Bé, bon dia, diputats, diputades. Reprenem la sessió. [[Pregunta al Govern sobre l'ús de llengües cooficials en les manifestacions culturals]] [[310-00355/12]] I ho fem amb les preguntes al Govern amb resposta oral. La primera pregunta a respondre per part del Govern és sobre l'ús de les llengües cooficials en les manifestacions culturals. I la formula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, la diputada senyora Sonia Sierra. Quan vulgui.
Gràcies, senyor president. Buenos días, señora consellera. En primer lugar, quiero darle las gracias, porque usted ha reconocido públicamente lo que llevamos tanto tiempo denunciando desde Ciudadanos, y es que TV3 es una televisión al servicio de los políticos separatistas. Usted explicó, con total naturalidad, que le da un toque de atención a TV3 cuando ve que están hablando en español. Supongo que se refiere usted a las entrevistas a Otegui y a otros terroristas. Pero resulta curioso que se ofenda usted más por la lengua que utilizan que por el tratamiento de estrellas que se le da a los terroristas en TV3. Señora consellera, ¿considera usted normal dar un toque de atención a TV3 cuando ve que están hablando en la lengua materna de la mayoría de los catalanes?
Per respondre la pregunta té la paraula la consellera de Cultura. Quan vulgui.
Moltes gràcies, president. Bé, Catalunya té una llengua pròpia..., tres llengües pròpies, en realitat: el català, l'occità aranès i la llengua de signes catalana; aquestes són les llengües pròpies de Catalunya. I la cultura batega majoritàriament en la llengua pròpia, sens perjudici de les moltes i bones manifestacions en altres llengües, en les tres-centes llengües que s'hi parlen, entre elles el castellà.
Per repreguntar té la paraula la diputada.
Els nacionalistes consideren que Catalunya és seva, i a més ho diuen sense embuts: «Els carrers seran sempre nostres, les escoles seran sempre nostres i TV3 serà sempre nostra. Però és que per això va néixer Ciutadans, per plantar cara al nacionalisme i per dir ben clar que els carrers són de tots, que les escoles són de tots i que TV3 és de tots. I les llengües també són de tots; el català, l'aranès i l'espanyol són de tots. I des de Ciutadans no permetrem ni que menystinguin l'espanyol ni que s'apropiïn del català i de l'aranès, perquè mal favor els faríem a les llengües si deixéssim la seva defensa en mans dels radicals. Vostè va dir que la llengua ens fa ser el que som. Però és que a Catalunya no hi ha una llengua. Catalunya, si es caracteritza per alguna cosa és per tenir tres llengües; tres llengües, senyora consellera. I la majoria dels catalans les fem servir amb total normalitat i ho veiem com una riquesa, i no pas com un problema. El problema el generen els polítics separatistes quan imposen el monolingüisme a l'escola i als mitjans públics. El problema el generen els polítics nacionalistes quan volen esborrar de l'espai públic la llengua materna de la majoria dels catalans, que li recordo que és l'espanyol. Afortunadamente, para eso está Ciudadanos, para hacer normal en las instituciones lo que es normal en la calle y para que cada uno pueda hablar en la lengua que quiera sin ser señalado por los separatistas. Nosotros vamos a seguir utilizando las tres lenguas en este Parlamento, porque es lo que hacen los ciudadanos en la calle. ¿O también considera usted que ve demasiado español en esta cámara, señora consellera? Gracias. [[Aplaudiments.]]
Per respondre de nou té la paraula la consellera. Quan vulgui.
Bé, aquesta cambra que diu vostè, que és el Parlament de Catalunya, va fer una llei de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, feta pel Parlament de Catalunya, que diu explícitament: «El servei públic de comunicació audiovisual de la Generalitat –és això– «consisteix a difondre i promocionar la llengua catalana i a oferir un entreteniment de qualitat. I diu més endavant: «La llengua institucional per a prestar el servei públic de comunicació audiovisual –servei públic de comunicació audiovisual–, «de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, és el català. És així; això està votat per aquesta cambra, i és la Llei de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals. És simplement això el que jo vaig voler recordar en aquell moment, quan vaig dir aquestes paraules que vostè s'ha posat a la seva boca. I sí que trobo que en aquesta cambra s'hi parla massa castellà també, i tant!, és clar que sí [[la consellera riu]] , perquè la llengua pròpia de Catalunya és el català i és l'aranès occità i la llengua de signes catalana; és això. [[Remor de veus.]] La llengua pròpia de Catalunya...
Silenci...
...és el català. I és un concepte, el de llengua pròpia, que és el que apareix a l'Estatut d'autonomia de Catalunya, que també ha estat votat per aquesta cambra. I aquest concepte és un concepte de sociolingüística, no de lingüística. I indica que la llengua pròpia són aquelles llengües que s'han desenvolupat en un territori. I en el territori de Catalunya, del País Valencià i de les Illes Balears la llengua que s'ha desenvolupat i que és la llengua pròpia és el català. És així. Una llengua germana del castellà, del portuguès, del romanx..., de totes aquestes llengües, que són les llengües romàniques, com vostès saben molt bé, que són filles del llatí. I això és el que defensa el Govern de la Generalitat de Catalunya: protegeix l'ús de la llengua catalana...
Consellera, ha acabat el temps; gràcies.
Per això... [[El president retira l'ús del micròfon a la consellera i aquesta continua parlant uns moments.]] [[Aplaudiments.]]
La següent pregunta és sobre l'exercici de les competències del Departament de Justícia durant la pandèmia de Covid-19. [[Pregunta al Govern sobre l'exercici de les competències del Departament de Justícia durant la pandèmia de Covid-19]] [[310-00365/12]] I la formula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, la diputada senyora Lorena Roldán.
Sí; gracias, presidente. La voy a hacer en español, con permiso de la señora Vilallonga [[aplaudiments]] , si no le importa, que es la lengua mayoritaria, la lengua materna mayoritaria de Cataluña. Mire, señora Capella, le pregunto hoy sobre sus competencias como consellera de Justicia, porque, viendo cómo actúa, sinceramente, a mí me hace dudar. Y le voy a poner varios ejemplos. Mire, en plena pandemia, los funcionarios de prisiones han tenido que trabajar en turnos de hasta quince y veinticuatro horas, sin material de protección. ¿Y usted qué hizo, como consellera? Darles cincuenta mil mascarillas caducadas –caducadas, señora Capella–, desprotegiendo a funcionarios y a internos. Otro ejemplo. Tras meses de juzgados cerrados a causa del estado de alarma, con el cúmulo y el colapso judicial que eso supone, el Juzgado de Gavá ha tenido que suspender la actividad. ¿Por el Covid-19, señora Capella? No, por su desidia. Hace ya varios veranos que nosotros venimos denunciando las deficiencias en el sistema de refrigeración. No es la primera vez que tienen que suspender la actividad juzgados como el de Gavá o el de Sabadell, no es la primera vez que les avisamos que funcionarios y ciudadanos están expuestos. Y, sin embargo, el sistema sigue sin funcionar. Más ejemplos que le pongo. Mire, Cataluña concentra el 60 por ciento de las vacantes judiciales. ¿Sabe por qué? Porque los radicales separatistas se dedican a amenazar, a señalar y a acosar a los jueces y a sus familias. Y porque usted, señora Capella, que debería ser la máxima garante de la justicia en Cataluña, se dedica a difamarla, cuestionando el trabajo de los jueces y poniendo en duda el estado de derecho y las sentencias judiciales. Porque usted, señora Capella, está más a la propaganda que a las responsabilidades de su cargo. Porque para proteger a los funcionarios o para aliviar el colapso judicial usted no tiene ninguna prisa, pero, sin embargo, para sacar a sus compañeros de la cárcel usted se da más prisa que nadie. Y ni siquiera se pone colorada cuando la fiscalía le pinta la cara y les dice que la Generalitat está haciendo todo lo posible para no dar cumplimiento a la sentencia del procés. Mire, el nacionalismo tiene un problema, y se llama «igualdad. Ustedes se han acostumbrado durante décadas a recibir prebendas y replican ese modelo de privilegios en todos los ámbitos. Y ahora tenemos presos de primera y presos de segunda; los de primera, separatistas, por supuesto. ¿Sabe cómo se le llama a esto, señora Capella? «Arbitrariedad. ¿Y sabe dónde anida la arbitrariedad? Donde no hay justicia. Así que, señora Capella, usted no es merecedora del cargo que ocupa. [[Aplaudiments.]]
Per respondre la pregunta té la paraula la consellera de Justícia, la senyora Ester Capella.
Gràcies, president. Senyores i senyores diputats..., senyora diputada, senyora Lorena Roldán, bé, ben bé, no sé ben bé el poti-poti que vostè ha fet; intentaré endreçar el que vostè intentava dir. Ni més drets ni menys drets que ningú: tothom igual. Vostè venia a dir que nosaltres no hem fet o no hem exercit les competències com calia. Miri, li dic que hem exercit les competències amb plenitud i continuarem exercint-les amb tota plenitud. Vostè ha barrejat, en aquest poti-poti, la crítica a les juntes de tractament dels centres penitenciaris; sí, ho ha fet. És una decisió tècnica, totes les decisions de les juntes de tractament són decisions tècniques. Les juntes de tractament amb relació a les preses i els presos polítics, de forma unànime, han proposat un tercer grau. Per cert, un tercer grau que està previst a la llei. Vostè, aquests crits i aquest soroll que fa vostè amb relació a l'exercici de les competències del Departament de Justícia..., no l'he sentit dir res perquè inusualment, de forma barroera, el Servei de Comunicació del Tribunal Suprem va emetre un whatsapp en què amenaçava les juntes de tractament –en què amenaçava les juntes de tractament. Això s'està veient en el Jutjat de Manresa, un jutjat d'instrucció, per esbrinar què ha passat. A vostès no els he sentit dir absolutament res en defensa dels funcionaris públics d'aquest país. No ho ha fet vostè, vostè no ha dit res. Només vostès assenyalen allò que no els agrada que es fa, que es fa legalment, que està previst en la llei. Miri, ja li dic una altra cosa [[veus de fons]] ... –sí, sí, sí–, la llei preveu que ningú s'ha de mantenir en un grau, per exemple en el segon grau, si és susceptible de ser considerat persona que entri en el tercer grau. I això és el que fan les juntes de tractament cada setmana, quan revisen cada un dels expedients de cada intern, de cada persona privada de llibertat de Catalunya. I, mirin, ho diré les vegades que convingui, aviam si així vostès ho acaben entenent: cap convicció personal d'aquesta consellera, ni del vicepresident, ni del president de la Generalitat, ni de cap conseller, ni de cap funcionari públic canviarà una sentència que he qualificat d'injusta. Miri, jo..., si em pregunten a mi què penso, és que no han d'estar a la presó, que no han comès cap dels delictes que se'ls imputen. I, per tant, haurien d'estar, presos i preses polítiques, en llibertat. Això és el que he defensat sempre i defensaré. I no justifica, absolutament, que vostès facin aquest discurs assenyalant els funcionaris públics de Catalunya, que són...
Consellera, ha acabat el seu temps; gràcies.
...plenament independents i han d'actuar amb llibertat de criteri. [[Aplaudiments.]]
Gràcies. [[Pregunta al Govern sobre el model d'infraestructures en el context de la reconstrucció]] [[310-00357/12]] La següent pregunta és sobre el model d'infraestructures en el context de la reconstrucció. I la formula, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, el diputat senyor David Cid. Quan vulgui.
Sí; bon dia, conseller. Estem en plena crisi sanitària; també, evidentment, econòmica, i estem també en ple debat sobre la reconstrucció: com ha de ser aquesta reconstrucció, quines prioritats tenim, com refem els pressupostos, hem de triar bé la despesa i, en definitiva, també, en un context d'emergència climàtica, volem saber quin és el model d'infraestructures que té el Govern Torra-Aragonès per afrontar la reconstrucció.
Gràcies, diputat. Per respondre té la paraula el conseller de Territori i Sostenibilitat, el senyor Damià Calvet. Quan vulgui.
Gràcies, president. President, consellera, conseller, diputades i diputats, en la reconstrucció econòmica, en la recuperació econòmica i la protecció social, el model d'infraestructures del Govern, si parlem d'infraestructures, és el que pugui oferir al país un model de mobilitat sostenible i segura. Un model de mobilitat sostenible i segura vol dir, bàsicament, més i millor transport públic; vol dir també restriccions al vehicle privat en els centres de les ciutats; vol dir avançar cap a –en conseqüència amb això que acabo de dir– l'ambientalització de les flotes, i també vol dir avançar cap a un model que integri la mobilitat activa, és a dir, aquella que es desenvolupa per mitjans personals, en aquest concepte de la mobilitat com a servei, d'origen a destí Aquest és el model d'infraestructura: sostenible i segura.
Gràcies, conseller. Per repreguntar té la paraula el diputat.
Conseller, sap què passa? És que les paraules se les emporta el vent. I és veritat que aquest discurs que fa vostè sobre el transport públic i la mobilitat sostenible..., nosaltres creiem que no és coherent, per exemple, amb l'aposta que vostès estan fent per seguir perllongant la C-32 entre, en aquest cas, entre Blanes i Lloret. Miri, nosaltres creiem que això demostra que tenen un model antic, és un projecte gris, caduc, que no té en compte el context d'emergència climàtica. Jo li pregunto: és coherent l'ampliació de la C-32, en aquest cas, amb la declaració d'emergència climàtica que vostès van fer? Nosaltres entenem que no, i que el que estan fent és fum, bàsicament. I sobretot, també, volem saber qui ho pagarà, això. Això és un nou regal, en aquest cas, a Abertis i a la concessionària, que acaba teòricament el 2021? És el moment de seguir gastant més recursos, en aquest cas, en autovies i autopistes de Catalunya? O és el moment per apostar pel transport públic? És un nou regal, en aquest cas, al sector privat, com denuncia la plataforma «Aturem la C-32? Miri, jo crec que el seu model, l'hi deia abans, és antic, gris, caducat, i no té en compte l'onada verda que ens arriba d'Europa i que estan liderant les ciutats i que no està liderant el seu Govern. Nosaltres creiem..., i li fem una proposta molt concreta: és el moment d'una moratòria a Catalunya per a noves autopistes i noves autovies; és el moment, en aquest cas, d'apostar i destinar tots els recursos, que sabem que són limitats, al transport públic, i sobretot a la mobilitat sostenible. Miri, en aquesta legislatura, segurament serà el darrer debat que tindrem entre el nostre grup i el seu sobre el model d'infraestructures i l'emergència climàtica. Hem discrepat –ho sap– sobre el model de país; moltes vegades, no?, hem pogut discrepar, ho hem fet amb respecte, i algunes vegades hem arribat a acords. Però nosaltres hem arribat a la conclusió que, si volem un canvi de model a Catalunya, és el millor per a Catalunya que vostès estiguin a l'oposició i nosaltres estiguem al govern, i que segurament serà l'única manera que la C-32 no s'acabi construint, que és un model del qual vostè ha fet bandera.
Per respondre de nou, té la paraula el conseller.
Gràcies, president. La veritat és que sí que discrepem en aquest tema de la C-32 i en molts altres. Respecte a la mobilitat sostenible i segura i el primer dels conceptes d'aquesta mobilitat més sostenible segura –i parlava de més i millor transport públic–, jo li vull recordar que estem impulsant, per exemple, al transport públic per carretera, els carrils bus-VAO a la C-31, a la C-245 o a la B-23, o els models o els projectes d'increment del transport públic per ferrocarril. Estem parlant de la línia 9, de la línia 8, de la unió dels tramvies, etcètera, no? Però vostè entenc que se senti còmode amb centrar-se en un projecte, agafar-lo, assenyalar-lo i reproduir, replicar els tuits de les plataformes. Que jo..., escolti, doncs, és ben legítim que hi hagi gent que estigui en contra de la C-32, però jo, respecte a aquest projecte de la C-32, vull dir-li que respon a una problemàtica reconeguda per tothom, per tots els ajuntaments; que, malgrat la reducció de la mobilitat per la pandèmia i que ens hem de, efectivament, dotar de sistemes de mobilitat sostenible i segura, esperem que el turisme torni a la Costa Brava i que l'activitat econòmica es recuperi, pel bé de les famílies i les empreses, i necessitarem infraestructures. Hem completat el document d'estudi, amb aspectes que s'indicaven a la interlocutòria que va suspendre el projecte; s'ha fet una anàlisi de corredors per certificar la idoneïtat del corredor costaner com la millor opció des d'una perspectiva també ambiental. És la que resol els problemes de congestió existent, la que redueix més les emissions de partícules de NOx i de soroll, arriba a reduir en un 40 per cent el trànsit que circula per dins els nuclis urbans de Blanes i Lloret. La solució escollida redueix, al llarg de la vida útil de la infraestructura, 180.000 tones de CO2 equivalent; per tant, solució ambiental. I, per últim, l'actuació és independent de la durada de la concessió....
Conseller, ha acabat el temps...
...que s'acaba el 31 d'agost del 2021.
Gràcies. [[Pregunta al Govern sobre les polítiques de cohesió territorial]] [[310-00358/12]] La següent pregunta és sobre les polítiques de cohesió territorial. I la formula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, la diputada senyora Gemma Geis.
Bon dia, president Torra, president Torrent. Conseller Calvet, aquests dies de pandèmia ens serveixen per repensar el model de país que volem i quines polítiques activar i quines s'estan impulsant, que ja no són paraules, sinó que són fets. De fet, el professor olotí Bassols, un dels grans mestres de l'urbanisme a Catalunya, ens explicava en el seu llibre Génesis y evolución del derecho urbanístico com va néixer l'urbanisme, i en aquests dies de confinament ho recordava: les ordenances d'urbanisme van néixer amb la revolució industrial, amb la finalitat de garantir i protegir la salubritat de les ciutats. I aquest cap de setmana el geògraf i urbanista Oriol Nel·lo afirmava que la crisi actual no impugna tant ciutat com a espai de vida, sinó la forma com s'està desenvolupant el procés d'urbanització. I la sociòloga Subirats, en la mateixa entrevista, afirmava que el combat contra el canvi climàtic es convertirà en un tema guanyador. De fet, aquesta irrupció de la Covid ens està fent reflexionar sobre els usos de la ciutat, la seva confortabilitat, la planificació territorial urbanística, i també la seva relació amb el medi ambient. Defensem un país cohesionat, un país sostenible, un país que vetlli per la protecció del medi ambient. Ara ja no es pot dissociar l'urbanisme del medi ambient i la sostenibilitat. El present i el futur de l'urbanisme han d'estar al servei de l'Agenda Verda, una agenda verda molt important per al seu departament, el de Territori i Sostenibilitat, i que també ha de servir com un dels pilars bàsics per a la reactivació econòmica post-Covid en tots els àmbits, tant a les infraestructures com també en l'urbanisme del nostre país. En aquest sentit, li volem preguntar per una política que ja no són paraules, sinó que són fets, que és la política de revisió dels models urbanístics obsolets, que no compleixen amb els estàndards de sostenibilitat, a través de la figura dels plans directors urbanístics dels sòls no sostenibles. Per tant, conseller Calvet, des de Junts per Catalunya li volem preguntar quina afectació tindran aquests plans directors, i en concret els que afecten les comarques gironines, quines condicions noves establiran aquests plans nous i aquests nous sectors estratègics d'activitat, per tal de dinamitzar el territori.
Per respondre té la paraula del conseller de Territori i Sostenibilitat, el senyor Damià Calvet.
Sí; gràcies, president. President, vicepresident, consellera, diputades, diputats..., senyora diputada, totes les polítiques d'aquest Govern, vostè ho deia, estan alineades amb l'Agenda Verda; totes aquelles vinculades a l'urbanisme i a la cohesió territorial també, eh?: els ODS i l'Agenda Verda com a full de ruta del que fa el departament i, per tant, del que fa el Govern. Els objectius de l'Agenda Verda són –de vegades ho resumim així– descarbonitzar la mobilitat, la transició energètica, l'economia circular, i també la digitalització. Això formarà part també del que s'anomenarà «el pla per a la reactivació econòmica i la protecció social. El departament està liderant el grup de treball de l'Agenda Verda, per incorporar tots aquests conceptes en aquesta reactivació econòmica. I, de la mà de l'Agenda Urbana de Catalunya, que és l'expressió urbana de l'Agenda Verda, entenent l'Agenda Urbana com un sol territori que vincula la xarxa de ciutats i pobles i els espais oberts amb una manera de fer, eh?, de desenvolupar precisament l'urbanisme, doncs estem desenvolupant diversos instruments. I, efectivament, vostè esmentava el Pla director urbanístic de sòls no sostenibles. Aquest és una figura molt fonamental en aquesta planificació territorial i aquest urbanisme orientat a l'Agenda Verda. Són solucions basades en la natura; aquest és un concepte també incorporat a partir de, doncs, els conceptes que es desenvolupen a nivell planetari. I aquestes solucions basades en la natura passen per diversos temes, però aquest Pla director urbanístic dels sòls no sostenibles n'és una figura fonamental, i especialment el de la Costa Brava. Amb aquest pla director el que pretenem és revisar les previsions urbanístiques que tenen models obsolets –vostè hi feia referència–, és a dir, que no s'ajusten a aquesta agenda, a aquests objectius de desenvolupament sostenible, no? I el Pla director de sòls no sostenibles, que és un concepte urbanístic, doncs, avançat, no és una qualificació urbanística –vostè ho sap perfectament–, sinó un concepte, el primer que procura és que ens puguem adaptar al canvi climàtic; per tant, molt important, la reducció d'emissions en tots els desenvolupaments. En segon lloc, prioritza la disminució del consum de sòl, precisament com a element de reducció d'emissions, i també la compacitat dels teixits urbans, extingint o modificant àmbits de creixement, aquests sòls no sostenibles a què feia referència. Però vostè esmentava també les actuacions estratègiques en sòls d'activitat econòmica. I també, evidentment, en l'àmbit gironí, per exemple, estem localitzant nous sectors d'activitat econòmica, concretament, per exemple, el Pla director urbanístic de Riudellots de la Selva, entre Riudellots i Aiguaviva, o el Logis Empordà, en el que incorporarem, efectivament, tots aquests conceptes...
Ha acabat el temps...
...de l'Agenda Verda.
...gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre les inversions estrangeres]] [[310-00359/12]] La següent pregunta és sobre les inversions estrangeres. I la formula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, el diputat senyor Jordi Munell. Endavant.
Bon dia. Gràcies, president. President Torra, consellera, consellers, diputades, diputats, bon dia a totes i tots. En els darrers anys, consellera Chacón, hem vist com la captació d'inversió estrangera ha estat una gran font d'oportunitats i de creixement per a l'economia del país i, a la vegada, per al mateix teixit empresarial; per això ha estat una prioritat d'aquest Govern. A la vegada, també, aquesta inversió estrangera ha estat moltes vegades en l'ull de mira i qüestionada, si hi ha hagut una mica de puja o una mica de baixa, també amb l'excusa de la situació política de Catalunya. La veritat, però, és que el volum d'inversió estrangera ha anat a l'alça. Vostè ho ha explicat: en els darrers cinc anys, del 15 al 19, hi ha hagut un 35 per cent més d'inversió estrangera a Catalunya respecte a l'anterior quinquenni –sempre mirat en períodes com a mínim de quatre o cinc anys, com sempre s'explica–, al voltant d'uns 23.650 milions d'euros. Bona part d'aquesta inversió ha estat destinada al sector de la indústria, eh?, justament un dels sectors que hem dit moltes vegades que és clau, perquè és resilient, genera llocs de treball amb talent i ben retribuïts, i a més a més en els sectors tecnològics, i que a més a més tenen bones expectatives de futur. També, consellera, ha recordat diverses vegades com el Financial Times ha distingit Catalunya com la millor regió del sud d'Europa per invertir diverses vegades consecutives. I també ha estat premiada i reconeguda l'estratègia de captació d'inversió per part d'aquest Govern. En el moment actual, amb una economia tocada i afectada per l'impacte de la pandèmia, la tasca d'internacionalitzar l'economia catalana, de diversificar-la i d'assentar-la en sectors punters i tecnològics és encara més important, i, per tant, es fa més important que mai aquesta tasca de captació d'inversions cap a Catalunya. El nivell i volum de captació estrangera també determina com és el teixit productiu d'un país, i és especialment important també per tenir una economia internacionalitzada, per tenir una xarxa de recerca, de transferència universitat-empresa i, com dèiem abans, per a captació de talent i llocs de treball, doncs, d'alta qualitat. Per això, consellera, ens agradaria demanar-li quin és el balanç que fa al tancament de l'any 2019 de la inversió estrangera que ha gestionat la Generalitat de Catalunya; quins projectes més rellevants d'inversió estrangera s'han gestionat des del Govern i quin volum i quants llocs de treball han generat; si pot també compartir quina és la tipologia principal d'aquests projectes, en quins àmbits...
Diputat, ha acabat el seu temps...
...s'ha concentrat la inversió...
Gràcies. Per respondre té la paraula la consellera d'Empresa i Coneixement, la senyora Maria Àngels Chacón. Endavant.
President, vicepresident, conseller, consellera, diputats, diputades, diputat, malgrat que alguns s'entossudeixen en establir el marc mental que Catalunya no és atractiva per a la inversió estrangera, malgrat la complexitat del moment a nivell geoestratègic i geoeconòmic, doncs el balanç que fem per a aquest any 2019 és positiu. És positiu amb un total d'atracció de 365 milions d'euros de captació d'inversió estrangera –això vol dir 1 milió d'euros al dia captats–, amb un creixement del 13 per cent respecte l'any anterior, la generació de 5.757 llocs de treball –un 5 per cent més del que ho fèiem l'any passat–, el manteniment de 1.349 llocs de treball i vuitanta-quatre projectes. Per tant, l'any 2019, a través del Catalonia Trade & Investment, d'Acció, del departament, es va captar 1 milió d'euros al dia i es van generar quinze llocs de treball al dia, 80 per cent dels quals són en el sector indústria. D'on venen, aquestes inversions? Doncs venen de socis; principalment són Estats Units, Alemanya i França, els principals, però tenim fins a vint-i-set països que han apostat per invertir a Catalunya. Per sectors: les noves tecnologies –per nosaltres, molt important–, i també la indústria farmacèutica. Important també és que el 47 per cent d'aquests projectes són greenfield, el que anomenem..., doncs aquelles empreses que per primera vegada decideixen establir-se a Catalunya. I un 22 per cent de tota aquesta inversió s'ha captat a través de les quaranta oficines que Acció té repartides arreu del món. Tenim claríssim que part del benestar social i econòmic de Catalunya ve d'aquesta inversió estrangera, i és per això, conscients dels actius que tenim a Catalunya, que seguirem treballant per impulsar-la. I en aquest sentit, ho ha comentat vostè, se'ns reconeix com a millor regió en invertir al sud d'Europa, com a millor estratègia; però és que tenim dos reconeixements molt i molt importants també: som ara millor estratègia, millor agència de captació d'inversió estrangera tecnològica, per primera vegada, a més d'altres reconeixements europeus. Per tant, aquesta família de més de 8.600 filials estrangeres que tenim a Catalunya continua creixent, i en aquest sentit continuarem treballant perquè així sigui per molts anys. Gràcies.
Gràcies, consellera [[Pregunta al Govern sobre la gestió sanitària dels rebrots de la Covid-19]] [[310-00360/12]] La següent pregunta és sobre la gestió sanitària dels rebrots de la Covid-19. I la formula, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, el diputat senyor Alejandro Fernández.
Gracias, presidente. ¿Qué datos cambiaron de manera drástica en dieciséis horas para pasar de descartar el confinamiento del Segrià a aplicarlo pocas horas después? Gracias.
Per respondre la pregunta té la paraula la consellera de Salut, la senyora Alba Vergés.
Gràcies, president. Diputat, doncs no canvien dades de manera dràstica. Simplement, es veu l'evolució i es confirmen també aquestes taxes de creixement que ens fan prendre, doncs, les decisions en el moment oportú.
Per repreguntar té la paraula el diputat.
Gracias, presidente. Señora Vergés, cada vez que ha tenido que afrontar un problema mínimamente complejo de gestión, la verdad es que ha mostrado un nivel de incompetencia inédito y sorprendente. Empezó cuando, tan solo un día antes del confinamiento del 15 de marzo, aún invitaba a las familias catalanas a acudir a los parques infantiles con sus hijos. Continuó con la polémica Ferrovial, un asunto turbio que ha provocado la indignación incluso en sus socios de gobierno y que no sabemos cómo acabará, pero lo que sí sabemos es que le costará un dineral a los catalanes. Pero la gota que ha colmado el vaso, sin ningún lugar a dudas, es su gestión en el nuevo confinamiento del Segrià. El viernes 3 por la mañana decía usted textualmente: «Los rebrotes no nos preocupan, ese mismo viernes 3 por la tarde decía textualmente: «Los rebrotes sí nos preocupan, para, el sábado 4, a las diez de la mañana, decidir el confinamiento. Para disimular semejante caos, no se le ocurre a usted otra cosa que reconocer públicamente que había ocultado deliberadamente información durante dieciséis horas a los catalanes para no generar alarma, cinco minutos después de decir que la transparencia presidiría siempre su gestión. Es que es una cosa absolutamente alucinante. ¿Nadie le ha explicado, señora Vergés, que en las sociedades democráticas del siglo XXI no se le oculta la información a la población bajo ningún pretexto? ¿No se ha dado cuenta usted de que con esa confesión sorprendente usted reconocía implícitamente ser incapaz de gestionar e informar a la vez, además de demostrar un concepto de la democracia francamente discutible? Las razones para exigir su dimisión son tantas y de tal calado que me ha costado Dios y ayuda resumirlas en solo dos minutos. Pero desde el respeto a su persona es mi obligación decírselo: dimita, señora Vergés. Semejante nivel de incompetencia en una democracia moderna solo puede significar asumir responsabilidades y que otra persona asuma sus labores de gobierno, ante los retos dificilísimos que tenemos que asumir. Muchísimas gracias.
Per respondre de nou, té la paraula la consellera.
Miri, diputat, amb tots els respectes pel seu subgrup parlamentari de quatre diputats en un parlament de Catalunya de 135, gestionem la complexitat i gestionem també una pandèmia mundial, amb la incertesa que això comporta. Malgrat la incertesa que hi ha pogut haver, aquest Govern sempre ha intentat anticipar-se en totes les decisions. L'11 d'abril –l'11 d'abril–, en plena pandèmia de primera onada, l'11 d'abril, ja tenim la primera reunió amb Salut Pública, amb Agricultura, amb el delegat del Govern de Lleida, amb la gerent territorial de Salut i amb Seguretat Alimentària també, dependent de Salut Pública, per establir, no?, tot el que vindria, doncs, amb aquest creixement de població important que hi hauria a les comarques de Lleida, que hi està havent ara des de fa unes setmanes. El 12 d'abril ja s'inicia el protocol. El 16 d'abril en tenim el primer esborrany, fem cerca activa de casos al primer lloc al país, a Lleida, en el casc antic, per poder-nos anticipar; sense ni un positiu, fem cerca activa de casos. Fem, evidentment, la gestió dels brots que hi han a les empreses agroalimentàries, que ens permeten, doncs, poder controlar, juntament amb els serveis de riscos laborals de les empreses, fent testos Elisa, fent les PCRs, per poder controlar els diferents brots en diferents empreses que hem anat tenint. I a més a més ens afegim també, doncs, ara mateix, a profunditzar també en tots els cribratges que tindrem a les empreses fructícoles i tot el seguiment que estem fent des de fa setmanes –des de fa setmanes. Per tant, seguim l'evolució dia a dia, prenem decisions quan toca –quan toca, ni abans ni després–, les expliquem, evidentment, a la ciutadania amb les certeses de les decisions preses i les decisions treballades, amb totes les variables contemplades; no ho podem fer de cap altra manera. I la informació a la ciutadania l'hem donat sempre, absolutament sempre. I també intentem, doncs, donar la informació de qualitat; no de titulars, sinó de qualitat. En aquesta línia treballem, preocupats ho estem des de l'inici –des de l'inici–, i estem gestionant aquesta complexitat, que espero que també en altres llocs on vostès governen també tinguin la mateixa diligència.
Gràcies, consellera. [[Pregunta al Govern sobre la gestió de la Covid-19]] [[310-00361/12]] La següent pregunta és sobre la gestió de la Covid-19. I la formula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, la diputada senyora Assumpta Escarp.
Bon dia, president. Consellera, amb tot el respecte, la seva gestió al capdavant del Departament de Salut l'hauria de portar a reflexionar molt seriosament si és la millor persona i si està capacitada per encapçalar aquest departament i els reptes que tenim per endavant. Fem esforços per evitar qualificar sense estridències la seva mala gestió. Miri, just a l'inici de la represa vostè va afirmar que ara era el moment de la responsabilitat individual: distància, mans, mascareta. I s'ha oblidat de quines són les seves, de responsabilitats: prevenir, detectar, testar, seguir, aïllar i posar en quarantena. La higiene de mans no ha de servir perquè vostè se'n renti les mans delegant la seva responsabilitat a les persones individuals. La prevenció és cosa de tots, però sobretot és seva. Parlem de Catalunya; avui concretament de la comarca del Segrià, demà no sé si de Barcelona o d'Alcanar. Fa més de dos setmanes que el Govern d'Aragó va confinar la zona limítrofa al Segrià; vostè, en canvi, el dijous, als portaveus de Salut ens va dir que no la preocupava Lleida, que ho tenien controlat, que res de confinar. Va mentir als portaveus parlamentaris? A la tarda deia que no necessitava consells de ningú, perquè aquí sabem el que calia fer. A la tarda mateix del divendres, en una roda de premsa, assegura als ciutadans que no cal confinar. Feia una setmana que les dades indicaven un creixement exponencial, que els de l'Arnau de Vilanova alertaven, que els alcaldes i alcaldesses li demanaven ajut; però fins dissabte no es decreta el confinament. I ho fa contra el seu criteri i el del vicepresident? I ho fa dissabte, quan ja molta gent ha marxat de cap de setmana? Consellera, quan ja tenim transmissió comunitària, quan ja ha quedat clar la seva incapacitat per fer el rastreig de contagis i contactes, ens pot afirmar, com va dir en el darrer Ple, que se sent satisfeta de la seva gestió?
Per respondre la pregunta té la paraula la consellera de Salut, la senyora Alba Vergés. Endavant.
Bé, diputada... Doncs també l'hi haig de dir: jo assumeixo totes les responsabilitats que tinc, no les defujo. I una altra cosa és explicar a les persones amb total transparència en quin moment de la pandèmia estem i que cal la col·laboració de tota la societat –de tota la societat– per fer-hi front. I això vol dir que en aquestes mesures bàsiques nosaltres hi hem d'insistir, no puc dir-ho d'una altra manera, però que nosaltres, evidentment, hem augmentat la capacitat de diagnòstic de tot el país per fer front a tot el que ens vindrà. Ara mateix no estem fent totes les proves de la capacitat diagnòstica que tindríem, perquè ara mateix no ens cal per la situació epidèmica, però estem preparats per poder-les fer: PCRs, Elisas a les empreses que hem fet, cribratges i, evidentment, cerca activa de casos quan ha calgut. A Lleida tenim una complexitat brutal, i una complexitat que va molt més enllà del sistema sanitari i que havíem d'anar seguint i que treballem en col·laboració, evidentment, i demanem la col·laboració de totes les institucions, sobretot també dels ajuntaments: obrir espais, espais per a correctes aïllaments i correctes quarantenes de contactes. I això no és fàcil en un context social complicat. I vostè ho sap. Per tant, no faci demagògia de que no funciona el sistema de rastreig, perquè se'n troben els casos; també sabem, i ho sabem perfectament, on estan identificats els contactes. I jo el dijous els hi vaig explicar als diputats i diputades: estem en una situació molt diferent a la Conca d'Òdena. En aquell moment no sabíem què ens podíem trobar; ara sí que ho sabem, sabem que té molta complexitat, l'estem gestionant des de fa molt temps, moltes setmanes, conjuntament amb Agricultura, conjuntament amb Treball, Afers Socials i Famílies, i ho hem de fer conjuntament amb els ajuntaments, que han d'obrir aquests espais per fer correctes aïllaments de persones i quarantenes quan no les poden fer al seu domicili, bé perquè no és adequat, bé perquè simplement no tenen ni domicili.
Per repreguntar té la paraula la diputada.
Demagògia, cap. Em limito a redir el mateix que ha dit el gerent territorial de l'àrea de Lleida: «No podem controlar el rastreig, no podem fer el rastreig, no podem controlar els contactes. Assumeixi la veritat i digui-la, i assumeixi les seves responsabilitats. Consellera, cal actuar amb fermesa, amb la veritat per endavant, usant al màxim tots els instruments de gestió pública –no ho està fent–, amb respecte al territori. Cal generar confiança, i vostè no en genera. Només en aquell moment podem demanar i exigir responsabilitat individual. No pot continuar actuant tard, malament i desviant responsabilitats. No hi som...
Diputada, se li ha acabat el temps.
...a temps.
Gràcies. Per respondre de nou, té la paraula la consellera.
Crec que hem demostrat que actuem, i que no ens fa por actuar quan toca, i que no ens fa por prendre mesures que són dures per a la població, i que no ens fa por explicar les coses tal com són; crec que això sí que ho hem demostrat. Per tant... I no agafi trossets de la frase. I el gerent de Lleida, Ramon Sentís, ho ha explicat molt bé: el rastreig hi és; la impossibilitat de fer correctes aïllaments i correctes quarantenes amb persones...
Consellera, ha acabat el temps.
...que necessiten treballar..., és molt complex.
Gràcies. [[Pregunta al Govern sobre el curs escolar 2020-2021]] [[310-00362/12]] La següent pregunta és sobre el curs escolar 2020-2021. I la formula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, la diputada senyora Esther Niubó.
Sí; gràcies, president. Conseller, el curs escolar que fa poc hem acabat ha estat un curs especialment dur, complicat, sobretot per a aquell alumnat més vulnerable. Però d'aquesta situació tothom n'hem pogut extreure lliçons, com per exemple la importància de l'escola pel seu element igualador, la funció social imprescindible que fa, el valor de la presencialitat, de l'efecte company o la necessitat de parlar, de comunicar-nos, de coordinar-nos amb el conjunt de la comunitat educativa, cercant sempre el consens. Conseller, amb aquesta experiència que ha viscut, com enfoca el proper curs escolar per garantir precisament, doncs, el dret a l'educació amb equitat i amb les màximes garanties de seguretat per a tothom? Gràcies.
Per respondre té la paraula el conseller d'Educació, el senyor Josep Bargalló. Endavant.
Gràcies, president. Diputats, diputades, tal com vaig expressar a bastament en la comissió dijous passat, a partir del document aprovat pel Procicat la setmana passada, de mesures sanitàries i la seva aplicació, un curs amb la màxima normalitat possible –amb l'aplicació d'aquestes mesures–, un curs amb la presencialitat plena i un curs dedicat especialment a l'atenció educativa i a la consolidació de les polítiques digitals a l'educació. Un curs, al màxim possible, que per primera vegada tindrà com a resposta a una crisi econòmica no una retallada pressupostària, sinó una ampliació del pressupost.
Per repreguntar té la paraula la diputada.
Sí; gràcies, president. Bé, conseller, doncs el proper curs, com deia, no serà senzill, després de tants mesos sense escola, però també pot representar una oportunitat. Podria representar una oportunitat per abordar la segregació i l'increment de l'abandonament escolar prematur; per reduir ràtios i revertir retallades, com la de la sisena hora a l'escola pública; per reforçar l'atenció a l'alumnat amb necessitats educatives específiques, que han patit especialment aquest confinament, o per superar l'infrafinançament del sistema que arrosseguem des de 2010, per no parlar de buscar fórmules de cooperació lleial amb els ajuntaments, dotades de recursos. Però tenim dubtes sobre si el seu Govern sabrà aprofitar aquests recursos tan importants que arriben de l'Estat –320 dels 370 que vostès han anunciat per al proper curs– i sobre la determinació en reforçar l'educació com a pilar d'igualtat d'oportunitats i de progrés per a aquest país. Miri, conseller, fa poques setmanes aprovàvem una moció del Grup Socialistes sobre l'emergència educativa, i a dia d'avui vostès ja l'estan incomplint. Teníem un compromís parlamentari en mantenir les targetes moneder i garantir la suficiència alimentària de l'alumnat durant els mesos d'estiu. Han passat tres setmanes des del final de curs i encara segueixen sense explicar quina fórmula faran servir, i hi ha moltes famílies pendents d'això. I teníem un altre compromís en iniciar la recuperació de la sisena hora als centres públics durant el proper curs. Què ens trobem en les instruccions de l'inici de curs? Que fins i tot aquells centres que l'havien mantingut la podrien perdre. Conseller, no ens venguin plans contra la segregació que costaran menys que el que podem perdre si es carreguen definitivament aquesta sisena hora. Per tant, li demanem que, si creu en l'equitat, rectifiqui, si us plau. I, d'altra banda, hem assistit a altres declaracions de membres del seu Govern que especulen sobre els milers de professors que afegiran de manera addicional el proper curs. A dia d'avui, ens pot dir amb quants professionals addicionals per centre podran comptar les direccions? Per tant, conseller, entenem que el proper curs podria ser una oportunitat i un curs especialment compensador de les desigualtats que hem vist agreujar aquests darrers mesos. Li demanem que, després de perdre deu anys, no desaprofitin aquesta oportunitat. Gràcies.
Gràcies, diputada. Per respondre de nou, té la paraula el conseller d'Educació.
Gràcies, president. Diputada, coincidim en l'anàlisi, coincidim a grans trets en les fórmules; divergim, per exemple, en l'aportació pressupostària de l'Estat a les nostres actuacions o en la facilitat a l'Estat de l'aplicació del deute, per exemple, eh? Perquè tot allò que vostè ha dit són mesures molt importants i tot allò que vostè ha dit suma, més o menys, el que vostè ha dit suma 1.000 milions d'euros, tot el que vostè ha proposat, que no té res a veure amb el que ens aporta l'Estat, ni té tan sols a veure amb l'impediment de l'Estat d'actuacions que puguin portar-nos a deute. Però, en tot cas, del que vostè comentava, pel que fa al professorat, dotze hores de reunions amb els sindicats a la mesa sindical la setmana passada, que continua aquesta setmana, que estan a punt d'acabar i que ens permetran donar xifres completes. Demà els serveis territorials sabran les xifres servei territorial per servei territorial, i demà passat els centres ho començarem a saber. Un cop els centres ho comencin a saber, dilluns vinent les farem públiques pel que fa al global del país, les xifres de professorat i de personal d'atenció educativa de molt diversa índole, des de sanitària, fins a pedagògica, fins a social. Pel que fa a la sisena hora, jo ja l'hi vaig comentar: els centres la podran mantenir –la podran mantenir– i tindran tots els centres, en sisena hora o no, més personal per fer accions educatives específiques...
Conseller, ha acabat el temps.
...que siguin a aquesta hora o no.
Gràcies. [[Pregunta al Govern sobre l'estat del banc dels aliments]] [[310-00363/12]] La següent pregunta és sobre l'estat del banc dels aliments. I la formula, en nom del Grup Parlamentari Republicà, la diputada senyora Irene Fornós. Endavant.
Gràcies, president. President, consellera, consellers, molt bon dia. Primer que res, des del nostre grup parlamentari volem traslladar tot lo suport als veïns i veïnes de la comarca del Segrià. Consellera, l'alimentació és un dret internacionalment reconegut, un dret que està sent vulnerat des de fa molt temps i que afecta de manera molt directa els col·lectius més vulnerables de la nostra societat i impedeix que moltes persones tinguin assegurat aquest dret. Amb la pandèmia, aquesta situació no només s'ha agreujat, sinó que ha fet que encara siguin moltes més les persones i les famílies que s'hi han vist també afectades. Menjadors socials, llocs de beneficència, han vist com les seves cues han anat creixent, i són des de fa mesos molt més llargues i concorregudes de persones que han d'anar-hi a buscar aliments per poder sobreviure ells i les seues famílies. El banc dels aliments també ha sofert una forta demanda, que inclús ha superat les seves reserves, i ha hagut de fer una vegada més una crida a la solidaritat de tota la societat. Però, al mateix temps, també hem vist com, per altra banda, molts dels productors d'aliments del nostre país, així com també empreses agroalimentàries, han patit una gran davallada de la demanda dels seus aliments, provocada per la mateixa crisi. En alguns casos, el trencament de la cadena de distribució, provocada pel tancament d'establiments, com els de l'hostaleria, la restauració, o també de les escoles, ha fet caure el consum de productes determinats, com l'oli, la llet, els ous o productes carnis. Des del primer dia de la pandèmia, des del Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació s'ha treballat per garantir l'alimentació com un dels serveis essencials adoptant tota una sèrie de mesures que venen de lluny i que amb la crisi s'han vist efectives per a garantir l'alimentació del nostre país; mesures no només pensant en consumidors, sinó també en els productors del nostre país. Des d'Esquerra volem construir un país basat en la garantia dels drets i les llibertats, la justícia social, la igualtat i els valors republicans, i on tothom tingui garantits els seus drets, i el dret a l'alimentació n'ha de ser un objectiu a assolir. Consellera, quina valoració en fa, de la mesura presa des del Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació sobre la compra pública d'aliments al sector primari, valorada en 4 milions d'euros, que permet dotar el banc dels aliments de productes provinents dels productors del nostre país? Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. Per respondre la pregunta té la paraula la consellera d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació, la senyora Teresa Jordà. Endavant.
Sí; moltes gràcies, president. Gràcies, diputada. Molt bon dia a totes i a tots. Abans que res, permeti'm o deixi'm fer un apunt sobre la situació que s'està vivint al Segrià i manifestar d'una manera fefaent, doncs, la màxima coordinació, la màxima complicitat i, evidentment, tots els esforços del Govern del país, així com també la comunicació permanent –permanent– amb totes les alcaldesses i alcaldes del territori, i enviar una forta abraçada a tots els veïns i veïnes d'una de les millors comarques del país. Atenent a la seva pregunta, deixi'm fer una..., deixi'm visualitzar-ho, eh? És a dir, deuen recordar, totes i tots, molt gràficament, un ramader que obria, al començament de la pandèmia, una aixeta d'un gran dipòsit on s'abocava, doncs, moltíssima llet –en aquest cas era llet de cabra–, que, de ben segur, anava destinada a alguna formatgeria perquè n'elaboressin formatges. Evidentment, al veure això, és evident que va quedar palesa la necessitat..., o la problemàtica de que molts petits productors no podien entrar en la cadena de distribució comuna, que segurament, doncs, portava cap al canal Horeca. Això, una. I, dos: era evident també que la crisi sanitària ens conduïa i ens vehiculava cap a una crisi amb unes derivades econòmiques i socials de primer ordre. Aleshores vam intentar idear des del departament aquesta venda pública, amb aquests 4 milions d'euros, per casar aquestes dues necessitats, la de les persones vulnerables i la dels petits productors, i alhora també donar sentit a una de les lleis més pioneres aprovades per aquest Parlament, que era, evidentment, la del malbaratament. I aquesta és la situació. Contents, contents d'haver fet, d'haver ideat aquest programa, que acaba el 20 de setembre. Aprofito també per fer una crida als productors que encara no s'hi hagin acollit; és tan senzill com entrar a la pàgina web del departament o..., i, evidentment, manifestar o demostrar, doncs, que hi ha hagut unes pèrdues durant aquest temps i fer la declaració anual –la Dun, eh? I acabo, acabo només, doncs, parlant de futur, no?, i tenint clar i manifestant que sens dubte aquest futur passarà per la valorització d'aquestes cadenes curtes –no n'hi ha una altra, eh?– de comercialització. I per això una vegada més, i aquí en seu parlamentària, voldria fer una crida, una crida perquè es faci confiança als nostres productors, als altres pagesos, pageses, ramaders i ramaderes, en aquest cas, i que es consumeixin per part de la ciutadania aquests productes, que sens dubte són els de més qualitat, els més sans i els més segurs. Moltes gràcies.
Gràcies, consellera. [[Pregunta al Govern sobre l'execució del pressupost de la Generalitat per al 2020]] [[310-00364/12]] La següent pregunta és sobre l'execució del pressupost de la Generalitat per al 2020. I la formula, en nom del Grup Parlamentari Republicà, la diputada senyora Rut Ribas. Endavant.
Gràcies, president. Molt bon dia a tothom. Primer de tot, vull començar donant tot el suport i escalf als estudiants que des d'ahir van fer la selectivitat, milers de joves que s'han hagut de preparar les PAU enmig d'un confinament, enmig d'una pandèmia, i en unes condicions de màxima pressió. Vicepresident, ja ho hem dit molts cops: els joves d'avui estem patint encara les conseqüències socials i econòmiques de la passada crisi del 2008, patim les seves retallades i les seves polítiques d'austeritat, unes polítiques d'austeritat que van provocar la frenada de projectes de futur de joves i la seva emancipació. I ara estem a les portes d'una nova crisi. Per tant, som una generació que patirem dues crisis seguides en molt poc temps. S'ha normalitzat la vulnerabilitat estructural dels joves i se'ns ha condemnat a viure en la precarietat. Som la generació més preparada de la història, però també la primera que tenim un futur pitjor que les generacions anteriors. Ara, a més a més, ens preocupa que les conseqüències de la pandèmia i del confinament encara impactin més en el nostre desenvolupament vital. És per això que demanem que es faci front a la nova crisi posant la vida de les persones al centre, i això vol dir posar en el centre les vides dels joves a les polítiques públiques; blindar el present, i també garantir un futur digne. El camí ha de ser seguir revertint les retallades, com ja pretenen fer els pressupostos d'enguany, com la rebaixa del 30 per cent de les taxes universitàries, una reclamació històrica i el motor de lluita del moviment estudiantil des del 2012. I no podem oblidar que molts joves han estat encausats per lluitar i reclamar aquesta rebaixa de taxes, i des d'aquí tot el meu suport. En el marc de les retallades socials del 2010-2012, es va encarir desproporcionadament l'accés a la universitat, a tothom per igual, fet que va provocar l'expulsió de molts joves de la universitat. Però accedir a la universitat és un dret. Per això cal enderrocar tots aquests murs econòmics, socials i culturals que no permeten l'accés en igualtat de condicions a la universitat. Volem polítiques transformadores i que avancin cap a l'equitat i la igualtat. És per això que volem saber com revertiran les retallades, en especial a la universitat, i així avançar cap a un model universitari públic, perquè no deixi ningú endarrere. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. Per respondre la pregunta, té la paraula vicepresident del Govern i conseller d'Economia i Hisenda, el senyor Pere Aragonès. Endavant.
Gràcies, president. Diputada, les primeres paraules vull que siguin per a la gent del Segrià, malgrat que no era l'objecte de la seva pregunta. El Govern estem amb la gent del Segrià. Destinarem tots –tots– els recursos necessaris per fer front a la situació que s'està vivint, tant des del punt de vista sanitari com social i econòmic. Tot Catalunya ha d'estar al costat del Segrià, i el Govern al capdavant. Aquests dies, també, quaranta mil joves del nostre país estan fent la selectivitat, i des d'aquí el que volem fer és donar-los tot el suport, tot l'escalf. Sabem que han hagut de preparar-ho en condicions que no són les ideals, però també sabem que els joves del nostre país, el jovent del nostre país és un jovent lluitador i, per tant, que de la mateixa manera que també lluita per les llibertats col·lectives i pel seu progrés individual, ho farà també, doncs, en aquestes proves de la selectivitat amb un alt rendiment. N'estic absolutament convençut. Fa mig any, el Govern anunciàvem la rebaixa del 30 per cent de les taxes universitàries. I nosaltres complim els nostres compromisos. La setmana passada aprovàvem el decret de preus universitaris, en què es confirmava aquesta rebaixa del 30 per cent. Una rebaixa que ha estat possible gràcies a l'aprovació dels pressupostos de la Generalitat de Catalunya per a aquest 2020, aquests pressupostos que alguns grups de la cambra creuen que no valia la pena aprovar-los. Doncs als quaranta mil joves que estan fent la selectivitat i que veuran com comencen la universitat l'any vinent assumint un 30 per cent menys del cost, ells i les seves famílies, que algú els pregunti si valia la pena o no aprovar els pressupostos de la Generalitat de Catalunya. Perquè, a més, es tracta d'una generació que, com deia la diputada, ha patit diverses crisis; moltes, sobreposades. Perquè molts joves al nostre país..., la crisi anterior encara no s'havia acabat; seguien patint la precarietat, no només laboral..., ells mateixos o les seves famílies. Per tant, és una qüestió de justícia i d'igualtat d'oportunitats. També perquè, quan pensem en el futur del país, l'educació ha d'estar al centre. I aquests pressupostos del 2020, que mantenim i que ampliarem, i que ampliarem en aquests 3.200 milions d'euros mínim, d'acord amb els recursos que tindrem disponibles en les properes setmanes i mesos, es centren també en l'àmbit educatiu: des de les novetats en el zero-tres, recuperant la corresponsabilitat de la Generalitat en el finançament, fins a l'àmbit universitari, abaixant un 30 per cent les taxes de graus i de màster. És el nostre compromís amb el futur del país. Perquè moltes vegades diem que els joves són el futur del país, però no: són el present. I per això prenem decisions ara, per fer-los costat. Gràcies.
Gràcies, vicepresident. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre les actuacions del Govern per a anticipar-se a la crisi sanitària al Segrià]] [[317-00211/12]] Passem ara a les preguntes al president de la Generalitat. I la primera pregunta la formula, en nom del Subgrup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent, la diputada senyora Natàlia Sànchez. Endavant.
Bon dia, president; bon dia a tots i a totes. Sobre la crisi sanitària al Segrià, que ja n'hem parlat durant el que portem de matí, malgrat que la consellera digui que el Govern intenta anticipar-se, nosaltres tenim la impressió que el Govern es queda en intentar-ho, perquè d'anticipació n'hem vist poca. Tenim la impressió que aquesta crisi sanitària no és cap sorpresa, i ens preguntem què s'ha fet malament per no prevenir aquesta crisi. També durant aquesta sessió de control la mateixa consellera de Salut ha parlat sobre la impossibilitat del rastreig, d'una situació complexa, d'un context complicat, però anomenem què està passant. Sabem que gairebé la meitat dels allotjats als pavellons dels Camps Elisis de Lleida o molts dels treballadors que es troben a altres municipis del Segrià en una situació de sense sostre disposen de contracte vigent per a la campanya de la fruita. I això què significa? Que a dia d'avui hi ha empresaris que estan incomplint el Conveni col·lectiu agropecuari. I ens preguntem: què ha fet el seu Govern per prevenir aquesta situació, què s'ha fet des del Departament de Treball, què s'ha fet des del Departament d'Agricultura per realment..., intentar anticipar-se, no, sinó realment anticipar-se?
Gràcies, diputada. Per respondre la pregunta té la paraula el president de la Generalitat. Quan vulgui.
Sí; gràcies, president. Molt bon dia, diputada. Miri, jo li contestaré després en base a quatre punts. Primer, un agraïment a totes les persones que han vingut a treballar a Catalunya. És un dret, el treball, que té tothom en aquest país. I, per tant, moltes gràcies per haver vingut a treballar a Catalunya. Segon, m'oposo a la criminalització de la pagesia, m'oposo radicalment a que es vulgui criminalitzar la pagesia. Tercer, reclamem a l'Estat la regularització de tots els temporers. Si l'Estat hagués actuat com hagués hagut d'actuar, no ens trobaríem en aquesta situació. I quart, jo seré coherent amb el que he dit sempre. Davant d'aquestes crisis d'emergències, com hem d'actuar? Al més ràpid i al més radicalment possible. Des de tres punts de vista: d'emergència sanitària, certament –i després hi entrem–, però també d'emergència econòmica i social. Per tant, què necessitem ara? Màxima protecció. Màxima protecció als treballadors, als temporers. Per tant, si no poden anar a treballar i perquè puguin fer un contagi com Déu mana, s'han de compensar els temporers, se'ls ha de compensar perquè puguin tranquil·lament fer aquest confinament a casa. I també ajuts als empresaris perquè puguin tirar endavant els seus negocis. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, president. Per repreguntar té la paraula la diputada.
