih navad in neskončno, neskončno energije. Takrat uspeš. In takrat uspe tudi ženska. Iz njenega CV če ste ga prebrali, vidimo, da ima izkušnje. Teh ji nedvomno ne moremo oporekati. Mogoče več kot marsikdo, ki sedi na tej strani. Sama verjamem, da lahko voz potegne naprej, ker je tudi na hearingu rekla, da ni a priori proti, da ima tudi vzhodna kohezija svoj organ upravljanja, kar je, kar se mene tiče, nujno, in pa tudi ni a pirori rekla, da nista sprejemljiva dva operativna programa. Kar je po mojem prepričanju tudi nujno. To me navdaja z upanjem, da nekatere stvari še lahko obrnemo v smer zmanjšanja razvojnega zaostanka vzhodne kohezijske regije in to je bistvo. Ob tem seveda ne smemo pozabiti tudi na podporno okolje, ne smemo pozabiti na gospodarstvo, na znanost in pa raziskave. In za to gre, da se zavedamo, da moramo Slovenijo potegniti naprej skupaj: tukaj, zdaj, mi vsi. Tudi, vi gospod. Sama ji bom dala priložnost, ker si jo zasluži, zato ker si jo zasluži vsak; vsak, ki ima v teh časih pogum reči, da bi rad deloval za dobro države; vsak, ki ima v teh časih pogum prenašati vse to, kar počnejo tisti, ki so edini zveličani, da vodijo to državo, ker oni znajo vse. Vsi ostali smo pa popolnoma, popolnoma, popolnoma nesposobni. Sama ji bom dala tudi zato priložnost, ker verjamem, da bo prisluhnila, da vzhodna kohezija potrebuje pomoč. Torej bom glasovala za. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja ima besedo gospa Alenka Jeraj, pripravi se gospod Franc Jurša. Izvolite.
Ali je gospa Mlinar dovolj Slovenka ali ni, tega se ne sprašujemo mi, ampak se sprašujete vi. Nihče od nas tega ni rekel, pač pa že dva vaša poslanca. Gospa Mlinar je Slovenka, nihče ni rekel, da ni. Od nas nihče ni rekel, da ni. In nehajte opletati s stvarmi, ki jih nismo rekli. Tudi čez koroške Slovence ni predvčerajšnjim na odboru nihče nič rekel in tudi danes ni nihče nič rekel. To je druga laž, ki jo ponavljate. V koaliciji pretiravate in tak je bil tudi izbruh kolegice Maše Kociper, ki je potem kar nekaj ljudi obtožila, da imajo dvojno državljanstvo, in to obsodila. Tudi dvojnega državljanstva nihče ne obsoja. Ni problem, da imajo ljudje dvojno državljanstvo. Tisto, kar je bilo za nas problem, je bilo to, da je gospa Mlinarjeva za slovensko spletno stran avstrijske ORF priznala, da je avstrijski zakon glede dvojnega državljanstva restriktiven, a da ima veliko avstrijskih državljanov dvojno ali celo trojno državljanstvo in da to ni nič takega. Zato si ne predstavlja, da bi njeno prošnjo zavrnili. »Če bi se to dejansko zgodilo, bi me to spravilo v težave, ker nimam namena oddati avstrijskega državljanstva,« je ob tem zatrdila Mlinarjeva. »Sem koroška Slovenska, sem Avstrijska, sem bila avstrijska političarka. Te zgodovine ne morem kar tako odpisati. Tu imam družino, življenje in to bi bilo kar komplicirano.« To je tisto, kar nas je zmotilo torej. Avstrijskemu državljanstvu se ne bo odpovedala, če bi ji ne dovolili dvojnega državljanstva. In to se, oprostite, na žalost sliši, da niti ministrstva funkcija ni toliko vredna, da se odpove avstrijskemu državljanstvu. In občutek, ki ga – priznajte, imate tudi vi koalicijski poslanci – je, da je slovensko državljanstvo vzela zaradi položaja, zaradi funkcije. Ni ga vzela, ko je kandidirala za evropsko poslanko iz Slovenije, ni ga vzela, ko je desetletje živela v Ljubljani, vzela ga je včeraj, da bi lahko danes postala ministrica. Zato vsi ti čustveni izbruhi niso ravno na mestu. In zdaj na vsebino. Zaslišanje je res trajalo šest ur, ampak zato, ker gospa Mlinarjeva v začetku ni želela