Mødet er åbnet. Jeg har en række meddelelser. Jeg skal meddele, at spørgsmål nr. 7, 8 og 9 (S 44, S 47 og S 85) til sundheds- og ældreministeren udgår efter aftale mellem ministeren og spørgerne. Jeg skal endvidere meddele, at spørgsmål nr. 12 (S 76) til boligministeren udgår efter aftale mellem ministeren og spørgeren. Dagsordenens punkt 2, forslag til lov om ændring af lov om byfornyelse og udvikling af byer (lovforslag nr. L 5), dagsordenens punkt 3, forslag til lov om ændring af lov om midlertidig regulering af boligforholdene (lovforslag nr. L 9) og dagsordenens punkt 4, forslag til lov om ændring af lov om almene boliger m.v., lov om midlertidig regulering af boligforholdene og lov om friplejeboliger (lovforslag nr. L 10), udgår af dagsordenen i dag efter anmodning fra boligministeren. I dag er der følgende anmeldelser: Justitsministeren (Nick Hækkerup): Lovforslag nr. L 65 (Forslag til lov om ændring af konkursloven, lov om Lønmodtagernes Garantifond og lov om lønmodtageres retsstilling ved virksomhedsoverdragelse. Lovforslag nr. L 66 (Forslag til lov om retsafgifter). Marcus Knuth (KF) m.fl.: Beslutningsforslag nr. B 42 (Forslag til folketingsbeslutning om krav om beskæftigelse for indvandrere på kontanthjælp eller integrationsydelse). Fatma Øktem (V), Karina Adsbøl (DF) og Alex Vanopslagh (LA) m.fl.: Beslutningsforslag nr. B 43 (Forslag til folketingsbeslutning om lige adgang til psykologhjælp for voldsudsatte mænd og kvinder). Susanne Zimmer (UFG), Uffe Elbæk (UFG) og Sikandar Siddique (UFG): Beslutningsforslag nr. B 44 (Forslag til folketingsbeslutning om at indføre kostråd om vegetarisk og vegansk mad til børn) og Beslutningsforslag nr. B 45 (Forslag til folketingsbeslutning om grøn valgmulighed i alle offentlige køkkener). Titlerne på de anmeldte sager vil fremgå af www.folketingstidende.dk (jf. ovenfor). Radikale Venstres folketingsgruppe har meddelt mig, at den til Danmarks Nationalbanks Repræsentantskab har udpeget medlem af Folketinget Sofie Carsten Nielsen som medlem for den resterende del af indeværende funktionsperiode i stedet for medlem af Folketinget Morten Østergaard.
Det første spørgsmål er til udenrigsministeren af hr. Torsten Schack Pedersen, Venstre.
Værsgo for oplæsning af spørgsmålet.
Tak for det. Spørgsmålet lyder: Vil udenrigsministeren arbejde for en hurtig implementering af de fælles EU-rejsevejledninger i Danmark, som regeringen den 13. oktober 2020 selv har været med til at vedtage?
Udenrigsministeren, værsgo.
Tak for spørgsmålet. Det glæder mig, at der nu er vedtaget en rådshenstilling med fokus på større klarhed og bedre koordination mellem EU-landene. Det kommer borgere, rejsebranchen og danske virksomheder til gode. Lad mig først præcisere, at rådshenstillingen ikke lægger op til fælles EU-rejsevejledninger, som spørgsmålet indikerer. Henstillingen er bredere og handler om øget EU-koordination af covid-19-relaterede rejserestriktioner. Det vedrører håndtering af ind- og udrejse samt ikke mindst tilgang til test, karantæne og andre indrejserestriktioner. Rådsindstillingen er ikke en fiks og færdig løsning, som nu skal tvinges ned over hovedet på medlemslandene. Det vil fortsat være op til det enkelte medlemsland at træffe de nødvendige beslutninger for at holde smittetrykket nede. Der er således tale om en anbefaling, ikke et påbud. Sammen med justitsministeren og sundhedsministeren ses nu på, hvordan en mulig dansk gennemførelse kan se ud, og det arbejde er godt i gang, men det er som nævnt komplekst. Et væsentligt aspekt er også overvejelserne om den danske tilgang til rejsevejledninger, herunder muligheden for at lave regionale rejsevejledninger. Danmark har indgået aktivt i forhandlinger om henstillingen. Vi har bl.a. lagt vægt på, at ECDC, altså Det Europæiske Center for Forebyggelse af og Kontrol med Sygdomme, får data om testning på regionalt niveau. Vi har fra regeringens side gennem hele forløbet understreget betydningen af valide data og sundhedsfaglig forsvarlighed. Det er en klar ambition, at vi så hurtigt som muligt får implementeret rådshenstillingen i Danmark på en hensigtsmæssig måde. Hovedhensynet er og bliver dog danskernes sundhed og sikkerhed. Det går vi ikke på kompromis med. Her spiller det naturligvis også ind, at smitten i øjeblikket stiger meget kraftigt i rigtig mange europæiske lande, desværre er der også en smittestigning her i Danmark. Det taler jo ikke just på den korte bane for en mere lempelig tilgang til rejser.
Hr. Torsten Schack Pedersen, værsgo.
Tak for besvarelsen. Jeg tror såmænd heller ikke, at der er nogen af vores kollegalande i EU, der synes, at vi skal tage let på den sundhedsfagligt meget alvorlige situation, vi står i. Jeg har rejst spørgsmålet af flere årsager. Vi har jo tilbage i august aftalt, at regeringen skulle arbejde og ville se på mulighederne for at regionalisere rejsevejledningerne, simpelt hen for at gøre dem mere præcise og sige: Af hensyn til sundheden er det væsentligt at lukke ned for regioner i et land, hvor smittetrykket er højt. Men hvis det kun er i en del af landet, tager vi ikke højde for det i dag. Så kan landet være grønt. Omvendt er det jo også mærkeligt at lukke ned for dele af et land, hvor smitten er lav, hvis det kun er i andre dele af landet, at smitten er høj. Vi har allerede selv gjort det i forhold til Sverige. Der er også nogle bestemmelser i forhold til Slesvig-Holsten, hvor man kan komme ind med en negativ coronatest. Derfor synes jeg, det er positivt, at EU har lavet aftalen. Men jeg synes også, at jeg i svaret, jeg får fra udenrigsministeren, mangler en klar melding om, at det er et spor, man vil forfølge, og at det er noget, man vil gøre hurtigt. For det vil sådan set give et mere præcist billede af, hvor det er sundhedsfagligt forsvarligt at rejse hen, og hvor det ikke er. Vi kan eksempelvis tage situationen, som den er beskrevet lige nu i forhold til Tyskland, hvor medierne i hvert fald skriver, at der er en sandsynlighed for, at regeringen vil lukke ned for Tyskland i morgen. Det betyder omvendt, at vi så også lukker for alle tyskeres adgang til Danmark. Det tror jeg – eller det er ikke noget, jeg tror, det er noget, jeg ved – vil have voldsomme konsekvenser for eksempelvis hele den jyske vestkyst i forhold til sommerhusudlejning, for det er ikke et anerkendelsesværdigt formål. Og det vil så betyde, at en masse turister fra den ene dag til den anden vil blive afskåret fra at komme til Danmark, hvor det ikke nødvendigvis skyldes, at smittetrykket er højt dér, hvor de kommer fra, men at det er det i landet som helhed – og særlig når det gælder Tyskland, er smittetrykket faktisk størst i den sydlige del. Derfor er det bare, jeg nødt til at spørge: Hvad er tidshorisonten set med udenrigsministerens øjne.
Udenrigsminister, værsgo.
Vi deler spørgerens tilgang til, at det er positivt, at der nu er en rådshenstilling, hvor vi forsøger at koordinere rejserestriktioner bedre i Europa og skabe større klarhed for borgere, virksomheder og andre. Det er rigtig vigtigt. I forhold til det lægges der jo også i rådshenstillingen op til, at medlemslandene bør begrænse rejserestriktioner til regioner med høje smittetal – for som spørgeren er inde på, kan der være nogle regioner med meget højt smittetal – frem for at have en landebaseret tilgang, hvad mange har, og som vi har i dag fra dansk side. Det er sådan set meget fornuftigt. Der kan være store forskelle på smitteniveau på tværs af landegrænserne. Derfor er det nødvendigt at finde en model, som holder.
Spørger, værsgo.
Jamen jeg spørger så igen til tidshorisonten, for det er jo ikke noget, der bare er opstået den 13. oktober. Altså, det er tilbage til den 14. august, hvor alle Folketingets partier indgik en aftale om den næste fase af en kontrolleret åbning af Danmark, og i den aftale står der: Partierne noterer sig, at regeringen vil se på muligheden for at regionalisere rejsevejledningen. Det er altså over 2 måneder siden. Hvad er tidshorisonten på, at regeringen kan få det arbejde færdiggjort?
Udenrigsministeren.
Tak for det. Vi sagde samtidig også, at det for at kunne lave en regionaliseret rejsevejledning også er vigtigt, at vi kender smittetallet i regionerne, testkvaliteten og testniveauet i hver region, man laver vejledninger til. Og de tal har vi kraftigt opfordret til og arbejdet for at man indrapporterer fra EU's medlemslande til ECDC, så vi kan få et bedre datagrundlag. For vi er også nødt til at lave en model, som er sundhedsmæssigt forsvarlig, og som er sikker, og vi har endnu ikke tallene. Men vi arbejder videre, og det er derfor positivt, at der i rådsindstillingen lægges op til nogle bedre regionale tal. For det er det, der skal danne grundlaget for, at vi kan få en mere regionaliseret tilgang til rejser.
Torsten Schack Pedersen for det sidste spørgsmål. Værsgo.
Jeg prøver igen: Hvad er tidsperspektivet? Altså, hvad er det, der er det næste skridt, for at regeringen kan se, at der kan udmøntes regionale rejsevejledninger? Hvad er det for ting, regeringen mangler? Det er som sagt over 2 måneder siden, at vi politisk aftalte, at der skulle arbejdes for det her, og jeg regner ikke med, at regeringen har siddet på hænderne og så tænkt: Nå, nu må vi se, hvad der sker. Hvad er det for ting, der mangler, for at regeringen kan komme i gang med at udstede de her regionale rejsevejledninger, som er vigtige? Både for danskere, der rejser ud, og vigtige i forhold til, hvordan vi effektivt sundhedsmæssigt håndterer corona, men som så sandelig også er vigtige for de erhverv, der er afhængige af, at der kommer turister til Danmark. Altså at man ikke lukker hele lande ned, hvor det kun er nødvendigt at lukke ned for regioner.
Udenrigsministeren, værsgo.
For det første har vi jo præget den rådsindstilling, som faktisk kun blev vedtaget i sidste uge. Det er det, vi taler om, og jeg var selv til stede på mødet, og her understreges behovet for at få regionale tal for test og for incidens og også tal af en kvalitet, som man kan stole på, så man kan lave regionale rejsevejledninger. For det andet har vi sagt fra regeringens side, at vi kigger på – og det kigger jeg på sammen med justitsministeren og sundhedsministeren – hvordan vi kan implementere rådsindstillingen i forhold til de danske vejledninger i forhold til rejser. For vi er selvfølgelig interesseret i at få et godt og robust grundlag ligesom den model, vi har i dag, som er en klar og objektiv model, der hviler på automatik og objektive kriterier.
Spørgsmålet er slut. Tak til spørgeren, og tak til ministeren. Vi går videre til et spørgsmål til justitsministeren af fru Karina Adsbøl, Dansk Folkeparti.
Værsgo for oplæsning af spørgsmålet.
Tak for det. Hvad mener ministeren om, at en gerningsmand først 8 år efter første anmeldelse får sin dom og ovenikøbet opnår en strafrabat, og er ministeren af den opfattelse, at man bør fjerne strafrabatter på domme med en lang sagsbehandlingstid?
Ministeren, værsgo.
Mange tak for spørgsmålet. Lad mig starte med at slå fast, at det er helt og aldeles uacceptabelt, at et offer skal vente 8 år fra anmeldelse, til der falder dom i sagen. Det er en urimelig venteposition at efterlade ofrene i. Alt for mange danskere, der har været udsat for en forbrydelse, sidder fast i systemet og får ikke den retfærdighed, de har krav på, så de kan komme videre i deres liv. Lange sagsbehandlingstider har betydning for både den forurettede, de sigtede og de tiltalte, men jo også for vores alle sammens retsfølelse og mulighederne for at opklare forbrydelser. Derfor har regeringen, som spørgeren også ved, et skarpt fokus på at sikre, at sagsbehandlingstiden på tværs af hele straffesagskæden bringes ned, så tidsrummet fra forbrydelsen begås, til den skyldige afsoner sin straf, forkortes mest muligt. Ofre for kriminalitet skal føle, at det nytter at gå til politiet. Oplevelsen af retfærdighed skal tilbage. Derfor indeholder regeringens oplæg til en ny flerårsaftale også en række initiativer, der skal styrke straffesagsbehandlingen i politiet og i anklagemyndigheden med det formål, at sagsbehandlingstiden kan bringes ned. Konkret er det regeringens mål med oplægget, at der bl.a. skal tilføres flere hænder til behandlingen af straffesager i politiet og anklagemyndigheden. Derudover vil regeringen arbejde på at identificere og iværksætte konkrete tiltag, som kan reducere sagsbehandlingstiden på tværs af hele straffesagskæden. Samtidig vil regeringen begrænse brugen af såkaldte strafrabatter på grund af en lang sagsbehandlingstid. Sidste år iværksatte jeg en undersøgelse af mulighederne for at begrænse brugen af strafnedsættelse inden for rammerne af Den Europæiske Menneskerettighedskonvention. Vi skal nemlig gøre op med urimelige rabatter til kriminelle. Derfor er Justitsministeriets embedsmænd ved at se nærmere på, hvordan reglerne kan ændres, og jeg ser frem til at drøfte det under flerårsforhandlingerne.