Miri, president, nosaltres tenim la impressió que vostès confinen els veïns però no confinen l'explotació laboral. Els treballadors que venen a Catalunya a treballar en la fruita o en qualsevol altre sector el que mereixen són condicions laborals dignes, no l'agraïment del president de la Generalitat; perquè amb agraïments no s'arriba a final de mes, amb agraïments no es té una vida digna. I la qüestió és que, cada vegada que el sento parlar a vostè o que sento parlar la consellera derivant la responsabilitat gairebé a negligències individuals, el que estan fent és evadir la seva responsabilitat com a administració pública. I a més a més, amb competències en treball, jo li he preguntat què ha fet el Departament de Treball per evitar aquesta situació, què ha fet el Departament d'Agricultura per evitar aquesta situació, i vostè em respon amb derivades o amb qüestions que no hi tenen a veure. Què ha fet per garantir una vida digna i uns drets laborals dignes per als treballadors de la fruita? La situació actual neix d'una incapacitat i una manca de voluntat endèmica de totes les administracions. La situació dels treballadors de la fruita i de la indústria agropecuària a Lleida i al Segrià és una situació que denunciem des de fa anys i a la qual no s'ha trobat una solució, o no s'hi ha volgut posar una solució. I avui ens trobem havent d'apagar un foc d'una crisi sanitària majúscula. Nosaltres creiem que cal crear una xarxa d'albergs per a temporers amb condicions, facilitar l'empadronament, l'arrelament de les persones que passen llargs períodes treballant...
Diputada, ha acabat el temps; gràcies. Per respondre de nou, té la paraula el president de la Generalitat.
Llàstima que se li hagi acabat el temps, perquè començava la part bona del seu discurs, i en la que jo li anava a dir: «Segueixi, segueixi, que.. Anem per aquí, anem per aquí. Perquè estic totalment d'acord amb les tres o quatre propostes que vostè..., hi estic completament d'acord. Si em permet recuperar el meu discurs, què havia dit, jo? Emergència sanitària. Per tant, què estem fent? Estem absolutament, vint-i-quatre hores al dia, monitoritzant, sabent què està passant als hospitals de Lleida i del Segrià i fent tota la feina que hàgim de fer de rastreig, de mesures de protecció, etcètera. Avui el Procicat aprovarà l'ús obligatori de les mascaretes –l'ús obligatori de les mascaretes–, sense tenir en compte el distanciament social, i entrarà en vigor demà. Per tant, les mascaretes a Catalunya seran obligatòries; no només al Segrià: a tot Catalunya. I aquesta penso que és una mesura important. Què farem, també? Suport als ajuntaments. Estem en contacte diari amb els ajuntaments i hem creat un Procicat a Lleida. Perquè nosaltres no volem fer una gestió centralitzada de la pandèmia, no, no; nosaltres volem fer la gestió més descentralitzada possible i que, per tant, ajuntaments i les autoritats de la comarca tinguin tot el suport i puguin prendre també totes les decisions. Repartirem tot el material d'EPIs necessari, farem la informació diària a la ciutadania, i, sobretot, ja estem pensant també un pla de xoc per a després, quan ens en sortim, per a després: des de la cultura a replantejar-nos tot el tema de rodalies de Lleida. I, sobre el tema dels temporers, és que té tota la raó...
President, ha acabat el temps.
...jo ja li dic: tota la raó. Aquest és el tema, aquest és el...
President, ha acabat el temps; gràcies. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre les condicions de treball dels temporers del sector agrícola amb relació a la crisi sanitària al Segrià]] [[317-00212/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, la diputada senyora Jéssica Albiach. Endavant.
Gràcies, president, i bon dia a totes i a tots. Abans de res, enviar tots els ànims a la ciutadania confinada del Segrià, i també desitjar que qui està ara mateix infectat, doncs es recupere el més aviat possible. Dit això, president, ara li hem escoltat un discurs, però és cert que els darrers dies hem escoltat algunes declaracions per part de membres del seu Govern on gairebé es posava el focus com si la responsabilitat del rebrot del Segrià fos dels treballadors temporers des del sector hortofructícola, des del sector de l'agroalimentació, i no es posava el focus allà on toca, que és en les empreses, i també en les condicions d'amuntegament dels treballadors, que estan en unes condicions absolutament indignes. Per què, president?
Per respondre la pregunta té la paraula el president de la Generalitat.
M'estranya moltíssim que vostè atribueixi a cap membre d'aquest Govern les afirmacions que acaba de dir. Vull dir, si m'ho pot concretar, l'hi podré rebatre, perquè justament aquest Govern no està en cap d'aquestes línies de les que vostè ha exposat. Al contrari, ja fa molts mesos que es va treballar en un protocol, juntament amb les conselleries de Treball, la conselleria de Salut, la conselleria d'Agricultura, per preveure tot el tema de la temporada de recollida de fruites. I jo insisteixo: si a alguna cosa he vingut, avui, que preveia que vostès, doncs, era probable que traguessin el tema de Lleida i del Segrià..., volia precisament fer públicament aquesta afirmació, que és compartida per tot el Govern, de que ens neguem a que es criminalitzin la pagesia i els temporers, perquè això no és la causa de tot el que està passant allà. I, per tant, aquest missatge el volia deixar clar des d'un bon inici del debat.
Per repreguntar té la paraula la diputada.
President, en cap cas s'ha referit a la falta de mesures per part de les empreses en aquestes condicions d'insalubritat en què s'estava treballant. Només, des del seu departament, des del seu Govern, només s'han fet algunes recomanacions que ni tan sols eren vinculants, però no s'ha obligat les empreses a modificar els protocols. I tampoc saben com s'està fent el rastreig dels casos, quina és la xarxa que s'està seguint. Sap que nosaltres, humilment, li hem ofert sempre el nostre suport i la nostra col·laboració per a gestionar una situació que considerem que és d'una enorme complexitat, però per això necessitem saber la veritat, i hi ha temes que no entenem. Per què Catalunya està des del dia 28 de maig sense un director de l'Agència de Salut Pública, quan sabem que és la màxima autoritat en epidèmies i en brots infecciosos? Per què el divendres a la tarda la conselleria de Salut sí que parlava de la mascareta i de la distància social i a les poques hores decreta un confinament, fins i tot amb la sorpresa d'alcaldes i alcaldesses? Per què ha hagut de ser la mateixa patronal de les residències de Lleida la que va decidir que tornaven a la fase 3 davant la inacció del seu Govern? Qui està fent el rastreig dels casos, president? Ferroser, la filial de Ferrovial, amb la polèmica que hi ha hagut i en contra del que estaven comentant no només la ciutadania en general, per aquesta externalització, sinó fins i tot el personal sanitari? Per què el seu Govern només recomana –i dic «recomana– als gestors de les grans explotacions agràries i dels escorxadors que compleixin les recomanacions, quan tenen una eina, com són les inspeccions laborals, i quan en tenen una altra, que són les sancions que cal aplicar, si cal? President no és normal que vostè vingui aquí setmana sí, setmana també, a fer oposició de l'oposició, a fer una centrifugació de responsabilitats i a ser tan poc exigent amb el seu propi Govern. Els darrers dies hem escoltat veus autoritzades, com el doctor Trilla, dient que ens havíem quedat curts, el senyor Fernando Simón, dient que el confinament de Lleida segurament s'havia fet massa tard, i jo li vull preguntar també, president, si aquest retard en el confinament de Lleida es deu...
Gràcies, diputada...
...com hem pogut llegir en alguns diaris, a les discrepàncies… [[El president retira l'ús del micròfon a l'oradora i aquesta continua parlant uns moments.]]
Per respondre de nou, té la paraula el president de la Generalitat.
Home, que vostès, que governen a Espanya, eh?, juntament amb el Partit Socialista, i que han vist tot el que ha passat a les preses de decisions i amb els retards de les preses de decisions, que vostès insinuïn que el Govern de Catalunya (aplaudiments) pren una decisió amb retard, déu-n'hi-do –déu-n'hi-do. Perquè si comencem a mirar les preses de decisions, no?, i tots aquests perquès que vostès deien, doncs també, si vol, em passo jo ara tota la resta de temps preguntant per què el Govern central va fer i no va fer..., quan el dia abans deia i el dia després va dir..., etcètera. La situació és molt complexa a Lleida i al Segrià, és molt complexa, perquè tenim l'arribada d'un col·lectiu molt important de gent que ha vingut a treballar i que té tot el dret a venir a treballar i que no els podem criminalitzar de res –no els podem criminalitzar de res–, i alhora tenim tota una pagesia que vol tirar endavant. I jo estic al costat de la pagesia; entre altres coses, perquè jo em crec que aquest país ha de ser un país viu, un país on la pagesia sigui prestigiada, i, per tant, em nego a que també es criminalitzin tots els pagesos, com si els pagesos no estiguessin fent bé les coses. No. Doncs hi ha una gran majoria, la majoria dels pagesos estan fent molt bé les coses [[aplaudiments]] . I jo estic al costat de la pagesia. Són coses molt diferents i, per tant, hem de saber perfectament de què estem parlant. I jo li dic: estem actuant per l'emergència sanitària, per l'emergència econòmica i per l'emergència social, i de la manera més descentralitzada possible i escoltant els experts. Avui és molt important el que ens diguin els metges i les infermeres de l'Hospital Arnau de Vilanova; ells ens han de dir també com veuen la situació. Hem d'escoltar els experts, nosaltres seguirem...
President, ha acabat el temps; gràcies. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la gestió de la crisi sanitària i la confiança dels ciutadans en el Govern]] [[317-00210/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor Miquel Iceta.
Gràcies, president. Molt honorable president de la Generalitat, vull manifestar-li la preocupació del nostre grup sobre el brot de la pandèmia que està afectant Lleida, i més concretament la comarca del Segrià. Avui són ja seixanta-vuit les persones hospitalitzades. Els darrers set dies s'han diagnosticat 2.417 nous casos a tot Espanya. D'aquests nous casos, més de la meitat corresponen a Catalunya, 1.237. A Madrid han estat 306. President, les coses no van bé. A comarques d'Aragó, limítrofes amb Lleida i de característiques socials, econòmiques i de mobilitat similars a les del Segrià, es varen prendre mesures ja fa quinze dies, i, per tant, anem tard. I el fet que altres puguin haver anat tard en altres moments no ens serveix ni d'excusa ni de consol. Encara recordo com en el Ple de la setmana passada vostè criticava que l'estat d'alarma es decretés «d'un dia per l'altre –el cito literalment. Ja ho veu, vostè també ha decidit d'un dia per l'altre. Ho va negar dijous, ho van negar divendres i van acabar decidint-ho dissabte, quan ja molta gent havia marxat de cap de setmana i amb rumors de fortes discrepàncies en el seu Govern sobre aquesta decisió. Creu, president, que aquesta és la manera de donar confiança als nostres conciutadans en una crisi sanitària tan difícil com aquesta?
Per respondre la pregunta té la paraula el president de la Generalitat.
Doncs, miri, totes les enquestes d'aquest país diuen que el Govern de la Generalitat de Catalunya ha gestionat molt millor que el Govern d'Espanya aquesta epidèmia. I és així, sí senyor, hem sabut donar confiança als nostres ciutadans. I per què? Per la nostra gestió de cada dia, per estar al costat de la gent, perquè els hem dit des del primer moment que l'únic que ens importa és la seva vida i la seva salut i perquè ens hem anticipat i ens hem tornat a anticipar, certament. Es podria no haver pres aquest confinament de Lleida, eh?, hi havia molta gent que ens deia que no la prenguéssim, molta gent. I nosaltres la vam prendre, i prendrem les decisions que calguin. En aquests moments està tot obert. Si cal prendre un confinament domiciliari, el prendrem; escoltarem sempre la veu dels experts. En aquests moments nosaltres no tenim uns experts que ens estiguin dient: «No, escoltin, avancin cap al confinament domiciliari, perquè serà la millor solució. Però a la que jo escolti que hi ha aquesta posició sobre la taula per part dels nostres experts, no tingui cap dubte que la prendré. En cada moment prendrem les decisions que els experts ens demanin en cada moment.
Per repreguntar té la paraula el diputat.
Miri, president, dades de La Vanguardia. «Com valora la gestió del Govern autonòmic? En el cas de Galícia, bona o molt bona, 41,5 per cent; en el cas d'Euskadi, 55,4 per cent; en el cas de Catalunya, 12,8 per cent. Dades. Nosaltres no confiem en el seu Govern. I a més no hi confiem, sobretot, perquè intenta derivar les responsabilitats en altres. Escolti'm, ahir parlàvem de residències. El dia 7 d'abril el seu Govern deia que no tenia dades de dos-centes residències a Catalunya, dues de cada deu. Com confiem en un govern que no sap el que passa a les residències? L'única manera de donar confiança és amb transparència i amb eficàcia, i vostès no l'han donada. Tenim dubtes sobre les dades, tenim dubtes sobre les capacitats de rastreig dels casos, com ha dit el mateix gerent de la Regió Sanitària de Lleida. Però vostès segueixen dient: «La culpa és de Madrid. La culpa és de Madrid si no saben què passa a les residències? La culpa és de Madrid que no hi hagi secretari general de Salut Pública? La culpa és de Madrid que un any després d'aprovar la Llei de l'Agència de la Salut Pública no hi hagi ni el reglament, ni els estatuts, ni l'organigrama? Escolti'm, si volen que hi hagi confiança, abandonin les excuses, i com més aviat es pugui formar un altre govern, millor.
Ha acabat el temps; gràcies, diputat. Per respondre de nou té la paraula el president de la Generalitat.
Vostè s'ha fet la pregunta, vostè acaba de fer aquesta pregunta: «Com confiem en un govern que no sap què passa a les residències? Doncs, escolti'm, com confia vostè en el seu Govern de Madrid? Perquè no tenim ni idea de què ha passat a les residències espanyoles, encara no tenim les dades de què ha passat a les residències espanyoles. És que és molt fort! –és que és molt fort! [[Veus de fons.]] No, no, així és com... No, em permet parlar, eh? Tranquil·litzi's. Em permet? D'acord. Molt bé. [[Miquel Iceta i Llorens diu: «La culpa és de Madrid.]] Em deixa parlar?
Diputat...
Sí? És que, no ho sé...
Faci, faci, president...
...va parlant el senyor Iceta i no em deixa parlar. Sí, sí, és un axioma que li compro: la culpa és de Madrid, és evident. Per això volem ser independentistes, eh? No en tingui cap dubte. Aquest és un axioma que li compro, sense cap mena de dubte. Ara, sobre aquest tema, sobre la confiança, com vostè em pot parlar sobre aquest tema de residències quan Espanya encara ha estat incapaç de donar les dades dels traspassats a les residències espanyoles? En un exercici de transparència que va ser molt difícil també de fer i d'acceptar, nosaltres hem posat totes les dades sobre la taula, i encara no sabem..., i algun dia sortirà que a Espanya hi ha el doble de morts per Covid, el doble, perquè no han comptat encara les residències. Vull dir que aquesta dada sobre el tema de les residències no me la tregui a mi. I sobre la confiança, doncs jo ho veig diferent de vostè. Vostè treu aquesta enquesta de La Vanguardia, ja m'imagino que no m'havia de ser massa favorable, però, vull dir, és possible que a altres, doncs, potser sí, no? I, per tant, jo veig que els meus conciutadans, doncs, ens donen aquesta confiança, perquè ens hem avançat sempre i perquè saben que estem al seu costat.
President, gràcies. [[Aplaudiments.]] [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la definició de les propostes per a la taula de diàleg amb el Govern de l'Estat]] [[317-00214/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari Republicà, el diputat senyor Sergi Sabrià.
Gràcies, president. Bon dia, president, consellers, conselleres, diputats i diputades. Abans de començar, des d'aquí tot el suport, tot l'ànim, tota la força necessària a la gent del Segrià. Tornen a ser dies difícils, dies com els que ja hem passat, dies que no voldríem que haguessin tornat, però els necessitem forts per superar-ho, conscients que la situació requereix un altre cop..., com a protecció col·lectiva per a tots. No desistiu, que mentrestant nosaltres estarem al vostre costat vetllant per mantenir a ratlla els contagis. I passo a la pregunta. Aquests dies hem sentit diversos membres del Govern espanyol posar excuses sobre la segona reunió de la mesa de negociació: «Quan es facin les eleccions catalanes, quan es posin d'acord... Sembla que els molesti, que els faci nosa o que pretenguin guanyar temps. De nou intenten dividir l'independentisme per guanyar dies i no afrontar el conflicte polític existent. I no els podem regalar cap excusa. La solució és molt senzilla: com vam fer la primera vegada, ens toca preparar-nos moltíssim aquí per forçar-los allà. Quan som capaços de consensuar una estratègia, ens enfortim i posem problemes a l'Estat. Fem-ho, president, treballem aquesta estratègia, treballem els objectius d'aquesta segona trobada, treballem les propostes concretes i forcem l'Estat a moure's. Evidentment, la pandèmia no ha fet desaparèixer el conflicte polític existent entre Catalunya i l'Estat espanyol, ni els presos ni les preses polítiques, ni els exiliats, ni la repressió, ni la causa general contra l'independentisme. L'Estat continua tenint por a la democràcia i continua alimentant la via de la repressió. I tant se val, per ara, quin Govern espanyol hi hagi a Madrid, perquè cap d'ells té prou valentia com per afrontar el conflicte des de la política i treballen només per cronificar-lo, malgrat que l'Estat profund ha començat a regirar-se contra alguns dels mateixos membres del mateix Govern espanyol, com ja els vam avisar. Per nosaltres només hi ha una solució possible: acabar amb la causa general contra l'independentisme, tornar el conflicte a la política i que els catalans puguin decidir el seu futur. I això és el que defensarem: amnistia, referèndum i autodeterminació. Però cal que siguem capaços de tornar a preparar-nos per a aquesta segona trobada. El Govern del PSOE i Podemos flaqueja quan nosaltres tenim el camí ben traçat i ben preparat, i creiem que és vostè, president, qui ha de liderar-ho, al costat del vicepresident Aragonès. Posem data i obliguem l'Estat a moure fitxa. Té el poder per fer-ho, i sabem que té un compromís ferm amb aquesta taula de negociació. No els regalem la bandera del diàleg. Hem de ser nosaltres qui tinguem clares i definides les propostes. Fem-ho, president?
Gràcies, diputat. Per respondre té la paraula el president de la Generalitat.
Molt bé. Senyor Sabrià, amb vostè sempre parlem del diàleg, eh? Tornem als bàsics de l'independentisme, no?: el diàleg o la negociació. Jo prefereixo dir-ne «la negociació, perquè parlar per parlar, dialogar per dialogar, no té cap sentit. Taula de negociació, molt bé, certament. I que hi ha un conflicte polític, certament. Estem exactament igual que en els temps de Mariano Rajoy. És més, alguns hem aparegut en l'àmbit de la repressió, així, nous també, i, per tant, res no s'ha resolt ni en l'àmbit de la repressió ni de l'exercici del dret a l'autodeterminació de Catalunya. I aquest és el punt, i aquest és el punt on hi ha el consens entre tot l'independentisme. De fet, en la primera reunió que vam tenir amb el president Sánchez ja ho vam posar sobre la taula: exercir el dret a l'autodeterminació i amnistia. I aquestes són l'objecte de la negociació, les condicions en les que s'ha de exercir un referèndum a Catalunya; data i condicions per al referèndum a Catalunya. És molt fàcil, aquesta segona reunió; és molt fàcil, que el senyor Pedro Sánchez ens enviï una carta, m'enviï una carta a mi dient: «Escolti'm, president Torra, tindrem una segona reunió de la mesa del diàleg, en la qual, d'acord amb el que vostè ens ha plantejat, el primer punt de l'ordre del dia és, u, exercici del dret de l'autodeterminació de Catalunya, dos punts, data i condicions. I a partir d'aquí que posi els punts que vulgui, el senyor Pedro Sánchez. Però aquesta és la clau de la reunió –aquesta és la clau de la reunió. A vostè, després de l'exercici d'aquests mesos de gestió de l'epidèmia, li sembla que està més a prop, el Govern espanyol, de parlar del dret a l'autodeterminació de Catalunya o menys? Perquè jo he vist que a la que han pogut han recentralitzat les competències. Per tant, a vostè li inspira més confiança o menys, ara, el Govern de l'Estat, per poder tenir un exercici honest –honest– sobre el dret a l'autodeterminació? Jo, miri, jo no vull ser un testimoni passiu de la residualització del valor de ruptura del Primer d'Octubre; jo no. Em nego a devaluar el Primer d'Octubre i la força que va tenir el Primer d'Octubre de trencar-ho tot. I, per tant, per a tot el que sigui que ens tornem a situar en la línia d'exigir l'exercici concret del dret d'autodeterminació de Catalunya al Govern de l'Estat, allà hi soc. Que posi data el senyor Sánchez, i allà ens hi trobaran. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, president. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre el tracte injust i discriminatori que pateix Catalunya per part de l'Estat espanyol i la necessitat de més recursos per a Catalunya]] [[317-00213/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya el diputat senyor Albert Batet.
Moltes gràcies, president del Parlament. Molt honorable president de la Generalitat, consellera, consellers, diputats, diputades, Catalunya té una economia oberta al món, és la millor regió del sud d'Europa per invertir, acull esdeveniments internacionals de primer nivell, excel·leix en els àmbits d'investigació, de recerca o d'innovació i disposa d'un atractiu turístic envejable. En aquest sentit, Catalunya genera els recursos suficients per proporcionar la vida digna i els recursos suficients per garantir un futur pròsper als seus ciutadans. Ara bé, l'Estat espanyol representa un roc a la sabata per a la prosperitat del nostre país i de la seva gent. La insostenibilitat del dèficit fiscal precedeix una col·lecció interminable d'incompliments, d'impagaments i de deslleialtats. Aquesta setmana n'hem conegut una altra exhibició. En els últims cinc anys, les inversions del Govern espanyol executades a Catalunya van ser inferiors a les partides compromeses als pressupostos generals de l'Estat; de fet, molt per sota de les inversions destinades a Madrid, en valor absolut, amb relació al PIB i respecte a la població de cada territori, segons la Intervenció General de l'Estat. En aquest escenari d'ofec i de menysteniment, ens toca afrontar l'actual crisi sanitària, econòmica i social. Per això tornem a apel·lar a tots els grups parlamentaris, especialment els que formen part del Govern espanyol i els que li donen suport, perquè ajudin la Generalitat de Catalunya i el president a revertir aquest tracte injust i discriminatori. Necessitem més recursos, més recursos per reforçar la sanitat, més recursos per a l'educació, necessitem més recursos per a les residències de la gent gran, que centren el debat d'aquesta setmana; necessitem més recursos, a més a més, per a tot el teixit productiu, els autònoms i les persones que estan en una situació vulnerable. No reclamem més recursos per caprici. Els demanem perquè ens fan falta i els exigim perquè ens pertoquen. Hem de ser conscients que ahir Brussel·les va tornar a empitjorar les previsions i va pronosticar una caiguda del PIB d'un 11 per cent. No podem carregar les conseqüències d'aquesta crisi a les espatlles de la ciutadania i de les empreses. La conjuntura actual ens obliga a tots a ser diligents i eficients. En aquest sentit, president, voldríem saber quina és la seva valoració al respecte. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. Per respondre té la paraula el president de la Generalitat.
Bé, gràcies. Si em permet una broma, l'Estat espanyol, més que un roc a la sabata, és un Pedraforca sencer a la sabata. Vull dir que, realment, és bastant tremend. Però això ja ho sabem, no? Per això volem ser independentistes, per això volem tenir l'oportunitat de prendre totes les decisions sobre tot el que ens concerneix des d'un punt de vista de sobirania i de recursos. Però, si em permet, no em preocupa tant això com una cosa que ara li explicaré. Miri, ahir, a l'última part del debat i per part del grup dels comuns, va haver-hi una discussió entre el conseller de Treball i Afers Socials i la diputada dels comuns sobre la Llei de dependència. La Llei de dependència en aquests moments, i l'últim exercici, ha suposat per a la Generalitat de Catalunya haver de fer front a més de 1.500 milions d'euros de despesa. Quina ha estat la part de l'Estat espanyol?: 172 milions. Sap quin és el deute històric de la Llei de dependència?: 3.418 milions d'euros. I a mi el que em preocupa és que tu dius aquesta xifra i hi han partits en aquest hemicicle a qui ja els sembla bé –que ja els sembla bé!–, que «escolta'm, que no et donen els 3.400 milions? Doncs és igual. Espavila't amb lo que tinguis. Això és el que em sembla absolutament increïble. Tu ves al País Basc i digues-los que els toques una coma del concert econòmic. Escolti'm, des del PP a Bildu, es posen en peu de guerra. Perquè amb els recursos no s'hi juga. Doncs nosaltres som l'únic país on hi han partits polítics que defensen que els seus ciutadans tinguin menys recursos per poder tenir millors escoles, millors infraestructures, poder tenir una sanitat millor... No crec que ens passi a cap altre país del món. Llavors, quan tu dius: «–Escoltin, què els sembla si reclamem el deute històric que té la Generalitat? –No, no, no. Això no ens interessa, a nosaltres. I com ho sumem? Perquè després aprovem unes resolucions, com les que vam aprovar, que impliquen per a la Generalitat de Catalunya milers i milers i milers de recursos. Per tant, l'exigència de més recursos per a Catalunya..., és que no són uns recursos que, no ho sé, que el Govern de Catalunya o que el president de la Generalitat es va posar a la seva butxaca, no: són recursos per distribuir per a tots els ciutadans, per poder fer front justament a aquestes resolucions que, legítimament, el Parlament de Catalunya aprova. Però com podrem tirar endavant aquestes resolucions si no en disposem, si no disposem d'aquests 30.000 milions d'euros que hem quantificat el Govern que necessita Catalunya? [[Aplaudiments.]]
Gràcies, president. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre el compliment de les resolucions aprovades pel Parlament en el debat sobre la reconstrucció de Catalunya]] [[317-00209/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Carlos Carrizosa.
Señor Torra, celebramos el Pleno de reconstrucción la semana pasada, y yo creo que, como usted mismo decía, en este mismo instante aprobamos muchísimas cosas, muy buenas, entre todos, sin mirar el color político de aquellos que las proponían, y eso fue, yo creo, un ejemplo. Pero ahora usted, en su monólogo con el señor Batet, parece que está preparando ya que no tiene dinero para cumplir aquello que se comprometieron aquí a cumplir y que el Parlamento les ordenó cumplir. Y entonces yo ya no sé si usted está dispuesto a que el espíritu ese del Pleno de reconstrucción se lleve adelante y a cumplir con lo que se acordó o usted ya está poniendo por delante las excusas de la poca financiación que tiene Catalunya.
Per respondre la pregunta té la paraula el president de la Generalitat.
No, jo contestava al senyor Batet, no fèiem cap monòleg. Però així és com li contestaré també a vostè. No, no, estic encantat de les resolucions que es van aprovar en aquest Parlament. Escolti'm, jo..., a més a més, si algú compleix les resolucions d'aquest Parlament, soc jo. I ho lamento quan resolucions d'aquest Parlament s'han aprovat i no s'han complert, eh? Entre altres coses, la condició de diputat, doncs, d'aquest Parlament..., meva –perdó– (aplaudiments), que aquest Parlament va aprovar i que després va desaparèixer. Però bé... Sobre el tema de les resolucions, escolti'm, si és que és el que volem fer! És que aquest país necessita reprioritzar el seu pressupost i necessita tirar endavant totes aquestes polítiques que es van aprovar. Només... Però digui'm d'on sortiran els diners, digui'm d'on sortiran els diners amb un dèficit fiscal de 16.000 milions d'euros i els deutes històrics que arrosseguem.
Per repreguntar de nou, té la paraula el diputat.
Señor Torra, un inciso: ¿ve que le he preguntado en castellano, como siempre, y usted me contesta en catalán, como siempre, y no hay ningún problema, como hacemos en Cataluña? [[Aplaudiments.]] A ver qué piensa su consellera Koiné acerca del tema. Debe pensar como usted, y por eso la puso. Mire, lamento el titular de ayer y su continuo aludir a que «Torra achaca al Gobierno la crisis en residencias por la infrafinanciación en dependencia. Es muy triste que usted siga usando el desastre de la pandemia en las residencias para echar la culpa de todo a Madrid, y diga además que esto es que es un axioma. No, señor Torra, esto es un dogma, un dogma «indepe. Nosotros no le pedimos que dejen de ser independentistas, les pedimos que centren su política desde la moderación en la reconstrucción, y que pongan unos presupuestos anticrisis, y que quiten dinero de las embajadas o para propaganda y lo dediquen a equipamiento hospitalario, a autónomos o a las familias que no llegan a fin de mes. Reprioricen de verdad, como usted dice, el gasto de 32.000 millones de euros que tienen ustedes de presupuesto. Y, si no es suficiente, no dejen vacía la silla de la negociación para la financiación de un nuevo sistema de financiación en las comunidades autónomas. Si es cierto eso que ustedes dicen de que no tienen dinero, entonces cada euro gastado en chiringuitos, sueldazos, embajadas y procés es doblemente escandaloso. La falta de financiación, me veo que es la excusa para incumplir también con el plan de reconstrucción. Si usted cree que no puede gestionar una autonomía con 32.000 millones, déjelo. Así nosotros..., no lo deseamos, pero si hay elecciones, sí que nos comprometemos a presentar un proyecto alternativo de gobierno…
Diputat, ha acabat el temps; gràcies.
…para poner en marcha desde el sentido común la reconstrucción de Catalunya. [[Aplaudiments.]]
Per respondre de nou, té la paraula el president de la Generalitat.
Doncs no, no es pot gestionar Catalunya amb aquest pressupost. Mai es podrà gestionar Catalunya amb un pressupost autonòmic, mai. Per això volem ser independents –per això volem ser independents. Aquesta, primera resposta. Però, miri, escolti, ara que vostès són els socis preferents dels senyors dels comuns i del PSOE i que tenen tanta influència, no?, com va dir també la senyora Roldán, doncs, miri, potser ens poden ajudar vostès; ja que amb el PSOE i els comuns no ens en sortim, potser sí que vostès ens poden ajudar. Perquè necessitem molts més recursos. No n'hi haurà prou, amb la priorització que faci el Govern de Catalunya, que el dia 21 aprovarem; no. Per això nosaltres hem posat sobre la taula, primer, els 5.000 milions que encara el Govern no ens ha ingressat, ni un euro, i ha posat les finances de la Generalitat en una situació delicada, molt delicada. Sap que he demanat precisament al president Sánchez i al CEO del Mede, doncs, 5.000 milions més per injectar liquiditat immediata a Catalunya. Perquè nosaltres no podem esperar l'any 2021 a tenir aquests diners que ens estan reclamant treballadors i empreses. Quan s'aprovarà que la regla de dèficit a Catalunya sigui com a mínim de l'1 per cent? Estem al 0 –estem al 0! Això són 2.500 milions, que és un altre préstec que haurà d'assumir la Generalitat, quan aquests diners ja els tenim, però que seria un altre préstec. I espero que finalment –perquè es va aprovar en el Congrés dels Diputats–, doncs, els ajuntaments de Catalunya puguin disposar dels seus superàvits i els seus romanents. Això són 15.000 milions d'euros. Necessitem aquests 15.000 milions d'euros per poder tirar endavant totes les seves resolucions. Miri, doncs, ajudin-nos vostès; no ho sé, pressionin. Són vostès, ara, els socis preferents. Doncs ajudin-nos i pressionin. Gràcies.
Gràcies, president. [[Decret llei 23/2020, del 9 de juny, de mesures urgents en matèria tributària]] [[203-00048/12]] Acabada la sessió de control, passem al següent punt de l'ordre del dia, que és el debat sobre la validació del Decret llei 23/2020, de 9 de juny, de mesures urgents en matèria tributària. Abans de començar els faig avinent que, d'acord amb la Junta de Portaveus, aquest debat se substanciarà conjuntament amb els punts 4, 5 i 6 de l'ordre del dia, relatius al debat sobre la proposta de tramitació directament i en lectura única davant del Ple de les següents iniciatives legislatives: d'una banda, la Proposició de llei de moratòria en l'aplicació de l'impost sobre les estades en establiments turístics, presentada pel Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya; de l'altra, la Proposició de llei per suprimir de manera efectiva la càrrega fiscal al turisme davant de la Covid-19, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans, i finalment, la Proposició de llei de moratòria de l'increment de l'impost sobre les estades en establiments turístics, presentada pel Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. Així mateix, d'acord amb l'article 138.2 del Reglament, els tres grups parlamentaris esmentats han sol·licitat la tramitació en lectura única. Segons el criteri establert per la Mesa, s'ha de fer un primer debat i votació subsegüent perquè el Ple acordi, si s'escau, la tramitació de la proposició de llei per procediment de lectura única. Aquest debat ha de girar entorn del supòsit habilitant de l'article 138.1 del Reglament i de la valoració general del text d'oportunitat, els principis i els criteris que informen la proposta. Així doncs, passem a aquest debat conjunt. I en primer lloc, d'acord amb l'article 158.2 del Reglament, intervindrà el vicepresident del Govern i conseller d'Economia i Hisenda per exposar les raons per les quals ha estat promulgat el Decret llei 23/2020. Té la paraula, per tant, el vicepresident del Govern. Quan vulgui.
Moltes gràcies, president. Diputades i diputats, molt bon dia a tothom. Abans hi he fet referència, a la sessió de control al Govern, però el primer missatge d'avui de tots nosaltres estic convençut que és pensant en els ciutadans i les ciutadanes del Segrià, en poder, doncs, contenir l'evolució del coronavirus en aquella comarca al més aviat possible. I, per tant, vull tornar a remarcar que no hi ha cap dubte sobre que el Govern posa i posarà tots els recursos sanitaris i prendrà totes les decisions que calguin per aturar l'evolució de la pandèmia i per recuperar la quotidianitat al més aviat possible. Voldria també, en el que és, doncs, aquesta presentació d'aquest decret llei, remarcar la situació d'excepcionalitat en la que encara vivim. Ho hem vist, doncs, en la situació del Segrià o també en situacions similars que s'estan produint en altres territoris; en alguns punts de l'Estat espanyol, però també en altres països del nostre entorn. Per tant, el virus continua actiu, cal seguir mantenint les mesures, cal seguir traslladant a la població la necessitat d'evitar un relaxament, i cal, evidentment, seguir posant tots els recursos necessaris per part de les administracions públiques, i a Catalunya també per part del Govern de la Generalitat de Catalunya, doncs, per fer front al que és, en primer lloc, la contenció, i, en segon lloc, al que són l'atenció hospitalària i l'atenció sanitària a totes les persones contagiades –als que avui ho estan, els desitgem una ràpida recuperació. La Covid-19 ha tingut un impacte i té un impacte a nivell sanitari, a nivell social i, inevitablement, també té un impacte a nivell econòmic. I un cop superada aquesta primera onada, que esperem que sigui l'única, però que, doncs, en aquests moments no ho podem afirmar encara, un cop superada aquesta etapa més difícil d'aquesta crisi sanitària, cal també enfocar tots els nostres esforços cap a la reactivació econòmica i, per tant, posar-hi al més aviat possible, tota l'energia, vitalitat, dinamisme i potencial de la nostra societat, perquè la recuperació econòmica és necessària per a la recuperació social, per evitar que els efectes del coronavirus es tradueixin en una crisi profunda i una crisi llarga que pugui afectar encara més el nostre país, malalt també de desigualtat, malalt també de precarietat, i de les quals també s'ha de recuperar. La reactivació necessitarà l'esforç, el compromís i la cooperació de tots, però també sabem, i així ens ho indiquen totes les estimacions que tenim sobre de la taula, des del punt de vista de les previsions macroeconòmiques, que una sortida ràpida de la crisi necessita, com a mínim, tot i que probablement no serà suficient, però com a mínim necessita una inversió pública forta, ben planificada, sent molt conscients que les decisions que prenem avui, per cost alt econòmic que tinguin, són la millor garantia de que la recuperació serà més ràpida el dia de demà i en els propers mesos. I també tindrem l'oportunitat..., i per això el Govern hi estem treballant a través de la Comissió per a la Reactivació Econòmica i la Protecció Social, que per als propers anys caldrà aprofitar, i caldrà prendre les decisions adequades per redirigir, dirigir correctament tot el que són els fons de reactivació europeus, que seran el major esforç d'inversió, de transferències i de préstecs públics, doncs, que tindrem en els propers cinc anys. I, en aquest sentit, estem preparant els projectes, els eixos estratègics, que esperem que també siguin compartits pel conjunt de la cambra. En tenim, i tenim les prioritats ben clares, i ho he anat repetint en altres intervencions en aquest Parlament. Per una banda, apostar de forma clara per l'economia per a la vida, per tant, per tota aquella economia que no només és servei públic, sinó que es mou també al voltant de totes les indústries relacionades amb el sector de la salut, amb el sector de les cures, amb el sector agroalimentari, amb el sector de la recerca. En segon lloc, doncs, garantir la digitalització massiva del país per fer possible també la relocalització industrial a través de la indústria 4.0. Tenim una oportunitat, al món s'ha demostrat i s'ha vist que les cadenes de producció global també incorporen riscos globals i que, per tant, recuperar producció industrial a la vora d'on consumim, que la producció estigui a la vora d'on està el consum, és important, també. I, per tant, en aquest sentit, doncs aquesta digitalització massiva de l'economia catalana, i sense haver de pagar el preu d'afavorir el canvi climàtic. Per tant, afrontant també la transició climàtica fonamentalment en l'àmbit energètic. I Catalunya pot ser un excel·lent –un excel·lent–, doncs, mascaró de proa, en aquest sentit, del sud d'Europa, al costat de la societat del coneixement. Aquests eixos estratègics no han de desatendre sectors que són molt importants per a la nostra economia, com el sector del turisme, 12 per cent del PIB. En aquest sentit, el sector del turisme, juntament amb altres sectors vinculats a l'oci i l'entreteniment, a la gran aglomeració de persones, des del comerç fins a la restauració, són uns dels sectors que quan parlem d'aquelles lletres amb les quals intentem simplificar els gràfics de l'evolució futura de l'economia, sabem que probablement seran els sectors que se situaran més en aquella recuperació en forma d'arrel quadrada. Probablement, i és lògic, és absolutament natural per la naturalesa de l'activitat, que aquells sectors com el turisme, l'allotjament, restauració, oci, tindran una recuperació que serà més progressiva i no serà tant de cop en sectors diferents, com per exemple en l'àmbit de la indústria o els sectors manufacturers abocats a l'exportació. I, per tant, és important, és bàsic, que puguem fer mesures d'acompanyament per a aquests sectors i des de diferents administracions. Des de l'àmbit local, per exemple, quan molts ajuntaments han decidit, doncs, variar el que eren les taxes, per exemple, d'ocupació de via pública per a les terrasses per afavorir la restauració, fins també el Govern de l'Estat, que ha tingut en compte el sector turístic pel que fa a l'allargament dels ERTO. Important. Però també nosaltres tenim molt a dir-hi com a Govern de Catalunya i és el que presentem, una de les mesures, que forçosament havia de ser amb una norma amb rang de llei, ho presentem en aquest decret llei. Perquè realment el context –el context– en el sector turístic, especialment en els mesos en què va durar l'estat d'alarma, però també avui, també avui de forma molt menys intensa, per sort, però durant els mesos de l'estat d'alarma amb molta claredat, doncs les xifres que posem sobre la taula ens indiquen un impacte sense precedents. Durant l'estat d'alarma les pernoctacions a Catalunya van patir una davallada del 99,5 per cent. Per tant, pràcticament total. Si anem a mirar l'Institut d'Estadística de Catalunya i veiem les sèries mensuals, al mes de maig la despesa per turistes a Catalunya va ser zero; no havia passat mai a la història, propi evidentment del tancament de fronteres, de la limitació de la mobilitat internacional. No podia ser d'una altra manera, però ens indica clarament que tenim un sector que cal acompanyar, un sector que... És evident que un país no pot practicar el monocultiu en cap sector i que nosaltres hem d'apostar per sectors abocats a la innovació, amb alt valor afegit, però que sectors també madurs, tradicionals, que ofereixen serveis de qualitat i en els que també s'hi pot fer innovació, evidentment com és el sector turístic, segueixen sent molt importants. Els primers cinc mesos del 2020 la reducció de pernoctacions en allotjaments turístics va ser del 67,6 per cent interanual. Les estimacions de l'impacte en la facturació van des dels 25.000 als 28.000 milions d'euros. Per fer-se'n una idea, el pressupost de tots els departaments de la Generalitat de Catalunya i dels fons de contingència i dels fons interdepartamentals és de 27.000 milions d'euros. Doncs la caiguda de la facturació en el sector turístic és d'una quantitat equivalent, només a Catalunya. I l'impacte en el que és el valor afegit brut es situa entre 7.763 i 9.225 milions d'euros. Per traduir-ho en llocs de treball afectats, s'estima que la destrucció de llocs de treball serà entre 128.000 i 152.000 llocs de treball. Per tant, són de vital importància totes les mesures que es puguin prendre. Sent conscients que tots els sectors econòmics han de seguir contribuint des del punt de vista fiscal al sosteniment de les finances públiques, és evident, perquè el sosteniment de les finances públiques vol dir seguir abocant recursos i seguir tenint la capacitat de destinar recursos en l'àmbit dels hospitals, en l'àmbit de l'educació, en l'àmbit, també, de les polítiques de foment i de recuperació econòmica. I, en aquest sentit, el Govern de Catalunya hem pres mesures, i vull recordar-les, perquè han implicat un esforç important. L'Institut Català de Finances, per exemple, ha introduït línies de liquiditat a les empreses, no només els 1.080 milions d'euros de les línies de liquiditat específiques sinó també ha ampliat gairebé un 50 per cent les ajudes als plans de promoció del turisme. Com a govern, hem creat un fons específic per a autònoms i microempreses en l'àmbit turístic –i aquí hi ha la consellera Chacón que ens podria explicar de forma detallada el que ha estat portant a terme el seu departament amb el conjunt del Govern al costat–. Hem posposat el cobrament del cànon de l'aigua i d'alguns tributs, com el que avui també presentem aquí, mesures relatives al respecte, l'impost sobre estades en establiments turístics, el que en diem la «taxa turística. Evidentment, com el decret llei que avui portem a convalidació d'aquest Ple, doncs vostès saben que el projecte d'acompanyament, de la llei d'acompanyament, el projecte de la Llei de mesures fiscals i financeres que acompanyava els pressupostos que vam aprovar l'abril passat en aquest Parlament incorporava un augment de l'impost, un augment de la tarifa, que s'havia d'aplicar, doncs, a partir d'aquest mes de juny, a Catalunya. Aquesta era una decisió coherent amb el model que havíem seguit en els darrers anys d'evolució del mercat turístic, amb la necessitat de poder repartir les rendes del sector turístic, de poder tenir recursos per fer polítiques de millora de les destinacions turístiques i, també, per reduir algunes de les externalitats, dels efectes no desitjats, que una activitat molt intensa en turisme pot provocar en determinades ciutats o en determinades destinacions –era important. Però ha vingut la pandèmia, i la pandèmia ha afectat molts sectors econòmics, i, especialment, com deia abans, aquells vinculats a l'oci, la restauració i el turisme. I, per tant, com a Govern de Catalunya hem pres la decisió, i això es plasma en aquest decret llei, de que aquest augment de la tarifa, aquest augment de l'impost que estava previst aplicar ja en aquesta temporada, fins al 2021 no s'aplicarà. Aquest és el nucli central, el nucli central del decret llei que nosaltres aprovem. Aquestes mesures són importants, i és evident que haurien d'anar acompanyades de mesures que hauran de continuar en el temps, i que fins que no es pugui anar a una quotidianitat en què la por al contagi del coronavirus i els contagis efectius del virus no deixin de ser una realitat, fins que no arribem en aquest punt, haurem de prendre mesures de sosteniment, de suport a molts sectors que no hauran recuperat la seva activitat normal. I, per tant, mesures com el Pla del sector turístic post-Covid-19 del Govern de l'Estat és un pas, insuficient, des del nostre punt de vista, i, per tant, cal ampliar-los. També hem d'aprofitar per acompanyar el sector turístic en aquest canvi que ja ha començat a fer, que ja va fer: la renovació de les plantes hoteleres, de la millora de la qualitat dels càmpings, el que és, per exemple, el pensar en polítiques de destinació, de conjunt. No és només important tenir un bon allotjament o un bon establiment o un bon servei de restauració a la zona, sinó que també és important l'espai públic, que no estigui massificat, que sigui de qualitat, que hi hagin, doncs, els serveis essencials garantits. Per això era important, doncs, fer tot aquest canvi que hem estat fent en els darrers anys. Necessitem, també, fomentar el turisme implicat en l'entorn, compromès amb el medi ambient i amb una creació de llocs de treball estables i de qualitat, per tant, que desestacionalitzi i que aposti, doncs, també per la diversificació dels mercats emissors del turisme, i, per tant, no només enfocats al turisme vacacional sinó també al turisme d'esdeveniments. És evident que amb la pandèmia tot això es veu alterat, però hem de persistir en aquesta estratègia. Per tant, estem absolutament convençuts que amb el compromís de totes i tots el sector turístic català recuperarà tot el seu potencial i aquest mateix estiu ja començarà, doncs, amb un esforç titànic per adaptar-se a les necessitats del moment. Ja ho estan fent, ja s'estan reobrint establiments, doncs, jugant-se moltes vegades també..., i fent-ho en certa manera a pit descobert, des de molts establiments, però fent-ho perquè hi ha la voluntat de tornar a posar aquest país dempeus, i ho fem des de molts sectors econòmics i socials. I, per tant, vull donar les gràcies a tots els professionals del sector que estan treballant-hi intensament per oferir el nostre país com una destinació turística de qualitat. Per tant, el Govern havíem d'acompanyar-los, i un gest important, una decisió que crec que, doncs, tindrà el suport important d'aquesta cambra era precisament que aquest increment de tarifa que es preveia per a aquest any, degut a les circumstàncies actuals, es deixa fins a l'any que ve, crec que és absolutament oportú. Veient l'impacte global, doncs, d'afectació del coronavirus en els ingressos de la Generalitat és un impacte molt mesurat, i, per tant, era una mesura que també dona confiança al sector, que vegin que el Govern de Catalunya està al seu costat. Aquest decret llei també incorpora altres mesures, com, per exemple, doncs, la pròrroga d'algunes de les mesures tributàries que ja s'havien aprovat les darreres setmanes; moltes estaven vinculades temporalment al que era la finalització de l'estat d'alarma. Per tant, necessitàvem, doncs, adaptar el calendari d'abonament de determinats impostos a la fi de l'estat d'alarma, per tant, que no vingués tot de cop, donar una mica de marge, donar una mica d'espai, perquè, evidentment, la liquiditat és un dels factors importants en moltes empreses, i, per tant, doncs, contribuir a que hi hagi liquiditat, a poder-ho fer de forma planificada crec que és important. I, per tant, doncs, aquest decret llei el fem amb aquest objectiu. S'emmarca dins de la política global del Govern. I amb això acabo. Vam dir que les primeres mesures al costat de donar suport a tot el que és àmbit..., tots els recursos disponibles en l'àmbit sanitari i social per fer front a la pandèmia, i treballant pel pla de reactivació econòmica i social, dels grans eixos estratègics, entremig eren fonamentals les mesures de xoc en l'àmbit de la liquiditat. Ho hem fet proactivament injectant liquiditat des de l'Institut Català de Finances; injectant també liquiditat en forma directa, a fons perdut, en forma de subvencions i ajudes. Fent-ho també, doncs, alliberant de l'abonament d'impostos durant l'estat d'alarma, i, per tant, alliberant-ho i deixant-ho per a més endavant, quan es recuperi l'activitat i tornin a entrar diners a la caixa dels establiments, de les famílies, dels treballadors, de les empreses. I, evidentment, també, doncs, amb mesures com aquesta que presentem avui en l'àmbit impositiu, per fer-ho més fàcil. Per això, doncs, des del Govern demanem el suport a aquest decret llei. Moltes gràcies, i molt bon dia.
Gràcies, vicepresident. És el torn ara per als grups i subgrups proposants de les proposicions de llei. [[Proposició de llei de moratòria en l'aplicació de l'impost sobre les estades en establiments turístics]] [[202-00072/12]] I, en primer lloc, té la paraula, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, el diputat senyor Alejandro Fernàndez.
Moltíssimes gràcies, president. Bé, com acostuma a passar en els debats que es desenvolupen al llarg de dos dies, és en la segona intervenció en la qual es desenvolupen també les temàtiques d'una manera més profunda. I es fa servir la primera intervenció per fixar posició, no tant per la qüestió tècnica de la lectura única, sobre la qual ja hi ha un acord substancial, sinó, en aquest cas, sobre el decret i la que serà la nostra posició, que, ho repeteixo, desenvoluparem de manera més profunda divendres. Coincideixo amb el vicepresident del Govern, perquè la descripció que ha fet no es pot contradir de cap de les maneres amb la situació d'excepcionalitat que vivim, que afecta d'una manera molt especial aquest sector. La suspensió de l'activitat hotelera i de restauració, a través del Reial decret 463/2020, que posteriorment el Ministeri de Sanitat va també desenvolupar a través de l'Ordre del 19 de març, que significava la suspensió de tota activitat turística i que, en definitiva, dibuixava un escenari absolutament inèdit en la història de Catalunya i en la història d'Espanya per al sector, no? I estem parlant d'un sector que afecta el 12 per cent..., que significa el 12 per cent del PIB a Catalunya, de més de 600.000 places d'allotjament. Més de 40 milions de visitants, només a Catalunya. Per tant, jo crec que no cal..., en fi, referir-se massa més a la rellevància que té el sector per a Catalunya. I clar, deia que estic d'acord amb el plantejament, la diagnosi que fa sobre la situació el vicepresident, però no puc estar d'acord amb la teràpia, per considerar-la absolutament insuficient. Davant d'una situació així, plantejar una moratòria que només afecta el període d'inactivitat, no es tracta d'un suport explícit al sector. Com a molt, podríem dir que, amb la seva decisió, el que fan és limitar un abús que hauria estat escandalós en temps de facturació zero, que són coses diferents. No parlem d'un suport explícit; simplement es limita un abús que hauria estat absolutament escandalós. D'aquí ve la nostra proposta alternativa, que tampoc és fer volar coloms, és una cosa ben concreta, de dos punts, que és l'exempció del pagament durant l'any 20, però també en el 2021 i l'ajornament del recàrrec a l'anomenada taxa d'apartaments turístics de Barcelona, també fins a gener de l'any 2022. I és que, a més, per al Govern, no significa cap trasbals en la seva planificació de recaptació una mesura així. I cal dir que tampoc per al sector significaria la seva salvació immediata, pel volum de diners de què estem parlant, però sí que tindria una càrrega simbòlica d'un govern que realment està al seu costat, que és procliu, que els dona suport. Cosa que, hi insisteixo, amb la seva mesura, que es queda a mig camí, no serveix. És el que de manera més àmplia desenvoluparem en el debat de divendres. Gràcies.
Gràcies, diputat. [[Proposició de llei per a suprimir de manera efectiva la càrrega fiscal al turisme davant la Covid-19]] [[202-00073/12]] En nom, ara, del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula la diputada senyora Laura Vílchez. Endavant.
Gràcies, president. Molt bon dia a tothom, diputats, diputades. Un verano más, hablamos de turismo en este Pleno. Un sector que es un auténtico motor de nuestra economía, pero que históricamente ha sido ninguneado por la Administración. A este sector, la Generalitat históricamente le ha dedicado políticas de apariencias, como después comentaré, y hoy, una vez más, quieren aprovechar para apretarles las tuercas y eliminar cualquier opción de competitividad para nuestras empresas turísticas. Este año, sin embargo, son uno de los principales sectores fuertemente golpeados por la crisis del Covid-19. Este año, sí, señores del Govern, consellers; este año la Administración debería estar a su lado. Este año la Generalitat debería estar pendiente de un sector que representa el 12 por ciento, aproximadamente, del PIB catalán y supone un 14 por ciento de la ocupación. Debería estar al lado, no enfrente, de un sector esencial para la economía catalana. Que no se le escape a nadie que, cuando hablamos de turismo, hablamos también de todos los sectores a los que el turismo beneficia. No solo hablamos de hoteles o alojamiento, sino que hablamos de actividad cultural, de comercio, de restauración, transportes, actividades deportivas, negocios de ocio nocturno, guías turísticos y tantos otros. No solo hablamos de grandes empresas, sino que hablamos de pymes y autónomos, que sobreviven gracias a los miles de visitantes que nos llegan de otras partes de España, de Estados Unidos, Francia, Reino Unido y Alemania, entre otros muchos lugares. Este año sí, el Govern de la Generalitat debería pensar seriamente en elaborar un plan, cosa que no han hecho otros años, para abordar seriamente la crisis sanitaria y económica que puede llevarse por delante muchos de estos negocios y, sobre todo, muchos empleos, con todo lo que ello comporta. Vamos a dejar a un lado los problemas que ya veníamos arrastrando, de reputación, de imagen, que pagamos por el procés y las imágenes exhibidas al mundo entero, de aeropuertos cerrados o barricadas en las calles. Porque hoy, esta crisis vuelve a golpear tanto al turismo vacacional, como al turismo de congresos y convenciones o reuniones de empresa. Y ahora, más que nunca, es fundamental recuperar la imagen de nuestra tierra como la de un destino atractivo y seguro para el turismo. Vamos a dejar a un lado también la nula actividad de la Taula del Turisme o la Comissió Interdepartamental del Turisme de Catalunya; organismos que se crearon en su día como foro de interlocución con el sector y que están absolutamente inactivos. Y que, algunos de ellos, tienen la vergonzosa fecha de creación en el año 2011. Vamos a dejar a un lado, incluso, el hecho de que hemos estado sin plan estratégico durante un par de años. Y que, el que tenemos vigente, hasta el 2022, corre ya la misma suerte que los presupuestos de la Generalitat, aprobados recientemente, y que es que resulta inútil, ya que se encuentra ahora mismo desfasado, tanto en los objetivos como en las previsiones que en su día se realizaron. Y hablaba el conseller Aragonès, que el Plan post-Covid del Estado es insuficiente. Pero lo que no podemos dejar a un lado, lo que hoy venimos a debatir, lo que hoy mi grupo viene a denunciar, es la vergüenza que supone que este Govern, en unos presupuestos aprobados en plena pandemia, no tuvo miramientos en castigar al sector que hoy nos ocupa, al sector turístico. Un govern que aprobó, hace dos días, a finales de abril, en el peor momento de la crisis sanitaria, y cuando ya se vislumbraba el desastre económico que esta crisis traía con ella, aprobaba un incremento de la tasa turística. Cuando ya teníamos los dramáticos datos que comentaba y que ha expuesto aquí el señor Aragonès. ¿Y qué nos traen hoy?, pues hoy nos traen un insuficiente y engañoso gesto de rectificación. Hoy el Govern de la Generalitat trae aquí al Parlament de Cataluña una rectificación con la simple intención de posponer el castigo para más tarde. Hoy el Govern de la Generalitat pretende incluir una insuficiente rectificación, en medio de un decreto ley que trata otros temas también cuestionables, abusando, precisamente, de esa herramienta del decreto ley, evitando así un debate serio, riguroso y completo para un tema tan importante, para un sector tan esencial para nuestra economía, como es el turismo. Les falta rigor, porque incluso desde un punto de vista impositivo, una tasa, señor Aragonès, financia un servicio público concreto y su implantación debe ir acompañada de un estudio que justifique ese importe. No tenemos rastro de ese informe, ni sabemos exactamente cuál es el servicio que se financia con esta mal llamada «tasa, a qué se dedica esta recaudación. No hay respuesta para estas preguntas, porque ustedes mantienen su política de opacidad permanente. Y lo que ustedes llaman «tasa, es realmente un impuesto al turista. Por eso mi grupo presenta una proposición de ley para eliminarla. Ni incrementos, ni aplazamientos: eliminación de la tasa turística. Este año y el que viene. Para poder salir, por lo menos al mercado, en las mismas condiciones que, por ejemplo, Madrid, Málaga, Valencia o Lisboa. Que ofrecen mejores condiciones, tanto al turismo vacacional, como al turismo de congresos. Y, además, queremos eliminarla ahora, ahora que es cuando el sector está dando ya el 2020 por perdido, y que perdida está la campaña de Semana Santa. Ahora que la ocupación está en valores realmente preocupantes; ahora que es cuando necesitan financiación y la flexibilización de los ERTEs. Ahora, que no se va a poder repercutir este impuesto en los turoperadores, sino que van a ser las empresas las que van a tener que asumirlo. Si ya no era momento de subir impuestos en Cataluña cuando se debatían los presupuestos, imagínense ahora. Si nuestra propuesta de eliminación de este impuesto no se aprueba, es porque no escuchan ni a la oposición ni a los agentes sociales del sector, que podrían explicarles justo lo que les estoy explicando yo hoy. El Departament d'Economia no escucha a nadie, por eso luego trae estos decretos que resultan de una falta de rigor alarmante, desdiciéndose de decisiones tomadas hace apenas dos días. Yo creo que, sinceramente, que ni escucha a sus propios compañeros, conseller. Por eso les falta rigor a muchas de sus propuestas, empezando por los presupuestos que consiguió aprobar. Y hablando de falta de rigor, hoy además podemos ver también la del PSC, que hoy lo que nos trae es una rectificación de su voto en los presupuestos, en forma de proposición de ley, para que nos quedemos como estábamos. Cosa que ya suponía una carga, que ahora va a costar mucho de asumir, y que nosotros ya intentamos, sin éxito, enmendar entonces. Y se lo advertimos, señores del Govern, se lo advertimos: no se debían tomar grandes decisiones en mitad de una pandemia mundial, donde la incertidumbre prácticamente hacía imposible mantener cualquier escenario diseñado previamente. Cualquier persona que trabaje en el sector turístico hoy no podrá entender cómo puede ser que, ante la situación en la que se encuentra, que a muchos les va a costar la supervivencia de su negocio, la Generalitat les empuje de la competición y les saque de la carrera. Muchos conocemos los déficits de gestión de los gobiernos de la Generalitat en los últimos años en materia de turismo, pero, por lo menos, por favor, no pongan trabas, y menos, en un momento como este. Así que, no, no vamos a apoyar estos cinco meses de gracia que plantea el Govern. Nos vamos a abstener, porque en el mismo decreto ya hay otros temas en los que no podemos posicionarnos en contra, y vamos también a votar que no a dejarlo como estaba. Vamos a pelear por esos empleos, vamos a pelear insuflando algo de oxígeno a todos ellos. Y por eso, espero que todos los grupos parlamentarios apoyen el trámite de lectura única para nuestra proposición de ley, para conseguir que este mismo viernes se apruebe nuestra propuesta de eliminar este impuesto. Es momento de arrimar el hombro, de trabajar por mantener los puestos de trabajo, de proporcionar alivio a esas familias que viven del turismo. Pero tienen que ser capaces de alcanzar la velocidad a la que va la realidad. Y eso, señores del Govern, tiene que ser ya. Muchas gracias. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. [[Proposició de llei de moratòria de l'increment de l'impost sobre les estades en establiments turístics (retirada)]] [[202-00075/12]] En nom, ara, del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, té la paraula el diputat senyor Rafael Bruguera.