odgovarjati na nekatera vprašanja poslancev, ki so relevantna. Ne vem, zakaj bi bilo nerelevantno vprašanje, ali bo gospa stanovala na Dunaju ali v Ljubljani. Mi smo dobili podatek o stalnem bivališču. Na dopisu, ki ga je posredoval gospod Šarec, je bilo stalno bivališče na Dunaju in vprašali smo jo, ali bo živela na Dunaju ali v Ljubljani. V čem je problem? Na to ni želela odgovoriti, zato smo jo vprašali še enkrat in potem je z ogorčenjem odgovorila, da seveda bo živela v Ljubljani. Ja, če bi odgovorila prvič, je nihče več ne bi spraševal! Poslanec iz koalicije jo je vprašal o strateških projektih. Na to ni bilo odgovora, postala pa bo ministrica za razvoj, strateške projekte in kohezijo. Tako ni odgovarjala samo poslancem opozicije, ampak tudi koalicijskim. Rekla je tudi, da ne podpira uvedbe pokrajin. Ampak mi imamo pokrajine zapisane v ustavi in jih bomo slej kot prej morali uvesti. Torej, gospa bo prisegla ustavi, a že zdaj pove, da jo najbrž ne bo spoštovala, ker pač se ne strinja oziroma ocenjuje, da v Avstriji pokrajine niso v redu, ampak so kvečjemu ovira za črpanje evropskih sredstev. To, ali bomo imeli en operativni načrt oziroma dve regiji ali eno. Če bi jo malo podučili, bi vedela, zakaj sploh imamo že zdaj dva operativna programa. Zato, ker bi sicer dobili precej manj sredstev. In je bilo treba na tak način to urediti in zdaj bomo spet odkrivali Ameriko in se dve leti pogovarjamo ali rabimo dva operativna programa ali rabimo enega in potem spet jokali, zakaj zamujamo. Mi ocenjujemo, da je to slabo, in zato tega ne moremo podpreti. Vprašala sem jo, ali je ena od prioritet digitalizacija in kaj bo naredila. Odgovor: »Je pomembno.« To zame ni noben odgovor. Torej, zaslišanje je bilo zelo jasno, da ste kandidatko zelo slabo pripravili tisti, ki bi jo morali. V detajle stvari res ne more poznati, ampak na vprašanje, na moje vprašanje, s kom se je konzultirala v zvezi z ministrstvom in stvarmi, ki jih bo delala, je povedala, da z gospo Bratušek. Z gospo, ki je ministrica za infrastrukturo in zdaj pač začasno pokriva še to ministrstvo, ker pač ni uspela prej nekoga drugega predlagati. Torej je ni mogla prav zelo podučiti, ker dvomim, da ob delu na Ministrstvu za infrastrukturo ima še ogromno časa, da dela še na ministrstvu za razvoj, strateške projekte in kohezijo. Zato jaz gospe Mlinarjeve ne bom podprla in predlagam, da smo malo manj čustveni in malo manj iznašate stvari, ki jih nihče ni rekel. Ampak je pač treba stvar napihniti in se [[izklop mikrofona]]
Spoštovana poslanka, tudi vam je iztekel čas. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, imam za vas informacijo. Na listi so samo še štiri prijave, in to ste: gospod Franc Jurša, mag. Andrej Rajh, gospod Daniel Krivec in kot zadnja gospa Maša Kociper. Na koncu dobi še besedo predsednik Vlade. Gospod Jurša, izvolite.
Predsednik, hvala za besedo. Še enkrat vse prav lepo pozdravljam! Povedati moram, da živimo v globalnem svetu, da Slovenci živijo znotraj slovenskih meja in izven slovenskih meja. Večino poslancev poslanske skupine DeSUS to sploh ne zaskrbljuje. Ponosni smo, da jih imamo, tako doma kakor tudi v tujini. Seveda, vsem bi bilo fino zagotoviti dobro življenje v državi, ampak glede na to, da so bili časi takšni, kot so bili, so Slovenci tudi odhajali izven slovenskih meja. Povedati tudi moram, da se v imenu večine poslanske skupine distanciramo do razprave gospoda Roberta Polnara, predvsem zaradi tega, ker ocenjujemo, da to ni naše stališče in da on razpravlja tako, kot on misli.
Hvala za vašo razpravo, gospo poslanec. Mag. Andrej Rajh.