Karina Adsbøl, værsgo.
Tak for det. TV 2 har lige vist en dokumentar, »Forført af Jakob«, om en ubehagelig voldsmand, som stalker de her piger, og som også slår den ene af pigernes far ned. Det var en meget voldsom dokumentar, hvor den her person har flere sager og ligesom spekulerer i at lave nye sager, fordi retssystemet siger, at man – kan man sige – skal samle sagerne. Så de her pigers retsfølelse er jo ikke særlig stor, i forhold til retssystemet og hvordan det virker i dag. Ud over det kunne de jo hverken få tilhold eller andet i forhold til den her Jakob, og derfor vil jeg gerne følge op med et spørgsmål til ministeren, altså om ministeren vil bakke op om Dansk Folkepartis forslag om at afskaffe strafrabatten ved sager, der har lange sagsbehandlingstider, og dermed gå uden om det – kan man sige – umiddelbart røde flertal, der ser ud til ikke at ville afskaffe den her strafrabat. For Dansk Folkeparti er det utrolig vigtigt med ofrenes retsfølelse, og at de har en tro på, at det retssystem, vi har, også fungerer, og når man ser bl.a. den her dokumentar, »Forført af Jakob«, sidder man jo tilbage med det indtryk, at vi altså har et system, der i den grad trænger til forbedringer. Så derfor vil mit spørgsmål til justitsministeren være, om ministeren sammen med Dansk Folkeparti vil være med til at afskaffe de her strafrabatter, og det skal jo, kan man sige, gå hånd i hånd. Jeg er godt klar over, at sagsbehandlingstiderne skal ned, men det skal også være sådan, at vi sikrer ofrenes retsfølelse. Så er det noget, som ministeren vil være med til?
Ministeren.
Det er egentlig et lidt pudsigt spørgsmål at få, da spørgeren udmærket godt kender svaret, da det samme spørgsmål jo har været rejst i de forhandlinger, vi sidder med netop nu. Men ja: Jeg synes, at det vil være fornuftigt at kigge på at reducere strafrabatten eller fjerne strafrabatten. Der er en begrænsning i forhold til Den Europæiske Menneskerettighedskonvention – som jeg sagde før – men det må vi finde ud af hvordan vi kan håndtere.
Fru Karina Adsbøl, værsgo.
Jeg er da rigtig glad for, at ministeren vil være med til at afskaffe de her strafrabatter, for det er utrolig vigtigt, at man ikke kommer ind i en retssal og der så allerede sidder nogle, der siger, at den her sag har varet for længe, så der bliver man nødt til at lave nogle rabatter. Men spørgsmålet er så, om justitsministeren vil gå sammen med Dansk Folkeparti, og uden om de røde partier, såfremt der er nogle af dem, der ikke vil være med til det her, så vi i fællesskab kan få skabt et flertal, og så vi ikke skal se, at man giver strafrabatter i forhold til de her lange sager.
Ministeren.
Nu skal vi jo se, hvad Dansk Folkeparti vil være med til, når det kommer til stykket, i forbindelse med forhandlingerne om politiforliget, og om Jeg søger jo mit flertal så bredt som muligt, og jeg forventer da også, at vi kan lave en aftale om politi og anklagemyndighed, som også vil omfatte røde partier. Og jeg tror sådan set ikke, at vi støder på en uoverstigelig hindring i forhold til spørgsmålet om strafrabatter, i den henseende.
Der er en medspørger på det her spørgsmål, og det er nu hr. Hr. Peter Skaarup, 1 minut.
Tak for det, og tak til fru Karina Adsbøl for nogle gode spørgsmål, og egentlig også tak for nogle gode svar – hvis vi kan tro på, at der kommer til at ske noget. For det, som Dansk Folkeparti vil her, er jo, at vi vil afskaffe strafrabatten i de sager, hvor det er sagsbehandlingstiden, der gør, at man får rabat. Til det siger ministeren så, at det vil ministeren diskutere i den forligskreds, der måske ser ud til at komme omkring politiets forhold. Man kan også spørge ministeren, og det er så det, jeg vil gøre, om det ikke – uanset den forligskreds – ville være fornuftigt at afskaffe den rabat, man får som gerningsmand, bare fordi der er gået lang tid. For man kunne jo godt have den holdning – og det er den holdning, vi har i Dansk Folkeparti – at hvis en gerningsmand har begået grov vold mod et offer, jamen så er det sådan set ligegyldigt, om myndighederne er lidt langsomme med at få pådømt den sag. Det er stadig væk grov vold. Det er stadig væk fuldstændig vanvittigt, at man benytter vold som middel til at gå efter bestemte ofre. Er ministeren ikke enig i det?
Minister, værsgo.
Jo, og jeg siger heller ikke, at situationen skal løses i forhandlinger. Jeg siger bare, at det er et af de elementer, som er bragt ind i forhandlingerne, og som jeg ser positivt på jævnfør det, jeg lige har sagt. Jeg tror imidlertid ikke, vi skal bilde os ind, at spørgsmålet om de lange sagsbehandlingstider kan løses med det greb alene. Jeg tror, vi skal kigge, hvad vi også har lagt op til, på at tilføre politiet og anklagemyndigheden ressourcer, sådan at sagerne kan komme hurtigere igennem sagsbehandlingen. Der er i øvrigt også det spørgsmål, som fru Karina Adsbøl var inde at berøre ganske kort, nemlig det her med, om vi skal kigge på at samle flere sager, altså at vi jo godt kan gøre det sådan, at vi siger, at når der er et eller andet antal sager, så får vi dem pådømt, i stedet for at man, om jeg så må sige, kan trække processen, ved at der kommer nye forhold til, som så skal kumuleres med.
Hr. Peter Skaarup.
Når jeg spørger lidt mere ind til det, er det jo, fordi vi i den her mulige politiforligskreds også har partier med som Det Radikale Venstre og Enhedslisten – partier, som måske traditionelt ikke vil være med til at gennemføre initiativer, i Folketinget, der strammer op over for gerningsmænd, der begår vold. Det har vi i hvert fald set eksempler på tidligere, hvor de partier – ja, i øvrigt sammen med Socialdemokraterne – har stået bag ret lemfældige straffe på nogle forskellige områder. Så derfor vil jeg godt spørge ministeren: Vil ministeren sørge for, at der uanset de forhandlinger kommer et lovforslag, der fjerner strafrabatten?
Ministeren.
Jeg skal ikke forklare og forsvare de andre partiers politik. Jeg synes bare, at når vi vil lave en aftale og skal lave en ny aftale for dansk politi og dansk anklagemyndighed, så er det vigtigt, at den får en så bred forankring som overhovedet muligt, sådan at politiet og anklagemyndigheden ved, hvad det er for nogle præmisser, man kommer til at arbejde under de kommende år. Derfor er det selvfølgelig fornuftigt at forhandle bredt i Folketinget. Jeg er godt klar over, at det selvfølgelig ikke er Dansk Folkepartis ønske, at man skal tage de partier, der befinder sig til venstre for Socialdemokratiet, med i en aftale, jævnfør placeringen på det politiske spektrum.
Så er det fru Karina Adsbøl for det sidste spørgsmål, ½ minut. Værsgo.
Jamen tak for det, minister. For Dansk Folkeparti er det vigtigt, at ofrene har en retsfølelse og får en retsfølelse af det retssystem, vi har. Når man ser dokumentaren »Forført af Jakob« – jeg ved ikke, om justitsministeren har set den, ellers synes jeg, at justitsministeren skal se den – viser den jo virkelig nogle store problemstillinger i vores retssystem. Det, der også sker, er jo, at det først er, da TV 2 begynder at grave i det, at der sker noget i forhold til domstolssystemet. Derfor vil jeg godt høre ministeren: Mener ministeren, at vi har et retssystem, som sikrer ofrene?
Minister, værsgo.
Vi har det retssystem, som vi har valgt at have, og som vi har kunnet blive politisk enige om. Og det er ikke godt nok nu. Det er derfor, jeg har inviteret til at lave en ny aftale, hvor vi kommer med ekstra penge til politi, ekstra penge til anklagemyndighed. Så må vi jo se, om Dansk Folkeparti er mand for deres hat og gerne vil være med i den aftale eller ej.
Spørgsmålet er slut. Næste spørgsmål er, om jeg så må sige, med samme hold: justitsministeren, fru Karina Adsbøl og medspørger hr. Peter Skaarup.
Værsgo at læse spørgsmålet op.
Tak for det. Mener ministeren, at det styrker retsfølelsen, når kriminelle kan spekulere i at lave mere kriminalitet for at opnå en strafrabat og dermed få flere år på fri fod og en kortere dom, og hvad vil ministeren i givet fald gøre ved denne retspraksis?
Ministeren.
Jeg tror sådan set, at vi godt kan blive enige om, at det selvfølgelige ikke styrker retsfølelsen, hvis kriminelle kan spekulere i at begå mere kriminalitet, forhale sagerne, opnå strafrabat. Og som jeg nævnte i besvarelsen lige før, er det vigtigt for regeringen at få reduceret sagsbehandlingstiderne i straffesagerne og få gjort op med urimelige strafrabatter på grund af sagsbehandlingstiden. Jeg synes dog, at det hører med til det fulde billede at gøre opmærksom på, at bestemmelsen om strafnedsættelse på grund af lang sagsbehandlingstid jo kun finder anvendelse ved straf, hvis den lange sagsbehandlingstid ikke kan bebrejdes gerningsmanden. Det betyder, at der altså ikke skal gives strafrabat, hvis det er gerningsmanden, som er skyld i, at sagen trækker ud. Derimod kan der gives strafrabat i sager, hvor den lange sagsbehandlingstid skyldes politiet, anklagemyndigheden og domstolenes forhold. Og det er her jeg mener, at der er behov for at ændre straffeloven, så det fremover ikke er så let at få strafnedsættelse, når man har begået en forbrydelse og sagsbehandlingstiden trækker ud. Det er den regel, som vi i ministeriet ser på i øjeblikket. Som nævnt ser jeg frem til at drøfte det her, også i forbindelse med flerårsforhandlingerne. Men når det er sagt, synes jeg også, det er vigtigt at adressere det bagvedliggende problem, nemlig de lange sagsbehandlingstider. Og som jeg tidligere har nævnt, har vi jo også fra regeringens side sat skarpt fokus på og foreslået penge til at sikre, at sagsbehandlingstiderne kan bringes ned på tværs af hele straffesagskæden, sådan at det ikke kun er de spektakulære sager, hvor man hører om det, men at alle ofre kan vide, at vi har et retssystem, som eksekverer hurtigt og konsekvent. Noget af det, der kan betyde længere sagsbehandlingstider, er, når det, vi kan kalde vanekriminelle igen og igen begår lovovertrædelser. For i de situationer følger det af reglerne i retsplejeloven, at sagerne bør behandles under én sag, hvis det kan ske uden væsentlige forhandling eller vanskeligheder, og det kan betyde, at en allerede igangsat sag må udsættes. Også det har jeg bedt om at der bliver set på, altså hvordan vi kan effektivisere på det punkt.
Spørgeren. Værsgo.
Man kan bl.a. følge dokumentaren. Det er jo noget, vi kan bruge som et frisk eksempel i det her. Der kan man jo høre, at den her fyr, Jakob, i de her optagelser siger, at nu har de været 7 år om det, og så kan de jo være 7 år om det næste. Det virker jo, som om han i hvert fald spekulerer netop i det her med, at man samler sagerne, og så først der kan det komme for domstolene. Men hvis jeg forstår ministeren korrekt, mener ministeren så, at strafrabatten er til for den forurettedes skyld, eller mener ministeren, at strafrabatten er til gerningsmandens fordel? Jeg spørger bare, når vi nu skal ændre det her. Det håber jeg meget ministeren fuldt ud vil være med på, også selv om ministeren henviser til, at der kan være nogle konventioner, menneskerettighedskonventionen, der står i vejen. Men så er der jo, kan man sige, et flertal herinde i Folketinget, der bestemmer. Der vil jeg bare høre ministeren, om vi klokkeklart kan få vendt ministeren, uanset om de røde partier ikke vil være med til det her, altså at justitsministeren så vil sikre, at der kommer noget handling på det her område, og at der kommer et lovforslag om det her. Også så vi sikrer, at dem, der er udsatte, f.eks. de her piger, der er udsat for sådan en væmmelige grim fyr som ham Jakob, kan få deres retsfølelse. Det er jo bare et eksempel. Der vil jo være rigtig, rigtig mange eksempler, som vi har hørt om og læst om. Det er jo heller ikke første gang, at Dansk Folkeparti har rejst den her problematik over for justitsministeren. Det er en problematik, vi også har rejst i forhandlingerne. Det er jo også det, justitsministeren sagde tidligere. Så hvordan og hvorledes vil ministeren præcis sikre, at der sker nogle handlinger, uanset hvad?
Ministeren.
Men det er jo handling, når vi sidder og forhandler om det. Og det er bragt ind i forhandlingerne. Det er et element i den aftale, som vi skal lave, og som jeg gerne vil have med, og som jeg forstår Dansk Folkeparti også gerne vil have med. Der vil være elementer i sådan en aftale, som de røde partier ikke vil kunne lide. Der vil givet også være elementer, som Dansk Folkeparti ikke vil kunne lide. Men sådan er det jo, når man laver aftaler.