Bon dia, vicepresident. Consellera, diputades i diputats, avui debatem quatre iniciatives parlamentàries que podríem dividir en dos blocs. Per una banda, les proposicions de llei presentades pel Partit Popular i per Ciutadans que el que venen a dir, amb algun matís, és que hi hagi una moratòria, que s'elimini la totalitat de la taxa turística, de l'impost sobre estades en establiments turístics, fins l'any 2022, fins l'1 de gener del 22 –en el cas de Ciutadans, encara ho allarga tres mesos més– i per una altra banda, la proposició de llei presentada pel nostre grup parlamentari i també, en la mateixa línia, el decret aprovat pel Govern una setmana després de la presentació, per part del nostre grup, de la proposició de llei, que el que planteja és una moratòria de l'increment, és a dir, del que es va aprovar en la Llei de mesures fiscals i financeres, d'acompanyament de pressupostos. I que, per tant, es continuï aplicant allò que es va aprovar en els pressupostos de l'any 2017. Ho dic per clarificar una mica del que estem parlant. L'impost sobre les estades en establiments turístics té una sèrie de característiques, des del nostre punt de vista, que m'agradaria comentar molt breument. Perquè expliquen el posicionament del nostre grup parlamentari i també expliquen el perquè de la presentació d'aquesta proposició de llei. En primer lloc, és un impost –i ja s'ha dit– que paga el turista i no l'operador, no l'hotel, ni l'alberg de joventut, ni la casa de turisme rural, ni l'apartament turístic, etcètera. En segon lloc, és un impost que grava la demanda; no grava l'oferta. És a dir, l'impost es paga en funció de l'ús que es fa de l'establiment turístic. Si no hi ha turistes –com és el cas dels mesos que hi ha hagut l'estat d'alarma i, per tant, de confinament–, evidentment no hi ha ingrés i la taxa és zero. Una gran diferència respecte d'altres taxes o d'altres impostos. Només un petit exemple que crec que el vicepresident també hi ha fet una mica d'esment: la utilització per part de bars i restaurants de taules i cadires. Bé, en aquest cas, el que es grava no és el volum de negoci, no és si venen més o menys coca-coles, no és si s'asseuen més o menys clients al llarg del dia, sinó que el que es grava és el simple ús i el «disfrutar l'ocupació i la utilització de taules i cadires. No és el cas de la taxa turística. I en tercer lloc –i ens sembla també molt important–, la recaptació de l'impost serveix per diverses coses. Evidentment, per a la lluita contra les externalitats negatives, però fonamentalment serveix per fer promoció turística. I és evident que avui la necessitat de fer aquesta feina, d'anar als mercats emissors amb una campanya de promocions turístiques adequada i adaptada a la situació real que estem patint i, per tant, donant seguretat sanitària i comunitària a la gent que ens pugui visitar, és absolutament fonamental. I des del nostre punt de vista, aquestes campanyes s'han de focalitzar en –i ho hem dit en alguna altra ocasió i crec que la consellera amb la qui també hem parlat en alguna ocasió ho pot compartir–: hem de fer promoció turística en els mercats de proximitat. Des del nostre punt de vista entenent per proximitat no només el turisme català i espanyol, sinó també el turisme especialment amb vehicle propi i que, per tant, que viu a quatre o cinc hores de la frontera espanyola. En segon lloc, s'ha de focalitzar en determinats criteris. Promoció específica per desestacionalitzar i, per tant, treballar per l'arribada de turistes també en temporada mitja-baixa. I això, fer-ho segmentant determinats col·lectius prèviament identificats. Nosaltres parlem, per exemple, de les estades esportives professionals i semiprofessionals, del turisme cultural, de determinat turisme sènior europeu amb un important poder adquisitiu. Evidentment, tot el tema de congressos i esdeveniments... Això ens pot ajudar a pal·liar, en part, el fet de que no hàgim tingut ni Setmana Santa ni mes de juny. El mes de juliol fluixet, esperem que el mes d'agost millori. I esperem també que el mes de setembre sigui com a mínim igual, si pot ser una mica superior i millor que el de l'any passat. Per tant, nosaltres estem d'acord amb la moratòria fins a l'1 de gener del 2021 de l'increment aprovat a la Llei de mesures fiscals d'acompanyament de pressupostos. Això soluciona el problema del sector turístic? No. Evidentment que no. Però és un gest. Un gest que ve a dir: «Escolteu, en moments de dificultat no apugem..., no fem una pujada de la taxa o de l'impost. Però no estem d'acord en l'eliminació, en la supressió de l'impost per, entre d'altres, les raons que acabo d'explicar. Perquè la seva supressió, lluny de beneficiar el sector turístic, des del nostre punt de vista encara el perjudicaria més i el posaria amb més problemes dels que ja té i ha d'afrontar en aquests moments. El que no s'hi val és demanar a les administracions públiques –a totes, als ajuntaments també– més inversió pública per lluitar contra la Covid i, en paral·lel, demanar menors ingressos. Les xifres no quadrarien. I, per tant, nosaltres, que som un grup parlamentari i un partit polític que intentem ser responsables, que governem ajuntaments, que sabem les dificultats que hi ha en aquests moments, és evident que el que no podem fer és la demagògia de demanar més inversió i, per una altra banda, també reclamar que les administracions tinguin menors ingressos. Per què? Perquè evidentment que en aquesta situació de crisi econòmica haurem de fer tota la despesa necessària: l'ordinària, redefinint i reprogramant el pressupost, però també d'extraordinària, i probablement encara ens quedarem curts. Per tant, compte amb determinades mesures o determinades propostes que aparentment poden semblar molt beneficioses, però que a la pràctica són un perjudici per al sector. Per altra banda, avui no estem fent el debat profund respecte a la idoneïtat, necessitat o no d'un impost sobre estades en establiments turístics. Això es va fer fa anys i, en tot cas, es pot reobrir, però no estem davant d'aquesta situació. Per cert, a un país com França, que és –si no estic equivocat– un dels primers, el primer país turístic, fa molts i molts anys que existeix la taxe de séjour. Per tant, escoltin, ponderem una mica les coses. Ho repeteixo, no estem davant d'una solució per al conjunt del sector, sinó que estem davant, si ho volen, d'un gest; d'un gest que el que ve a dir és: «Escolti'm, mentre duri aquesta situació, mentre no es reprengui la normalitat, la represa de l'activitat turística normalitzada, home, no és prudent fer una pujada de l'impost. I, per tant, en conseqüència, anuncio, senyor president, que –malgrat que vàrem presentar la proposició de llei uns dies abans de l'aprovació per part del Govern del decret llei–, nosaltres, president, retirem la nostra proposició de llei, entenent que queda integrada i subsumida en el decret llei al qual evidentment votarem a favor, i també per simplificar el debat i per evitar debats que des del nostre punt de vista són innecessaris. I per clarificar-ho, doncs també anuncio que votarem en contra de la tramitació pel tràmit de lectura única de les proposicions de llei del Partit Popular i de Ciutadans, no pas per qüestions procedimentals, sinó simplement per clarificar el debat d'aquestes quatre iniciatives parlamentàries. Moltes gràcies, diputades i diputats.
Gràcies, diputat. A continuació per fixar el seu posicionament té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, el senyor diputat David Cid.
Sí; gràcies, president. En tot cas també gràcies al vicepresident. És indubtable que el sector turístic a Catalunya, que representa el 12 per cent del PIB, el 14 per cent dels llocs de treball, té una importància fonamental en el teixit econòmic de Catalunya, eh? I hem de ser conscients que hi han entre 90.000, 150.000 llocs de treball, segons reconeix la mateixa consellera, que estan en risc de que els puguem perdre, i, en definitiva, també, que l'impacte que pot tindre en els recursos que arriben a Catalunya, doncs, pot ser molt gran. Estem parlant pràcticament de 20.000 milions d'euros pel que fa al turisme estranger i 4.000 pel que fa al turisme interior, tant de Catalunya com de la resta de l'Estat, no? Llavors, el projecte de llei que se'ns presenta, en aquest cas pel mateix..., el que és el decret, eh?, que ens presenta el vicepresident i que recullen també les diferents iniciatives, tot i que és evident que plantegen o parteixen de dos posicions jo diria substancialment diferents, però nosaltres entenem –i no ens hi posarem–, però, que és una mesura més aviat simbòlica, no?, que és un gest de bona voluntat amb el sector, que no una mesura que realment serveixi per respondre a unes necessitats que poden ser molt grans per part del sector turístic. És a dir, jo tinc la sensació que és més, entre cometes, per dir-ho d'alguna manera, «un placebo, que no una mesura que realment tingui un impacte sobre el sector turístic i que ajudi a superar la crisi. Amb dades del mateix Departament d'Economia, crec que té un impacte en la recaptació, el que se'ns està plantejant avui, de 3,5 milions d'euros més o menys, per tant és un impacte relativament petit tant pel que fa a ajuda al sector, però també per la pèrdua de disponibilitat de recursos per part de la Generalitat. Nosaltres el que creiem que cal amb el sector turístic, jo diria que són mesures més profundes, més estructurals. Jo crec que, evidentment, si volem sostenir el sector turístic a Catalunya, jo crec que hi ha un element fonamental amb totes les complicacions, amb tots els matisos, però crec que tant la prestació d'autònoms, com en aquest cas també els ERTOs, són una mesura molt més potent per sostenir el sector turístic. Evidentment, li correspon al Govern de l'Estat, i crec que val la pena que ho posem en valor. En segon lloc, prendre mesures que crec que poden ser molt agosarades o fins i tot a vegades contradictòries. Crec que s'estan prenent mesures, en aquest cas, més valentes des de l'Ajuntament de Barcelona. És a dir, tenim un debat sobre, per exemple, els apartaments turístics. Crec que nosaltres en aquest sentit ens estem arriscant, fins i tot, no?, amb el suport, per exemple, d'entitats com la PAH, que és intentar rescatar apartaments turístics perquè siguin, en aquest cas, habitatges de protecció social, i, evidentment, pagats per part de l'Administració pública, i, en tot cas, per a un sector que també està patint molt, com és el dels apartaments turístics, i, en tot cas, caminar perquè tornin o recuperem aquests pisos que són ara mateix apartaments turístics, siguin «vivenda habitual, no? I el tercer element que és fonamental per preservar el teixit turístic és donar confiança. I jo també els dic que, honestament..., és a dir, no embolicar com ho estan embolicant, en aquest cas, amb el rebrot de Lleida, perquè si avui, fins i tot, ja està una altra vegada, no?, el ministre de Sanitat, el senyor Illa, dient que podem anar a un nou confinament, i jo crec que si realment al final s'ha actuat tard i malament en el cas del rebot de Lleida, doncs, com està dient avui alguna gent o estan apuntant avui els mitjans de comunicació, és una cosa que pagarem en el sector turístic i pagarem en el sector econòmic del conjunt del país. També, bé, ja veurem si això acaba provocant un nou rebrot, no només al Segrià, per haver actuat tard i malament, segons filtracions del mateix Govern, sembla, perquè no es posaven d'acord entre vostès, no? –va sortir publicat a VilaWeb, per exemple, que semblava que el senyor Torra els acusava de que no havien produït el confinament abans perquè no es posaven d'acord entre vostès, i entre la consellera Vergés i el senyor Torra–, però en tot cas ja ens ho aclariran si continuen..., si això és així. Després jo crec que si parlem del sector turístic jo crec que cal un debat sobre el model productiu. No crec que toqui avui, però algun dia l'hauríem de fer. És a dir, nosaltres som els primers que diem que cal, no?, atendre les necessitats del sector turístic, que a aquesta mesura, com dèiem, no ens hi oposarem, però és una qüestió més aviat simbòlica i una qüestió pal·liativa per dir que el Govern de la Generalitat està fent alguna cosa, però jo li trauria tota pompositat, o sigui, no estem davant de la gran mesura, en aquest cas, que ajudi o solucioni la crisi del sector turístic, però sí que cal un debat sobre el model de país. És a dir, el model productiu de país..., per quin model volem apostar? Volem apostar més per la ciència, la tecnologia, el 5G, o el model de país és Barcelona World? I aquest debat no l'hem tingut. I el model turístic té alguns dèficits que jo crec que són importants. Per exemple, Lloret, que és una ciutat eminentment turística, és la ciutat amb la renda per capita més baixa de tota Catalunya. Per tant, alguns problemes que arrossegava el sector turístic, que, evidentment, l'hem d'ajudar, l'hem de protegir, enmig d'aquesta crisi no podem deixar que ningú es quedi enrere..., però crec que faríem bé que, en el marc del debat de la reconstrucció, sí que tinguéssim un debat de si volem apostar més, per exemple, per la indústria –que no dic que sigui senzill, és molt fàcil de dir, però molt complicat de fer– o seguir apostant pel model turístic. Hi han determinats projectes que nosaltres no compartim, que el Govern de la Generalitat, no?, hi insufla energia de manera constant, que crec que, bé, nosaltres no els consideren prioritaris, i probablement creiem que més que apostar per Barcelona World, doncs, potser hauríem de tindre clar que tenim un clúster científic com el que representa el Parc de Recerca Biomèdica de l'àrea de Barcelona, i que probablement, hauríem de ser líders en recerca i en investigació científica, que segurament té molt a veure amb el que està passant aquests dies, no? Sí que vull aturar-me una mica en les propostes concretes del PP i de Ciutadans, per diferenciar-les de la proposta que ens porta, en aquest cas, el Partit Socialistes i que ens presenta el Govern. Vostès..., al final, ja els hi he dit més d'una vegada, és pura doctrina de xoc a cada Ple. O sigui, vostès a cada Ple ens porten una rebaixa d'impostos amb un impacte sobre la recaptació brutal. Al Ple anterior, l'impost de successions; avui, eliminem la taxa turística durant dos anys. Al final, és impossible –jo els hi he dit cinquanta mil vegades– defensar rebaixes fiscals, que jo crec que ja anem pel camí dels 1.000 milions d'euros, i després, això sí, urgències, sanitat pública, escola pública... Jo els hi he dit més d'una vegada, em sap greu dir-los-hi, però és la teoria econòmica de la canyeta de bufar; és a dir, vostès provin de bufar i xuclar a la vegada. És impossible, és que és impossible. O sigui, a menys recaptació a les rendes altes i dels impostos ambientals menys diners per als recursos públics, i, per tant, també han de decidir on volen estar. Als dos llocs alhora, a missa i repicant, no funciona. I després, també els hi vull dir, en aquest sentit, una part dels diners de la taxa turística, que nosaltres sempre hem defensat que també ha de servir per fer front a les externalitats que el sector turístic a vegades genera –ens genera, per exemple, en les situacions d'habitatge i ho vivim a les grans ciutats–, però també va a promoció turística. Jo no sé si estem en un moment en què, per exemple, puguem renunciar als recursos que genera la taxa turística per fer promoció turística. Home, doncs que ens expliquin també d'on ho pagarem, perquè si volem que vinguin en aquests moments ciutadans i ciutadanes de la resta de l'Estat –jo també soc dels que crec que també no deixa de ser curiós que ara estimem Espanya, no?–, però, en tot cas, necessitem recursos per fer promoció turística. Per tant, tornem al mateix: no es pot estar a missa i repicant, no? I després vull entrar també en el... –i ho feia també el company del PSC–, la taxa turística, si discutim sobre el model de la taxa turística, és un impost que no paguen, en aquest cas, ni els hotelers, ni els propietaris d'apartaments turístics; o sigui, és un impost que paguen els usuaris. I escolteu, i això ho sabem i ho tenim comprovadíssim: la gent no deixava de venir a Catalunya o a les grans ciutats com, per exemple, Barcelona o a les capitals com Girona, Tarragona, Lleida o al Pirineu català, per la taxa turística. Perquè hi han ciutats de tot Europa, les grans ciutats europees –i es parlava de l'exemple de França; podem parlar d'Amsterdam, podem parlar de Roma, podem parlar...– tenen taxes turístiques equivalents o similars o en la majoria de casos majors de les que té Catalunya, i ningú deixava de venir a Catalunya per la taxa turística. Al revés. Si Catalunya és un pol d'atracció, especialment per Barcelona, que és un pol d'atracció per al turisme de congressos o en tot cas per al turisme, té a veure amb moltes altres consideracions que no tenen a veure amb la taxa turística. Per tant, no ha sigut mai un element dissuasiu, com no ho és ara. Escolteu, la gent no vindrà a Catalunya per la taxa turística o per la no taxa turística; la gent vindrà a Catalunya pel Covid, si pot venir, i si perquè creu que està segura fent turisme a Catalunya. I aquest és l'element central. Llavors, ara, amb l'excusa del Covid carregar-nos la taxa turística durant dos anys, acabar amb la recaptació, que ja tindrem prous problemes amb la reducció dels ingressos de la Generalitat, per veure a veure si cola, doncs... A més, un impost que no paguen en aquest cas els propietaris. És a dir, això no és realment..., en el fons no acaba sent una ajuda per al sector turístic, perquè el que farem és reduir la capacitat que tindrem de recaptació per fer promoció turística. Per tant, jo els hi dic, els hi demano –ja sé que faran el que vulguin, però no es pot estar a missa i repicant–: deixin de fer doctrina de xoc per acabar amb tots els impostos sobre els quals té competències la Generalitat, i potser que decidim a veure de quina manera podem intentar gestionar una crisi econòmica que, malgrat que..., ens agradi o no, doncs, necessita un sector públic fort i, per tant, també més recursos per part de la Generalitat. Per tant, en tot cas, nosaltres no ens hi oposarem, però també sent conscients que no és una mesura per tirar coets, sinó que és una mesura més aviat simbòlica, més que una altra cosa. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. A continuació, té la paraula per fixar el seu posicionament en nom del Subgrup Parlamentari de la CUP, la senyora diputada Maria Sirvent.
Diputats, diputades, consellera, conseller, molt bon dia. Hem pogut anar fent un repàs de tots els projectes i també del decret. Ens centrarem en el decret, perquè pensem que avui el que té possibilitats d'aprovar-se és aquest decret que presenta el Govern; un dels tants decrets que ha fet el Govern durant la situació d'emergència sanitària. Em penso que ja en portem vint-i-quatre, de decrets, quan el tràmit legislatiu normal haurien de ser els projectes o les proposicions de llei, fet que no ens permet, doncs, participar en aquestes legislacions i, per tant, fa que haguem de llegir amb molta profunditat cada una de les mesures que aprova el Govern pràcticament a diari, que en són moltíssimes. En aquest cas concret, ens deia el vicepresident que cal reactivar l'economia perquè els efectes del coronavirus no es converteixin en una crisi profunda. Aquí potser rau la diferència entre la seva posició i la nostra. Vostè diu: «que els efectes del coronavirus no es converteixin en una crisi profunda; nosaltres pensem que el capitalisme patriarcal com a sistema ja estava a punt d'una crisi profunda i que són precisament els efectes del coronavirus, els efectes de la Covid-19, els que acceleren aquesta crisi del sistema capitalista patriarcal. L'any 2008, amb la crisi financera, es va veure precisament en el sector del turisme, doncs, una indústria que se li deia «indústria verda, no?, perquè no treia fum per les xemeneies, però ningú va comptar la petjada que deixava el turisme. De fet, el nombre de turistes gairebé s'ha duplicat en deu anys: de 800 milions d'arribades a més de 1.400 milions en l'any 2018. L'any 2019 més de 43 milions de turistes de fora de l'Estat espanyol van visitar Catalunya, el País Valencià o les Illes, segons el mateix Institut Nacional d'Estadística. Per tant, s'ha fet evident que, lluny d'esdevenir la pretesa indústria verda, el turisme condiciona greument, com deia..., s'especificava en un article publicat fa poc a La Directa, doncs, com deia, «el turisme condiciona greument el medi ambient tant per l'impacte en els ecosistemes de les destinacions com per la petjada de carboni que alimenta el canvi climàtic. L'any 2008 un estudi publicat a la revista Nature estimava que el turisme suposa ja, en el període 2009-2013, un 8 per cent del total de gasos d'efecte hivernacle. Vostè, senyor vicepresident, ha parlat de la transició climàtica en l'àmbit energètic dins d'una inversió pública forta, ben planificada. Doncs més enllà de parlar únicament i exclusivament dels llocs de treball que genera el turisme, que és important que en parlem, perquè hi ha una dependència molt gran del sector del turisme, també potser que parlem de quants anys durarà o trigarà a destruir-se aquest planeta si seguim fomentant un determinat model turístic. Ho torno a repetir: 8 per cent del total dels gasos d'efecte hivernacle. «Dit d'una altra manera –deia l'article de La Directa–, «si aquesta activitat fos un país, seria el tercer després de la Xina i els Estats Units en emissions de gasos, i això sense tenir en compte el creixement espectacular en els darrers set anys, perquè estem parlant d'unes dades del 2009 al 2013. Per tant, entenem quina és la situació, entenem la dependència del sector del turisme, és una decisió política que es va prendre. No depenem del sector turístic perquè sí, sinó que es va decidir apostar per la dependència del sector turístic, de la construcció i de l'automoció, en la planificació de l'economia. Perquè l'economia es planifica, i el sistema capitalista ha apostat per aquests sectors, sobretot després de la crisi del 2008, com una manera de reformular-se. I, per tant, aquesta planificació ens ha portat, doncs, unes conseqüències molt concretes. Per exemple, vostè parlava de sectors com el comerç, l'hostaleria o la restauració, no? «El valor afegit brut, deia vostè. Un 17 per cent de valor afegit brut, és cert, prové del comerç; un 10 per cent, de l'hostaleria i la restauració. Ambdós sectors requereixen mà d'obra poc qualificada, que està més exposada a condicions laborals adverses i a baixos salaris. Això ho podem lligar molt bé amb les condicions de totes aquelles persones de les que parlava vostè, que depenen d'un contracte turístic. De fet, moltíssima gent jove –moltíssima gent jove– viu d'aquests contractes precaris del comerç, de l'hostaleria i de la restauració. I per això, potser, en aquest procés d'apostar per una economia planificada, hem d'apostar perquè els llocs de treball no depenguin tant del turisme, de l'automoció i de la construcció i depenguin més de treballs que, precisament, responguin a una economia autocentrada. Ha parlat vostè de producció a la vora del consum, i hi estem d'acord. Però pot ser que es posin d'acord amb la consellera d'Empresa, que parla de forma constant d'exportacions. De fet, nosaltres tenim una economia d'interfície, no? És a dir, una economia que exporta, però ha d'importar més per poder subsistir, perquè tot el seu producte l'exporta. I, per tant, potser en aquesta planificació hauríem de planificar d'una altra manera. De fet, el decret que vostès porten a aprovació veiem que parla dels impostos que van ser suspesos. Per exemple, el d'habitatges buits, el d'actius no productius de persones jurídiques. Per què suspenen vostès l'impost d'habitatges buits? Per què van suspendre l'impost d'actius no productius, que són impostos que graven béns de luxe? Quadres, vaixells de luxe..., no entenc per què planifiquen d'aquesta manera..., màquines recreatives i d'atzar. Però és que..., seguim amb el decret: «Bonificació en la quota del 100 per cent... –bé, ha costat una mica trobar-ho, perquè és clar: «Bonificació de la quota prevista a l'article 5 del decret llei tal, que fa referència a la bonificació dels...–, bé, després de buscar-ho, és: «Bonificació del 100 per cent per al segon trimestre del 2020 i del 10 per cent del tercer trimestre de la taxa fiscal sobre jocs de sort, envit o atzar. Màquines recreatives i d'atzar. Per què? Per què bonifiquen vostès al 100 per cent aquesta activitat? Potser ens hauríem d'estar preocupant més de condonar el lloguer d'aquelles persones que viuen en el minso parc públic d'habitatge que tenim i no pas de fer una bonificació del 100 per cent al segon trimestre a la taxa fiscal sobre les màquines recreatives. De fet, mirant el decret, no acabem d'entendre quina és aquesta economia planificada de la que parla vostè. I tampoc entenem quan parla vostè de «crisi de cures. Parla vostè de «crisi de cures, però aquest Parlament no ha estat capaç d'aprovar un sou mínim per a les treballadores que treballen a residències de gent gran de 1.200 euros. Parlen vostès del treball que genera el turisme, però no ens han parlat de les cambreres de pis o de les «kellys; no ens han parlat dels riders, dels guies turístics, dels treballadors de museus o del mateix sector de la restauració i de les condicions de precarietat. De fet, massa sovint només es parla dels llocs de treball que generen, però també cal parlar de jornades intensives, de treball a temps parcial, de salaris baixos, de retallada de drets laborals, de problemes de salut causats per l'activitat laboral i d'altres situacions de precarietat que, a més, es veuen agreujades en una força de treball amb presència majoritària de dones, en concret d'un 60 a un 70 per cent de persones racialitzades i d'origen migrant. I, per tant, quan planifiquen l'economia, quan parlem d'una economia de la vida, quan parlem de la crisi de cures, quan parlem de la transició climàtica o d'aquests llocs de treballs que es perden, potser també hauríem de parlar, doncs, d'això: de les «kellys, dels riders, del sector de la restauració, de les guies turístiques i de totes aquelles que fa molt de temps que depenen d'un treball precari que depèn del sector turístic.
Gràcies, diputada. A continuació, per fixar el seu posicionament, té la paraula en nom del Grup Parlamentari Republicà, el senyor Jordi Orobitg.
Moltes gràcies, vicepresident. Vicepresident Aragonès, consellera, diputades, diputats, avui, de fet, en aquest punt de l'ordre del dia el que venim a tractar són quatre diferents normes, en aquest cas un decret llei, que és el que promou el Govern, el 23/2020, i tres proposicions de llei, una d'elles sostinguda o a iniciativa del Partit dels Socialistes, l'altra del Partit Popular, per part del Subgrup del Partit Popular i l'altra pel Grup Parlamentari de Ciutadans. El nexe comú de totes aquestes tres iniciatives té a veure amb la Llei 5/2020, de mesures fiscals, que en definitiva, entre molts altres aspectes, va regular els nous tipus impositius de l'impost sobre estades en allotjaments turístics, el que de manera col·loquial es coneix com a «taxa turística, per bé que sigui un impost; i, per tant, no entenc la manca de rigor que s'ha atribuït al Govern per part de la representant del Grup Parlamentari de Ciutadans, en tant que les normes que promou el Govern explícitament parlen d'«impost i no parlen en cap cas de «taxa, no? Hi insisteixo, tot i que sigui col·loquialment el nom que se li dona. Manca de rigor, per nosaltres, és demanar, en aquest cas mitjançant una proposició de llei, com fa el Grup Parlamentari de Ciutadans, una aplicació retroactiva d'aquests tipus, perquè promouen que aquesta modificació tingui a veure amb tot l'exercici 2020. Entenem, per tant, que és des de l'1 de gener de 2020 i, per tant, voldríem saber a quin núvol van tots els impostos recaptats des de l'1 de gener fins que entra en vigor aquest canvi legislatiu; que se'ls apropia l'empresari que els ha facturat? No acabem d'entendre on rau aquesta facturació. De tota manera, aquesta és una cursa competitiva que vostès mantenen amb el Partit Popular. El Partit Popular va demanar: «Escolti, que els nous tipus entrin en vigor des del 14 de març, és a dir, aquesta exempció que entri en vigor des del 14 de març del 2020 i tot l'exercici 2021. I vostès, veient el que demanava el Partit Popular, van dir: «No, no, des de l'1 de gener del 2020; és a dir, avancem-nos per davant i també anem per darrere fins a l'1 d'abril del 2022. I afortunadament no tenim Vox aquí, perquè si haguéssim tingut a Vox hagués dit: «Lo mismo que Ciudadanos y dos huevos duros, no? I, per tant, tot això és populisme, no deixa de ser populisme, està al servei de l'empresariat més reaccionari davant de quelcom que és bàsic i essencial. Jo crec que tres portaveus ho han avançat abans que jo, ho ha fet el representant del Partit dels Socialistes, ho ha fet el representant dels comuns. Estem parlant d'un impost que està estandarditzat a nivell global, que té a veure amb les necessitats específiques no només de l'activitat turística, sinó moltes vegades dels municipis que acullen aquesta activitat. I, per tant, jo crec que aquest servei i aquesta política de vol gallinaci que vostès fan, perquè això és política de vol gallinaci, és voler quedar bé amb una part de l'empresariat, hi insisteixo, el més reaccionari, el que fa seva aquella màxima, no? –això sí que és una màxima–: la de privatitzar els beneficis i socialitzar les pèrdues. Doncs vostès..., aquesta proposició, aquestes proposicions no les haguessin presentat si haguessin tingut una mínima implementació territorial a Catalunya, perquè tot és sabut: la gestió d'aquest fons es fa al 50 per cent entre la Generalitat de Catalunya i els municipis. I, en aquest cas, municipis importants, com bé és el meu –el senyor Cid avui s'ha posat dos vegades el nom del meu municipi...–, Lloret de Mar. Jo soc de Lloret de Mar i estem molt agraïts, a Lloret de Mar, de la recaptació de la taxa turística. I ho sap la consellera, eh? Perquè gràcies a aquesta recaptació existeix un pla, que es diu el Pla de foment del turisme i es desenvolupen una sèrie de programes. En aquest cas, tenim a Lloret el gust, des de fa més de tres anys, de tenir un pla de renovació turística a la destinació que fa que hi hagi una implicació de diferents administracions: en aquest cas, del mateix Ajuntament de Lloret de Mar, del que també en formo part, de la Generalitat de Catalunya, per mediació del Departament d'Empresa, i també, en aquest cas, hi col·labora el Patronat de Turisme Costa Brava, que depèn de la Diputació de Girona. Per tant, aquestes mesures fiscals són efectives per millorar la nostra competitivitat, perquè ho fan no només estrictament des de l'àmbit de la promoció, que sí, que ho és molt, d'important, però també ho fan en aquest cas des de l'àmbit de la reconstrucció d'algunes destinacions, com pugui ser Lloret de Mar; una destinació turística madura que, fruit d'aquesta maduresa, doncs ha perdut competitivitat. I això es tradueix també en la pèrdua de la competitivitat social, de que moltes de les persones que hi resideixen..., precisament perquè moltes vegades estem parlant de models massius poc productius i que es basen més en un factor preu que en un factor qualitat, que acaben redundant de retruc en les condicions sociolaborals i sociosanitàries de totes les persones que hi viuen. I aquesta és una batalla, que no només a nivell local, sinó també des del mateix Govern i, en aquest cas, vull fer referència explícita tant a la consellera d'Empresa com també al vicepresident, perquè hi ha apostat fermament des del principi per aquest acord entre diferents administracions, doncs que es tradueix en beneficis per al territori i no és quelcom que diguem d'oïdes, sinó que ho diem per l'experiència directa, no? El coneixement empíric és molt important i més en aquests casos. Hi insisteixo, aquesta manca d'implementació territorial no els fa conscients de les necessitats que pateixen molts municipis i molts territoris i explícitament en tot allò que té a veure amb la gestió turística, eh? I fruit d'això fa que molts municipis, no només catalans, sinó també de tot l'Estat espanyol, s'hagin d'aglutinar en ens com l'Alianza de Municipios Turísticos, que el que venen és a fer de lobbistes davant de l'Estat espanyol per millorar la fiscalitat. Els ingressos procedents, en aquest cas, de les transferències corrents de l'Estat per a tots aquells municipis turístics que veuen incrementat de forma exponencial la presència, en aquest cas, de veïns o residents ni que siguin temporals, en les seves destinacions, arran d'aquesta activitat turística. És aquí, en aquestes polítiques estructurals, que no conjunturals, on tant el Partit Popular amb la seva proposta, com tant vostès, Ciutadans, amb aquest, cada vegada, ascendent més important davant del Govern espanyol, haurien de fer més pressió, precisament perquè tots aquests municipis puguin obtenir respostes. Hi insisteixo que no estic parlant de municipis catalans, estic parlant d'Adeje, Arona, Benidorm, Calvià, San Bartolomé de Tirajana i Torremolinos i crec que cap d'ells està governat per un alcalde independentista. Jo entenc…, ara no ens acompanya el senyor Alejandro Fernández, però suposo que coneix el senyor Toni Pérez, que és l'alcalde de Benidorm; el senyor José Ortiz, que és l'alcalde de Torremolinos, i en definitiva..., que és del Partit Socialista. I tots ells, igual que, en aquest cas, els alcaldes de Lloret de Mar i els de Salou, que sí que són catalans, doncs estan promovent conjuntament aquesta iniciativa per millorar el finançament dels municipis que veuen quina principal activitat és la turística. Per nosaltres, en el fons, és fonamental –és fonamental– que es segueixi vertebrant com s'està fent, i també és fonamental la decisió que s'ha adoptat per via d'aquest decret. Perquè si en política és primordial l'ètica, també ho és l'estètica. I jo crec que, en aquest cas, un govern té l'obligació d'adoptar totes aquelles mesures que, en la mesura –i que valgui la redundància– del possible, serveixin per traslladar missatges de confiança, en aquest cas, a l'empresariat –com bé s'ha dit, un empresariat que no és el subjecte passiu de l'impost, en aquest cas, qui ho és és la persona que temporalment s'hi allotja. I l'empresari, en aquest cas, el que fa és fer una gestió d'aquest impost i autoliquidar-lo davant de la Generalitat de Catalunya, amb un factor que potser no s'ha valorat prou, però també amb una gestió d'aquest impost que li permet finançar-se, perquè ell és dipositari de tots aquests fons mentre no els ingressa a la hisenda pública catalana. Per tant, des del nostre punt de vista, i agraint el posicionament del Partit dels Socialistes, que crec que amb sentit comú i amb coherència, en tant que tot allò que van proposar és el que ha acabat disposant el Govern per via d'aquest decret, doncs, lògicament el que farem és donar suport al Decret 23/2020, a aquesta modificació de l'entrada en vigor de les noves tarifes establertes per la Llei 5/2020, ajornar-les fins al primer de gener del 2021, i lògicament ens posicionarem en contra i votarem en contra de la tramitació de les dos proposicions de llei, tant de la del Partit Popular com la de Ciutadans. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. A continuació, té la paraula per fixar el seu posicionament, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, la senyora diputada Elsa Artadi.
Molt bon dia a tothom. El diputat Bruguera al principi intentava centrar, no?, de què anava el debat avui. Per mi, realment, el debat que estem tenint en aquestes quatre iniciatives va sobre l'existència en si de l'impost turístic. Ara fem veure que, com que hi ha la Covid-19, tornem a treure el tema, però és el mateix debat que vam tenir el 2012, és el debat que tenim recurrentment, és un debat que vam tenir a l'Ajuntament de Barcelona a la tardor, molt abans de saber que venia la pandèmia, i és el debat que tenim avui: si aquest impost ha d'existir o no. I jo confesso, perquè com que he hagut de participar d'una manera o altra cada vegada en aquest impost, que cada vegada tinc la mateixa perplexitat. Tinc la mateixa perplexitat dels partits polítics que estan en contra d'un impost que, de tot l'espectre dels impostos que tenim en el nostre ordenament, en la nostra política fiscal, és el més particular. És el més particular, primer, perquè pràcticament no el paga la ciutadania catalana. El segon, perquè absolutament no el paga cap empresa catalana. El tercer, perquè hi ha evidència empírica de que no t'afecta la demanda turística. Existeix aquesta evidència en altres demarcacions, però després es va estudiar el 2017, i ho va publicar la Revista econòmica de Catalunya, quin va ser l'impacte de la introducció de l'impost. Però és que encara que no vulguin llegir la Revista Econòmica de Catalunya és de lògica aclaparadora. Si tu vas a Girona i et gastes més de cent euros en un hotel de quatre estrelles, no decidiràs si hi vas o no per pagar un euro i vint cèntims –és de lògica aclaparadora. És un impost que fins ara ha permès recaptar més de 350 milions, que són finalistes per al sector. Ara el diputat Orobitg ens recordava que serveixen precisament per a una política turística de Catalunya, a càrrec de la consellera Chacón, per convertir el nostre país en una de les millors destinacions turístiques de la Mediterrània. Aquest és l'objectiu. I també en destinacions particulars, com és la ciutat de Barcelona, per pal·liar externalitats. Però és que, a més, és un impost que existeix arreu d'Europa, amb unes tarifes que són molt superiors, no només a la ciutat de Barcelona, però sobretot arreu del territori català. Existeix a Balears, existeix a Alemanya, existeix a Àustria, existeix a Bèlgica, Bulgària, Croàcia, Escòcia, Eslovàquia, Eslovènia, França, Grècia, Holanda, Hongria, Itàlia, Malta, Polònia, Portugal, República Txeca, Romania, Suïssa i Ucraïna. Existeix a tot arreu, i o bé tots aquests països estan equivocats o bé el posicionament que té el Partit Popular i Ciutadans sobre aquest impost clarament no va enlloc. I, certament –i n'hem parlat i hi ha fet referència el vicepresident–, el sector turístic està patint un xoc –està patint un xoc– des del 14 de març, quan s'aboca a una paralització total de l'activitat, amb més de 170.000 persones que van a ERTOs, que és una quarta part de tots els ERTOs de Catalunya, amb unes afectacions per al conjunt de l'activitat que depenen molt del subsector; si és del transport terrestre, amb menys afectació, si és convencions i fira, amb una afectació brutal. Una afectació que l'altre dia la consellera Chacón ens recordava..., només l'afectació directa que té sobre la reducció de la facturació, la valorem per a tot l'any en uns 15.000 milions. I certament això és un efecte enorme, és un efecte sobre un sector productiu del nostre país que clarament s'ha de seguir treballant, s'ha de seguir reformant i s'ha de fer més sostenible, però que s'han d'adreçar. Si ho volem adreçar, vegem quines polítiques..., és que ja no cal que ho debatem només aquí, sinó que vegem quines polítiques està demanant el sector. I el sector el que està demanant: número u, polítiques d'ajut laboral a l'ocupació, els ERTOs. Els ERTOs, no té cap sentit que s'acabin just quan acabi la temporada d'estiu. Acaba l'estiu, acaba el setembre, i els ERTOs, per força major, desapareixen. Bé, espero que tots aquests que sou socis preferents ara amb el Govern espanyol i també els grups que en formeu part, doncs, realment..., es puguin allargar, com a mínim fins a finals d'any, si no fins a Setmana Santa, perquè realment es pugui transitar... I sobretot que es cobrin, que avui dia encara hi ha un greu problema amb el cobrament dels ERTOs de la gent que els té reconeguts. Segona petició que fa al sector: ajuts directes i ajuts a la liquiditat. Això no passa per retirar-los un impost que no estan pagant ells, perquè ja no l'estan pagant. Per tant, això passa perquè tinguin liquiditat, perquè els fons europeus arribin, perquè aquesta reducció en la facturació es pugui pal·liar i realment no hagin de tancar les empreses. I evidentment aquests recursos han de venir d'Europa, és evident. I Europa ja s'ha pronunciat i també ha recomanat que el 20-25 per cent d'aquests recursos arribin per a la recuperació del sector turístic. Esperem que això es faci realitat i esperem que arribin els diners i es puguin salvar les empreses catalanes. Tercera cosa que demana el sector –tercera i importantíssima–: reactivar la demanda turística. I aquí, als que avui voleu suprimir l'impost: és un element clau aquest impost, precisament, per treballar la demanda turística. És el motiu pel qual l'impost es va crear el 2012, pel qual l'impost va néixer, per blindar recursos finalistes per fer promoció turística, precisament per blindar el sector i protegir-lo d'altres necessitats que pugui tenir el pressupost de la Generalitat. I avui dia ‒avui dia‒ aquests recursos són més necessaris que mai, aquests recursos que ara decidiu que no us interessen, per les incerteses, per les pors, per les restriccions en la mobilitat i per una competència per un turisme que és més escàs, perquè si normalment ja s'han de fer polítiques de promoció pels actius i per la preservació d'aquests, ara s'ha de fer un èmfasi més gran en aquesta campanya, i segurament en la següent, doncs, a aplicar protocols, a invertir en mesures de seguretat, a fer segells de bones pràctiques, a formació del personal, a garantir que Catalunya és una destinació segura no només per als visitants, també per a la ciutadania catalana; per mantenir una reputació i blindar aquesta reputació i fer que sigui una destinació atractiva per la banda sanitària; reenfocar en el turisme local, sense renunciar a l'efímer turisme estranger que vindrà. I això passa per assegurar que la persona visitant fa major despesa, que es potencien les sinergies i que treballem en el que és la satisfacció de la visita. [[I a tot això el sector turístic ‒que ha estat confinat, no ha estat inactiu, i hi ha estat treballant‒ ha fet propostes, i, de fet, han fet un munt tant de formacions com de sessions per innovar i per dirigir cap a on ha de transitar aquests mesos que seran molt complicats. I aquí és on necessiten l'acompanyament de l'Administració i és on necessiten els recursos que provenen de l'impost turístic.]] [[Per tant, davant d'aquestes necessitats, les que ja tenim per millorar el model turístic de Catalunya, més les sobrevingudes per la Covid, ens sembla que és un error decidir que els diners que venen de l'impost turístic ara no ens interessen i, per tant, no els tindrem.]] [[Per tant, és evident que nosaltres defensarem..., votarem a favor del decret llei i votarem en contra de les iniciatives de Partit Popular i Socialistes.]] [[I voldria acabar defensant també un element que, en el seu moment, a l'entrar a través de la llei d'acompanyament, però que avui també n'hem parlat..., que és el recàrrec específic per a la ciutat de Barcelona, un element que també heu decidit que no us interessa i que aquest també l'hem d'eliminar.]] [[Bé, poder aprovar aquest recàrrec per a la ciutat de Barcelona, amb la casuística pròpia que té, ens permet superar un debat que hem tingut diverses vegades en aquesta cambra, que s'ha tingut el debat a l'Ajuntament de Barcelona, que ens sembla estèril, i que és el mercadeig sobre el percentatge que ha d'anar als municipis, sobre el percentatge que s'ha de quedar la ciutat de Barcelona. I, per tant, que cadascú tingui el seu tram, que cadascú es responsabilitzi i es quedi amb els beneficis que reporta.]] [[Això què ens permet? Ens permet precisament blindar la política que es fa des del Departament d'Empresa, turística, per desestacionalitzar, per tenir un equilibri territorial en el que és l'activitat, en el que és la despesa i en el que és la diversitat de propostes, i garantir i enfortir la capacitat inversora del Govern; blindem per una banda aquests recursos i per l'altra banda permetem que la ciutat de Barcelona, que ha de tenir una política turística pròpia i diferenciada..., que es pugui destinar a dos grans blocs. Per un, el que podem anomenar en sentit ampli, no?: les externalitats que provoca en la ciutat, en els barris, a les veïnes i els veïns, a una manera de redistribuir millor els beneficis, evitar la pressió en els serveis públics...; problemes de convivència que hem tingut, i una pressió en preus d'uns visitants que són deu vegades més gran que el que és la ciutadania.]] [[Però també –i me n'alegro que el diputat Cid també n'hagi fet un esment– perquè Barcelona ha de reprendre també la seva política de promoció de la ciutat, perquè venim d'uns anys de turismofòbia, venim d'uns anys de plagues de llagostes, venim d'uns anys que ingènuament s'ha decidit que no es feia política turística perquè així màgicament desapareixien els problemes.]] [[Nosaltres considerem que la promoció turística és imprescindible precisament per dirigir el missatge, per decidir la imatge que volem projectar, cap a on volem orientar el turisme. Perquè, si no ho fem nosaltres des de l'Administració, ens ho fan els operadors privats; si tu no la fas, te la fan, i si te la fan passa el que ha passat a la ciutat de Barcelona: turisme de borratxera, turisme de drogues, turisme de comiats de solters, que han degradat i que han fet encara molt més difícil la convivència a la ciutat. S'ha perdut ser la capitalitat de l'esport, s'ha menystingut el turisme cultural, gastronòmic, acadèmic, professional, i s'ha desequilibrat el que era turisme de negocis en favor d'un turisme d'oci de molt poc valor afegit.]] [[Per tant, hem de recuperar, hem de tenir musculatura per poder fer aquesta feina, a banda de seguir transitant cap a un model turístic sostenible, de menor impacte de petjada ecològica i de millors condicions laborals.]] [[Gràcies.]] [[El vicepresident segon]] [[Gràcies, diputada. Acabat el debat, els faig avinent que les votacions sobre la validació del Decret 23/2020 i de les tres propostes de tramitació en lectura única es faran aquest migdia en acabar el debat sobre el punt 7 de l'ordre del dia.]] [[Projecte de llei de facilitació de l'activitat econòmica (debat de totalitat)]] [[200-00010/12]] [[El setè punt de l'ordre del dia és el debat de totalitat sobre el Projecte de llei de facilitació de l'activitat econòmica. Per presentar aquesta iniciativa legislativa, té en primer lloc la paraula la consellera d'Empresa i Coneixement, la senyora Àngels Chacón.]] [[La consellera d'Empresa i Coneixement]] [[Moltes gràcies. Diputats, diputades, molt bon dia a tothom. Avui portem a debat a aquesta cambra un projecte de llei que té un propòsit molt clar, i és facilitar les gestions per la generació de riquesa i llocs de treball. Amb aquest text jo crec que fem un pas molt important pel que fa a la simplificació administrativa, i evidentment, precisament ara que sortim, estem sortint dels efectes del confinament, que no de la pandèmia, més que mai s'accentua aquesta necessitat per tal d'agilitzar i facilitar l'activitat econòmica.]] [[Acabem de viure els efectes més greus d'aquest confinament. Una primera..., deia l'altre dia, ho esmentava també, una primera crisi en l'oferta, una segona crisi en l'oferta, una primera crisi en la demanda i ara una segona crisi en la demanda. Per tant, doncs, més que mai ens convé agilitzar el que és l'activitat econòmica.]] [[Perquè no podem oblidar d'on venen els recursos del sector públic, no ho podem oblidar. És evident que primer cal generar i després redistribuir. Malauradament, les dificultats pressupostàries que venim patint fruit del dèficit fiscal i també de les limitacions en l'endeutament que ens ha fixat l'Estat ens limiten les actuacions que com a administració podem realitzar a l'hora d'aplicar polítiques públiques. Per tant, més que mai siguem també conscients d'on provenen els recursos que després ha de gestionar l'Administració per realitzar i aplicar aquestes polítiques socials.]] [[A partir d'aquí, tenint en compte també que moltes vegades hem exposat que gairebé el 95 per cent de les més de 620.000 empreses –620.000 empreses– del país tenen menys de deu treballadors, entendrem que la complicació..., la menor de les complicacions que hem d'oferir als emprenedors d'aquest país és la burocràcia.]] [[No és cap secret, deia, que les principals preocupacions de les empreses i els autònoms és la tramitació de l'anomenada «paperassa; el temps i els esforços que han de dedicar als tràmits administratius es deixen de dedicar al que és la seva activitat principal.]] [[Posant-nos en rànquings, observem..., hem mirat també aquests dies, Espanya ocupa una discreta trentena posició a l'últim rànquing de Doing Business. Per tant, hi ha moltíssimes dificultats en el que és crear una empresa, obrir un negoci, contractar treballadors, obtenir finançament o pagar, fins i tot, impostos. Ens volem allunyar d'aquestes pràctiques, ens volem apropar a aquests països com Dinamarca, Noruega, Suècia...; fins i tot Lituània, Estònia i Letònia són països on aquesta facilitació de l'activitat econòmica els fa també més rics i més cohesionats, on la generació de llocs de treball i la riquesa del país és més fàcil.]] [[Som conscients, i fa poques hores ho comentava, que de tots els actius que tenim per atreure inversió estrangera al nostre país són moltíssims els que ens fan atractius, però hi ha el perill, hi hauria el perill que aquests actius quedessin esborrats, diluïts, si després, un cop iniciada la voluntat d'apostar per Catalunya a l'hora d'implementar un nou negoci, obliguem els promotors a un excessiu marc de paperassa, de dificultats, de pèrdua de temps i, en el fons, desincentivació del que és la creació de negoci.]] [[És per això que presentem aquest avantprojecte de llei, per simplificar la vida a tothom que vulgui generar ocupació i riquesa a Catalunya. I és a partir d'aquí que, a través de l'impuls de la finestreta única i la tramitació digital, donem força a aquest projecte.]] [[Perquè es facin també una idea com ja avui en dia la finestreta única empresarial ha estat també un suport en aquest període de confinament, des del canal Empresa s'han atès aquests dies més de deu mil consultes, l'han visitat més de 400.000 usuaris i ha gestionat gairebé més de 170.000 expedients. La Generalitat, a través d'aquesta oficina de gestió empresarial, ha treballat de forma àgil i ràpida per tramitar tots els malaurats expedients que ha provocat la pandèmia. Per desgràcia, no podem dir el mateix de la velocitat que l'Estat ha aplicat a l'hora de fer efectius aquests pagaments a tots els afectats, per exemple, pels ERTOs. I si l'impacte de la pandèmia en l'economia ja ha estat duríssim, imaginem com s'hauria complicat encara més si no haguéssim tingut aquesta capacitat per atendre digitalment a través de la finestreta única. Des d'aquí vull aprofitar per agrair la feina, el compromís i la implicació de tot l'equip de l'Oficina de Gestió Empresarial, que ha realitzat aquestes intenses tasques durant els dies de confinament.]] [[Quins són els principis que inspiren aquesta llei de facilitació de l'activitat econòmica? Doncs són els principis que han de permetre una nova relació entre l'empresa i les administracions.]] [[En primer lloc, l'eliminació de les càrregues administratives innecessàries. En segon lloc, la celeritat en la tramitació, partint d'una major confiança mútua, una estandardització de procediments i una relació digital per defecte, per tal que els empresaris, empresàries, emprenedors, emprenedores donin les seves dades una única vegada; és el que anomenem com a «only once, perquè la transparència, perquè la informació, saber quina informació té l'Administració de cadascun dels titulars de l'activitat econòmica també és un dret. I és a partir d'aquí que volem treballar en el que és la qualitat de les dades, també en la seva unitat, en la transparència i en la interoperabilitat.]] [[Volem treballar, fomentar el treball de dades en lloc de formularis, i volem també permetre el foment de protocols de comunicació entre els sistemes d'informació de les diferents administracions. No és normal que a cadascuna de les administracions avui, en ple segle XXI, els emprenedors, emprenedores, empresaris i empresàries hagin de perdre temps presentant documentació una i una altra vegada. És tot això que volem estalviar a través de l'only once, una iniciativa pionera a Europa, també a Espanya, que ens permetrà facilitar tota aquesta tramitació.]] [[Un altre dels elements característics d'aquesta llei, i que la diferencia respecte al règim anterior, és l'agilització dels projectes estratègics a través del que anomenem, mitjançant el que anomenem aquesta «autopista per a projectes estratègics. Una de les qüestions més rellevants és l'establiment d'aquesta agilització per projectes que facilitin l'arribada d'inversions, que generin ocupació de qualitat, que fomentin el desenvolupament econòmic i social, però també el territorial de Catalunya. Ho portem fent des de fa molt de temps, i fa una estona explicava en aquesta cambra les xifres d'inversió estrangera, com abans els deia.]] [[Plantegem, doncs, a partir de la llei, que el temps d'espera per iniciar una activitat empresarial a Catalunya dels projectes estratègics es redueixi com a mínim a la meitat. És a dir, reduïm a la meitat tots els terminis legals per als tràmits necessaris per legalitzar una nova instal·lació, com poden ser els permisos urbanístics, la llicència ambiental i tots els permisos específics en cada cas; també, a més, es beneficiaran de l'aplicació d'aquest principi only once per agilitzar tots els diferents passos. Cal tenir en compte que, si hi ha diferents llicències a obtenir, normalment no es gestionen de manera paral·lela, sinó que van una després de l'altra. Per tant, poden encadenar períodes de més de sis mesos tramitant llicències i autoritzacions.]] [[També varia, i ho considero una novetat important en aquesta llei, el règim de comunicació per totes les activitats econòmiques. El primer que es regula és que totes les activitats econòmiques, no tan sols les innòcues i les de baix risc..., a través del règim de comunicació. S'acaben, per tant, les diferències entre declaracions i comunicacions, i se simplifiquen els tràmits en el règim de comunicació. Això vol dir que en el 90 per cent de les activitats es podrà aplicar aquest règim de comunicació per poder posar en marxa l'activitat sense esperar la llicència de l'ajuntament.]] Recordem que el termini d'una llicència són normalment sis mesos entre que la comunicació s'inicia i la comunicació es processa i s'inicia l'activitat. Per posar un exemple gràfic: qui vulgui obrir un forn o una botiga d'electrodomèstics, per exemple, estaria subjecte al règim de comunicació. Si té menys de 500 metres quadrats només necessitarà el certificat tècnic que indica la idoneïtat de les instal·lacions. Alhora, també es beneficia de la possibilitat de donar-se d'alta d'autònoms o de la constitució de la societat limitada des de la finestreta única, així com també la realització de la resta de tràmits necessaris per legalitzar la seva activitat i aportar dades tan sols una vegada, com pugui ser la comunicació d'obertura d'un centre de treball, la comunicació a l'Ajuntament, la legalització de les instal·lacions de baixa tensió, etcètera. Quins són els diferents instruments que s'estableixen a través de la finestreta única empresarial? Doncs el canal empresa com a portal únic de la finestreta única empresarial; també la cerca guiada de tràmits que ajudi i guiï les empreses a agilitzar les seves cerques; també l'àrea privada, que integri les relacions entre les empreses i les administracions per tal de tenir una visió integral de totes les dades; la documentació, l'estat de legalització de les activitats i establiments, gestionar també els permisos per part dels representants i coneixent les actuacions de control ex post; també permetrà rebre informació, avisos i altres serveis proactius innovadors. I, per últim, el directori d'empreses, d'establiments i registres per tal que les dades que l'Administració té de cada empresa siguin també transparents. Hi ha un nou model de governança, un model de governança que s'estableix a partir de la comissió per a la facilitació de l'activitat econòmica i el seu consell assessor a través de l'Oficina de Gestió Empresarial i també dels organismes responsables de les solucions tecnològiques que hi col·laboren, com són el Centre de Telecomunicacions i Tecnologies, el Consorci de l'Administració Oberta de Catalunya i les diferents diputacions. Per acabar, les característiques del que s'implementa amb aquest nou règim que instaura la llei, mencionar també el règim d'inspecció i sancionador que queden també àmpliament detallats, perquè tenim un bon ecosistema que ens posiciona en l'economia del coneixement, aquesta economia que volem prioritzar, on liderem la captació d'inversions estrangeres industrials. I la nostra obligació –com els deia– és la de posar les coses fàcils perquè segueixi creixent. Aquesta llei és una eina al servei dels professionals i de les empreses fruit d'un llarg treball i d'intensa col·laboració entre tots els agents empresarials i l'Administració local. Durant gairebé dos anys s'han fet moltes, moltíssimes sessions de treball amb organitzacions empresarials i sindicals, amb cambres de comerç, col·legis professionals, gremis, autònoms... També s'ha presentat als diferents representants del món local, a tècnics dels ajuntaments, les diputacions, les associacions de municipis... I és que en moments tan complicats com els actuals, la importància que té aquest projecte pren més força que mai per impulsar l'activitat productiva de Catalunya i fer més àgil i eficient la relació entre empreses i administracions. Perquè és precisament l'harmonització de les diferents normatives entre lleis, normes catalanes, també les estatals i també les europees, que inspiren la filosofia d'aquesta llei. Som un país de micro, petita i mitjana empresa. Un país de gent treballadora que s'hi deixa la pell per tirar endavant els negocis on treballa el 72 per cent de la població; el 72 per cent de la població treballa en petites i mitjanes empreses. I tota aquesta gent –els treballadors, els petits empresaris– necessiten poder destinar tot el seu temps i l'esforç a tirar endavant el seu projecte, perquè darrere de cada nou comerç, darrere de cada negoci, hi ha una il·lusió, hi ha un país que es fa més ric en tots els aspectes. No permetem que aquestes il·lusions les desfaci la burocràcia. Fem les coses fàcils a qui vulgui fer de Catalunya un país d'oportunitats. Moltes gràcies.