Hvala lepa za besedo. V teh dneh smo slišali kar nedostojno, žaljivo in neprimerno razpravo, ki se je ne bi sramovali niti najbolj goreči heimantdienstovci in FPÖ-jevci. Sam imam sorodnike v zamejstvu in v izseljenstvu in moram povedati, da so bili nad nivojem razprave, potvarjanjem dejstvom, brezsramnim polaganjem laži v usta, zelo razočarani. Želim pa ob tej priliki prebrati pismo, ki ga je na mene naslovila državljanka. Piše tako: »Spoštovani! Kot dolgoletna raziskovalka slovenske diaspore in sledilka ponosu in velikim naporom Slovencev, živečih po svetu, da ohranjajo slovensko narodno in kulturno identiteto, sem z zanimanjem in hkrati s strahom sklenila spremljati včerajšnje zaslišanje kandidatke za ministrico, spoštovane dr. Angelike Mlinar, strokovnjakinje, svetovljanke in političarke evropskega formata. Vesela sem, da se je opogumila, kandidirala in želela s svojim znanjem, izkušnjami in voljo pomagati svojemu narodu k uspešnejšemu delu«. Potem sledi nekaj pikrih in jih bom izpustil. »Kako si lahko dovolimo s TV prenosom v posmeh vsem resnim državljanom in svetu prenašati v živo tako seciranje strokovnjakinje in zavedne rojakinje zaradi izživljanja in zadovoljevanja lastnih frustracij nekaterih posameznikov? Kaj res več ne zmoremo kulturnega dialoga? Kaj se res že bojimo, da bi v politiko odločanja vstopili tudi podalpsko nezakompleksani ljudje. Dvojno državljanstvo in malteško viteštvo nekaterih bivših in tudi sedanjih vodilnih funkcionarjev doslej ni nikogar motilo, moti pa jih sposobna intelektualka, ki je našla dovolj poguma, da se je dala na tnalo nekulturnim rabljem. Situacijo so reševali le maloštevilni člani odborov, ki so kandidatki postavljali strokovna vprašanja, na katere je tudi korektno odgovarjala.« Moram povedati, da se s tem strinjam in bom kandidatko dr. Mlinarjevo podprl. Hkrati pa [[…]]Ali mi je zmanjkalo časa?
Ne, imate še dve minuti in pol.
Hkrati pa še enkrat poudarjam, da zelo obsojam današnje izpade oporekanja tega, da so koroški Slovenci Slovenci, sprenevedanja, laganja [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Nekateri se čutite nagovorjene in ste sami odgovorili. Hvala lepa.
Hvala za vašo razpravo, spoštovani poslanec. Boste dobili besedo, gospod Danijel Krivec, samo počakajmo oba skupaj, da se malo državni zbor umiri. Se je umiril, zdaj imate besedo, pripravi pa se gospa Maša Kociper. Izvolite.
Hvala za besedo, predsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim! Očitno se vsa debata preusmerja v to nesrečno dvojno državljanstvo in s tem poskušate samo zakriti to, da gospa Mlinarjeva, kakorkoli obračate, nima neke vsebine in da s svojim nastopom na hearingu dejansko ni nikogar prepričala. In tudi marsikoga v koaliciji ne, zato tudi glasovanja obeh odborov ni prestala. To sta matična odbora, ki spremljata to materijo in na žalost na teh odborih ima večino koalicija, pa ministrice oziroma kandidatke ni podprla. Glede tega ves čas govorjenja o dvojnem državljanstvu; tudi v preteklosti so bili ministri, ki so imeli dvojno državljanstvo, imeli so ga od prej, nihče ga ni pridobil zato, da bi postal minister. To je ta velika razlika, ki je nočete videti. Drugo dejstvo pa je to, da gospe Mlinarjeve niti znotraj koalicijskih strank niste na nek način uskladili, ni se predstavila ostalim političnim opcijam, ni postavila ali pa predstavila svojega programa, zato verjetno tudi ni dobila podpore na matičnih odborih. Kakorkoli obračamo, kandidatka za ministrico je večkrat v svojih javnih izjavah tako za tuje medije kot naše medije na nek način problematizirala to dvojno državljanstvo in vedno je postavila nek pogoj. Preberite si članke, kjer je jasno povedala, če bo morala vrniti avstrijsko državljanstvo, slovenskega ne bo vzela. Zato so bila ta vprašanja tej gospe tako