Spørgeren. Værsgo.
Men jeg håber så, at justitsministeren vil lave det uden om de røde partier, såfremt det bliver nødvendigt. Jeg skal også høre om det, jeg spurgte om tidligere: Mener ministeren, at strafrabatten er til for den forurettedes skyld eller for gerningsmandens? Med de seneste eksempler fra bl.a. TV 2 virker det jo unægtelig som et redskab for gerningsmanden til at få mere tid på fri fod. Derfor vil jeg godt høre ministerens svar på det.
Ministeren.
Jeg er lidt i tvivl om, om spørgeren mener strafrabatten på grund af lang sagsbehandlingstid, eller om det, spørgeren refererer til, er det her med at samle flere sager, så de bliver pådømt samtidig. Så hvis spørgeren lige ville præcisere det.
Det får spørgeren mulighed for, når hun får det sidste spørgsmål. Nu går vi videre til medspørgeren, hr. Peter Skaarup. Værsgo.
Tak for det. Nu har vi jo talt om strafrabat i forbindelse med sagsbehandlingstider, og jeg fornemmer, at ministeren egentlig er indstillet på at gøre noget. Jeg synes, det er uklart ud fra de svar, der er kommet indtil nu, om ministeren vil afskaffe rabatten, som fru Karina Adsbøl og Dansk Folkeparti foreslår her – eller hvordan? Så jeg håber egentlig, at man i regeringen får talt sammen om, hvad man vil gøre. Hvis man ikke kommer igennem med det i politiforhandlingerne sammen med typisk de borgerlige partier, vel nok, jamen så må det være sådan, at man gennemfører det som et lovforslag bagefter i samarbejde med de borgerlige partier. Det håber jeg ministeren vil give tilsagn om. Så er der den anden diskussion omkring strafrabatter, som er rejst på baggrund af TV 2's udsendelse. Det er jo i høj grad et spørgsmål om, at man giver rabat, jo flere gange vedkommende begår kriminalitet. Ministeren er lidt inde på det. Hvad forestiller ministeren sig at gøre ved det problem? For det er jo dybt krænkende, at der dels går lang tid, dels at man får rabat, jo flere forhold man begår. Man kan sådan set begå et ekstra forhold for at trække tiden.
Ministeren. Værsgo.
Jeg håber, at der vil være en flerhed af borgerlige partier, der også vil være en del af den aftale, som vi kommer til at lave, sådan at den bliver så bred som overhovedet muligt. Det er jo så to elementer i det, som der spørges til nu, sådan som jeg forstår det, nemlig dels et spørgsmål om det her med sammenlægningen af sager, altså at man venter, før sagen kommer for, dels et spørgsmål om det her princippet om kumulation i straffen. Man kan have en fuld kumulation, hvor man siger, at hvert eneste forhold, der pådømmes, skal lægges oven i hinanden. Og så kan man have det system, som vi har i Danmark, som kaldes modereret kumulation, hvor man lægger et strafniveau, som er et udtryk for pådømmelse af alle sagerne samtidig. Og jeg er lidt i tvivl om, om det er det princip, der menes, eller om det er princippet om: Skulle vi se på – hvilket jeg synes ville være fornuftigt at gøre – at vi godt kan sige, at ja, det er rigtigt, at der er flere forhold, men nu vil vi altså have den her sag pådømt, og derfor pådømmer vi den nu, også selv om der måtte være nogle forhold, som så må vente til senere pådømmelse?
Værsgo.
Jeg synes egentlig ikke, at ministeren svarede på de spørgsmål, jeg stillede, men begyndte at fabulere lidt rundt i, hvad det egentlig er, vi mener. Altså, som det første mener vi jo, at strafrabat på grund af lang sagsbehandlingstid skal afskaffes. Om det sker det ene eller det andet sted, er sådan set ligegyldigt: Lad os få det afskaffet. Og ministeren svarer uklart på det, svarer ikke rigtig på det direkte. Det andet handler om, om man ved at sammenlægge, altså ved at begå ny kriminalitet, sådan set kan udskyde dommen og få rabat. Det synes jeg heller ikke ministeren direkte svarer på. Kan vi ikke få et svar på det?
Ministeren. Værsgo.
Nu, efter at spørgeren har forklaret, hvad det er, spørgeren gerne vil have svar på, så skal jeg selvfølgelig svare. Først om strafrabatten: Ja, den skal væk. Vi har et arbejde i gang med det aber dabei, der er, nemlig at det selvfølgelig skal holde sig inden for de internationale regler, som vi har. Dernæst er det om tidsperspektivet: Ja, jeg synes sådan set godt, at vi skal prøve, i øvrigt gerne i forbindelse med forhandlingerne, at blive enige om at sige: Jamen vi kan sådan set godt tage en sag til pådømmelse, selv om der måtte være andre forhold, sådan at vi kan være sikre på, at der er en vis hurtighed i sagsbehandlingen.
Tak til hr. Peter Skaarup. Det sidste spørgsmål i denne omgang er til fru Karina Adsbøl. Værsgo.
Tak for det. Ja, for der er flere elementer i det her, vil jeg sige til justitsministeren. Det er jo bl.a. det med, at gerningsmanden ligesom kan spekulere i at begå ny kriminalitet og så, kan man sige, udskydes dommen, til han får en dom, fordi man ligesom samler sagerne. Det er den ene ting. Og så er der jo hele sagsbehandlingstiden og nedsættelse i forhold til den. Så derfor vil jeg godt høre justitsministeren en gang for alle: Hvis vi nu ikke i de her forhandlinger opnår enighed, vil justitsministeren så sammen med dem, som er klar til at afskaffe de her strafrabatter på grund af lang sagsbehandlingstid, få det til at ske i praksis?
Ministeren. Værsgo.
Det er jo lidt problematisk at forhandle på en måde, hvor man siger, at vi vil gerne have det her element igennem, og vil du love, at det bliver gennemført under alle omstændigheder, når der er en bredere aftalepakke? Jeg vil gerne have det her element igennem. Jeg vil også gerne have andre partier med. Derfor er det selvfølgelig noget, hvor vi kommer til at se på, hvordan vi kan få det med på en hensigtsmæssig måde. Det er jo sjældent sådan, at man får alt, hvad man vil have i en forhandling.
Spørgsmålet er sluttet. Tak til fru Karina Adsbøl. Vi fortsætter med spørgsmål til justitsministeren. Nu er de stillet af hr. Peter Skaarup, og medspørger er hr. Morten Messerschmidt.
Værsgo for oplæsning af spørgsmålet.
Jeg læser spørgsmålet op: Hvad mener ministeren om den seneste hamstring af peberspray i butikkerne, hvor forhandlerne siger, at det er hr. og fru Danmark, der hamstrer peberspray?
Ministeren.
Den gældende pebersprayordning indebærer, at enhver person over 18 år uden tilladelse og uden forudgående vandelsgodkendelse kan erhverve en peberspray og besidde den i eget hjem. Der er altså lige nu meget bred adgang til at købe peberspray i Danmark. Justitsministeriets evalueringsrapport om erfaringerne med pebersprayordningen viser bl.a., at den delvise lovliggørelse af peberspray, som blev indført i 2019, har været medvirkende til at øge tilgængeligheden til peberspray, som potentielt kan misbruges. Der er sket en kraftig stigning i antallet af sager, hvor peberspray besiddes ulovligt, og i antallet af sager om ulovlig indførelse af peberspray. Således er der fra 2018 til 2019 næsten sket en fordobling af antallet af fældende afgørelser, hvor peberspray indgår. Omvendt viser evalueringen, at landets politikredse kun har rapporteret om én situation, hvor peberspray har været anvendt mod formodede gerningspersoner ved et forsøg på røveri, og at et alt for stort antal kriminelle har benyttet sig af peberspray som våben mod helt almindelige borgere. Som justitsminister er det min primære opgave at sikre, at danskerne kan føle sig trygge, og jeg mener grundlæggende ikke, at vi skaber tryghed i samfundet, ved at den enkelte borger får mulighed for at bevæbne sig – heller ikke med peberspray. Jeg tror, at trygheden i Danmark skal nås på andre måder, og det er også derfor, regeringen har fremlagt et ambitiøst udspil til en ny flerårsaftale for politi- og anklagemyndigheden, der bl.a. skal skabe mere nærhed, mere synlighed og mere lokal tilstedeværelse af politiet. Det tror jeg langt mere på end at udstyre befolkningen med våben, som risikerer at ende i de forkerte hænder.
Værsgo.
Tak for det. I forhold til det, ministeren siger, undrer jeg mig over, at en regering, der giver sig ud for gerne at ville give danskerne tryghed og tillid, afskaffer et blidt selvforsvarsvåben, som peberspray er, der giver mere tryghed for danskerne i deres eget hjem. Det giver også tryghed for en ung pige, der skal en tur i byen og har behov for at have et eller andet uskadeligt, der trods alt kan hjælpe i situationen. Så jeg kunne godt tænke mig at høre regeringen om noget. Når nu regeringen siger, at det her med peberspray er helt forfærdeligt – selv om det jo er tilladt i f.eks. Tyskland og mange tidligere har købt det dernede – hvad stiller man så i stedet? Det synes jeg er det gode spørgsmål her. Hvad kommer regeringen med i stedet? Får vi væsentlig flere politibetjente? Kommer man væsentlig hurtigere ud? Får vi nedbragt sagsbehandlingstiderne, der betyder, at grimme sager kan tage 8 år i Danmark? Får vi forbedret mulighederne for, at man kan vidne anonymt og man kan hjælpe politiet, sådan at de kommer hurtigere frem? Det er jeg bekymret for, altså om det er noget, der kan træde i stedet for det, regeringen nu vil afskaffe. Når jeg spørger til, hvad ministeren tror er baggrunden for, at man hamstrer peberspray nu, svarer ministeren lidt på en måde, som om ministeren tror, det er kriminelle, der køber peberspray i butikkerne i øjeblikket. Jeg skulle altså hilse og sige, at dem, jeg har talt med, og som har erhvervet sig en peberspray, altså ikke er kriminelle. Det er nogle, der gerne vil have den mulighed i deres eget hjem, altså at kunne forsvare sig. Det er ikke nødvendigvis for at bruge det, men for at have muligheden og for at have trygheden. Så det gode spørgsmål – og det kunne jeg godt tænke mig at regeringen svarer på her – er: Hvad stiller regeringen i stedet, og hvad kan danskerne forvente i stedet for pebersprayen, som ministeren åbenbart holder fast ved at afskaffe?
Ministeren.
Det er gode spørgsmål. Der er jo både et principielt og et konkret svar. Det principielle svar handler om spørgsmålet om: Tror vi på, at vi får et tryggere samfund, hvis vi giver slip på voldsmonopolet? Jeg synes jo, at noget af det, der gør Danmark trygt, er, at vi siger, at dem, der har mulighed for at bruge våben og har voldsmonopolet, er politiet og forsvaret. Vi behøver ikke frygte alle mulige andre. Der er nogle, der mener, at den amerikanske model er bedre, altså hvor man kan bevæbne sig og skyde til højre og venstre. Det synes jeg ikke; jeg tror ikke, at det skaber tryghed i samfundet.
Spørgeren, værsgo.
Ministeren svarer sådan set slet ikke på spørgsmålet, for jeg spurgte: Hvad kommer der i stedet? Altså, regeringen afskaffer den lov om peberspray, Dansk Folkeparti og de borgerlige partier har indført, for at man har lidt mere tryghed i eget hjem. Den afskaffer regeringen. Så spørger jeg: Hvad kommer der så i stedet for? Det kommer der ikke noget svar på. Ministeren lader lidt, som om det er alle de kriminelle, der køber de her peberspray, og som om der er sket en hel masse grimme ting. Men de kriminelle kunne jo bare have brugt en meget værre ting end peberspray i forbindelse med det, de har begået. Tror ministeren i virkeligheden ikke, at det er det, der er tilfældet?
Ministeren, værsgo.
Jeg skal gerne medgive, at jeg ikke svarede på spørgsmålet. Det halve minut gik simpelt hen for hurtigt til, at jeg kunne nå at komme rundt om alt det gode, jeg havde at sige, men nu har jeg så 24 sekunder mere til at prøve at komme lidt længere ned ad vejen. Jeg tror, at noget af det, som vi forhåbentlig i fællesskab skal bygge ind i den nye politiaftale, og som ville give mere tryghed, er flere betjente, mere nærhed og kortere sagsbehandlingstider, bare for at nævne nogle af de elementer, som vi skal bygge ind. Så vil jeg sige noget andet. Nej, det kan jeg se at jeg må komme tilbage til.
Så er det medspørgeren, hr. Morten Messerschmidt. Værsgo.
Jeg ved ikke helt, om tiden er med eller mod ministeren her, men ministeren stiller i hvert fald nogle principper op, som han har svært ved selv, synes jeg, at forsvare. Det, vi taler om, er, at det i dag er lovligt at benytte peberspray som forsvarsmiddel, altså at man har lov til at have den i sit eget hjem. Hvis der er nogle, der bryder ind, kan man forsvare sig med den – altså imod tyve eller røvere, voldspersoner, der kommer ind. Det er det, som regeringen vil afskaffe muligheden for. Der spørger hr. Peter Skaarup: Hvad må man så? Altså, er det, fordi man skal bruge køkkenkniven i stedet for? Hvad er det for nogle våben, eller hvad er det for nogle midler, som justitsministeren mener at borgeren fremadrettet skal kunne bruge til at værne sig mod ulovligt indtrængende, når nu han vil forbyde pebersprayen, som jo i forhold til f.eks. en kniv, der ligger i køkkenskuffen, ikke forvolder nær den samme skade imod den røver, den voldsperson, der forsøger at trænge ind på en ejendom?