Gràcies, consellera. A continuació, atès que no s'han presentat esmenes a la totalitat, intervindran els grups i subgrups parlamentaris per fixar el seu posicionament, per un temps de deu minuts per grup parlamentari. En primer lloc, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el senyor diputat José María Cano.
Moltes gràcies, vicepresident. Consellera, diputats i diputades, molt bona tarda a tothom. Estem davant del debat a la totalitat del projecte de llei que presenta la seva conselleria, senyora Chacón, i que porta per títol «Projecte de llei de facilitació de l'activitat econòmica. I malgrat aquest títol, aparentment engrescador, no podem estar gaire esperançats, i sembla que és l'enèsima promesa de posar en marxa una veritable finestreta única empresarial sense una calendarització clara, amb molts reglaments que quedaran pendents de desenvolupar i grans problemes tècnics per posar-la en marxa. I ja portem molts anys amb aquesta cantilena, que de fons estem d'acord; estem d'acord que s'implementi un accés únic per fer tots els tràmits empresarials per no haver de repetir sempre les dades o presentar la documentació multitud de vegades, però no podem tenir gaires esperances. I amb això no vull treure mèrit als tècnics de la conselleria; la intenció és bona. Ells han treballat intensament i vull agrair el treball del seu equip, senyora consellera. Però a més d'aquest entusiasme i aquesta dedicació falten més coses. I per a mi, una de les principals és dotar de pressupost la seva conselleria. I aquí ha de reconèixer que, a diferència del grup parlamentari que represento –el Grup de Ciutadans–, per al seu Govern, l'empresa, els autònoms, el coneixement i la inversió mai han estat una prioritat. Un govern que, dit pel mateix senyor Torra, no està aquí per gestionar una comunitat autònoma, està per a altres coses. I, malauradament, a la ciutadania, als autònoms i a les pimes, així els ho demostra cada dia. De fet, és l'únic polític que anuncia que convocarà eleccions, precisament, si aprova el pressupost, quan la lògica diu que si aproves un pressupost és perquè vols gestionar-lo; és perquè has arribat a un bon acord per millorar la qualitat de vida dels teus conciutadans, cosa que veritablement no ha estat així. El pressupost no servia ni per a una situació pre-Covid-19, només era part d'una campanya electoral, ni serveix, evidentment, davant d'una pandèmia com la que estem patint. En això tothom ens dona la raó. El que passa és que nosaltres no volem que ens donin la raó, sinó que el que volem és que canviïn realment les coses. I si ens fixem en l'altra pota del seu Govern, que és l'altre partit que li dona suport i que a hores d'ara ja va a la seva descaradament. El senyor Aragonès, el senyor vicepresident, ja porta tres mesos i mig de paràlisi incapaç de reorientar els pressupostos davant de la greu crisi sanitària, econòmica i social, i, a més a més, en aquests moments, és incapaç de preparar ja els pressupostos del 2021, quan està veient que la societat pateix i que el teixit productiu català s'ensorra. Una persona que només pensa en aquests moments en taules, taules per parlar del seu tema, no són taules per parlar d'autònoms ni de pimes ni d'infraestructures, no, el senyor Aragonès vol les taules per parlar dels seus temes. I és que ni enmig d'una pandèmia mundial és capaç de centrar-se en les persones, aquells que no arriben a final de mes, aquells que han de tancar el seu negoci. Per tant, la crua realitat, senyora consellera, és que vostè té un gran problema, i aquest gran problema és que ni el senyor Torra ni el seu segon estan per la labor, per la labor de fer el que diu el títol del projecte de llei, que no estan per la labor de facilitar ni estan per la labor de potenciar l'activitat econòmica, i per això vostè no compta amb el pressupost per dur a terme aquest Projecte de llei. Miri, consellera, el seu departament té 232 milions d'euros de pressupost anual, un 0,7 per cent del pressupost total de la Generalitat. Això significa que per a aquest Govern els autònoms, les pimes, la inversió i tots els llocs de treball que generen no valen ni l'1 per cent de la seva atenció pressupostària. I té més pressupost TV3 que vostè. Prefereixen l'altaveu del seu relat les 24 hores del dia, set dies a la setmana, que els autònoms i les empreses tinguin una finestreta única o a posar en marxa polítiques econòmiques actives eficaces davant de la Covid-19. I ben li asseguro que per mi arribar a aquesta conclusió és molt decebedor, senyora consellera, perquè som una societat emprenedora, som una societat que aprofita les oportunitats, composta, com bé deia, en més del 95 per cent, per autònoms i pimes que no arriben als deu treballadors, i tots ells no surten a les seves generoses subscripcions del Financial Times. I molts no han tornat a obrir el seu negoci o no podran mantenir-lo obert molts dies més. La finestreta única, si algun dia arriba, per a tots ells arribarà molt tard. I si parlem de l'històric que hem tingut a Catalunya, tampoc ens genera cap tipus de confiança que aconseguim tirar endavant aquest projecte de llei. La seva aportació al llarg dels anys no ha anat en la línia de facilitar l'activitat econòmica. Han viscut en l'autocomplaença, aprofitant els vents favorables de cua de l'economia, sense preocupar-se per facilitar la competitivitat. Avui en parlàvem des del punt de vista fiscal, som la comunitat autònoma amb més impostos propis, més del doble que la mitjana de la resta de comunitats. Tenim el tram d'IRPF més alt per a la classe mitjana i treballadora. Han sigut capaços, i aquí en han sigut bastant immorals –avui parlaven d'immoralitat– d'apujar l'impost de successions en plena pandèmia, i avui no han presentat un decret per aturar aquesta pujada. I, a més a més, han apujat la taxa turística, quan saben que el 85 per cent dels turistes provenen de l'estranger i que el sector s'ofega. Un altre dels problemes que té Catalunya és la competitivitat, és la manca de simplificació normativa, que acaba posant traves a l'activitat empresarial. En aquests moments, vostè deia que el seu departament volia reduir a la meitat els terminis per tenir una llicència, però el seu departament, en aquests moments, no sap quin és el termini, i, per tant, no pot plantejar l'objectiu perquè, a més a més, depèn dels ajuntaments i depèn de la normativa local i depèn dels mitjans que tinguin els ajuntaments, cosa que en cap moment es plantegen en aquesta llei. En aquesta llei no es planteja quina capacitat tenen els ajuntaments ni se'ls dota de finançament. I tampoc aborda la problemàtica de la bretxa digital dels autònoms i les pimes. Volen que tinguin i que tot sigui digital però mai els han acompanyat en la transició cap a la digitalització. Tampoc s'han preocupat mai d'homogeneïtzar la normativa amb la resta de comunitats autònomes per facilitar els tràmits. Si, és més, avui parlàvem de la importància que tenen els ERTOs; doncs, aquí tenim un partit polític, que és el cas d'Esquerra Republicana, incapaç d'aprovar qualsevol mesura que porti la paraula «Espanya al seu redactat, ni tan sols per instar el Govern d'Espanya a allargar els ERTOs, que va ser l'exemple del pla de reconstrucció i que vostès van votar en contra. Tota aquesta normativa i burocràcia múltiple i desorganitzada té un alt cost per als agents econòmics i implica dificultats per obrir un negoci o per fer-lo créixer. I, sap que estic convençut, senyora consellera, i per això ho defenso i és la proposta que fem a la ciutadania? Que la millor política de facilitació de l'activitat econòmica per a Catalunya seria tenir uns polítics sensats al seu capdavant. Sensats vol dir que tinguin bon sentit, incapaços de fer coses desenraonades ni de fer imprudències; polítics que tinguin com a prioritats les famílies, els autònoms i les pimes; polítics que aparquin els debats estèrils, que no perjudiquin el benestar de la ciutadania ni de l'economia, ni amb les seves decisions ni amb les seves declaracions, que no posin pals a les rodes als autònoms; polítics que serveixen a la ciutadania en lloc de servir-se de la ciutadania, cosa que no té res a veure amb renunciar a objectius polítics. Necessitem governants que siguin conscients que tallar carreteres no suma, i així no haurà d'anar vostè, senyora consellera, a les empreses automobilístiques a donar explicacions davant de les aturades de producció perquè no arriben els subministraments. Aturades, a més a més, que posen en risc els llocs de treball. I Catalunya el que necessita són polítics que no generin inseguretat jurídica, que no en generin saltant-se les lleis, amenaçant de fer-ho, perquè en una democràcia, el fet que no t'agradi una llei no et dona dret a saltar-te-la, et dona dret a intentar canviar-la buscant consensos i majories, utilitzant els mecanismes que tenim per fer-ho. Perquè qui ho fa vulnera drets i llibertats, genera ansietat, divisió i patiment, i expulsa conciutadans i la seu social de les empreses, que són els centres de decisió, i facilita, per tant, la deslocalització de les activitats econòmiques. I, sobretot, necessitem polítics sensats que sí que es dediquin a defensar el que sí que són els grans consensos de la societat catalana: lluitar contra l'atur i les desigualtats, facilitar la generació de riquesa i prosperitat, garantir uns serveis públics de qualitat, no tolerar la corrupció ni el frau ni els privilegis ni la mala gestió. Li garanteixo, consellera, que aquesta seria la millor manera de facilitar l'activitat econòmica catalana. I, per desgràcia, fins ara això no ho tenim aquí a Catalunya. I aquesta llei no ho arreglarà. Miri, perquè una comunitat autònoma..., hem de pensar que una comunitat autònoma en la qual TV3 té més pressupost que la conselleria d'Empresa, no pot anar mai bé. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. A continuació, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari del PSC – Units, la senyora diputada Alícia Romero.
Gràcies, president. Bon dia, consellera. Diputats i diputades, bé, avui ens explicava la consellera que presenta un projecte de llei sobre la facilitació de l'activitat econòmica. Una llei que pretén –i és així, no?– alleugerir tràmits administratius que demanem des de la Generalitat a les empreses per iniciar una activitat o, moltes vegades, ampliar-la. Una llei, probablement, més que necessària i, a més a més, una vella reivindicació del món empresarial. Jo volia fer una mica d'història, que sempre ens va bé per contextualitzar i recordar que a l'any 2011 es va aprovar la llei òmnibus aquí al Parlament. Recordo el president Mas i el seu Govern, com deia, que aquella llei havia de resoldre tots els problemes burocràtics de les empreses i que realment allò reduiria moltíssim els tràmits, no? Es van modificar disset lleis, ni una més ni una menys –disset. I, uns mesos més tard, en un acte de Pimec, el president Mas reconeixia el seu fracàs en aquest objectiu. És a dir, que no havia aconseguit reduir els tràmits i haver alleugerit aquest drama burocràtic que viuen les empreses, no? Ell va fer un mea culpa en aquell acte i el president Josep González, el president de Pimec, li va dir: «Escolti'm, està a les mans de l'Administració, en les seves mans, resoldre-ho i, per tant, intentem avançar en això. D'aquelles declaracions, d'aquell mea culpa, d'aquella aprovació... De l'aprovació fa nou anys, d'aquell mea culpa, en fa set, i en aquells set anys hem vist poca activitat legislativa per part del Govern per avançar en aquesta línia. Fins i tot recordaran alguns dels diputats que porten aquí alguna legislatura que el conseller Felip Puig era d'aquells del «laissez faire, laissez passer, i total, escolta'm, tenim poc a dir en la intervenció per facilitar la vida de les empreses, no? Ell és veritat que es va preocupar només de generar una estructura d'estat que va ser sumar tots els centres tecnològics a Eurecat, que també un altre dia en podríem parlar, no? Però, en tot cas, aquell Govern, aquells governs més business friendly van ser incapaços d'avançar en aquella tasca, no?, malgrat que ens van modificar aquí disset lleis. Deia el representant del Govern..., m'he mirat una mica el debat d'aquell 2011, i el conseller que el defensava deia: «Oh, escoltin, és que vostès no miren fora de les portes del Parlament, i fora de les portes del Parlament els empresaris diuen que tenen de fer mil tràmits i que perden un munt de temps per crear una empresa. Quasi deu anys més tard estem allà mateix, no? Per tant, no sé ben bé a què responia aquella llei òmnibus que tant soroll va provocar, però el que està clar és que no va resoldre aquell objectiu que, segurament, tots coincidim –bé, no sé si el Grup de Ciutadans–, però, en tot cas, crec que tots podem coincidir que és un objectiu que hauríem de perseguir. Actualment, les dades són negatives i preocupants, si anem a mirar exactament quin pes donen les empreses a aquestes càrregues burocràtiques, no? La Cambra de Comerç, fa un parell d'anys, va fer un estudi conjuntament amb l'Idescat en què apareixien, deia, en una enquesta feta a tres mil empreses, que dos de cada tres empreses catalanes creia que la complexitat normativa afectava clarament la seva competitivitat i que en els darrers cinc anys aquesta complexitat normativa havia augmentat. És a dir que, en comptes d'anar enrere, havíem anat endavant, no? Aquest és un problema que té també aquest Parlament. Som capaços de generar molta normativa, moltes vegades, que genera contradiccions, i això provoca moltes dificultats a l'hora de crear una empresa o a l'hora de posar en marxa una ampliació o una nova inversió d'aquella empresa, no? I si seguim, hi ha un estudi també de fa un parell d'anys de Sage, que és una empresa de gestió empresarial, que deia que les empreses perden 1.038 euros per segon degut a la dedicació que fan a les gestions burocràtiques, no? I en un altre estudi es deia que l'empresari dedica entre quatre hores i trenta-cinc minuts a la setmana a gestionar tota aquesta tramitació amb l'Administració. Un ja veu, llegint aquestes dades, que pot ser una cosa, una mica amunt una mica avall, però que no pot ser que, evidentment, l'empresari s'ha de dedicar a la seva idea de negoci, al seu business plan, a intentar vendre i, com deia també la consellera, a generar llocs de treball i riquesa al territori i no pas, evidentment, a estar preocupat per això. Per tant, sembla inqüestionable, aquest és un problema per a les empreses. Probablement no sigui l'únic, i aquí també ho hem debatut moltes vegades. Un dels problemes, segurament, és l'accés al finançament, la seva dimensió, el seu creixement empresarial, però aquest és un d'ells. I és clar i és nítid per part, doncs, de les opinions de les de les patronals i, per tant, crec que en aquest cas sí que està a les nostres mans trobar la solució, probablement, tota la solució a aquest problema. Per això ens felicitem d'aquest projecte de llei, que aquest projecte arribi al Parlament, tard, després d'uns quants anys, però, en tot cas, de la consellera que està des d'aquesta legislatura. Doncs li agraïm que ens l'hagi portat, també perquè portem uns quants mesos parlant amb ella; és dels pocs consellers que ho fa, per tant, sempre ho vull reconèixer, que ens hem trobat, que n'hem parlat, que hem pogut entrar al detall del text i, per tant, doncs, que està una mica treballat un cop arribat a aquest debat, no? En tot cas, no sé si serem capaços d'aprovar-la en aquesta legislatura, hauríem de pensar que sí, perquè la legislatura hauria d'acabar l'any que ve, però, en fi, com que sembla que tindrem eleccions aviat, tampoc sabem ben bé quan, perquè com que tenim un govern dividit i trencat i uns diuen blanc i els altres negre, el drama és que governar així és molt difícil, sobretot quan un vol legislar i vol realment canviar les coses, que necessita un límit temporal que li permeti amb certa tranquil·litat prendre decisions, i, evidentment, saber que potser d'aquí a un mes hi haurà una convocatòria electoral, no hi ajuda. Ara, aquesta llei és necessària. Sí, l'haurem de millorar, l'haurem de treballar, però és necessària i ens sap greu que això probablement no avanci. Entre altres coses, perquè hem vist també com en alguns òrgans, doncs, Esquerra Republicana, que és el soci del Govern, un dels socis de Govern, tampoc ha posat molta facilitat perquè aquesta llei es tramiti com més aviat millor, no? Aleshores, al final, és que sembla que hi hagi una certa competició per veure qui és el primer que aprova una llei, no?, ahir que parlàvem que en l'àmbit social no se n'ha aprovat ni una. Doncs bé, ens és igual. Aquesta llei és important, aquesta llei és necessària i, per tant, nosaltres volem que es pugui treballar i aprovar al més aviat possible. Ara ha entrat per urgència, segurament per aquesta deixadesa d'un dels socis, no? Bé, nosaltres vam recolzar, des del primer minut, que havia de tramitar-se com abans millor, perquè ens donés temps aquesta tramitació. Volia entrar també en alguns aspectes, uns positius que té la llei i alguns de reflexió perquè crec que ens podia portar a millorar el temps. N'hi ha molts, de positius, eh? Un és l'estandardització del règims d'intervenció per a tots els establiments, eh?, ho deia la consellera. Ens sembla molt important això, no només per a les activitats innòcues i de baix risc, sinó per a totes. O sigui, que canviem la declaració responsable per la comunicació com a únic tràmit. Això ens sembla molt important també perquè dona un missatge de confiança a les empreses. És a dir, nosaltres confiem en vostès i després ja li venim a fer el control. Sí, el senyor..., el diputat dels comuns feia una cara... Bé, és que el que no pot ser –el que no pot ser– és que una empresa presenti un tràmit per fer o per demanar una llicència d'obres o activitat i tardarem un any a respondre-li. És que hem de ser més competitius, hem de ser capaços de respondre abans, perquè aquella empresa es pot cansar i anar-se'n a un altre lloc. Anar-se'n a un altre lloc, o a un altre municipi, o a una altra comunitat. Però llavors una certa..., evidentment, una obligació, uns compromisos aquella empresa ha de prendre, però hem de tenir una certa confiança i un control i una inspecció ex post molt important, que probablement ara no la tenim. I llavors això s'ha de modificar. Em sembla molt interessant tota la gestió de les dades, és a dir, si donem les dades una sola vegada, però com la gestió de les dades ens pot permetre també prendre decisions més intel·ligents i més sofisticades pel que fa al nostre teixit econòmic, i això pot beneficiar molt el món local. I ens ha agradat també molt aquesta novetat de la tramitació de projectes estratègics. Sembla que si ho definim bé és important per evitar no ja que una empresa no s'instal·li a Catalunya, sinó que no li fem perdre un any per iniciar la seva activitat. Em sembla que això és molt rellevant, i crec que és un element que haurem de reflexionar també per si cal ajustar alguna cosa, però em sembla que és important. Després, hi ha afectacions clares al món local en aquesta llei, o afectarà les ordenances municipals, això està clar, i modificarà procediments en l'àmbit del règim sancionador, canvi de titularitat, requisits formals i materials, plans d'inspecció, i això ho hem de revisar molt bé. Hem de fer bons calendaris, hem de coordinar-nos, i hem de veure, doncs, com l'aprovació d'aquesta llei no genera dificultats al món local i, sobretot, desajustos, no?, i això crec que és molt rellevant. També cal pensar que aquesta llei tindrà unes conseqüències en el desplegament tecnològic de les administracions. No totes estan adaptades, i, per tant, aquí crec que caldria o valdria la pena un cert suport a l'Administració local per fer aquest desplegament, i aquí vol dir recursos, i, per tant, igual que en l'àmbit de la inspecció i el control caldrà posar més recursos als ajuntaments, perquè si no és molt difícil aquesta inspecció, també em sembla des del punt de vista tecnològic. Aquesta llei clarament té aspectes positius, nosaltres els veiem, també tenim alguns dubtes, algunes reflexions lligades al món local i a algun altre element que he comentat, que creiem que es pot millorar a la tramitació de la llei a través de la ponència, però, en definitiva, creiem que és positiu. També l'article 25, que estableix com actuar davant d'un desajust entre administracions o entre diferents criteris. Això culpa de l'amalgama que tenim normativa. Per tant, ja he dit, hi han elements positius, hem d'ajustar algunes coses, però ens sembla que és avançar, i, per tant, en aquest sentit, el nostre grup el tindrà al seu costat per avançar en aquesta línia, coordinant-nos, això sí, doncs, amb les administracions a qui els afecta, també a l'Estat, eh?, que té una plataforma diferent a la que té, per exemple, la Generalitat, pel que fa als punts d'atenció a l'emprenedor, però crec que amb ganes de col·laborar i d'avançar, doncs, ho podem aconseguir. Esperem que la legislatura ens ho permeti. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. Per fixar el seu posicionament, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, el senyor diputat Lucas Ferro.
Moltes gràcies. Diputats i diputades, consellera, jo començaré una mica com ha començat la companya Alícia, perquè aquests dies repassava les sessions d'almenys les dues lleis que han anat en aquesta línia en el nostre passat recent. No és la primera vegada que discutim mesures de facilitació econòmica a Catalunya. La primera va ser amb les lleis òmnibus, la Llei de simplificació, d'agilitat i reestructuració administrativa, i la de promoció de l'activitat econòmica. Un conjunt de lleis que van modificar una vuitantena de lleis en una sola votació i que ja eren legalment qüestionables perquè, de fet, no complien ni el principi d'homogeneïtat material que mandata aquest Parlament. Però també hi ha una cosa curiosa, que es va tramitar d'urgència, es va passar de quinze dies d'audiència pública a una setmana i es va furtar, òbviament, la tramitació parlamentària i el debat parlamentari en condicions, en unes lleis cabdals i que van marcar el destí d'aquell Govern. La segona llei, la Llei 16/2015, de simplificació de l'activitat administrativa de la Generalitat i dels governs locals, aprovada també a correcuita, dos dies de compareixença –els ho llegia a les actes en la intervenció de la companya Alícia. Lleis que afectaven al dret administratiu, als drets dels consumidors, de la ciutadania, les tramitacions d'impacte ambiental, a les competències municipals, etcètera. Dos dies de compareixences i votació d'urgència. I aquesta, de nou, tramitació d'urgència, si es vol aprovar abans de que hi hagi una possible convocatòria electoral hi haurà un dia o dos de compareixences, i s'haurà d'aprovar a correcuita o a finals d'aquest mes o a setembre. I creiem que és massa evident que totes les lleis de simplificació administrativa, totes les lleis que xoquen amb les regulacions d'impacte ambiental, amb les regulacions urbanístiques, amb les competències municipals d'aquest país, i que desregulen l'activitat econòmica en nom de la simplificació administrativa, s'estan fent, des de fa deu anys, a correcuita vulnerant el debat parlamentari i d'urgència. I crec que és un leitmotiv que s'expressa massa vegades, i en això m'agradaria fer una reflexió. No hi ha cap motiu d'urgència, no hi ha cap motiu que justifiqui la urgència d'aquesta tramitació, cap ni un. En tot el text no hi ha cap motiu que justifiqui per què furtem el debat parlamentari necessari, per què furtem les compareixences necessàries en dret administratiu, en dret municipal, en dret ambiental, en dret urbanístic, etcètera. No n'hi ha ni un. I crec que és evident que és una història que es repeteix massa vegades. Totes aquestes lleis es basen en un principi, que ja la companya Alícia sabia que discutirem, que és el d'intervenció mínima. Sabeu de què es discutia, el 2015, entre el nostre grup parlamentari i el grup del Govern? Sobre els pisos turístics, perquè Convergència i Unió deia que l'Ajuntament de Barcelona tenia tics autoritaris a l'hora d'imposar moratòries en els hotels i en els allotjaments turístics; i nosaltres dèiem que un ciutadà d'aquest país pugui obrir un pis turístic amb una comunicació administrativa és una bogeria, que desregularà el mercat de lloguer, que formarà part d'una política, impulsada també pel vostre partit, d'inflar la bombolla especulativa dels lloguers en aquest país i de traspassar la bombolla immobiliària al mercat de lloguer. «– No, això és una facilitació administrativa. Així ha acabat la història. Un, avui, vol iniciar una activitat que afecta la normativa ambiental, que afecta la normativa urbanística? Vostè comuniqui-ho, i ja després mirarem si intervenim i si vostè compleix la normativa. Perquè clar, tardem molt a solucionar la tramitació que vostè planteja per a aquesta activitat, i nosaltres ens hem de creure que les retallades en l'Administració pública que heu fet durant aquests anys a la Generalitat de Catalunya i als ajuntaments, que dificulten la tramitació administrativa, la resoldreu d'aquí a sis mesos amb un cos d'inspectors d'activitats econòmiques en aquest país. I jo, honestament, no m'ho crec. I honestament crec que, en els anys que vindran, ens trobarem cada vegada més casos d'activitats econòmiques que han començat la seva activitat incomplint normatives de prevenció de riscos laborals, urbanístiques, ambientals i que l'única intervenció que tenim és quan surtin a TV3 dient: «Hi ha hagut una fallida aquí, hi ha hagut una fallida allà..., i llavors direm: «Ah, ara intervenim, quan hauríem d'haver intervingut a priori, exigint que es compleixin les normatives. Perquè ningú es creu que les retallades de treballadors públics que hi ha hagut durant aquests anys les revertim contractant inspectors. Allà està Inspecció de Treball. Nosaltres estem a favor de facilitar tota la tramitació administrativa possible i creiem que hi ha eines telemàtiques per fer-ho, i creiem que no cal que un ciutadà que vol començar una tramitació administrativa hagi de posar les seves dades a l'Ajuntament per resoldre les tramitacions municipals, després hagi d'enviar les seves dades a la Diputació o hagi d'enviar les seves dades a la Generalitat i hagi de fer, un cop i un altre, els mateixos tràmits o repetir-los. Creiem que és bo que hi pugui haver un espai únic, des del qual un ciutadà que vulgui iniciar una activitat econòmica pugui fer-ho, simplificant totes les traves administratives. Ara bé, i com deia bé la companya Alícia, les empreses senyalen, en els informes de la Cambra de Comerç, dos de cada tres que afecta les traves administratives a la seva activitat. Ara bé, potser fa molts anys que fem passar per traves administratives el que són garanties del conjunt de la ciutadania en matèria urbanística, en matèria ambiental, en matèria d'usos de l'espai públic, etcètera. I potser que fem passar durant massa anys el que són, dient que són traves administratives, el que són retallades en l'administració pública que afecten els temps de tramitació en aquest país. I que seguim fent això i que seguim apostant per la desregulació econòmica com a eina per generar creixement econòmic, com vostè ha dit en la seva intervenció, em sembla fortament perillós, perquè vostè deia: «Primer cal produir i després cal distribuir. Jo crec que la pregunta honesta, després de deu anys de dir això, és: Quina desigualtat econòmica hi ha en aquest país? Quin nivell de producció hi ha d'haver en aquest país, perquè sigui l'hora de distribuir? Perquè durant tots aquests anys –i ho denunciaven diferents sindicats a principis del 2019–, a pesar del creixement econòmic han seguit augmentant les desigualtats socials. Com més s'havia pro..., potser ja estàvem a punt, a punt d'arribar al que volíem produir abans de redistribuir; 7 punts per sota està Catalunya de la despesa social de la Unió Europea; 5,4 punts a Catalunya per sota de la pressió fiscal respecte a la Unió Europea. I vostès i Pilar Rahola plorant per TV3 cada dia perquè s'augmentaven els impostos a les classes mitjanes i altes d'aquest país. No ho sé, potser no només no cal primer produir i després distribuir, sinó que no sortirem d'aquesta crisi si no som amb una mobilització pública de recursos que empenyi la recuperació econòmica d'aquest país i que això passarà, sí o sí, per un repartiment de la riquesa, perquè vosaltres intervenir, interveniu; intervenció social, en feu, el que passa és que no la compartim. I vostè n'és plenament conscient. El seu departament, ajuts a autònoms, s'ha omplert la boca dient que els autònoms tindran –ara entro en això– «facilitació administrativa per al que vulguin. Al Departament de Treball, si vol, però s'hi pot accedir des del canal d'Empresa: 7,5 milions d'ajudes a autònoms, 17 milions a Ferrovial; no, si intervenir, interveniu; el problema és que no compartim com interveniu. I el problema fonamental –i amb això ja acabo– és que és clar que tothom està d'acord amb la racionalització administrativa; tothom està d'acord a posar eines digitals per facilitar les tasques administratives de les empreses. En el que no estem d'acord és que s'eliminin controls públics necessaris, perquè en aquests controls públics hi van els drets de tots els ciutadans d'aquest país. No sortirem d'aquesta crisi amb les velles receptes de sempre, i el seu discurs semblava un discurs propi del govern dels millors del 2009, del 2010. No sortirem d'aquesta crisi rebentant els impostos a la baixa. No sortirem d'aquesta crisi dient que com més desregulen l'economia, més aflorarà l'economia per aquella teoria econòmica que diu que si el teu llogater t'expulsa a tu del pis i posa un pis turístic està generant riquesa. I no sortirem d'aquesta crisi retallant serveis públics. I, per tant, hem de pensar en altres tipus d'intervenció; hem de digitalitzar la relació entre les empreses i l'Administració pública, si això facilita l'activitat econòmica? Sí, però hem d'intervenir en la indústria 4.0, en què els comerços d'aquest país puguin fer front a la digitalització del comerç, a la digitalització de la indústria, a que es compleixi el Pacte nacional per a la indústria en aquest país. Perquè dir que facilitar les traves administratives en aquest país propiciarà la recuperació econòmica, ja fa deu anys que ho diuen i no ha sortit, cap de les dues vegades que ho heu fet fins ara, bé. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. Per fixar el seu posicionament té ara la paraula, en nom del Subgrup Parlamentari de la CUP-Crida Constituent, el senyor diputat Vidal Aragonés.
Fora bo que no explotéssim alguns tòpics i, com que a l'hemicicle hi ha experts i expertes en dret administratiu, em podran corregir si m'equivoco, però en llicència d'obres pot operar el silenci administratiu positiu; el tràmit màxim..., el termini, millor dit, són sis mesos i fins i tot la majoria d'ajuntaments del nostre país el fixen entre un i dos mesos. Ho dic perquè podem anar reproduint tota una sèrie de tòpics que hi ha sobre la tramitació administrativa, però després la normativa diu el que diu. I em puc equivocar, però com en aquesta sala hi ha arquitectes i hi ha expertes i experts en dret administratiu, em podran corregir després de la intervenció. Consellera, miri, nosaltres li voldríem fer una primera pregunta. Això, que és el projecte de llei, vostè pensa que és burocràcia? Si jo hagués vingut avui amb el carro de la compra que utilitzo, amb els vuitanta-tres documents que signifiquen la tramitació d'aquesta llei, hagués dit que això és burocràcia? Per nosaltres, no. Per a nosaltres això no és burocràcia. Són garanties, són controls, en una societat que vol ser democràtica i vol ser avançada. Nosaltres volem expressar-ho així, vol ser democràtica i avançada, perquè pensem que té massa dèficits per donar-li aquesta caracterització, de democràtica i avançada. Alguns sectors empresarials, curiosament els que més recursos tenen, el que estableixen és que no volen ni regulacions ni controls ni garanties. Però aquells i aquelles a la societat que no tenim gaires recursos econòmics –en tenim d'altres o pensem que en podem tenir d'altres–, evidentment necessitem drets i necessitem garanties i, sobretot, necessitem que hi intervingui l'Administració. Aquesta reflexió prèvia li traslladàvem perquè, sobretot a l'exposició de motius d'aquesta llei, el que trobem és l'explosió al màxim i més enllà dels grans tòpics neoliberals. El primer: la creació d'empreses ve limitada pels tràmits administratius. Mirin, una cosa és que les dues grans patronals facin la mateixa enquesta cada dos anys, amb unes preguntes subjectives, i la percepció que respon per part de l'empresariat davant d'aquestes preguntes subjectives, i una altra cosa és, que encara no s'ha demostrat mai, que realment des d'un punt de vista quantitatiu –quantitatiu– per a les empreses realment o qualsevol que vulgui fer una activitat econòmica o productiva els tràmits administratius siguin una limitació real. Són dues coses molt diferents. I la segona, o el segon dogma: que la minoració d'obligacions i garanties impulsa l'activitat econòmica. I algú ens dirà «i això, on ho posa la llei?. Mirin, del literal, en definitiva, del que diu aquesta proposició de llei..., aquest projecte de llei, perdó: «la finalitat principal d'aquesta llei és impulsar l'activitat econòmica. D'una banda, redueix les càrregues administratives a les empreses. Això és el que diu. Segon: «Ara bé, cal que les unitats administratives amb competència en aquestes qüestions vetllin perquè aquests processos de recollida d'informació i autorització, si escau, no comportin una càrrega burocràtica desmesurada per a les empreses. Això és el que diu. I nosaltres el que li hem de dir és que, evidentment, allò que pot estimular l'economia no és el fet –i no és quantitatiu i no és substancial– de reduir garanties i drets en la tramitació, sinó el paper actiu que pugui tenir l'Administració en l'impuls de l'economia. A banda d'això, li posem un exemple. Amb l'aprovació d'aquesta llei seria molt més senzill, en tràmit administratiu, l'exemple que vostè posava: iniciar l'activitat d'un forn de pa, que tramitar la renda garantida de ciutadania. I aquesta és la realitat que tenim en aquest país: més senzill, molt més senzill, tramitar una activitat com la que vostè ha posat d'exemple, un forn de pa, que no la renda garantida de ciutadania. I, per últim, pel que fa a aquesta qüestió, al nostre país ja s'han reduït massa els tràmits administratius i les garanties: Llei 26/2010. Mirin, que vostès copiessin la Llei 30/92 a les modificacions de la 4/99, doncs, és responsabilitat seva, però allà ja teníem el principi d'intervenció mínima i la simplificació administrativa. I després, posteriorment: aprovació de la Llei 16/2015, on ja desregulen, i fins i tot desregulen per una part de la matèria d'aquesta llei, que és els governs locals. Dit això, nosaltres hi estem absolutament a favor, de finestreta única empresarial, de coordinació entre administracions públiques, de serveis digitals proactius, del foment de projectes empresarials i estratègics; això sí, que no sigui una mera aplicació del dret administratiu que ja tenim. Finestreta única, sí; administració digital, sí; tramitació administrativa àgil, sí. I això sí, desregularització dels procediments, no; manca de control sobre les empreses, no; manca de garanties, no. I vostè ho ha explicat, consellera, reducció en un 50 per cent en el temps dels permisos urbanístics i de la llicència ambiental, i que el 90 per cent d'activitat sigui únicament i exclusivament en règim de comunicació. És el que significa aquesta normativa.
Gràcies, diputat. Per fixar el seu posicionament, té la paraula, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, el senyor diputat Santi Rodríguez.
Gràcies, president; consellera, diputades i diputats, quasi que la intervenció que tenia preparada ja la deixo de banda i faig un altre tipus d'intervenció, no? Però permetin-me començar amb una afirmació, amb una afirmació que considero que és molt sincera: l'exercici d'una activitat econòmica és un dret dels ciutadans, no és una gràcia de l'Administració, és un dret. I per exercir aquest dret s'han de complir uns determinats requisits. I podem fer dues coses. Una primera: exigir el compliment d'aquests requisits abans de que aquest ciutadà pugui exercir el seu dret, o permetre-li que exerceixi el dret sota la seva responsabilitat, i, en tot cas, després controlar que efectivament aquell dret s'està exercint conforme les normes li exigeixen. I, per tant, la qüestió que estem debatent no és si l'Administració ha de ser més ràpida o menys ràpida amb relació a uns determinats tràmits administratius, sinó si l'Administració confia o no en els ciutadans. Sí, és una qüestió de confiança en els ciutadans i és una qüestió de permetre que aquelles persones que tenen dret a exercir una activitat econòmica la puguin exercir, complint amb totes les seves obligacions. Un estat descentralitzat, una administració descentralitzada, no ha de constituir una administració multicentralitzada. No s'ha citat, però el gran problema dels tràmits administratius per a l'obertura d'activitats no és l'Administració de la Generalitat, que és una administració; és que a Catalunya hi han 947 normatives diferents, una per cada ajuntament. I aquest ha estat el gran problema: de que en funció de en quin carrer es vol exercir una determinada activitat s'exigeixen més, menys normes; es triga més o es triga menys en obrir un determinat establiment, en exercir una determinada activitat econòmica. I aquest és l'objectiu que perseguien les reformes del 2011, de les quals ens sentim corresponsables en un grau important. La llei del 2015 pretén corregir aquelles coses que no acabaven de funcionar amb les lleis òmnibus, i aquesta llei el que pretén encara és anar un pas més endavant i intentar corregir altres aspectes. I ho fa. I ho fa positivament, però em permetrà que citi algunes coses que nosaltres entenem que no queden resoltes i que no s'han citat, però que jo crec que és imprescindible citar-les. Des de la posada en marxa de la finestreta única empresarial són molts els ajuntaments que s'han apuntat a aquesta tramitació, són més de nou-cents, si no recordo malament, i n'hi han uns quants que estan en tràmit i n'hi ha uns altres que no hi estan afegits. Ah!, però n'hi ha un que no només no s'hi ha afegit, sinó que no s'hi vol afegir. Ah, Barcelona, la república independent de Barcelona, que diu: «No, escoltin, Generalitat, siguin vostès els que s'adaptin al meu sistema. No hem tocat aquest tema i cal tocar-lo perquè és important, és important, que l'ajuntament més important de Catalunya, d'una manera o d'una altra, s'afegeixi a aquesta simplificació administrativa conjunta en benefici de la ciutadania. No és en benefici d'una administració o d'una altra. Segon element. La integració de tràmits no té, no pot ser només vertical, no pot ser només entre nivells d'administracions, ha de ser també horitzontal, és a dir, està molt bé que integrem tràmits, ajuntaments i Generalitat, però també dintre dels ajuntaments s'han d'integrar els tràmits d'Urbanisme, de Medi Ambient, Via Pública, Sanitat…, i dintre de la Generalitat, d'Interior, de Salut, d'Agricultura… És a dir, hi ha d'haver també aquesta integració horitzontal. I aquí també hi ha feina per part del departament en la mesura en què la resta de departaments han també d'integrar-se en aquest nou model de finestreta única empresarial. Em queda una objecció, objecció petiteta, però que és important per a qui la pateix. Els canvis de titularitat, que sovint passen desapercebuts, signifiquen que hi ha una continuïtat en l'exercici d'una activitat econòmica. I el que no pot ser és, perquè falta una autorització administrativa de no sé quin departament de no sé on, aquell canvi de titularitat es converteix en un tancament, en un «espera l'autorització administrativa per després tornar a obrir; i els treballadors, què? Per tant, és un altre element que cal corregir. Acabo. En la intervenció…, en el decret anterior algú parlava que no es podia bufar i xuclar alhora. Nosaltres hi estem d'acord. Nosaltres som més de bufar, de bufar perquè la gent pugui fer i el país pugui tirar endavant. Ja sabem que d'altres són més de xuclar, xuclar i xuclar. Gràcies.
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari Republicà, té la paraula el diputat senyor Alfons Montserrat.
Gràcies, president. Consellera, diputats, diputades. Bon dia. Bé, aquesta setmana aquí al Parlament es va fer la proposta de llei per a la creació del Centre Català d'Empreses i Drets Humans elaborada pel grup de treball d'Empresa i Drets Humans, que ha comptat amb el suport dels grups parlamentaris de comuns, CUP, socialistes, Junts per Catalunya i Esquerra, i avui es dona tramitació al Projecte de llei de facilitació de l'activitat econòmica. I això, en conjunt, representa una manera d'entendre la relació entre administració i empresa, entre allò públic i allò privat, en uns criteris que, la veritat, ens sentim còmodes; exigència, però també facilitat, i uns estàndards rigorosos acompanyats d'una administració propera i àgil a l'hora d'assegurar que es compleixi. Aquest projecte de llei pensem també que arriba en un moment adequat, les nostres empreses ja tornen a l'activitat, els comerços obren les persianes, els emprenedors continuen o reinicien els seus projectes perquè després de mesos tancats a causa de la necessitat de combatre el Covid-19 és el moment d'una represa de l'activitat econòmica i també de pensar o de repensar com actuem. Aquestos mesos de confinament ens han obligat a reinventar molts de projectes i de ben segur que tots som coneixedors en el nostre dia a dia de casos com han aparegut catàlegs online improvisats o sistemes de comandes per WhatsApp, pagaments per Bizum, etcètera. I en la represa veiem com continuen les cartes de restaurants per QR, treballadors i treballadores que encara fan el treball a distància o aquells que ja ho fan presencialment, com incorporen les mascaretes, gels o noves configuracions de feina o nous hàbits. I el cert és que, com a societat, ens hem adaptat ràpidament, també ho han fet les empreses, i per això cal que l'Administració estigui al seu costat en aquestos processos d'adaptació. I convinc que està al costat no vol dir rebaixar estàndards, no?, ni rebaixar estàndards laborals, ambientals, d'igualtat, etcètera, ni tampoc deixar-ho en mans d'allò del «deixar fer, allò del laissez faire, laissez passer, perquè això a la pràctica representa defensar monopolis o les rendes de les grans empreses. No ho entenem així, sinó que això ho entenem que llibertat és enfront de dominació, i que aquesta dominació, opressió, no només pot vindre de l'Estat sinó que també d'una distribució de recursos desigual davant de les quals la intervenció d'un estat, que és democràtic, ha de ser la de garant de llibertat. Per tant entenem, per estar al costat, construir una administració àgil que evite les traves innecessàries, que entenga que està al servei de la ciutadania i no per servir-se de la ciutadania. Creem una administració intel·ligent capaç d'aprofitar el potencial del capital humà i capacitat de lideratge, allò que deia la catedràtica d'Economia, Mariana Mazzucato, que anomenava…, que el repte, el gran repte era deixar enrere el model d'emprenedoria únicament empresarial per passar cap a un model emprenedor on sigui l'Estat qui lidera també la innovació i el creixement econòmic. En definitiva, no es tracta de si fer un estat més gran o més menut, sinó que es tracta de fer un estat proactiu i diligent. I això és el que pretén fer aquesta llei de facilitació de l'activitat econòmica que el Govern presenta avui, una llei que entén que és responsabilitat de l'Administració col·laborar i ser al més eficient possible a l'hora de fiscalitzar i acompanyar el nostre teixit empresarial, i també una llei que reforma, d'una manera substantiva, alguns funcionaments de l'Administració, que aprofita tot el potencial que li ofereixen les noves tecnologies per tal de garantir la transparència i la celeritat a l'hora de relacionar-se amb el món de l'empresa. Es tracta, en definitiva, de reformular com treballem per aconseguir una administració eficient que ajudi a créixer pimes i autònoms. I aquí es fa un canvi important com és passar –ho deia la consellera– de gestionar formularis, que és una activitat més pròpia del segle XX a gestionar dades, amb lo qual ja ens situem plenament en el segle XXI, entenent que les empreses han de dipositar les dades, com apuntava ella abans, un sol cop, seguint el principi de l'only once, i que és feina de l'Administració col·laborar i cooperar per no haver d'introduir-les repetidament. Per això, s'aposta també per una tramitació unificada i una relació digital per defecte que, acompanyada de règims de millora i simplificació de la tramitació, agilitzaran la relació de l'empresa amb l'Administració i eliminaran càrregues burocràtiques innecessàries. D'esta manera, s'impulsa la capacitat d'iniciativa de l'Administració, perquè no volem una administració tímida, sinó volem una administració proactiva, que no només custodiï les dades que li proporcionen les empreses, sinó que també siga capaç d'aprofitar aquestes dades per prendre un rol proactiu. La llei dona múscul a l'Administració per impulsar projectes empresarials estratègics per al conjunt del país i la societat, és a dir, aquelles empreses que aposten per la innovació, per una economia de coneixement, per projectes que generen ocupació i aporten un alt valor afegit. I aquí, per tant, també haurem d'estar amatents a veure com s'acaba..., com ho acabem vehiculant per tal d'assegurar-nos que, efectivament, aquesta autopista només estigui disponible per a projectes que ens apropen a una economia més innovadora, més sostenible i també més inclusiva. Una llei com aquesta necessàriament ha de partir d'un model de confiança mútua, en el qual l'empresa puga aconseguir autoritzacions mitjançant declaracions responsables, però també amb una fiscalització posterior, eh?, una declaració responsable, que no ha de ser una barra lliure, sinó que és un mecanisme d'agilització, i que pot ser substituïda pel control previ en causes de raons imperioses d'interès general. En definitiva, esta llei permetrà crear un clima que continue consolidant Catalunya com una de les regions més efectives per invertir. Este mes de febrer, el magazín del prestigiós diari Financial Times tornava a reconèixer Catalunya com la millor regió per invertir del sud d'Europa. I en el període 2014-2018, eh?, la inversió estrangera va augmentar un 45 per cent més que en els anteriors cinc anys, i el 2018 Catalunya tornava a ser, ho era la segona regió d'Europa occidental en termes de llocs de treball associats a inversió estrangera directa. Per tant, per moltes campanyes reals d'expulsió d'empreses, el cert és que en els últims anys Catalunya ha destacat no només rebent noves empreses, sinó també creant-ne de pròpies, mentre la creació neta de societats mercantils se reduïa, al període de gener a octubre, a l'Estat en un 2,7 per cent, a Catalunya augmentava un 3,5 per cent. I en aquesta llei se posen les condicions perquè Catalunya continue sent un pol dinàmic de creació de talent i emprenedoria. I això ho hem de remarcar, perquè no és renunciant a l'ideari polític com s'atrau inversions o projectes i llocs de treball, sinó posant les condicions perquè aquestos projectes prosperen en el nostre país. No és renunciant al nostre dret a decidir com a país, sinó invertint en una xarxa bàsica i en una infraestructura de recerca; ni tampoc renunciant a regular l'acció del sector privat, sinó apostant per una administració capaç de col·laborar i d'acompanyar-lo. Aquí no ens obcecarem en debats antics i repetitius, en debats entre si hem de fer un estat gran o un estat menut, entre si intervenir o no intervenir l'economia, sinó que el debat és sobre com construïm un estat intel·ligent que tingui capacitat de lideratge per impulsar una economia del coneixement inclusiva..., inclusiva i sostenible, i sobretot com construïm un estat que sigui el motor de creixement i d'innovació. En este projecte posem una pedra essencial per construir este estat que volem del segle XXI. No és l'única pedra, però sí que és una pedra imprescindible. I, tal com apuntaven abans, no sabem fins a quin punt esta legislatura ens permetrà concloure la tramitació, però si això no fos així, sí que ens cal conjurar per recuperar-ho al més aviat possible, perquè és imprescindible que ens dotem de totes les eines necessàries per continuar acompanyant el creixement i el dinamisme de les nostres empreses i comerços. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. I, finalment, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula el diputat senyor Eusebi Campdepadrós.
Moltes gràcies, president. Senyores i senyors diputats, honorable consellera... Saludo també el personal de la conselleria que ha fet possible –i els tècnics– que tinguem avui aquí aquest projecte de llei, perquè degut a la situació de la pandèmia no poden ser-hi presents com segurament seria en situacions normals. Aquesta llei si bé ja era necessària abans de la pandèmia, en la situació social i econòmica en què ens trobem ara, només les darreres dades d'estimació de que el PIB pot caure fins a un 11 per cent la fan absolutament imprescindible. Per tant, efectivament, és totalment lògica una tramitació per urgència extraordinària, com es va demanar, perquè, precisament, si es tracta d'una llei per agilitzar tràmits, potser també hem de donar exemple agilitzant el mateix tràmit de la llei. I fins i tot les objeccions que posava, en aquest sentit, doncs, el senyor Cid, dels comuns, en tot cas, a la Mesa no van ser posades de manifest per la seva representant allà i no hi va veure cap inconvenient en que es tramités per aquesta urgència extraordinària. Les obligacions de les administracions en la seua activitat econòmica és proporcionar un marc estable per crear aquesta activitat econòmica i per crear empreses. Fins i tot, m'atreviria a dir un marc amable per a la creació d'empreses, evidentment, mitjançant la inversió en infraestructures, tant físiques com tecnològiques, i garantint, per descomptat, el compliment de tota la normativa de seguretat, de drets dels consumidors, de drets dels treballadors, tributàries..., però sense que això signifiqui una càrrega addicional que en minvi la competitivitat. Venim d'una tradició de rigidesa burocràtica fortament influïda per una cultura jurídica basada en la desconfiança i la sobreregulació que dificulta molt l'acció eficaç i innovadora, i aquesta llei ve a corregir, precisament, aquesta mentalitat. Les administracions han de tenir una actitud proactiva en desenvolupar polítiques que orientin estratègicament les inversions, i aquesta llei ve, precisament, a reforçar aquest sentit d'obra de govern. Tenim els exemples de reacció sobre l'activitat econòmica, i aquí sí que he de fer retrets clars al Grup de Comuns, responsables polítics de la seva formació, com la tinent d'alcalde de Barcelona, que quan va tancar la Nissan es va alegrar perquè així deixarien de fer cotxes; o fins i tot el vicepresidente del Gobierno, el senyor Pablo Iglesias, amb el que ara comparteixen el Govern del PSOE, no?, Podemos, que va parlar de nacionalitzacions, fins i tot altres parlaven de normatives antilocalitzacions, que són normatives antiinversions. Fins i tot la senyora Albiach, la presidenta del seu grup, va cridar a un boicot a la Nissan. Si volen fer boicot a un dels culpables de que marxés la Nissan, facin-lo a l'Estat, que al seu dia no va fer les inversions i infraestructures compromeses ni va facilitar la transició energètica que havia demanat la companyia –no és l'única causa, però ha estat una de les causes. La consellera feia referència a la realitat del nostre teixit empresarial: el 90 per cent de les empreses tenen menys de deu treballadors i el 95, menys de cinquanta, i, per tant, cal que la normativa s'adapti a aquesta realitat. Perquè tota la normativa que es fa es pensa de cara a les empreses, és una normativa que ha d'existir, és una normativa que s'ha de complir, que s'ha de verificar, però, evidentment, aplicada sense cap modulació ni flexibilitat a aquesta realitat empresarial significa una càrrega per a la competitivitat i fins i tot per a la supervivència. I aquesta llei, precisament, ve a incidir i a corregir tant aquesta mentalitat administrativa com aquestes pràctiques burocràtiques, perquè «Llei de facilitació de l'activitat econòmica..., però el títol complet és «facilitació de l'activitat econòmica a l'entorn digital, perquè aquesta és l'altra gran novetat de la llei. I ja no es tracta només de parlar d'agilitzar tràmits burocràtics sinó, precisament, d'incorporar plenament la tecnologia, l'ús de les dades, el tractament de les dades, a aquesta agilització burocràtica. La novetat principal –i, evidentment, m'alegra molt constatar-ho– és de donar una sola vegada les dades de l'empresa per a tots els seus tràmits, per a totes les administracions –una sola vegada per a tots els tràmits a totes les administracions–, i, a més a més, passar a formular, gestionar digitalment dades i no simplement formularis transformats en PDF. Evidentment, una altra gran novetat és, precisament, establir aquesta autopista administrativa per a projectes empresarials estratègics, per donar-los una tramitació d'urgència, la qual cosa permet també una acció política de definir quins són aquests projectes empresarials estratègics, que, lògicament, aniran vinculats –i s'especifica així– als que aportin valor afegit, innovació, presència tecnològica, però també vertebració territorial, foment de sectors tradicionals, protecció mediambiental, protecció de la diversitat, conciliació de l'àmbit laboral; és a dir, una autèntica conciliació de tecnologia, però, evidentment, amb consciència social. Evidentment, la llei preveu reduir les càrregues burocràtiques, la celeritat en la tramitació, també oferirà els serveis de la gestió i l'anàlisi de les dades de les empreses –ja que es disposarà d'aquestes dades–, poder donar un tractament útil amb aquestes dades. I, precisament, el que deia: canviar aquell model de relació de desconfiança, de presumpció de culpabilitat de l'administrat per una relació de confiança mútua i de relació digital entre l'Administració i l'administrat. Consolida ja la finestreta única, que ja era fruit d'un treball col·laboratiu del Govern amb representants dels diferents agents econòmics i del món local; consolida també la governança d'aquest model de la relació empresa-administracions a través de la Comissió per a la Facilitació de l'Activitat Econòmica, que haurà d'anar avaluant la implantació de les polítiques precisament per anar-ne comprovant l'efectivitat i anar proposant les millores que hi corresponguin. I, evidentment, doncs sí, la gran novetat, i també és important passar... –el que deia que va vinculat a la confiança–, per defecte, al règim de comunicació prèvia, i després, efectivament, sí, comprovació. És a dir, que es faciliti l'inici de l'activitat només amb la comunicació en la immensa majoria d'activitats no vol dir que es minimitzi l'acció administrativa de compliment de la normativa. Per això s'estableix un sistema, lògicament, de comprovació, que sigui a posteriori, que no obstaculitzi l'inici de l'activitat, però que, naturalment, també garanteixi l'interès públic del compliment de totes les normatives a les que abans feia referència. L'impacte de la llei és molt clar. Aquesta normativa, que no té precedents, beneficiarà 564.000 empreses, 362.000 autònoms, al 89 per cent de les empreses catalanes que ocupen 2,8 milions de treballadors, que és el 84 per cent del total pel que fa als autònoms, beneficis per al 91 per cent dels autònoms. I hi ha una estimació, que la reducció dels tràmits i la simplificació de procediments suposarà una reducció estimada de costos de 38,4 milions d'euros. És una regulació pionera a Europa –això també s'ha de posar amb referència a l'àmbit internacional–, segueix la directiva europea i les recomanacions de l'OCDE, i integra els tres nivells d'Administració: el català, el local i l'estatal. I, a més a més, Catalunya ja lidera a nivell europeu altres iniciatives de facilitació administrativa orientades a l'impuls de l'activitat econòmica, com el projecte Interreg Europa Start Easy. Hem de destacar, també –i és una informació recent i algun altre diputat ja hi ha fet referència– que la divisió Intelligence, del grup Financial Times, conjuntament amb The Next Web, conclouen que Barcelona i Catalunya –i això també és degut a l'acció d'aquest Govern i d'aquesta conselleria– tenen la segona millor estratègia a Europa per captar inversions estrangeres d'àmbit tecnològic, només per darrere de Londres. I sí, aquesta és la nostra política i com entenem que ha de ser l'obra de govern. La creació de riquesa i llocs de treball són la millor política social. L'ingrés mínim vital, que era imprescindible d'aprovar, no l'hem d'entendre com una..., és una solució imprescindible, és una solució necessària, però no deixa de ser un fracàs com a societat. Sense economia productiva no hi pot haver cap tipus d'economia distributiva, i l'Administració, com a garant del bé públic, ha d'acompanyar, ajudar les empreses, facilitar a les empreses, però no engavanyar les empreses. Jo trobo enormement positiu –i ho destaco– que no hi hagin esmenes a la totalitat a la llei. Emplaço tots els grups a que puguem tramitar-la amb aquesta urgència extraordinària, tant des de l'escepticisme manifestat pel senyor Cano com des de l'actitud col·laborativa, doncs, de la senyora Alícia Romero. Crec que ens hem d'emplaçar a poder-la aprovar en aquesta legislatura. I em quedo, per últim, faig meves les paraules de la consellera, al seu dia, quan va presentar la llei, que, per una banda, reconeixia que un dels principals entrebancs per a autònoms i empreses era la burocràcia, però que, precisament, es tractava de fer una llei per fer-los la vida més fàcil. Per tant, aquesta llei, com deien les nostres constitucions, és una llei necessària i útil per al bon govern de la Terra. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. Acabat el debat, i atès que no s'han presentat esmenes a la totalitat, aquesta iniciativa pot continuar la seva tramitació. Passarem ara a votar tots els punts que s'han debatut durant aquesta sessió d'aquest matí. Abans, però, els faig avinent que s'ha proposat l'alteració de l'ordre del dia d'aquesta sessió, de tal manera que el punt 23, relatiu a la interpel·lació al Govern sobre el protocol de protecció civil d'atenció a les persones davant d'emergències greus a Catalunya pugui ser substanciat en el lloc del punt 27, relatiu a la interpel·lació al Govern sobre els efectes, els reptes i les oportunitats digitals arran de la pandèmia de Covid-19. Per tant, un intercanvi entre els punts 27 i 23. Es pot aprovar aquesta alteració per assentiment? Sí? [[Pausa.]] Molt bé. Doncs, passarem a votar, com els deia, els punts que s'han debatut durant aquest matí. Els faig avinent, abans de començar les votacions, que setanta-set diputats i diputades han delegat el seu vot, divuit s'han acollit al vot telemàtic i trenta-nou ho faran de manera presencial. Així mateix, tal com ha manifestat el diputat Rafel Bruguera quan tenia l'ús de la paraula, el Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar ha retirat la seva Proposició de llei de moratòria de l'increment de l'impost sobre les estades en establiments turístics i, per tant, no es votarà. [[Decret llei 23/2020, del 9 de juny, de mesures urgents en matèria tributària (continuació)]] [[203-00048/12]] Passem a votar, doncs, el punt tercer de l'ordre del dia, que correspon al Decret 23/2020, de 9 de juny, de mesures urgents en matèria tributària. Votem la validació del decret. Comença la votació... [[Santi Rodríguez i Serra demana per parlar.]] Sí; digui'm, diputat...