postavljena. Gospoda Bandellija nismo nič spraševali o dvojnem državljanstvu. Tine Komel tudi ne, Roka Žarniča tudi ne, poglejte si zaslišanja. Gospod ima dvojno državljanstvo od prej in tega ni v bistvu pogojeval s svojo funkcijo, ki jo bo nastopil. Tako okoli tega upam, da smo si nekaj razčistili. Tudi vsa ta vprašanja, ki so jih postavljali kolegi, jaz nisem bil na odboru, sem si pa to ogledal, so bila resna in pomembna. To glede tega, ali bo zagovarjala v primeru nastopa funkcije s stališče, bi rekel, enega državljanstva avstrijskega, kot neto plačnika ali pa neto prejemnika, so pomembna. Ne čudi me, da ni znala odgovoriti, da zdaj v primeru, da nastopim neko funkcijo, bom zagovarjala seveda interese slovenske države. Tega odgovora mi nismo slišali. Nihče, tudi tisti, ki je spremljal. Najbolj me je pa presenetila, ko je govorila o tem, da so pokrajine v Avstriji in dežele ovira za črpanje evropskih sredstev. To je bila njena izjava na tem zaslišanju, na hearingu, kjer bi človek pričakoval nekaj več resnih odgovorov, glede tega, kako se bo lotila pospešitve črpanja evropskih sredstev v Sloveniji. Tudi na vprašanje, katere dobre prakse iz Avstrije bo prenesla v svoje delovanje v Republiki Sloveniji, če bo postala ministrica, ni odgovorila. Mi ves čas govorimo o dobrih praksah sosednje države, nekdo, ki kandidira za ministrico, ne zna povedati enega primera dobre prakse, ki jo bo poskušal uveljaviti, ko bo nastopil neko funkcijo. Ne govorimo o detajlih. Govorimo vsaj o nekih smernicah, ki jih bo nekdo zagovarjal. Kot sem rekel, je bilo pa presenečenje za mene in takrat sem se jaz tudi odločil, da v nobenem primeru ne morem podpreti nekoga, ki niti tega ne ve, da regije v tem trenutku so tisto orodje, ki omogoča hitrejše in boljše črpanje evropskih sredstev na vseh nivojih. Gospa je pa rekla, da je to ovira. Če upamo tako ministrico podpret za regionalni razvoj, potem se bojim, da nam samo še nebo lahko pomaga, kajti to je že tretji odličen kandidat, ki bo rešil to zadevo. Glejte, gospa je rekla, da se bo naslednji dan lotila konkretno reševati zadeve, na konkretno vprašanje pa niti enega odgovora ni znala podati. In to preusmerjanje pozornosti oziroma prepričevanje javnosti, da nekdo želi gospo Mlinarjevo spodkopati samo zaradi nekih dvojnih državljanstev, ni res. Gospa na žalost hearingu ni predstavila nobenih konkretnih rešitev, niti ni predstavila vizije, še manj, dokazala je, da nič ne ve o tej tematiki. Po dveh mesecih, ko je čakala na to, da bo formalno predstavljena za ministrico, bi osebno pričakoval od nje vsaj kakšen bolj konkreten odgovor za vodenje tega resorja. Pa spet ne govorimo o detajlih, ampak govorimo o nekih usmeritvah, ki se jih bo lotila takrat, ko bo prevzela to ministrstvo. Zato mojega glasu ne more dobiti.
Hvala, gospod poslanec. Gospa Maša Kociper, zadnja ste na spisku. Izvolite.
Lep pozdrav še enkrat. Stave ob tem poimenovanju, povezane tudi s tem, kaj bo z obstojem te vlade, so očitno tako visoke, da je v popolnem razcvetu zacvetel znani desničarski propagandni stroj, ki ob podpori tokrat tudi Levice ponavlja neke trditve, ki niso resnične. Imam srečo, da sem na vrsti zadnja in bom lahko zdaj nanje odgovorila. Na tem zaslišanju sem bila prisotna praktično do konca in točno vem, kaj je tam bilo v resnici rečeno in kaj ne. Na vse te laži na srečo lahko zdaj odgovorim. Pa začnimo mogoče na koncu. Gospod vodja poslanske skupine pravi, da je dobila gospa Mlinar zavrnitev obeh odborov, matičnih odborov, v katerih ima koalicija večino. Jo ima? Nima. V obeh odborih ima večino opozicija, kajti Levica je opozicija. Toliko o tem. Drugič; gospod iz Levice ali pa je bila gospa, ni bistveno, je povedal resnično laž. Na vprašanje kolegici Mlinar, ali se je kdaj prizadevala za to, da bi se privatizirala pitna voda, mu je ona odločno odgovorila: »To je klasična laž, klasični fake news. V resnici se nikoli nisem za to prizadevala. Nikoli.