Ministeren.
Jeg er godt klar over, at det var tanken med ordningen: At man skulle have muligheden for at have peberspray i eget hjem, for så kunne man forsvare sig. Nu har vi evalueret ordningen og må konstatere, at det sker stort set ikke. Hvad der derimod sker, er, at vi simpelt hen kan konstatere, at der, som jeg sagde før, har været en kraftig stigning i antallet af sager, hvor peberspray besiddes ulovligt, og hvor der sker ulovlig indførsel af peberspray. Og at der fra 2018 til 2019 er sket en fordobling af antallet af fældende afgørelser, hvori peberspray indgår. Det vil sige, at det, der var målet med den her ordning, ikke er nået. Det svarer så ikke på spørgsmålet om, hvad vi så stiller i stedet for, men her har jeg heldigvis nu et helt minut til rådighed, og derfor kan jeg komme lidt længere i mit svar: Det, vi skal sætte i stedet for, er jo, at vi skal have et politi, som er i nærheden, og som kommer, når der er problemer, og at vi selvfølgelig skal sikre, at gerningsmænd ikke får mulighed for at bevæbne sig, som tilfældet har været. Så der er en række elementer, vi skal tage fat i. Vi arbejder jo også med noget af det i aftalen.
Jeg konstaterer, at det er cirka hver anden gang, at ministeren holder øje med tiden. Nu er det hr. Morten Messerschmidt. Værsgo.
Men det paradoksale er jo, at det, der egentlig er sigtet med det, siger ministeren fungerer. Problemet er så bare, at der er nogle, der bryder loven, og som i den henseende gør noget andet. Men er det så ikke det, vi skal gå efter? Altså, hvis folk ulovligt importerer f.eks. cigaretter til Danmark, gør vi det jo ikke ulovligt at ryge. Det samme kunne man jo sige, hvis folk ulovligt tager en peberspray over grænsen. Nu vil ministeren gøre det ulovligt at benytte den, på trods af at han alligevel siger, at det, der egentlig var det lovlige øjemed, fungerer meget godt. Så har vi ikke at gøre med en justitsminister her, der skyder gråspurve med kanoner?
Ministeren.
Nej, for ud over at man kan se, at der tilsyneladende er sket en bevæbning af kriminelle, viser evalueringen også, at landets politikredse kun har rapporteret om én situation, hvor peberspray har været anvendt mod formodede gerningspersoner, som forsøgte at begå røveri, og at et alt for stort antal kriminelle har benyttet sig af peberspray som våben mod helt almindelige borgere. Og det er det, der er problemet. Og det er derfor, den her ordning ikke dur.
Så er det hr. Peter Skaarup for det sidste spørgsmål.
Jeg må indrømme, at jo mere jeg hører ministeren svare – eller ikke svare – jo mere bekymret bliver jeg egentlig for logikken i det, som regeringen kommer med her. Altså, regeringen siger, at nu afskaffer vi et selvforsvarsmiddel, som mange danskere er glade for – man hamstrer i øjeblikket, man købte dem, da muligheden kom – men regeringen stiller ikke noget i stedet. Og så siger ministeren: Jamen vi har bevæbnet de kriminelle. Men prøv lige at høre: De kriminelle er jo desværre bevæbnet. De er bevæbnet med pistoler, med knive, med alle mulige ting; vi hører om det hver dag i medierne. Hvad er det, regeringen har gang i her?
Ministeren.
Det er en pudsig argumentation at sige, at fordi kriminelle i et eller andet omfang allerede er bevæbnet, skal vi give de kriminelle adgang til yderligere bevæbning. Det er simpelt hen ikke den her regerings politik.
Spørgsmålet er slut. Vi fortsætter med næste spørgsmål, som også er til justitsministeren, og hvor det er hr. Peter Skaarup, som er spørger, og medspørger er hr. Morten Messerschmidt.
Værsgo for oplæsning af spørgsmålet.
Det er jo endnu et godt spørgsmål: Mener ministeren, at det styrker eller svækker retsfølelsen, at en vanvidsbilist fra Fyn, der dræber tre personer, kun får 3 års fængsel, når strafferammen er 8 år?
Ministeren.
Tak for spørgsmålet. Jeg tror, at vi alle sammen kan blive enige om, at den sag, som spørgsmålet refererer til, er helt igennem tragisk: Tre personer blev dræbt, fordi en mand valgte at sætte sig bag rattet i spirituspåvirket tilstand, og ikke nok med det valgte han at køre med 150 km/t. på en landevej. Det er fuldstændig uacceptabelt, og jeg er faktisk dybt berørt over, at en familie på grund af en enkelt mands afstumpede adfærd har mistet tre familiemedlemmer med et fingerknips. Desværre er sagen, hvilket vi ved, jo ikke et enestående eksempel på, at vanvidsbilister udgør et problem rundtomkring i landet. Jeg mener derfor, at vi skal slå markant hårdere ned på vanvidskørsel, end vi gør i dag. Vi skal have straffe, der virker og kan mærkes; vi skal have vanvidsbilerne hurtigt væk fra gaden – vi skal jo bl.a. kunne beslaglægge og konfiskere bilerne. Regeringen lancerede derfor i begyndelsen af året et udspil mod vanvidskørsel. Udspillet indebærer bl.a., at der skal foretages et eftersyn af strafniveauet i straffelovens bestemmelser om farlig kørsel for at undersøge, om strafferammerne udnyttes i tilstrækkelig grad, hvilket jo er det, som der sigtes til her. Jeg er dybt forarget og frustreret, når jeg hører, at en person idømmes 3 års fængsel for i spirituspåvirket tilstand og med en hastighedsoverskridelse på over 100 pct. at have påkørt en anden bil, med det resultat at tre mennesker har mistet livet. Og jeg kan så forstå, at den dom, der er afsat, er i overensstemmelse med retspraksis på området. Jeg synes simpelt hen, at det er for billigt sluppet, og det er også derfor, at regeringen vil fremlægge et lovforslag, hvor der lægges op til et markant skærpet strafniveau for overtrædelse af straffelovens bestemmelser om bl.a. uagtsomt manddrab, når det begås i forbindelse med vanvidskørsel. Jeg tror, at det udspil vil have en mærkbar effekt på indsatsen mod vanvidskørsel, og jeg ser frem til, at vi kan drøfte det i salen snart.
Peter Skaarup, værsgo.
Tak til ministeren for et godt svar her, synes jeg, nemlig et svar, der fortæller os, at regeringen arbejder seriøst med løsninger, sådan at vi kan straffe meget hårdere i de her sager. Det synes jeg der er brug for, og det siger Dansk Folkeparti tak for, altså for at regeringen går i den retning. Jeg synes, at den her sag – sammen med andre sager – er et tegn på, at vi her har at gøre med et område, hvor straffesystemet slet ikke holder trit med det, der er brug for, og det, vi egentlig også har sigtet efter politisk i forhold til flere forskellige stramninger, vi har lavet på Christiansborg. Og ministeren har jo ret i, at retspraksis fortæller os, at det i andre tilsvarende sager har givet 3 år eller mindre. Det, som jeg godt kunne tænke mig i sådan nogle sager, er jo, at man brugte Kan ministeren fortælle Folketinget: Hvorfor bruger man egentlig ikke den strafferamme, der er, på de 8 års fængsel? Altså, hvorfor ligger straffene tit – det kan vi også se i den her sag – nede i den lave ende af strafferegisteret, når vi er nu i Folketinget mener, at det faktisk skal kunne straffes med 8 års fængsel i de her sager? Det var det ene spørgsmål. Det andet spørgsmål er så mere konkret, for nu siger ministeren, at vi skal have højere straffe: Kan ministeren støtte op om ministerens partifælle hr. Jeppe Bruus, som i TV 2 Fyn har udtalt, at i sådan nogle sager ønsker regeringen en straf på 5 års fængsel, og vil ministeren sørge for, at der bliver fremsat lovforslag i Folketinget om, at minimumsstraffen i sådan nogle sager er 5 års fængsel, vel vidende at der altså er mulighed for at give op til 8 års fængsel i sådan nogle sager?
Minister.
Jeg er enig i, at straffesystemet på det her punkt ikke følger trit, som det blev sagt. Jeg tror, at et af de mest potente midler, vi kan tage i brug, når der er en, der begår vanvidskørsel, er det her med at beslaglægge bilen, konfiskere den og bortsælge den. Det er der nogle partier der har det lidt svært med. Jeg ved godt, at det har spørgerens parti det heldigvis ikke svært med, så på den måde følger vi med. Jeg skal meget gerne vende tilbage til, hvordan vi kan hæve straffen, og hvor meget det konkret skal ske med.
Hr. Peter Skaarup.
Ja, det vil jeg selvfølgelig gerne give ministeren mulighed for. For det, som jeg tror er utrolig vigtigt, er, at vi sikrer, at der er en bund her, altså at der er en bund, der hedder 5 års fængsel. Det er jo egentlig også det, som Socialdemokraterne har sagt i medierne, så jeg kan egentlig ikke se problemet i, at ministeren bekræfter det, som Socialdemokraternes retsordfører har sagt i medierne, nemlig at man ønsker en straf på 5 års fængsel, som minimum, i sådan nogle sager. For vi skal sende et signal, der ikke er til at misforstå, over for dem, der kører vildt og voldsomt i et område, hvor man jo faktisk slet ikke må køre særlig stærkt.
Ministeren.
Jamen det, som vi vil lægge op til, er simpelt hen, at det strafniveau, som vi har nu, skal forhøjes, og at det ovenikøbet skal forhøjes markant. Og for nu konkret at tale ind i spørgsmålet vil der blive lagt op til, at straffen for uagtsomt manddrab og uagtsom betydelig legemsbeskadigelse, som det hedder, i forbindelse med vanvidskørsel vil blive skærpet med op til det halve i normaltilfælde. Og en tilsvarende skærpelse vil ske i sager om forsætlig fareforvoldelse. Så det vil jo alt andet lige i tilfælde som det omtalte med de 3 år give de her omkring 5 års fængsel, hvis man forhøjer med op til det halve.
Tak for det. Så er det medspørgeren, hr. Morten Messerschmidt. Værsgo.
Tak, formand. Nu kender ministeren jo alt til de forskellige forsætsgrader, og derfor tror jeg godt, vi kan trække det her lidt op på et andet niveau og stille spørgsmålet, om det ikke ville være rimeligt at overveje, om vi ikke i den konkrete situation, vi her har med at gøre fra Fyn, reelt burde være ude af det uforsætlige og inde i det reelt forsætlige. Altså, det at sætte sig beruset ind i sin bil og køre med næsten 200 km/t. ned ad en vej, hvor man normalt må køre 80 km/t., må vel betragtes som værende så ryggesløst uforsvarligt, at man har accepteret den risiko, der er forbundet med det. Derfor vil jeg bare til en start spørge, om ikke ministeren er enig i, at det her faktisk burde være takseret som et overlagt, forsætligt drab.
Ministeren.
Det er jo i den her type situationer, at jeg holder så uendelig meget af spørgeren, fordi vi kan få nogle af de debatter, som vi begge to holder så meget af. Og jeg forstår udmærket godt pointen om, om man ikke kan sige, at det her i virkeligheden er omfattet af den laveste forsætsgrad, altså den, som vi kalder dolus eventualis, med den gode gamle ske hvad der vil-dom. Jeg er stensikker på, at den anklager, der har siddet med her sag, har vurderet, om det ville være muligt at strafforfølge det her som et forsætligt drab, hvilket jo ville have flyttet os – apropos hr. Peter Skaarups spørgsmål – op i et helt andet strafniveau.
Morten Messerschmidt, værsgo.
Men desværre tilkendegiver justitsministeren så ikke rigtig, hvordan han ville have set på det. Jeg er helt enig i, at anklagemyndigheden muligvis har haft den betragtning. Men for at komme ministeren til undsætning kunne man jo ændre loven derhen, at man lavede en minimumsstraf, også ved det uforsætlige, og fjernede kumuleringsreglerne, sådan at slår man tre ihjel, bliver man altså idømt tre gange minimumsstraffen, uanset om det så er i den lave del af forsætsgraden eller det er den øverste del af det uforsætlige. Ville det ikke være rimeligt, ikke mindst over for de efterladte og ofrene, at man simpelt hen ryddede hele den tvivl af vejen og så sagde: Sætter man sig overhovedet i den her vanvittige situation, idømmes man en minimumsstraf, 5 år, ligesom vi kender det fra manddrab i § 237, og en pr. person, man slår ihjel?
Tak. Værsgo til ministeren.
Når man står med en konkret sag, er sådan noget jo utrolig besnærende, fordi man forarges. Hvis man laver en minimumsstraf, skal man jo bare være klar over, at det ikke kun omfatter den konkrete sag, som man forestiller sig eller har for, men at den så også skal finde anvendelse i alle andre sager, hvor der kan være omstændigheder, som gør, at det i situationen ikke ville fremstå lige så fornuftigt at gøre det. Derfor synes jeg, det er et fornuftigt princip at sige: Vi vil gerne indikere et strafniveau, men det er domstolene, der i den konkrete sagsvurdering vurderer, hvad dommen så konkret skal være.
Så er det hr. Peter Skaarup for et afsluttende spørgsmål, ½ minut. Værsgo.
