Spoštovane kolegice poslanke, kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 19. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: mag. Dejan Židan, Violeta Tomić, Franc Kramar, Andrej Rajh in Samo Bevk od 13. ure dalje. Vse prisotne lepo pozdravljam! Preden preidemo na 11. točko dnevnega reda, dovolite, da kratko nagovorim Državni zbor. Spoštovane kolegice in kolegi! V teh dneh mineva 25. let od genocida v Srebrenici. Ta nepojmljiv zločin se je zgodil le 50 let po koncu druge svetovne vojne, ki še danes velja za največjo morijo v zgodovini človeštva. Te dni se v Srebrenico, tako kot vsako leto, odpravlja na stotine ljudi. Letos bo njihovo število zaradi znanega razloga manjše, nič pa ne bo manjša žalost svojcev preko osem tisoč nedolžnih žrtev tedanjega krutega in sprevrženega vodstva bosanskih Srbov. Dogodki v tragični bratomorni vojni na območju nekdanje Jugoslavije bodo ljudi, ki so jih doživeli, večno skeleli. Bolečina matere, ki je izgubila otroka, ni nekaj, kar s časom izgine; morda se umakne iz prvega plana, iz srca in zavesti pa nikoli. Srebrenica pa ni le sinonim za najhujši zločin na evropskih tleh po drugi svetovni vojni, je tudi sinonim za nezmožnost ukrepanja mednarodne skupnosti, ki je dogajanje v Bosni le spremljala in genocida ni preprečila. Pekla, skozi katerega so šle srebreniške žrtve, si ne moremo predstavljati. Tudi trpljenja, razčlovečenosti in vsega hudega ne, pa čeprav nam ob pogledu na nepregledno število belih spomenikov v Potočarih srce stisne od bolečine. Spomin na zločin proti človeštvu na tleh Evrope ostaja živ in boleč, kot bi se zgodil včeraj. V tej dvorani nas je mnogo, ki se spomnimo grozljivih novic, ki so na vrhuncu poletja leta 1995 presekale našo mirno realnost in nastavile ogledalo naši brezbrižnosti. Zločina v Srebrenici zagotovo ne bi bilo, če ne bi bilo brezbrižnosti in apatičnosti vseh, ki bi ga lahko in morali preprečiti. Zato smo danes vsi mi dolžni ohraniti zgodovinski spomin in ga ne podrejati sprotnim ideološkim vetrovom, moramo, če res želimo, da se kaj takega ne ponovi več. Večno se moramo spominjati nedolžnih žrtev in za vselej končati zanikanje sodno potrjenih dejstev o naravi srebreniškega zločina. Meja, ki so bile prestopljene v vročih poletnih dneh leta 1995 v Srebrenici, človek, žal, ni prestopil prvič. A če ne zmoremo doumeti tragike dogodkov, ki so privedli do zločina, če ne zmoremo občutiti žalosti izgubljenih življenj in če ne zmoremo obsoditi idej, ki so privedle do te skrajno mračne tragedije, bo človek te meje še naprej prestopal. Spomnimo se zdaj, spoštovane kolegice in kolegi, vseh srebreniških žrtev in njihovih svojcev in se v mislih zavežimo temu, da bomo vsak zase in vsi skupaj vselej stopali po poti človečnosti in miru. Poklonimo se žrtvam srebreniškega genocida z minuto molka. [[minuta molka]] Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA - VMESNO POROČILO O UGOTAVLJANJU ODGOVORNOSTI NOSILCEV JAVNIH FUNKCIJ NA PROGRAMU OTROŠKE KARDIOLOGIJE. Vmesno poročilo je 25. 3. 2020 v obravnavo zboru predložila Preiskovalna komisija o ugotavljanju odgovornosti nosilcev javnih funkcij na programu otroške kardiologije ter področju nabav in upravljanja z medicinsko opremo in zdravstvenim materialom. K vmesnemu poročilu sta bili 6. 4. 2020 priloženi ločeni mnenji takratne predsednice Jelke Godec in članice Mojce Žnidarič. Za dopolnilno obrazložitev vmesnega poročila dajem besedo predstavnici predlagatelja predsednici preiskovalne komisije mag. Karmen Furman.
Hvala lepa za besedo predsednik. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! V letih od 2007 do 2019 je bilo veliko stvari, dogodkov in ljudi, ki onemogočili dobro izvajanje in kasneje reševanje programov otroške kardiologije. V ključnih dokumentih, ki so do danes obravnavali strokovnost in zakonitost izvajanja programa, in sicer v notranjem revizijskem poročilu iz leta 2012, poročilo Komisije za preprečevanje korupcije iz leta 2013 in poročilo mednarodne komisije iz leta 2015 so zapisane številne nedopustne anomalije, sistemske slabosti in nepravilnosti pri izvajanju programa ter celo sumi korupcije in kršitve veljavne zakonodaje. Te ugotovitve so se pred javnostjo bolj ali manj vsa ta leta poskušale pomesti pod preprogo in kot najpomembnejše zanje ni odgovarjal nihče, pa bi verjetno moral. Organi, ki so za to pristojni in bi na poročila morali odreagirati, vse do danes, žal, niso. Se je pa z zadevo pred približno letom in pol pričela ukvarjati parlamentarna preiskovalna komisija, ki je bila ustanovljena z namenom, da se prouči neučinkovitost zdravstvenega sistema v Sloveniji, ki se med drugim kaže tudi v nepravilnostih pri izvajanju zdravstvenih dejavnosti, in sicer v tem konkretnem primeru v nedelovanju programa otroške kardiologije, da se prouči nesmotrnost in nezakonitost nabav ter upravljanja z medicinsko opremo in zdravstvenim materialom na sekundarni in terciarni ravni zdravstvene dejavnosti v Sloveniji. Z aktom o ustanovitvi parlamentarne komisije je torej področje dela te komisije osredotočeno na dva tematska sklopa, in sicer na program otroške kardiologije ter na nabavo medicinske opreme in zdravstvenega materiala. Z danes obravnavanim vmesnim poročilom preiskovalna komisija zaključuje s prvim delom preiskave, in sicer ugotavljanje odgovornosti nosilcev javnih funkcij na programu otroške kardiologije v UKC Ljubljana, ki jo je komisija izvedla pod vodstvom bivše predsednice preiskovalne komisije kolegice poslanke Jelke Godec. Predstavitev vmesnega poročila Državnemu zboru je bivši predsednici komisije preprečila razglašena epidemija, ki je takrat okrnila delo Državnega zbora. Z dnem imenovanja gospe jelke Godec v Vlado je prenehala funkcija poslanke in s tem tudi funkcija predsednice preiskovalne komisije. Kot novo izvoljeni predsednici komisije mi je bilo s strani članov zaupana naloga, da vam kot poročevalka komisije danes predstavim dosedanje opravljeno delo, ki se odraža v pripravljenem vmesnem poročilu o ugotavljanju odgovornosti nosilcev javnih funkcij na programu otroške kardiologije, in sicer z vsemi bistvenimi ugotovitvami komisije, ki iz tega poročila izhajajo. K vmesnemu poročilu sta predloženi tudi dva ločena mnenja članic. Preiskovalna komisija je v okviru svojih pristojnosti in na podlagi izvedenih preiskovalnih dejanj z zaslišanjem prič odkrila ter v danes obravnavanem poročilu tudi jasno prikazala, kakšno je bilo v teh več desetih letih dejansko stanje na področju delovanja otroške kardiologije. Pri tem je komisija opozorila na nepravilnosti z namenom sprememb zakonodaje, odkrila je objektivno politično odgovornost nekdanje ministrice Milojke Kolar Celarc in nekdanje državne sekretarke na Ministrstvu za zdravje dr. Ane Medved, ki sta s svojimi političnimi vplivi na kadrovske in strokovne odločitve UKC Ljubljana povzročili, da se otroška kardiologija že v preteklosti ni reševala kot bi se morala. V poročilu pa komisija podaja tudi naznanitev sumov storitev kaznivih dejanj za nekdanjega generalnega direktorja UKC Ljubljana mag. Simona Vrhunca. Bistvene ugotovitve parlamentarne preiskave so povzete v 33-ih točkah poročila, ki jih Preiskovalna komisija Državnemu zboru skupaj z napotitvenim sklepom tudi predlaga v sprejem. Zaradi časovne omejitve bom v tem uvodnem delu te bistvene ugotovitve parlamentarne preiskave zgolj povzela in jih seveda potem v nadaljevanju razprave tudi podrobneje predstavila. A za ta namen se moram najprej vrniti v leto 2007, ko je v UKC Ljubljana praktično čez noč ostal brez enega edinega otroškega srčnega kirurga. V programu otroške srčne kirurgije so se takrat pričele pojavljati prve večje težave in nepravilnosti. Posege v programu otroške srčne kirurgije je v UKC Ljubljana pričel opravljati izraelski kirurg dr. Mishaly, ki pa je te posege opravljal brez licence zdravniške zbornice ter na podlagi avtorskih pogodb, pa čeprav po zakonu njegovo delo ni bilo mogoče šteti kot avtorsko delo. Zdravniki, ki so se z malimi bolniki ukvarjali pred ali po kirurškem posegu so kmalu pričeli opozarjati tudi na dolgotrajno odsotnost kirurga, saj s tem ni bila zagotovljena varna obravnava otrok z vidika pravočasnih izvedb morebitnih ponovnih operacij. Po sklenjeni pogodbi je bil gostujoči izraelski kirurg kot glavni kirurg za otroke s prirojenimi srčnimi napakami v UKC Ljubljana prisoten le 3 do 6 dni na mesec, preostanek časa pa so bili ti otroci prepuščeni najprej dvema specializantoma, nato pa enemu specialistu otroške srčne kirurgije, ki pa naj ne bi bil zmožen in neusposobljen za težje operacije in reševanje zapletov. Ker številna opozorila zdravnikov za varnost malih otrok vodstvo UKC Ljubljana ni upoštevalo, so decembra leta 2013 zdravniki podali ugovor vesti in z UKC Ljubljana prenehali sodelovati. Kasneje prav mednarodno poročilo o otroški srčni kirurgiji, ki pravzaprav predstavlja kar nekakšno prelomno točko v celotni zgodbi v okolju otroške srčne kirurgije kot glavno in bistveno ugotovitev izpostavilo prav dolgotrajne odsotnosti glavnega kirurga, zaradi česar je bil ta program za otroke v obdobju 2007-2014 ocenjen kot nevaren, neetičen ter popolnoma nesprejemljiv. Najnižjo oceno in sicer nesprejemljivo je program dobil kar pri 20-ih od 34-ih mednarodnih standardov obravnave otrok s prirojeno srčno napako. Neprimerna skrb za bolnike, sumljive smrti otrok, neodzivanje odgovornih kljub opozarjanju stroke na nepravilnosti. 15 % manjkajoče dokumentacije o posameznih operacijah in nevnašanje podatkov v mednarodni register je le nekaj izmed najbolj šokantnih ugotovitev, o katerih si lahko kaj več preberemo v mednarodnem poročilu iz leta 2015. A pred tem sicer maja 2013 je svoje mnenje o izvajanju programa zapisala tudi Komisija za preprečevanje korupcije, ki je v svojem poročilu med drugim navedla, da so pri izvajanju programa izpolnjeni znaki korupcije. Vse od leta 2012 je za dogajanje vedela tudi Zdravniška zbornica Slovenije, ki med drugim skrbi za etičnost ravnanja zdravnikov ter ugled in čas zdravniškega poklica. V programu zdravljena otrok s prirojenimi srčnimi napakami so se namreč poleg strokovnih vprašanj, kako zdraviti bolnika postavljala tudi vprašanja vrednot, pravic in odgovornosti. Preiskovalna komisija ugotavlja, da so se predsedniki zbornic problematike sicer zavedali, vendar je bila njihova vloga pri reševanju tega problema zaznana le na ravni izvedb strokovnih nadzorov, ki pa so bili bolj ali manj sami sebi namen. Zbornica, ki bi sicer lahko ukrepala je raje mižala. Mlačen je bil njen odziv tudi na sicer katastrofalno poročilo mednarodne komisije, zato preiskovalna komisija v poročilu predlaga, da se v prihodnje razmisli tako o pomembnosti zbornice pri reševanju medsebojnih sporov zdravnikov kakor tudi pri imenovanju primernih predstojnikov v klini in strokovnih direktorjev javnih zdravstvenih zavodov. Posebno vlogo pri vzdrževanju izvajanja programa sta odigrala tudi strokovni svet in svet zavoda UKC Ljubljana, pri čemer komisija v teh organih ugotavlja izrazit političen vpliv ustanovitelja, torej države, na njuno delovanje in imenovanje ljudi na vodilna mesta, zato zakonodajni in izvršilne veje oblasti na tem področju predlaga spremembo zakonodaje. Ne glede na vse ugotovitve strokovnih nadzorov, ki so dokazali, da je program nevaren in celo koruptiven, sta oba javna organa tako strokovni svet kot tudi svet zavoda demantirala ugotovitve protikorupcijske komisije in omogočila nadaljnjo izvajanje programa. Ukrepalo ni niti Ministrstvo za zdravje, ki se je leta 2017 pričelo s političnimi vplivi vpletati v strokovne, kadrovske in upravljavske odločitve UKC Ljubljana, za kar preiskovalna komisija ugotavlja, da sta Milojka Kolar Celarc kot ministrica za zdravje in dr. Ana Medved kot državna sekretarka na tem ministrstvu objektivno, politično odgovorni kot takratni nosilki javnih funkcij. Poleg objektivne politične odgovornosti pa komisija znotraj svojih ugotovitev na podlagi izvedenih preiskovalnih dejanj v vmesnem poročilu podaja tudi naznanitev sumov storitev kaznivih dejanj za mag. Simona Vrhunca. Na podlagi izvedenih dokazov preiskovalna komisija namreč utemeljeno sumi, da je mag. Simon Vrhunec kot generalni direktor in s tem kot odgovorna oseba UKC Ljubljana kršil dolžno ravnanje, ko je zavestno dopustil, da je dr. Mishaly operacije izvajal na napačni pravni podlagi brez ustrezne licence in dovoljenja za delo. S takšnim ravnanjem naj bi po mnenju komisije po 257. in 257.a členu kazenskega zakonika zlorabil uradni položaj ali uradne pravice ter omogočil nezakonito ali nenamensko uporabo javnih sredstev, čeprav je lahko predvideval ali bi celo moral in mogel predvidevati, da lahko za javna sredstva zaradi tega nastane premoženjska škoda. Spoštovani! Kar se je v vseh teh letih zgodilo, je preprosto nedopustno. Gre za eno najhujših in nikoli zaključenih afer v Ljubljanskem kliničnem centru, zato je prav, da v okviru zakonskih pristojnosti, ki jih parlamentarna komisija ima in na temelju katerih je bilo pripravljeno in na komisiji že sprejeto vmesno poročilo z vsemi bistvenimi ugotovitvami in napotitvenim sklepom Državnemu zboru danes poslanci to sporočilo oziroma poročilo tudi sprejmemo in s tem naredimo krak naprej, da bodo k tej zgodbi z vso resnostjo pristopile tudi pristojne inštitucije. S sprejemom sklepa bi se vmesno poročilo torej posredovalo pristojnim organom odkrivanja in pregona kaznivih dejanj in sicer Nacionalnemu preiskovalnemu uradu in specializirano državnemu tožilstvu, da v tej tragični zgodbi o nedelovanju programa otroške kardiologije v nadaljevanju opravita svoje delo. Nič ne pomeni parlamentarna preiskava in njenem delu oziroma preiskavi odkrite nepravilnosti, če na koncu nimamo pravega epiloga. Zato spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, gre za zelo občutljivo temo v kateri ne sme biti prostora za politično populizem. Nadaljevanje zato pričakujem predvsem strokovno in konstruktivno razpravo o podanih ugotovitvah komisije v pripravljenem poročilu. Želim pa seveda tudi, da danes sprejmemo tako bistvene ugotovitve preiskave kakor tudi napotitveni sklep preiskovalne komisije, saj bomo lahko le tako preprečili, da se takšne nedovoljene zgodbe v prihodnje ne bi ponovile. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za obrazložitev mnenja Vlade dajem besedo predstavnici Vlade in sicer, Jerneji Farkaš Lainščak, državni sekretarki na Ministrstvu za zdravje.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovane poslanke in poslanci! Ministrstvo za zdravje se je seznanilo z vmesnim poročilom o ugotavljanju odgovornosti nosilcev javnih funkcij na programu otroške kardiologije z dvema ločenima mnenjema k vmesnem poročilu in tudi s predlogom sklepa, ki se nanaša na namero naznanitve suma kaznivega dejanja, o katerem bo tekla beseda na tej seji Državnega zbora. Naj pojasnimo, da je Ministrstvo za zdravje na pobudo Odbora za zdravstvo z dne 15. 