« Takrat je rekel razumem in danes je rekel, da si je prizadevala za privatizacijo pitne vode. Na njihovo vprašanje, ali si je prizadevala za privatne šole, je rekla: »Ne. Prizadevala sem si za to, da tudi, ko so se pogovarjali o privatnih šolah, slovenske šole dobijo iz tega naslova možnost financiranja.« Za to si je prizadevala. Potem so jo poskušali poslanci opozicije na vse načine pripeljati v neko situacijo, kjer bi se morala ona, ki je kandidatka za ministrico, opredeliti do najbolj spornih vprašanj naše kohezije; ali bomo imeli dve regiji ali eno in tako naprej. Vse to, kar se tukaj pogovarjamo že leta, pa se ne moremo zmeniti. Absolutno se je temu odgovoru izognila. Pravilno. Odgovorila tudi ni vprašanja tipa, ali je Sorosova študentka in ali zagovarja klanje migrantov po slovenskih vaseh. Hvala bogu, da na taka vprašanja ni odgovorila. Odgovorila pa je na številna druga vprašanja, ampak očitno ne dovolj strokovno. Ni strokovnjakinja za kohezijo, ker očitno nekje na svetu obstaja šola za kohezijo. Mogoče tudi fakulteta za kohezijo, ki jo moraš narediti za to, da postaneš potem v Republiki Sloveniji strokovnjak za kohezijo in potem te pa podprejo poslanci. In poslanci, ki so nekaj mandatov že v teh istih odborih, ta ista vprašanja gonjo – isto, dve kohezijski regiji, ena, dve, tri – so jo v detajle masirali o stvareh, ki jih ne more vedeti ali pa se kot kandidatka o njih še ne sme opredeliti, zato ker razdeljujejo javnost in politiko. Potem ste jo spraševali neke stvari, ki niso imele popolnoma nobene zveze, in zdaj na koncu ugotovili, da ni strokovnjaka za kohezijo. Tudi ni strokovnjakinja za strateške projekte. Ali ta fakulteta obstaja? Tudi še nisem slišala zanjo. Je pa vrhunska strokovnjakinja, doktorica prava z izkušnjami na evropskem parketu, evropska poslanka. Mnogo, mnogo slabše kandidate smo v tem parlamentu že potrjevali. Ali si jaz želim, da je to tretji minister že na kohezijah, sem jaz vesela? Nisem, žalostna sem. Ali je predsednik Vlade vesel? Prav gotov ne. Alenka Bratušek? Ni. Da vi tega ne morate razumeti, kajti že nekaj časa niste mogli sestaviti vlade in potem tudi težko razumete menjavanje ministrov. A ne, to je pač tako – ne me motiti spet Anja, ne me motiti. Skratka, toliko enih stvari je bilo, kandidatka je jasno dogovorila na zaslišanju, da ni nikoli zagovarjali teh politik, je klasična liberalka, socialna liberalka iz skupine ALDE, kjer je bila tudi podpredsednica. In to, da zdaj zaradi njenih pogledov je ni mogoče potrditi, ni res. Še za konec, kadar naredim napako, se tudi opravičim. Dobila sem podatek – prepričana sem bila, da je pravilen, verodostojen –, da je imel dvojno državljanstvo tudi gospod Rupel in gospod Lovro Šturm. Sporočila sta mi, da to ne drži in da zahtevata javno opravičilo. Jaz se jima tukaj javno opravičujem. Moja razprava je hotela samo povedati, da smo imeli številne politike z dvojnim državljanstvom, ko niste postavljali podvprašanj, ali so vohuni, ali so verodostojni, ali jih lahko zaupamo. Prosim, bodite vsaj toliko, da ko ljudje gledajo razprave in ko nekateri sedimo na razpravah, ponovite to, kar se na razpravah dogajal, verodostojno. Jaz sem to danes naredila za vas.
Spoštovane poslanske, spoštovani poslanci! Prehajamo v sklepni del razprave, kjer ima besedo gospod predsednik Vlade. Želite spregovoriti? S tem zaključujem razpravo. Spoštovane poslanske, spoštovani poslanci. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Za ministrico brez resorja, pristojno za razvoj strateške projekte in kohezijo, se imenuje dr. Angelika Mlinar. Dr. Franc Trček v svojem ali v imenu poslanske skupine? V imenu poslanske skupine. Izvolite.