Tak. Jeg synes egentlig, at vi bevæger os frem i forhold til det her spørgsmål på en måde, hvor det i hvert fald ser ud til, at der kommer nogle stramninger. Men jeg synes også, at ministeren godt kunne gå mere ind i den debat, som hr. Morten Messerschmidt har rejst her til sidst, nemlig om man vil sikre, at man behandler de her sager på en anden måde. For det ville jo også åbne for, at man kunne udløse en højere straf i sådan nogle sager, hvor det er tre mennesker, der bliver dræbt. Og det, som vi godt kunne tænke os, var, at man takserede det som uagtsomt manddrab, fordi vanvidsbilisten jo har et kæmpe ansvar for den handling, der er sket.
Tak. Så er det ministeren. Værsgo.
Jeg synes, at der skal højere straf til, men jeg tror i virkeligheden, at noget af det, som vil være mest effektivt i forhold til vanvidsbilister, vil være det her med at beslaglægge og konfiskere og bortsælge bilerne, sådan at provenuet går i statskassen. Og jeg håber virkelig, at vi vil kunne følges ad om den stramning, som virkelig vil være en jernnæve i forhold til bekæmpelsen af vanvidsbilisme.
Spørgsmålet er slut. Tak til justitsministeren, og tak til hr. Peter Skaarup. Vi fortsætter med et spørgsmål til skatteministeren af hr. Morten Messerschmidt.
Værsgo for oplæsning af spørgsmålet.
Tak for det, formand. Hvad er ministerens holdning til at gøre håndværkerfradraget mere fleksibelt for at fremme grønne investeringer hos boligejerne og fastholde arbejdspladser i byggebranchen – eksempelvis ved at skabe mulighed for at kunne spare sammen over flere år, i stedet for at beløbet altid skal bruges på 1 år?
Skatteministeren.
Tusind tak for spørgsmålet. Det er faktisk et rigtig godt spørgsmål, for det vedrører jo en ordning, nemlig den såkaldte boligjobordning, som – kan man sige – både er en god ordning, men jo også en populær ordning. Den bliver også kaldt håndværkerfradraget, og den er jo bl.a. med til at give incitamenter til energirenovering af private boliger og er altså også med til at hjælpe travle familier i en travl hverdag. Det er jo sådan – bare for at få fakta på plads – at der her i 2020 kan foretages et fradrag pr. person på op til 6.200 kr. for arbejdsløn til serviceydelser, mens der er et fradrag på op til hele 12.500 kr. for arbejdsløn til håndværkerydelser. Det har helt fra ordningens indførelse – og det ved jeg også at spørgerens parti har været involveret i – været et afgørende hensyn, at det her skulle være relativt nemt at administrere både for borgerne, men jo også for virksomhederne og selvfølgelig også for myndighederne. Virkeligheden er den, at håndværkerydelserne med fradraget, som man jo altså får for dem, allerede i dag i vidt omfang benyttes til grønne ydelser, om man vil. Således vedrører cirka halvdelen af de indberettede fradrag håndværkerydelser i forbindelse med energibesparelser, f.eks. isoleringsarbejde og udskiftning af vinduer. Så der er meget grønt i ordningen allerede i dag, og derfor er det en god ordning, og regeringen lægger ikke som udgangspunkt op til at ændre ordningen. Det er klart, at vi selvfølgelig lytter til, om der er idéer til, hvor den kan forbedres. Men det er klart, at hvis der skal bruges flere penge på ordningen som her, skal der selvfølgelig også en finansiering til. Det giver sig selv, og så synes jeg også, det er en pointe, når man ser på den krise, som dansk økonomi er kommet i som følge af coronapandemien, at håndværkerfaget jo ikke på nuværende tidspunkt er et af de erhverv, som er allerhårdest presset. Tværtimod er beskæftigelsen i byggebranchen blandt håndværkerne altså høj.
Hr. Morten Messerschmidt.
Først og fremmest hører jeg ministeren sige, at man ikke afviser noget og grundlæggende er åben for input, men at det måske ikke er det rigtige sted, og så forstår jeg, at der er to argumenter i det. Det ene skulle være noget med administrationen af det, og det andet skulle være noget med, at det kan blive dyrere. Men det vil jeg da så gerne høre lidt om. For hvis det allerede i dag er i 50 pct. af de tilfælde, hvor man benytter sig af håndværkerfradraget her, at det går til grøn teknologi, hvad er det så, der skulle gøre det vanskeligere rent administrativt at håndtere, hvis man akkumulerer det? Altså, hvis folk f.eks. gerne vil have en større udskiftning med nye vinduer eller isolering eller måske en varmepumpe, eller hvad det måtte være, så kunne man sige, at de ikke skal være bundet til kun lige at kunne bruge op til de 12.000 kr., der er maks. i dag, men at man måske havde mulighed for at sige, at man kan lægge det sammen de næste 3 år, og det er så 36.000 kr. Det er en større udskrivning, og man har så mulighed for at få installeret det. Det vil give nogle flere muligheder, og det vil give nogle flere muskler at gøre grønt og godt med, så at sige. Jeg kan heller ikke helt forstå, hvorfor der skulle være en økonomisk udfordring i det, for fradraget ligger der jo i dag. Er det, fordi ministeren opererer med, at der er nogle, der i dag ikke benytter sig af det, og at der, hvis man laver man friere muligheder, vil være flere, der benytter sig af det? Men hvis det er det, der er argumentet – og det kan jeg se på ministerens hovedbevægelse at det er – er det så et særlig godt argument? For vil det ikke være i sådan den grønne ånd at sige, at jo mere borgere, husejere, derude selv kan gøre for at få forbedret deres samlede CO 2 Og i forhold til nogle af de ting, som jeg ved at ministeren ligger og roder med på sit skrivebord, er det alligevel relativt små penge, vi her har med at gøre. Så min tanke og Dansk Folkepartis tanke er, at vi siger: 3 år frem, og det er så maks. 36.000 kr., man kan bruge. Så er det klart, at man ikke kan sælge huset i år 2 og sådan nogle ting, og på den måde har man så ikke lavet den samlede investering i sin ejerperiode og sådan noget. Det skal der være noget kontrol med. Men helt grundlæggende må ministeren altså komme på banen med nogle flere og bedre argumenter, før vi dropper den idé.
Ministeren.
Jeg vil sige, at det faktisk er blevet rigtig godt at diskutere med hr. Morten Messerschmidt. For jeg tror, at vi, når det handler om den grønne dagsorden, jo langt hen ad vejen er enige om vigtigheden af at prioritere det, og det glæder mig meget, og de drøftelser, vi nu også har om biler, synes jeg også går rigtig godt. Når det handler om den her ordning, nævner hr. Morten Messerschmidt jo selv argumenterne. Det er klart, at det, hvis man akkumulerer beløbene, så kan animere flere til at bruge ordningen. Ergo kan der være en udfordring med finansieringen. Det skal man bare have med. Det andet er jo så også, at man skal huske på, at der her er et konjunkturhensyn i forhold til arbejdsmarkedet i øvrigt. Og det er de argumenter, som jeg ved at spørgerens parti selv har været inde over, dengang man drøftede, hvordan ordningen skal sammensættes.
Så er det hr. Morten Messerschmidt. Værsgo.
Tak. Men er det så sådan, at vi måske, i stedet for at det bliver ved gisningerne – som jeg så fornemmer det er lige nu – kunne få lidt mere faktuelle ting på bordet? Altså, vil ministeren komme med nogle beregninger, som så illustrerer, om det ville slå hul i kassen, så at sige, hvis man gav den her mulighed? Så kunne det også være – hvis nu man siger, at man må bruge 3 års fradrag til de grønne tiltag – at den halvdel af pengene, der i dag bliver brugt på ikkegrønne tiltag, ville komme over i den grønne boks, og at ministeren så i hvert fald ville gøre klimaministeren glad. Og det er vel ikke at kimse ad.
Tak. Ministeren, værsgo.
Min fornemmelse er, at han altid er glad, fordi den her regering gør det rigtig godt på klimaområdet. Vi er jo selvfølgelig åbne over for at se på, hvordan det her instrument også kan tilpasses den nye tid, vi er i, med de store udfordringer, vi står over for på klimaområdet. Men der er bare nogle ting, som man lige skal have med i baghovedet her. Grundlæggende er det jo en rigtig god ordning, som bliver benyttet af rigtig mange. Den er med til at hjælpe familier med en travl hverdag, og den er med til at sikre, at man kan få lavet et håndværkerarbejde, som man jo måske i bedste fald bare skal holde sig fra og sætte den organiserede arbejdskraft til. Så det er grundlæggende en god ordning, og den synes vi skal fastholdes.
Hr. Morten Messerschmidt for det sidste spørgsmål. Værsgo.
Jeg er glad for, at vi kommer så langt. Jeg kan sige for mit eget vedkommende, at vi primært bruger den til rengøring og den slags ting, og det kunne jo være, at man, hvis man fik mulighed for at energirenovere, blev i så godt humør, at man selv kunne gøre rent, og så havde både samfundet og man selv fået en fordel ud af det. Så jeg håber ærlig talt, at skatteministeren, hvad angår den optimisme, som han tilkendegiver ligger ovre i Klimaministeriet, vil blive en lille smule mere inspireret af den, og så tage den med næste gang, vi skal diskutere det her forslag. Vi opgiver det i hvert fald ikke. Så vi glæder os til at se beregningerne og så forhåbentlig også en lidt mere optimistisk skatteminister.
Ministeren.
Humøret er altid højt hos skatteministeren, og jeg ved ikke, om det var, fordi jeg her for ikke så længe siden selv støvsugede derhjemme. Det kan man jo aldrig helt afvise. Men jeg synes, det er gode pointer, og lad os prøve at kigge på, hvad vi i det hele taget kan gøre for at sikre, at vi får den optimale klimaeffekt ud af de ordninger, vi har. Men der er nogle forhold her, som man skal være opmærksom på. Grundlæggende er det en god ordning, som bliver benyttet af rigtig mange, og det skal de stadig væk have mulighed for.
Tak til skatteministeren, tak til hr. Morten Messerschmidt. Vi går videre til det næste spørgsmål, som er til erhvervsministeren af hr. Torsten Schack Pedersen.
Værsgo for oplæsning.
Tak for det. Mener ministeren, at det er rimeligt, at regeringen anbefaler, at en lang række arrangementer aflyses, uden at sikre kompensation til de berørte erhverv?
Ministeren.
Tak for spørgsmålet. Jamen vi arbejder jo på højtryk for på bedst mulig vis at holde hånden under dansk erhvervsliv igennem coronakrisen. Konkret har regeringen sammen med et bredt flertal i Folketinget introduceret en række historisk store hjælpepakker til at afbøde nogle af de konsekvenser, som virksomheder oplever. Hjælpepakkerne er blevet forlænget, og de er blevet udvidet ad flere omgange, så flere virksomheder har mulighed for at søge relevante kompensationsordninger. Men corona er stadig i det danske samfund, og derfor har sundhedsmyndighederne besluttet at skrue ned for aktiviteten med nye restriktioner. Det rammer visse dele af dansk erhvervsliv hårdt, og derfor indgik regeringen og en række partier, herunder Venstre, en aftale, der giver ekstra hjælp til de særlig hårdt ramte erhverv. Jeg er glad for, at vi med den aftale er enige om, at leverandører til private fester og sociale begivenheder med mindst 50 deltagere afholdt uden for private hjem og haver skal have adgang til kompensationsordningen for selvstændige og den, der gælder for de faste omkostninger. Det betyder dog ikke, at alle vil være omfattet af kompensationsordningerne. Arrangører af private fester og sociale begivenheder, der bliver aflyst som følge af anbefalingen om at begrænse social aktivitet, kan ikke kompenseres, da der er tale om en anbefaling. Hvis de skulle kompenseres via de eksisterende kompensationsordninger, som er godkendt efter krisestøttebestemmelserne fra Europa-Kommissionen, ville det være nødvendigt at indføre et egentlig forbud. Jeg er helt opmærksom på, at vi beder nogle erhverv om at bære en ekstra byrde som led i indsatsen mod den øgede coronasmitte, og jeg har både stor medfølelse med, men selvfølgelig også forståelse for deres situation. Det er en vanskelig opgave at finde den rette balance med henblik på at holde smitten nede med de mindst mulige omkostninger.
Værsgo til spørgeren.
Tak for det. Og tak for svaret. Jeg deler jo tilfredsheden over, at det er lykkedes at lave aftaler, som har sikret kompensation i en række tilfælde. Men mit spørgsmål går på den konkrete situation, som jeg tror vi er mange forældre der oplevede i september, hvor der på Aula tikkede et brev ind fra undervisningsministeren, hvor der bl.a. stod: Du bør aflyse eller melde afbud til alle sociale arrangementer i forbindelse med skole, fritidstilbud og ungdomsuddannelser. Det gælder sociale arrangementer eller arrangementer i forbindelse med skoledagen eller uden for almindelig skoletid, f.eks. klassefester, fælles morgenmad, lejrskoler og studieture. Og det er bare for at tage en lille del af teksten. Det er jo ganske korrekt anbefalinger. Og det er godt at høre, at ministeren har medfølelse med de berørte erhverv. Det er bare svært for de berørte erhverv at betale deres regninger med ministerens medfølelse. Og det gør jo lige ondt på de berørte erhverv, når kunderne udebliver, uanset om det er en anbefaling, eller om det er et påbud og en restriktion. Derfor synes jeg, at det er en stor regning, som regeringen skubber foran sig. Når kanoturen bliver aflyst, få dage efter at den her melding kommer ud, så er der ikke nogen kompensation til kanoudlejeren; når Tivolituren og besøget på museet bliver aflyst, så er der ikke nogen kompensation. Og jeg synes, det er en stor regning, som regeringen tørrer af på de berørte erhverv, og om det er det, der er årsagen til, at regeringen alene kommer med anbefalinger i stedet for restriktioner, er jo svært at spå om. Men synes ministeren, det er rimeligt, at der de facto bliver lavet erstatningsfri regulering med kraftige opfordringer til forældre og skoler om at undlade aktiviteter af hensyn til corona? Og alle er jo selvfølgelig så ansvarlige, at man efterkommer de anbefalinger, men til dem, der taber pengene, er der ingen kompensation.