3. 2019 izvedlo sistemski nadzor v Nacionalnem inštitutu za otroške srčne bolezni - NIOSB. Obdobje nadzora je zajemalo čas od 21. 12. 2017, ko je Vlada Republike Slovenije sprejela sklep o ustanovitvi NIOSB do začetka likvidacije, torej 14. 6. 2019, kar je naslednji dan po sprejetju sklepa vlade o začetku njegove likvidacije. Pri tem smo predlagatelji sistemskega nadzora v NIOSB, torej Odboru za zdravstvo v skladu z 10. členom Pravilnika o upravnem nadzoru v zdravstvu posredovali tudi kratek povzetek našega poročila. Ob zavedanju dolžnosti naznanitve suma storitve kaznivih dejanj nacionalnemu preiskovalnemu uradu pri Ministrstvu za notranje zadeve in Specializiranemu državnemu tožilstvu Republike Slovenije sta bili podani k vmesnemu poročilu o ugotavljanju odgovornosti nosilcev javnih funkcij na programu otroške kardiologije dve ločeni mnenji. Prvo s strani Jelke Godec, predsednice preiskovalne komisije, ki poleg očitane politične odgovornosti ključnim nosilcem javne funkcije nakazuje tudi njihov osebno odgovornost. Iz drugega priloženega ločenega mnenja članice preiskovalne komisije Mojce Žnidarič pa je razvidno nestrinjanje z ugotovitvami komisije in ugotavljanje ustreznosti zastavljene poti razrešitve težav z otroško kardiologijo in srčno kirurgijo v Sloveniji. Uvedba več različnih vrst nadzora in preiskav v preteklosti, na primer tudi izrednega upravnega nadzora, ki ga je odredil sedanji minister za zdravje Tomaž Gantar v svojem prvem mandatu leta 2013 so jasen dokaz, da ima problem otroške kardiologije in srčne kirurgije precej dolgo zgodovino. Dogajanje je skozi vse obdobje zaznamovalo intenzivno medijsko poročanje o izkušnjah zdravstvenega osebja in staršev otrok s prirojeno srčno napako, glede zdravstvene obravnave, očitanih varnostnih odklonih in odhodkih ključnih zdravnikov specialistov. Ob ustanovitvi Nacionalnega inštituta za otroške srčne bolezni je bil prvenstven name njegovega delovanja izboljšanje in ureditev stanja na programu otroške kardiologije v celostnem smislu, v katerega je največ napora vložil prof. Igor Gregorič. Kot visoko usposobljen strokovnjak na področju otroške srčne kirurgije je želel prenesti znanje, izkušnje in dobre prakse v Slovenijo, še posebej ker Sloveniji primanjkuje tako pediatričnih kardiologov, kot srčnih kirurgov za otroke. Res pa je, da se tak način reševanja težave kljub visoki pripravljenosti nikakor ni izkazal za dovršenega, zlasti z vidika ocene virov, finančnih, materialnih, prostorskih in predvsem kadrovskih. Konec leta 2017 se je tako začasno rešitev problematike videlo le v vzpostavitvi novega javnega zavoda, torej NIOSB, izven skrhanih odnosov v Univerzitetnem kliničnem centru Ljubljana z jasnim namenom optimalne zdravstvene obravnave pacientov s prirojenimi srčnimi napakami, otrok z drugimi obolenji srca in ožilja ter konstantnim razvojem celostne obravnave teh pacientov. Pravzaprav v Sloveniji ni inštitucije, ki o tem javnem zdravstvenem zavodu, torej NIOSB, ne bi podala svojega mnenja ali bila k njemu zaprošena. Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije, Zdravstveni inšpektorat, Komisija za preprečevanje korupcije, Informacijski pooblaščenec, Inšpektorat za javni sektor, Računsko sodišče, Varuh človekovih pravic in Urad za pritožbe v Univerzitetnem kliničnem centru Ljubljana po zakonu o pacientovih pravicah. Na Ministrstvu za zdravje vlagamo vse napore zagotavljanje dobrobiti pacientov in v izboljšanje slovenskega zdravstva, na katerega vse prevečkrat kažemo s prstom, čeprav je mednarodnem merilu še vedno na visokem nivoju. Sistem ima svoje pomanjkljivosti, tudi odprte rane, a to ne pomeni, da v prihodnje ne moremo rešiti težav na področju programa otroške kardiologije. Na tem mestu pa vendar moramo opozoriti, da teh težav ne moremo reševati parcialno, temveč moramo stremeti k večji povezanosti na več ravneh. To je zagotavljanje ustreznih kadrov, prostorske rešitve. V tem kontekstu se predvsem navezujemo na predhodno delitev prostorov in opreme kot v prvotni rešitvi z NIOSB, ki ni bila optimalna. Moramo se zavedati, da podobnih težav ne smemo in ne moremo reševati v medijih na način pranja umazanega perila ter zagovarjanje morebitnih osebnih interesov, kjer so na koncu najkrajšo potegnili prav najmlajši srčni bolniki, njihovi svojci in nenazadnje tudi stroka. Na Ministrstvu za zdravje bomo problematiki otroške kardiologije in srčne kirurgije še naprej namenjali veliko pozornost in skozi konstruktiven dialog tako na strokovnem kot političnem nivoju iskali poti za najbolj optimalno rešitev, izogibajoč se slabim praksam, na katere kažejo poročila, ki jih imate danes pred seboj.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Levica, kolega Boštjan Koražija.
Spoštovani predsednik, najlepša hvala za besedo. Vsem v dvorani, pred malimi ekrani in radijskimi sprejemniki, lep pozdrav! Vmesno poročilo, ki ga imamo na mizi, je pripravljeno v dobri maniri totalitarističnih poročil, kjer je sodba znana že na začetku, treba je najti samo dobro podlago za to. Tega pa seveda v tako zahtevnem primeru, kot je področje otroške srčne kirurgije, ni težko najti. Poročilo je pristransko, v smislu, da navaja zgolj dokaze in pričanja, ki so v prid končnim zaključkom, pri tem pa popolnoma spregleda pričevanje in listine, ki tem zaključkom nasprotujejo. A navkljub takemu izvajanju argumentov je na podlagi predstavljenega v poročilu nemogoče podpreti zaključek o objektivni politični odgovornosti zgolj takratne ministrice, gospe Milojke Kolar Celarc, in državne sekretarke Ministrstva za zdravje dr. Ane Medved. Že poročilo namreč v 2. in 3. točki zaključnih skupnih ugotovitev ugotavlja preplet odgovornosti, tako na področju povsem strokovnih odločitev, na področju upravljanja in vodenja, na področju strokovnega in etičnega nadzora, kakor tudi na političnem nivoju. In ta kaotični preplet je mogoče zaslediti vse do zaznave problema, ki ga poročilo in komisija časovno zamejita z letom 2007, čeprav se je zadeva zapletla že leta 2004, po takratnem odhodu vodje otroške srčne kirurgije, ki mu je sledilo triletno sodelovanje zdravnikov iz Bratislave. Vsak na svojem nivoju in v okviru svojih pristojnosti je torej odgovoren za kumulacijo težav, ki so v določenem trenutku povsem eskalirale v največjo škodo tistih, ki bi jih morali najbolj varovati, to je, naših otrok. Jasno, v ta okvir sodi tudi politična odgovornost, ampak ta objektivna politična odgovornost leži na vsakem ministru, ministrici, državnih sekretarjih in sekretarkah v preiskovalnem obdobju, torej od leta 2007 do leta 2018, preko njih pa na vladah in prvih ministrih, ki so morali potegniti odločne poteze za rešitev problematike, a jih niso. Tema otroške kardiologije bi morala biti že davno zaključena. Razlog, da ni, je izkoriščanje teme za moraliziranje politične skupine SDS. Problem se ne bi razrastel, če bi kadrovsko politiko v zdravstvu in izvajanje zdravstvene dejavnosti uskladili s potrebami in pravočasno odgovorili na opozorila, ki so prihajala. In zadeve so se začele konkretno zapletati v okviru prve Vlade, ki jo je vodila prav stranka SDS. A problem je globlji in raste iz podlag, ki so jih položili neoliberalni pristopi do urejanja področja zdravstvenega varstva, ki si ga deli širok spekter politik, prejšnjih in zdajšnjih. Zato kasnejše prikrivanje dolgoletne neustrezne politike kadrov in nezadostnega financiranja ali bolje kontrole nad financiranjem s kopiranjem strokovnih rešitev iz države z nekaj več kot 300 milijoni prebivalcev, kjer je tudi financiranje zdravstva povsem drugače urejeno, ni rodilo nikakršnih sadov, kar je bilo možno predvideti že v izhodišču, če bi le projekt ocenili z nekoliko distance. Če kdo, potem nosi odgovornost politika, ki je bila na oblasti v Sloveniji zadnjih 30 let. Že leta 2015 je nadzorna komisija ugotovila, da se je program otroške srčne kirurgije v obdobju od 2007 do 2014 izvajal tako, da je ogrožal varnost otroških bolnikov. In v tem času je bila stranka SDS na oblasti dvakrat. V začetku leta 2012, v mandatu druge Janševe Vlade, ko je bil minister za zdravje, tako kot danes, gospod Tomaž Gantar, je bilo objavljeno poročilo notranje revizije, ki je pokazalo, da zdravnik iz Izraela ne usposablja slovenskih kirurgov. Vlada ni ukrepala, čeprav je bila javnost ogorčena nad izjemno visokimi honorarji zdravnika iz tujine, ki je izplačila prejel navkljub neizpolnitvi pogodbenih obveznosti. Da SDS sploh vodi takšno komisijo oziroma preiskovalko, je torej skregano z vsako logiko. Javno zdravstvo so siromašili vsi sodelujoči v državni politiki, a SDS je bil pri tem sploh učinkovit. V času njihove prve vlade so sredstva za zdravje zaostala za gospodarsko rastjo. Leta 2007 je bil delež javnih sredstev za zdravje glede na družbeni produkt najnižji v zadnjih 20 letih – 7, 8 %. Denar je šel takrat za Patrie, danes počnejo isto z vojsko in vlagajo 780 milijonov evrov, zdravstvo pa se mora epidemiji navkljub zadovoljiti z velikimi besedami in nič ne dobi. A od velikih besed naše zdravstvo ne more živeti, propadalo bo še naprej. Že zdaj je manko medicinskih sester in tehnikov alarmanten. Medtem ko vladajočim ni težko dati sredstev za maržo gospodarskim veljakom – in tu ne govorim o pravični ceni nekega produkta -, ki se jih vedno opredeljuje kot investicijo, vsakršne poskuse povečanja sredstev, da bi mogli pravičnejše ovrednotiti delo medicinskih sester in tehnikov, gledajo skozi prizmo stroškov. Se pravi za to vlado in za to državo so medicinski tehniki in medicinske sestre strošek. Nepojemljivo. Druga Janševa vlada je nato zdravstvu zadala še dodaten udarec, ko je sredstva zanj zmanjšala z ZUJF-om in prepovedala tudi zaposlovanje zdravnikov in drugih zdravstvenih delavcev. Za 5 % so takrat znižali tudi delež storitev, ki jih krije obvezno zdravstveno zavarovanje. Denar iz tega naslova je šel neposredno v roke komercialnih zavarovalnic. Premije dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja so se dvignile in najšibkejši so zopet plačali najvišjo ceno. Ob tem so zakonske prilagoditve omogočile outsourcing in delo preko s.p.-jev, avtorskih pogodb in tako dalje. Slovensko zdravstvo tako potrebuje povečanje proračunskih sredstev, ki so primerjalno še vedno rekordno nizka. Zdravstvena blagajna opozarja, da bo decembra zmanjkalo denarja za financiranje programov. Čakalne dobe se tudi zaradi epidemije ne bodo zmanjšale, prej nasprotno. Potrebujemo ukinitev potratnega in nepravičnega dopolnilnega zavarovanja, potrebujemo postopno ukinitev koncesij. Predvsem pa potrebujemo primerno planiranje izobraževanja in organizacije kadrov. Nič od tega ni mogoče, če bomo zdravstvo prepuščali trgu, kar je ponovno namen prav te trenutne vlade. So pa to objektivni politični razlogi, zakaj je prišlo do težav na otroški srčni kirurgiji - prvič, podfinanciranje in drugič, neodzivnost na nastale težave. Zato je ni mogoče zaključiti kakor v točki 17. zaključni skupnih ugotovitev, da je politika leta 2017 posegla v strokovne kadrovske in upravljavske odločitve UKC Ljubljana, ker dikcija navaja na to, da se slednje pri tem ni dogajalo, da ugotovitev o vmešavanja naj bi kazala menjavo nadzornikov v letu 2017 – sporočila na strani 112 do 113. seveda je do določene mere vsakršno menjavanje nadzornikov, vmešavanje politike v strokovno kadrovsko in upravljavsko delo, kar torej ne velja zgolj za dotični primer, neprimerno in nedopustno. Zopet je potem nabor tistih, ki izpadejo oziroma ki zapadejo [[nerazumljivo]]je veliko širši kot je predstavljeno v delnem poročilu. Tako so na primer do leta 2009 UKC Ljubljana vodili direktorica in strokovna direktorica, ki jo je imenovala prva Janševa vlada, ki je imela tudi pristojnosti imenovanja nadzornikov. Ali torej niso vsi, ki so v obravnavanem obdobju zasedali omenjene funkcije, vključno z vsemi odločevalci na ravni državne politike, objektivno soodgovorni za nastalo situacijo? A o tem v tem delnem vmesnem poročilu niti črke. V 20. točki zaključnih skupnih ugotovitev se vmesno poročilo dotakne tudi vloge žvižgačev, ki je sicer zelo splošna in ji moramo pritrditi. Citiram: »v slovenskem zdravstvenem sistemu in družbi nasploh bi morali ovreči ključno dilemo, ki je ali je zaposleni v državni [[nerazumljivo]]nepravilnosti v svoji organizaciji in ali pa delodajalcu zaradi zaposlitve dolguje lojalnost in pokorščino ter nebi smel razkriti tudi najbolj nezakonitih in neetičnih ravnanj«. Glede na dogodke, ki so se dogodili od sprejetja poročila na komisiji, je seveda vprašanje, ali bi takšna dikcija še dobila na današnji dan podporo. Po dogodkih z najbolj znanim slovenskim žvižgačem trenutno, gospodom Galetom, so ti državni sovražniki žal številka 1, morali bi pa biti prvi, ki pomagajo državi. In morali bi celo priti do nekega zaključka, da obstajajo dobri in slabi žvižgači, vsaj po mnenju SDS-a. A komu gre presoja o dobroti žvižgača? Ali je žvižgač dober zgolj, če žvižga v prid trenutni politični agendi stranke SDS? Vprašanje je tudi, če zaključek iz točke 32, da Slovenija ne zagotavlja kritične mase otrok na področju prirojenih srčnih bolezni, ki bo zagotavljala varno ter finančno vzdržno izvajanje takega programa, zdrži glede na zgodovino. Pomembnost ohranjanja najbolj zahtevnih znanj na domačih tleh je zaradi zaprtja meja, sploh te od zadnje epidemije korona virusa, pridobila povsem drugačno težo. Kako zagotoviti strokovno normo o številu potrebnih operacij za vzdrževanje kondicije otroškega kardiokirurga je seveda drugo vprašanje, ki je brez povezovanja z drugimi podobnimi izrednimi situacijami kot je pandemija, se pravi, da je pomembno, da imamo na tleh države primerno usposobljene strokovnjake s specialnimi znanji. Tu bi morala tudi ta naša država in Vlada vlagati. Kaj torej naše zdravstvo nujno potrebuje? Je sprememba precepcije s strani vladajočih. Najprej analiza potreb in prilagoditev finančnih vložkov potrebam prebivalcev. Tudi zagotavljanje učinkovitega in hitrega postavljanja na države avtomatizacije prenosa poročil, ki so ocenjene kot kritične do ministrstva, skratka za boljše zagotavljanje kakovosti in njegova digitalizacija. Povsem pa ne smemo spregledati nujnosti takojšnje ukinitve dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja in njegovega prenosa v okviru osnovnega zavarovanja, ki pa ravno tako potrebuje osvežitev v smeri večanja solidarnosti med različnimi socialnimi plastmi družbe kakor tudi na cele generacije. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima kolegica Iva Dimic za Poslansko skupino Nova Slovenija – krščanski demokrati.