Hvala za besedo. Seveda ne pristanem na to, da smo vsi v politiki enaki, ker potem bi imeli enopartijski sistem, ne pa to, kar imamo sedaj. Mogoče si ga kdo želi. Tukaj odločamo o kandidatki za kohezijsko ministrico, ne odločamo o koroških Slovencih, ne preštevamo, kdo je koliko dovolj Slovenec, kdo ni koliko dovolj Slovenec, sam sem celo rekel, da bi bila gospa – in tukaj se verjetno strinjamo tudi po politični liniji, verjetno ena boljših kandidatk za neko drugo ministrstvo, za Slovence po svetu, zlasti če bi iztržila vprašanje avstrijske državne pogodbe. V Levici pač pokrivam to področje, predstavljali ste jo kot super kandidatko. Če meni v Mariboru nekoga predstavljajo kot super fusbalerja, mora biti vsaj tako dober nogometaš kot moj sosed Bozgo. Gospo sem spraševal zgolj vprašanja, vezana na kohezijo. Na vprašanja o pogledu privatizacijo mi ni hotela odgovoriti, je rekla, da se bova na štiri oči pomenila o ideologiji. Ja, zato jo imam rad, ker od levica edina pravi odkrito, da smo tudi ideološki politiki. Na vprašanja mi ni podala zadovoljivih odgovorov in z vso resnostjo iz teh razlogov je v Levici ne bomo podprli, samo za to gre. Bom pa sam predlagal sklice o problematiki ne le koroških Slovencev, sam sem bil Slovenc na Hrvaškem, nekdo bi rekel ne dovolj čist, ker je mama Hrvatica, hrvaškega državljanstva zaradi Tuđmana in HDZ nisem vzel, hoteli so me pretepati, ker nisem znal pet Lepe naše konec 80 let. Zelo dobro vem, kaj je to, zato tudi tega norčevanja ne prenašam, ampak zdaj glasujemo – o čem? O kandidatki za kohezijo. Gospa je dva meseca bila v igri, ampak je podobno odigrala kot neka gospa, ki je bila kandidatka za evropsko komisarko. Jaz sem za resno politiko, nismo v Levici vezani na nobena navodila, če pa je nekoga nek gospod Jelinčič izdal, ker ga je Šarec vzel v kuhinjo, da mu mi ne motimo peke krofov, je pa to vaš problem. Hvala.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Prehajamo na glasovanje o sklepu, ki sem ga prebral [[…]]Aha, še gospod Jani Ivanuša. Vprašanje, ali je v imenu poslanske skupine ali v lastnem? [[oglašanje iz dvorane]] Eno vprašanje pred tem – ali želi še kdo spregovoriti v imenu poslanske skupine? [[Ne.]] Ugotavljam, da ne. Gospod poslanec, izvolite.
Lepa hvala. Vsem prisotnim, posebej še vam, gospod predsedujoči! Lep pozdrav vsem skupaj! To, kar vse danes poslušam, to enostavno v mojo glavo več ne gre noter. Bi pa rad povedal sledeče. Kot nacionalist oziroma kot član Nacionalne stranke sem spraševal kandidatko na hearingu korektno. Res, da so občutljiva vprašanja bila, žal nisem dobil odgovorov na svoja vprašanja. Tako da ne vem. Kaj je mislila, da bom jo spraševal recept za angelske kekse ali kaj jaz vem? [[smeh v dvorani]] Pač računal sem, da bo malo bolj korektno odgovarjala. To se ni nič zgodilo. Poslušam že nekaj dni, kaj smo se dogovorili. Daleč od tega, stojim za tem, kaj smo spraševali, da bi tudi te odgovore dobili, tako da, žal mi je [[…]]Sprašujem to slovensko politiko, kam smo mi to sploh prišli že pri proračunu, pri ZIPRS [[…]]Kam je ta slovenska politika prišla? Tako leva, tako desna, da se tu lomijo kopja na teh štirih ljudeh in se samo sprašujem, kam to sploh vodi v tej naši Sloveniji. Tako, gospod Šarec, malo bolj boste morali po mizi udariti, če mislite še to slovensko vlado dalje voditi. Kar se pa tiče mojega glasu, seveda nasprotujem kandidatki in bom glasoval proti. Hvala.
Dr. Anže Logar, izvolite.
Hvala, predsednik! Glejte, svetovno gospodarstvo se ohlaja, evropsko gospodarstvo se ohlaja. Slovenija je zamudila leto najboljših številk, ko smo imeli dobro gospodarsko rast. Danes je cel dan tu, v Državnem zboru, potekalo preštevanje glasov za eno ministrico te vlade. Ne za eno reformo te vlade, ampak za eno ministrico te vlade. Če je ta ministrica vlade danes izvoljena z enim glasom, ali dvema glasoma, ali trema glasoma, bodite prepričani, da nobena reforma v tem državnem zboru v času, ko se gospodarstvo ohlaja, ne bo sprejeta. In oprostite, z današnjim dnem, z današnjim glasovanjem, z današnjim štetjem glasov, z današnjim dejstvom, da so z nekom, ki se bo vzdržal, vseskozi kadili cigarete, zato da si ne bi premislil, je ta vlada de facto padla, de iure ne, de facto pa ja. Zato, ker takšne vlade ne želim podpirati naprej, ker mislim, da je to slabo za čase, v katere prihajajo, bom glasoval proti ministrici. Hvala.