Tak! Så får vi et svar fra ministeren. Værsgo.
Jamen der er ingen tvivl om, at vi undervejs i coronakrisen, som kom ud af det blå, meget pludseligt og med voldsom hastighed, har skullet navigere igennem en smittebekæmpelse, som har bestået af anbefalinger, men også af påbud. Og når vi taler om konkret kompensation, er det bare sådan, at hvis vi skal kompensere via de kompensationsordninger, vi har, og som er godkendt efter de her krisestøttebestemmelser fra Europa-Kommissionen, så skal der ligge et egentligt forbud mod det. Det, vi kan gøre, og som vi arbejder på, er at minimere omkostningerne for de her berørte virksomheder ved at varsle tingene i bedre tid, og det arbejder vi konkret på en model for.
Tak for det. Så er det spørgeren. Værsgo.
Men det betyder jo altså, at det for de erhverv, som har oplevet, at omsætningen faldt markant oven på henvendelsen fra landets undervisningsminister, så er ærgerligt. Det var så en omsætningsnedgang, der skyldes, at skoler og forældre har ageret efter de anbefalinger, som regeringen er kommet med, mens det for de berørte erhverv, der oplever, at skoleklassen ikke kommer på udflugt, at gymnasieklassen ikke kommer på studietur, så er ærgerligt. Synes ministeren egentlig, at det er rimeligt?
Ministeren.
Jeg er ikke i tvivl om, at det rammer hårdt, når man oplever en omsætningsnedgang, og det gør det, uanset om den kommer som følge af en anbefaling eller som følge af et påbud. Jeg konstaterer bare, er for de hjælpeordninger, vi har fået godkendt via de her krisestøttebestemmelser i Europa-Kommissionen, skal der ligge et påbud til grund. Og vi har løbende i arbejdet med at bekæmpe smitte under corona både brugt forbud, men også brugt anbefalinger, og det har været ud fra konkrete vurderinger af, hvornår man skulle gøre hvad. Men målet er selvfølgelig i fællesskab at bekæmpe smitten.
Hr. Torsten Schack Pedersen for det sidste spørgsmål. Værsgo.
Tak for det. Jamen så er svaret til de berørte erhverv jo, at det er, hvad der inden for andre erhverv de facto kaldes erstatningsfri regulering. Det synes jeg faktisk ikke er rimeligt. Når vi som forældre, skoler og andre påtager os det ansvar at lytte til anbefalingerne og reagerer for at begrænse smittetrykket, så efterlades der en regning hos nogle erhverv. Jeg tror, de er glade for ministerens medfølelse. Jeg tror, de ville være endnu gladere for en økonomisk kompensation.
Ministeren. Værsgo.
Jeg synes jo bare, at vi her skal slutte af med at huske hinanden på, at vi undervejs løbende har set, hvor hjælpepakkerne enten har været utilstrækkelige eller har kunnet forbedres, og vi har i fællesskab spændt sikkerhedsnettet endnu bredere ud. Senest har vi gjort det for de leverandører, der er til de private arrangementer, altså sociale begivenheder, som bliver afholdt uden for de private hjem. Jeg er helt sikker på, at det her er en debat, vi kommer til at vende tilbage til. Vi har forbedret tingene før, og vi må se på, om vi kan gøre det fremadrettet også.
Tak til erhvervsministeren, tak til hr. Torsten Schack Pedersen. Spørgsmålet er slut. Så går vi videre til det næste spørgsmål, som er til udlændinge- og integrationsministeren af hr. Hans Kristian Skibby, Dansk Folkeparti.
Værsgo for oplæsning af spørgsmålet.
Tak, hr. formand. Hvordan kan det være, at regeringen ikke har sikret flytning af kriminelle afviste asylsøgere fra Kærshovedgård i Midtjylland, til trods for at Socialdemokraterne klart lovede det før valget i juni 2019?
Ministeren.
Regeringen mener selvfølgelig fortsat, at der er behov for at se på den fremtidige indkvartering af afviste asylansøgere og kriminelle udlændinge. Vi vil derfor præsentere en samlet løsning for indkvartering af udlændinge uden lovligt ophold i den her folketingssamling. Vi er af den overbevisning, at vi skal føre en politik, hvor vi bruger pengene fornuftigt. Den tidligere regerings planlagte center på øen Lindholm var en meget dyr løsning. Det ville have kostet 1 mio. kr. om året pr. person at drive det center. Det er over tre gange så meget, som det koster at have en person indkvarteret på et udrejsecenter i dag. Vores opfattelse er, at det ville være spild af penge, og at vi kan få meget mere hjemrejsepolitik for de samme penge. Regeringen arbejder derfor på en anden og bedre løsning, for vi har på ingen måde glemt planerne om at se på en alternativ indkvartering af de udlændinge, der er dømt til udvisning. Jeg forstår fuldstændig, at det kan skabe utryghed at skulle bo tæt på folk, der er dømt for kriminalitet, og som ikke har nogen fremtid i Danmark. Det ville være tilfældet, ligegyldigt hvor den her gruppe er placeret. Det hørte vi også fra borgere på Møn og på Sydsjælland i forbindelse med den borgerlige regerings aftale om indkvartering dernede. Derfor arbejder vi også benhårdt for, at udlændinge, der ikke har noget lovligt ophold i Danmark, rent faktisk rejser hjem. Det er trods alt den allerbedste løsning. I den forbindelse har vi oprettet en ny styrelse, Hjemrejsestyrelsen, hvor vi samler alt arbejdet med hjemrejsepolitikken under ét tag, og regeringen vil i den her folketingssamling – det kommer til at ske efter nytår – også fremsætte et forslag til en hjemrejselov. Det bliver vores allerførste hjemrejselov. Den vil indeholde en lang række initiativer, der skal sikre, at flere personer uden lovligt ophold rejser hjem. Derudover har jeg også opsagt kontrakten med Dansk Flygtningehjælp, som hidtil har haft opgaven med at rådgive afviste asylansøgere om deres hjemrejse, og vi har lagt opgaven hos Hjemrejsestyrelsen. Endelig har vi besluttet, at Udlændingestyrelsen hurtigt skal gennemgå bunken af sager med visse flygtninge fra Damaskus for at undersøge, hvem der ikke længere har behov for beskyttelse i Danmark.
Hans Kristian Skibby, værsgo.
Tak til ministeren for besvarelsen af spørgsmålet. Vi er i Dansk Folkeparti jo helt med på de bevæggrunde og de aktiviteter, som ministeren skitserer i forhold til ændret styrelse og omorganisering osv. Men det, der undrer Dansk Folkeparti, er jo, at i forhold til problemets omfang, problemets karakter – antallet af afviste asylansøgere osv. Hvis man kigger på det forståelsespapir, som blev indgået mellem regeringspartiet, Socialdemokraterne, og deres politiske bagland på venstre side af salen tilbage i 2019, så stod der jo: En ny regering vil arbejde for, at kriminelle udvisningsdømte udsendes af Danmark hurtigere end i dag. En ny regering vil iværksætte en undersøgelse af, hvor de bedst kan placeres, så længe de opholder sig i Danmark. Det er så snart halvandet år siden, og de befinder sig stadig væk det samme sted. Hvad har regeringen egentlig gjort? Det eneste synlige resultat, man har gjort, er, at man har fjernet 759 mio. kr. fra finansloven – penge, der var øremærket det her projekt med at få de kriminelle udlændinge væk fra Kærshovedgård og et andet sted hen. Hvis det er den måde, som regeringen aktivt fører en hjemsendelsespolitik på, så er der jo ikke noget at sige til, at vi i Dansk Folkeparti og rigtig mange borgere undrer sig over, at der ikke er foregået mere på det halvandet år, der er gået. Nu siger ministeren så, at der nok vil ske noget nu her i den kommende tid, og efter nytår vil regeringen sikkert komme med et forslag. Vi hilser selvfølgelig velkommen, at der vil komme et udspil fra regeringen, men vi kan bare ikke forstå, at det skal tage så utrolig lang tid at få ændret skibets retning på så relativt en ukompliceret sag, som det er, at afviste asylansøgere naturligvis skal ud af Danmark.
Ministeren, værsgo.
Tak for det opfølgende spørgsmål. Jeg synes i virkeligheden, at spørgeren har fat i to forskellige problemstillinger her. Det ene handler om, hvordan vi får folk, der skal ud af landet, på flyet og hjem. Og her synes jeg i al ubeskedenhed, at vi har bidraget med en del i det halvandet år, regeringen har siddet i kontorerne: bl.a. er der oprettet en ny styrelse, vi er nået frem til at fremsætte en ny hjemrejselov, vi styrker myndighedernes muskler ved at hjemtage en opgave fra Dansk Flygtningehjælp og sørge for, at det bliver Hjemrejsestyrelsens opgave at få folk på flyet og hjem hurtigst muligt. Og ved at tage bunken med flygtninge på midlertidigt opholdstilladelser fra Damaskus og gennemgå, om der stadig væk er et behov for, om de har beskyttelse. Det er helt konkrete skridt i retning af hjemrejse.
Tak for det. Så er det Hans Kristian Skibby. Værsgo.
Det ændrer jo ikke ved sagens tilstand, at regeringen aktivt har fjernet 759 mio. kr., som var tiltænkt det her spørgsmål, og har erstattet det med 0 kr. Det synes vi i Dansk Folkeparti er en provokation imod den store udfordring, vi har, og som er synlig for enhver, der bor og befinder sig i Midtjylland: Antallet af sigtelser over for de personer, der bor på udrejsecenteret ved Bording, er jo nærmest fordoblet det seneste halvandet år, og derfor synes vi jo i Dansk Folkeparti, at regeringen simpelt hen sover for længe i forhold til at løse de her problemer. Og det giver ministeren ikke noget bud på hvordan skal ændres.
Så er det ministeren, værsgo.
Nu må det her ikke blive til en kamp mellem landsdele. Altså, de her mennesker bliver ikke nogle bedre mennesker af at blive flyttet fra Midtjylland til Sydsjælland. Den utilfredshed, som jeg har fuld forståelse for at der er i Midtjylland, viste sig jo også i Sydsjælland, og derfor ser vi ikke nogen grund til at bruge tre gange så mange penge på at indkvartere folk og have en færge liggende i pendulfart ind til Sydsjælland med busser til København og til resten af Sjælland, hvis vi ikke rigtig får noget nyt for pengene. Derfor er det, vi siger, at vi skal finde en klog indkvartering. Det kan godt være, at det kommer til at koste lidt mere, men jeg tør godt garantere, at det ikke kommer til at koste det tredobbelte beløb af, hvad det koster i dag. Det skal være økonomisk ansvarligt, og så skal vi adskille de afviste asylansøgere fra de kriminelle udlændinge.
Hans Kristian Skibby for det sidste spørgsmål. Værsgo.
Nu siger ministeren, at det skal være en klog løsning. Det har man så haft halvandet år til, og man har ikke gjort noget som helst. Uden for de her tykke mure er der nok mange, der undrer sig over, at der kan gå halvandet år med ingenting i forhold til en meget håndgribelig sag, hvor der render en masse kriminelle afviste asylansøgere rundt i Midtjylland uden særlig stor risiko for repressalier. Det er jo sådan set den skinbarlige sandhed, den dagligdag, som der opleves i Bording og omegn, og det var det også før valget. En anden regering prøvede jo så på at gøre noget ved det, og nu har man så bare fjernet pengene, og det er der, hvor jeg prøver at spørge i mindelighed: Hvorfor har regeringen bare fjernet pengene og ikke kommet med et alternativ?
Tak for det. Nu får vi svar. Værsgo.
Jeg ser sådan på det, at den tidligere regering ville flytte nogle problemer fra et sted i landet til et andet sted i landet og bruge tre gange så mange penge på det. Det synes jeg ikke giver ret meget mening. Vi har fremlagt konkrete initiativer, der skal styrke hjemrejsepolitikken – helt lavpraktiske politiske initiativer, som ikke fungerer godt på forsiden af aviserne, ligesom øen Lindholm gjorde, men som faktisk får folk på flyet. Det er da det, det handler om. Det er det, vi må kunne blive enige om det handler om. Så er vi enige i, at der er for mange indkvarteret på Kærshovedgård i Midtjylland. Det er vi enige i, og vi vil gerne have de kriminelle indkvarteret et andet sted. Vi skal nok finde en løsning, og vi skal nok præsentere den i den her folketingssamling, som statsministeren har sagt.
Så er spørgsmålet sluttet, og vi siger tak til hr. Hans Kristian Skibby for spørgsmålet og til udlændinge- og integrationsministeren. Så går vi til kulturministeren med et spørgsmål af hr. Stén Knuth, Venstre, og medspørger er hr. Kim Valentin.
Hr. Stén Knuth, Venstre, for oplæsning af spørgsmålet. Værsgo.