Spoštovani, po deset minutnem nastopu kolega iz Levice je čas, da se vrnemo k 11. točki dnevnega reda. Preiskovalna komisija o ugotavljanju odgovornosti nosilcev javnih funkcij na programu otroške kardiologije ter področju nabav in opravljanja z medicinsko opremo in zdravstvenim materialom je na 1. nujni seji 1. 2. 2019 soglasno sklenila, da bo najprej opravila parlamentarno preiskavo izvajanja programa otroške kardiologije. Hkrati se je dogovorila, da bo o tem pripravila vmesno poročilo in nato prešla na drugi del predmeta parlamentarne preiskave. To imamo danes pred seboj. To je ugotavljanje odgovornost na področju nabav in opravljanja z medicinsko opremo in zdravstvenim materialom. Preiskovalna komisija o ugotavljanju odgovornosti nosilcev javnih funkcij na programu otroške kardiologije in upravljanja z medicinsko opremo in zdravstvenim materialom je bila odrejena na 3. seji Državnega zbora Republike Slovenije 20. 12. 2018. Z aktom o odreditvi je Državni zbor določil v štiridesetih točkah namen preiskave. Pa naj navedem samo nekatere, ki so najbolj pomembni in so se izkazali tudi kot najbolj pereči. Prvič, ugotoviti kakšna je morebitna politična odgovornost nosilcev javnih funkcij in odgovornost nosilcev javnih funkcij v zdravstvenih ustanovah odgovornih za izvajanje programa otroške kardiologije v Republiki Sloveniji za izvajanje nadzora nad programom. Ugotoviti kakšna je morebitna politična odgovornost nosilcev javnih funkcij in odgovornost nosilcev javnih funkcij v zdravstvenih ustanovah odgovornih za izvajanje programa otroške kardiologije v Republiki Sloveniji, ki naj bi sodelovali pri nepravilnih in škodljivih odločitvah v zvezi z organizacijo in strokovnostjo delovnega procesa ter kakovostjo in varnostjo dela v programu otroške srčne kirurgije. Ugotoviti kakšna je morebitna politična odgovornost zaradi suma opustitve dolžnega dejanja iskanja rešitev za izvajanje programa otroške kardiologije po objavi celostnega mednarodnega poročila izrednega strokovnega nadzora na programu otroške srčne kirurgije in naj bi še naprej dopuščali nepravilnosti pri zdravljenju otrok s srčnimi napakami. Namen preiskovalne komisije je tudi ugotoviti kakšni so razlogi, da je prišlo do množičnega odhoda strokovnega kadra s področja zdravljenja otrok s prirojeno srčno napako iz ustanov, ki opravljajo zdravstveno dejavnost otroške kardiologije v Republiki Sloveniji. Ugotoviti ali je bila ustanovitev javnega zdravstvenega zavoda Nacionalni inštitut za otroške srčne bolezni NIOSB, ki v letu ni začel z rednim delovanjem kljub sklepom Vlade Republike Slovenije, s katerim je določila, da se zaradi razmer na področju izvajanja dejavnosti obravnave otrok in odraslih s prirojenimi srčnimi napakami ter ostalimi obolenji srca in ožilja do ureditve razmer v UKC Ljubljana, Center za obravnavo otrok in odraslih s prirojenimi srčnimi napakami ter ostalimi obolenji srca in ožilja oblikuje kot samostojni javni zdravstveni zavod smotrna. Ugotoviti, kolikšna je morebitna odgovornost nekdanjih in sedanjih nosilcev javnih funkcij v ustanovah, ki opravljajo zdravstveno dejavnost na sekundarni in terciarni ravni zdravstvene dejavnosti v Republiki Sloveniji povezanih z nabavo medicinske opreme in zdravstvenega materiala zaradi suma opustitve dolžnega dejanja in odločitve, ki so pripeljale do nesmotrnih in nezakonitih nabav. Preiskovalna komisija je upoštevaje dokazni sklep z dnem 1. februarja 2019 in dopolnitve z dnem 7. marca in 27. aprila 2019 zaslišala tudi priče. Preiskovalna komisija je prejela tudi anonimno pošiljko, ki so jo dobili člani zgolj v vednost. Ker pa vključuje varovane podatke je bila na vpogled v varovanem predalu. Bistvene ugotovitve: preiskovalna komisija je pri svojem delu sledila točkam sprejetih v Aktu o ustanovitvi Preiskovalne komisije. Bolnike s prirojeno srčno napako obravnavajo v specializiranih terciarnih centrih v Sloveniji v UKC Ljubljana. V obravnavo otroka s srčno napako s vključeni specialisti kardiologi, pediatri, kardiologi internisti, kardiokirurgi in intenzivisti. S tega stališča je zelo pomembno, da je povezanost klinik oziroma kliničnih oddelkov, kjer se otroci zdravijo na visoki ravni organizacijsko, predvsem pa strokovno. V UKC Ljubljana imamo dve kliniki, ki zaposlujeta zdravnike specialiste za zdravljene otrok s prirojenimi srčnimi napakami, to je Pediatrična klinika in Služba za kardiologijo, kjer delujejo kardiologi pediatri, kardiologi internisti in kirurška klinika, Klinični oddelek za kirurgijo srca in ožilja, kjer delujejo kardiokirurgi ter Klinični oddelek za otroško kirurgijo in intenzivno terapijo, Enota za intenzivno terapijo, kjer delujejo intenzivisti. To naštevam zato, ker je to zelo pomembno, kako so njihovi tudi osebni odnosi vplivali na razvoj in dogodek otroške srčne kirurgije. Vse do maja 2019 oddelki niso bili organizacijsko povezani v smislu ene enote. Zdravniki specialisti s področja otroške kardiokirurgije so se sicer srečevali na rednih konzilijih in drugih strokovnih sestankih. Niso pa bili povezani v eno organizacijsko enoto. Služba za pediatrijo naj bi vse do leta 2018 delovala nemoteno v smislu, da ni bilo odhodov ključnih zdravnikov specialistov, kar ne drži za področje otroške srčne kirurgije, ki je bila vseskozi del kirurške klinike, kliničnega oddelka za kirurgijo srca in ožilja. V UKC Ljubljana naj bi bil program kirurškega zdravljena prirojenih srčnih napak od samega začetka na visoki strokovni ravni. Povprečno so letno zdravstveno in kirurško oskrbeli 250 otrok s srčno napako. Večji zapleti naj bi se začeli z boleznijo in odhodom vodje programa otroške kirurgije leta 2004 in z upadom števila posegov. Vodstvo UKC Ljubljana je takrat s pomočjo ministra za zdravje poiskalo pomoč v tujini in zaposlili dr. Vladimirja Sojaka, ki je ostala edini, edini srčni kirurg vse do leta 2007. Konec oktobra 2007 je dr. Sojak zapustil UKC Ljubljana, tako je UKC Ljubljana praktično čez noč ostal brez otroškega srčnega kirurga. V poročilih so dogodki, ki so sledili od odhoda dr. Sojaka preko zaposlitve dr. Mishalya vse do leta 2014 podrobno opisani v poročilih. Ker se v programu zdravljena otrok s prirojenimi srčnimi napakami zadeve niso premaknile iz mrtve točke je naraščalo nezadovoljstvo kardiologov. Iz pričanj posameznih prič je zaznati nemoč pri reševanju problemov v tistem času, verjetno zaradi odločanja oziroma neodločanja takratnega generalnega direktorja mag. Simona Vrhunca in strokovne direktorice dr. Drnovšek Olup. Iz pričanj posameznih zdravnikov in korespondence med posamezniki se postavlja resnično vprašanje ali so bili vsi predlogi, sklepi, ki naj bi bili predlagani in sprejeti za izboljšanje programa otroške srčne kirurgije sprejeti z resničnim namenom urediti zadevo. Zagotovo je na visoko stopnjo tveganja vplival tudi zasebni interes. Zato je Strokovni svet UKC Ljubljana že leta 2013 pozval vse deležnike v obravnavanem programu, da vzpostavitvijo korektne medsebojne odnose in še posebej stropno komuniciranje na akademski ravni, kot to pritiče vrhunski medicinski stroki. Se pravi, njihovi odnosi, njihovo komuniciranje je bilo nezaslišano, nesprejemljivo. Zagotovo pa širši javnosti ni znano vse dogajanje, saj kot je v zaslišanju prič dejal mag. Kalan, tako je razložil odločitev glede njegove vloge za ugovor vesti, citiram: »Kaj nas je še privedlo do ugovora vesti? Popolna ignoranca vodstva. Ignoriralo je vsa naša argumentirana opozorila in predloge. Ignoriralo je vse razen resne zaplete zdravljenja. Ignoriralo je strokovne nadzore, ki so kazali na napake programu ugotovitve notranje revizije, zunanje institucije, ki so nekaj povedale o tem programu, kot je KPK, tudi ministrstvo je bilo opozorjeno v tistem času na to, pa se ni nič zgodilo. Pojavljali so se problemi z dokumentacijo. Na primer operativni zapisnik. To je dokument s katerim kirurg opiše kaj je naredil. Praviloma in to je mednarodni standard, se ta zapisnik napiše v eni uri po posegu. Ta dokument je temelj po operativnega zdravljenje in na tem delu bazira delo in komunikacija s kirurgom, pediatra intezivista in vseh drugih deležnikov, ker gre tu za zelo kompleksno in interdisciplinarno zdravljenje. Ti zapisniki so prihajali po nekaj dnevnih, ne po nekaj urah, nekaterih pa ni nikoli bilo. To je bilo v času dr. Mishalya.« Dodaten moment – to je najbolj zanimivo – po besedah dr. Kalana, ki se je zgodil po letu 2012, je bila medijska kampanja. »V medijih in po družabnih omrežij se je povabilo blatenje predvsem pediatrov intenzivistov, da smo vse drugo samo ljudje ne. Vodstvo Kliničnega centra nas ni zaščitilo. Še več, prizadeti smo si morali, sami poiskati pravno pomoč, odvetniške pisarne, da nas je vsaj delno branila pred temi napadi.« Konec citatat. Človeku pusti, da razmišlja, da lahko potegne neke vzporednice za napadi na zdravnike v korona času. Komisija za medicinsko etiko je svojem odgovoru z dne 12. marca 2014 zapisala, da ugotavlja, da so se omenjeni za protest odločili ko so izkoristili vse druge legalne možnosti, da bi dosegli izboljšanje stanja ne le zase, ampak predvsem za male paciente. Vsi zdravniki, ki so podali ugovor vesti, so svoje obveznosti še naprej opravljali. V letih 2014 je bilo opravljenih več nadzorov - izredni interni strokovni nadzor, upravni nadzor -, ki so pokazali nepravilnosti in naložili vodstvu UKC Ljubljana, da pripravi akcijski načrt za odpravo vzrokov za neustrezno stanje na področju izvajanja programa in poskrbi za njegovo dosledno izvedbo ter o izvajanju poroča Ministrstvu za zdravje. Poročilo mednarodne komisije o presoji za obdobje 2007-2014 glede dejavnosti otroške srčne kirurgije v UKC Ljubljana je bilo izdano 9. julija 2015, govorim o ugotovitvah mednarodne komisije. Komisija je podala naslednje ugotovitve: prvič, majhno število kirurških posegov na leto v dejavnosti otroške srčne kirurgije Ljubljana; pomanjkanje zanesljivega vnosa podatkov v register EACTS, na kar je opozarjal tudi zdravnik Kalan, da se ni vnašalo in da ni bilo dovoljšne dokumentacije; tretjič, pomembna odstopanja od mednarodnih objavljenih smernic in standardov oskrbe v otroški srčni kirurgiji z vprašljivimi rezultati kirurških posegov. Komisija je sklenila, da je bila varnost otroških srčnih bolnikov v dejavnosti otroške srčne kirurgije v Sloveniji v obdobju med leti 2007 in 2014 resno ogrožena. Agonija na otroški srčni kirurgiji se je nato nadaljevala vse do leta 2017. Vsi smo bili priče, veliko sej je bilo v Državnem zboru, veliko sklepov sprejetih, vendar se zadeve niso rešile in se niso reševale, vsaj ne v zadostni meri. Leta 2017 se je ustanovil Nacionalni inštitut za otroške srčne bolezni, kar je dvignilo nemalo prahu tudi znotraj zdravstvenega osebja, saj so opozarjali, tudi pisno, da izvedba delovanja Nacionalnega inštituta za otroške srčne bolezni, kot jim je bilo predstavljeno, ni bilo izvedljivo. Iz dokumentov je razvidno, da so na nepravilno ustanovitev in delovanje Nacionalnega inštituta za otroške srčne bolezni opozarjali Svet UKC, ZZZS in Zdravniška zbornica Slovenije; ta je navajala, da zdravniki, ki so prišli iz tujine in jih je zaposlil Nacionalni inštitut za otroške srčne bolezni, niso vpisani v register zdravnikov. Vprašljivo pa je bilo tudi financiranje dejavnosti NIOSB, dovoljenje za delovanje tujega zdravnika pa je podpisala kar državna sekretarka dr. Medved. Vsi se zavzemamo za to, da je treba poskrbeti za otroke s prirojenimi srčnimi napakami na način, ki bo čim bolj varen zanje. Kaj je treba narediti, je povedala mednarodna komisija. Ker so zadeve ušle izpod nadzora in se je politično namesto strokovno reševalo otroško srčno kirurgijo, pade sum odgovornosti na nekdanjo ministrico za zdravje Milojko Kolar Celarc in državno sekretarko dr. Medved ter nekdanjega direktorja UKC mag. Simona Vrhunca. Poslanci Nove Slovenije – Krščanskih demokratov bomo vmesno poročilo podprli, seveda v upanju, da bodo preiskave otroške srčne kardiologije dobile epilog v dostojnem času, saj se zadeve in preiskave pri žilnih opornicah še niso niti začele, kljub temu, da so bili sklepi sprejeti v Državnem zboru. Tako ostaja grenak priokus, da v naši državi pred organi pregona – to sta Nacionalni preiskovalni urad in Specializirano državno tožilstvo – nismo vsi enaki in da veljajo dvojna merila.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Stranke Alenke Bratušek, kolega Vojko Starović.