Se suposava que hauria de poder votar des del meu escó, però no hi ha hagut manera...
Doncs, ara ho mirem, i, en tot cas, repetirem la votació. [[Pausa.]] Deu haver fallat el sistema perquè, segons ens consta, vostè està ben assegut a l'escó que correspon. Per tant, tornem a votar i, en tot cas, esperem que aquesta vegada es pugui... [[Veus de fons.]] Esperem un moment. Sí? [[Pausa.]] Esperem que el servei tècnic... [[Pausa llarga.]] Segons els vots delegats que tinguessin, diguéssim; no sé si els van delegar tots? [[Veus de fons.]] Doncs, així només un vot, sí. [[Pausa llarga.]] Molt bé, doncs, tornem a fer la votació. Repeteixo que és la votació del punt 3 de l'ordre del dia; per tant, corresponent al Decret llei 23/2020, de 9 de juny, de mesures urgents en matèria tributària. Votem. El Decret llei 23/2020 ha estat validat per 82 vots a favor –corresponents a 64 de presencials i delegats, i 18 de telemàtics–, 4 en contra i 49 abstencions. [[Pausa. El president dona la paraula a Santi Rodríguez i Serra.]]
Sí. No és per res, però no surt. He pogut votar, no surt marcat el meu vot en el quadre electrònic. No sé, per tant, si s'haurà comptabilitzat o no... [[Veus de fons.]]
S'ha sumat –s'ha sumat–, sí, diputat. Si volen, torno a repetir els resultats: són 82 vots a favor, 4 en contra i 49 abstencions. Un cop validat, em correspon preguntar a la cambra si algun grup pot tramitar com a proposició de llei aquesta decret. No? [[Pausa.]] [[Proposició de llei de moratòria en l'aplicació de l'impost sobre les estades en establiments turístics (continuació)]] [[202-00072/12]] Doncs passem a votar el següent punt, que és el quart, que correspon a la proposta de tramitació directament i en lectura única davant del Ple de la Proposició de llei de moratòria en l'aplicació de l'impost sobre les estades en establiments turístics. Passem a la votació. Aquesta proposta de tramitació en lectura única ha estat rebutjada per 41 vots a favor, 94 en contra i cap abstenció. Vist el resultat de la votació, per tant, aquesta iniciativa no es tramitarà per lectura única, i, per tant, es tramitarà segons el procediment legislatiu ordinari. [[Proposició de llei per a suprimir de manera efectiva la càrrega fiscal al turisme davant la Covid-19 (continuació)]] [[202-00073/12]] I votem, finalment, el punt cinquè de l'ordre del dia, que correspon a la proposta de tramitació directament i en lectura única davant del Ple de la Proposició de llei per suprimir de manera efectiva la càrrega fiscal al turisme davant de la Covid-19. Votem. Aquesta proposta ha estat rebutjada per 41 vots a favor, 94 en contra –corresponents a 76 de delegats i presencials, i 18 de telemàtics– i cap abstenció. Sí, senyor Carrizosa, per què em demana la paraula?
Porque, evidentemente, sobra un voto. Igual que en la votación anterior: treinta y seis más cuatro –que supongo del PP–, y no veo ningún otro espontáneo que se haya sumado a la [[l'orador riu]] votación..., han hecho algo con el voto el PP y está votando una persona más. [[Veus de fons i rialles.]]
El problema ha estat la confusió, perquè el vot... El senyor Santi Rodríguez tenia el vot delegat, ens consta així en els documents que va entrar. [[Veus de fons i pausa.]] S'ha sumat el vot delegat, que tenia delegat, i el presencial. [[Santi Rodríguez i Serra demana per parlar.]] Senyor Rodríguez.
Precisament, mentre estàvem intentant aclarir la qüestió, he fet la consulta sobre si precisament jo havia delegat el vot, i la resposta del nostre coordinador ha sigut que no, que el senyor Fernández tenia dos vots delegats, i jo no tenia vot delegat. Però la segona qüestió per la que li demanava la paraula és en el sentit que deia el senyor Carrizosa: hi havien 40 vots presencials, 77 de delegats i 18 de telemàtics, això suma 135, i recordo que hi ha un diputat que no ha pres possessió, i, per tant, només som 134 diputats. Hi ha alguna cosa que no acaba de quadrar...
No, no; són 77 diputats i diputades que han delegat el seu vot, 18 de telemàtics i 39 de manera presencial.
Doncs en el panell n'apareixien 40.
El que passa és que entenc que s'ha sumat el seu, que estava delegat, i, al mateix temps, s'ha sumat amb el presencial. Per tant, en tot cas, repassarem si efectivament el tenia delegat. Però el decalatge ve pel seu vot, senyor Rodríguez. Gràcies.
Bona tarda. Reprenem la sessió... [[Decret llei 22/2020, del 2 de juny, pel qual es determinen els òrgans competents per tramitar les sancions per incompliments de la normativa reguladora de l'estat d'alarma denunciats pels diferents cossos policials]] [[203-00047/12]] ...amb el vuitè punt de l'ordre del dia, que és el debat i la validació del Decret llei 22/2020, de 2 de juny, pel qual es determinen els òrgans competents per tramitar les sancions per incompliments de la normativa reguladora de l'estat d'alarma denunciats pels diferents cossos policials. D'acord amb l'article 158.2 del Reglament, en primer lloc intervendrà el conseller d'Interior per exposar les raons per les quals ha estat promulgat aquest decret llei. Té la paraula el conseller d'Interior, senyor Miquel Buch.
Bona tarda, diputades i diputats. Els vinc a presentar el Decret llei, el 22/2020, de 2 de juny, tot i que a ningú se li escapa que d'aquí un parell o tres de punts també es tractarà el Decret llei 26/2020, de 23 de juny, que complementa aquest, no? Per tant, també els faré a grans trets cap a on van un decret i l'altre, que són pràcticament iguals ‒el que fem és una puntualització, amb el 26‒, i d'aquesta manera, quan es tracti el punt de l'altre decret llei, del 26, que té altres matèries, segurament aquesta concreta que afecta el que és la matèria o els òrgans competents a l'hora de tramitar les sancions, doncs, ho podran passar per alt en el debat. Bàsicament, el decret 22 el que determina són els òrgans competents a l'hora de tramitar les sancions que s'han posat a l'entorn del que és la gestió de la pandèmia de la Covid-19. Vostès saben que hi va haver un decret llei, un reial decret llei, que és el 463 de 2020, de 14 de març, en el qual es decretaven unes mesures urgents en diverses matèries, fixava unes limitacions de mobilitat, fixava unes limitacions per l'activitat ciutadana i també fixava quins eren els òrgans competents a l'hora de gestionar i de coordinar. Per entendre'ns, el que feia era: decretava una nova lògica a la que teníem els ciutadans i ciutadanes de la resta de l'Estat espanyol i també de Catalunya; ens fixava aquesta nova lògica, fruit d'una pandèmia que estàvem vivim, que és la Covid-19, com molt bé saben, i a la vegada també deixava clar qui era el que, doncs..., qui estava al capdavant dels cossos policials, qui coordinava els cossos policials, tots els cossos policials de l'Estat espanyol. A partir d'aquí, la policia de Catalunya ‒la policia de Catalunya amb el benentès que està composta pel Cos de Mossos d'Esquadra, la Policia de la Generalitat, i per les policies locals i guàrdies urbanes‒ va tramitar unes sancions en funció d'aquest nou reial decret o aquesta nova lògica legal a què ens havia sotmès l'Estat. Aquestes sancions han pujat a l'entorn d'unes 140.000, s'han aixecat unes 140.000 actes, i a partir d'aquí, doncs, s'ha generat un procés evidentment burocràtic, administratiu, per cursar aquestes sancions. Val a dir que, d'aquestes 140.000, un 60 per cent aproximadament –no hi arriba– les ha aixecat, les ha posat el cos de la Policia de la Generalitat, els Mossos d'Esquadra, un 60 per cent aproximadament, i un 40 per cent les ha aixecat, les han posat les policies locals i les guàrdies urbanes. Per tant, ha estat una feina dels dos cossos policials, o dels 217 cossos policials, si volen, perquè a Catalunya tenim 216 policies locals, comptant les guàrdies urbanes també, més el dissetè, que són els Mossos d'Esquadra. Aquestes sancions pivoten sobre dues lleis; una llei és la Llei de salut pública i l'altra llei, la de seguretat ciutadana. Per tant, en matèria competencial, en la Llei de seguretat ciutadana, en el cas de la Generalitat de Catalunya, l'òrgan gestor seria el Departament d'Interior; en el cas de la Llei de salut pública, l'òrgan gestor, l'òrgan competent seria el Departament de Salut. Evidentment, vostès saben que el Departament de Salut ara mateix està immers en la lluita contra la pandèmia i és el departament, doncs, el qual és segur, és evident, perquè és l'autoritat en matèria sanitària..., jo els deia que de ben segur és el departament que hi està dedicant més hores de tots els departaments. Per tant, si estem en una lògica que s'han posat unes sancions que l'òrgan competent per gestionar aquestes sancions és el Departament de Salut, però el Departament de Salut ara mateix està immers en la lluita per la Covid-19, vam prendre la decisió de centralitzar totes les sancions, tant les que venien per la Llei de salut pública com les que venien per la Llei de seguretat ciutadana, de centralitzar-les totes al Departament d'Interior. Val a dir que això al Departament d'Interior tampoc ha estat fàcil. Comptin que el Departament d'Interior gestiona aproximadament a l'any unes trenta mil sancions; un any normal, unes trenta mil sancions. I estem parlant de 140.000 posades en aquests escassos tres mesos, no?, de gestió de la Covid. Per tant, presumptament aquest any, si féssim els mateixos números que l'any anterior, tindríem les trenta mil normals, les habituals de tot l'any, més aquestes 140.000; per tant, estaríem a l'entorn d'unes 170.000 sancions que es podrien aixecar per part del Departament d'Interior i gestionar per part del Departament d'Interior. Això, què ha suposat? Ha suposat una redistribució de personal dins el Departament d'Interior. Evidentment, tots els juristes, totes les persones que fan les tasques d'assessorament jurídic al Departament d'Interior s'han hagut de dedicar o es dedicaran, amb molt esforç, per gestionar aquestes 140.000 sancions, però hem entès, el Govern de la Generalitat, que era millor que aquests esforços vinguessin per part del Departament d'Interior i no tant per part del Departament de Salut, que el Departament de Salut el que ha de fer és continuar gestionant la pandèmia de la millor manera possible. Val a dir que jo els he explicat que aproximadament un 40 per cent d'aquestes sancions les han posat les policies locals i les guàrdies urbanes. Per tant, també hem iniciat unes converses amb la Federació de Municipis de Catalunya i l'Associació Catalana de Municipis per també, doncs, a l'hora de cobrar aquestes sancions, atès que pràctica..., per sobre, és molt poc per sobre, però entorn d'aquest 40 per cent de sancions les han posat les policies locals, una part també de l'ingrés que puguin suposar aquestes sancions sigui retornat també als ajuntaments, perquè és lògic, no? I en tot cas estem treballant amb quina fórmula seria la més idònia perquè els ajuntaments també tinguessin una part d'aquesta recaptació. I estem treballant en aquesta línia. Però això seria al tram final, un cop s'hagi cobrat. Presumptament, davant d'aquestes sancions, hi haurà recursos i hi haurà un procés administratiu, amb tots els drets que té qualsevol ciutadà d'aquest país. Per tant, doncs, quan acabi tot el procés, i un cop es cobri la sanció, doncs, un percentatge hauria d'anar pels ajuntaments. I, per tant, tenim temps, però estic convençut que arribarem a un acord al més aviat possible. Va a banda el que és l'Ajuntament de Barcelona. L'Ajuntament de Barcelona, vostès saben que té la carta municipal, és una carta pròpia, té unes atribucions i unes competències diferents a la resta d'ajuntaments de Catalunya, i, per tant, l'Ajuntament de Barcelona quedaria exclòs d'aquests decrets llei, bàsicament perquè ells tenen la capacitat per gestionar tots aquests expedients; la resta d'ajuntaments, no. Per tant, diguem que, quan jo els parlo dels ajuntaments, els estic parlant de 946 ajuntaments, Barcelona a part, perquè Barcelona podrà gestionar-se aquesta tramitació d'aquestes sancions. És per això que vam fer aquest decret llei, perquè la feina la van fer els cossos policials, van vetllar pel compliment de les normes que teníem aleshores, i, a la vegada, també van garantir, també, que en el cas que hi haguessin persones que volguessin posar en risc d'altres, no complint aquest confinament que va ser decretat, per tant, posar-los en risc, els altres, doncs evidentment la policia el que fa és fer la seva feina, que és fer complir les normes i sancionar a qui correspon. Per tant, també un agraïment a aquest conjunt de 25.000 agents que tenim de la policia de Catalunya, uns 25.000 agents entre policies locals i Mossos d'Esquadra, també, per haver vetllat per la nostra seguretat i haver fet complir les normes tal com estaven escrites. Compto amb que li donaran suport, a aquest decret llei, i que ho podrem cursar, i d'aquesta manera també alliberar d'aquesta tasca burocràtica, administrativa, el Departament de Salut, que el que ha de fer és vetllar, diguem-ne, des de l'òptica sanitària i no des de l'òptica burocràtica, que aquesta feina ja la farem el Departament d'Interior. Moltes gràcies. I bona tarda.
Gràcies, conseller. A continuació passarem a la intervenció dels grups parlamentaris per fixar la seva oposició. En aquest torn d'intervenció, d'acord amb la Junta de Portaveus, el temps d'intervenció serà d'un màxim de deu minuts per grup parlamentari i cinc minuts pels subgrups. Té la paraula, en primer lloc, pel Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat Jean Castel.
Gràcies, president. Diputats, diputades, conseller..., antes de nada querría destacar, ante la grave situación que estamos viviendo, que durante el ojo del huracán de esta pandemia que nos ha atacado, por decirlo de alguna manera, aquí empezó en marzo, y los españoles se han comportado de una manera ejemplar, con carácter general, cumpliendo con las reglas de un duro confinamiento. Asimismo, también ha sido ejemplar la labor de las fuerzas y cuerpos de seguridad, que, ante la grave situación de peligro que suponía esta pandemia y la exigencia de un duro confinamiento y un estado de alarma, han desempeñado valientemente su labor, atajando la delincuencia, como siempre, y aplicando a aquellos comportamientos incívicos que en minoría irrespectuosa se fueron declarando en ciertas ubicaciones..., con las reglas necesarias de confinamiento, que, insisto, mayoritariamente los ciudadanos cumplieron de una manera escrupulosa. Fuerzas y cuerpos de seguridad entre las que están, como tiene que ser, nuestros Mossos d'Esquadra, a los cuales, antes de nada y desde aquí, quiero reconocer y agradecer su incansable labor, especialmente ante tan difícil situación. Reconocimiento y agradecimiento que, además de ser extensivo a nuestras otras fuerzas y cuerpos de seguridad del Estado –policías locales, Guardia Civil, Policía Nacional–, de la misma manera que a nuestro ejército, creo especialmente necesario y debido, porque salieron decididamente a jugárselo todo; de una manera literal se jugaban su integridad, hasta el punto que tenemos que lamentar incluso el fallecimiento de efectivos de algunos de nuestros cuerpos. Aprovecho nuevamente para mostrar mis condolencias y mi más sentido pésame a los familiares por estas terribles pérdidas. Nuestros efectivos policiales y nuestro ejército han demostrado, en esta primera fase de la afectación de la pandemia, vocación de servicio a la ciudadanía y un compromiso firme con nuestra democracia, actuando de manera coordinada y mostrando que el deber, la responsabilidad y la lealtad institucional es su guía en todo momento. Hoy nos traen a aprobación este decreto que salvaguarda en muchos casos no congestionar y saturar de una manera excesiva a muchos de nuestros ayuntamientos en la gestión de estas sanciones, cosa que en este sentido lo vemos con buenos ojos, pero estoy convencido de que, de aprobarse hoy este decreto, comportará asumir un grueso importante, muy elevado, de tramitaciones ‒usted, conseller, en su intervención hablaba de la normalidad de unas treinta mil‒, 140.000, excesivo, y esto implicará también que la Generalitat tenga que reforzarse con personal jurídico, contratando a abogados para cumplir en tiempo y forma oportuna estas tramitaciones. De la misma manera le digo que estaremos muy observantes también en cómo y de qué manera llevarán a cabo ustedes esta actuación y a quién van a contratar y cuáles van a ser las bases de contratación para buscar a esas personas que nos deben ayudar, cosa que no hicieron en otro momento. Usted me dice... [[Veus de fons.]] A mí, a mí. En otro momento ustedes no lo hicieron. Y le recuerdo los altercados públicos de 2018 y 2019. Todos recordamos cuando el Consejo de Ministros de nuestra nación vino a Barcelona a reunirse y aquí no hubo ni gestión, ni sanción que fuera gestionada por este departamento, también. O de la misma manera que en los desórdenes públicos de octubre de 2019, también sin efecto en su gran mayoría, ni gestión, ni sanción. Recuerdo que hay un informe de la Abogacía del Estado advirtiendo que no hay una infracción autónoma, que todo se podría relegar a sancionar por la Ley de seguridad ciudadana, usted lo ha advertido, y el Código penal aplicable. Bien. Solo recordar una fecha: el Gobierno decreta el estado de alarma el 14 de marzo de 2020. Todos recordamos que en el ecuador de aquella pandemia el cap de Mossos d'Esquadra, el comissari en cap, Eduard Sallent, tuvo que emitir de urgencia una instrucción y un comunicado interno, el 21 de abril de 2020 –fíjese, un mes y catorce días después de haberse decretado este estado de alarma–, instrucción que fue comunicada a todos los servicios y dirigida a todos los agentes, indicando el decálogo de valoraciones que se deberían tener en cuenta para incluir en cada emisión de cada denuncia, para reflejar cómo y de qué manera tenían que emitir esas denuncias y en base a qué, para dejar atrás una situación que dejaba al Cuerpo de Mossos d'Esquadra a los pies de los caballos y en una situación complicada hasta ese momento. Yo felicito desde aquí a Eduard Sallent por tomar las riendas en aquel momento, aunque nos hubiera gustado mucho que hubiera sido en paralelo al estado de alarma. También le diré: mientras ustedes están en su particular delirio, reacción, pataleta, en muchos casos por la pérdida de competencias frente a un estado de alarma, en vez de asumir responsabilidad. La responsabilidad del Departamento de Interior era ponerse al lado de lo debido, de lo que tocaba, de la coherencia, de lo que teníamos que hacer en aquel momento, y veíamos incluso a su president Torra hablar de un confinamiento parcial –todos lo recordarán–, de aquel confinamiento parcial que él reclamaba versus un estado de alarma que hablaba de diferentes situaciones y graves situaciones. A los agentes que tuvieron que soportar, y permítame que insista, soportar..., gestionando y garantizando nuestra seguridad en un estado de alarma los dejaron sin soluciones frente a una situación extrema, poniendo a nuestra policía en una situación límite y crítica; una policía que se vio aquellas primeras semanas en muchas áreas policiales sin mascarilla, o con mascarillas, que es peor aún, no homologadas. Diferentes responsabilidades tendríamos también que barajar, cómo y de qué manera gestionan ustedes cuando estamos garantizando que el servicio de cada policía se lleve de manera garantista y adecuada. Pero también, permítame que le diga, pruebas de test rápido, o, lo que es peor, sin otro tipo de pruebas que pudieran detectar positivos, que luego nos dimos cuenta de que en diferentes áreas policiales compartían espacio común con agentes que había tenido, por desgracia, contacto con infectados, pero las pruebas no llegaban, y luego se nos acentuaba el problema de forma interna. O con policías que, por desgracia –ya antes lo he puesto en valor–, ya habían fallecido. Hay que tener en cuenta la responsabilidad en todo momento y dónde tiene que estar dicha responsabilidad, cuando hablamos de la actuación de ciertos departamentos. Estas deberían ser, fíjese, sus prioridades ayer, hoy, mañana y siempre, porque la responsabilidad de llevar a cabo el departamento de un gobierno y ser conseller de un gobierno no solo pasa por un título ni estar sentado donde está usted, pasa por la responsabilidad que conlleva llevarlo a cabo de una manera coherente, firme, capaz, llegando a los objetivos, no quedándose a medias, y, com diem en català, posant pedaços en el camí; no estar saliendo, como también le veíamos, cada día en rueda de prensa, que, a veces, más allá de informar, lo que creaba eran confusiones a la ciudadanía, que la ciudadanía esperaba aclarar dudas, aclarar cómo y de qué manera se debían gestionar desde ese estado los movimientos. Hay que garantizar el trabajo de nuestra policía, esa debería ser su obligación: garantizar todos los derechos de los ciudadanos y conocer cómo y cuándo se comete una infracción y cuándo no. Mire, mientras algunos llevan irresponsablemente intentar reinventarse, intentar parecer otro país, otra nación, o con cambios hábiles de idioma, como nos tiene acostumbrados usted, lo único que se hace es olvidar lo principal. En ese momento, permítame que le diga, lo que tenía que hacer era mantener debidamente informada a nuestra ciudadanía en los supuestos de movilidad autorizados que permitían desplazamientos. Y, mire, acabo diciéndole: ustedes tienen un mandato parlamentario, un mandato en que hay que elaborar un plan de contingencia, que espero que ya estén trabajando en él, y un plan de contingencia que incorpore y elabore todos aquellos protocolos de actuación para que, si, por desgracia, nos encontramos en una situación similar, sepamos resolver desde el minuto uno la situación, el momento, y garantizar que nuestros efectivos...
Vagi acabant, diputat.
...como no puede ser de otra manera, tengan su trabajo, su función y su profesionalidad adecuadamente garantizada. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor diputat. A continuació és el torn del diputat Carles Castillo, del Grup Parlamentari del PSC i Units per Avançar.
Molt bona tarda a tothom. Permetin-me començar, doncs, donant les gràcies, en primer lloc, al Cos de Mossos d'Esquadra i a totes les policies locals i vigilants –que també tenim vigilants en aquest país– pel treball que fan, i especialment, si m'ho permeten, doncs, a aquestes policies locals que moltes vegades aguanten la seguretat a Catalunya. Aquí hi ha diversos temes, amb el Decret llei 22/2020. Primer, hi ha una qüestió de gestió i de tècnica legislativa, senyor conseller, i és que vostès fan un decret llei el 2 de juny fixant l'exercici de la potestat sancionadora d'aquells incompliments derivats de l'estat d'alarma, del conseller d'Interior, i com que no parlen amb ningú i no es posen a negociar abans d'escriure'l, doncs n'han de modificar el contingut quatre decrets lleis més enllà, en el Decret llei 26/2020, perquè no han tingut en compte ni la Carta de Barcelona ni, per tant, la idiosincràsia i competències pròpies de la Ciutat Comtal. Així, aquest Decret llei 22/2020 va relacionat amb l'article 9 del Decret llei 26/2020, que el modifica afegint la situació especial de Barcelona, entre altres coses. Ah, però es deixen una cosa important –és veritat que el conseller ja ho ha dit–: les sancions que produeixen les policies locals i els vigilants dels pobles i ciutats de Catalunya, com repercuteixen en els municipis, com es reparteix la recaptació entre el Departament d'Interior, que en farà la gestió, i els ajuntaments que imposen la sanció. Perquè vostès tenen un compromís. Ho ha dit, és veritat que ho ha dit. Però jo vull recordar que hi ha un compromís ja aprovat en el Parlament, i és que la proposta de resolució número 5, proposta per Junts per Catalunya, de suport al món local, en el punt 4.c, diu: «Destinar íntegrament als municipis els recursos generats pel cobrament de les denúncies interposades per les policies locals per l'incompliment dels decrets de l'estat d'alarma que han estat tramitades i cobrades pel Cos de Mossos d'Esquadra. És a dir, ja hi ha un compromís escrit en aquest sentit, i parla, fins i tot, i l'hi dic, conseller, de destinar íntegrament. I s'han compromès a respondre en aquest sentit, també ho ha dit el conseller, al món municipal representat per l'Associació Catalana de Municipis i la Federació Catalana de Municipis. Però, de moment, només han rebut el silenci per resposta; esperem que de seguida puguin negociar, en tot cas, uns percentatges, senyor conseller. Perquè, donada la situació general, però especialment la situació dels nostres ajuntaments, que són la primera línia de trinxera durant aquesta pandèmia i confinament, doncs, aquesta situació genera grans recels. Sabem que són al final els ajuntaments..., els nostres ajuntaments són gairebé els parents pobres de l'Administració pública. Nosaltres en aquest decret llei ens abstindrem i proposarem en el 26/2020 que es tramiti com a projecte de llei, per tal d'establir clarament aquests compromisos de repartiment dels diners que es puguin recaptar amb els ajuntaments, i, en tot cas, que es doni compliment a allò ja aprovat per aquest Parlament, perquè les policies locals fan un gran treball en la seguretat d'aquest país. I, per últim, i per acabar, senyor conseller, tenim jo crec que dubtes raonables de que hi hagi suficient aparell administratiu, diguem-ne, per poder tramitar tot el volum que ha dit vostè de les multes. I també per acabar dir-los que també opinem que algunes d'aquestes sancions s'haurien de revisar una mica per establir, en tot cas, els mateixos criteris de rigor, tipicitat i interpretació a totes elles, i que sigui a tota Catalunya per igual; són molt quantioses i algunes poden implicar realment problemes econòmics a algunes famílies catalanes, i, per tant, hem d'estar segurs que no es produeixen situacions injustes, que no es castiga en un lloc conductes que en d'altres es passen per alt. Per tant, establir una sèrie de criteris iguals i la mateixa interpretació de la normativa a tota Catalunya. Res més. Moltíssimes gràcies, conseller.
Gràcies, senyor diputat. A continuació és el torn del diputat Marc Parés, del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem.
Gràcies. Bona tarda, diputats i diputades; bona tarda, conseller. Bé, aquest és un decret que, a primer cop d'ull, pot semblar raonable, no?; de fet, un decret que inicialment tenia un únic article a través del qual s'establia que l'òrgan competent per a la tramitació de sancions derivades de la normativa de l'estat d'alarma..., hauria de recaure, la seva gestió, en la conselleria d'Interior o en qui el conseller delegués. Però, clar, ja s'ha anat explicant..., i de les problemàtiques que presenta aquest decret, un decret que es va aprovar el 2 de juny i va haver de ser modificat al cap de vint dies, amb el Decret 26/2020, on s'hi afegien..., a aquest únic article se n'hi afegiren dos més: un per reconèixer la singularitat de la ciutat de Barcelona i l'altre per dir, doncs, que els ajuntaments mantenien les seves competències, però de facto no podien exercir aquesta potestat sancionadora. I tampoc diu res el decret de què passa amb el cobrament d'aquestes sancions, tot i que el conseller ens ha avisat, no?, ens ha explicat que està en procés de negociació per veure, el que s'acabi recaptant d'aquestes sancions, com acaba repercutint als municipis. Una cosa que al nostre grup ens preocupa. Clar, llegint una mica l'exposició de motius d'aquest decret, hi han algunes afirmacions que, home, ens fan pensar una mica també en el relat que hem anat veient per part d'aquest Govern i, especialment, per part del seu portaveu, del conseller d'Interior, en moltes rodes de premsa durant la gestió de l'emergència, i el que acabem trobant en aquest decret. I em referiré, per exemple, en un moment o en una frase concreta de l'exposició de motius on diu, literalment, diu: «Escau centralitzar la tramitació i imposició de sancions en un únic òrgan, que és el conseller d'Interior. I s'obliden del món local, fins i tot de citar-lo en l'exposició de motius, crec, i en el mateix articulat d'aquest decret, tot i que després es corregeix, efectivament. Però, clar, fixin-se, no?, és a dir, quan ho fan vostès, aleshores sí que escau centralitzar i oblidar-se del món local. Jo crec que aquesta és una reflexió que s'ha de tenir en compte, perquè tot allò que vostès no paren de repetir dia rere dia envers el Govern de l'Estat, a mi em dona la sensació que aquest Govern de la Generalitat està fent exactament el mateix amb el món local, en el qual hi està actuant sense consultar, imposant decisions i, en tot cas, després intentant afegir algunes correccions, que celebrem que estiguin dialogant amb el món local per arribar a un acord. Però, en tot cas, això ens genera dubtes sobre aquest sobre aquest decret. Un decret que també vostè ens ha explicat que s'ha d'utilitzar, no?, per sancionar sobre dos instruments legals, diguéssim, dues lleis. Una d'aquestes..., una és la legislació en matèria de salut pública, i l'altra és la Llei de seguretat ciutadana, és a dir, la llei mordassa. I aquí a nosaltres també ens preocupa com l'aplicació d'aquesta legislació, d'una llei que nosaltres, com vostès, creiem que s'ha de derogar, doncs com això ho traduïm en sancions concretes en el marc de l'estat d'alarma. I ens preocupen –de fet, l'advertència del Síndic de Greuges en el seu dia, no?– les sancions, el gran nombre o el gran volum de sancions que s'ha aplicat durant la gestió d'aquesta pandèmia. I, en aquest sentit, doncs, no tenim del tot certesa de que s'hagi fet amb suficient proporcionalitat. I aquesta és una qüestió que ens preocupa. Per tot plegat, el que li volem dir, eh?, conseller..., és a dir, nosaltres entenem que pot ser raonable aquest decret, entenem que s'ha de tramitar; ara bé, els dubtes que ens genera des del punt de vista especialment de la relació amb el món local i de la poca concreció dels fets sancionables, creiem... A més a més, un decret que també deixi'm dir-li que arriba tard, és a dir, el 2 de juny, quan tenim estat d'alarma des del 14 de març, després modificat el 26. Per tant, estem tramitant un decret sobre l'aplicació de sancions en l'estat d'alarma quan ja no estem en estat d'alarma, i esperem no haver-hi de tornar a estar, no? Però, en qualsevol cas, pels diferents motius que li comentava, el nostre grup s'abstindrà també en aquest decret que avui debatem i també demanarem la tramitació com a projecte de llei, bàsicament perquè entenem que una qüestió com és l'estat d'alarma..., que compartim segurament amb vostès, doncs, que no està ben regulada i que el marc estatal que tenim actualment no és un marc adequat per gestionar una pandèmia des d'una perspectiva de recentralització i de codecisió o de decisions coordinades. Per tant, compartim que no tenim el marc estatal i el marc jurídic adequat, perquè no estem ni en un estat federal ni en un estat que reconegui la plurinacionalitat, que, efectivament, hauria de ser. Però, dit això, sí que creiem que la regulació de com sancionem en situacions d'emergència com la que hem viscut durant aquests mesos i que podríem tornar a viure en el futur, doncs, requereix un debat parlamentari, requereix també incorporar la perspectiva del món local, que ara mateix no creiem que estigui ben incorporada ‒si bé reconeix la singularitat de Barcelona, què passa amb la resta dels nou-cents i escaig municipis del país? Per tant, sí que creiem que cal un debat parlamentari que sigui el poder legislatiu el que acabi, doncs, reglamentant com es produeix aquest procediment de sanció en situacions com la de l'estat d'alarma que malauradament hem hagut de patir en aquest país. Res més. Moltes gràcies.
Gràcies, senyor diputat. A continuació és el torn de la diputada Maria Sirvent, del Subgrup de la CUP - Crida Constituent.
Bona tarda, diputats i diputades, conseller. Després de la presa de pèl més gran de la història, de l'auditoria més gran de la història dels Mossos d'Esquadra, després de que aquesta cambra aprovés instar el Govern a suspendre de sou i feina els sis agents implicats en l'agressió registrada al Bages i que vostès sortissin dient que és igual el que aprovi el Parlament, perquè vostès no ho faran, doncs, mirin, com menys competències es centralitzin en el Departament d'Interior, per nosaltres, millor. I, per tant, votarem en contra d'aquest decret. Miri, si s'hi fixa, el portaveu de Ciutadans ha felicitat el director general, Eduard Sallent, i no m'estranya, perquè en polítiques de seguretat la veritat és que vostès estan més a prop del que mai m'hagués pogut pensar. I per què el feliciten? Doncs perquè el director general va fer una instrucció dient que, encara que no hi hagués desobediència, doncs que multessin per desobediència la gent, perquè, clar, el reial decret no va acompanyat de cap tipus de règim sancionador. Això és vulnerador dels drets de les persones, directament. Això va en contra de tots els principis del dret. És més, si l'estat d'alarma, si el reial decret d'estat d'alarma no té un règim sancionador, doncs, el que no es pot fer és fer veure que l'ordre genèrica o la prohibició genèrica de no sortir de casa s'entén com una ordre concreta i que això, l'incompliment d'aquesta ordre concreta, pot provocar, doncs, una desobediència. No, no! És a dir, l'agent ho ha de requerir a la persona i aquesta persona ha de dir: «Miri, jo no vull complir amb això que vostè m'està requerint. I és en aquell moment que es pot aplicar la desobediència. Però vostès no poden aplicar la desobediència arbitràriament, que és el que estan fent. És que han fet una instrucció, que l'hem llegit totes, perquè es va colar a la premsa, dient als agents que se saltin tots els principis del dret per multar la gent. La veritat és que no ens ho podem explicar en cap cas. De fet, Amnistia Internacional ha denunciat l'arbitrarietat de les forces de seguretat –no la CUP, Amnistia Internacional– en l'aplicació de la llei mordassa. Amb arbitrarietat, per què? Doncs perquè es fa des d'un enfocament principalment coercitiu sense criteris clars d'actuació i, especialment, en el tracte a les persones vulnerables. De fet, SOS Racisme, en període d'estat d'alarma, en plena fase 1 del confinament, fa una campanya que es diu «Pareu de parar-me. Per què? Doncs perquè hi ha un augment escandalós de les identificacions per motius racistes. I després, doncs, ens trobem amb un racisme institucional i policial que és estructural i que fa que es produeixin situacions com les del Bages. De fet, jo a la compareixença que va fer vostè durant l'estat d'alarma li vaig preguntar: «Quantes sancions han imposat? «No, cap; els agents de la policia local i de la guàrdia urbana només han aixecat actes. Avui vostè ha dit el contrari, suposo que s'ha equivocat. Només han aixecat actes, d'acord. Després d'aixecar aquestes actes, s'ha d'iniciar un procediment administratiu. Aquest procediment administratiu el farà el Departament d'Interior. Em va dir vostè, en aquella compareixença, que em faria arribar el número d'actes que havien aixecat la guàrdia urbana, les policies locals i els Mossos d'Esquadra i en base a quins fets. Encara estem esperant aquesta informació. I ara... A més a més, em va dir vostè que no, que la llei mordassa no calia que l'apliquessin, que ho farien en base a la Llei de salut pública. Però ara, ara no; ara ho faran en base a les dos lleis i ho farà tot el Departament d'Interior. Doncs, mirin, preferim que ho faci el Departament de Salut, amb qui segurament podem tenir moltes coses de divergències, moltes divergències, però segurament no és tan escandalós com el que està passant amb el Departament d'Interior. I, senyor conseller, amb tot el respecte, però tornem a demanar la seva dimissió; tornem a demanar al president d'aquest Govern que faci el favor de prendre una decisió respecte a com vostè desenvolupa les seves funcions en el Departament d'Interior, perquè cada vegada és més greu la situació de vulneració de drets socials, civils i polítics que s'està produint en aquest país.
Gràcies, diputada. A continuació és el torn del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya. Té la paraula la diputada Esperanza García.
President, conseller, diputats, la limitació de moviments a la ciutadania que ha comportat la declaració de l'estat d'alarma ha sigut una pèrdua molt important de drets i llibertats individuals, no?, per la ciutadania, en favor, al final, de la salut de tots, del col·lectiu de la societat. Si el Govern de Sánchez ha sigut erràtic, erràtic i contradictori amb la fixació d'aquests límits de la mobilitat personal de la ciutadania, vostè, senyor conseller, no ha sigut més clar. Lluny d'aclarir conceptes, lluny de donar seguretat a la ciutadania, certeses dins un marc inestable com és la pandèmia del coronavirus, encara n'hi ha afegit més, encara ha fixat, fins i tot, normes contradictòries. Vaja, que han marejat la ciutadania, fins i tot amb les passejades dels nens i la sortida, la primera sortida als carrers dels nens. En termes generals vostè ha comès els mateixos errors que critica del Govern de Sánchez, per molt que digui que no. Al final ha deixat la ciutadania marejada i els cossos policials un tant abandonats, i també amb una certa confusió de com havien d'actuar davant d'aquesta situació tan excepcional com ha sigut l'estat d'alarma i la limitació dels moviments individuals de la ciutadania. No ha tingut una actitud responsable ni exemplar. Creiem que és bo que aquests dos decrets aclareixin qui ha de tramitar les sancions d'aquells ciutadans que no van respectar els límits..., ciutadans que la seva majoria, igual que la policia i els diferents cossos policials que s'encarregaven de vetllar que no es traspassin aquests límits, en general, va ser exemplar. Però és veritat que hi han 140.000 sancions, i n'hi han algunes que segurament seran revisades, però d'altres que s'hauran d'imposar. I és bo que s'aclareixi qui ha de tramitar aquestes sancions, és oportú, és coherent, i entenem que porti un decret a aprovació. He dit «un. He dit «un perquè en presenta dos, amb vint dies de diferència, perquè de sobte es van adonar de que el primer era un nyap. Es van adonar, de sobte, amb vint dies de diferència, que a Catalunya, òbviament, hi havia..., els municipis tenien policia local. Es van oblidar d'aquestes qüestions, i vostè avui..., en fi, què vol que li digui?, la subtilesa no és el seu fort, eh? O sigui, dir-nos que el decret 26 és complementari del 22 quan literalment, ho repeteixo, literalment, el decret 26, al seu article 9, ens diu que modifica l'article únic del decret 22 és mentir-nos, la subtilesa no és el seu fort: es modifica l'article únic del Decret 22 del 20. Vostès es van deixar portar per la precipitació, una característica que jo crec que ha marcat pràcticament tota la gestió de la pandèmia per part del Govern de la Generalitat, i una certa rauxa també, no? Molt poc reflexius. I està bé..., o sigui, nosaltres entenem que corregir ‒corregir‒ és més bo que no pas negar l'evidència de l'error, però no ens enganyin, no ens enganyin fent servir subtileses que no responen a la realitat. I és que sembla que vostès, això que critiquen tant de l'esperit recentralitzador de l'Estat, vostès amb el primer decret es van deixar emportar per aquest esperit recentralitzador, perquè els municipis no els van tenir en compte i les policies locals les van obviar totalment. I el dia de la revetlla jo crec que es van deixar emportar per allò de «quemar lo malo y dar bienvenida a lo nuevo i van decidir que al decret 26 havien de corregir un error que era garrafal. En fi, entenem que és necessari clarificar qui ha de tramitar aquestes sancions, i, per tant, no ens hi oposarem, però sí que els demanem, si us plau, una mica més de previsió i de rigor a l'hora de fer servir un instrument que és d'urgència, que és un decret llei com els que porten aquí a aprovació avui. Gràcies.
Gràcies, diputada. A continuació és el torn de la diputada Montserrat Fornells, del Grup Parlamentari Republicà.
Moltes gràcies, vicepresident. Diputats, diputades, conseller, bona tarda a tothom. En primer lloc, voldria mostrar tot el suport o l'escalf i tots els ànims pels veïns i veïnes de la comarca del Segrià que estan patint, que estan vivint moments complexos i difícils amb l'augment de casos de Covid a la comarca i amb el confinament de la mateixa comarca. Des d'aquí també enviar tota la força a tots els professionals de salut que estan treballant per gestionar la situació, i també a tots els alcaldes i alcaldesses que estan al capdavant de tots els municipis abordant i gestionant la difícil situació i complexa que estan patint, i esperem amb el desig que es pugui controlar aquest augment i que puguem tornar a la normalitat com més aviat millor. Entrant ja en el debat en qüestió del Decret llei 22/2020 que sotmetem ara a debat i votació de validació, el departament avui ens porta, el Departament d'Interior avui ens porta aquí la validació d'aquest Decret llei 22/2020, de 2 de juny, pel qual es determinen els òrgans competents per tramitar les sancions per incompliments de la normativa reguladora de l'estat d'alarma denunciats pels diferents cossos policials. Aquest decret llei consta d'un únic punt i pretén dotar de la possibilitat d'executar les sancions interposades per l'incompliment del Reial decret 463/2020, de 14 de març, i que aquest decret llei 22 està modificat, ampliat pel Decret llei 26/2020, que es debatrà més endavant. D'acord amb l'estat d'alarma del Govern espanyol, es marcava que qui incomplís les mesures imposades podia ser denunciat pels diferents cossos policials de Catalunya segons la legislació sanitària, de protecció civil i de seguretat ciutadana. Segur que n'hi ha hagut, de casos de gent que no ha respectat la normativa i les recomanacions, però també advertim que moltes veus ens assenyalen com algunes de les sancions imposades no s'aguantaven gaire per enlloc. Ara, des del departament, s'ha volgut centralitzar la tramitació i la imposició d'aquestes sancions en un únic òrgan, en aquest cas, en el conseller d'Interior, per raons d'eficàcia i des d'aquí es validaran els casos per esbrinar si les sancions s'han fet per un procediment correcte, és a dir, si són accions correctament sancionades. Si no és així, des d'Esquerra Republicana creiem que no haurien de tirar-se endavant, les que no siguin correctament imposades. En definitiva, és evident que la situació és complexa i que en pro del benefici col·lectiu els poders públics han de poder sancionar si es vulneren les obligacions que entre tots hem acceptat per minvar els efectes sanitaris de la pandèmia que encara avui lamentablement patim. I sí, ens sembla lògic i necessari que les sancions que s'imposin i que es cobrin també es puguin ingressar, les parts corresponents, als diferents ajuntaments. De fet, ara mateix tenim una situació complexa al Segrià i hem d'evitar que aquests rebrots i casos no es controlin i augmentin en la comarca o s'expandeixi a la resta del país. Cal fer el possible per protegir els més vulnerables i evitar el col·lapse del sistema sanitari. Avui el Procicat ha aprovat l'ús obligatori de mascaretes arreu del país, i cal garantir que tothom ho compleixi, com una mesura per frenar l'augment de contagis i protegir a tota la població. Ara bé, també demanem i exigim al Govern i al Departament d'Interior que revisi totes les sancions que han fet els agents de Mossos i les diferents policies locals, per tal de detectar, de poder detectar i evitar aquelles sancions de situacions que s'hagi pogut fer un abús o una interpretació errònia en l'aplicació de la sanció. De fet, la mateixa Amnistia Internacional ha fet un informe sobre l'abús dels drets humans que s'ha dut a terme durant l'estat d'alarma. Tal com he dit anteriorment, tots coneixem exemples de casos i situacions de persones que han estat sancionades arbitràriament fent interpretacions excessives de la normativa per part dels cossos policials. Som coneixedors de situacions o casos en què hi ha hagut una aplicació desigual en alguns dels municipis o parts del territori, amb diferents criteris d'aplicació, utilitzant la mateixa base jurídica. I això no és just. I nosaltres el que volem és un model de seguretat democràtic i just. Parlo, per exemple, de casos com el d'una mare monoparental que va anar a llançar la brossa amb la seva filla i que se l'ha sancionat. O bé també de casos com..., en algun municipi una persona va ser sancionada per anar a treballar en bicicleta per un agent de la policia local i ho va fer interpretant que feia esport, quan aquell moment no es podia fer esport, i la mateixa situació en un municipi veí no va ser sancionada. O també exemples com membres d'un banc d'aliments de Trinitat, del barri de Trinitat, o un grup de manters de Barcelona que estaven repartint menjar per la ciutat i van ser sancionats per la guàrdia urbana. Això no pot ser sancionat. Calen criteris de seguretat, però també calen criteris humans. L'estat d'alarma no pot ser un blanqueig per minar ni per qüestionar els drets de la ciutadania. La línia entre seguretat, salut pública i drets i llibertats és evidentment molt fina, quan el context és una pandèmia mundial, però res pot servir de pretext per forçar els drets de la ciutadania, perquè, si no, el caràcter sancionador que és necessari a vegades perd legitimitat, credibilitat i eficiència, i per extensió, també els cossos policials del país. La seguretat en temps de pandèmia no pot tenir carta blanca. Hem de ser curosos contra qui s'excedeixi i ens posi en risc a tots. Evidentment, qui no té el comportament adequat i qui se salta la normativa, se l'ha de poder sancionar, sí, però fins aquí i prou; tota la resta no ens protegeix, ens fa més vulnerables. Per tant, creiem que, abans de tramitar totes les sancions imposades durant l'estat d'alarma, cal revisar-les perquè no existeixin aquests greuges i que veritablement es sancionin aquelles persones o aquelles empreses que realment han incomplert les mesures i les restriccions imposades. I, finalment, no puc acabar aquesta intervenció sense tornar a demanar que és necessari i urgent derogar la Llei 4/2015, anomenada «llei mordassa; una llei que ha estat reiteradament utilitzada de forma coercitiva, on les forces de seguretat han abusat de la seva interpretació i ha comportat una vulneració de drets i llibertats de la ciutadania. Potser això sí que li toca fer-ho al «Gobierno més progressista de la història. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. Finalment, té la paraula la diputada Elena Fort, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Bona tarda. Gràcies, president. Conseller, diputades i diputats, mirin, no ho tenia escrit, però faré una prèvia, conseller. Jo, a diferència de la majoria de grups que m'han precedit, intentaré parlar del decret i del contingut del decret i deixar-me de parlar de moltes altres coses que ara segurament no toquen. És tan senzill com això. El passat 14 de març el Gobierno de España va decretar l'estat d'alarma arreu del territori de l'Estat espanyol mitjançant el Reial decret 463/2020, el contingut del qual preveia moltes actuacions per tal d'evitar i actuar contra els efectes de la pandèmia; segurament el més rellevant del qual era la limitació de les llibertats de circulació de les persones, amb condicions i amb excepcions, i que permetia, per tant, ordenar el confinament domiciliari. Aquest reial decret incloïa la previsió d'un règim sancionador en el seu article 20, un règim que val a dir que es limitava a preveure de forma genèrica la mateixa existència del règim sancionador com a resposta a les conductes d'incompliment o resistència a les ordres de les autoritats competents durant l'estat d'alarma, i a remetre's a la Llei 4/1981, d'1 de juny, de los estados de alarma, excepción y sitio. Aquesta llei, guerrera i antiga, en el seu article número 10 preveu simplement que les sancions s'imposaran d'acord amb el que estableixi les lleis. A la seva vegada, el decret 463, en l'article 6, preveia que cada administració mantenia les competències que li atorga la legislació vigent en la gestió ordinària dels seus serveis. Per tant, tenim un amalgama de normes i remissions a normes que tampoc tenia un contingut realment massa clar i que a la fi significava que al nostre país els incompliments susceptibles de ser denunciats pels diferents cossos de seguretat que actuaven a Catalunya havien de ser tramitats i resolts per diferents òrgans, perquè responien a la concurrència de diferents legislacions sectorials, com la sanitària, la de protecció civil o la seguretat ciutadana. Certament, l'anàlisi jurídica d'aquest marc normatiu sancionador que estableix l'Estat –ho recordo, estableix l'Estat, no la Generalitat– durant l'estat d'alarma pot donar lloc a molts debats jurídics, que crec que avui no és el moment de fer-los, que, en tot cas, ja es faran, i ja s'escriuran llibres i es faran tesis sobre això. Però el que queda palès –i ho repeteixo, i vull deixar molt clar que ve de la situació i de la normativa, del cos normatiu, que crea l'Estat espanyol en el seu decret 463– és que aquesta normativa manifestava una evident manca de seguretat jurídica per al ciutadà, d'una mínima eficàcia i d'una dificultat de garantia dels drets dels ciutadans subjectes passius d'un procediment sancionador. I això és així, eh? Ho recordo: el decret 463. No podem oblidar que el procediment sancionador, qualsevol procediment sancionador, està sotmès als principis més estrictes del dret públic, que tenen com a finalitat garantir el dret de defensa dels ciutadans; principis anàlegs als del dret penal, com el de tipicitat o com el non bis in idem –malgrat que no vull fer masses llatinismes, que seria que no es pot ser sancionat dues vegades pel mateix fet. Per tant, davant d'aquesta situació era evident, i necessari, i va esdevenir absolutament necessari, posar una mica d'ordre i centralitzar aquesta tramitació i resolució de les sancions, i, si escau, la imposició en els casos que havien de sancionar-se, en un únic òrgan administratiu que permetés aquesta garantia de tenir una interpretació igual i de l'aplicació dels principis. I el Govern ha considerat que aquest òrgan únic havia de ser el Departament d'Interior, en la persona del conseller, perquè ja és qui tramita habitualment els procediments en matèria de seguretat ciutadana i protecció civil, i tenint en compte que, pel que fa als de seguretat ciutadana, aquesta darrera és una competència indelegable. I aquest és l'únic contingut i la finalitat del Decret 22/2020, que ara sotmeten a convalidació. Per tant, entenc que no hi ha massa més cosa a dir. Tanmateix, això és parlant del contingut. Ja hem exposat els antecedents i la seva finalitat, i hem de parlar una mica de la forma. Aquí entra una mica el que comentava el diputat Parés, quan ha anunciat que volia demanar la seva tramitació com a projecte ordinari. La decisió adoptada ho és per urgència, com se n'han hagut d'adoptar moltes durant aquesta pandèmia, tot i que aquí ningú ha fet esment de coses que són bastant bàsiques i que no cal oblidar, i que, per tant, potser, espero que li faci una mica repensar aquesta proposta. És inassumible, en el tema d'un procediment sancionador, que es puguin assumir els terminis de tramitació d'una llei ordinària; cal tramitar i resoldre els procediments sancionadors, que no vol dir imposar sancions, perquè no necessàriament, sinó tramitar-los i resoldre'ls. Segurament, en molts casos no s'imposaran sancions. Però és que no oblidem que aquests procediments sancionadors estan sotmesos als terminis de prescripció i caducitat. Per tant, si ho tramiten com una llei ordinària, i no ho considerem com a urgent, doncs totes aquestes possibles sancions, o no sancions, o la mateixa acta que tingui el ciutadà i que està en una situació que no sap què li passarà, quedarà sense cap sentit. Però no només això. Jo crec que és especialment rellevant que aquests procediments esdevinguin un instrument efectiu, proporcional i prudent –proporcional, sempre, perquè ho ha de ser– per combatre la Covid-19, a mode de que la societat es conscienciï de la necessitat de la corresponsabilitat social, que implica el compliment d'aquestes normes, i evitar les conductes –que poden ser poques però que existeixen– que poden posar en perill la salut pública, el bé general a garantir i a salvaguardar en una situació de pandèmia. Per tant, crec que queda palès que no es pot tramitar com una normativa ordinària. Com a mínim el primer decret, perquè recordem que el 26 no té cap sentit si no s'aprova el 22. Per tant, el 22 s'ha d'aprovar i no pot estar sotmès a uns terminis que farien inassumible el seu propi contingut. És per tot això que el Grup Parlamentari de Junts per Catalunya votarem a favor de la convalidació d'aquest decret, també del 26/2020. I, sobretot –i suposo que per coneixença personal i per coneixements personals–, tot el meu respecte i admiració professional pels Serveis Jurídics del Departament d'Interior, que no tinc cap dubte que apliquen els principis del dret sancionador tal com ha de ser, amb tota la prudència del món. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. Acabat el debat, els faig avinent que la votació sobre la validació d'aquest decret es farà en acabar el punt 13 de l'ordre del dia, juntament amb la resta de votacions d'aquesta tarda. [[Decrets llei 21/2020, 25/2020 i 26/2020, de mesures urgents i extraordinàries]] [[203-00045/12, 203-00050/12 i 203-00051/12]] Passam al punt novè de l'ordre del dia, que és el debat sobre la validació del Decret llei 21/2020, de 2 de juny, de mesures urgents de caràcter econòmic, cultural i social. D'acord amb la Junta de Portaveus, els record que es farà un debat conjunt dels punts 10 i 11 de l'ordre del dia. El punt 11... [[Veus de fons i pausa.]] Perdó. El debat d'aquest punt, que és el punt novè, es farà conjunt amb els punts 10 i 11 de l'ordre del dia. El punt 10 és el debat sobre la validació del Decret llei 25/2020, de 16 de juny, de mesures extraordinàries en matèria social i de caràcter fiscal i administratiu, i el punt 11 és el debat sobre la validació del Decret llei 26/2020, de 23 de juny, de mesures extraordinàries en matèria sanitària i administrativa. Per tant, procedirem ara, d'acord amb el que va decidir la Junta de Portaveus, a fer el debat conjunt dels punts 9, 10 i 11 de l'ordre del dia, relatius a la validació de tres decrets llei. D'acord amb l'article 158.2 del Reglament, en primer lloc intervendrà el vicepresident del Govern i conseller d'Economia i Hisenda per exposar les raons per les quals han estat promulgats els tres decrets llei esmentats. Té la paraula, per això, en primer lloc, el vicepresident, Pere Aragonès.