Tak for det, formand. På baggrund af Divisionsforeningens informationskampagne startende den 15. oktober, hvor de fortæller, at der har været afviklet 46 kampe, uden at nogen er smittet, og i øvrigt i fuld forsvarlighed, er ministeren da bekendt med, om regeringen overvejer at give adgang til flere tilskuere på superligastadions?
Ministeren.
Tak for spørgsmålet. Jeg vil gerne starte med at sige, at der i regeringen ikke er noget, vi hellere ville end at fylde tilskuerpladserne til stadions og i virkeligheden hele idrætslivet og hele kulturlivet op igen med glade fans, glade publikummer. Men vi står i en anden situation nu, end vi gjorde hen over sommeren, hvor smitten var på et meget lavt niveau. Det er derfor ifølge sundhedsmyndighederne ikke sundhedsmæssigt forsvarligt at gennemføre sportsbegivenheder eller andre kulturelle begivenheder med mere end 500 til stede, p.t. Jeg er utrolig glad for, at DBU og Divisionsforeningen, da vi lavede forsøgsordningen i fællesskab hen over sommeren, gjorde det kæmpestore stykke arbejde med at sikre, at tusindvis af tilskuere trygt kunne overvære kampe på stadions rundtomkring i landet. Det gode samarbejde håber jeg vi kan holde fast i, både her i Folketinget, men også med DBU og Divisionsforeningen, så vi, så snart sundhedsmyndighederne igen mener, at det er sikkert at afvikle begivenheder med mere end 500 til stede, så også kan få fodboldfansene tilbage på stadion.
Værsgo til spørgeren.
Tak, og tak til ministeren for svaret. Jeg er fuldstændig enig i, at vi skal bevare det gode samarbejdede i forhold til også at løfte de her dagsordener. For Venstre er udgangspunktet også sikkerhed først, men vi hylder sådan set også princippet om at læne os op ad fakta. Og fakta i den her sag er jo, at Divisionsforeningen har vist, at 46 kampe er afviklet med protokoller – et kæmpe arbejde med at, hvad skal man sige, inddæmme folk i de her sektioner af 500 stk., som de kunne komme til og fra. Der har været uddannede kontrollører. Alt er foregået ordentligt, og der er ikke nogen, der er smittet overhovedet. Ministeren læner sig op ad et smittetryk, men det er i hvert fald ikke fodboldens og Divisionsforeningens skyld, at smittetrykket er så højt. Vi har faktisk vist, at det ikke er fodboldens skyld, at smittetrykket er højt. Ser regeringen ikke på de her tal? Ser de ikke på det, og hvad tænker ministeren om det, også at vi får en snak om de fakta, som egentlig er lagt til grund her, altså at man også begynder at kigge på det og ikke kun på smittetal?
Ministeren.
Først og fremmest synes jeg, at vi forhåbentlig kan blive enige om, at vi skal passe på med sådan at sige, at det er nogens skyld, for det er en virus, vi har med at gøre her. Så det er ikke nogens skyld. Man kan ikke forhandle med den, man kan ikke lave aftaler med den, man kan ikke sikre sig imod den, før man har en vaccine. Vi kan gøre de her tiltag med afstand, håndhygiejne osv., og der er ingen tvivl om, at klubberne har vist, at det gør de super forsvarligt, super ansvarligt. Så jeg ... ja, jeg må komme tilbage.
Det er der flere muligheder for. Hr. Stén Knuth, værsgo.
Tak for det. I Venstre har vi det sådan, at når man har påvist, at der ikke er nogen af de her kampe, der har gjort, at folk er smittet, så vil vi rigtig gerne være med til at åbne mere op på stadioner. Kan du forstå en undren ude i Divisionsforeningen over, at de, når de egentlig har gennemført de her kampe fuldstændig forsvarligt ud fra de protokoller, som er aftalt, så bliver lukket ned fra den ene dag til den anden? Kan du forstå den undren – undskyld, kan ministeren forstå den undren, man kan have i Divisionsforeningen, når de netop har vist, at der ikke har været nogen smittefare i forhold til de kampe, som de har afviklet?
Jeg må sige til spørgeren, at det var godt reddet i forhold til den direkte tiltale. Værsgo til ministeren.
Jeg kan godt forstå frustrationen – den deler vi også i regeringen og også med Venstre. For der er ikke nogen tvivl om, at de har vist, at de kan gøre det forsvarligt og ansvarligt, og derfor er jeg heller ikke i tvivl om, at så snart det bliver muligt, kan klubberne igen gøre det lige så professionelt, som de gjorde hen over sommeren. Men det, som vel også må gøre indtryk på spørgeren og Venstre, spørgerens parti, er, at sundhedsmyndighederne siger, at den helt store forskel er smittetallet. Jo højere smittetallet generelt er i samfundet, jo højere risiko er der også ved at samle flere mennesker, f.eks. til superligakampe.
Tak. Så er det medspørgeren, hr. Kim Valentin, der har 1 minut. Værsgo.
Mange tak, formand. Først må jeg jo sige, at jeg er rigtig ked af, at ministeren ikke vil holde møde med os, for jeg er generelt rigtig glad for at holde møder med ministeren. Og det er jo, fordi vi plejer at komme nogle vegne, når vi sætter os ned og taler om tingene; når vi prøver at finde en bedre løsning end den løsning, der er i dag. Og hvis vi går til det her med viden i stedet for bare at sige, at man er bange for, hvad der sker, hvis man gør det og det, men altså i stedet for tager den viden med ind, som vi har med fra måneders protokoller fra superligamodellen, så tror jeg på, at vi godt kan finde en løsning, der er bedre. Og jeg håber på, at ministeren lytter til det her og indkalder os til et møde herefter. Men lad mig spørge: Hvad er logikken i, at Illums Bolighus kan byde 800 personer ind, mens et fodboldstadion, hvor man jo er i fri luft, kun kan byde 500 ind? Kan man få en kort forklaring på det?
Ministeren.
En kort forklaring kan jeg nok ikke love, men jeg vil gerne prøve at kommentere på det. For det, som jeg håber også gør indtryk på spørgeren, er jo netop, at smittetallene er anderledes. Vi bliver klogere på virussen hele tiden. Den kom tidligere her i efteråret, end vi havde troet. Så derfor gør det indtryk på regeringen, når sundhedsmyndighederne siger, at i forhold til helhedsvurderingen af situationen og udviklingen af smittetallene er det ikke noget, man sådan kan sætte på formel, men der anser sundhedsmyndighederne det ikke som forsvarligt at samle flere end 500 til begivenheder. Vi arbejder selvfølgelig på at kunne lave en bedre forudsigelighed, sådan at man også ved, hvornår vi kommer ud af det her, og hvad der skal til, men også sådan at man, hvis det, Gud forbyde det – hvis man må sige det – skulle blive værre, så kan forberede sig bedre. Statsministeren annoncerede det i sin åbningstale her, og det arbejder vi på, også i samarbejde med Divisionsforeningen og DBU.
Kim Valentin, værsgo.
Tak for det. Men det var jo ikke svar på det, jeg spurgte om. Men jeg tror på, at vi kan få svar på det, hvis vi sætter os ned og taler sammen om det og siger, at målsætningen er at finde en bedre løsning end det, der ligger i dag. Og, minister, smitten kommer jo ikke fra superligamodellen. Der er nogen, der peger på f.eks. transporten, men transporten er jo heller ikke et problem. Tager vi f.eks. Parken, det største stadion i Danmark, er der 3.000 mennesker, der transporteres i timen dér, men på en almindelig hverdag er det 30.000, og det er jo ikke et problem. Så det er hverken transport eller det, at folk er inde, der er et problem. Kan vi ikke holde et møde om det?
Tak for det. Så er det ministeren. Værsgo.
Vi kan sagtens holde et møde. Det gør vi jo også med jævne mellemrum. Men at love at holde et møde decideret om det her ville jo stille folk i udsigt, at smittetallene er på en måde, hvor regeringen og sundhedsmyndighederne føler sig trygge ved at åbne mere op, og det er bare ikke den situation, vi er i. Hvis det handler om at få sundhedsmyndighederne til at uddybe deres begrundelser, er jeg sikker på, at vi eventuelt også kan klare det skriftligt bagefter. Men at bilde nogen ind, at tiden lige nu er til at åbne mere op, ville være at stikke folk blår i øjnene.
Tak for det. Så er det hr. Stén Knuth for det afsluttende spørgsmål. Der er ½ minut, værsgo.
Tak for det, formand, og tak til ministeren for svarene. Hvis vi nu skulle bringe noget håb ud i Divisionsforeningen for fodbolden og for fansene, kunne ministeren så fortælle, hvor langt ned vi skal i smittetryk, førend vi genåbner med den her superligamodel. Lige nu ligger det højt, ifølge hvad ministeren siger og hvad Sundhedsstyrelsen siger, men hvor langt skal vi egentlig ned, førend vi kan åbne op igen? Det er bare for at give Divisionsforeningen og fodboldspillerne og fodboldfansene et håb om, at hvis vi lander på det her tryk, kan vi snart komme i gang.
Ministeren, værsgo.
Det er bestemt noget af det, som hele regeringen arbejder samlet på højtryk for at kunne give. Det er netop den forudsigelighed, som jeg også kort var inde på til den forrige spørger, medspørgeren, altså en plan, der giver en eller anden forudsigelighed om, hvad det er, vi gør hvornår. Men det er bare super komplekst. Det er stadig væk en virus, som er ny, og som kan overraske, og derfor er det noget, vi går til med stor forsigtighed, men også med stor grundighed, ligesom vi har gjort indtil nu. Jeg håber, vi kan fortsætte samarbejdet, sådan at vi, så snart smittetallene er lave, får åbnet op igen.
Spørgsmålet er slut. Vi fortsætter med spørgsmål til kulturministeren, og fortsat er hr. Stén Knuth spørger og hr. Kim Valentin medspørger.
Værsgo til hr. Stén Knuth for oplæsning af spørgsmålet.
Tak for det, formand. Vil ministeren kommentere evalueringen af de 28 professionelle kampe/events, der har været afholdt efter beslutningen om at brede superligamodellen ud til andre sportsgrene?
Ministeren.
Meget gerne, og tak for spørgsmålet. Og i virkeligheden vil jeg også bare gerne starte med her at anerkende det store arbejde, der fandt sted, dengang superligaordningen var der, og også det store arbejde, der sker hver dag i dag Vi sætter stor pris på de input, som vi også løbende får fra alle aktørerne derude, i forhold til idéer og problemer, og vi er meget opmærksomme på de udfordringer, man oplever på tværs af hele samfundet. For kort at kommentere på udbredelsen af superligaordningen viser tilbagemeldingerne jo helt overordnet, at der blev gjort vidt brug af ordningen, både inden for superligakampe, men også inden for travsport, fodbold generelt, håndbold, ishockey, og at aktørerne var overordnet tilfredse med muligheden for at udbrede superligaordningen til andre dele af idrætten. Aktørerne var glade for at kunne benytte ordningen; de påpegede dog, at det fortsat var vanskeligt at få økonomien til at løbe rundt, selv om der var flere tilskuere til kampene. Så jeg er glad for, at idrættens aktører på den her måde har taget ordningen til sig, og så snart smittetallene forhåbentlig bliver bedre, kan vi vende tilbage til den. Men for nu er smittetallene så høje, at sundhedsmyndighedernes vurdering klart er, at vi ikke kan risikere at samle så mange mennesker til begivenheder med mere end 500 mennesker til stede. For jo højere smittetallet er i hele samfundet, jo større er risikoen for at lade flere mennesker samles til f.eks. en fodboldkamp.
Hr. Stén Knuth, værsgo.
Tak. Og tak til ministeren for svaret. Idrætten og foreningerne har jo vist samfundssind, og det er jo også det, ministeren selv nævner. Uanset hvor jeg kommer henne i haller og i foreninger, bliver jeg instrueret, når jeg ikke tænker mig om, og når jeg gør noget, som kontrollørerne har fået instruks om at de skal rette mig ind efter. Hen over sommeren har vi diskuteret, om man ikke kunne åbne stadioner og haller noget mere, og vi aftalte den her superligamodel. Den har så været evalueret, og den evaluering kom jo som aftalt lige her i starten af oktober måned. Og den viser, som ministeren også siger, at der har været udført et fantastisk stykke arbejde derude. Men jeg kunne godt tænke mig lige at høre ministerens svar på et par af de her spørgsmål, som kommer i forlængelse af den evaluering. Vil ministeren ikke fortælle, hvor mange smittede der var under de her 28 kampe og arrangementer? Og vil ministeren ikke fortælle, om det gør indtryk på regeringen og ministrene, når vi både kigger på den evaluering og også på de 46 kampe, som Divisionsforeningen jo har afholdt, altså om det ikke gør indtryk, i forhold til hvordan vi behandler hele det her område? Lige da hele det her blev suspenderet eller nedlagt, fik vi jo et brev fra ministeriet om, at nu var modellen så nedlagt, og jeg spurgte ind til, om den var suspenderet eller nedlagt, for hvis vi skulle nedlægge den, skulle vi vel lave en ny aftale om, at nu skulle den nedlægges. Men den er vel reelt kun suspenderet.
Ministeren.
Mange tak. Jeg skal prøve at nå alle spørgsmålene. Og så vil jeg bare først og fremmest kort sige, at jo, selvfølgelig gør rapporten indtryk. Det samme gør bare også rapporterne fra de lande, der ellers lige nu rundtomkring i Europa bliver ramt af anden bølge af epidemien og er ude i virkelig, virkelig vidtgående nedlukninger af deres samfund. Der ser jeg en kæmpe forpligtelse til at holde det samlede kultur- og idrætsliv åbent så meget som muligt, sådan at uanset om det er fodbold eller teater, eller hvad det er, man går til, som giver ens liv værdi, så gør vi alt, hvad vi kan for at forhindre den totale nedlukning.