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani! Razmere v zdravstvu, kakor vsi ugotavljamo že vrsto let, niso dobre. Epidemija kateri smo priča, je pa to še poudarila. Nepravilnosti pri naročanju materiala, pomanjkanje zdravstvenega osebja, neustrezno financiranje sistema, čakalne dobe, ki se še podaljšujejo, kadrovanje in tudi korupcija. Saj se strinjamo, da so spremembe potrebne, še posebej, če želimo ohraniti in ne samo javno, ampak tudi kakovostno zdravstvo. V zadnjih letih smo bili priča kar nekaj potezam oblasti, ki so namesto, da bi koristile zdravstvenemu sistemu, so mu prizadejale dodatne nepotrebne probleme med katerimi lahko najdemo tudi te, ki so predmet te preiskovalne komisije in vmesnih. Rad bi poudaril za razliko od kolegice Ive, ki je šla podrobno notri, preiskovalne komisije imajo nalogo ugotavljati politično odgovornost ne pa strokovnih, organizacijskih in drugih zadev, tako da smo malo zašli verjetno tukaj. Ampak priča smo bili pri teh potezah, torej ustanovitev tega nacionalnega inštituta za otroške srčne bolezni, ki se ni obnesel in na koncu je bil ukinjen. Potem smo sprejemali takoj na začetku v našem mandatu požarne ukrepe, torej omogočili delo tujim zdravnikom iz tretjih držav brez priznane poklicne kvalifikacije in zdravniške licence. Vse to je vodilo k ustanovitvi te parlamentarne komisije, katero vmesno poročilo je danes pred nami. V Poslanski skupini SAB ugotavljamo, da je zdravstvo eno izmed tistih področij, ki je na žalost tudi močno podvrženo koruptivnim dejanjem, sploh v luči interesnih skupin, posameznikov in podjetij, ki na področju nabave medicinskih pripomočkov, vgradnih materialov in medicinske opreme ustvarjajo kar dobre zaslužke na račun javnega zdravstvenega sistema. Slednje se je izkazalo tudi v primeru nabave mask in respiratorjev med epidemijo COVID. Kako ironično, da je ustanoviteljica predmetne preiskovalne komisije, ki je tudi v preteklem mandatu vodila preiskovalno komisijo na področju nakupa žilnih opornic, sedaj pa državna sekretarka v kabinetu predsednika Vlade za dolžena za zdravstvo in velika borka proti korupciji, gospa Jelka Godec, dopustila takšne nepravilnosti pri nabavi zaščitnih mask in respiratorjev med epidemijo. Te so botrovale hišni preiskavi in celo pri držanju ministra za gospodarstvo. Očitno skoraj nihče ni imun na sporne prakse pri nakupu zdravstvene opreme, moram pa vam povedati, da bi se tej zadnji aferi lahko v precejšnji meri izognili, če bi podprli naš predlog o posebnem proračunskem skladu, saj bi bilo v vsakem trenutku popolnoma jasno koliko in komu je naša država plačala in od kod so sredstva prišla. S tem bi zasledovali cilj gospodarne, transparentne in zakonite porabe javnih sredstev. v Poslanski skupini SAB obsojamo kakršnakoli korupcijska dejanja, še posebej pa kadar gre za nenamensko uporabo in oškodovanje javnih sredstev posebej na takem občutljivem področju kot je zdravstvo, zato bomo oba predlagana sklepa podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, kolega Ivan Hršak.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Kolegice in kolegi! Pred nami je vmesno poročilo o ugotavljanju odgovornosti nosilcev javnih funkcij na programu otroške kardiologije, čigar preiskava se osredotoča na obdobje med letoma 2007 in 2018. Vmesno poročilo je v skladu s svojimi pristojnostmi pripravila parlamentarna preiskovalna komisija, ki je bila odrejena na 3. seji Državnega zbora, 20. 12. 2018, z namenom oblikovanja predlogov za spremembo zakonodaje in za druge odločitve Državnega zbora iz njegove pristojnosti ter za ugotovitev politične in drugih odgovornosti nosilcev javnih funkcij v zdravstvenih ustanovah v Sloveniji. V Poslanski skupini Desus se zavedamo pomembnosti odgovornih in strokovnih odločitev na vseh nivojih družbenega življenja. Kot zagovorniki pravic starejših in ranljivejših skupin venomer težimo k iskanju rešitev, da se morebitne nepravilnosti in krivice odpravijo ter da se stanje tako na področju pokojninskega kot tudi zdravstvenega varstva še izboljša. Zdravje prevečkrat jemljemo kot samoumevno. Pomembnosti besedne zveze »biti zdrav« se običajno zavedamo šele takrat, ko se le-ta pretrga in ko vanjo poseže nevidna sila, kateri smo priča tudi v zadnjih mesecih. Takrat na zdravstvo in zdravstvene delavce gledamo z drugimi očmi. Takrat si vsi želimo primerne kvalitetne in takojšnje zdravstvene oskrbe. Takšno oskrbo si v prvi vrsti zaslužijo tudi naši najmlajši. Poslanci Poslanske skupine Desus samo zato z največjo mero resnosti obravnavali problematiko na področju otroške kardiologije, otroške srčne kardiologije. Če kje, potem je področje zdravljenja otrok s prirojenimi srčnimi napakami področje, kjer ni prostora za politična obračunavanja, temveč mora prevladati strokovnost, ekipno delo in najvišja stopnja varnosti ter ustrezno sodelovanje in pretok informacij pristojnih s starši in skrbniki. Skrb za male paciente mora biti prioriteta. Država in posamezniki na vodilnih strokovnih funkcijah pa morajo s svojimo odločitvami poskrbeti, da se ta prioriteta izvaja enako dostopno vsem, ne glede na čas v letu, ne glede na morebitne konflikte znotraj zdravstvenih ustanov in še najmanj glede na politične barve. Vsi pacienti, ki potrebujejo ustrezno, kakovostno in varno zdravstveno oskrbo morajo slednjo tudi prejeti. Tako v vmesnem poročilu kot v ločenih mnenjih, ki sta sestavna dela poročila lahko zasledimo različne spektre v razmišljanjih in tudi različna videnja zapisanih odgovornosti. Poslanci Poslanske skupine Desus bomo v sled navedenega glede vmesnega poročila glasovali po svoji vesti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima kolegica Nada Brinovšek za Poslansko skupino Slovenske demokratske stranke.
Hvala za besedo. Lep dober dan vsem skupaj! Državni zbor je na svoji 3. redni seji v decembru 2018 odredil parlamentarno preiskavo izvajanja programov otroške kardiologije ter nesmotrnih in nezakonitih nabav in pa upravljanja z medicinsko opremo in zdravsvenim materialom. Namen ustanovitve te preiskovalne komisije je bil oblikovanje predlogov za spremembo zakonodaje, da se poda neka ocena in ugotovi dejansko stanje na tem področju in da se ugotovi morebitna politična odgovornost nosilcev javnih funkcij v zdravstvenih ustanovah na sekundarni in na terciarni ravni. V Poslanski skuini Slovenske demokratske stranke smo že vse od leta 2015, ko je bilo javnosti predstavljeno mednarodno poročilo izrednega strokovnega nadzora nad izvajanjem programa otroške srčne kirurgije v UKC Ljubljana opozarjali predvsem Ministrstvo za zdravje na agonijo, ki se dogajala na programu otroške srčne kirurgije. Zakaj pravim agonijo? UKC Ljubljana je bil nekdaj spoštovan center za zdravljenje otrok s prirojenimi srčnimi napakami. Znake ranljivosti je otroška srčna kirurgija začela kazati leta 2004 zaradi odhoda takratnega vodja programa otroške srčne kirurgije, ki je bil v tistem času edini usposobljeni otroški srčni kirurg. V UKC Ljubljana so nato leta 2004 zaposlili otroškega srčnega kirurga iz Bratislave, ki pa je že decembra 2007 zaradi slabih medsebojnih odnosov zapustil UKC Ljubljana. Po odhodu tega češkega kirurga v decembru 2007 je UKC Ljubljana sklenil avtorsko pogodbo z izraelskim kirurgom Michalijem, ki pa ni imel ustrezne licence, to pomeni, da med drugim ni bil zavezan k prevzemanju odgovornosti za svoje delo. To pomeni, da je zdravniško dokumentacijo v zvezi z njegovimi operacijami podpisoval eden od domačih zdravnikov. Naj ob tem spomnim na pričanje dr. Gregoriča, ki živi v Ameriki in tudi dela tam, pred preiskovalno komisijo glede tega podpisovanja. Citiram: »podpisovanje domačega zdravnika pod operativne posege dr. Michalija je za naše pojme v Ameriki kriminalno dejanje«. Januarja 2012 javnost razburi podatek, da je UKC Ljubljana temu izraelskemu otroškemu srčnemu kirurgu v 4 letih za operacije na podlagi avtorske pogodbe izplačal skoraj 1 milijon 264 tisoč evrov za delo, ki ga je ta kirurg opravljal samo 3 do največ 6 dni na mesec. Odnosi med zdravniki so postajali vse slabši, zato je bila januarja 2012 zaradi notranjih sporov odrejena mediacija, ki pa ni uspela. Septembra 2012 UKC Ljubljana zapusti tudi slovenski zdravnik, ki se je izobraževal pod okriljem izraelskega srčnega kirurga, ker se mu je, vsaj po njegovih besedah, onemogočalo strokovno delo in izobraževanje. Januarja 2013 sledi notranji strokovni nadzor zaradi smrtnega primera. Na ugotovitve strokovnega nadzora ni reagiral nihče. Maja 2013 je KPK ugotovila, da je UKC kršil veljavno zakonodajo glede izplačanih avtorskih honorarjev izraelskemu zdravniku, ki ni imel slovenske licence za delo. Zopet ni nihče reagiral. V prvi polovici leta 2014 Zdravniška zbornica Slovenije imenuje mednarodno komisijo za izredni strokovni nadzor za izvajanje zdravniške dejavnosti otroške srčne kirurgije v letih 2007-2014. mednarodna nadzorna komisija, ki je opravila ta strokovni, izredni strokovni nadzor, je v povzetku svojega poročila julija 2015 zapisala, da je bila varnost otroških srčnih bolnikov v Sloveniji v obdobju 2007-2014 resno ogrožena in da so problemi, ki so se kopičili od leta 2007 dalje, vplivali na izide zdravljenja in pa na katastrofalne odnose med zaposlenimi v UKC. Na napačna ravnanja kolegov v programu so opozarjali zdravniki kardiologi in pa intenzivisti. Opozarjali so na sistemske pomanjkljivosti in pa na neizvajanje sklepov, ki so bili sprejeti na strokovni ravni. Opozarjali so nadrejene predstojnike pediatrične in pa kirurške klinike, strokovno vodstvo UKC Ljubljana in generalnega direktorja UKC Ljubljana, zdravniško zbornico, ministrstvo za zdravje, komisijo za preprečevanje korupcije in tako naprej. V začetku leta 2017 je pa vendarle takratna strokovna direktorica UKC Ljubljana na podlagi izrednega strokovnega nadzora predlagala razrešitev strokovnega direktorja pediatrične klinike. Kriv naj bi bil za slabe delovne razmere na kliniki, ki so vodile do določenih številnih zapletov. Strokovna direktorica UKC Ljubljana je pred preiskovalno komisijo povedala naslednje, bom citirala: »vodenje službe za kardiologijo ni bilo ustrezno – ni bilo vizit, ni bilo sestankov, ni bilo nadzora in pa timskega dela«. A v ta postopek razrešitve je posegla takratna ministrica za zdravje in pa direktor Pediatrične klinike seveda na to, ta njen poseg ni bil razrešen ali pa poklican vsaj na odgovornost. Bivša strokovna direktorica UKC Ljubljana je v zvezi s političnim kadrovanjem ministrice za zdravje povedala, kako so njej in pa takratnemu generalnemu direktorju UKC Ljubljana na Ministrstvu za zdravje prali možgane in jima preprečili razrešitev strokovnega direktorja Pediatrične klinike, ki naj bi bil po njenem mnenju objektivno odgovoren za številne zaplete na Pediatrični kliniki. Jo bom citirala: po tem dogodku, se pravi pranju možganov na ministrstvu je generalni direktor UKC Ljubljana umaknil predlog za razrešitev strokovnega direktorja Pediatrične klinike. Junija smo ponovno zahtevali odstop direktorja Pediatrične klinike. Takrat pa se je začela vsesplošna psihološka in drugačna vojna. Že naslednji dan je ministrica za zdravje zahtevala odstop generalnega direktorja in strokovne direktorice. Konec citata. Nehote se nam verjetno vsem nam tukaj nekako postavlja neko vprašanje, zastavlja vprašanje, zakaj je ministrica takrat za vsako cenila branila strokovnega direktorja Pediatrične klinike. In pa zakaj sta morala oditi takratni generalni direktor in pa strokovna direktorica, ki sta na probleme opozarjala. V decembru 2017 po skoraj dveh, treh letih agonije je Vlada s sklepom v decembru ustanovila Nacionalni inštitut za otroške srčne bolezni, ki naj bi začel delovati pa maja 2018. Torej se je Vlada odločila in ustanovila še en javni zavod, se pravi Nacionalni inštitut za otroške srčne bolezni, čeprav se je ta program izvajal že na UKC Ljubljana, katere ustanoviteljica je bila prav tako Vlada. Dobili smo še en javni zavod. A ta novoustanovljen zavod ni prinesel rešitev. Še bolj je vse zapletel. Stanje na področju izvajanja programov za otroške srčne bolezni na UKC Ljubljana se je le še slabšalo. Odhajali so kardiologi, kirurgi, intenzivisti in pa tudi medicinske sestre. Skratka, vsi ti zdravniki so ob koncu leta 2017 in v začetku leta 2018 odšli zaradi slabih medsebojnih odnosov in slabih delovnih pogojev. Nov inštitut pa tako rekoč ni dobil domačih strokovnjakov. Tudi tuji strokovnjaki, ki so prihajali v Ljubljano so slabe medsebojne odnose med zdravniki na UKC Ljubljana in pa na Nacionalnem inštitutu le še povečevali. V maju 2018 smo v Poslanski skupini SDS ponovno zahtevali sklic izredne seje v zvezi z razmerami na področju zdravljenega otrok s prirojenimi srčnimi napakami. Takratni generalni direktor UKC Ljubljana je na tej seji povedal, da je problem, ki se pojavlja na otroški srčni kirurgiji, intenzivi in pa kirurgiji nacionalni problem. Bivša državna sekretarka na Ministrstvu za zdravje gospa Ana Medved pa je bila drugačnega mnenja in je na tej seji povedala, bom jo citirala, rekla je: danes bom kratka. Zakaj? Ocenjujem, da je današnja seja nepotrebna, če ne celo škodljiva. Konec citata. In, ko smo jo povprašali, zakaj je Vlada ustanovila Nacionalni inštitut je odgovorila, citiram: Zakaj? Ker se težave vlečejo že več kot 10 let in ker težav ni rešila mediacija med zaposlenimi, ki je stala 31 tisoč evrov in trajala dve leti. Medčloveški odnosi so bili slabi, potekal ni niti prenos nujnih strokovnih informacij o pacientih med zdravniki, kar je za varno in kakovostno zdravljene pacientov nujnost potrebno, zato so z oddelka odhajali tako zdravniki kot medicinske sestre in pa ostalo osebje. Torej je treba začeti zidati hišo na novih temeljih je takrat dejala. Po njenem mnenju je bilo torej potrebno zgraditi novo hišo, namesto da bi tiste, ki so odgovorni za nastale razmere poklicali na odgovornost. Vzrok vseh težav pa je bil glede na pričanje pred Preiskovalno komisijo človeški faktor in ne hiša. Ministrica za zdravje je leta 2017 v reševanje programa zdravljena otrok s prirojenimi srčnimi napakami in ustanovitvijo Nacionalnega inštituta za otroške srčne bolezni vključila prof. dr. Gregoriča iz Amerike. Nacionalni inštitut bi moral začeti s svojim delovanjem 1. maja 2018, kot je bilo sprva oziroma že potem v drugi fazi predvideno, no, to se ni zgodilo, s svojim delovanjem ni začel niti 1. 