Hvala. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, glasujemo o sklepu. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 43. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da je dr. Angelika Mlinar imenovana za ministrico brez resorja, pristojno za razvoj, strateške projekte in kohezije. Ministrici Vlade čestitam k imenovanju in ji želim uspešno opravljanje dolžnosti. Prosim novoimenovano ministrico dr. Angeliko Mlinar, da se nam pridruži ter da v skladu s 113. členom Ustave Republike Slovenije priseže pred Državnim zborom. [[aplavz]]
Spoštovani, prisegam, da bom spoštovala ustavni red, da bom ravnala po svoji vesti in z vsemi svojimi močmi delovala za blaginjo Slovenije. [[aplavz]]
Želite, spoštovana ministrica, spregovoriti Državnemu zboru? A želite spregovoriti Državnemu zboru? Izvolite.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovani kolegi ministrice in kolegi ministri! Danes je moj glas sicer zelo slab in slabo slišen, a bi vas rada nagovorila. Vsem vam, ki ste me podprli, se iskreno in iz dna svojega srca zahvaljujem. Naredili ste izjemno evropsko in tudi človeško potezo. Pokazali ste, da hočemo presegati in preseči meje. Pokazali smo, da poreklo ne šteje. Da so pomembne naše vrednote in naša srčnost. Moj glas je danes tak, kot je običajno glas manjšin. Manjšine, in to ne samo narodnostne, kot smo mi koroški Slovenci, niso samo številčno majhne, ampak so velikokrat tudi pomanjševane, poniževane in nalašč preslišane. A čeprav je naš glas oslabljen, mi živimo in si želimo biti sprejeti, spoštovani in enakovredni. V svojem življenju sem se ves čas borila za Slovence na Koroškem in se bom to tudi vse svoje življenje. V moji novi vlogi pa bo moje delo predvsem preprečevati nastanek novih onemogočenih, novih nevidnih in neslišnih. Potrudila se bom, da bomo sredstva iz evropske kohezije znali počrpati in da jih bomo tudi porabili tako, da bo od njih čim več koristi za vse državljane. Zalogaj bo velik, naredila pa bom vse, da mi bo uspelo, in pri tem pričakujem tudi podporo strokovnjakov na Službi Vlade za razvoj in evropsko kohezijsko politiko. Spoštovane, spoštovani! V veliko čast mi je, da sem danes kot prva predstavnica slovenske manjšine na avstrijskem Koroškem postala ministrica Vlade Republike Slovenije. To dojemam kot veliko priznanje vsem Slovencem, ki živimo izven teritorija slovenske države, in se vam za to podporo še dodatno zahvaljujem. Skupaj z vami bom vedno ohranila sočutje in človeškost in se bom kot ministrica trudila za krepitev temeljev, na katerih bo slovenska družba še naprej večinsko strpna, prijazna, odprta in uspešna. Hvala lepa. [[aplavz]]
Hvala, gospa ministrica, za vaše besede. Prosim, da zasedete prostor, ki je namenjen ministrom slovenske vlade. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, mi nadaljujemo z današnjo sejo in prehajamo na obravnavo Predloga za izvolitev v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Kranju. Sodni svet je Državnemu zboru predložil predlog za izvolitev gospe Jasne Svršina v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Kranju. Predlog je kot matično delovno telo obravnavala Mandatno- volilna komisija, ki je zboru pisno poročala. Prijavljenih k razpravi ni. S tem prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Kranju izvoli gospa Jasna Svršina. Glasujemo. Navzočih je 48 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 2. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predlogov za izvolitev v sodniško funkcijo na sodniški mesti okrožnih sodnic na Okrožnem sodišču v Kranju. Sodni svet je Državnemu zboru predložil Predlog predloga za izvolitev gospe Tanje Bizjak in gospe Maruše Stroligo Petelin v sodniško funkcijo na sodniškem mestu okrožnih sodnic na Okrožnem sodišču v Kranju. Predloga je kot matično delovno telo obravnavala Mandatno-volilna komisija, ki je zboru pisno poročala. Prijavljenih k razpravi ni. Najprej prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožne sodnice na Okrožnem sodišču v Kranju izvoli gospa Tanja Bizjak. Glasujemo. Navzočih je 87 poslank in poslancev, za je glasovalo 43, nihče proti. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo še na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrožne sodnice na Okrožnem sodišču v Kranju izvoli gospa Maruša Stroligo Petelin. Glasujemo. Navzočih je 87 poslank in poslancev, za je glasovalo 43, nihče proti. [[Za je glasovalo 43.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o imenovanju članice in namestnice članice Sveta za sistem plač v javnem sektorju. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se v Svet za sistem plač v javnem sektorju za predstavnici Državnega zbora za dobo štirih let imenujeta za članico gospa Uršula Zore Tavčar, za namestnico članice pa gospa Lidija Divjak Mirnik. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 83, nihče proti. [[Za je glasovalo 83.]] [[Proti nihče.]] Nihče ne bo prijavljen KPK in sklep je seveda sprejet. Tudi ta točka je zaključena. Nadaljujemo s prekinjeno 5. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 18. decembra 2019. Sedaj odločamo o amandmaju poslanske skupin LMŠ, SDS, SCM in SAB k 3. členu. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 39, proti 23. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 23.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin LMŠ, SDS, SMC in SAB k 7. členu. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev, za je glasovalo 39, proti 23. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 23.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin LMŠ, SDS, SMC in SAB k 9. členu. Glasujemo. Navzočih je 87 poslank in poslancev, za je glasovalo 39, proti 23. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 23.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Sedaj odločamo o amandmaju Poslanske skupine SD k 12. členu pod številko ena. Če bo ta amandma sprejet, postane amandma poslanskih skupin LMŠ, SMC in SAB k istemu členu pod številko dve brezpredmeten. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev. Za je glasovalo 19, proti 44. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti je glasovalo 44.]] Amandma ni sprejet. Zato sedaj odločamo o amandmaju poslanskih skupin LMŠ, SMC in SAB k 12. členu pod številko dve. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev. Za je glasovalo 49, proti 14. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti je glasovalo 14.]] Amandma je sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin LMŠ, SD, SMC in SAB k 18. členu. Glasujemo. Navzočih je 87 poslank in poslancev. Za je glasovalo 48, proti 14. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti je glasovalo 14.]] Amandma je sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin LMŠ, SD, SMC in SAB k 21.a členu. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev. Za je glasovalo 47, proti 14. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti je glasovalo 14.]] Amandma je sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin LMŠ, SD, SMC in SAB k 21.c členu. Glasujemo. Navzočih je 87 poslank in poslancev. Za je glasovalo 48, proti 14. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti je glasovalo 14.]] Amandma je sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin LMŠ, SD, SMC in SAB k 22. členu. Glasujemo. Navzočih je 87 poslank in poslancev. Za je glasovalo 48, proti 14. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti je glasovalo 14.]] Amandma je sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin LMŠ, SD, SMC in SAB k 22.a členu. Glasujemo. Navzočih je 86 poslank in poslancev. Za je glasovalo 47, proti 16. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti je glasovalo 16.]] Amandma je sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin LMŠ, SD, SMC in SAB za novi 22.b člen. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev. Za je glasovalo 49, proti 14. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti je glasovalo 14.]] Amandma je sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin LMŠ, SD, SMC in SAB k 23. členu. Glasujemo. Navzočih je 87 poslank in poslancev. Za je glasovalo 49, proti 14. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti je glasovalo 14.]] Amandma je sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Nove Slovenije k 24. členu. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev. Za je glasovalo 32, proti 54. [[Za je glasovalo 32.]] [[Proti je glasovalo 54.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. S tem smo zaključili s odločanjem o amandmajih in s tem zaključujem tudi drugo obravnavo predloga zakona. Državni zbor bo, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, tretjo obravnavo predloga zakona opravil na naslednji seji. Besedilo predloga zakona za tretjo obravnavo bodo pripravile službe Državnega zbora. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 2. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku na tonažo v okviru nujnega postopka. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 87 poslank in poslancev, za je glasovalo 41, proti 39. [[Za je glasovalo 41.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 6. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma v okviru rednega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 87 poslank in poslancev, za je glasovalo 47, proti 1. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI PROTOKOLA O PRISTOPU K TRGOVINSKEMU SPORAZUMU MED EVROPSKO UNIJO IN NJENIMI DRŽAVAMI ČLANICAMI NA ENI STRANI TER KOLUMBIJO IN PERUJEM NA DRUGI STRANI, DA SE UPOŠTEVA PRISTOP EKVADORJA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za zunanjo politiko, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Matično delovno telo v okviru druge obravnave predloga zakona ni sprejelo nobenega amandmaja in s tem prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 88 poslank in poslancev, za je glasovalo 78, proti 9. [[Za je glasovalo 78.]] [[Proti 9.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda, prekinjam 14. sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri. Lep večer naprej!