Moltes gràcies, senyor president. Consellera, diputades i diputats, aquest matí hem presentat un altre decret llei, perquè, des de l'inici de la crisi sanitària, el Govern de Catalunya hem estat aprovant, en diferents moments, diversos decrets llei per tal de portar a terme mesures en molts àmbits i sectors. La Covid-19 ha provocat una situació d'extraordinària excepcionalitat que ens ha obligat a prendre mesures en molts àmbits. També a preveure les modificacions normatives, amb normes amb rang de llei, per tal de donar cobertura a totes les actuacions que el Govern de Catalunya ens hem vist obligats a portar a terme per contenir no només l'àmbit sanitari, i l'àmbit de l'impacte social i residencial, sinó també els impactes en l'àmbit econòmic i en altres àmbits de la vida social del nostre país. Aquesta tarda, porto a convalidació de la cambra un paquet de tres decrets llei que contenen un seguit de mesures per continuar combatent les conseqüències de la pandèmia de la Covid-19, com el decret llei que el conseller d'Interior acaba de presentar abans d'aquesta intervenció. Aquest matí, com els deia, també hem estat debatent un altre decret llei sobre l'impacte del coronavirus en un dels sectors econòmics més castigats, que és el sector turístic, i he tingut l'oportunitat de compartir amb vostès les mesures que s'han emprès i que cal emprendre per ajudar el sector a veure el futur amb optimisme. Però aquest no és l'únic sector. Aquest matí feia referència que els sectors que probablement tardaran més en tenir una recuperació completa seran aquells que per la seva naturalesa necessiten de l'aglomeració de persones en espais, que necessiten de la mobilitat i que estan fortament vinculats a l'àmbit de l'oci, a l'àmbit de la cultura, a l'àmbit de la restauració o de l'hostaleria. I en el sector de la cultura hi tenim un repte important; un sector en què bona part dels seus treballadors, doncs, estan en una situació de precarietat degut també, doncs, a que encara aquest sector no s'havia recuperat dels impactes de la crisi econòmica de l'any 2008-2013. I, per tant, en l'àmbit de la cultura sabem que la reactivació, si no fem res, no serà del tot fàcil ni ràpida. I és per això que el decret llei que avui presento i que va aprovar el Govern incorpora un seguit de mesures de suport en l'àmbit de la cultura, amb ajuts econòmics per un valor de 5 milions d'euros per a persones i professionals de l'àmbit cultural afectades econòmicament per l'estat d'alarma, que durant tot –durant tot– aquest temps d'estat d'alarma no han pogut actuar en teatres, no han pogut actuar en escenaris, no han pogut compartir les seves creacions, no han pogut exposar les seves obres. I en aquest sentit, l'objectiu del decret llei és pal·liar precisament aquesta situació de vulnerabilitat dels professionals de la cultura que acreditin una reducció dràstica i involuntària dels ingressos econòmics com a conseqüència de la crisi sanitària de la Covid-19, que, com deia, ha aturat totes les activitats de teatres, circs, de concerts i de dansa. Es preveu que aquest ajut, que ja està en marxa i que hem estat aplicant, podrà arribar fins a sis mil persones beneficiàries. L'import de l'ajuda serà, és l'equivalent a l'indicador de renda de suficiència de Catalunya per cada dia d'inactivitat entre el 13 de març i el 6 de maig de 2020, que és el moment, doncs, en què portem a terme aquesta mesura, que són 18,97 euros/dia. Aquest dia, el dia 6 de maig, va ser el dia en què el Govern de l'Estat va facilitar l'accés a les prestacions d'atur per a aquests col·lectius, però abans no tenien suport, i per això estem, el Govern de Catalunya, per poder anar més enllà i per fer que ningú es quedi enrere. Per tant, estem parlant d'un import màxim d'ajut de 1.024 euros amb 38 cèntims. Per tant, és una quantia que pot col·laborar, evidentment, i pot ajudar a tots aquells professionals de la cultura que, com deia, no han pogut treballar, que també tenen un règim contractual, o un règim d'activitat, o un règim laboral, doncs, que ja és molt diferent del que són els treballadors per compte aliè, diguem-ne, que treballen en tasques més ordinàries, no?. I, per tant, doncs, precisament, creiem que la configuració d'aquesta ajuda va dirigida precisament a cobrir aquesta part del sector de la cultura, que són els seus professionals, que poden estar pagant un doble preu a causa de la pandèmia del coronavirus. També aquest decret llei, el primer d'ells, el 21/2020, pren tot un seguit de mesures destinades a reforçar l'àmbit de l'educació en el lleure, un altre àmbit que és un àmbit que..., lleure ens indica oci, però educació ens indica precisament una de les grans aportacions al sector de l'educació en el lleure en el nostre país. En aquest sentit, es van aprovar ajudes per valor de 6 milions d'euros per a aquest sector, per a les entitats i empreses que organitzen les activitats d'estiu, com beques també per garantir l'accés d'infants de famílies en situació de vulnerabilitat o dificultats econòmiques per la crisi de la Covid-19. Concretament, aquest decret llei estableix una mesura d'ajuda a les famílies per fer econòmicament més accessibles les activitats d'educació en el lleure de l'estiu 2020. S'hi preveu un ajut econòmic extraordinari per a les entitats sense ànim de lucre i empreses de l'educació en el lleure per l'organització i funcionament de les activitats en aquest àmbit. I finalment, s'estableix una mesura per a la contractació de joves en pràctiques per a entitats del sector del lleure educatiu; un sector que ha hagut d'afrontar majors costos als casals d'estiu, les colònies, les activitats dirigides a infants, adolescents i joves del nostre país, perquè puguin també gaudir d'aquest estiu amb la màxima quotidianitat possible, i per fer que pugui arribar a tothom, doncs, evidentment les entitats afronten majors costos. Hem alterat, per raons sanitàries, el que és el règim normal de les activitats. I, per tant, és important que puguin haver-hi aquestes mesures que ajudin les entitats i empreses que s'hi dediquen a poder-se adaptar. I en aquest àmbit es pren, com deia, com a punt de partida el fet que durant tots aquests mesos, i com a conseqüència d'aquesta crisi sanitària, s'ha produït una col·lisió de drets importants. Per una banda... –i és l'equilibri que hem de poder gestionar i que hem de poder-hi donar resposta–, per una banda hem treballat per protegir la ciutadania de la propagació d'un virus que està causant milers de morts arreu del món, i per altra, hem de treballar per garantir de la millor manera possible el ple desenvolupament personal, emocional i físic de totes les persones i sobretot, com deia, dels infants, adolescents i joves. Alguns dels drets més perjudicats han estat el dret a l'educació i el dret al lleure dels nostres infants i joves. Per tant, és primordial posar en funcionament, sempre que les circumstàncies sanitàries ho acompanyin, la participació dels infants, adolescents i joves en les activitats de lleure durant els mesos d'estiu ‒casals, colònies, campaments, rutes, camps de treball, camps esportius‒, que suposen un estímul imprescindible per al seu desenvolupament vital. En aquesta resposta a la crisi sanitària creiem –i des del Govern de Catalunya hi estem plenament compromesos– que no ens podem oblidar dels infants, adolescents i joves. Durant mesos han vist alterada la seva quotidianitat, el seu dia a dia, amb totes les dificultats que genera intentar mantenir espais de sociabilitat a través de la tecnologia digital. Tots hem vist, o ho hem vist a casa o ho coneixem, doncs, perquè així ens ho han explicat o perquè ho hem vist en els mitjans de comunicació, com molts alumnes del nostre país esperaven el moment de la setmana, durant l'etapa de confinament, en què es podien connectar per veure, per qualsevol mitjà de videoconferència, els seus companys de classe, que des del 13 de març no han pogut veure, no han pogut compartir l'escola amb ells. Aquests espais de sociabilitat, com és l'escola també, en què se'ns ensenya a ser ciutadans, en viure en societat, però també totes les activitats extraescolars, són bàsics per al benestar emocional i per al creixement personal dels infants, adolescents i joves del nostre país. Per aquesta raó, ara que la normalitat es va obrint pas, no sense dificultats, i ho veiem, doncs, en les diferents situacions que ens toca gestionar arreu de la geografia catalana, cal donar el protagonisme als infants i adolescents que no l'han tingut. Per aquesta raó, aquest estiu hem de garantir que tots els nens i nenes, tots els nois i noies de Catalunya, estan gaudint, poden gaudir, d'activitats de lleure educatiu, que poden gaudir, de nou, de la natura, dels espais oberts, de l'aigua, de l'aire, dels jocs i de les activitats compartides amb amics i companys; que recuperen espais de sociabilitat i de creixement personal, que aprenen també –aprenem tots plegats– les rutines d'aquesta nova realitat en què hem d'aprendre a conviure amb un virus que encara no hem derrotat. I també que tinguin un acompanyament emocional, un acompanyament emocional per entendre tot el que està passant, tot el que els ha passat, i especialment els que han viscut o estan vivint situacions molt complexes en el seu àmbit familiar. També portem a convalidació el Decret llei 25/2020, aprovat pel Govern el 16 de juny, que conté mesures extraordinàries en matèria social, en matèria fiscal i administrativa, i que complementen altres decrets llei que ha anat aprovant el Govern anteriorment també per pal·liar els efectes de la pandèmia. Comencem per les mesures en l'àmbit social. Aquest decret llei inclou un paquet de mesures de suport a les treballadores –i ho dic, «treballadores, perquè fonamentalment són dones– de les cures i de la llar, com una línia d'ajut d'1,4 milions d'euros per fomentar precisament la regularització del seu treball, la formalització del treball, acabar amb la part d'economia informal de les treballadores de cures que es troben en una situació d'irregularitat. Se'n podran beneficiar, i se n'estan beneficiant, les persones o entitats sense ànim de lucre que ofereixen un contracte per treballar en l'àmbit de la llar i de les cures, a temps complet, i amb remuneració igual o superior al salari mínim interprofessional. És un dels sectors més precaritzats, aquesta setmana n'hem parlat, en el Ple monogràfic sobre residències, i, per tant, cal començar a fer mesures, i aquesta és una primera mesura, valenta, en un moment molt complicat, en què les treballadores de la llar i treballadores en l'àmbit de les cures a domicili moltes vegades, degut a que estaven treballant sense contracte, moltes d'elles es van trobar de la nit al dia sense ingressos, i aquesta mesura va precisament per pal·liar aquesta situació. I per això ja l'hem posat en marxa. Aquest decret llei també preveu destinar 200.000 euros al foment de l'autoocupació i treball cooperatiu per accedir a l'arrelament, en l'àmbit precisament també de les persones migrades: 300.000 euros al suport jurídic i difusió de l'arrelament social com a via de contractació de persones que estan actualment en situació irregular i 300.000 euros més en ajudes a la formació ocupacional de treballadores de les cures que els permeti accedir a aquestes ofertes de contractes i a la seva regularització. Són mesures que mai havíem fet abans des del Govern de Catalunya, destinades a aquestes ciutadanes i a aquests ciutadans que tenen aquest perfil tan concret, però és una realitat amb la que convivim dia a dia, que és injusta i que cal canviar. Per altra banda, el decret llei també preveu una altra línia d'ajudes enfocada al suport educatiu a famílies migrades, concretament 1,25 milions d'euros a la prestació del servei de primera acollida en formats presencials i no presencials, i deu mil euros a la prestació de cursos d'alfabetització en línia. I aquí els serveis d'acollida d'arreu del país, dels diferents serveis territorials del Departament de Treball, Afers Socials i Família, però també els ajuntaments, han fet de tot per poder continuar amb aquestes activitats de donar a conèixer, d'acollida de les persones migrades al nostre país. I ho han fet des de connexions i formacions a través de WhatsApp, fins a fer-ho a través de videoconferències en línia, fent-ho amb tot l'esforç. Cal donar-hi suport i cal donar-hi acompanyament. Aquestes mesures, com deia, les prenem perquè la situació és especialment urgent i rellevant en l'àmbit de les polítiques migratòries i de ciutadania, perquè l'impacte de la crisi econòmica i social del coronavirus no és igual per tothom, i està castigant de manera especialment crua les persones estrangeres, ja que la pèrdua de llocs de treball, i, com deia, l'afectació dels ERTOs, té especial incidència en sectors econòmics intensius en mà d'obra, que ocupen en molts casos persones migrades. Una situació que es fa molt més greu per aquelles persones migrades en situació irregular, ciutadans i ciutadanes d'aquest país que estan en situació d'irregularitat administrativa per una llei d'estrangeria injusta i que cal canviar, com hem reclamat des del Govern de Catalunya, perquè l'aturada de les activitats econòmiques durant el confinament també es va produir en l'àmbit de l'economia irregular, de l'economia informal, i va abocar molta gent a una situació límit de la que no es pot sortir sense ajuda, no es pot sortir sense fraternitat de la resta de la ciutadania mitjançant aquestes ajudes, sense una intervenció social d'emergència. La urgència que requereix l'atenció de totes aquestes necessitats, perquè la tenim aquí, justifica l'elaboració d'un decret llei que doni cobertura al desplegament dels programes i serveis necessaris per atendre'ls de manera urgent. Com veiem, són múltiples les necessitats, són múltiples les urgències de molts dels nostres veïns i veïnes. A la crisi derivada de l'emergència sanitària s'hi afegeix, com deia, la crisi social i econòmica que està portant molta gent al límit, a situacions límit, als sectors més afectats per la pandèmia i als col·lectius més vulnerables de la nostra societat. Les administracions públiques, i aquí incloc també els ajuntaments, perquè han fet una gran tasca, estan fent mans i mànigues per atendre totes aquestes urgències, sabent que els recursos dels que disposem són limitats, però conscients que ara necessitem més que mai el sector públic, necessitem més que mai les administracions que facin d'aixopluc, que aixopluguin totes les necessitats, tota la ciutadania, perquè, si no, la sortida d'aquesta crisi serà més feixuga i abocarà ciutadans i ciutadanes a situacions límit que no podem acceptar ni des d'un punt de vista humanitari, ni pel nostre model de país. L'impacte de la pandèmia de la Covid-19 sobre Catalunya ha exigit també un sobreesforç al sistema sanitari públic del nostre país. I, ho hem dit i repetit, la implicació dels professionals i entitats del sistema ha estat exemplar, i a la vegada s'ha complementat amb una mobilització de tots els recursos disponibles al conjunt de la societat, en especial amb la suma a la resposta assistencial dels centres i establiments sanitaris privats i de les mútues d'accidents de treball, organitzada per l'autoritat sanitària. Vam posar tots els recursos al servei de la lluita contra la Covid19 i estem posant tots els recursos al servei de la lluita contra la Covid-19, en aquests moments també, en coordinació amb el conjunt del sistema. Si hi ha disponibles recursos al nostre país, davant d'una situació d'emergència, cal agafar-los amb direcció pública, amb coordinació pública, i posar-los al servei del benestar del conjunt dels ciutadans. El Decret 26/2020, el darrer que porto a convalidació, aprovat el passat 23 de juny, el que preveu és preservar aquelles eines de què ens vam dotar durant l'estat d'alarma, aquelles eines de gestió de què ens hem dotat durant l'estat d'alarma i que estaven vinculades a la fi de l'estat d'alarma, al seu període de vigència, doncs, i que s'han mostrat eficaces per afrontar col·lectivament els reptes derivats de la pandèmia, garantir que continuïn, que continuïn mentre la situació d'emergència decretada pel Procicat estigui adoptada. Aquestes mesures normatives que avui porto a convalidació s'han d'interpretar en aquest context. L'evidència clínica apunta que, com ja estem veient en el cas del Segrià, estem davant de possibles rebrots de la malaltia, i, per tant, l'experiència acumulada al llarg dels darrers mesos demostra l'interès social, la necessitat ciutadana de mantenir oberts aquests canals per facilitar a l'autoritat sanitària un accés immediat per poder augmentar la capacitat del Sistema Sanitari Integral d'Utilització Pública de Catalunya. Cal garantir precisament aquesta coordinació pública per a un moment de necessitat com la que ara estem tenint, per exemple, al Segrià, que hi hagi comandament per poder posar tots els recursos al servei de la lluita contra la pandèmia, en aquest cas, doncs amb un focus concret. Hem superat l'estat d'alarma, hem anat més enllà, però algunes necessitats es mantenen, i, per això, calia prorrogar més enllà de l'estat d'alarma mentre hi hagi el risc, mentre hi hagi el perill han d'haver-hi les mesures i les solucions. Com ho concretem? Doncs, segons les necessitats del sistema sanitari públic de Catalunya, habilitem el Servei Català de la Salut per disposar dels centres i establiments sanitaris privats, laboratoris clínics i mútues d'accidents de treball per dotar-se d'una major capacitat per fer assistència de forma immediata en el cas que els requerim a qualsevol lloc. Aquesta habilitació comporta la integració funcional, transitòria i parcial dels centres i establiments que deia en l'àmbit privat al sistema sanitari integral de Catalunya, i, per tant, hauran d'atendre els encàrrecs d'activitat que des del Departament de Salut, mitjançant el Servei Català de la Salut, es dictin. La realitat ens demostra que el Govern de Catalunya ha actuat amb previsió amb l'aprovació d'aquest Decret llei 26/2020. I hem actuat amb previsió perquè si avui, davant d'alguns dels brots que s'estan produint en el territori, estem posant a disposició, precisament, i estem posant sota comandament del Servei Català de la Salut el que són establiments de caràcter privat, de la sanitat privada, avui podem respondre millor. I, per tant, calia estar preparats, també des de l'àmbit legal, normatiu, donar-hi la cobertura. Ho vam fer el 23 de juny, i això ens permet avui tenir més eines en un context molt difícil, molt i molt difícil. Hem aconseguit entre tots controlar l'expansió de la pandèmia, reduir els casos greus, ingressats a la UCI, i també quina era l'evolució setmanal de persones que, malauradament, havien mort, havien traspassat a causa del coronavirus. Fins que no disposem de la vacuna no ens podrem relaxar ni famílies ni empreses, ni molt menys les administracions públiques, que hem d'estar al capdavant, hem de fer tot el possible per protegir la salut de les ciutadanes i dels ciutadans, però alhora també fer tot el que està a les nostres mans per garantir una qualitat de vida per a tothom. I, en aquest sentit, cal reactivar també tots els sectors econòmics i cal atendre els col·lectius més vulnerables, perquè, com deia, el coronavirus, la Covid-19 no ha afectat tothom per igual, i els més vulnerables, els més febles, els que estan patint les desigualtats que ja patien abans del coronavirus és un dels col·lectius, són una part dels nostres conciutadans i conciutadanes que estan patint també d'una forma més intensa les conseqüències econòmiques i socials del coronavirus. Per tant, com que és responsabilitat de tothom, però fonamentalment també del Govern de la Generalitat, i nosaltres no hi defugim mai, doncs demanem també tenir aquestes eines, i, per tant, la convalidació d'aquests decrets llei. Moltes gràcies, senyor president, consellera, diputades i diputats.
Gràcies, vicepresident. A continuació, passem al posicionament dels grups i subgrups parlamentaris. I, en primer lloc, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, la diputada senyora Maialen Fernández. Quan vulgui.
Gracias, presidente. Consellera, conseller, diputados, buenas tardes a todos. En primer lugar, como miembro de la Comisión de Cultura, esta intervención en español se la voy a dedicar a usted expresamente, consellera, consellera de Cultura, o, más bien, de la incultura que supone menospreciar una de las lenguas oficiales de esta comunidad autónoma, que es el español [[aplaudiments]] y que pertenece a un gran país como es España. Bien, hoy nos presentan tres decretos ley relativos a medidas urgentes de carácter económico, fiscal, administrativo, pero también cultural, social y sanitario. En total, sesenta y siete artículos, ocho disposiciones adicionales, cuatro disposiciones transitorias, una derogatoria y seis disposiciones finales. Un mismo decreto posterior modifica algún artículo de otro precedente y aprovecha para modificar o suprimir artículos de leyes anteriores. Aprovechamos que el Pisuerga pasa por Valladolid y colocamos modificaciones varias que no deberían ser objeto de ningún decreto. Es una medida legal, por supuesto, y nos congratula leer que bajo el artículo 67.6.a del Estatut son conocedores de que estos decretos se promulgan en nombre del rey por el presidente de la Generalitat. Y aquí el señor Torra se ha explayado promulgando decenas de decretos leyes en este tiempo de pandemia bajo esta premisa. Pero este abuso en su utilización, tanto por parte de este Govern como por el Gobierno central, pone en evidencia, aún más si cabe, su absoluta inoperancia, incompetencia y dejadez durante la última década al frente del destino de 7 millones y medio de catalanes. Porque es una medida establecida para casos de urgencia y extrema necesidad, como es el caso de esta pandemia de Covid-19, pero no hubiera sido necesario llegar a este punto si durante los últimos diez años perdidos de política en Cataluña todas esas medidas y gestiones económicas, sanitarias y sociales se hubieran atendido y gestionado y, por supuesto, solventado. Han tenido tiempo suficiente para redimir los masivos recortes iniciados por el señor Artur Mas hace ya más de una década, pero, sin embargo, lejos de atajarlos, se han mantenido en vigor por los sucesivos gobiernos de Junts pel Sí, ahora Junts per Catalunya y Esquerra. Ahora, esos recortes pasan factura, y han quedado especialmente latentes en una sanidad desbordada, sin medios materiales ni humanos; en residencias sin personal suficiente y sin medidas asistenciales –y no hablemos, mejor, de la dependencia–; en educación, con continuos bandazos y sin medios tecnológicos al alcance de todos los alumnos para poder seguir un trimestre caótico; en infancia, con leyes de protección a los menores guardadas en un cajón desde hace años; en el sector cultural, siempre olvidado. Y no hablo, por supuesto, del Departamento de Cultura, porque aquí el tema del dedazo, de subvenciones en concurrencia y de fraccionamientos de contratos está a la orden del día. Hablo de las empresas y los trabajadores del sector, totalmente abandonados a su suerte y ahora, tras la pandemia, uno de los sectores que más tardaran en recuperarse. Las pérdidas que calcula el propio departamento están estimadas en unos 950 millones de euros, y en este decreto nos presentan un aval ante el Instituto Catalán de Finanzas para otorgar préstamos, es decir, endeudamiento, por valor de 22 millones de euros, y poco más de 5 millones de euros para suministros básicos que, como siempre, se curan en salud, añadiendo la coletilla de «sujetos a disponibilidad presupuestaria. Estas son las matemáticas de este Govern. (Veus de fons.) Frente a una necesidad financiera de 950 millones de euros, ofrecemos un endeudamiento de 22. Y seguimos. ¿Hablamos del turismo o la automoción? Ese que el Gobierno «podemita de Colau se ha encargado de cargárselo y destruirlo en Barcelona, en connivencia con el PSC, en el Ayuntamiento de Barcelona donde gobierna. Y ustedes, Esquerra, pactando con Podemos los presupuestos. Y qué decir del Hard Rock en Tarragona, que lleva atascado ocho años en un cajón. También tendremos que ver cómo se lleva a cabo por real decreto, de forma urgente, para no perderlo, porque su inoperancia pone en riesgo un desarrollo empresarial vital para la provincia de Tarragona. ¿Se dan cuenta de las grandes oportunidades perdidas como la Agencia Europea del Medicamento, la base de Tesla, las más de cinco mil empresas que se han marchado de Cataluña hacia otras comunidades autónomas? ¿Son conscientes de la magnitud económica, social y laboral que suponen estas pérdidas que ustedes han provocado con sus delirios separatistas? En un momento como el actual, y en una comunidad autónoma que tiene una deuda de casi 80.000 millones de euros. Y, cierto, no podíamos prever una pandemia, pero sí una buena gestión económica basada en la contención de un gasto público desorbitado, lleno de altos cargos, dedazos, amiguetes y chiringuitos varios, con una utilización masiva del dinero público. Ese dinero público que ustedes derrochan como si no hubiera un mañana. Ese dinero que incrementa cada cierto tiempo sus sueldazos, que se encargan de blindar también por real decreto, en plena pandemia. Véanse, si no, el Decreto 11/2020. Esas son realmente sus prioridades, blindarse por decreto su jubilación, sus privilegios, mientras la sociedad catalana tendrá que lidiar económicamente con una crisis de dimensiones descomunales, que se llevará por delante miles de empleos, negocios y, desgraciadamente también, la salud de muchos de nosotros. Les avisamos por activa y por pasiva que los presupuestos recientemente aprobados eran inútiles, inservibles, nacían muertos. Les presentamos más de 1.200 enmiendas, les tendimos la mano para intentar ayudar y gestionar mejor la Cataluña que todos queremos. Pero no, ustedes, Esquerra, junto a Podemos, con permiso de su conciencia y de su moralidad, como partido de izquierdas les llevó a incrementar en plena pandemia y con miles de fallecidos un 17 por ciento el impuesto de sucesiones y donaciones, eliminando bonificaciones y deducciones que afectan, por ejemplo, a los hijos cuando heredan la vivienda que con tanto esfuerzo sus padres, la gran mayoría clase media trabajadora, les dejan como legado a sus descendientes. Y tal como me contestó, señor Aragonés, a la pregunta parlamentaria que le hice al respecto, número 7613/12, lo hacen para reducir en parte y de manera gradual la perpetuación de la riqueza en unas pocas personas. Porque el 80 por ciento de los hijos que heredan es sobre todo una vivienda de menos de 150.000 euros. Aquí entiendo, señor Aragonés, que usted se refiere principalmente al valor de la vivienda en Barcelona, ¿verdad? Pretende recaudar unos quinientos millones de euros con todas las subidas. Nosotros, Ciutadans, les propusimos un ahorro de 900 millones de euros sin necesidad de subir impuestos. Pero eso sí, reduciendo su abultado modus vivendi. Y confieso que esperaba que ese cargo de conciencia los llevara a aprobar un nuevo decreto que permitiera la eliminación de este impuesto de sociedades y donaciones. Ya no viene de uno más o de uno menos. Tendrían que acercarse de vez en cuando a una sucursal bancaria o una notaría, para escuchar el llanto amargo de miles de familias que han de renunciar a la pequeña o mediana herencia que le han dejado sus padres, trabajadores, pero que gracias a políticos como ustedes no tienen dinero para afrontar dicho impuesto de doble y triple tributación, teniendo que dejar en manos del Estado todo el esfuerzo y sacrificio de sus progenitores. Supongo que esto les permitirá dormir tranquilos por las noches. Y les hablo de sus propias competencias, las de Catalunya. No me sirve que le echen las culpas a Madrid. No necesitan más competencias, ni países virtuales. Necesitan saber gestionar una comunidad autónoma, tan rica y plural como era –y hablo en pasado– Cataluña. Miren su ombligo, porque gobernar es saber gestionar, no es derrochar. Es economizar. No es enchufar, sino lograr. Y no es enfrentar, sino conciliar. Miren, apenas llevo dos años y medio en este Parlamento como diputada y esta experiencia me ha servido para comprobar que estas veinte hojas de decreto, o cuarenta caras, según se mire, son papel mojado. Totalmente inerte. Pero eso sí, propaganda de un gobierno decadente. Durante este tiempo, he visto aprobar decenas de propuestas, la mayoría de mi Grupo Parlamentario, de Ciutadans, decenas de mociones, pero que han caído en saco roto. Y desde luego cuya efectividad real en la calle es nula. Nosotros no somos políticos profesionales, no es nuestra profesión, como sí es la suya. No tenemos enchufados en las instituciones. Somos profesionales liberales cuyas familias, hermanos, padres, amigos están sufriendo los ERTEs, los despidos en la industria, la automoción o el turismo. Y están teniendo que cerrar sus negocios porque dirigentes como ustedes no hacen lo que tienen que hacer, es decir, su trabajo de político. Hablemos ahora de los presupuestos. Los presupuestos, la eterna asignatura pendiente de los diferentes governs de la Generalitat, y que los últimos años nunca se han presentado en tiempo y forma. Porque hoy es 8 de julio y en apenas tres meses, señor Aragonés, sabe usted perfectamente que, por ley, tendría que presentar esos presupuestos de 2021. ¿Está trabajando en ellos? ¿Está pensando en sacar a Catalunya de esta grave crisis en la que estamos sumidos? O, por el contrario, ¿su calculadora electoral solo piensa ya en las próximas elecciones autonómicas? En verse como president, eso sí, previo paso por la mesa de diálogo con Sánchez. En estos decretos que nos presentan, algunas medidas están sujetas a que haya dotación presupuestaria, y alguna incluso compromete ya partidas habituales en el presupuesto del 2021, todavía inexistente. Me certifico en lo anteriormente expuesto, todo esto es papel mojado. Sin embargo, tal como comenté en la última Comisión de Salud, nos dan a elegir entre susto o muerte, colando medidas necesarias entre otras innecesarias o no urgentes que llegan muy tarde, pero que hay que resolver. Con lo cual, no nos dejan otra opción que elegir entre Guatemala o «guatepeor, y por este motivo nos abstendremos en los tres decretos con el objeto de no bloquear aquellas medidas que necesariamente han de seguir adelante. Nada más. Muchas gracias. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. En nom, ara, del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, té la paraula la diputada senyora Alícia Romero.
Gràcies, president. Vicepresident, consellera, diputats i diputades: no sé jo si em mereixo el qualificatiu de «normal, o soc extraterrestre, o de quin grup deu pensar Ciutadans que som nosaltres; en fi... Avui, el vicepresident ens presenta els decrets llei 21, 25 i 26, que segons els seus títols i la majoria de títols que ens han presentat, doncs, són per afrontar la situació del Covid amb mesures econòmiques, culturals, en aquest cas, i socials. En portem vint, d'aquests decrets, vicepresident, eh?, que els anem comptant, però no es deu recordar vostè que ara fa tot just un mes, el 4 de juny, vam aprovar una moció, a proposta del meu grup parlamentari, que en el seu punt 4 deia: «Instem el Govern a: abandonar la dinàmica d'aprovar mesures inconnexes, sense negociació prèvia, per mitjà de decrets llei i a afrontar les mesures de reconstrucció des del diàleg social i la negociació amb els grups parlamentaris. I, per ser honestos, que a mi m'agrada ser-ho, aquesta era una esmena del grup dels comuns; dic «honestos en això perquè, darrerament, veiem moltes notícies que el Govern rebaixa taxes universitàries com si fos una iniciativa seva. I, en fi, han tingut molts anys per rebaixar-les, des del 2012, i no ha estat fins que el 2020, el grup parlamentari de comuns, amb qui han pactat el pressupost, els van obligar a fer això. El 2016 ja s'havia aprovat en el Parlament aquesta proposta, però bé, ha hagut de ser a propostes seves i amb una pressió per aprovar pressupostos. Ho dic perquè, de tant en tant, també està bé –està bé– ser honestos. Doncs bé, no sé si se'n deu recordar vostè, d'això, del que vam aprovar el 4 de juny, vicepresident. Però, si no se n'ha recordat, també té el seu equip, suposo, que l'hi pot recordar, no? Al final, un es pensa –i ho deia ahir el diputat Moreno en el debat del Ple específic de residències, que és que al final sembla que a aquest Govern li és igual el que aprovi aquest Parlament, perquè no es compleix res, ni una cosa tan senzilla com aquesta, que és intentar no fer decrets inconnexos sobre propostes, a més, diferents, de temes diversos, amb un únic decret, i a més a més intentar acordar-ho amb l'oposició. Doncs, bé, ni tan sols això tan senzill hem sigut capaços de..., han sigut capaços de fer. Dimecres vinent ve a la Comissió d'Economia, vicepresident, a una compareixença que farà la consellera Vergés, també a petició nostra, per presentar la despesa extraordinària del Covid, i també la disminució dels ingressos degut, doncs, a aquesta situació de pandèmia. Jo espero que realment ens pugui explicar amb uns documents, amb uns informes, tota la informació. Li queda una setmana. Espero que, tal com es va aprovar també amb aquella moció ens doni la informació, perquè crec que la transparència, de la qual vostès, moltes vegades, doncs, parlen, sigui una realitat el dimecres. L'esperem a les tres de la tarda i esperem que, com a mínim, això sí que es pugui complir, ja que no ha complert allò dels decrets inconnexos i el diàleg amb l'oposició. I li diem això també de la despesa, perquè l'altre dia, segons l'Oficina Independent de Regulació i Supervisió de Contractació Pública, la despesa que ha fet la Generalitat per Covid és 320 milions d'euros en tres mil adjudicacions. A la web de la Generalitat augmenta una mica més aquesta xifra, però, evidentment, no arriba als 3.500 milions d'euros que, sumats als 1.500 milions de reducció dels ingressos, diuen vostès què han fet; és a dir, 5.000 milions en total. Malgrat que el president Torra, doncs, cada dia n'apuja 1.000 més, no?, a veure si arriben una mica més de recursos. Bé, necessitem explicacions i necessitem saber realment quina és la despesa que s'ha fet en aquests mesos de pandèmia. En tot cas, avui, com li deia, vint decrets inconnexos, sense diàleg i sense negociació amb els grups parlamentaris. Ara li podria dir allò que li dic cada vegada que surto aquí a defensar la nostra posició, que és que estic cansada d'escoltar-me, vicepresident, perquè cada vegada que surto aquí li ho dic: és que no truca, és que no dedica ni un segon a parlar amb els grups parlamentaris ni a acordar cap de les mesures que vostès posen negre sobre blanc en aquests decrets. I, en canvi, vostès segueixen insistint a demanar el diàleg al Govern de l'Estat, i jo dic: està bé que l'hi demanin, però també estaria bé que aquesta línia que obren amb l'Estat i que a més a més jo sé que vostè té, i tots, la majoria de consellers, amb els ministres, també la tinguessin aquí amb l'oposició. O sigui, sempre exigim fora el que després aquí no som capaços de donar, i crec que seria bo que vostès, doncs, ja, d'una vegada, iniciessin aquest camí. No ho sé... Ahir es va posar en marxa la Comissió de la Reconstrucció, potser això ajuda que arribem a alguns acords. Ho veurem. En fi, també, avui per Twitter he llegit que a qui sí sembla que truquen vostès, almenys el grup d'Esquerra Republicana, és a periodistes, a vegades per renyar-los i dir-los coses que escriuen que no els agraden. En fi, dediquessin tant temps a governar potser a tots ens aniria una mica millor. En tot cas, avui presenten tres decrets amb mesures molt diferents, molt barrejades. A nosaltres ens agradaria dir quatre coses sobre aquestes. Amb Cultura, el diputat Bruguera, que en sap molt més que jo, li ha dit a la consellera moltes vegades que les mesures que estan prenent són insuficients. Al pressupost del 2020 ja vam ser crítics amb el que plantejava aquest Govern abans de la pandèmia; és a dir, que la importància que li donava el Govern a la cultura no és era la que nosaltres crèiem convenient, perquè no hi havia un augment de pressupost. Estem encara per sota els nivells del 2010, i, per tant, doncs, ara el que es fa és intentar posar alguna mesura per pal·liar aquesta forta crisi, que és veritat que ha viscut el sector de la cultura. Però a nosaltres ens sembla absolutament insuficient per a un sector que genera prestigi, però a més a més genera llocs de treball i riquesa al nostre territori. El sector del lleure, que l'ha tocat vostè i m'agradaria dedicar-li una mica... És un sector que ha patit moltíssim, perquè just comença la pandèmia quan hi han les colònies de les escoles; ara, a més a més, hi han els casals d'estiu, les colònies que també es fan quan acaba l'activitat educativa, i, per tant, ells han vist com es reduïa i es perdia un tant per cent molt elevat de la seva reserva. De fet, diuen que hi ha hagut un descens en casals d'estiu i colònies d'un 40 per cent, que en alguns casos arriba un 80. O sigui, és una xifra altíssima. I, bé, vostè avui ha presentat unes mesures. Nosaltres seguim pensant que insuficients. Però, més enllà de la insuficiència, li volia dir que arriben tard. Deia ara fa una setmana el gerent d'Acellec, que és la patronal, doncs, que encara no tenien notícies de les beques i els ajuts, sí de que s'hagin aprovat, però no la tramitació; per tant, han començat molts casals sense saber si rebran ajudes. I moltes famílies que potser no s'han encara apuntat a aquests casals perquè encara no s'ha obert la convocatòria per rebre-les. És a dir, home, no ho sé, vicepresident, tots sabem quan comença l'estiu, no? L'estiu comença el 21 de juny, i, per tant, no és, allò, una cosa extraordinària, podíem haver-ho previst. Aquest decret, en comptes del 2 de juny el podíem haver posat el 2 de maig i probablement hauríem accelerat la gestió i hauríem començat els casals quan pertocava, amb aquests ajuts concedits. Ho dic perquè el mateix gerent de l'Acellec deia que hi havien molts casals que començaven més tard a l'espera d'aquests ajuts. Home, doncs, això era fàcil solucionar-ho, però dona la sensació d'una certa deixadesa en la gestió. En fi, en aquest decret que toca sobretot aquests dos temes farem una abstenció, perquè no..., tot i que, bé, no ens semblen malament, són insuficients i arriben tard les mesures. El següent decret, que és el 25/2020. En aquest em centraré sobretot en els aspectes socials i en aquells que, malgrat que fan un avenç, és veritat, tímid, però un avenç amb propostes que el meu grup sempre ha reclamat, que és el tema d'abordar d'una vegada definitiva la situació de les cuidadores i treballadores de la llar. Vostès plantegen aquí una subvenció per promoure la contractació d'aquestes dones, que la majoria treballen en l'economia submergida i en condicions, és a dir, molt precàries. Segons un informe de l'UGT, el sou d'aquestes treballadores està a l'entorn dels 243 euros, indecent, i, bé, vostès fan una proposta per promoure aquesta contractació. Està bé. Ara bé, creiem que podríem aportar mesures una mica més ambicioses, tenint en compte que estem parlant d'un col·lectiu que supera la xifra de 200.000 dones a Catalunya, o sigui que és una xifra d'un col·lectiu molt important, que, a més a més, no té contracte, per tant, no cotitza a la seguretat social i els seus recursos, doncs, són molt reduïts, no? Ens sembla que és urgent que el Govern prioritzi aquest sector. N'hem parlat moltes vegades, també n'ha parlat... n'hem parlat des del meu grup parlamentari amb propostes que s'han votat, que s'han aprovat i que després no es tiren a terme. Per exemple, hi ha un tema en el que vostès tenen competències, que és el tema de la Inspecció de Treball. En aquest, les tenen totes, no? A vegades se n'oblidem, però les tenen. I, en canvi, a les darreres memòries que s'han fet no es veu cap actuació adreçada, justament, a la inspecció de treballadores de la llar, almenys en el darrer any, no? Ni tan sols consta una sol·licitud que s'hagi fet al jutjat social d'autorització prèvia per entrar, per exemple, a un domicili, en aquests casos, no? Perquè clar, a vegades, com aconsegueixes aquest frau? Doncs si entres als domicilis. Doncs ni tan sols s'ha fet mai una petició, tal com permet la llei reguladora de jurisdicció social. Per tant, en fi, aquest és un tema que cal abordar, amb el que cal ser valents, que aquesta és una primera proposta tímida, però, ja li dic, en aquest decret en concret farem un vot favorable, perquè només aquest tema per a nosaltres és prou rellevant, però ja els dic que ens sembla també tímid, i, sobretot, tenint les competències, que és una de les coses que els hi repetim, tenint les competències i tenint recursos –no tots els que voldríem, evidentment, sí, és clar–, però tenint competències i tenint recursos han d'actuar, i en aquest tema d'inspecció ho han de fer, i els prego que avancin en aquesta línia. L'últim decret, que és el 26, en l'últim, en aquest, em dedicaré sobretot als temes de salut, perquè en temes de seguretat també n'ha parlat el diputat Castillo abans en el 21, que aquest 26 modifica el 21, i, per tant, ell ja ha fet... ai, el 22, i ha fet la seva reflexió, però, de salut, voldríem dir algunes coses. El decret reconeix, com va fer la consellera Vergés, que jo crec que aquestes declaracions de la consellera les hauríem de posar cada cinc minuts en els mitjans, diu que «la Generalitat ha tingut total capacitat i disponibilitat per mobilitzar tots els recursos assistencials del país, públics i privats, per a la lluita contra la Covid, i ho va fer incrementant la capacitat del sistema amb noves instal·lacions, llits, UCIs, etcètera. És a dir que ho reconeix el decret i ho va reconèixer ahir també la consellera Vergés. Crec que està bé tenir-ho clar, perquè moltes vegades d'aquí es diu: «Com que ens han tret les competències..., doncs sembla que no, eh?, pel que diu el decret i diu la consellera. I està bé que fos així, perquè calia fer-ho, i calia posar el sector privat al servei de lo públic. Ara bé, el que no està bé és la compensació que s'ha fet al sector privat, i això ja els hi hem dit i l'hi ha dit aquí la diputada Escarp. Vostès han pagat per llit d'UCI 43.000 euros. Ens sembla una xifra excessiva, absolutament excessiva, ja els hi vam dir, per això ja vam votar de manera contrària en el decret que així ho establia. I ara vostès què fan en aquest decret? Prorroguen aquests serveis assistencials del sector privat. Bé, fins aquí bé. Escolti'm, que es posin a disposició. Però en canvi, quan un busca, bé, a veure si han modificat això de la xifra, no? Diu: «Va, vinga, anem a veure..., doncs no. No, diu de manera molt subtil que també prorroguen aquest pagament amb una instrucció que ja ho determinarà, una instrucció posterior. I nosaltres ens preguntem, si no estàvem d'acord o si els va semblar que 43.000 euros potser era desmesurat, per què no ho han modificat en aquest mateix decret? És que ja els van bé els 43.000 euros a la privada. Home, jo, en fi, si el sector públic estigués totalment abastit i en una situació excel·lent, doncs, podíem plantejar-nos-ho, però tenint en compte que, no ho sé, per posar un cas de la meva comarca, ara s'han eliminat les urgències del CAP de Masnou i Masnou, Alella i Teià hauran d'anar a les urgències de Badalona, doncs, no em sembla raonable que paguem 43.000 euros per un llit d'UCI. Per tant, mentre anem empetitint lo públic, reforcem lo privat. Doncs no estem d'acord, i això que ahir el seu president de grup, el senyor Sabrià deia que vostès, Esquerra Republicana, estan tant per lo públic... Potser que revisi què vol dir «lo públic el senyor Sabrià, perquè jo des de casa estava esparverada. No podem votar clarament a favor d'aquest decret. Ens sembla que es podia haver resolt o canviat, modificat aquesta xifra amb aquest decret llei. Vostès no ho fan, i, per tant, aquí nosaltres estem decebuts. Suposem, com en aquest votarem en contra, que hauran pactat això amb Ciutadans o el PP. Ho dic perquè aquí se sent molt això de: «Qui són els nous socis.... Miri, jo només sé una cosa, que Ciutadans voten amb vostès en aquests àmbits o en aquells aspectes lligats, diguéssim, a l'element més conservador o de dretes de les seves polítiques, i no ens troben pas als altres. Suposo que això ho portaran amb Ciutadans, i, per tant, els seus nous socis deuen ser ells, que en aquells temes on no pot trobar ni els comuns ni el PSC, doncs, els busquen. Una decepció, en aquest sentit, perquè ens pensàvem que aquest decret podria resoldre això i sembla que no ho fa. En fi, vicepresident, decebuts pels decrets inconnexos i per la falta de diàleg. Ja no sé si dir-li que a la propera m'agradaria dir una altra cosa, perquè crec que em seguiré avorrint de mi mateixa. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. En nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar té a paraula... Perdó, no, en nom del Grup Parlamentari Catalunya en Comú Podem, té la paraula el diputat senyor David Cid. Ara sí.
Sí, president. No voldria deixar de començar aquesta intervenció tenint un record pel treballador d'Iqoxe, que ens acaben d'informar que ha mort fruit d'un accident laboral, i crec que val la pena tindre un record per a la família i per al conjunt de la família sindical. També dir-los que tenen els sindicats una mica emprenyats perquè va haver-hi un aval, en aquest cas per part de la Generalitat, de reprendre l'activitat, i que, per tant, exigiran responsabilitats polítiques i també responsabilitats, òbviament, a l'empresa, però sí que volia començar amb aquest recordatori i traslladar el condol al conjunt dels treballadors i treballadores i també a la família. Bé, ara tenim tres nous decrets, ara se'n feia referència, ho deia la senyora Romero, són vint decrets ja que ha aprovat el Govern de la Generalitat i jo també tinc la sensació –com també deia la senyora Romero– que cada vegada, cada Ple, cada quinze dies venim i fem gairebé la mateixa intervenció, és a dir, que ens trobem alguns decrets que són una espècie de tutti frutti, de macedònia, és a dir, de coses inconnexes, de mesures parcials i que nosaltres entenem que tenen més a veure amb una certa gesticulació que necessita fer el Govern, i després també ho explicaré. Tinc la sensació que els decrets s'acaben de convertir o s'han acabat convertint en la mascareta obligatòria de la crisi de Lleida, és a dir, una espècie de cortina de fum per tapar la manca de capacitat del Govern per donar una resposta integral al conjunt de la situació de crisi econòmica que vivim i també de la crisi sanitària que estem patint. Perquè no sé, al final acabes tenint la sensació que el que hagués estat raonable és: «Bé, aprovem els pressupostos de la Generalitat. Segurament té sentit que en els primers dies de la pandèmia hi haguessin hagut decrets. I és veritat que, en principi, els decrets tenien –podríem dir– cert gruix, cert pes, continguts de mesures, però ara fa la sensació que en comptes de seure, no?, haver-nos assegut amb els grups i amb els agents socials i haver encarat el conjunt de mesures, haver-les pogut dialogar, perquè també els ho hem dit de manera reiterada. El raonable probablement és que el conjunt de mesures que van aprovant doncs les poguéssim haver discutit, poguéssim haver aportat, perquè és veritat que al final també no tenim capacitat d'incidir sobre el conjunt de les mesures, que moltes les van prenent i que les haguéssim pogut afinar. Jo tinc la sensació que són decrets de rodes de premsa dels consellers i conselleres, és a dir, de mesures de titular, d'enviar missatges a determinats sectors, d'anar a buscar determinats targets electorals i que, en definitiva, estem davant de decrets que formen part més d'una campanya electoral. Els vaig dir també en un altre debat que són debats, no decrets, de la campanya electoral que ja ha començat entre Junts per Catalunya i Esquerra Republicana i també decrets d'entre els mateixos consellers de Junts per Catalunya per veure qui acaba sent el cap de llista efectiu a les properes eleccions al Parlament de Catalunya, que no estan convocades, però que tothom sap que no trigaran gaire a arribar, si la situació del rebrot sanitari finalment es pot controlar o s'acaba controlant, no? I al final aquests debats s'acaben convertint, més enllà d'aprofundir en les mesures, en debats de campanya electoral. Ho són amb el Govern i ho acaben convertint també en l'oposició, és a dir, que en alguns grups hem d'aguantar també la campanya electoral de Ciutadans dient coses de l'alçada d'un campanar. Com que també estem de campanya electoral, doncs jo també hi entraré ja, perquè fem el debat, és a dir, debatem l'oposició contra l'oposició, el Govern amb el Govern, una cosa que sí, com diu la meva àvia: «Fent el pa com unes hòsties, no? Però en tot cas dues coses que no s'aguanten, és a dir, si el mateix dia que està dient això vostè, s'acaba d'anunciar que Seat farà una inversió de 5.000 milions, en aquest cas, a la planta de Martorell per construir el cotxe elèctric i, per tant, tan descomunal no deu ser la situació que viu Barcelona que, per cert, és la capital de la mobilitat sostenible a nivell europeu. I la segona és sobre successions. Miri, el que vostès plantegen amb successions és que les herències d'1 milió d'euros no paguin res –1 milió d'euros. Posaré un exemple. L'altre dia vaig tindre la sort d'anar a dinar a casa d'un amic meu que viu a Vilassar de Dalt i vaig tenir curiositat, allò que surts de dinar i vas a veure, no?, allò, la immobiliària amb totes les cases: cases amb piscina, dúplex, tríplex..., ni una casa arribava el valor d'1 milió d'euros. Jo, els hi vaig dir l'altre dia: crec que vostès no es llegeixen les lleis que presenten. No se les llegeixen. És a dir, una casa d'1 milió d'euros a Catalunya, vostès creuen que no ha de pagar res per l'herència? O sigui, és que... Quina classe mitjana vostès creuen que existeix a Catalunya? Vostè creu que la gent pot comprar una casa d'1 milió d'euros? Sí? [[Veus de fons.]] Exacte. Per tant, i per què vostès, en tot cas, per què vostès defensen una casa d'1 milió d'euros no pagui res en l'herència? Sí, sí, és que és així, la seva llei; és el que hi posa –es el que hi posa. Vostès diuen que una casa d'1 milió d'euros no pagui res. Vull dir, ja els hi vaig dir, no saben ni el que presenten, però és igual. En tot cas, seguim de campanya electoral. Entrant en els decrets. Mirin, jo crec que les mesures és difícil dir que estàs en contra d'algunes mesures. El que passa és que tornem al principi del que deia, són mesures que es queden, que són molt puntuals, és a dir, evidentment mesures per al sector cultural, d'acord. Algunes, per exemple, ens diuen els del sector que s'ha fet poca publicitat, que no són competitives. Que és aviam qui arriba primer, doncs és qui hi acaba accedint. Després també en el sector del lleure, no? Sí que aquí, que ens hem reunit amb entitats del sector del lleure. Bé, està bé vuitanta euros? Bé, millor que res, però el problema és que per moltes famílies vuitanta euros no arriba a cobrir el cost, en aquest cas, que té un casal d'estiu i, per tant, moltes famílies que tenen dificultats... –avui sortia una dada que explica que segurament podem arribar, esperem que no, però a final d'any, a conseqüència de la Covid, un terç dels infants de Catalunya poden estar en situació de pobresa–, doncs fa que moltes famílies no puguin accedir a aquests casals d'estiu. De fet, el que ens traslladen les entitats és que estarem molt lluny d'aquell estiu del lleure educatiu, d'aquell gran anunci d'un estiu de lleure educatiu, perquè, en tot cas, en la majoria d'entitats es troben al 50 per cent de les inscripcions, segurament també lògicament per la situació molt complicada, però també perquè hi ha moltes famílies que no poden fer-hi front, no? Després, entrant en el decret 25, també de nou, o sigui, benvinguda la creació de nova ocupació a l'àmbit del treball domiciliari de les cures, però també li deia –com deia la senyora Romero– sent honestos, ella també ho destacava, no? Hi ha un univers de pràcticament 200.000 especialment dones que s'hi podrien acollir. Clar, si algú calcula els recursos que s'hi destinen, poden arribar fins a 869 persones, si és a jornada completa. Ens torna a passar una mica el mateix que amb les ajudes amb els autònoms. Tenim el titular, no?: «Ajuda de dos mil euros per als autònoms. Calculaves i això arribava a una petita part de tots els autònoms que hi havia a Catalunya. Per tant, jo crec que trobem a faltar aquest debat més coral. Ara bé, probablement, nosaltres en som conscients que... és a dir, de les capacitats que té la Generalitat i en som plenament conscients perquè vam negociar els pressupostos, vam parlar de la seva tramitació i, en tot cas, també hi havia mesures que sí que suposaven un canvi substancial. Nosaltres creiem que el canvi probablement hagués tingut més sentit dir: «Escolta, la Generalitat no pot arribar a tot, però triem quatre sectors o cinc sectors estratègics, en els quals nosaltres podem abocar recursos que tinguin un impacte molt gran i que tinguin una potència molt gran, és a dir, no sé. Per exemple, nosaltres els hem dit, probablement més que fer una política de dispersió d'ajudes o de recursos que probablement ens permeten col·locar el titular, doncs probablement podríem haver agafat i dir: «Escolta, agafem tots els recursos i els col·loquem al Pacte nacional per a la indústria i fem un salt qualitatiu molt gran. Col·loquem tots els recursos que puguem i fem un salt molt gran en recerca. Col·loquem tots els recursos que puguem i, probablement, haurem de reforçar el transport públic, no? Que tenim dificultats en la situació de mobilitat sostenible. Per tant, aquest, jo crec, que és el debat que nosaltres venim reclamant des de fa mesos i que hem trobat a faltar. En tot cas, com deia, és difícil oposar-te a les mesures, però sí que trobem aquesta visió integral, que també és el que demanen els agents socials. Vostè sap que els agents socials i, especialment, els sindicats estan sent molt crítics amb el Govern, perquè consideren que no hi ha hagut una voluntat real de seure i poder discutir d'una manera global com prendre mesures. Segurament, el Govern de l'Estat hi ha moltes coses que fa malament, però, com a mínim, la concertació social –i, en aquest cas, vull posar en valor el que està fent la ministra de Treball– doncs és «impepinable. I acabo amb el decret 26. Miri, nosaltres, jo crec que hi ha moltes coses que estan bé. Tornem, de nou, al fet d'allargar que els centres sanitaris privats estiguin a disposició del sistema públic, l'habilitació espais per a ús sanitari i el personal sanitari, que això ho allarguem més enllà de l'estat d'alarma, amb el Procicat. Però també li deia la senyora Romero. Nosaltres ja vam votar en contra del decret 12, perquè nosaltres no enteníem per què s'havia fixat un preu de 43.000 euros per a hospitalització en UCI quan, en definitiva, en moltes altres comunitats autònomes –per començar, a la Comunitat Valenciana– o, en tot cas, fins i tot la patronal, demanava menys recursos per a aquestes hospitalitzacions. De fet, vostès ens van dir –i el mateix decret ho deia– que si els guanys eren excessius –que no ho sabem; tampoc ho sabem i no ho podrem discutir, segurament, la setmana que ve amb calma– que es revisaria, però, en tot cas, nosaltres entenem que en aquest decret el que es fa és donar continuïtat a aquest element dels 43.000 euros, especialment per a la sanitat privada, [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] en casos d'hospitalització i, per tant, nosaltres sí que votarem en contra del decret número 26, que entenc que ja el trauran amb Ciutadans, com ho van fer l'altra vegada, que en això no els cauen els anells.