7. 2018, kot je zatrjevala bivša državna sekretarka Ministrstva za zdravje na redni seji Državnega zbora v juniju 2018. Dejstvo je, da se je delovanje Nacionalnega inštituta zapletlo že pri samem prenosu opreme, kadrov in programa iz UKC Ljubljana na inštitut. Še bolj pa se je zapletlo, ko je Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije zavrnil financiranje programa otroške srčne kirurgije Nacionalnemu inštitutu za leto 2018. Nacionalni inštitut je za svoje delovanje oziroma nedelovanje s strani državnega proračuna v letu 2018 prejel 165 tisoč evrov zagonskih sredstev, konec avgusta pa mu je bilo dodeljenih še dodatnih 1,7 milijona evrov iz državnega proračuna. No, in v decembru 2018 pa se je zdaj že bivši minister za zdravje Samo Fakin odločil, da program otroške srčne kirurgije ostane pod okriljem UKC Ljubljana. Seveda se nam ob tem zastavlja vprašanje, katera odločitev je zdaj pravilna, če sploh katera, in kdo je odgovoren za napačne odločitve, te pa so vsekakor bile. In ravno iz tega razloga smo podali zahtevo v Državnem zboru za preiskovalno komisijo, da se ugotovi, kdo so nosilci javnih funkcij, ki so bili odgovorni za nastalo situacijo in napačne odločitve; zakaj so zdravniki množično zapuščali UKC Ljubljana; zakaj pristojni niso reagirali na mednarodno poročilo, strokovni nadzor, poročilo KPK in tako naprej; in zakaj je Vlada v prejšnjem mandatu ustanovila ta Nacionalni inštitut za otroške srčne bolezni brez kakršnekoli poprejšnje analize. Parlamentarna preiskovalna komisija je preko zaslišanj prič in preko uradno pridobljenega gradiva poskušala ugotoviti vzroke za nastalo nevzdržno situacijo od leta 2007 do 2019 in smiselnost oziroma upravičenost ustanovitve samostojnega Nacionalnega inštituta. Komisija je na podlagi 68 zaslišanih prič in na podlagi pričanj njihove zaključke strnila v 33 točkah Vmesnega poročila o ugotavljanju odgovornosti nosilcev javnih funkcij na programu otroške srčne kardiologije. V vmesnem poročilu je v poglavju Splošne ugotovitve kronološko opisan potek delovanja programa zdravljenja otrok s prirojenimi srčnimi napakami v Sloveniji. Dejstva, zapisana v tem poročilu, skupaj z izvedenimi preiskovalnimi dejanji, opravljenimi javnimi razgovori s pričami ter razgovori s pričami na sejah, zaprtih za javnost, pokažejo na nemoč posameznikov, ki so v programu delovali in opozarjali na sistemske napake, pokažejo na zlorabo uradnega položaja v zvezi z nezakonito ali pa celo nenamensko porabo javnih sredstev bivšega direktorja UKC Ljubljana in pa ugotavljajo objektivno politično odgovornost bivše ministrice in državne sekretarke za zdravje. V Slovenski demokratski stranki se strinjamo tako z bistvenimi ugotovitvami vmesnega poročila kot tudi s predlogom sklepa, da se vmesno poročilo posreduje Nacionalnemu preiskovalnemu uradu in Specializiranemu državnemu tožilstvu kot naznanitev sumov kaznivih dejanj in da Specializirano državno tožilstvo RS Državnemu zboru redno poroča o napredku pri pregonu kaznivih dejanj v tej predmetni zadevi. Preiskovalna komisija pod vodstvom takratne predsednice, gospe Jelke Godec, je opravila veliko delo in prišla tudi do pomembnih zaključkov, ki bodo preiskovalnim organom v veliko pomoč. Upamo in želimo pa si lahko le, da se ne ponovi zgodba o preiskovalni komisiji za žilne opornice, kjer se po več kot treh letih s strani preiskovalnih organov ni zgodilo še nič. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina LMŠ, kolega Jože Lenart.
Hvala lepa predsednik. Spoštovane kolegice, kolegi! Ena od prvih obveznosti poslancev tega sklica Državnega zbora iz prvega odbora in prvega Odbora za zdravstvo, je bila problematika delovanja na programu otroške srčne kirurgije oziroma za to ustanovljenega nacionalnega inštituta za otroške srčne bolnike, tako imenovanega NIUSB. Ni nam bilo ravno lahko razpravljati in odločati o tako specifičnem in občutljivem strokovnem področju, saj gre za zdravje najmlajših, naše družbe in njihove starše. Prav je, da se po vseh teh letih zapletov katerega del so bili vsi deležniki stroke, Ministrstvo za zdravje, zdravniška zbornica in tudi politika, da se je imenovala preiskovalna komisija za zagotavljanje odgovornosti nosilcev javnih funkcij na programu otroške kardiologije na katerega se prvi del poročila tudi nanaša. Pa pojdimo po vrsti in začnimo na samem začetku, da bomo lažje razumeli celotno dogajanje. Na kliničnem oddelku za kirurgijo srca in ožilja izvajajo kirurško zdravljenje širokega spektra različnih bolezni, srca in ožilja, tako pri odraslih bolnikih kot tudi pri otrocih. Na tem kliničnem oddelku od vseh kirurških posegih na srcu odraslih oseb izvajajo tudi kirurške posege za najmlajše. Otroška srčna kirurgija je bila vzpostavljena v 60. letih prejšnjega stoletja in je bila glavni pediatrični napotitveni center za vse republike nekdanje države. Ker so v povprečju nudili zdravstveno in kirurško oskrbo ca 250 otrokom s srčno napako, se je ekipa srčnih kirurgov in pediatrov razširila. Posamezniki so se dodatno izobraževali v pediatričnih centrih po Evropi in tudi v ZDA. Ugotavljamo homogeno rast in razvoj otroške srčne kirurgije v tem obdobju. Po osamosvojitvi Slovenije so se razmere za nadaljnji razvoj otroške srčne kirurgije bistveno spremenile, predvsem z vidika zmanjšanja števila otroških pacientov, saj UKC Ljubljana ni uspel zadržati napotitve pacientov iz nekdanjih republik Jugoslavije, ki so postopoma odhajali drugam. V obravnavanem obdobju se je število otroških pacientov letno gibalo okrog 100, potreb po zahtevnejših operacijah pa je bilo še nekoliko manjše. Iz izjav zaslišanih je razvidno, da tako pred samim začetkom izvajanja programa, ki sega v leto 2007, kot med samim izvajanjem ni bilo jasno postavljenega operativnega programa po katerem bi lahko zdravstveni timi povsem varno in racionalno izvajali delo in nadgrajevali program. V celotnem obdobju se je organizacija spreminjala in prilagajala razmeram, kar kaže na to, da že v samem začetku projekt ni bil jasno postavljen in ni upošteval osnovnih zahtevanih strokovnih kriterijev ter pogojev za samostojni program otroške srčne kirurgije, vključno z zahtevnejšimi posegi za najmlajše paciente. Nadalje lahko ugotovimo, da sta manjkala jasna odgovornost in vodenje, ki bi zagotavljala izvajanje programa srčne otroške kirurgije, primerljive z uspešnimi tovrstnimi programi v tujini. V program so bili vključeni posamezni strokovni zdravstveni delavci, tukaj mislim predvsem mlade, ki so v program stopali z zagonom, izstopali pa žal razočarani. Predvidoma zaradi nezagotovljenih potrebnih kadrovskih virov, znanja oziroma bolj potrebnih izkušenj jasnega vodenja in odgovornosti pri izvajanju programa. Predvsem v zadnjem obdobju z ustanovitvijo NIJSB so si vodstva oddelkov in posamezniki nasprotovali in celo onemogočali nadaljnji razvoj programa. Razlogi, ki smo jih že slišali, so različni. Posamezni zdravstveni strokovni sodelavci so postopoma odhajali in so danes uspešni v tujini in na drugih programih doma. Na podlagi zaslišanj je mogoče sklepati, da sta slovensko zdravstvo, a verjetno tudi politika pristopila k postopni postavitvi samostojnega programa otroške srčne kirurgije nepremišljeno, predvsem z vidika organizacije in zagotavljanja ustrezno kvalificiranega kadra v skladu s potrebnimi strokovnimi smernicami, standardi in normativi, ki so za tako zahtevne in občutljivo področje še toliko bolj pomembni. Dejstvo je, da Slovenija za dvema milijonoma prebivalcev ne zagotavlja kritične mase malih pacientov, da bi otroška srčna kirurgija lahko bila samostojna, kot je to praksa v drugih tovrstnih centrih v Evropi. Zaradi zgoraj omenjenih dejstev bi namreč težko zagotavljala program, ki bi bil predvsem povsem varen za paciente, nenazadnje pa tudi finančno vzdržen. Slovensko zdravstvo tare pomanjkanje zdravstveno negovalnega kadra, kot tudi primerne infrastrukture. Zgovoren primer so že domovi za starejše, pereče je tudi pomanjkanje finančnih sredstev oziroma virov za zdravstvene storitve. Tudi zato je sicer dobronamerna želja po samostojnem programu otroške srčne kirurgije za Slovenijo vprašljiva. Ob vseh teh ugotovitvah je smiselno, da se v Sloveniji organizira otroška srčna kirurgija, ki bi opravljala samo del programa. Za operacije oziroma zahtevnejše posege pa bi se bilo treba povezati z usposobljenimi klinikami v tujini, ki imajo več pacientov in zato tudi več izkušenj. Vsekakor razumemo željo tistih, ki menijo, da si mladi srčni pacienti zaslužijo kvalitetno obranvavo doma. Vendar eno je želja, drugo pa realne možnosti in s tem povezano doseganje strokovne usposobljenosti za v največji možni meri varno zdravljenje otrok na tako zahtevnem področju srčnih bolezni, ki pa smo ga v prvi vrsti, seveda, dolžni zagotavljati. V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca menimo, da moramo nadaljnji razvoj otroške srčne kirurgije prepustiti zgolj in samo stroki, ki mora upoštevati osnovne kriterije in pogoje tovrstnega programa, kot jih pozna, seveda, tujina. Najpomembneje je, da se otrokom s prirojenimi srčnimi napakami zagotovi varno in kakovostno zdravljenje ali na domačih ali n tujih tleh, to pa je v rokah stroke in ne politike.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, kolega Jani Prednik.
Kolegice, kolegi! Pozdravljeni! Preiskovalna komisija o ugotavljanju odgovornosti nosilcev javnih funkcij na programu otroške kardiologije ter na področju nabav in upravljanja za medicinsko opremo in zdravstvenim materialom je bila odrejena na 3. seji Državnega zbora. Za omenjeno preiskovalno komisijo smo njen namen določili v kar 40. točkah. Že obseg namena komisije priča o tem, da je problematika področja široka in še kako zapletena. Program otroške kardiologije in težave povezane z njim ima dolgo zgodovino. Dogajanje okrog tega programa pa so, lahko rečemo, vse prej kot normalna ali ustaljena. Vmesno poročilo, ki je spisano na podlagi gradiv, pričevanj in zaslišanj je, po našem mnenju, skupek ugotovitev in sklepanj, ki pa ne predstavljajo jasne slike o tem kdo, kdaj in na kakšen način je neposredno ali posredno kriv za katastrofalno stanje in dogajanje na tem programu. Kot je zapisano v poročilu, zdravnikom in strokovnemu osebju ni mogoče naprtiti krivdo, kakor tudi ne moremo trditi, da so za nastalo situacijo krivi posamezniki v različnih obdobjih tako na Ministrstvu za zdravje, na najvišjih položajih UKC Ljubljane ali Vlade. Konce koncev se lahko vprašamo kdo smo poslanke in poslanci, da bomo sodili o tem, ali so zdravniki in strokovno osebje delovali strokovno in kompetentno. Dejstvo je, da so se težave ne programu otroške kardiologije začele že davnega leta 2007, razrešile pa se niso do danes. Ta zgodba se vleče dolgih 13 let, v tem času pa je bilo izpeljanih nešteto idej, kako nastale situacije rešiti, a nobena žal do sedaj ni delovala. Na tem mestu se upravičeno lahko sprašujemo, kdo je kriv, da se v tako dolgem časovnem obdobju niti ena rešitev ali niti ena ideja, kako presekati ta gordijski vozel, ni obnesla. Iz poteka preiskovalne komisije in vmesnega poročila lahko rečemo, da je krivda tako na strani stroke kot tudi na strani vodilnih mest v UKC Ljubljana, ministrstva za zdravje in drugih. V poslanski skupini Socialnih demokratov se strinjamo z zapisano trditvijo v poročilu, ki pravi, da ni bila jasno postavljena odgovornost, ne strokovna in ne upravljavska, ki bi zagotavljala izvajanje programa otroške srčne kirurgije. Menimo pa tudi to, da se celotna krivda za nastalo situacijo ne more prevaliti zgolj na nekaj posameznikov, ki so bili v zgodbo vpleteni zadnjih nekaj let, kakor je zapisano v tem poročilu. Poslanke in poslanci SD nimamo težav s tem, da se vmesno poročilo z vsemi gradivi, pričevanji in zaslišanji preda organom, ki bodo lahko sliko dogajanja in odgovornosti razjasnili. Poročilo in gradiva imajo lahko tudi drugo plat zgodbe, zato je še kako pomembno, da se vsa gradiva, vsa gradiva predajo organom, ki naj nastali situaciji naredijo končno in dokončno konec.