Spørgeren, værsgo.
Det lægger faktisk godt op til mit næste spørgsmål, som jo igen – ligesom det forrige spørgsmål – handler om at bringe noget håb ud i vores foreninger og idrætsverden. For i Venstre synes vi faktisk, at der mangler en samlet plan for, hvornår vi så gør hvad, hvis smittetrykket bevæger sig på den og den måde, altså en samlet plan, sådan at de, der er derude, kan se, at der er et håb i forhold til at komme i gang igen, når smittetrykket så falder.
Ministeren.
Som nævnt tidligere, har statsministeren også i sin åbningstale her den 6. oktober jo klart sagt, at regeringen arbejder for at skabe mere forudsigelighed omkring, hvad det er, vi kan gøre for at håndtere smittetrykket. Med udsigten til, at smittetrykket hen over vinteren forventes at være på et relativt højt niveau, er det udfordrende at lave sådan en konkret samlet plan for genåbningen, så derfor er det noget, vi går til med stor grundighed, men også med rigtig, rigtig stort engagement. For vi håber jo alle, når smitten falder – og endnu mere, når der kommer en vaccine og vi kan få vores vaccine – at vi så kan få vores idrætsliv tilbage.
Så er det medspørgeren. Værsgo til hr. Kim Valentin, der har 1 minut.
Tak til formanden. I Venstre er vi jo generelt meget glade for, at vi kan snakke sammen om tingene for at holde smitten lav i samfundet. Vi er også glade for forsigtighedsprincippet, så længe det ikke bliver til et uvidenhedsprincip. Det er selvfølgelig vigtigt, at vi gør alt muligt for at få vores erhvervsliv, vores kulturliv til at leve så normalt et liv som overhovedet muligt, og det tror jeg faktisk godt vi kan være enige om. Men at vi ikke taler om det her og mødes og finder ud af, om der måske er nogle bedre metoder, er ikke konstruktivt, må jeg bare sige, og det virker ikke konstruktivt på branchen. Jeg var så heldig at blive inviteret til en superligakamp i søndags, og jeg må bare sige, at jeg fik indtryk af, hvordan det foregår. Det er super professionelt. De har tjek på alle ting. Deres protokoller bliver læst af fodboldklubber i resten af Europa, og UEFA har lavet regler for det. Hvad skal der til for at lukke flere mennesker ind? Hvad med mundbind f.eks.?
Tak. Værsgo til ministeren.
Mange tak. Jeg kan til fulde forstå spørgerens, klubbernes, fansenes, og jeg er lige ved at sige hele Danmarks frustration nu. For vi klarede det så godt, og vi havde nok håbet, at vi, hvis vi bare blev ved med at holde det, havde kunnet beholde så meget som muligt af vores hverdag, og det er også det, regeringen kæmper for. Smittetallene er bare ikke til det lige nu; ligegyldigt hvor professionelt og ansvarligt folk går til det, må vi se de stigende smittetal i øjnene i fællesskab og så vide og erkende, at selv om vi kan forhandle sammen, for det kan vi sagtens, er den forhandling ingenting værd over for en virus, for den er ligeglad med, hvilke aftaler vi laver, den er ligeglad med, hvor ansvarligt vi opfører os, for hvis den kan, finder den alligevel et smuthul. Den er fuldstændig ansvarsløs, fordi det ikke er mennesker som dig og mig, folk derude, men en virus. Så det er vi nødt til at tage alvorligt, vi kan ikke forhandle løsninger, vi kan kun passe på hinanden, og det er det, vi prøver på at gøre.
Kim Valentin, værsgo.
Nu taler ministeren desværre til frygten i mennesket, men jeg mener, vi skal tale til den viden, der er i samfundet, og så stille og roligt sætte os ned og finde ud af en bedre løsning end den, vi har i dag. Må jeg ikke slutte af med et spørgsmål, som jeg håber ministeren vil sige ja til. Må jeg invitere ministeren på en superligafodboldkamp? Vil ministeren en tilfældig weekend over det næste stykke tid, hvor ministeren har tid, tage med ind og se en superligakamp sammen med mig?
Ministeren.
Mange tak. Jamen det bedste skal vi bare lige definere hvad er, for det bedste i min verden, i regeringens verden er jo, at vi netop passer på hele Danmark, at vi så meget som muligt holder hverdagen i gang, og det kræver desværre også lige nu, at vi alle sammen, alle sektorer, lider nogle afsavn. Det er rigtig, rigtig svært for restauranter og for virksomheder alle steder rundtomkring, og jeg ville ønske, at jeg kunne sige, at selv hvis jeg kom til en superligakamp med spørgeren, hvad jeg i øvrigt gerne vil, ville det være løsningen. Men vi kan ikke forhandle med den her virus.
Tak for det, og tak til hr. Kim Valentin. Så er det hr. Stén Knuth for det afsluttende spørgsmål, og der er ½ minut. Værsgo.
Tak for det. 24 små virksomheder, altså 1. division og superligaen, har ikke nogen smitte, og de kan ikke forstå, at de ikke kan komme i gang med at få flere tilskuere ind på stadion, selv om virustallene, som ministeren siger, er høje. Der er ingen virussmitte på det her område, og derfor er der også en stor undren derude over, at man ikke kan komme i gang. Det er rigtigt, at vi skal passe på Danmark, og at vi skal passe på alle vores borgere, men vi skal også bringe håb, og derfor er Venstre stærkt optaget af, at vi laver en plan, og det skal meget gerne være en plan nu, der fortæller, hvornår vi kan komme i gang med hvad og på hvilke smittetryksniveauer.
Tak for det. Ministeren, værsgo.
Mange tak. Jeg er ked af det, hvis det bliver gentagelser, men som regering arbejder vi på det, som statsministeren lovede i åbningstalen, og jeg er fuldstændig enig i det, nemlig at vi prøver at give mere forudsigelighed i, hvad det er, vi kan se, hvad det er, vi lærer fra nabolandene og lignende, sådan at vi får samlet alle de erfaringer, der er fra idrætsklubberne, fra superligakampe, fra den ordning, der har været, men også fra hvad der sker ude i verden, sådan at vi både får genskabt håb og passer på hinanden.
Spørgsmålet er slut. Tak til hr. Stén Knuth og til hr. Kim Valentin som medspørger. Vi går til det sidste spørgsmål, som er til kulturministeren, og nu er det hr. Dennis Flydtkjær, Dansk Folkeparti.
Værsgo for oplæsning af spørgsmålet.
Tak for det. Vil ministeren tage initiativ til at lade flere tilskuere komme på stadion til udendørssport som f.eks. superligakampe eller europæisk fodbold, hvis de overholder de forholdsregler, som er beskrevet i den såkaldte superligaordning?
Ministeren.
Mange tak for spørgsmålet. Som også nævnt tidligere er der ikke noget, vi i regeringen hellere ville end at fylde tilskuerpladserne med glade fodboldfans igen. Men det er en anden situation, vi står i lige nu, end vi gjorde hen over sommeren, hvor smitten var på et meget lavt niveau. Det er den ikke længere, og jeg forstår og regeringen forstår til fulde frustrationen over, at superligaordningen for nuværende er sat ud af kraft. Det var og er den aktuelle vurdering fra sundhedsmyndighedernes side, at det ikke vil være sundhedsmæssigt forsvarligt at gennemføre kampe med mere end 500 personer til stede. Så for igen at nå derhen, hvor vi kan diskutere en genåbning, på hvilke præmisser og hvordan, har vi brug for lavere smittetal og samtidig selvfølgelig også en vurdering fra sundhedsmyndighederne af, at det igen er forsvarligt og ansvarligt at fjerne de restriktioner, vi desværre har været nødt til at genindføre.
Hr. Dennis Flydtkjær, værsgo.
Tak for svaret. Jeg er enig i, at vi selvfølgelig skal passe på i forhold til corona, men vi skal også passe på vores idrætsliv, for begge dele er jo utrolig vigtigt. Derfor skal vi selvfølgelig finde på løsninger, som kan passe ind i begge synspunkter, og det kan man jo faktisk godt. Klubberne har jo vist, at det godt kan lade sig gøre. Målet er ikke fulde stadioner, men 500, som det er i dag, giver jo ikke mening. Når man sidder og kigger i fjernsynet og ser en tv-kamp, er tre ud af fire tribuner tomme. Jeg synes og håber, ministeren er enig i, at der jo er forskel på, om man sidder i en indendørs arena som et teater og kan være 500, eller om man sidder i Parken, hvor der er plads til 40.000, eller på MCH Arena, hvor der er plads til 11.400. Kan man ikke godt se fornuften i, at man prøver på at differentiere det? Har klubberne ikke vist, at de faktisk godt kan håndtere det, så man tager hensyn til begge dele? Jeg håber, at ministeren kan bekræfte, at man faktisk har vist det med de 46 kampe under superligaordningen, og at der faktisk er mulighed for at håndtere det her på en god og forsvarlig måde, så man både kan tage hånd om, at der er sikkerhed om at komme på stadion uden at få corona, men faktisk også at man giver klubberne mulighed for at få en bedre økonomi.
Ministeren.
Mange tak. Ud over at superligaordningen i forsommeren og over sommeren gav de her eksempler på, hvordan man kunne gennemføre arrangementer forsvarligt, så gav de jo håb for hele resten af idrætslivet, som det også lige nåede at blive udbredt til, og faktisk også resten af kulturlivet, som også havde håbet at få det udbredt. Så ja, jeg ser frem til at få det udbredt til hele idræts- og kulturlivet. Men jeg synes, at i den situation, vi står i nu, må sundhedsmyndighedernes vurdering også gøre indtryk på spørgeren og spørgerens parti. Gør det ikke indtryk at se, hvad der sker i lande meget tæt på lige nu?
Tak. Dennis Flydtkjær, værsgo.
Coronasituationen gør også indtryk på Dansk Folkeparti, men det gør altså også indtryk, at vi har et idrætsliv, som lider. Jeg synes jo, man har vist, at man kan sektionsopdele et stadion i 500. De har deres egen indgang. Man laver smitteopsporing, fordi tilskuerne afleverer deres oplysninger osv. Så man har jo fundet en rigtig god måde at gøre det på. Man kunne supplere det med mundbind. Man kunne sætte krav om, at de måske skulle have en smittestopapp på deres telefon. Det står jo i skærende kontrast til, hvis man går ud i et storcenter eller går i Bilka. Så kan man være mange flere samlet, uden at der er smitteopsporing. Alle kommer ind ad den samme indgang, og der er slet ikke samme forholdsregler. Kan ministeren ikke godt se, at klubberne faktisk har vist, at de godt kan håndtere det, og skal man så ikke give dem lov til det?
Ministeren, værsgo.
Nogle gange, når vi taler om det her, kommer det til at handle om, om de ikke har fortjent at få lov til det. Der vil jeg bare klart sige, at det synes jeg er en meget farlig måde at tale om det på. For i virkeligheden synes jeg jo, at hele Danmark har fortjent at være tilbage til den normale hverdag. Så når jeg står her som kulturminister og er nødt til at forsvare sundhedsmyndighedernes vurdering, er det jo ligesom, når erhvervsministeren står her og skal forsvare det over for virksomhedernes også kæmpe problemer lige nu med at leve op til restriktionerne. Det er en balance.
Tak. Hr. Dennis Flydtkjær for det sidste spørgsmål. Værsgo.
Det handler jo ikke om, hvem der har fortjent og hvem der ikke har fortjent det. Altså, alle danskere har jo sådan set under respekt for den coronasituation, vi er i, lov til at leve en så vidt muligt normal hverdag. Men når klubberne faktisk har vist vejen, giver det jo ikke mening, at stadioner skal være tomme på tre ud af fire tribuner. Når man har en superligakamp, er det 500, men det er jo inklusive spillere, dommere og trænere og alle mulige, så tilskuerantallet er nede på 300 eller under på stadioner, hvor der kan være plads til 40.000, og hvor man snildt kunne sidde på hver anden stol eller på hver anden række. Jeg synes jo, det er lidt spøjst, hvorfor man ikke godt kan kigge på det differentieret – at der selvfølgelig er forskel på, om det er et stadion til 40.000 eller det er et stadion til 500. Kunne ministeren ikke være med på at lave en differentieret løsning?
Tak for det. Så er det ministeren. Værsgo.
Mange tak. Vi prøver bestemt i regeringen – og det ved jeg også at sundhedsmyndighederne gør – at have blik for de forskellige vilkår, der er i forskellige brancher. Men hvis man så f.eks. kigger på, hvad der sker rundt omkring os, er der jo mange lande – Spanien, Storbritannien, Portugal, Tjekkiet, Rumænien – der alle sammen har helt lukket for tilskuere. Andre steder, Sverige, er der et maks. antal på 50. I Norge er det 600 i sektioner a 200. Så der er forskellige måder at gøre det her på. Jeg er faktisk glad for, at vi stadig væk har mulighed for at lukke 500 ind, og det håber jeg at smitten også vil tillade os at blive ved med. For det er den vej, vi vil.
Tak. Spørgsmålet er slut. Tak til hr. Dennis Flydtkjær, tak til kulturministeren.
Der er ikke mere at foretage i dette møde. Folketingets næste møde afholdes i morgen, torsdag den 22. oktober 2020, kl. 10.00. Jeg skal henvise til den dagsorden, som vil fremgå af Folketingets hjemmeside.