Gràcies, diputat. En nom, ara del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent és el torn ara de la diputada senyora Maria Sirvent.
Gràcies. Bona tarda. Com que tinc poc temps, em sumo al que han dit els altres portaveus de l'oposició respecte al poc consens en les mesures que s'aproven mitjançant decret. Ja portem vint decrets i nosaltres pensem que aquest és un capítol més de menysteniment a aquesta cambra, després que aprovés, aquest Parlament, rescindir el contracte amb Ferrovial i que avui la consellera de Presidència digués que encara estava en vigor i que pretenia seguir, que encara seguiria en vigor, després que s'aprovés, en aquest Parlament, la suspensió de sou i feina dels agents implicats en l'agressió registrada al Bages i que el Departament d'Interior digui que tampoc complirà aquesta mesura. I ara ens trobem, doncs, més decrets, fets a l'esquena d'aquesta cambra, perquè el Govern fa i desfà sense comptar amb el Parlament. I si vostès no són els que posen en valor aquesta cambra, aleshores qui la posarà en valor? A nosaltres ens preocupa bastant, la veritat, aquesta manera de fer i desfer obviant la fiscalització i el control parlamentari. En primer lloc, el decret 21 parla d'un conveni de col·laboració per regular el fons de garantia de les línies per impulsar les mesures de finançament de projectes culturals. Hem buscat aquest conveni per tot arreu. Ho hem intentat a la pàgina de l'ICF. Hem intentat trucar a tothom a veure si..., al Departament de Cultura. Al final, el David, com a relacions institucionals, ens va explicar que, com que és un conveni de l'ICF no hi podem accedir si no és que fem una sol·licitud d'informació, que trigaria un mes i mig i que, aleshores, podríem obtenir el conveni. La veritat és que ens sembla un escàndol la manca de transparència de l'Institut Català de Finances, perquè vostès ens demanen que aprovem una ampliació del fons de garantia, però el conveni que regula el fons de garantia no el podem llegir. I clar, és que és una mica difícil fer un posicionament polític amb aquesta opacitat. Per altra banda, en aquest decret 21, vostès també constitueixen una subvenció per a subministraments bàsics per als professionals de les arts escèniques, visuals, música, audiovisual, amb un pagament únic, en concurrència competitiva –com últimament estan sent totes aquestes subvencions–, amb 5 milions, i qui primer arribi, l'agafa, i qui no, no. 5 milions. Després, 3,5 milions d'ajudes a famílies, que van directament a les entitats o a les empreses que hagin organitzat les activitats del lleure. Perquè, no sé quin problema hi ha de confiança en les famílies o si és que és més fàcil donar-ho a les entitats. I l'altra: empreses. Empreses que generen beneficis o fan benefici de prestar les activitats del lleure. Miri, ja sé que tenim un posicionament diferent i, segurament, ara, quan baixi el Santi, dirà: «Sí, les empreses guanyen beneficis per fer activitats del lleure. No passa res. No és el nostre model i no el compartim. Per altra banda, 1,5 milions per a contractació de joves en pràctiques. Un total de 10 milions. 48 milions d'euros al Circuit de Catalunya en els pressupostos. Per altra banda, parla vostè d'ajuts per als treballs de cura, d'envelliment, de dependència. Mirin, el que cal és socialitzar els treballs de cura. I ara els hi explicaré, potser, una història personal, però l'altre dia trucava a una companya de l'assemblea, que el seu marit ha tingut un ictus en ple Covid, i resulta que l'han enviat a fer rehabilitació i després de dos mesos de fer rehabilitació l'envien cap a casa. Aquesta persona, de 78 anys, ha de cuidar el seu marit. Doncs l'única cosa que té és una hora d'atenció a la dependència. Què fa, ella, amb una hora d'atenció a la dependència? Li explico aquest cas, no per fer un cas concret, sinó perquè és que això és el que passa. Els serveis dels treballs de cura, d'envelliment i dependència han de ser cosa de l'Estat, no de les dones. Les dones no ho fem per amor, això. I ja n'hi ha prou. I vostès posen aquí unes subvencions que són insuficients per, potser, cobrir el paper en precampanya electoral, però és que és molt greu la situació que estem vivint. Per altra banda, els subministraments, els cànons de l'aigua. Com és que estem perdonant el cànon de l'aigua a les entitats subministradores d'aigua? Fem-les responsables. Ja està bé de responsabilitzar el sector privat. I per últim –i perquè no tinc temps–, l'últim decret sobre posar a disposició els mitjans de la sanitat privada per a la sanitat pública a canvi d'una contraprestació, doncs, mirin, tampoc és el nostre model. Vostès tornen a reeditar els 43.000 euros per UCI per a Covid en aquest decret. Nosaltres hi votarem en contra. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. En nom ara del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, té la paraula el diputat senyor Santi Rodríguez.
Gràcies, president. Vicepresident, diputades, diputats, vint-i-tres decrets llei i dintre dels vint-i-tres decrets llei, vint modificacions de decrets anteriors, i avui fins i tot una nova figura, que és la de carregar-se, automàticament, el decret llei 22, que convalidarem d'aquí a una estona. Ara ens el carreguem ja directament dintre d'aquest decret llei. I, a més a més, amb temes tan homogenis com les subvencions a projectes culturals, com les funeràries, com mesures sanitàries, com el cànon de l'aigua o com el suport al lleure educatiu, no? És un garbuix. Ara, vostès queixar-se de l'oposició no es poden queixar, no els hi hem posat..., gairebé jo diria que mai no els hi hem tombat absolutament cap decret llei. Hi ha hagut, jo crec que un acte de generositat per part de tothom. Jo crec que vostès haurien de tenir també aquesta generositat amb els grups parlamentaris com a mínim d'intentar posar-los en coneixement de tots aquests decrets i de totes les mesures que vostès adopten, i això no han tingut aquesta delicadesa ni un sol moment. Nosaltres mantindrem la mateixa actitud de dir-los: «Escoltin, tirin endavant, però no comptin amb el suport incondicional del nostre grup. Compartim algunes mesures, altres no les compartim directament i d'altres són absolutament insuficients. Per posar exemples, perquè no tenim temps, evidentment, de parlar de tot... Però, miri, la prestació per a subministraments bàsics als professionals de les arts escèniques, visuals, música i audiovisual, nosaltres tenim dubtes sobre les condicions que vostès posen en aquestes ajudes; concretament, no hi han condicionants temporals d'exercici de les activitats professionals, és a dir, com es demostra que aquestes persones exerceixen aquesta activitat. No n'hi han. És més, en el cas dels tècnics –en els cas dels tècnics–, es diu que l'únic requisit és haver cotitzat durant quinze dies durant tot l'any 2019. I això pot donar dret a una prestació ni que sigui única per a subministraments bàsics de més de mil euros. Vostè ha citat l'import diari; l'import global són més de mil euros. Per tant, dubtes. El lleure educatiu, bé, doncs, estan bé aquestes ajudes, estan bé, no sé si són suficients o no. Segurament, el sector el que hagués volgut és que la sensibilitat del Govern envers ells hagués estat des de l'inici, perquè va arribar tard i van adoptar mesures..., concretament el Departament d'Educació va adoptar mesures que van posar en risc la continuïtat d'empreses que sí tenen beneficis i entitats de lucre que, evidentment, els beneficis repercuteixen entre les mateixes persones que presten el servei. Sobre el decret 25, a part de l'originalitat aquesta de suprimir el decret 22 per la via dels fets, el decret 25 conté mesures, una, que pot ser lloable llevat que gratis una mica, que és aquesta de la cura de les persones. Miri, això d'entrada ja ens sembla bé. Ens aixequen les sospites quan vostès posen dos condicionants, i això va adreçat a dos tipus de ciutadans: persones sense alta a la Seguretat Social en dos anys i –això aixeca les sospites– estrangers amb arrelament social, i, per tant, amb autorització de residència, que no ens sembla malament, si no és que després veiem, al següent capítol, el que vostès pretenen regular: que és programes de suport a la regularitat administrativa de persones estrangeres. I aquí permeti'm que li digui dos coses: la primera, es posa de manifest allò que els hem dit moltes vegades, que és la falta de lleialtat d'aquest Govern, la falta de lleialtat, en aquest cas, envers la legislació espanyola. A nosaltres ja ens sembla molt bé que a vostè no li agradi la Llei d'estrangeria, però, mirin, ara que estan a partir un pinyó amb el Partit Socialista i amb Podemos, escoltin, doncs, canviïn la Llei d'estrangeria si no els agrada. Però el que no és lleial és fer unes subvencions per tal de facilitar la regularitat administrativa de les persones estrangeres. Però, escoltin, què té a veure això amb la Covid? Què té a veure amb la crisi sanitària? [[Algú diu: «Mira lo de Lleida.]] Sí, ah!, amigo, «mira lo de Lleida. Per tant, allò que ens diuen que no hi té res a veure és que sí hi té a veure. I el problema de Lleida no és un problema estrictament de contagis, sinó que és un problema dels temporers. És això i així ho volen arreglar? Doncs em fa la impressió que aquesta no és la forma d'arreglar-ho. Cànon de l'aigua, home, doncs, si algú no pot pagar el cànon de l'aigua, el que no té sentit... Sí, clar, haig de canviar de temes, perquè canvien vostès de temes en els mateixos decrets. Escoltin, el que no té sentit... Home, ja sé que parlar d'estrangeria i parlar del cànon de l'aigua, doncs, queda rar. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] Sí, està clar, és que el decret és així. El que no és just és que si una persona no pot pagar el cànon de l'aigua, l'haguem de pagar els altres, perquè si l'ha d'acabar pagant l'empresa, els que l'estem pagant som la resta de consumidors. Per tant, té sentit que si l'empresa no cobra ni l'aigua que subministra, no s'hagi de fer càrrec del cànon i que el deixi de cobrar la Generalitat. Què menys? I el darrer decret, que és l'extensió de l'estat d'alarma, l'extensió d'aquells aspectes que vostès consideren necessaris per intentar abordar el postconfinament o aquesta situació en la que ens trobem ara. Però, de veritat, és que ni així se n'estan sortint d'intentar controlar aquesta pandèmia i d'intentar controlar els rebrots que estem tenint. Gràcies, president.
Gràcies, diputat. En nom del Grup Parlamentari Republicà, té la paraula ara el diputat senyor Lluís Salvadó.
President, vicepresident, diputats i diputades, molt bona tarda a tothom. Bé, s'ha dit en moltes ocasions ja per part de moltes de les persones que han anat passant per este faristol avui. És el vint..., vint-i-unè decret llei que el Govern aprova per fer front a les conseqüències d'aquesta pandèmia. I alguns ho plantegen aquí com si fos una situació greu. El que em semblaria molt greu, i segurament vostès mateixos aquí farien uns escarafalls enormes, seria si el Govern no n'hagués aprovat cap; si el Govern no hagués fet el que tocava; si el Govern, davant d'una situació absolutament nova, per sort, perquè no hem tingut la mala sort d'haver patit altres pandèmies d'aquestes característiques..., si davant d'una situació que cada setmana, cada mes, apareixen noves situacions, nous sectors afectats..., va canviant i va evolucionant la pandèmia, en funció de que anem canviant d'estat de la fase de l'alarma, en funció de que anem passant també... i mos anem aproximant també al període estival... Cada dia, cada setmana, ha anat canviant la realitat, ha anat canviant la situació. Mireu, en el món de la gestió hi ha una cita a què es fa molta referència, que és aquella que diu que res és permanent excepte el canvi. O, dit d'una altra manera, que l'única constant és el canvi. És una màxima que era molt vigent fa 2.500 anys, quan Heràclit la va posar de manifest o de popularitat. Fa 2.500 anys era rellevant. Al segle XXI, el transcendent no és el canvi, sinó la velocitat d'este canvi, i en plena pandèmia el que és transcendent és el vertigen amb el qual ens enfrontem per gestionar totes aquestes situacions. I al Govern –a tots els governs, a totes les administracions: Generalitat, Estat, administracions locals, el sector privat, també– li ha calgut moure's amb molta agilitat, amb molta rapidesa; li ha calgut llegir els problemes de cada dia, de cada setmana, i donar-hi una resposta al més ràpida, al més eficient possible. Identificar aquests problemes, identificar aquestes necessitats, determinar si aquella mesura que es plantejava era proporcionada, era equitativa amb les mesures que també s'estaven aplicant a altres sectors afectats d'una forma similar a allò que, en termes fiscals en diem de l'equitat horitzontal. I s'ha hagut de respondre ràpidament i el Govern ho va fer. Un dia després d'haver-se declarat la pandèmia, per part de l'Organització Mundial de la Salut, el Govern ja aprovava dos decrets llei per donar-li resposta. I s'ha sabut trobar l'equilibri prou adequat entre allò de la paràlisi de l'anàlisi i allò de la necessitat de la urgència, i vint-i-un decrets. Em sembla que és..., evidencia que el Govern ha fet el que tocava fer, que era governar, que era donar resposta a cada necessitat que anava apareixent. I sí, els decrets no són d'una qualitat literària extraordinària, no tenen una coherència de continguts. Però no estem avui aquí per valorar la qualitat literària, la coherència, dels decrets llei, sinó que estem davant d'una pandèmia que ha deixat a nivell mundial 500.000 morts i 12 milions de persones afectades. Per tant, avui el que ens sembla que hauríem de ser capaços de mesurar és la capacitat de donar resposta des de la proximitat, des del detall, des del coneixement de les casuístiques de cada sector afectat, i incorporar-ho dins de l'acció executiva del Govern de la Generalitat. Vint-i-un decrets. Com també ha comentat la senyora Romero, aquí hem discutit ja en moltes ocasions, en molts de plenaris, i ens sabem pràcticament ja els arguments que utilitzem uns i que utilitzem els altres. Aquí hem anat sentint cada vegada que hem discutit un decret llei que el Govern arriba tard, que les mesures són insuficients, que caldria fer una planificació global... Escolteu, estem en una pandèmia. Estem en una situació que cada setmana apareixen noves necessitats. I el que ens sembla que el que correspon és tenir cintura, tenir flexibilitat, tenir capacitat de llegir el dia a dia i donar-hi resposta. Alguns comentàveu que això de governar per decret llei... Escolteu, a Madrid s'ha aprovat l'ingrés mínim vital per reial decret. Potser perquè és «reial no és tan greu, però, escolteu, un tema d'una transcendència tan important s'ha aprovat amb eines similars, perquè estem en una situació extraordinària, una situació d'urgència, en què l'important és saber donar resposta al més ràpidament possible a totes aquestes situacions. I este Govern..., també és important que en siguem tots molt conscients. I també és un dels recursos que s'han anat utilitzant de forma recurrent en els arguments i en els debats que hem anat portant a terme aquí. Sí, és cert: molts dels sectors, molts dels departaments, si no tots, tenen una situació l'infrafinançament. És cert. I quan tensiones com hem tensionat en aquesta situació de la pandèmia la societat, els sectors, la mateixa Administració, aquesta situació d'estrès posa més en evidència aquesta manca de finançament. Sembla que el que hauríem de fer tots plegats és ser-ne conscients i actuar en conseqüència, i intentar corregir aquesta manca de finançament que té l'Administració de la Generalitat de forma crònica i de forma dramàtica. I és cert. Les residències, els hospitals, l'educació i sectors també molt vinculats a l'Administració, com el cultural, el lleure i l'esport, pateixen d'aquesta manca de finançament. En tot cas, tots plegats entenem que hauríem de treballar-hi per donar-hi resposta a mitjà i a curt termini. El vicepresident ha explicat amb molt de detall el contingut dels tres decrets. Queda poc temps; en tot cas, faré alguna pinzellada destacant alguns dels elements més destacats. Entre els dos decrets primers, del 21 al 25, es posen damunt de la taula 25 milions d'euros per actuar, de forma quirúrgica, per ajudar aquells sectors que més estan patint aquesta situació de crisi econòmica. I em sembla que és destacable, és important. El primer, el 21, ajuda els sectors professionals del sector cultural, ajuda a tot el que... per a què cap xiquet i cap xiqueta del nostre país, per manca de recursos de les seues famílies, aquest estiu no puguen disposar d'uns espais de sociabilitat, de què han estat molt mancats durant tot este període de confinament. El decret 25. El decret 25 actua també amb una sensibilitat social extraordinària, i em sembla que és important que en siguem, almenys per part del grup parlamentari que represento, ens sembla molt important. S'actua i s'intenta d'ajudar el sector de les cures i el sector de la llar, els alumnes de famílies d'origen immigrant... S'intenta ajudar a tota aquella situació d'exclusió social derivada d'aquesta crisi sanitària, i em sembla que es fa amb coneixement dels sectors, dels problemes i d'una forma molt rigorosa i molt adequada. I el darrer dels decrets, el 26/2020, és un decret que, en definitiva, el que ve a dir –i em sembla important parlar de la categoria, perquè sovint ens n'acabem anant a l'anècdota–, el que ve a plantejar aquest decret és que tenim una situació, avui, al país..., el decret se va aprovar el dia 23 de juny, fa quinze dies, abans del Segrià, i venia a dir, el decret: no es pot abaixar la guàrdia; el sector sanitari, el sistema sanitari, el sistema públic del nostre país no pot abaixar la guàrdia; s'han de mantenir totes aquelles eines de gestió que s'han anat construint durant el període d'estat d'alarma, s'han de mantenir, s'han de mantenir preparades, per a quan tornin a haver-hi rebrots. Malauradament, fa quinze dies se va aprovar, i abans de que es puga convalidar en este Parlament ja tenim la necessitat, de ben segur, de poder posar-lo en marxa. I esta és la categoria d'este decret, i esta és la categoria de que el país ha de continuar mantenint el seu sistema de salut pública, que el sistema privat ha d'estar a disposició de la salut pública i de la salut de tots i de totes els ciutadans del nostre país. En tot cas, vint-i-un decrets, és cert, quan els agafes en la seua globalitat, quan analitzes tots els seus articles, totes les seues disposicions, acabes fent una lectura molt nítida d'una resposta eficient, d'una resposta acurada, d'una resposta global a totes les necessitats que han anat apareixent com a conseqüència d'aquesta situació de crisi econòmica. Un govern que a través d'aquests drets lleis, també a través de molts dels acords de govern que es prenen cada setmana, ha desplegat tot un conjunt de mesures extraordinàries, ha tirat endavant moltes iniciatives que posen la vida de la ciutadania al centre de l'acció de govern i que, d'alguna manera, està intentant donar resposta a totes les febleses estructurals de la nostra societat, que aquesta situació de crisi brutal ha posat encara més de manifest, i està responent a les necessitats conjunturals que se n'han derivat. Des de la proximitat dels problemes, des del coneixement del detall, des de la proximitat a la ciutadania, el Govern està fent allò que toca, quan toca i d'una manera em sembla que prou eficient. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. En nom, ara, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, és el torn de la diputada senyora Mònica Sales.
Gràcies, president. Vicepresident, diputades, diputats, ja veuen que una vegada més portem a validar en aquest hemicicle decrets llei que en aquest cas necessitem la seua tramitació per a donar resposta a la situació actual que viu el nostre país: el 21/2020, el 25/2020 i el 26/2020. La Covid-19, amb voluntat d'aturar-ho tot, ens ha plantejat molts reptes per tal de vetllar per l'activitat de casa nostra, amb la màxima prudència i amb la màxima cautela. El Govern de Catalunya, l'executiu encapçalat pel molt honorable president Torra, no ha parat de treballar des de l'inici de la pandèmia per posar-se al costat de la gent fent bandera d'aquell «Per Catalunya i per la vida que va tancar el seu discurs d'investidura. Aquesta frase, que hem sentit en nombroses ocasions, ha pres força en els darrers mesos, s'ha sobreposat a una situació de màxima complexitat, no esperada i no imaginada, i ha impregnat el president i el Govern de responsabilitat de gestió i de rigor permanent. En moltes ocasions, les forces polítiques que feu d'oposició en aquesta cambra heu cridat a tort i a dret que el Govern no governa, i cal posar en relleu i posar en valor la ingent faena feta durant aquest període en què les nostres vides han fet un sotrac fort, com també l'han fet les institucions del nostre país, des de les més grans fins a les més menudes. Per tant, un govern que no governa? Doncs no. Un govern que s'ha arromangat des del primer dia, que s'hi ha dedicat en cos i ànima, que ha reconegut des de la transparència les millores a fer i que ha liderat les decisions i les demandes, malgrat que en moltes ocasions hagin estat menystingudes i obviades. Des dels inicis de la crisi sanitària i amb un panorama incert, el Govern de la Generalitat ha anat prenent de forma gradual una sèrie de mesures referides a àmbits molt diversos, però tots importants. El sacseig de la Covid-19 ha fet trontollar la transversalitat d'àrees i matèries que s'aborden des del nostre Govern, i, per tant, ha calgut, cal i caldrà anar donant respostes diverses que arriben a cobrir totes les necessitats i mancances que ara mateix es perceben. La pandèmia ha produït incomptables greuges i ha tingut efectes en tots els sectors, i és per aquest motiu que cal que s'adopten nous decrets llei amb mesures de tot tipus. Concretament, pel que fa a aquests tres decrets que avui debatem de manera conjunta, hi trobem mesures econòmiques, fiscals, administratives, socials, sanitàries, culturals, etcètera; múltiples temes que reflecteixen la tan necessària transversalitat per a abordar la crisi actual. Això no va de compartiments estancs per a trobar una única solució; va de compartiments oberts, amb múltiples solucions i amb les persones com a eix de totes les polítiques; com sempre, però ara encara més. És per aquest motiu, doncs, que en aquests decrets llei hi trobem, per exemple, mesures de necessitats financeres diverses; mesures de l'àmbit de treball domiciliari i de cures per a facilitar la contractació d'aquest sector mentre els equipaments de les residències estiguen afectats per la Covid-19; mesures contra l'exclusió social i la desigualtat que ha agreujat aquesta crisi; mesures en cooperatives i juntes de propietaris, mesures en matèria de salut; mesures adreçades a projectes culturals per a aportar liquiditat a entitats i a empreses culturals i a professionals del sector de les arts escèniques, arts visuals, música i audiovisuals, amb activitats suspeses per raó de la crisi sanitària, que han permès donar suport a persones sense cap prestació durant els mesos de març, abril i maig, com apuntava també abans el vicepresident. De tot el que s'aborda en aquests decrets i que acabo d'esmentar de manera succinta, però no per això menys important i necessari, em permetran que faça especial incidència en el tema del lleure educatiu. Per Junts per Catalunya és una qüestió cabdal que cal preservar, herència de la Catalunya de les entitats i associacions i pilar identitari des d'una perspectiva cultural i social. En un d'aquests tres decrets, concretament al 21/2020, del 2 de juny, de mesures urgents de caràcter econòmic, social i cultural, s'adopten tres accions prioritàries: ajuda a les famílies per a fer econòmicament més accessibles les activitats d'educació en el lleure de l'estiu 2020; ajuda a les entitats sense ànim de lucre i empreses per a organització i funcionament d'activitats de lleure educatiu amb els requeriments de la Covid-19, i contractació de jóvens en pràctiques per a entitats d'aquest mateix sector. En aquest context complex, amb el risc de contagi com a escenari a tindre en compte, hem de revertir a poc a poc els greuges que ha patit el món del lleure en tota la seua amplitud i hem de tindre present que alguns dels drets més perjudicats han estat precisament els d'aquest sector, lleure i educació, entès com un tot. La disminució enguany és la tendència actual, amb un global d'un 50 per cent menys d'activitats i d'usuaris que trobaven en el lleure una bona manera de xalar de l'estiu. Aquest lleure està estretament vinculat a l'àmbit escolar, i per això entenem com un tot aquests dos grans mons que, malgrat que algú els vulga separar, tenen una relació molt estreta. Educar és socialitzar i humanitzar, i ho fem a través de pautes formalitzadores i institucionalitzades. Però no acabem aquí, perquè hi ha altres potencials educadors, entre els quals hi ha les famílies, i també tot el món del lleure. La coordinació de tots els actors és, doncs, la manera millor de socialitzar i humanitzar, d'educar, i és per aquest motiu que cada vegada hi ha una valoració més positiva de les activitats d'educació no formal: treball en valors d'emocions, de cohesió social, de desenvolupament de competències socials, acadèmiques i d'inserció en la vida laboral. Tenint com a marc de treball les guies i els protocols elaborats pel Procicat per a regular el funcionament i l'organització del lleure i de les activitats que s'hi duen a terme, hem d'apostar per fer ús del potencial educador d'aquest sector que malda per tirar endavant i que té grans qualitats, com sempre, però també ara, en aquest moment crític que viu el nostre país. Cal que les famílies puguem recuperar la confiança en els actors de l'educació en el lleure, que són excel·lents, i cal que estiguem al seu costat des de tots els fronts institucionals possibles, sempre amb la complicitat dels ajuntaments, que treballem des de la primera línia al costat de les nostres veïnes i dels nostres veïns. Els recursos públics són necessaris, i no només ho són per a ajudar famílies, que també, o per a ajudar entitats, que també, o per a contractar jóvens en pràctiques, que també. Són necessaris per a fomentar i promoure el lleure i les activitats educatives, i ara són necessaris per a poder fer del lleure un espai segur, amb les condicions i les recomanacions necessàries. Abans d'acabar la meua intervenció, voldria fer un agraïment al company diputat Xavier Quinquillà, pel seu acompanyament en aquest àmbit del lleure, a qui des d'aquí envio una forta abraçada, extensiva a la resta de companyes i companys del Segrià en particular, i de Lleida en general, i a tota la seua gent i professionals que hi treballen. I si m'ho permeten, parlant de lleure, una abraçada ben forta també a totes les xiquetes i a tots els xiquets que ja tenien la motxilla a punt per a xalar del lleure i que han viscut novament una aturada necessària per a vetllar per la seua salut i la seua seguretat. Per a elles i ells, un missatge: que hi buiden de moment els estris i la roba però que hi deixen les il·lusions ben desades, en aquesta motxilla, perquè prompte les puguen tornar a omplir i puguen marxar a gaudir d'este lleure. En aquest moment convuls, tinguem present cada dia l'etimologia del mot «lleure, del llatí «lĭcēre, que vol dir «ser permès, i comprometem-nos i conjurem-nos, des de totes les responsabilitats que tenim, a fer tot el possible perquè el lleure precisament siga permès i perquè fora de les ocupacions regulars i de les obligacions quotidianes trobem aquell espai que ens permeta distreure'ns amb totes les garanties. Sotmetem a votació múltiples temes convertits en decrets per a acompanyar i ajudar persones de múltiples sectors que des de Junts per Catalunya valorem de manera positiva; decrets concebuts des de la consciència d'equip que lidera un país i des de la consciència que allò que es treballa com un bé col·lectiu acaba sent també un bé individual. I un últim apunt, que per ser l'últim no és el menys important, sinó que avui és el més important. Recordem sempre la fórmula «mans, distància i mascareta, perquè són, en definitiva, les mesures que ens ajuden a protegir-nos i les mesures que ens ajuden a protegir. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Acabat el debat, els recordo que votarem al final d'aquesta tarda. [[Proposta de resolució de creació d'una comissió d'estudi sobre el racisme institucional i estructural en la gestió de la seguretat]] [[252-00027/12]] I passem ara al següent punt de l'ordre del dia, que és el dotzè i que correspon al debat sobre la Proposta de resolució de creació d'una comissió d'estudi sobre el racisme institucional i estructural en la gestió de la seguretat, presentada pel Grup Parlamentari Republicà. Per defensar-la té la paraula el diputat senyor Ruben Wagensberg.
Gràcies, president. Abans de començar, és una llàstima que marxi, senyor Rodríguez, perquè m'agradaria corregir-li una mica algun apunt que ha fet al voltant de la Llei d'estrangeria. No és necessària, la modificació de la Llei d'estrangeria, que per altra banda el nostre grup reiteradament ha dit que hi està en contra, però no és necessari modificar-la per regularitzar massivament, en aquest cas, les persones, sinó que, atenent-se a l'article 127, que parla de que quan hi ha un interès públic i general es pot efectuar aquesta modificació... Crec que no hi ha més interès públic i general que que totes les persones que viuen a un territori, doncs, tinguin dret a treballar, tinguin dret, per tant, a desenvolupar tot el seu potencial. A partir d'aquí, ens trobem amb una proposta de resolució de resultes del punt 5 de la Moció subsegüent, aprovada el 5 de març per aquesta cambra, sobre el racisme institucional. Des de llavors aquest debat s'ha situat al bell mig, s'ha situat a l'epicentre de la política global arran del cas de George Floyd, però els abusos policials no comencen ni acaben, malauradament, ni amb un assassinat ni a Estats Units. Un dels màxims exponents que il·lustren aquest racisme institucional, en aquest cas dels cossos de seguretat, el trobem en les identificacions per perfil ètnic, un fet generalitzat en totes les societats, interculturals, plurals, en totes aquelles societats riques en orígens, en ètnies i en cultures. Per tant, Catalunya tampoc se'n salva. SOS Racisme, a través del Servei d'Atenció i de Denúncia, revela que entre 2016 i 2018 entre un 40 i un 50 per cent de les denúncies referents a cossos policials corresponen a conflictes iniciats per una identificació segons el perfil ètnic. En aquest mateix estudi també denuncien que el 15 per cent del total de les denúncies rebudes per agressions racistes corresponen, en aquest cas, a cossos policials. Però és que, a més, un 45 per cent de les persones entrevistades en aquest estudi, un 45 per cent de les persones d'aspecte no caucàsic, reconeixen que han estat aturades i identificades almenys una vegada. En el marc d'aquesta campanya i informe, «Pareu de parar-me, SOS Racisme anuncia que, segons dades dels Mossos d'Esquadra –per tant, no dades de SOS Racisme, sinó dades dels mateixos Mossos d'Esquadra– referents a les identificacions durant el 2017 a Catalunya, un 54,1 del total de les identificacions s'adrecen a persones estrangeres, persones d'origen estranger, quan aquestes representen un 13 per cent del total de la població de Catalunya. És a dir que, per cada 7,4 persones d'origen estranger identificades, només s'identifica una persona no estrangera. És evident, a més, que aquest fet deixa seqüeles a les persones que ho pateixen o que són susceptibles de patir-ho, com per exemple, doncs, tenir por a sortir al carrer per si t'identifiquen. I potser en aquest punt podem intentar tenir una mica d'empatia, donat que és una situació que de manera puntual, en aquest país, i degut al confinament, hem viscut, no podíem sortir al carrer sense un motiu concret per no ser identificats, però les persones migrants en situació administrativa irregular és un fet que pateixen de manera crònica. Altrament, és un atac a la seva identitat, a la pròpia identitat cultural, a la identitat personal, a la identitat d'origen; és un desarrelament d'aquestes persones, que se senten diferenciades de tracte. Per tant, juga en contra de la cohesió social, i tot allò que afecta la cohesió social no només afecta un col·lectiu concret, sinó que interpel·la i afecta, per tant, el conjunt d'una societat. I sovint tot això, evidentment, doncs, genera unes seqüeles i unes conseqüències psicològiques irreversibles. I el fet és que no només ho diu SOS Racisme: el Comitè de Drets Humans de les Nacions Unides, la Comissió Europea contra el Racisme i la Intolerància, el Comitè per a l'Eliminació de la Discriminació Racial de l'ONU, el relator especial de l'ONU sobre el racisme, el Comitè de Ministres del Consell d'Europa, el grup de treball de l'ONU per a persones afrodescendents i el mateix Defensor del Pueblo espanyol han constatat que la pràctica del perfil ètnic a l'Estat espanyol és sistemàtica i contrària als drets fonamentals de les persones i insten, per tant, a la seva erradicació. Amnistia Internacional també –2011– deia: «L'efecte de l'aplicació dels perfils racials és reforçar el prejudici de que els ciutadans d'origen estranger que pertanyen a certs grups ètnics són més propensos a cometre delictes. Per tant, la cosa no va de casos aïllats, com alguna vegada se'ns ha dit, i que per tant cal sancionar aquells casos de males pràctiques de segons quins agents, sinó que el que són casos aïllats són els que acaben sortint a la llum, que normalment si surten poc a la llum també és per la por de la mateixa persona a denunciar aquests fets. Si una persona ho denuncia pot acabar a la policia, per tant pot acabar en un CIE, amb una ordre d'expulsió, o ves a saber, no? Amb la qual cosa, per tant, hem d'entendre que això és un fet estructural, que forma part de la normalitat i de la quotidianitat social. Cal assumir-ho i cal analitzar-ho com a tal. I fer ho des d'aquest punt de vista és l'única manera per poder prendre decisions d'acord amb la realitat, que és que el racisme és estructural, que ho travessa tot, sovint de forma invisible, i que és especialment greu i violent quan el que travessa són els cossos que en principi han de garantir la seguretat de la ciutadania, de tota. Aquestes discriminacions, però, no es limiten només als cossos de seguretat públics; també en trobem, i amb dades molt greus, a la seguretat privada. Els advocats de l'Espai de l'Immigrant, de l'Espacio del Inmigrante, denuncien sovint les múltiples extralimitacions per part de vigilants del transport públic; i segur que tots hem vist imatges a les xarxes, cada setmana, de com es pateixen agressions, com pateixen agressions persones amb segons quin perfil ètnic. Jo mateix, fa un any, vaig presenciar una agressió al metro que vaig enregistrar en vídeo, que vaig pujar a les xarxes, i això em va costar haver d'anar als Mossos a denunciar nou-centes amenaces rebudes per part de l'extrema dreta. Això vol dir que estem parlant d'un lobby, de grups organitzats d'extrema dreta, als quals hem de trobar una solució. I el mateix també passa, sovint, i també hi han estudis, en aquest cas de SOS Racisme, a les portes d'oci nocturn, a les portes dels clubs, a les portes de la discoteca, que pel simple fet de tenir un color de pell o un altre, pot ser un motiu per impedir-ne l'entrada en aquest local. Per tant, l'objectiu d'aquesta comissió és reconèixer que estem davant d'una pràctica sistemàtica i estructural; que primer de tot el que ens cal és fer una diagnosi compartida per saber on som, a partir de testimonis d'entitats que monitoritzen aquest racisme en la gestió de la seguretat. També, evidentment, dels cossos policials, de sindicats, de tècnics, d'experts i de persones que han pogut patir aquest greuge. I a partir d'aquí, com a parlament, doncs, prendre les mesures per evitar qualsevol tipus de discriminació o per erradicar la perfilació ètnica segons les identificacions policials, mesures en forma de protocol, mesures en forma de legislació, sancions, si escau; en cossos policials i en la seguretat privada. Per acabar, no sé si la legislatura acabarà aviat o tard, però que acabi la legislatura no pot ser excusa per deixar de treballar sobre aquest tema, un tema que és tan urgent. Per tant, crec que cal comprometre'ns tots i totes a acabar aquesta feina, independentment del transcurs d'aquesta legislatura, de la mateixa manera –i ho haig de dir– que els mandats parlamentaris que se'n puguin derivar han de ser aplicats per aquest Govern o el Govern que hi hagi. I ja tenim dos mandats parlamentaris en aquest sentit, just de la setmana passada. Un, a proposta de la CUP - Crida Constituent, amb mesures puntuals, com és la suspensió de sou i feina de sis agents de Mossos investigats pel cas de l'agressió racista al Bages; sabem..., o ens han dit a través dels mitjans de RAC1, en aquest cas, que el Departament d'Interior, que el Govern no pensava aplicar el mandat parlamentari, i, per tant, estaria bé que el Govern ho digués de forma oficial, si ho pretén fer o no. I un altre, una altra proposta, en aquest cas dels dos grups de govern, amb mesures estructurals per eliminar la discriminació racial en el si de la societat i les seves institucions envers les persones migrades i racialitzades. No hi ha excusa al fet de devaluar el poder legislatiu d'aquest Parlament. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. A continuació, i per defensar les esmenes presentades, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, la diputada senyora Saloua Laouaji.
Gràcies, president. Diputades, diputats, treballadores i treballadors, molt bona tarda a tothom. Aquesta proposta de resolució respon al punt cinquè de la Moció 158 sobre la situació dels CIEs, tal com ha esmentat el company anterior, i recull el compromís del Parlament de Catalunya amb la creació d'una comissió d'estudi sobre el racisme institucional i estructural en la gestió de la seguretat de Catalunya, amb la finalitat d'establir una diagnosi compartida sobre quines són les mesures que cal prendre per evitar qualsevol discriminació en àrees tan sensibles, que afecten tant el dia a dia de la ciutadania, com és la gestió de la seguretat, tant pública com privada. Nosaltres, com a Junts per Catalunya, en el seu moment vam votar a favor d'aquest punt de la moció, perquè considerem que les males praxis i les actuacions dolentes han de ser analitzades, investigades, valorades i, sobretot, sancionades. Perquè tota persona mereix ser tractada amb respecte, viure amb dignitat; que no s'ha de permetre cap violació dels drets humans, i que s'ha de denunciar i lluitar contra qualsevol tipus de discriminació. I el nostre criteri és que és millor treballar el tema de les discriminacions institucionals des d'una perspectiva transversal i global. I vam presentar les nostres esmenes des d'aquesta línia. A més, ens hem basat sobre el mateix argument de SOS Racisme, que diu que el racisme no es limita als abusos policials, sinó que la discriminació es produeix també en l'àmbit de justícia, en el mercat de treball, en l'accés a l'habitatge i la sanitat i als centres d'oci, i s'ha d'actuar enfront d'aquesta manca d'igualtat de tracte de forma transversal per erradicar-la. I a l'argumentació de SOS Racisme afegiria l'àmbit municipal, en el qual ens trobem amb alguns ajuntaments que apliquen polítiques discriminatòries i fomenten les desigualtats. També no podem deixar de banda l'àmbit educatiu, en el qual costa abordar directament i de forma explícita les actituds racistes d'alguns professionals de docència, els personals d'administratius dels centres educatius o del mateix alumnat –perquè això, a més a més, es nota en l'adolescència–, i que encara el racisme l'estem maquillant i abordant en les escoles dintre d'un marc genèric maquillat pel tema de la diversitat cultural, de la interculturalitat i tot això. A més, en la moció que es va abordar al Parlament el dia 18 de juny sobre discriminacions, va quedar clar que la discriminació institucional que afecta persones migrades i racialitzades no només s'atura al cos policial, sinó que és un tema estructural en els diferents nivells, que impedeix que hi hagi persones en la nostra societat que poden assolir la igualtat social i de dret, perquè bàsicament no poden gaudir dels seus drets fonamentals, i que, a més, no poden exercir plenament els seus drets amb dignitat, perquè els seus drets no són garantits, a causa d'una llei d'estrangeria inspirada en un racisme institucional ben arrelat i segregador, que és a l'origen de tots els problemes de les desigualtats socials que vivim avui en dia i les arbitrarietats que es produeixen amb les persones migrades i racialitzades: l'existència dels CIEs infrahumans i deportacions arbitràries; una regularització que sembla impossible, encara que altres països de la Unió Europea ja l'han portat a terme; traves burocràtiques que no permeten que persones qualificades homologuin les seves titulacions; falta de ratificació del Conveni 189 per a les treballadores de les cures i les llars, de l'Organització Internacional de Treball, per equiparar aquestes persones a la resta de treballadors de règim general de la seguretat social... I amb això aprofito per felicitar el Govern de Mèxic, que ha ratificat aquesta setmana aquest Conveni 189, i també passo al tema de l'existència de l'explotació laboral, com és el cas flagrant, avui en dia, del tema de les temporeres, i a nivell dels municipis que no compleixen i no permeten que persones s'empadronin en alguns municipis on resideixen, etcètera. I la llista de les discriminacions a nivell institucional és molt llarga. I amb tot això s'ha de tenir en compte que l'acció de la Generalitat de Catalunya ve condicionada per les competències que té atorgades i que té una influència limitada en molts àmbits, sobretot per la regularització. Però, malgrat això, pot contribuir a establir un model d'abordatge i d'actuació des dels diferents departaments tenint un paper clau en la lluita contra el racisme i, sobretot, des del Departament d'Interior. I amb relació a aquesta proposta de resolució, encara que no s'han acceptat les esmenes que fan referència a la necessitat d'abordar el tema del racisme institucional en la seva globalitat, per a una millora dels nostres serveis a tots els nivells, la votarem a favor, amb la consideració de que en el desplegament de la Llei per la no-discriminació s'hauria de contemplar el tema de racisme en tots els àmbits institucionals, i no només d'inseguretat, que és un punt més en l'iceberg de les discriminacions. Considerem, i tal com vaig dir en altres ocasions, amb relació a les actuacions dels cossos de seguretat, que no podem fer una condemna generalitzadora, perquè sabem perfectament que tota, diguem-ne, denúncia generalitzadora és també una discriminació, i nosaltres tampoc no volem discriminar el cos policial. Però tampoc podem mirar a l'altre costat i negar l'existència i l'evidència d'algunes actuacions policials racistes i abusives, que maltracten i assetgen, i que han de ser contemplades i sancionades amb contundència. Sabem que algunes de les actuacions que es produeixen des del cos policial, tant de l'àmbit públic com, sobretot, de l'àmbit de seguretat privada, són de molta i molta preocupació. Jo penso que hem de focalitzar l'atenció en la seguretat privada, perquè és allí on resideix la preocupació, perquè les imatges que arriben dels metros i tal, bàsicament són de la seguretat privada i són bochornosas. I no podem quedar passius. Per això la creació d'aquesta comissió d'investigació s'ha de veure d'una manera positiva, perquè en una societat democràtica tots els àmbits institucionals han de ser un mirall i un reflex de la societat que volem, i perquè la perspectiva de justícia social, del respecte i de la dignitat ha d'impregnar totes les nostres polítiques públiques, i perquè és necessari reforçar la igualtat i la cohesió social. A més, perquè la missió i la responsabilitat del nostre Govern, sobretot de la nostra seguretat, és assegurar la percepció de seguretat i de tranquil·litat de tota la ciutadania, conforme amb el que marquen els convenis internacionals en matèria de seguretat i drets humans. Penso que als cossos policials els ha de preocupar l'opinió que té la ciutadania dels serveis que ofereixen i han de tractar a tothom per igual, independentment del color, de l'origen de procedència, de les creences, de l'estatus social, de l'orientació sexual i de gènere. Han d'alliberar-se dels seus prejudicis i estereotips amb relació a la diversitat, que de fet tenim tots, tots tenim prejudicis i estereotips, i qualsevol persona ha de sentir-se protegida pel cos policial, i no vulnerar el seu dret a la protecció. No podem negar que les identificacions formen part de la tasca d'alguns professionals dels cossos policials, però han de buscar fer les identificacions amb la màxima qualitat possible, evitant l'arbitrarietat, perquè en funció de com es gestionen les coses tindrem un futur o un altre. Per tant, és un exercici de gran responsabilitat que ha de ser executat amb eficàcia i eficiència. I quan faig referència a aquest tema..., és un tema que jo he treballat durant molts anys, el tema de les identificacions policials, sobretot des del Centre UNESCO, en col·laboració pròpiament també amb el Departament d'Interior, que era un projecte que es diu Stepss, i en el seu moment el Departament d'Interior tenia molta consciència sobre aquesta casuística, sobre aquest repte social, i hi posava tots els mitjans per abordar-lo. A nivell dels professionals de l'àmbit de seguretat, han de plantejar els pros i els contres que es deriven d'intentar garantir que qualsevol persona que visqui a Catalunya confiï en la seva policia. Han de vetllar per garantir i fer arribar l'accés a tots els serveis que revisen els procediments de treball intern, intentant sempre treballar sempre des d'una perspectiva de filosofia i esperit d'autocrítica i de millora continuada. Insisteixo sobre l'autocrítica de millora continuada. I que de tant en tant, com avui, s'ha d'aturar per reflexionar i plantejar, en l'àmbit de la gestió de la seguretat, què és el que fan malament, com s'hauria de fer i què tenen en joc. Perquè l'organització policial és una peça clau per al manteniment de la seguretat, la pau social, la cohesió i la bona convivència, i, com a institució democràtica, té com a missió la protecció de drets i llibertats. I aquesta finalitat exigeix una actitud institucionalment responsable i activa [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] pel que fa a aquesta defensa –acabo, president–, des d'una actitud responsable i constructiva. És necessari dotar els cossos de seguretat amb eines i instruments determinants per a la salvaguarda de la dignitat de les persones i la defensa dels drets humans, per gestionar una societat que ara és diversa, és plural, i construir des del propi àmbit de responsabilitat..., a encarar els reptes socials de futur, com la convivència, la cohesió social i la garantia d'una societat justa i generosa amb tots i totes. I moltíssimes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Per posicionar-se té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor David Mejía.
Gràcies, president. Diputats i diputades, en el passat Ple ordinari es va debatre una moció, precisament d'Esquerra Republicana, en la que es parlava sobre el racisme, i nosaltres els vam dir que ens tindrien al costat sempre per defensar tots els drets fonamentals; i, òbviament, ho seguim mantenint. La discriminació, la xenofòbia, el racisme, són una xacra que hem de fer desaparèixer tots plegats, i, per tant, en totes aquelles polítiques que vagin dirigides a solucionar aquestes qüestions, doncs nosaltres hi serem. Sabem que no és una tasca fàcil, perquè s'han de canviar moltes coses, però tenim l'obligació de treballar conjuntament per acabar amb aquestes actituds contràries a qualsevol dret fonamental, i també per no caure en qualsevol tipus d'estereotips i de prejudicis. Per tant, donarem suport a la creació d'aquesta comissió i, alhora, esperem que realment serveixi per posar totes les qüestions sobre la taula; ja ho vam dir també en el passat Ple, totes les qüestions sobre la taula. Perquè no es poden justificar les coses injustificables, vinguin del costat que vinguin. Per combatre el racisme i per combatre la xenofòbia, es necessiten compromís i perseverança en la defensa dels principis universals de la igualtat de les persones. De la mateixa manera que crec que serà positiu en aquesta comissió poder escoltar totes les opinions possibles per poder tenir una visió més general i més àmplia i consistent al respecte. Hem d'aconseguir, efectivament, una societat igualitària, que no diferenciï per raça, per sexe, per identitat o per ideologia, tal com estableix precisament la Constitució, la nostra Constitució, la Constitució espanyola. I a Catalunya tenim feina per fer, efectivament, perquè tenim casos de discriminació: d'LGTBIfòbia, d'islamofòbia, d'antisemitisme, de gitanofòbia, discriminació lingüística... Efectivament, tenim molta feina a fer. I per això és necessari que tots plegats, doncs, condemnem qualsevol tipus de discriminació. I avui aprofito novament que estic en aquest faristol per demanar explícitament a Esquerra Republicana que condemni les paraules d'alguns dels seus dirigents o exdirigents, com per exemple Rossell i Vilar, com per exemple Heribert Barrera, com per exemple Oriol Junqueras, que tenen declaracions, diguéssim, poc afortunades i contràries a l'objecte precisament d'aquesta moció, d'aquesta comissió que vostès proposen. I, per tant, és necessari, creiem necessari que vostès condemnin aquestes paraules, aquests escrits. Ho faran? Si volen ser creïbles, ho han de fer. Si no, es veurà clar que només volen fer coses de cara a la galeria. Condemnaran també, per exemple, les paraules del senyor Torra, que ja han estat condemnades per racisme pels principals partits del Parlament Europeu? Condemnaran les paraules de la diputada Anna Erra, que va dir textualment que s'havia de posar fi al costum de parlar en castellà a totes aquelles persones que pel seu aspecte físic o pel seu nom no semblessin catalans? Condemnaran, per exemple, les paraules de l'expresidenta del Parlament de Catalunya, la senyora Núria de Gispert, que amb tota una ostentació de declaracions xenòfobes va enviar a la que aleshores era cap de l'oposició, la senyora Inés Arrimadas, a tornar a Cadis? Per cert, avui mateix, aquesta cambra ha tornat a ser un escenari d'expressions absolutament lamentables. La consellera de Cultura no només creu que es parla massa espanyol a TV3, sinó que ara també creu que es parla massa espanyol en aquest Parlament de Catalunya. Una vergonya que prova el supremacisme lingüístic d'una digna signant del manifest Koiné. I els dic una cosa: des de Ciutadans no deixarem ni que es persegueixi el castellà ni que la defensa del català estigui en mans del separatisme radical. I tampoc deixarem que ningú s'apropiï de la igualtat i la lluita del racisme, perquè aquesta és una lluita de tots plegats. El supremacisme lingüístic és també una forma de racisme. I vostès el condemnen? No, aquest matí ho hem vist, vostès el que fan és aplaudir-lo. Si realment es vol combatre qualsevol tipus de discriminació, no serveix blanquejar actituds contràries a la igualtat de les persones. No es pot parlar de tares de l'ADN o de diferències genètiques entre els catalans i els espanyols i després creure's garants de la igualtat, sense retractar-se i condemnar aberracions com aquestes. Si volem aconseguir una societat més lliure i inclusiva, hem de ser creïbles amb els nostres actes, però també amb els nostres fets. Demostrin que ho volen ser amb els seus fets. No aconseguirem una societat més justa i inclusiva, no aconseguirem una societat més justa si alguns creuen que hi ha alguns col·lectius superiors. Vostès parlen, en aquesta proposta de resolució, de racisme institucional i estructural intentant posar en la diana els cossos i forces de seguretat de l'Estat, inclosos també els Mossos d'Esquadra i la policia local, i això és començar amb mal peu aquesta comissió. Qualsevol actuació contrària als protocols existents i a garantir els drets de tots els ciutadans ha de ser perseguida i sancionada, òbviament, és clar que sí; però no podem generalitzar casos aïllats amb la feina duta a terme per la nostra policia. El Cos de Mossos d'Esquadra, igual que el de la Guàrdia Civil, el de la Policia Nacional, els de la policia local, mereix el reconeixement de la ciutadania, a la qual serveix i protegeix d'acord amb el que estableixen precisament la Constitució espanyola, l'Estatut d'autonomia i les diferents lleis vigents, la qual cosa no vol dir, efectivament, que no hi pugui haver agents que no estiguin a l'alçada de la dignitat dels diferents cossos; però la immensa majoria dels agents desenvolupen la seva tasca amb respecte als nostres drets i a les nostres llibertats. Hi insisteixo, crec que això mereix el reconeixement de tots els nostres diputats i diputades. És per això que nosaltres no ens oposarem a la creació d'aquesta comissió, per bé que neguem la major, que és que existeix un racisme institucional generalitzat. I això no només no és cert, sinó que és profundament injust; ho creiem així, sincerament. El que no seria raonable és convertir aquesta comissió en una esmena a la totalitat de les nostres institucions, entre altres coses, perquè així l'únic que aconseguirem és que els nostres cossos i forces de seguretat se sentin desemparats. Per tant, animem la resta de grups a entomar aquesta qüestió amb un tarannà constructiu i no liquidacionista. Estem en moments de reconstrucció, tots vostès ho saben, per la qual cosa ara més que mai toca ser responsables i tenir altesa de mires. Anirem a aquesta comissió amb actitud de màxima exigència democràtica, però també de respecte i agraïment als nostres cossos i forces de seguretat. I acabo tornant al començament: per combatre el racisme o qualsevol tipus de discriminació, ens hi trobaran els primers, no ho dubtin; però, si ho fem, deixem de costat qualsevol tipus de partidisme i estiguem a l'alçada del que es mereix precisament aquesta qüestió. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, té la paraula el diputat senyor Ferran Pedret.
Gràcies, president. Diputats i diputades, Homo sapiens: som una espècie de l'ordre dels primats, dins de la família dels homínids, i no hi ha altra raça que aquesta, malgrat el racisme que efectivament existeix. No hi ha altra raça que aquesta, és un fet biològic incontestat. El que som és una espècie amb una enorme expressió de varietat fenotípica, eh? –el fenotip, com saben tots i totes vostès, és l'expressió del genotip que té a veure amb factors ambientals. I sí, efectivament, tenim una enorme varietat d'expressions fenotípiques. Però això no informa respecte a la situació administrativa de les persones que conviuen amb nosaltres, que comparteixen els espais públics, que poden perfectament compartir o no ciutadania amb nosaltres. Per tant, des de tot punt de vista, resulta discriminatòria qualsevol actuació d'un poder públic, també evidentment d'un cos de policia, d'un agent de policia en concret, que basi la seva actuació en l'expressió externa del genotip d'algú, és a dir, el seu fenotip, es basi en el color de la pell, es basi en qualsevol tret facial, de l'aparença en general o, fins i tot, si no és estrictament basant-se en el fenotip, com passa a vegades amb això que se'n diu, provinent del món anglosaxó, el «perfil ètnic, l'«ethnic o «racial profiling, fins i tot si es basa en la llengua que s'ha sentit parlar a la persona a qui es demana específicament la identificació. Dic això al principi, primer, perquè penso que val la pena poder compartir alguns conceptes bàsics en què hauríem de poder estar tots d'acord. Segona, perquè aquest concepte, que és àmpliament usat, el del perfil ètnic, és útil, i per això segur que es segueix usant, però crec que no acaba de copsar la dimensió del que realment estem parlant. Perquè si parlem d'ètnia, si parlem d'ètnia en els termes de l'etnografia, estem entrant en un terreny bastant complex, eh?, i no poc debatut ni discutit, perquè hi introduïm aleshores elements subjectius; hi ha autors que relacionen l'ètnia amb la creença d'un grup de persones –una creença pertany a un element subjectiu– que comparteixen un determinat origen, uns determinats ancestres, que han compartit una determinada successió de fets històrics, encara que no necessàriament totes les persones que potser s'autoidentificarien com a pertanyents a aquell grup ètnic hagin compartit, ni els seus ancestres hagin compartit ni aquells fets històrics ni necessàriament aquella llengua, etcètera. Per tant, del que estem parlant en realitat és de que hi ha actuacions dels poders públics, en aquest cas, si estem parlant específicament de les identificacions per raó de l'aparença de la persona identificada, que tenen a veure amb el fenotip de la persona. I, per tant, és absolutament contrari a totes aquelles disposicions que existeixen, tant aquí com en molts altres països del nostre entorn, contràries a qualsevol tipus de discriminació. Són conegudes les que estan en l'article 14 de la Constitució, per exemple, però evidentment també en els textos internacionals subscrits per Espanya. També és cert..., ho dic perquè s'ha citat i és molt interessant l'estudi que s'ha fet des de la campanya «Pareu de parar-me, però crec que és important assenyalar que aquest no és un problema específic, en el sentit d'únic, de la societat catalana; es comparteix evidentment amb el conjunt de la societat espanyola, però es comparteix, crec, i crec que no és agosarat d'afirmar que es comparteix amb el conjunt d'aquelles societats que pertanyen al que alguna vegada se n'ha dit «el nord global, no?, encara que no necessàriament estiguin ubicades en el nord geogràfic. En totes aquestes societats es produeixen problemes de perfil ètnic en diverses actuacions, no només en les identificacions policials, sinó que per exemple hi ha multitud d'estudis sobre l'aplicació diferent del dret en les decisions, diguem-ne, de la jurisprudència penal, per exemple als Estats Units, eh?; i òbviament qui sigui més expert que jo en la matèria segur que coneix altres estudis en d'altres estats, i també amb altres sistemes jurídics, perquè ja estem parlant del sistema anglosaxó, que és diferent del nostre sistema continental, però, en qualsevol cas, també hi ha diferències aquí. I, evidentment, crec que, com s'ha dit per part del diputat que exposava la iniciativa, el racisme en realitat impregna el conjunt de la societat, i fins i tot en actituds, diguem-ne, no conscients per part dels ciutadans i les ciutadanes i actituds del tracte dels poders públics cap a persones que en aparença puguin ser foranes, doncs això es produeix. Quins efectes té això sobre la nostra convivència?, que crec que és una de les qüestions que val la pena abordar. I en aquest sentit la creació d'una comissió d'estudi, duri el que duri la legislatura, segur que és d'interès, perquè hi podrem sentir l'opinió d'entitats, d'organitzacions, de les plataformes i organitzacions que han promogut aquestes campanyes; també, espero, opinions de l'àmbit acadèmic, de responsables institucionals, també de responsables policials. I amb això, espero, podrem fer una sèrie de recomanacions i de propostes. Tot i que he de dir que crec que essent com és un problema conegut, sobre el qual estic convençut que ja hi ha bastanta literatura acadèmica al respecte i que segur que alguns indicadors tenim a Catalunya, essent que qui ho promou és un dels grups que forma part del Govern, potser fora bo que, al marge del que pugui fer el Parlament, el Govern posi més de la seva part per abordar ja d'urgència algunes d'aquestes qüestions. Perquè hem de suposar que no hi ha instruccions que es donin als Mossos d'Esquadra que explícitament convidin a fer aquest perfil ètnic. Si fos així, seria, crec, greu, no? Hem de suposar que no és així, però, en canvi, en la realitat dels fets veiem que això es produeix. Algunes dades les ha aportat el mateix diputat Wagensberg, alguna que crec que no ha citat –potser sí que ho ha fet, ja em corregirà–, però que prové del mateix estudi de la campanya «Pareu de parar-me, crida poderosament l'atenció. És veritat que es fa sobre la base de les manifestacions de les persones entrevistades, però de les persones entrevistades amb una aparença que avui es diu, amb aquesta terminologia que cada vegada es va imposant més, «racialitzada, eh?, se'ls pregunta quantes vegades han estat aturats o aturades pel carrer per ser identificades, i el 89 per cent de les persones entrevistades diuen que més de quinze vegades en un any, en el darrer any. Imaginem-nos l'impacte que té sobre això, sobre com perceben la seva situació en la nostra societat les persones que són constantment aturades per demanar-los la identificació, que, per cert, poden ser perfectament tant persones que tinguin la nacionalitat espanyola, com persones que siguin comunitàries, com persones que tinguin un permís de residència temporal o permanent a Espanya i, per tant, que tinguin la seva situació administrativa perfectament en regla. Què provoca, això? Doncs que hi hagi una part de la nostra ciutadania, una part de la ciutadania comunitària que conviu amb nosaltres i una part dels nostres veïns i veïnes que sense tenir la nacionalitat tenen la seva residència aquí fixada que permanentment són tractats com a metecs, eh?, com a permanentment aliens a la comunitat, per dir ho així, aliens a la nostra societat, permanentment tractats com si haguessin d'estar sota sospita, no? I jo crec que això és un efecte enormement corrosiu sobre la nostra convivència, enormement preocupant per al desenvolupament d'una societat que vol ser oberta, plural i democràtica i que basa la construcció de la comunitat política en el concepte de ciutadania i en els valors i els sistemes de funcionament que fixem en les lleis –en l'Estatut, en la Constitució– i no pas en, diguem-ne, qualsevol manifestació fenotípica o cultural o de llengua o qualsevol altra, sinó que es basa en això. I, per tant, crec que és un fenomen que cal combatre. I, per cert, tot i que el fenomen del racisme sigui més ampli, no volem deixar de dir que ens sembla bé poder abordar una concreció específica, com és aquesta, en l'àmbit de la seguretat pública o privada. Perquè a vegades és veritat que els arbres no et deixen veure el bosc, però a vegades també és veritat que la complexitat, la vastitud d'un problema fa que alguns l'usin com a pretext per no abordar un problema específic que es podria abordar i respecte al qual es podrien buscar solucions. I, per tant, ens sembla bé que respecte a això se'n busquin. Però, recordem-ho, el Govern també hi és i el Govern ja podria actuar sobre això, perquè és un fenomen molt conegut i que fa anys que dura.