Hvala lepa. Besedo ima poslanska skupina Stranke modernega centra, kolegica Mojca Žnidarič.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni. Preiskovalna komisija je bila odrejena decembra 2018 in vmesno poročilo, ki ga obravnavamo danes, se osredotoča na delo preiskovalne komisije na področju programa otroške kardiologije. Sama odreditev preiskovalne komisije je bila bolj kot ne vprašanje časa. V kaotičnem stanju na programu otroške kardiologije namreč že kar nekaj let poročajo mediji, zaskrbljujoče razmere pa so večkrat tudi že zavzele pomembno vlogo na političnem parketu. V poslanski skupini SMC bomo glasovali proti zaključnim skupnim ugotovitvam, prav tako ne bomo podprli predlaganih sklepov. Kot članica preiskovalne komisije sem zaradi nestrinjanja z zaključnimi skupnimi ugotovitvami predložila tudi ločeno mnenje, v katerem je nestrinjanje podrobneje pojasnjeno. Če se lahko strinjamo s tem, da sta nekdanja ministrica za zdravje Milojka Kolar Celarc in njena državna sekretarka dr. Ana Medved objektivno politično odgovorni za nastalo situacijo, pa nikakor ne moremo trditi, da sta za svoje delo kazensko in subjektivno odgovorni, kakor je izhajalo iz osnutka vmesnega poročila. Takšna politična odgovornost je namreč povezana z vrednotenjem njunega dela kot nosilk javnih funkcij. Tako kot v ločenem mnenju bi želela tudi zdaj opozoriti, da preiskovalna komisija brez tega, da bi raziskala in ugotovila dejansko stanje, ne more sprejeti političnih in pravnih odločitev. Na podlagi opravljenih zaslišanj lahko zaključimo, da lahko krivdo za neuspelo reševanje problematike izvajanja programa otroške kardiologije pripišemo: zdravnikom v programu, vodjem in predstojnikom oddelkov in klinik, vodstvu UKC, strokovnemu svetu UKC, svetu zavoda UKC, Zdravniški zbornici Slovenije, zdravstvenemu svetu in šele na koncu ministrstvu za zdravje. To je v svojem ločenem mnenju priznala tudi tedanja predsednica preiskovalne komisije Jelka Godec. V času ministrovanja Milojke Kolar Celarc pa bi očitno moralo biti najbolj odgovorno ministrstvo za zdravje, šele na to pa vsi ostali. Namesto, da bi ji priznali, da je kot odgovorna nosilka javne funkcije poskusila rešiti problematiko na področju otroške kardiologije, ji to nekateri celo očitajo. Žal tudi njej ni uspelo razrešiti več kot 10 let trajajoče agonije in za to je takratna ministrica objektivno politično odgovorna. Se pa sprašujemo, kje so vsi ostali, ki so dejansko odgovorni za to, da se je nevzdržno stanje ohranjalo se od leta 2007? Kje so vse Vlade in vsi ministri do Milojke Kolar Celarc? Kje so vsi generalni direktorji in strokovni direktorji UKC Ljubljana do leta 2016? Kje so vsi predstojniki klinik in oddelkov in kje so vsi zdravniki? To so pravi krivci za to, da je Slovenija v strahu čakala na to, kaj se bo dogajalo z malimi pacienti, ki so nujno potrebovali otroškega srčnega kardiokirurga. Prizadevanje nekdanje ministrice in odločitev Vlade, da ustanovi NIOSB so bila dobra. To so potrdile tudi nekatere priče, bivši predsednik Zdravniške zbornice, bivši strokovni direktorici UKC Ljubljana, bivši minister Fakin, otroški kardiovaskularni kirurg, to veliko pove. Odločitev takratne Vlade je bila v danih razmerah prava, kar potrjuje tudi dejstvo, da je Strokovni svet UKC Ljubljana septembra prejšnjega leta podal soglasje k ustanovitvi klinike za srce. Decembra 2019 pa je ustanovitev takšne klinike soglasno podprl tudi sam Svet UKC Ljubljana. Zato so očitki, da je bila ustanovitev NIOSB piar poteza SMC neosnovani in žaljivi do tistih, ki so imeli iskren namen pomagati. V SMC si za voljo kakovostne in varne oskrbe vseh slovenskih pacientov, zlasti otrok želimo, da UKC preko klinike za srce uspe rešiti probleme na področju otroške kardiologije, če že niso imeli dovolj volje in interesa za sodelovanje in podporo NIOSB. V SMC smo že od samega začetka pozdravljali ustanovitev preiskovalne komisije, pri njenem delu smo tudi aktivno sodelovali. Naša želja je bila, da z delom komisije pridemo do epiloga zgodb, ki so dodobra zaznamovale naš zdravstveni sistem, ter so občutljive in pretresljive. Dejstvo je, da so se v okviru izvajanja programa otroške kardiologije dogajale slabe prakse. V SMC nismo in nimamo nobenega namena, še manj pa razloga, da bi njihovo razkritje ovirali. Naš cilj pri sodelovanju v Preiskovalni komisiji je bil preprost, ugotoviti dejansko stanje in kdo je za takšno stanje odgovoren. Sporočilo, ki ga je dalo izjemno delo Preiskovalne komisije je jasno. K razrešitvi problema zdravljena otrok s prirojenimi srčnimi napakami je tudi v nadalje treba pristopiti z vso resnostjo. Ob tem pa pristojni organi pri tem ne smejo mimo preteklih dogodkov, ki so program otroške kardiologije pripeljali do točke, ki Sloveniji ni nikoli ne bo v ponos. Pričakujemo pa, da se ugotovitve pristojnih organov v nobenem primeru ne bodo izrabile za medijski linč in posledičen političen konstrukt. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o vmesnem poročilu o bistvenih ugotovitvah in o predlogu sklepa, ki ga je predložila Preiskovalna komisija. Obveščam vas, da amandmaji k predlogu sklepa niso bili vloženi. Prvi je na vrsti, predlagateljica, ki ima prva besedo.
Hvala lepa. Jaz se moram kolegom poslancem zahvaliti za bolj ali manj korektno uvodna stališča. Predvsem pa bi se želela uvodoma odzvati na stališče Poslanske skupine Levica in kolege Koražija, ki moram reči, da je žal uvodoma to točko zlorabil točno za to, kar ni bil namen in to je za politično obračunavanje glede bistvenih ugotovitev, glede samega sklepa, ki je komisija pripravila v tem vmesnem poročilu pa ste povedali bora malo. Jaz razumem, da do sedaj niste bili član Preiskovalne komisije, ampak to navsezadnje ne opravičuje dejstva, da si pa vmesnega poročila dejansko niste prebrali, ker verjamem, če bi ga potem pač določenih stvari tukaj uvodoma neresničnih ne bi navajali tako kot ste jih. Presenečena pa sem tudi iz enega dejstva in sicer, ker veste, vaš predhodnik, ki je, moram reči, skozi celotno delo Preiskovalne komisije resnično aktivno in tvorno sodeloval pri delu komisije, je ugotovitve in sklep komisije na koncu tudi podprl. In ne samo, da je podprl, tudi takratni predsednici, gospe Jelki Godec, se je zahvalil. Pa če smem kar prebrati odsek magnetograma, in sicer: »Dr. Franc Trček: Hvala lepa za besedo. Čisto na kratko bi se zahvalil strokovni podpori, kolegici Jelki, mislim, da je poročilo korektno, da so sklepi tudi korektni, zato bom glasoval za. Hvala.« Moram pa povedati, da so za sklepe glasovali vsi člani komisije, razen predstavnice iz stranke SMC. Naj se odzovem še na konkretne očitke, ki ste jih podali v svojem uvodnem stališču in za katere menim, da če bi si vmesno poročilo natančno prebrali, verjetno česa takega ne bi uvodoma pojasnjevali. Namreč, kot prvo vas je zmotila letnica, da smo začeli preiskavo z letom 2007. Že ob ustanovitvi na seji decembra 2018 je bilo pojasnjeno, zakaj se je tisto obdobje vzelo, torej obdobje preiskave, od leta 2007 do 2018. V vmesnem poročilu pa imate tudi natančno zapisano, leto 2007 je bilo tisto prelomno leto, ko so zadeve resnično eskalirale v UKC Ljubljana, najprej na področju kirurgije, kasneje pa je temu tekom let 2013-2014 sledilo celotno področje kardiologije. Zato bi jaz tu takoj opozorila kolege poslance, da danes govorimo o programu kardiologije in ne samo kirurgije; tak je tudi naslov vmesnega poročila. Torej, konec leta 2017 se je pojavil eksakten problem, namreč, v tistem trenutku smo v Sloveniji, torej v UKC Ljubljana, ki je edini izvajal to dejavnost, ostali brez edinega srčnega kirurga. In to so nekateri na odločilnih funkcijah vedeli že par mesecev pred tem, v letu 2017 pa se od takrat naprej in vse do danes zadeve na tem področju niso uredile. Omenjen je bil tudi minister Gantar, ki naj bi bil minister v takratni Vladi Janeza Janše. Glejte, minister Gantar je bil edini minister, ki je odreagiral na zadevo, kajti takrat je Ministrstvo za zdravje skupaj z Zdravniško zbornico Slovenije naročilo mednarodno preiskavo, na podlagi katere je prišlo potem to vehementno mednarodno poročilo, ki je resnično razkrilo katastrofalno stanje na področju dogajanja otroške srčne kirurgije od leta 2007 do leta 2014. In na tej osnovi je bilo potem dejansko odkrito in leta 2015 javnosti tudi marsikaj prikazano, kaj se v resnici dogaja. Nekoliko ste se obregnili tudi ob to, da je preiskovalna komisija podala zgolj sume storitve kaznivih dejanj za takratnega generalnega direktorja mag. Simona Vrhunca. Glejte, pod točko 33c, Bistvene ugotovitve, je preiskovalna komisija natančno zapisala, zakaj se sumi storitve kaznivih dejanj predlagajo prav pri generalnemu direktorju Simonu Vrhuncu. Namreč, tu je bilo že znano odkrito iz leta 2013 in še pred tem leta 2012 iz internega poročila in poročila protikorupcijske komisije, da so sklepanje avtorskih pogodb naznanili celo kot koruptivno dejanje. In ne glede na to, da se je iz internega nadzora in iz nadzora protikorupcijske komisije vedelo, da takšna pravna podlaga ni dopustna, da ne bi smel dopustiti operacij dr. Mishalyju, glede na to, da ni imel izdane ustrezne licence, pa je vendar to zavestno dopustil. Tukaj gre za to zavestnost, kot pravimo pravniki, torej subjektivni element kaznivega dejanja, ki pa se odraža v tem. Ampak sedaj ne bi govorila o sami kazenski odgovornosti. Gre zgolj za sum naznanitve, če pa je dejansko bilo storjeno kaznivo dejanje, pa morajo o tem odločati pristojni organi kot je Nacionalni preiskovalni urad in Državno tožilstvo, ki bodo, v kolikor bo sklep danes z vaše strani sprejet, potem tudi v nadaljevanju postopka odločali. Želela bi pa tudi pojasniti kolegu iz Poslanske skupine SD Janiju Predniku, in sicer moram reči, da resnično sama nisem takrat sodelovala takrat v sami preiskavi. Takrat je to vodila bivša kolegica poslanka Jelka Godec, ampak sem si tako umestno poročilo kot vsa ostala poročila od mednarodnega do internega, protikorupcijskega poročila resnično dobro večkrat prebrala in nikakor komisija ni nikjer trdila, da zdravniki niso delovali strokovno. Celo nasprotno. Zapisano je, da so zdravniki, stroka, večkrat opozarjali nadrejene, pristojne, Zdravniško zbornico, ampak v vseh teh letih niso dosegli žal ničesar. Konec leta 2013 so nekako, če smem uporabiti ta izraz, izsilili z ugovorom vesti, da so se potem zadeve vendarle nekako na ministrstvu in potem s tem mednarodnim poročilom vsaj malce premaknile naprej. Tako da komisija je delovala v okviru svojih preiskovalnih dejanj izključno in samo v mejah pristojnosti, ki jih ima in tudi ugotovitve, ki so bile podane na koncu preiskave izključno v okviru pristojnosti, ki jih preiskovalna komisija ima. Bile so podane tri bistvene ugotovitve, in sicer naznanitev po spremembah zakonodaje izvršilni in zakonodajni veji oblasti, kar menim, da preiskovalna komisija ima to pristojnost. Bila je podana objektivna politična odgovornost za kar je tudi komisija pristojna. Nenazadnje pa tudi naznanitev sumov storitev kaznivih dejanj, kar pa je povsem logično, če se tekom preiskave ti sumi ugotovijo, da se kasneje tudi naznanijo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naj preberem vrstni red razpravljavcev glede na to, da se je zaradi odjav nekoliko spremenil. Prvi bo imel besedo mag. Branislav Rajić, potem mag. Bojana Muršič, potem Mojca Žnidarič, potem Alenka Jeraj, Jani Möderndorfer, Janja Sluga. Prvi ima torej besedo mag. Branislav Rajić.
Gospod predsednik! Dober dan vsem. To umestno poročilo je v ključnih elementih pristrano, ker navaja samo tista zaslišanja in dokumente, ki krivdo in odgovornost za nastalo situacijo pripisujejo drugim v primeru in izključno za Ministrstvo za zdravje. Ta preiskovalna komisija neargumentirano obtožuje in diskreditira predvsem nekdanjo ministrico za zdravje Milojko Kolar Celarc in dr. Ano Medved kot nekdanjo državno sekretarko na tem ministrstvu. Pozablja pa prikazati objektivne razloge za nastalo situacijo in s tem do določene mere zavaja in manipulira z ugotovitvami. Jaz iz tega sklepam, da je glavni namen zvaliti vso politično odgovornost na tiste, ki so te razmere pravzaprav skušali urediti na takšen način, da bi, ker so to trdno verjeli in v prepričanju, da je možna trajna rešitev, ki bi v tem primeru postala lahko biser slovenske in evropske medicine, ne pa njen tumor kot se sedaj izkazuje. In nič se ne nakazuje, da bi se karkoli od tega spremenilo v naslednjih dveh letih, ko več ni tega vodstva in ministrice Kolar Celarčeve. Torej preiskovalna komisija selekcionira določena pričanja in tudi pisne dokumente. Denimo v tem poročilu ni navedeno, da so se nekatere priče izkazale in izrekle medsebojno nasprotno in se seveda predstavljajo samo enostranski pogledi, ti drugi, ki pač so enako veljavni, se enostavno zatajujejo, kar seveda ni v redu. Dejstvo pa je, da so na tem programu, da obstaja dolgoletna neustrezna struktura zaposlenih, ki se vleče že od leta 2007, dolgoletno neustrezno in nevarno voden sam proces organizacije samega programa, pravijo tudi da pomanjkljiv izobraževalni sistem, katastrofalni medsebojni odnosi na programu, kar je seveda skrb zbujajoči in temu bom namenil nekoliko več časa kasneje in neustrezno vodena tudi dokumentacija, ki je v teh postopkih izjemnega pomena. Torej, ta nesprejemljiv način podajanja sklepnih ugotovitev brez navajanja konkretnih ravnanj in dogodkov je nesprejemljiv in zaradi tega tudi sam razpravljam v smeri tega, da nikakor ne bom podprl na glasovanju, ker se mi zdi, da je od samega začetka bilo delovanje te preiskovalne komisije bolj kot neko iskanje resnice pravzaprav uperjeno proti posameznikom, predvsem proti nekdanji ministrici za zdravje. Ta program je, kot vsa dejstva kažejo, propadel zadnjih 12 let, dokončno pa je propadel, ko so vse strukture v programu pediatrične kirurgije zaradi katastrofalnega stanja, ki se ni izboljšalo, enostavno odstopile. Čudno pa je, da je že desetletje Slovenija brez redno zaposlenega kirurga in da zadnja dva učeča se slovenska kirurga sta odstopila jeseni 207, seveda z navedbo pisnih razlogov, kot je nezaupanje v strokovnost in kolegialno korektnost med posameznimi strokami, kar je samo po sebi grozotno slišati, ker želim vas spomniti, mi tu ne beremo nezaupanje v strokovnost in kolegialno korektnost med pripadniki katerekoli druge stroke, ampak med ljudmi, ki bi morali delovati kot absolutno uigran tim in reševati najbolj žlahtna življenja, tistih, ki jim narava ni namenila enakih možnosti kot ostalim. In ti pediatrični kardiologi so dali skupinsko odpoved leta 2018, aprila v desetih dnevih, tako da je naša država ostala popolnoma brez zdravnikov, ki bi lahko skrbeli za tako hudo bolne otroke, ki se jim pa lahko verjetno da pomagati, seveda če obstaja tim, ki je za to sposoben. Bila je v te postopke vključena tudi bolnišnica Motol iz Češke, ki je na eni točki ocenila, njeni strokovnjaki so ocenili, da je to stanje pri nas grozovito in so v pismu UKC Ljubljana napisali, da ni koordinatorja programa, da gre za popoln razpad slovenskega kardiokirurškega tima. Kardiokirurški tim ne prisustvuje konzilijem in ne obiskuje intenzivnega oddelka in ni jasno, kdo je v UKC Ljubljana vključen v program otroške srčne kirurgije za otroke s prirojenimi srčnimi napakami. Zdaj, če vi dobite tako mnenje od ljudi, ki so prišli pomagati, potem imamo popolnoma jasno sliko sedimenta tega časa, teh 13 let do česar je to pripeljal. In seveda obstaja tudi mnenje, da če bi vodstvo UKC Ljubljana spoštovalo sprejete sklepe Vlade Republike Slovenije kot njenega ustanovitelja in da ne bi odstopilo od sodelovanja s temi ministrstvom oziroma bilo gluho za dialog z ministrstvom, bi mi danes imeli ta nacionalni institut za otroške srčne bolezni na mesto tega, da smo ga izgubili. Poročilo v točkah 8. in 13. analizira pomanjkljivosti delovanja celotnega sistema in v tej analizi popolnoma zanemari in seveda niti ne omenja vloge določenih predstojnikov oddelkov, ki so prvi ključni faktorji, ki morajo skrbeti za brezhibno delovanje celotnega sistema. In seveda mi zdaj lahko rečemo, ker vemo, kaj pomeni vodenje in organizacija, da so ti ljudje v odločilni meri pripomogli k propadu celotnega sistema. In zaradi tega je verjetno potrebo govoriti tudi o njihovi odgovornosti, sploh o odgovornostih strokovnih direktorjev pediatrične klinike, kirurške klinike in strokovnih direktorjev UKC-ja. Tako, da se ne zavaravamo, da je samo zdaj bolnik in ministrica, vmes pa ni nihče. To je daleč od resnice. Nekdanji ministrici se tudi očita, da je hotela vplivati na člane sveta UKC Ljubljana. In to je neutemeljeno, ker gre samo za komunikacijo s predstavniki sveta zavoda in ta je nujno potrebna, da bi se lahko učinkovito zagovarjalo interese ustanovitelja v zavodu in seveda ministrica, vsak minister mora imeti skrb za to, kaj se dogaja. V okviru posameznih zaslišanj je bilo s strani članov preiskovalne komisije večkrat izpostavljeno, da je ministrica Kolar Celarčeva destabilizirala UKC Ljubljana. In zdaj poglejte, za kakšno manipulacijo tukaj gre. Ker recimo ko gre za to obdobje ministričinega ministrovanja, so bila tri imenovanja za vršilca dolžnosti generalnega direktorja s strani sveta zavoda. Torej ministrica ni mogla imeti nič s tem, ker to se dela na svetu zavoda in le eno imenovanje direktorja, generalnega direktorja mag. Kopača s soglasjem Vlade Republike Slovenije. In samo tu je bila vključena ministrica, vse ostalo ne. In torej vidite, kako je to potem sporno za ministrico. Tu je še ena ilustracija, pa dobro, majhna, ampak vseeno, kako se napeljuje nekaj, kar praktično res, res ne drži. In enako so nesmiselni očitki, da je nekdanja državna sekretarka dr. Ana Medved vplivala na kadrovanje v UKC-ju. Ona je recimo junija 2018 dobila poziv iz UKC-ja naj svetuje, kako se zdaj lotiti novih zaposlitev, ker ona ima vpogled na pač razpoložljive zdravnike. Ob tem pa se ji je očitalo, da je hotela vplivati na zaposlovanje in to je, mislim, nedopustno in o tem se mora seveda spregovoriti. Zdaj pa samo še nekaj želim izpostaviti – da so v tem vmesnem poročilu prikazana pričevanja nekaj zdravnikov s tega oddelka zelo v pozitivni luči in seveda po moji oceni in oceni nekaj kolegov nekorektno in pristransko, ker so praktično 7 let čakali, da bi potem sporočali, da na tem oddelku prihaja do nepotrebnih zapletov in smrti, da ima program nekompetentnega vodjo, da pri edukaciji specializantov pediatrične kardiokirurgije prihaja do diskriminacije, da program ni varen, da je kakovost progama močno vprašljiva. Pa to je grozno mislim, ampak čakate 7 let, da poveste? Pa to jaz mislim, da v avtomehanični delavnici ne čakajo 7 let, da opozorijo na nepravilnosti, kaj šele o tako krucialnem področju, o katerem se menimo. Kar tukaj mene kot človeka, tudi kot starša, zelo vznejevolji in me vznemirja, je to, da so na tem oddelku pač bili pošastni pogoji ko gre za medsebojne odnose. Meni je prav nepredstavljivo, da so najbolj izobraženi, najbolj cenjeni ljudje, krvavo potrebni, si dovolili, da se gredo neke dvorne zdrahe, da en z drugim se ne pogovarjajo in da pač skorajda ko zaključi svoj pač šiht, gre in ne sporoča naprej, srčki pa ugašajo. In to je, mislim, predstavljajte si, da tudi če v pekarni dve prodajalki se nebi pogovarjali, jaz ne vem, če bi vodja te pekarne toleriral, da sta v takem odnosu, pa gre samo za pekarno. Zdaj pa veste, kaj šef mora narediti in kdaj pa mora udariti, zdaj, po pekarniškem pultu ali po operacijski mizi, vseeno. Oziroma pri mizi še bolj. In tu se zastavlja vprašanje, kaj lahko naredi minister, če se dva zdravnika ne pogovarjata in strokovno ne komunicirata. Pošastno je zame tudi dejanje, ki izraža nepojmljivo odgovornost oseb, ki jih je družba več let šolala, recimo 10 let in tudi plačevala, ker v času specializacije in subspecializacije so in plačani in seveda se izobražujejo in to je hvale vreden napor in se potem samo nekdo odloči, da tega več ne bo počel. To je tudi eno vprašljivo dejstvo ali ena točka, na kateri bi se morali zamisliti, kje je tukaj pač tisto vprašanje obraza in vsega ostale, pa tudi dolga do te družbe. In zdaj se pa poliva gnojnica po edini, ki je pravzaprav zbrala pogum, da tega bika prime za roge, ki je kot ministrica sprejemala starše, dajala upanje staršem, znova in znova poskušala najti nek sistemski način, da omogoči sistemsko skrb za zdravljene teh težko bolnih otrok. Ko pa je seveda videla, da v Sloveniji ni rešitve za to je navezala stik z dr. Gregoričem in zdaj se to angažiranje dr. Gregorčiča kot ugleda kardiokirurga, zdaj se to oponaša kot neki piar. Ali res kdo med nami misli, da mednarodno priznan kardiokirurg potrebuje piar in zlasti tak piar kot se ga zdaj predstavlja. To ni bila SMC piar poteza in dejstvo je tudi, če bi se zgodilo, da to je, da sam dr. Gregorič na to sigurno ne bi pristal. Mi pa se pri sebi moramo zamisliti, kdo bo za vnaprej sploh še sprejel odgovornosti dela kot otroški srčni kirurg, kdo bo še naprej sprejel funkcijo ministra za zdravje, če se vsakemu obeta le sramotilni steber in rafali strupenih puščic. Naši zdravstveni ministri se pravzaprav menjujejo po najbolj gosti frekvenci odstopov ali zamenjav in nekdanja ministrica Kolar Celarc je edina, ki je zdržala celoten mandat, skoraj štiri leta, pa po njenem odhodu smo imeli tri ministre: gospoda Fakina, gospoda Šabedra in zdaj gospoda Gantarja in lahko se tudi vprašamo, kaj pa je vsak od njih na tem področju, kjer še vedno ti srčki bijejo z napakami naredil in kaj je zdaj boljše. Na koncu koncev iz tega poročila je jasno, da je trebalo odpihniti glavo Milojki Kolar Celarc in tudi po njenem izhodu iz Vlade zdaj, ko se je ta zgodil, dve leti je za tem, ona je odšla. Za to razpravo pa kot boste videli je naenkrat uplahnil interes, ljudje se odjavljajo od razprave in praktično ne bo tako dolga kot je sprva kazalo. Ampak za nas ključno vprašanje bi moralo vendarle ostati, ker ti srčki so še vedno med nami in še bodo med nami in mi bi, da jim je čim lažje v življenju, zato se kot družba moramo potruditi, da ponudimo eno upanje in organizacijo tega sistema zdravljena, da bo za te otroke in njihove starše pravilno poskrbljeno. Jaz zato ne morem podpreti teh sklepov, ker menim, da so v celoti pihnili mimo svojega namena, zato ker v ničemur ne pomagajo, da se prvo najde krivec ali krivci in ne pomagajo tem, da se otroke in starše, ki trpijo odreši tega strahu pred smrtjo, ki ga seveda nobenemu človek ne more privoščiti. In da je bolnišnični oddelek opremljen po vseh standardih, pa vendarle prazen, ker ob dveh medicinskih fakultetah v državi ob 6400 zdravnikov, mi imamo peščico specialistov in nekaj specializantov, ki se drznejo, da se med seboj niti ne pogovarjajo. In to je situacija, katero moramo preseči. Torej to poročilo ni za podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnica Vlade Jerneja Farkaš Lainščak, državna sekretarka na Ministrstvu za zdravje. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz bi mogoče samo na nekaj trditev, ki se navezujejo tudi na zdajšnje razmere se odzvala, v zvezi s slovenskimi kardiovaskularnimi kirurgi za otroke, v zvezi s sodelovanjem z bolnišnico Motol in trenutnim stanjem poteka programa. Rada bi povedala, da imamo trenutno v Sloveniji dva kirurga, ki se ukvarjata s srčno kirurgijo otrok, da se vse operacije otrok izvajajo v Ljubljani v sklopu tako imenovanega centra za prirojene srčne napake otrok in odraslih. Seveda pa si samo s svojim kadrom zaenkrat še ne moremo predstavljati izvedbe tega programa, tako še naprej Univerzitetni klinični center zelo dobro sodeluje s centrom Motol iz Prage na Češkem kot tudi s centrom iz Münchna. Potrebno je to sodelovanje z večjimi, velikimi centri, ki imajo zadostno število primerov, zadostno število strokovnjakov, ki pa enkrat mesečno prihajajo v Slovenijo po vnaprej sistematično urejenih, dogovorjenih skupnih konzilijih med slovenskimi in tujimi strokovnjaki, ki jih v času Nacionalnega inštituta, NIOSB, ni bilo. Takrat je bilo, vsaj po poročilu, na katerega se bom sama sklicevala, sistemskem poročilu, torej poročilu o opravljenem sistemskem nadzoru Nacionalnega inštituta za otroške srčne bolezni s strani Ministrstva za zdravje, bilo to delo neplanirano, ad hoc. Seveda, bili so zaposleni samo štirje zdravniki za 10 % delovni čas in prav nobenega ostalega kadra, tudi zdravstvenega nega ni bila opredeljena v nobenem od dokumentov NIOSB, ki jih je naša komisija prejela. Ravno tako visoko strokovno timsko delo kot pri obravnavi prirojenih srčnih napak pri otrocih in kasneje tudi pri spremljanju tega pri odraslih je ključno pri uspehu takšnega programa. In ta ideja o povezovanju strokovnjakov in koncentraciji znanja nekako tudi zdaj vodi Ministrstvo za zdravje, hkrati s tem, da na kratki rok ne moremo preseči neodvisnosti od gostujočih tujih strokovnjakov. Zaenkrat imamo še zmeraj nezadostno število usposobljenih kardiovaskularnih kirurgov, je pa situacija boljša pri specialistih pediatrih, usmerjenih na področje srčne kardiologije; zaenkrat jih imamo pet in specializantko, ki bo svojo specializacijo končala v septembru. Tako menimo, da je pravzaprav zdajšnji potek programa, kjer se strokovnjaki trudijo, povezujejo, nekako na novo postavljajo po razvoju te stroke, stabilen. Hkrati pa razmišljamo tudi o optimiziranju tega programa, optimiziranju na način racionalizacije opreme, prostorov, optimizacije procesov in zbiramo neke dodatne podatke, informacije, tudi finančno strukturo, v povezavi s tako imenovano idejo klinike za srce, o kateri pa pravzaprav odločitve, ravno zaradi teh negativnih praks in izkušenj z vzpostavitvijo NIOSB, še nismo dokončno sprejeli. Pa še to, ministrstvo imenuje člane v svet zavoda, tudi v svet zavoda UKC, morda samo še ta komentar na možnost vplivanja. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnica predlagateljev mag. Karmen Furman.
Hvala lepa za besedo. Želela bi se odzvati na nekatere trditve kolega Rajića oziroma predstavitve. Najprej bi razložila za vse tiste, ki nas danes spremljajo – vem, da poslanci vemo, kakšna je sestava preiskovalnih komisij, vendar vseeno, da ne bo kakšnega napačnega razumevanja. Namreč, v preiskovalni komisiji lahko sodelujejo oziroma so predstavniki vseh političnih strank v parlamentu, če želijo. In tudi v tej preiskovalni komisiji so najprej sodelovali predstavniki vseh političnih strank. Vsi člani, ki so bili v preiskovalni komisiji, so bili tudi pozvani, da podajo pripombe na to vmesno poročilo, ki ga danes obravnavamo. In še enkrat bi želela ponoviti rezultat za vmesno poročilo, ugotovitve bistvene teh v 33-ih točkah in za sklep s katerim se predlaga, da se zadeve predajo NPU in Specializiranemu državnemu tožilstvu so glasovali vsi člani razen članice iz SMC. Tako, da danes resnično ne razumem nekaterih uvodnih stališč, ki jih danes tukaj kolegi poslanci so podali, pa bom rekla tudi ne nadaljnjih razprav. Vsekakor pa moram tudi povedati, da ne morete trditi, da je preiskovalno poročilo pripravljeno enostransko, namreč zajeti so vsi magnetogrami, je pa res, da si verjetno marsikaterega niste prebrali, pa preberite si tudi prosim tistega v zaprtem delu, namreč tudi tisto bi bilo dobro prebrati, kajti takrat bi pa potem razumeli na kakšen način in zakaj, s kakšnimi dejstvi je potem bila ugotovljena objektivna politična odgovornost ministrice in generalne sekretarke in potem tudi podani sumi storitve kaznivih dejanj. Kolega Rajić, pravite da stroka oziroma zdravniki niso opozarjali. So opozarjali in to vse od leta 2007, ko smo izgubili enega in edinega otroškega srčnega kirurga v Sloveniji. Že od takrat dalje je stroka opozarjala, zdravniki so opozarjali, ampak na žalost se kaj dosti ni zgodilo. Tudi organi pregona niso odreagirali na poročila v letu 2013 in pa še pred tem na 2012, ker če bi, potem mi preiskovalne komisije tudi na tem področju oziroma na tej zadevi ne bi potrebovali, da danes potem pojasnjujemo oziroma smo preiskovali določene objektivne odgovornosti in pa tudi spremembe zakonodaje kjer sem jih že uvodoma povedala. Nenazadnje, če bi pa bili zdravniki toliko krivi kot nekateri kolegi danes tukaj želite izpostaviti, me pa zanima, kako lahko sedaj normalno delajo v tujini pa v drugih bolnicah. Tam pa zdaj zadeve lepo strokovno normalno potekajo. Tukaj na tem področju v UKC Ljubljana pa niso mogli izvajati tistega kar so želeli. In še enkrat, poglejte, danes obravnavamo poročilo preiskovalne komisije. Ja, preiskovalna komisija je sestavljena iz nas kot predstavnikov politične funkcije, ampak samo delo preiskava pa ne sme temeljiti na tem, da se zdaj tukaj pogovarjamo o tem, da naš pa vaš minister pa naša Vlada pa vaša Vlada pa levi pa desni pa sredinski. Ne. Preiskovalna komisija preiskuje dejansko stanje kaj se v tem obdobju, ki je predmet preiskave dejansko zgodilo, ne glede na to, kdo je bil minister, katera Vlada je bila in prosim, da se osredotočimo na to in na te ugotovitve, ne pa, da zdaj nekateri pa vendarle poskušajo te malce politično določene stvari spreobračati in speljati v drugo smer. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Bojana Muršič, pripravi naj se Mojca Žnidarič. Izvolite.