Gràcies, diputat. En nom, ara, del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, té la paraula el diputat Marc Parés.
Bé; gràcies, president. Bé, s'han dit algunes qüestions que segurament són obvietats però que és important que repetim, no?: que vivim en una societat que és estructuralment racista i que, per tant, cal que nosaltres, com a poder legislatiu, doncs, emprenguem accions. I jo vull començar, doncs, agraint al diputat Wagensberg i al seu grup haver impulsat aquesta iniciativa, i també l'honestedat, com a grup que dona suport al Govern, d'exigir el compliment dels mandats parlamentaris, perquè ja hem aprovant diferents mandats parlamentaris en aquest sentit, i en d'altres, home, «frapa una mica veure el Govern que et diu que no els pensa complir. En tot cas, com a diputats i diputades, creiem que ens hi hem de posar. El racisme, com deia, crec que és un dels principals problemes que tenim avui en dia al nostre país i al món; s'expressa de formes molt diferents, i té conseqüències socials molt significatives. Als Estats Units, pel simple fet de ser negre, tens més possibilitats d'acabar a la presó que no de passar per la universitat; i són dades que realment, doncs, «frapen i que hauríem de veure com impacten aquí. Però també les respostes institucionals no són les mateixes a cada lloc. Als Estats Units els assassins de George Floyd, doncs, van ser immediatament expulsats de la policia. Aquí a casa nostra hem vist com aquells agents que han provocat fa pocs dies, o que hem conegut fa poc una brutal agressió racista, doncs, no se'ls ha suspès ni de sou ni de feina. Sabem que són realitats diferents, però ni tan sols quan el Parlament ho ha exigit. En qualsevol cas, el racisme institucional no té a veure amb els processos migratoris i de construcció de societats cada cop més diverses pel que fa a la procedència dels seus ciutadans, com és la nostra, i com algú ens vol fer creure, amb una certa voluntat de normalitzar el fenomen, perquè passa a tot arreu, perquè som diversos i, per tant, sembla que sigui normal que el racisme existeixi. El racisme institucional és l'expressió de com els poders públics instal·len i reprodueixen una jerarquització social a partir d'una base racial; això és el racisme institucional. I és veritat que el racisme és una xacra estructural a la nostra societat, que la veiem, com es diu en la proposta de resolució, en el mercat de treball, que la veiem en l'accés a l'habitatge, que la veiem en l'accés als centres d'oci... Una xacra que veiem també en la criminalització dels temporers del Segrià aquests dies o amb la criminalització dels menors no acompanyats. Però la veiem també a les nostres institucions, i és important que ho reconeguem, que ho analitzem i que emprenguem solucions valentes i dràstiques per fer-hi front. I quan parlem d'institucions parlem de la justícia, parlem de la sanitat, parlem de l'educació i, sobretot, i com es manifesta en aquesta proposta de creació de comissió, parlem també de la seguretat ciutadana, perquè és aquí on també hem vist casos més greus, tant en la pública com en la privada, casos més greus i preocupants que no podem relativitzar. Mirin, jo celebro que l'actual comissari en cap dels Mossos d'Esquadra hagi reconegut que existeix un biaix ètnic en les identificacions policials, una cosa que era òbvia i que estava avalada per dades empíriques, com les que es mostren a través de l'estudi de SOS Racisme i que s'especifiquen en aquesta proposta de resolució, no?: que el 54 per cent de les identificacions s'adrecen a persones estrangeres, quan aquestes només representen el 13,7 per cent de la població. Per tant, una evidència que tan sols fa poques setmanes va ser reconeguda pel comissari en cap dels Mossos d'Esquadra. Però és que fa només uns mesos, en el marc de la comissió d'investigació dels atemptats de Barcelona i Cambrils, preguntant-nos, no?, sobre els processos de radicalització, doncs jo mateix vaig formular a diversos responsables del Cos dels Mossos d'Esquadra que van passar per aquella comissió aquesta pregunta, també cercant quin és l'impacte que tenen les identificacions per perfil ètnic en aquests col·lectius. I tots els responsables de Mossos d'Esquadra que van passar per allà, entre els quals hi havia els anteriors comissaris en cap i molts altres responsables, doncs tots ells van contestar amb la mateixa contundència a aquesta pregunta. I la seva resposta, no?, quan els preguntàvem també per si tenien dades i per si això succeïa..., ells contestaven rotundament que als Mossos d'Esquadra no hi ha un biaix ètnic en les identificacions. I ara resulta que, poques setmanes després, ens hem adonat que sí. Simplement el que ha passat és que ho hem reconegut, i, per tant, doncs, ja era hora, i creiem que és un primer pas. Ara, com deia, reconèixer-ho no és suficient: cal no relativitzar-ho i cal prendre mesures. I en aquest sentit no ens podem espolsar la responsabilitat, no?, dient que aquesta és una qüestió transversal a totes les policies, que passa a tot arreu i que, per tant, no prenguem mesures contundents, com les que s'haurien hagut de prendre en el cas del Bages d'ara fa unes setmanes. I això em porta a un parell de reflexions més. La primera, com deia, és si complirà el Departament d'Interior amb les conclusions que sorgeixen d'aquesta comissió; i és una qüestió que ens preocupa, pel que estem veient últimament. I la segona, també, una reflexió dirigida al grup proposant, al grup impulsor de la proposta de resolució, i als que, com he dit, vull agrair la iniciativa, i creiem que és molt necessari fer aquesta comissió d'estudi, però sí que els animem també a reflexionar de fins quan el seu grup parlamentari, doncs, continuarà recolzant un govern amb una conselleria d'Interior farcida de casos d'abusos policials, no només amb les qüestions de racisme policial, sinó amb moltes altres qüestions. I creiem que el cas del Bages hauria de ser la gota que fes vessar el got, perquè és una gota que es suma als casos de desnonaments extrajudicials en què els Mossos han col·laborat amb empreses com Desokupa, a l'ús abusiu de la força durant les mobilitzacions de l'octubre del 19, a l'ascens de l'agent condemnat pel desallotjament de plaça de Catalunya del 15-M o als reiterats casos d'identificacions per perfil racial, davant dels quals la resposta ha estat la impunitat. I creiem que això, doncs, ja no s'aguanta més. I això em porta a l'última qüestió, que és que efectivament, doncs, com deia el diputat Pedret també, no?, creiem que cal aquesta comissió específica focalitzada sobre aquesta qüestió, però creiem que un element important que s'haurà d'abordar també en aquesta comissió, que s'haurà de tractar, són els mecanismes de control, d'avaluació i de sanció al Cos de Mossos d'Esquadra per posar fi a aquesta situació d'impunitat quan succeeixen aquest tipus de qüestions, que, com dèiem, no són casos aïllats. Som conscients que això va més enllà d'aquesta comissió, i per això, doncs, els emplaçaria a tots vostès a donar continuïtat a la proposta de resolució aprovada en el darrer Ple, a proposta de la CUP, sobre la creació d'una comissió d'investigació sobre els mecanismes de control intern, i també sobre l'avaluació de mecanismes independents per revisar el model d'ordre públic. Per tant, no ens quedem aquí, fem aquesta comissió d'estudi, que és absolutament necessària, però siguem conscients que tenim a la nostra policia un problema molt més gros, que és un problema d'abusos policials, d'ús abusiu de la força, que no només es dona en casos aïllats, i que a això s'hi ha de donar resposta amb mecanismes de control tant interns com, entenem nosaltres, també amb mecanismes independents. I, per tant, posem-nos a treballar, a investigar quin model d'ordre públic tenim i quin model tenim de mecanismes de control a la nostra policia, perquè entenem que és urgent abordar millores, abordar reformes estructurals i profundes en aquest sentit. Res més. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. És el torn ara, en nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, de la diputada senyora Natàlia Sànchez.
Bona tarda, diputats, diputades, president..., i una llàstima que no hi hagi cap membre del Govern, i especialment del Departament d'Interior i el conseller Miquel Buch, al qual comencem la nostra intervenció amb relació a aquesta Proposta de creació de la comissió d'estudi sobre racisme institucional i estructural demanant-li que compleixi el que el Parlament reclama i el que el Parlament vota. El desprestigi d'aquesta cambra i la buidor de sobirania també està sent responsabilitat d'aquest Govern, no només en aquest aspecte, i és quelcom que ens ha de fer reflexionar a tots i a totes. Perquè la muntanya de mocions i propostes de resolució incomplertes per aquest Govern fa feredat, i la buidor d'aquest Parlament quan precisament també parlem de sobirania també impressiona. Sobre el racisme institucional, evidentment, donarem suport a aquesta comissió. El diputat Ruben Wagensberg també ho deia, tenim la intuïció que potser no li podrem donar molt de recorregut en els temps i en el context polític en què ens trobem, en el que ens veiem més al final de la legislatura que no pas amb el temps suficient per fer aquestes tasques, però desitgem que puguem emprendre també la tasca d'investigació sobre la qüestió, sobre el racisme institucional en aquest país, de forma rigorosa i amb el temps suficient. El racisme institucional és el racisme que es desprèn de la pràctica i el funcionament ordinari d'una institució, i és evident que en aquesta institució, en aquestes institucions, les institucions públiques, en els seus diferents nivells, tant a nivell municipal com a nivell dels cossos i forces de seguretat de la Generalitat, hi ha una pràctica racista –ja se n'ha parlat–, i, per tant, subscrivim moltes de les intervencions que s'han posat sobre la taula. I a l'Estat espanyol, a més a més, la qüestió del racisme institucional s'agreuja. L'Estat espanyol actua com a frontera sud de l'Europa fortalesa aplicant amb mà de ferro les polítiques migratòries que assassinen sistemàticament persones a la frontera sud. No oblidarem ni Tarajal ni les sistemàtiques pasteres que tracten d'arribar a Europa malgrat el Frontex, la Guàrdia Civil; polítiques migratòries que priven de llibertat en CIEs. I ho he dit moltes vegades, ho hem dit moltes vegades des d'aquest faristol: no és una qüestió de caritat o una qüestió d'ètica, és una qüestió de drets fonamentals, és: si totes les persones en aquest país, o en tots els països del món, tenim accés als mateixos drets. L'existència mateixa dels CIEs és una contradicció amb els drets fonamentals, creen una categoria de persones que no són ni ciutadanes, que per cometre una falta administrativa poden acabar privades de llibertat. Ja ho hem dit moltes vegades, i aquest Parlament s'ha manifestat moltíssim sobre aquesta qüestió. Però la realitat també és dura, perquè no ens n'hem sortit, d'abolir l'existència dels CIEs. Polítiques migratòries que deporten amb convenis multimilionaris amb companyies privades seguint protocols que permeten la sedació i la contenció física, això també és l'Estat espanyol. En aquest marc europeu de l'Europa fortalesa, no hi ha cabuda per als drets humans ni per a unes polítiques migratòries justes i garantistes. El mateix mes que l'Estat espanyol va entrar a formar part de la Unió Europea va aprovar la Llei d'estrangeria del 1985. I aquesta Unió Europea, suposadament la Unió Europea de drets, de llibertats, ha anat augmentant els esforços per coordinar-se en matèria de migració amb polítiques i agències comunes com el Frontex o els acords amb tercers, com Turquia o Líbia, que mai tenen els drets humans com a requisits mínims, però a Europa ja ens va bé mirar cap a una altra qüestió. La Llei d'estrangeria és totalment, com deia, incompatible amb una qüestió de drets. Però també nosaltres ho hem dit moltes vegades en aquest faristol, i volem insistir-hi: per començar a transformar una realitat... –a mi no m'agrada gaire parlar d'«un fenomen o d'«una xacra– una realitat estructural de racisme, cal tenir en compte que la construcció legal de la irregularitat està vinculada al rol fonamental que juguen les persones migrades en una economia de baixa productivitat que requereix el treball no qualificat d'alta intensitat: a menys drets de les treballadores i els treballadors, major benefici dels empresaris. Suposo que en això els deu ressonar alguna cosa: la situació que es viu a dia d'avui no només a ponent sinó al Maresme, a Huelva i a Almeria; en com s'està utilitzant, es du a terme una pràctica utilitarista sobre la vida dels treballadors i treballadores migrades. També cal que des de la Generalitat i des de les seves institucions revisem, hi insisteixo, ho hem dit moltes vegades, les pràctiques de racisme institucional pròpies, no només les dels Mossos –que, hi insistim, cal suspendre de sou i feina els sis mossos que van perpetrar violència racista contra un veí del Bages–, sinó que també cal revisar els protocols, com el Proderai, que estigmatitzen les persones per les seves creences; les proves d'edat als joves que arriben al nostre país [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] –i acabo, president–, i, també, des d'una perspectiva de salut, l'accés a drets. Hi insistim, a dia d'avui, una dona migrada que es queda embarassada i vol exercir el dret a l'avortament no ho pot fer, malgrat que aquest Parlament va legislar sobre la salut pública i universal per a tothom.
Gràcies, diputada. En nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, té la paraula la diputada senyora Esperança García.
Gràcies. Diputats, diputades, conseller... Senyors d'Esquerra Republicana, de veritat vostès pretenen que els donem..., que le demos apoyo a la creación de esta comisión sobre racismo policial y que manchemos la dignidad de todo un Cuerpo de los Mossos d'Esquadra por sus pulsiones de venganza contra sus socios de gobierno? ¿De verdad están pidiendo eso a esta cámara? ¿De verdad valen tan poco el respeto institucional de un colectivo, los agentes de los Mossos d'Esquadra que lo han dado todo durante la crisis de esta pandemia, un cuerpo que mayoritariamente actúa de manera pulcra y respetuosa por un –un– caso en el Bages que ya está siendo investigado internamente y también judicialmente? Ustedes plantean esta propuesta, entre otras cuestiones, por sus pulsiones de venganza contra sus socios de gobierno. Y, miren, la seguridad es una materia muy seria; no puede ser tensionada por la excepcionalidad, es decir, por convertir un caso en una categoría, y tampoco por las pulsiones ni las tensiones ni las dificultades que atraviesen dos socios en un gobierno fallido y en una legislatura a punto de acabar. La estela de opinión pública que se ha generado a raíz de los hechos acontecidos en Estados Unidos por el caso George Floyd..., desde luego estamos totalmente de acuerdo en rechazar actuaciones como las sucedidas allí. Pero miren, esa oleada de opinión pública no va a cambiar el sentido de nuestro voto. En primer lugar, porque la actuación de los cuerpos policiales en España, Cataluña incluida, no tienen nada que ver con los Estados Unidos. En segundo lugar, porque el racismo, es verdad, está presente en nuestra sociedad, pero no solo en los cuerpos policiales, en todos los ámbitos. Y, por tanto, si nos centramos solo en el policial, que es el objeto de esta comisión que se solicita, una gota no hace mar. Es grave, sí; es injustificable, sí; pero hay actuaciones en trámite ya contra los agentes afectados. Las posibles malas praxis tienen garantías de protección judicial y consecuencias administrativas serias y graves, mediante un procedimiento y un mecanismo de control interno que tienen los propios cuerpos policiales, incluido el de los Mossos. Un tercer elemento por el cual no vamos a modificar nuestro sentido de voto es porque la base ideológica de esta propuesta no la compartimos. No la compartimos porque responde a un mantra muy repetido, que siempre hemos negado desde aquí, y es uno: los jueces no persiguen, dos: la policía no maltrata. Y menos como ustedes lo relatan en esta solicitud. ¿Sabe cuántos habeas corpus presentan los detenidos tras una guardia de detenidos? Más del 30 por ciento. Un habeas corpus significa que una persona se ha visto sometida a una detención ilegal. ¿Sabe cuántos prosperan? No el 30 por ciento, ni muchísimo menos; no llegan ni a un 8 por ciento, porque no todo son detenciones ilegales, porque no todos los datos se pueden tomar de la opinión del afectado. No todas las opiniones de los afectados se convierten en una realidad manifiesta. Y, miren, podríamos dejarnos llevar por la oleada de corrección política que todo lo invade, pero no lo vamos a hacer. Es verdad, somos un grupo parlamentario pequeñito, ya nos han visto allá arriba, pero, aun así, «los principios no se negocian. Y esta frase no es mía, esta frase es del recientemente fallecido Julio Anguita. Los principios no se negocian. Ustedes si quieren librar la batalla con su socio de gobierno, háganlo. Pero no dañen las instituciones, no dañen la dignidad también de los Mossos d'Esquadra. No solo porque no es justo, sino porque es peligroso. Y ustedes así tampoco se van a presentar frente al electorado como un partido capaz de asumir las riendas de un futuro gobierno en Catalunya.
Gràcies, diputada. I, finalment, per posicionar-se sobre les esmenes, té el torn de nou el diputat senyor Ruben Wagensberg.
Gràcies, president. Bé, cap novetat que el Partit Popular de Tarajal es quedi sol en aquesta votació votant-hi en contra. Per la resta, agrair el to de tothom i, per tant, també el vot favorable. Coincideixo amb la diputada Natàlia Sànchez que és una llàstima que avui el conseller d'Interior no estigui aquí. La feina, suposo, que s'espera de qualsevol diputat, malgrat sigui un diputat d'un partit que dona suport al Govern, es que fiscalitzi també aquest Govern i, per tant, esperem que el mandat, els mandats..., les conclusions d'aquesta comissió d'estudi siguin acceptades i implementades pel Govern. Senyor Mejía, no posem a la diana els cossos de seguretat, els posem al centre, perquè creiem que la millor defensa de qualsevol institució o de qualsevol cos de seguretat és la fiscalització per a la seva millora. I vostè, la veritat és que ha anat bé, ha anat bé fins que vostè ha intentat equiparar i, per tant, banalitzar i, fins i tot, dedicar més temps a les greus discriminacions que pateixen certs col·lectius amb un suposat supremacisme per part d'aquells que històricament, a més, són els que han rebut la discriminació, la repressió, la prohibició de la seva llengua, i no una vegada sinó reiterades vegades en aquest país. Quina manera de girar la truita i quina manera de banalitzar-ho. Per acabar, reiterem el compromís en acabar aquesta feina, malgrat que la legislatura s'acabi abans que la feina d'aquesta comissió, i també en aprovar i aplicar els mandats parlamentaris. Moltes gràcies a tothom.
Gràcies, diputat. Acabat el debat, passem al següent punt de l'ordre del dia. Sí? Digui'm, senyor Mejía, per què em demana la paraula?
Per al·lusions. El senyor Wagensberg...
Trenta segons.
Gràcies. El senyor Wagensberg ha tornat a parlar, ha reiterat una altra vegada, ha parlat de la llengua catalana com la seva llengua. Hi insisteixo, la llengua catalana no és la seva llengua ni la llengua dels separatistes, sinó que és la llengua de tots els catalans, que els quedi clar. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Passem al següent punt... [[Veus de fons.]] No, diputat, perquè si no entrarem en un debat. Vostè ja ha tingut l'oportunitat d'intervenir. [[Interpel·lació al Govern sobre la política general i les prioritats de país]] [[300-00281/12]] Passem al següent punt de l'ordre del dia que és la interpel·lació al Govern sobre la política general i les prioritats del país, interpel·lació presentada pel Subgrup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent. Per defensar-la, té la paraula la diputada senyora Natàlia Sànchez. Endavant.
Bona tarda de nou, diputats i diputades. Bona tarda, vicepresident Aragonès. L'impacte de la Covid sobre les nostres vides és innegable. No li dic res de nou, però també és ben cert que els anys de polítiques públiques, en base a la recepta neoliberal, han determinat com estem vivint aquesta crisi i com estem morint en aquesta crisi sanitària. Com afirma David Harvey, quaranta anys de neoliberalisme han deixat allò públic completament exposat i sense preparació per afrontar una crisi de salut pública d'aquesta classe. Vicepresident, des del nostre punt de vista, de la crisi del coronavirus en podem extreure quatre certeses sobre les quals la CUP volem interpel·lar-lo. La primera: la crisi sanitària té i tindrà gravíssims impactes sobre l'economia, sobre la societat i sobre la salut, i afectarà en major mesura a la classe treballadora més vulnerable i, especialment, a les dones i a les persones migrades. Segona qüestió: aquesta crisi era una crisi evitable, o que hauria pogut ser gestionable, si no fos pels efectes de les polítiques neoliberals que citava a l'inici de la meva intervenció i que vostès també han aplicat. Els estats –tercera qüestió– apareixen reforçats en el seu paper d'instruments de garantia de l'ordre, i com a baluards importants per a la garantia de funcionament sistèmic, tant en la qüestió d'intervenció econòmica com en la salut pública, i també, com hem vist, en el control social. I quarta qüestió: ja res tornarà a ser com era. O millor dit, la suposada normalitat anterior a la crisi de la Covid no tornarà. I, per això, ens neguem a comprar-los el marc quasi naïf, que frega l'absurd, el marc de la reconstrucció, perquè entenem que les bases sobre les quals reconstruir ja eren unes bases molt, molt desiguals i en crisi sistèmica. Vicepresident, en la darrera interpel·lació que li vam fer, el Subgrup Parlamentari de la CUP, vostè ens va dir, i cito literalment: «Tot sovint, en aquest Parlament, a l'hora dels debats he demanat: valorem sempre cada decisió que prenem si ens deixa millor del que estàvem ahir o ens deixa igual o pitjor del que estàvem ahir. Tanco la cita. I avui, la CUP ens fem aquesta pregunta; ens fem aquesta pregunta amb relació al seu Govern: el país està millor o pitjor que quan vostès van entrar a governar? I la resposta, des del nostre punt de vista, és ben clara: avui el país està pitjor que quan van arribar, que quan van arribar vostès al Govern. I li preguntem: vostè..., vicepresident, quina és la seva opinió? Vostè creu que estem millor o pitjor que quan va començar la legislatura? Les polítiques que ha desplegat el seu Govern han estat suficients per combatre les desigualtats, la pobresa i la pobresa assalariada? Un dels governs, a més a més, per cert, més atomitzats de la història d'aquest país. Avui, deia, el país està pitjor que quan va començar la legislatura; la gent, els treballadors i treballadores d'aquest país són més vulnerables. Estan sota el jou de les pobreses extremes i de les pobreses invisibles, i avui moltes famílies tenen més dificultats per arribar a final de mes, més dificultats per pagar les factures i per pagar els lloguers i les hipoteques, i moltes més dificultats per garantir tres àpats al dia als fills i filles. No ens digui que la CUP som utòpics per plantejar qüestions molt senzilles: pa, sostre i treball per a tothom. Aquesta és la nostra utopia. I sobre això li preguntem. El seu Govern, ha fet suficient per garantir pa, sostre i treball per a tothom? Un país tancat per la desigualtat, amb un 25 per cent de la població en situació de pobresa mentre les grans fortunes segueixen enriquint-se. Sobre el treball. Cada dia més precari i perillós. En les darreres setmanes portem dos accidents mortals a la mina de Sallent, i, avui, hem de lamentar la mort d'un treballador d'Iqoxe en caure pel forat d'un muntacàrregues. El nostre més sentit condol a les famílies i als amics de tots aquests treballadors. I aprofitem, ja que parlem de treball, i com que el president de la Generalitat aquest matí a la sessió de control no ens ha contestat, potser vostè sí que ens contestarà. Li volem preguntar sobre la situació que es viu al Segrià i sobre, concretament, quin ha estat el capteniment del seu Govern, i concretament dels departaments de Treball i d'Agricultura amb relació al que els mateixos serveis socials de la Paeria de Lleida constaten, que gairebé la meitat dels allotjats als pavellons dels Camps Elisis o en altres zones o en altres municipis del Segrià tenen contracte vigent en la campanya de la fruita. Per tant, el que significa..., si viuen o bé al carrer o bé estan als pavellons dels Camps Elisis, significa que hi ha empresaris que estan incomplint el conveni col·lectiu. Què ha fet el seu Govern? Què han fet els departaments de Treball i d'Agricultura per prevenir aquesta situació? Seguim fent aquest repàs i aquesta mirada enrere sobre l'acció del seu Govern, des d'una perspectiva de Medi Ambient, en un context on l'emergència climàtica cada dia s'agreuja més, en un context on els moviments socials han demostrat i han plantat cara sobre la necessitat de desplegar polítiques públiques de lluita contra l'emergència climàtica, el que hem vist és que el seu Govern serà el Govern que ha incomplert una de les lleis de canvi climàtic més pioneres que ha existit a Europa. I per això li preguntem, concretament a vostè, ja que és el màxim responsable sobre la política impositiva de la Generalitat de Catalunya, per què no han desplegat els impostos, dos dels impostos, que la mateixa llei indicava que s'havien de desplegar abans d'acabar el 2019? Estic parlant dels impostos dedicats a les activitats econòmiques contaminants i la dels grans vaixells. Per què no l'han desplegat? I podríem seguir. Catalunya segueix encapçalant el rànquing de la vergonya: seixanta desnonaments diaris, un parc públic d'habitatge que no arriba al 2 per cent, greus problemes de pobresa energètica. I també li demanem, amb relació a les mancances i deficiències pel que fa a l'accés a l'habitatge, que no ens torni a recordar que no vam donar suport al seu decret sobre la regulació dels lloguers, perquè sap perfectament que no ho van fer perquè els moviments socials van ser els que ens van advertir sobre que aquest decret no era suficient, i que no tenia en compte la capacitat econòmica de la població; i sabíem perfectament que els que estaven menys contents amb aquest decret eren els mateixos APIs. Tots els problemes i totes les polítiques que li estic enumerant són qüestions estructurals prèvies a la Covid. I quan li preguntava, estem millor o pitjor, vull..., m'agradaria que tingués en compte aquestes qüestions; són qüestions, desigualtats i problemes estructurals d'aquest país que la Covid ha vingut a agreujar. Nosaltres som del parer que el Govern de Junts per Catalunya i Esquerra Republicana de la XII legislatura ha estat un govern gris, preocupantment opac i molt decebedor cap a les classes populars d'aquest país, tant des de la perspectiva independentista com de les aspiracions socials i d'accés a dret. Un govern, ho hem dit moltes vegades, molt fraccionat, amb les conselleries cadascuna actuant per la seva banda, sense estratègia independentista, sense concreció en la defensa de drets, sense convicció en la garantia de serveis públics universals; un govern sense valentia en la lluita contra l'emergència climàtica, com ho demostra l'incompliment, hi insisteixo, de la Llei de canvi climàtic. Un govern i una legislatura que ha estat marcada, i també li volem preguntar sobre això, per les desavinences entre Esquerra Republicana i Junts per Catalunya, però, que –en això sí que s'han posat d'acord– van acordar 523 sous d'alts càrrecs, repartint-se 36 milions d'euros anuals per jugar al joc de les cadires. A més, és un repartiment matemàtic, es van repartir els càrrecs i els sous de forma matemàtica. Per tant, com sap, i com veu, un llegat governamental que a més a més serà recordat per la vergonya de ser acusació particular en la repressió contra els antifeixistes, en la repressió contra feministes i en la repressió contra independentistes; un govern d'ordre que nosaltres tenim la impressió que vostè vol representar a la perfecció. Deia al principi de la meva intervenció que hem constatat que els estats continuen sent instruments poderosíssims, segurament els instruments més sòlids per fer front a problemes socials complexos i massius com els que estem vivint. En el nostre cas, en el cas català, la crisi no només ha posat sobre la taula la qüestió, sinó també la inoperància pràcticament –pràcticament– total del Govern autonòmic. En qualsevol cas, la crisi de la Covid no deixa ni pot deixar en un segon pla la lluita per la independència, sinó que el que fa és clarificar fins a quin punt la lluita per la independència no pot ser sinó l'altra cara d'una moneda de la lluita contra un determinat model econòmic i social, i les classes dominants a les quals serveix. Des d'aquesta perspectiva, nosaltres en aquest Parlament, durant aquests darrers dos anys i mig –i ja vaig acabant–, la CUP ens hem fet un fart de parlar sobre sobirania, perquè entenem que és una qüestió de justícia social i per pragmatisme pur i dur. Perquè tenir la sobirania vol dir controlar els serveis estratègics, i això no és una opció sinó que entenem que és una necessitat. Podríem passar hores analitzant la seva obra de Govern, però, com li dic, també tenim ganes de parlar sobre tot allò que hem proposat la CUP, perquè acostumen, especialment els grups de govern, a dir que la CUP som els del no, però crec que vostès ens han fet més nos a nosaltres i a les nostres propostes que no pas nosaltres a les seves. Hem estat una força insistent i perseverant en la defensa dels serveis públics, i ho sap molt bé, i en aquesta tasca hem viscut la gran decepció de veure com un partit d'esquerres s'ha alineat més sovint amb la dreta que no pas amb la CUP. Com pot ser que Esquerra Republicana hagi votat més amb Ciutadans que amb la CUP? Ens costa d'entendre, i per a nosaltres és una frustració, i li volem expressar. La CUP hem proposat des de la creació d'una banca pública a un sou mínim interprofessional de les treballadores que presten serveis públics externalitzats, la internalització del SEM, la creació d'una empresa pública farmacèutica, i moltíssimes altres propostes que van en la lògica de tenir una societat plenament feminista, plenament ecologista, i on absolutament ningú quedi enrere, i la resposta d'aquest Govern sempre ha estat un no rotund.
Diputada, gràcies.
Gràcies.
Per respondre a la interpel·lació té la paraula el vicepresident del Govern i conseller d'Economia i Hisenda el senyor Pere Aragonès.
Moltes gràcies, president. Les meves primeres paraules són per afegir-me al condol, no només de la persona morta avui en aquesta empresa subcontractada per Iqoxe, en accident de treball a la planta de Tarragona, sinó també, evidentment, pels dos treballadors de les mines ICL al Bages. El meu condol a les seves famílies, com en el cas..., en un dels casos vaig tenir l'oportunitat de traslladar-ho directament als pares d'un dels treballadors morts. Anant a la interpel·lació de la senyora diputada, espero que presentarà una moció de resum de legislatura per part de la CUP, perquè sembla que aquesta interpel·lació va molt dirigida a presentar una moció d'aquestes característiques, doncs, en la que ja deuran exposar en bona part del que segurament serà el seu programa electoral, perquè ha vingut a fer una moció com de tancament de legislatura, i que jo sàpiga encara no hi ha eleccions convocades, no? Ha partit, ha començat amb quatre constatacions. Hi estic d'acord, el Covid ha accentuat les desigualtats, sí. Quan ens deien que el Covid no entén d'ideologies, sí, el Covid ha afectat de manera diferent els sectors del nostre país que estan més precaritzats, que fonamentalment són els que també estan més dedicats a serveis essencials. També ha afectat de manera diferent depenent de les condicions de l'habitatge. No és el mateix haver afrontat el confinament amb un habitatge ampli que no pas, doncs, amb moltes més persones convivint en un pis de seixanta metres quadrats. Per tant, evidentment que ha afectat. No afectat de la mateixa manera, el Covid, les dones, precisament pels rols de gènere en moltes de les tasques de la llar, que els homes. Tampoc no ha afectat de la mateixa manera, el Covid, les dones, que ocupen en sectors essencials més llocs de treball que no pas els homes, i moltes vegades més precaritzats. Per tant, hi estic d'acord. Segon element en què estic d'acord. En bona part s'han visualitzat els efectes, no de la darrera dècada, sinó de bona part de les darreres dècades d'unes polítiques de desregularització que han afectat les relacions econòmiques en les relacions laborals. Hi estic d'acord. Molts d'aquests elements ja hi eren presents i ja en veiem els símptomes, i el Covid ha accelerat alguns d'aquests processos, i, precisament per això, és important la intervenció pública per corregir-ho. Amb el tercer punt també hi estic d'acord. Ha reforçat el paper dels estats, però en aquest sentit ens reforça el convenciment de que n'hem de tenir un de propi, d'estat, perquè la major intervenció pública en la societat i en l'economia, que és el que des d'una posició progressista d'esquerres sempre hem defensat, per si sol, no implica polítiques en contra de la desigualtat. Perquè moltes vegades la intervenció en l'economia, precisament, es fa per reforçar alguns..., i aquí hi han posicions, i ho veiem en bona part en els governs amb populismes de dreta, en els que la intervenció que es fa en l'economia, i que la fan, és, precisament, per reforçar les desigualtats existents a la societat i per reforçar també determinades, doncs, tendències, a llarg termini, a afavorir determinats sectors. Per tant, en això, hi estic d'acord. No és cert, i això Karl Polanyi ho deia molt clar, no és cert que aquí hi hagi qui no intervé en l'economia. No intervenir és també una decisió, no intervenir, decidir no actuar també és una decisió. Per tant, evidentment que el mercat com l'hem conegut, com a institució, també és gràcies a determinades decisions que tenen, evidentment, un substrat ideològic. Quatre, res tornarà a ser com era, certament. Però crec que hem de reconstruir el país, no per tornar a un país desigual, sinó per fer un país millor, i, per tant, més enllà de la paraula que es pugui fer servir, aquest país s'ha de posar dempeus, i ho hem de fer per fer un país millor, i ho hem de fer des del consens majoritari amb la societat, i ho hem de fer des de les institucions públiques, des del poder democràtic. Perquè no fer-ho... Aquest país es posarà en marxa, totes les societats s'estan posant en marxa, la qüestió és si hi intervenim democràticament, si hi fem l'aportació des del punt de vista del foment econòmic, des de les mesures en l'àmbit de l'Administració, des del punt de vista pressupostari, si ho fem així, evidentment, per corregir desigualtats, o es posa en marxa accelerant desigualtats. I, per tant, per això cal un pla de reconstrucció del país, un pla de reactivació econòmica i social, com el que estem treballant al Govern. I feia servir una expressió que en el debat amb la diputada Sirvent, doncs, havia fet servir, i em diu: «El país està millor o pitjor que quan nosaltres vam entrar al Govern? Està millor el país en aquestes mans que no amb el 155, d'això no en tinc cap dubte –d'això no en tinc cap dubte. A no ser que vostè cregui que és millor tornar a com estàvem abans de què es constituís aquest Govern que era amb els 155, i estic convençut que no –i estic convençut que no–, que la CUP no vol tornar al 155. Estic convençut que no. Per tant, en alguns dels aspectes que vostè ha posat sobre la taula, jo hi coincideixo. Crec que, simplement, el que hem de fer és repassar-los amb honestedat. Aquest Govern ha seguit desplegant i ha seguit dotant pressupostàriament la renda garantida de ciutadania, una eina important per a la lluita contra les desigualtats. Aquest Govern ha proposat un salari mínim català de referència, que incorporava en els pressupostos, que vostès van votar en contra, precisament per poder dotar de recursos progressivament l'àmbit de serveis públics en matèria de contractació, per exemple, o en la mateixa Administració pública per anar elevant-lo. Evidentment, hi ha coses que no podem fer d'avui per demà a les sis del matí, però per anar fent progressivament això d'anar alçant el salari mínim fins a 1.200 euros. Perquè aquesta és una política molt important, 1.239 euros, que és el càlcul que vam fer nosaltres del salari mínim català de referència i que té uns efectes positius. L'augment del salari mínim impacta molt més en dones que no pas en homes, precisament per allò que dèiem dels sectors essencials que acostumen a ser els precaritzats. Per tant, és important avançar en el salari mínim. En aquest mateix mes, institucions europees, en els seus informes sobre el salari mínim, situen la proposta de Catalunya com un exemple del que ells en diuen «regionalització, però, en tot cas, de territorialització del que és el cost de la vida de les polítiques de salari mínim estatal. Per tant, evidentment que ja hi estem compromesos. I s'ha desplegat: estem millor amb la renda garantida de ciutadania... –evidentment, amb la Covid, que ha estat un gran impacte–, però la renda garantida de ciutadania està més desplegada ara que fa dos anys? Sí, evidentment. Tenim un sistema fiscal més just ara que fa dos anys? Sí. Tenim més recursos de salut ara que fa dos anys? Sí. Tenim més recursos d'educació ara que fa dos anys? Sí. Serà més barat el curs universitari aquest setembre que fa dos anys? Sí. I això vol dir posar-hi recursos, vol dir prendre decisions, vol dir anar avançant. I evidentment que ens agradaria fer moltes coses de cop, però quan vols fer moltes coses de cop, acabes dient que ho vols fer de cop, però no acabes fent res i, per tant, per algun lloc s'ha de començar. I jo crec que hem començat bastant. En matèria ambiental, som un dels territoris que estem al capdavant de les figures fiscals en l'àmbit ambiental i ho hem hagut de fer moltes vegades en solitari i moltes vegades lluitant contra un estat que, a través del Tribunal Constitucional, ens ha acabat limitant de forma important les competències i, per tant, la capacitat d'exigir amb la llei a la mà el compliment d'aquests impostos. Ha fet referència a la Llei de canvi climàtic, però sap perfectament que hi ha hagut una sentència del Tribunal Constitucional contra el canvi climàtic que ens condiciona, que hem de poder superar, però que ens condiciona. Home, que la CUP parli de desavinences, quan el que van fer va ser donar suport a la investidura del president Torra i al mateix moment anunciar que passaven a l'oposició, home, doncs, suposo que no són els més adequats per parlar-ne, d'això, no? Ni com la demagògia dels alts càrrecs; és a dir, el que no podem pretendre és que hi hagi orientació política en les decisions que pren l'Administració i que no hi hagi responsables polítics que ho portin a terme. Crec que és un mal camí. Crec que és un mal camí denunciar el que és..., doncs, el que pertoca a un directiu públic perquè estigui al capdavant, a no ser que vulguem deixar els instruments públics que tenim només en base a un criteri funcionarial i que no hi hagi direcció pública, perquè després, si fan això, vostès es trobarien que, si un dia governen el país, no tindrien capacitat d'actuar. Per tant, jo crec que aquí hem de defugir la demagògia. Per tant, aquest Govern ha anat actuant, en molts aspectes evidentment tenim molts deures a fer i no és negligible l'impacte que està tenint la Covid, que serà un impacte disruptiu totalment i aquí haurem de sumar molt. I a mi m'agradaria poder comptar amb la CUP, per poder-hi sumar; m'agradaria poder-hi comptar. Evidentment, doncs també les propostes en funció també del pes polític i de la confiança que han atorgat ara les urnes a cadascú, la que els han atorgat a vostès i la que han atorgat als grups que formem part del Govern. Per tant, disposat a poder parlar amb vostè de tots aquests temes i poder arribar a acords. Gràcies.
Gràcies, vicepresident. Té un torn, de nou, la diputada. Quan vulgui.
Ara sentint-lo parlar, vicepresident, pensava que potser sí que deuen tenir raó la gent de Ciutadans de que potser el Govern viu a Matrix, perquè les dades, que són objectives, sí que dibuixen un país que està pitjor. Vostè ha parlat d'instruments legislatius, d'algunes millores, d'algunes reformes que han fet –que si bé poden ser interessants..., i que la CUP en aquesta cambra, a moltes de les que ha dit, hi ha donat suport–, però no ha parlat de la gent; no ha parlat de la situació laboral de les classes treballadores, no ha parlat sobre moltes de les qüestions que nosaltres ens fan afirmar que el país avui està pitjor que quan vostès van arribar. Hi ha unes qüestions, he intentat expressar-les, que són estructurals i, evidentment, la crisi de la Covid –que no té directament la seva responsabilitat, evidentment– ha agreujat. Vostè ha parlat de la renda bàsica i precisament ha estat paradigmàtica la qüestió sobre la renda garantida de ciutadania. La CUP hem proposat primer que es modifiqui la forma de gestió, la burocràcia, amb la idea que el que entenem que hauria de ser un dret no es converteixi en una cursa d'obstacles, i ho sap millor que jo, i ho saben tots els diputats i diputades aquí presents, perquè hem debatut sobre la qüestió no una, sinó dues i tres vegades, que efectivament l'excés de burocratització fa que el que hauria de ser un dret sigui una cursa d'obstacles. A més a més, hem proposat que el termini per a la seva resolució sigui més àgil i finalment que pugui cobrir més situacions i més col·lectius. Mentre nosaltres plantejàvem això, vostès han fet un reglament de desenvolupament de la renda garantida de ciutadania que limita drets i la retalla. A més a més, la CUP aspirem a la nostra utopia a desplegar una renda universal bàsica i creiem que ara mateix és més necessària que mai. Potser no cal per a les sis del dematí, però creiem que és més necessària que mai. Miri, vicepresident, nosaltres som del parer que els governs han de ser part de la solució i no part del problema. I des d'una perspectiva independentista, des d'una perspectiva social, des d'una perspectiva feminista, considerem que vostè i el senyor Quim Torra han estat part del problema d'aquest país. I que també, en termes generals –tots segurament podem tenir part de responsabilitat, però també la proporció dels escons que ens donen aquí també dona una proporció en la responsabilitat–, l'independentisme, amb la seva tasca de govern, ja ha perdut credibilitat. La CUP volem ser part de la solució i, per això, no coincidim amb la tergiversació que durant tot el dia ha fet del concepte d'«economia planificada, una tergiversació que nosaltres llegim com a tergiversació liberal. La CUP parlem d'«economia planificada des d'una perspectiva marxista. Volem decidir sobre què ens cal produir com a societat, qui produeix el que ens cal produir, com es distribueix allò que es produeix i com es finança aquesta producció. Ens cal avançar cap a un model de societat democràtic i autocentrat, i deixar enrere aquesta globalització que tant mal ha fet sobre les persones. Vostè també ha parlat sobre la intervenció pública. M'ha fet tremolar una mica, perquè el concepte o la lectura que jo faig de la seva intervenció pública és que tant que s'omplien la boca de que la llei Aragonès havia de servir perquè l'IBEX 35 tragués les seves mans dels públics, però és que resulta que a la que poden adjudiquen un contracte a dit a Ferrovial. Aquesta és la seva mirada sobre la intervenció pública i a nosaltres ens agradaria que no fos així, i ens agradaria poder cooperar des d'una perspectiva d'esquerres, però no ha estat possible. Aquesta legislatura no ha donat espai per poder fer-ho des d'aquesta perspectiva. També torno a parlar sobre... Ha parlat del salari mínim català, com algunes de les qüestions que des del seu punt de vista fan que el país estigui millor, però és que fa un moment, en aquesta mateixa sessió plenària, han aprovat un decret, el número 25, amb un article número 3 que no parla del salari mínim català per a les treballadores de la llar i per a les treballadores que sostenen les cures a la llar, sinó que el que planteja és el salari mínim interprofessional. Potser han dit moltes coses però no en fan tantes, i és en aquest sentit que nosaltres analitzem aquesta legislatura com una legislatura que ens deixa pitjor del que estàvem. Miri, també..., no l'havia interpel·lat mai, però sí que evidentment l'havia sentit i sí que sovint, deu ser perquè tenim quatre diputades o perquè tenim diferències ideològiques i de planificació, tenim la sensació que ens infantilitza, o que les nostres propostes les situa en un lloc, doncs, fora de la realitat. Nosaltres estem convençudes que les nostres propostes en lògica d'economia planificada, en lògica feminista i en lògica ecologista són propostes que poden transformar la vida de la gent d'aquest país. I a la CUP no volem que ningú ens digui que teníem raó, que teníem raó sobre la desigualtat sistèmica que genera el sistema capitalista, sinó que un dia volem guanyar i en aquest sentit segur que trobarem la forma de poder-ho fer. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] Acabo preguntant-li –i aprofitant aquests segons que el president segur que em deixarà– sobre la qüestió que no m'ha contestat amb relació als treballadors i treballadores de la temporada de la fruita al Segrià. Què ha fet? Què han fet les seves conselleries, les conselleries de Treball i d'Agricultura per prevenir aquesta situació?
Per respondre de nou, té la paraula el vicepresident. Quan vulgui.
Moltes gràcies. Voldria començar per defensar el que és el contrast d'idees i de projectes, i en cap cas, en cap cas, voldria que aquest contrast es pogués sentir com una infantilització. No, no, en cap cas i, per tant, si en algun moment ha estat així, doncs, propòsit d'esmena, no tinc absolutament cap problema, perquè crec que és bo el contrast de projectes, és bo el contrast d'idees i a partir d'aquí intentar trobar el que són els punts en comú. Començo per la darrera pregunta, en l'àmbit del Segrià. Què hem fet? Destinem més recursos que mai al que és l'àmbit d'allotjament per a temporers. Què és el que estem fent amb la Inspecció de Treball? Actuar i seguir actuant. Evidentment, el que hi ha..., si hi han procediments en marxa, jo no tinc capacitat legal per poder-los explicar aquí encara, però s'ha actuat i es seguirà actuant. I es seguirà actuant, evidentment, amb la continuació del que és la campanya de la recollida de fruita, a mesura que es vagi traslladant també a altres comarques del país, sent conscient que la majoria del sector treballa correctament, però que, evidentment, cal ser molt contundent amb aquelles empreses, amb aquells empresaris agrícoles que ho facin malament. I, per tant, cal ser contundent en aquests casos. Parlem de la gent, perquè vostè diu: «Hem de parlar de la gent. Sí, parlem de les escoles bressol, per exemple. Aquests pressupostos incorporen –els que vam aprovar, que vostès no hi van donar suport– la recuperació d'una part de la corresponsabilitat de la Generalitat en el finançament de les escoles bressol. Crec que és un pas endavant. És millor això que no pas estar com estàvem fins abans de l'aprovació d'aquests pressupostos. Parlem de les mesures que hem estat portant a terme, per exemple, aquestes darreres setmanes, mesures específiques, mesures concretes que hem estat portant també aquí al Parlament. En el sector vitivinícola, per exemple, per evitar que tot vagi a una caiguda de preus, sobretot per part dels petits productors, amb els més de 5 milions d'ajudes al sector vitivinícola, que no se n'havien fet fins ara, i nosaltres les fem. O les ajudes, per exemple, al sector marítim, que també ha estat afectat d'una forma molt important per les mesures de restricció durant el confinament. O les mesures, per exemple, en l'àmbit del sector agroalimentari, de petits productors que amb el tancament dels canals d'hostaleria han vist com bona part dels seus productes o els havien de llençar o se'ls podrien a les mans i, per tant, redireccionar una part d'aquests cap a les necessitats alimentàries de la població, a través precisament d'organitzacions d'iniciativa social en aquest àmbit. O mesures, per exemple, en l'àmbit del lleure educatiu, per garantir el que és el dret de tots els infants també a l'accés al lleure educatiu, i que no sigui només una possibilitat per a aquells infants que són de famílies que, per renda, ho poden assumir. I, per tant, quadruplicar les beques en l'àmbit educatiu. Tot això..., estic parlant de les darreres setmanes, només. O la novetat de les ajudes que avui mateix, amb aquest decret llei que hem presentat, hem estat impulsant amb relació a les treballadores de la llar i de les cures que es troben en situació d'irregularitat, perquè creiem que és un sector que cal afrontar i és un dels problemes més importants que tenim, també, aquí al país. O, per exemple, el que són els serveis d'intervenció especialitzats en l'àmbit de la violència masclista, en què hem duplicat aquests serveis al país, i això ho hem fet gràcies també a uns pressupostos. Per fer tot això..., i això són mesures de les darreres setmanes, però per fer tot això necessitem uns recursos i necessitem uns pressupostos. I ho hem hagut de fer..., vostès han decidit no col·laborar-hi, no arribar a un acord..., i probablement la responsabilitat de no haver arribat a un acord és mútua, jo no li poso a vostè tota la responsabilitat, però vostès no van participar en donar suport a aquests pressupostos, que ens permeten fer tot això, com en l'àmbit de les taxes universitàries, o recuperar bona part de..., o superar, de fet, la despesa màxima, per exemple, en salut o ensenyament, despesa que mai hi havia hagut. Per tant, jo estic convençut que en la resta de qüestions ens podem posar molt d'acord amb la Candidatura d'Unitat Popular, n'estic absolutament convençut. Ara, haurem de deixar, segurament, els prejudicis ideològics a una banda, probablement. I crec que, en aquest sentit, vostès que han fet d'aquests prejudicis ideològics un senyal de la seva actuació, fins i tot, doncs, a alguns de nosaltres, ben dirigits, crec que també ho haurien de repassar com a deures per a la propera legislatura. Moltes gràcies. [[Pausa llarga.]]
Molt bé. Passarem a votar tots els punts d'aquesta sessió que han estat debatuts durant aquesta tarda. [[Decret llei 22/2020, del 2 de juny, pel qual es determinen els òrgans competents per tramitar les sancions per incompliments de la normativa reguladora de l'estat d'alarma denunciats pels diferents cossos policials (continuació)]] [[203-00047/12]] El primer punt..., sí? [[Pausa.]] El primer punt que votarem és el punt vuitè de l'ordre del dia, que correspon al Decret llei 22/2020, del 2 de juny, pel qual es determinen els òrgans competents per tramitar les sancions per incompliments de la normativa reguladora de l'estat d'alarma denunciats pels diferents cossos policials. Votem, en primer lloc, la validació, doncs, d'aquest decret. Comença la votació. Aquest decret ha estat convalidat per 65 vots a favor –corresponents a 47 de presencials i delegats i 18 de telemàtics–, 4 en contra i 65 abstencions. Correspon ara preguntar a la cambra si algun grup parlamentari vol tramitar aquest decret com a projecte de llei. [[Pausa.]] No? [[Decret llei 21/2020, del 2 de juny, de mesures urgents de caràcter econòmic, cultural i social (continuació)]] [[203-00045/12]] Doncs passem a votar el punt novè de l'ordre del dia, que correspon al Decret llei 21/ 2020, del 2 de juny, de mesures urgents de caràcter econòmic cultural i social. Passem a la votació. Comença la votació. Aquest decret ha estat aprovat per 65 vots a favor –corresponents a 47 de delegats i presencials i 18 de telemàtics–, cap en contra i 69 abstencions. Algun grup... [[Veus de fons.]] Sí? Per tant, passem a votar la tramitació com a projecte de llei d'aquest Decret llei 21/ 2020. Comença la votació. Aquest decret llei no es tramitarà com a projecte de llei, atès que hi han hagut 5 vots favorables a aquesta tramitació, 73 en contra i 56 abstencions –73, que corresponen a 55 vots delegats i presencials i 18 de telemàtics. [[Decret llei 25/2020, del 16 de juny, de mesures extraordinàries en matèria social i de caràcter fiscal i administratiu (continuació)]] [[203-00050/12]] Votem ara el següent punt, que és el desè, i que correspon al Decret llei 25/2020, del 16 de juny, de mesures extraordinàries en matèria social i de caràcter fiscal i administratiu. Comença la votació. Aquest decret ha estat convalidat per 82 vots a favor, 4 en contra i 48 abstencions. Igualment, pregunto a la cambra si algun grup... [[Veus de fons.]] Sí? Doncs votem ara la proposta de tramitar com a projecte de llei aquest decret. Comença la votació. Aquest decret llei no es tramitarà com a projecte de llei, atès que hi han hagut 21 vots favorables a aquesta tramitació, 73 en contra –corresponents a 55 de presencials i delegats i 18 de telemàtics– i 40 abstencions. [[Decret llei 26/2020, del 23 de juny, de mesures extraordinàries en matèria sanitària i administrativa (continuació)]] [[203-00051/12]] Votem ara el punt onzè, que correspon al Decret llei 26/2020, del 23 de juny, de mesures extraordinàries en matèria sanitària i administrativa. Comença la votació. Aquest decret llei ha estat convalidat per 65 vots a favor –corresponents a 47 de delegats i presencials i 18 de telemàtics–, 29 en contra, 40 abstencions. Algun grup vol... [[Veus de fons.]] Sí? Doncs votem la tramitació com a projecte de llei d'aquest decret. Comença la votació. Aquest decret llei no es tramitarà com a projecte de llei, atès que hi han hagut 21 vots favorables a aquesta tramitació, 73 en contra i 40 abstencions. [[Proposta de resolució de creació d'una comissió d'estudi sobre el racisme institucional i estructural en la gestió de la seguretat (continuació)]] [[252-00027/12]] Votem, finalment, la Proposta de resolució de creació d'una comissió d'estudi sobre el racisme institucional i estructural en la gestió de la seguretat. Comença la votació. Aquesta proposta de resolució ha estat aprovada per 112 vots a favor, 4 en contra i cap abstenció. [[Veus de fons.]] Disculpin, sí: 130 vots a favor, 4 en contra i cap abstenció –no havíem sumat els telemàtics, per tant, corresponen, els sís, a 112 vots presencials i delegats, més 18 de telemàtics–, 4 en contra, cap abstenció. No hi ha més punts a votar ni a tractar. Per tant, suspenem la sessió fins demà a les nou del matí. Gràcies.