Hvala lepa predsedujoči za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Moram reči, da je treba na tej temi res preudarno razpravljati. Sicer nas je bilo danes kar več prijavljenih k razpravi, ampak vidim, da na koncu morajo odigrati pri tem poročilu vsi ostali organi, ki so za to pooblaščeni in ne mi tukaj vzbujati strah, nemir, pa še veliko negotovosti. Državna sekretarka, moram reči, da me je pri tem malce pomirila, kajti navedla je kako poteka to danes v UKC, ker v bistvu, če bi bila starš takšnega otroka, bi res izjemno izjemo premišljeno postopala kam dati mojega otroka v zdravljenje v kolikor bi bile zadeve takšne kot so obravnavane v tem poročilu. Kajti naš edini cilj tudi nas tukaj parlamentarcev je, da je za otroke, starše, zaposlene to, da je zdravljenje bolezni srca in prirojenih srčnih napak naših otrok dela normalno, da otroci dobijo kakovostno in predvsem varno zdravljenje. To je naš ključni cilj in temu mora biti tudi tako. Res pa je, da se s temi težavami otroške srčne kardiologije ukvarjamo že dobrih 13 let. Osebno sicer skoraj dva mandata. Preiskovalna komisija, ki je bila ustanovljena na področju tega je pokazala, da je problematika izjemno široka in še kako zapletena. Izkazalo se je tudi, da v Sloveniji nimamo dovolj kritične mase otrok, kar moram reči, po eni strani, da nam je dobro, kajti zdravniki, ampak če bi jih pa imeli bi pa bilo potem potrebno to dosti bolje organizirati. V kolikor pač nimamo te dovolj velike kritične mase otrok se pa zgodi to, kar se nam pač dogaja, da imajo zdravniki premalo rutine, kajti po vseh teh evropskih standardih bi moralo biti operacij med 200 do 500 na leto. Pri nas je zgolj nekje med 100 in 120 takšnih otrok, ki potrebujejo takšne posege. Torej, je to izjemno izjemno pomembno, saj le optimalen obseg teh posegov zagotavlja racionalnost in predvsem varnost izvajanja samostojnega programa zdravljenja otrok s prirojenimi srčnimi napakami. Tako na zaprtem kot tudi na odprtem delu zaslišanj smo opazili res težave znotraj samih zdravnikov, ki so opozarjali drug na drugega na napačna ravnanja kolegov, opozarjali so tudi na sistemske pomanjkljivosti, neizvajanje določenih skupnih sklepov. Še bolj zaskrbljujoče pa je to, da ni bilo evalvacije programa, kar je ugotovila tudi mednarodna komisija, ki je pregledala in izvedla nadzor in da se v program niso vnašale operacije, ni bilo sistemskih nadzorov s pristojnim. In kaj je še najbolj boleče, da je bil program neustrezen, nevaren in da se na takšen način ne sme izvajati. Jaz moram reči, da sem še v prejšnjem mandatu verjela vladi, verjela sem tudi vodilnim s strani UKC, da imajo dobro delujoč program. Med tem ko pa je ta analiza oziroma ta mednarodni nadzor pokazal, da le temu ni bilo tako in so bili ti rezultati skrb vzbujajoči. Skrb vzbujajoč pa je tudi ta podatek, ki ga je tudi navedla mednarodna institucija, da bi lahko preprečili kar nekaj smrti, če bi imeli boljšo zdravstveno oskrbo in organizacijo programa. Res se mi ob tem postavlja vprašanje odgovornosti, kje se je zapletlo, da UKC ni imel podatkov o smrtnosti in o zapletih v otroškem programu, še bolj pa to, da ni obveščal Ministrstva za zdravje. V vseh letih ni bil vzpostavljen sistem opravljanja varnostnih odklonov in tveganj za varnost in zdravje, tako da tu se postavlja kup vprašanj. Če bi imeli to narejeno bi imeli ustrezna znanja. Z medsebojno izmenjavo izkušenj, učinkovito bi bilo preverjanje delovanja, s tem pa bi se lahko v največji možni meri preprečilo ponavljanje varnostnih odklonov, kar so pa tudi zdravniki na zaslišanjih tudi opozarjali. V celotni zgodbi, moram reči, da me je najbolj zbodlo to, da je bistven problem bil v medsebojnih odnosih vrhunskih strokovnjakov, ki so v odnosih včasih pozabili biti ljudje, kar pa je minimum vsakega sodelovanja, kaj šele sodelovanja na področju, kjer se srečata specializacija zdravja in zdravstvene nege. To pa je boleče. Ampak konce koncev imamo poročilo. Preiskovalna komisija je opravila ogromno dela, ogromno zaslišanj, 68 zaslišanj je bilo tako na odprti seji, tako na zaprtih sejah. Bilo je tudi dosti ločenih mnenj k zaslišanju oziroma popravkov samih zapisnikov, kajti nekatere stvari so se malce drugače razlagale in tudi bile zapisane napačno. Bili so popravki, preiskovalna komisija jih je sprejela in tudi vključila v poročilo, kar je vsekakor dobro, moram pa reči, da na tem mestu treba, da odigrajo pristojne institucije svoje delo, kajti drugače se utemeljeno sprašujem, kdo sem jaz, da bom sodila o tako pomembnem, izredno strokovnem področju, ki je nastal med zdravniki, zdravniki, zdravstvenim osebjem in tudi, bom rekla politiko na vrhu. Še enkrat, osebno podpiram to delo preiskovalne komisije, se iskreno zahvaljujem vsem, ki so sodelovali v tej komisiji, tako bivši predsednici, novi predsednici, članom in tudi namestnikom članov, ki so sodelovali pri tem, kajti bilo je opravljeno veliko dela. sedaj pa je na pristojnih institucijah, da odigrajo svoje naprej in poiščejo krivce za to področje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Mojca Žnidarič, pripravi naj se Alenka Jeraj. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem. Zdaj, glede na to, da mi je trenutno ostalo le še 2 minuti in bom potem v razdelitvi časa povedala kaj več, bi pa trenutno rekla le tole. Ločeno mnenje sem torej v imenu SMC podala zato, ker je vmesno poročilo v nekaterih ključnih elementih pristrano in ne prikaže objektivnih razlogov za nastalo situacijo v tem programu. Sicer pa moram poudariti, da se z večino skupnih zaključnih ugotovitev lahko strinjamo in se strinjamo, nikakor pa ne z vsemi. In na nekatere od teh bom potem v drugem delu dala tudi obrazložitev zakaj ne. Zaenkrat bi pa rekla le tole: če bi dr. Gregorič vedel, da bo epilog NIJSB-ja tak, in če v NIJSB nebi verjel, se v to zgodbo nebi vpletel in tako angažiral z vsem svojim mednarodnim ugledom in ga s tem postavil tudi na kocko. Še enkrat, če pri NIJSB nebi šlo za iskrene namene, dr. Gregorič pri tem zagotovo nebi sodeloval. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Alenka Jeraj. Vidim, da je ni. Prehajamo na Janija Möderndorfer. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik. Pred nami je vmesno poročilo in naj takoj na začetku povem, da pravzaprav res obžalujem, da predsednice, ki je vodila to preiskovalno komisijo, pravzaprav danes ni, ker bi verjetno moja diskusija in razprava bila malce drugačna. S kolegico Furman pravzaprav ne morem niti se pogovarjati na način, ker sploh ni sodelovala v tej preiskovalni komisiji, niti ji ne verjamem, da je prebrala – pa je zato ne obsojam, da se ne bomo narobe razumeli – kompletno gradivo preiskovalne komisije. To je samo 1 % papirjev, s katerimi razpolaga preiskovalna komisija, 1 %. Mislim, da celo manj kot 1 % in zato je tudi fizično to preprosto neizvedljivo še posebej, če toliko časa nisi zraven in, kar je še bolj pomembno, če nimaš dinamike in pa seveda interesa in zraven sprotnih pričanj, pri katerih tudi ni sodelovala. In verjamem, da kot predsednica preiskovalne komisije, je vso energijo posvetila v del, ki jo čaka in je pred njo in je zelo resno in obsežno še veliko bolj kot to glede na materijo, ki jo ima pred sabo. In ji zato želim tudi veliko sreče in uspeha pri delu. Dejstvo pa je, da ne pričakujem od predsednice, ki ni sodelovala pri tem delu preiskave, da nam razlaga, ki smo sodelovali, že vnaprej jo opozarjam, kaj smo si prebrali in kaj si nismo prebrali in tako naprej, ker je to, prvič, nefer in nekorektno, ker vi ne morete pogledati v naše možgane, kaj smo mi delali in kaj ne. In zato vas opozorim vsaj toliko, da dajte se vsaj toliko vzdržati in bodite korektni, če že hočete korektno peljati to komisijo. Tisto, kar pa bi želel opozoriti, pa je, seveda na samem začetku, da sem malce presenečen, da sem danes poslušal dražvno sekretarko in njeno mnenje v imenu vlade glede na to, da tega mnenja nisem zasledil ne v GP-ju, tega dokumenta nikjer ni in ne vem ali je to njeno osebno mnenje. Ne vem, danes mi boste povedali, kdaj je to mnenje, ki ste ga danes prebrali, bilo sprejeto na Vladi, da bom vedel, čigavo mnenje v resnici to je. Namreč, odnos do Državnega zbora tako nekorekten, da si upate priti na govornico in govoriti nekaj, kar ne vemo, kaj je, je malce nedostojno. Ampak o tem priča že odnos, če niti ni drugih dokumentov ne dobimo, kaj to pravzaprav res pomeni. Natančno sem si prebral vaš magnetogram. Nobenega mnenja sploh ni, vi se sploh niste opredelili do ničesar, niti da podpirate, ne podpirate, samo nekaj ugotavljate, nekaj razmišljate in da bo tekla razprava in tako naprej. Zato dajte malo resno razmisliti preden uporabljate govorniški pult, veste, tukaj izrečeno ostane zapisano za zgodovino in tole, kar ste danes opozorili se reče zloraba položaja. Zdaj pa k temu, kar imamo pred nami. Zraven poročila sledi tudi ločeno mnenje, o katerem je danes zelo malo govora. Ločeno mnenje je podala članica Preiskovalne komisije Mojca Žnidarič in ločeno mnenje je podala tudi bivša poslanka Jelka Godec, ki je vodila to Preiskovalno komisijo. Mi smo danes slišali predsednico Preiskovalne komisije, da je nekajkrat poudarila, kako so vsi vse soglasno sprejemali. Ampak tisti, ki je res zelo pozorno bral, tisti, ki je res zelo pozorno bral, pa bo prebral ločeno mnenje Preiskovalne komisije gospe Jelke Godec, ki pravi v tretjem odstavku pod naštevanjem na drugi strani: Preiskovalna komisija je s tremi glasovi "za" sprejela, ki nekdanji ministrici za zdravje Milojki Kolar Celarc in dr. Ani Medved kot nekdanji državni sekretarki na Ministrstvu za zdravje pripiše objektivno politično odgovornost kot pristojni nosilki javnih funkcij. Osebno o tem predlogu nisem glasovala, sem pa podprle skupne bistvene ugotovitve k celoti. Konec citata. Toliko o tem, kako pravzaprav zelo hitro, če nekaj izpustimo, ne povemo, se sicer ne zlažemo, ampak samo spustimo in ne povemo, kaj se v resnici res dogaja v teh dokumentih, če jih ne preberemo. Moramo biti zelo pozorni. Toliko samo v vednost, kolegica Furman, da ne bo izpadlo, kako se tukaj zelo pravično dela. Stvar komisije ni, je rekla večkrat, vsaj dvakrat, je rekla, stvar komisije ni naša Vlada, vaša Vlada, naš Vlada, tisti minister, ta minister, oprostite, kaj pa dela Preiskovalna komisija? Išče politično odgovornost nasprotnika - kdo je vodil to Preiskovalno komisijo, se ve. In sama ste pozvala na govornici z naslednjim stavkom, ko ste rekla v uvodu, ko ste nas popeljala v samo razpravo, ste rekla, da želite in upate, da bo razprava predvsem strokovna. Oprostite, v Državnem zboru strokovne debate na področju kardiovaskularne kirurgije in srčkov ne more biti, ker ni kompetentnih ljudi za to diskusijo. Lahko pa je politična razprava in politična odločitev bo na koncu, ne strokovna odločitev in zato ne zavajati javnosti slovenske, o čem se bomo mi danes pogovarjali. Samo politična diskusija lahko teče in ta politična diskusija seveda ima pa svoje posledice, ker je tudi tekla politična preiskava na Preiskovalni komisiji za politično odgovornost. Nobene strokovne bom rekel preiskave ni v tem smislu. Je pa dejstvo, če hočeš iskati politično odgovornost, moraš pogledati celotno sliko, to je pa dejstvo. In iz te dokumentacije in iz te preiskave danes lahko potegnemo eno samo črto. Ne more biti Milojka Kolar Celarc odgovorna in kriva politična za kompletno "sranje" zadnjih 20 let. Ne more biti. Še posebej ne po pričanjih, ki smo jih bili deležni na sami Preiskovalni komisiji. In ta pričanja so govorila o čem? O zamerljivosti, o zmerjanjih, o nepogovarjanju, o nesodelovanju, o lažeh, potvarjanju in tako naprej, osebnih zamerah. Naj povem samo en primer, ki je bil javen in je v resnici bil na Preiskovalni komisiji, zato lahko govorim v odprtem delu. Strokovna direktorica Fajfar proti dr. Kendi, ki ima toliko za povedati v tem poročilu, kaj se je v resnici dogajalo ne pove, da so bili včasih osebni prijatelji, hodili na družinska potovanja, potem se je pa nekaj zgodilo. Mene osebno sicer čisto nič ne zanima ali so bili osebni prijatelji ali ne, ampak zagotovo sem pa lahko kasneje prepričan v nekaj drugega, da gre za osebne zamere in ne več za strokovne odločitve in pristope, ki jih imajo ta vrhunska inteligenca v Kliničnem centru na področju srčne kirurgije. In to je tisto kar je grozljivo, kar smo poslušali na preiskovalni komisiji. Govorite o tem, vašo kolegico sem poslušal, ko je govorila v ene delu na začetku v svoji predstavitvi in je rekla: ustanovil se je NIOSB, zato ker je bila kriva hiša, ker hiša ni bila sposobna zorganizirati strokovnega dela. Ne, reče, krivi so bili človeški faktorji. Nihče pa ne pove, da smo v tej preiskovalni komisiji ugotovili, konkretno dam primer za Kookit oziroma za tiste, ki ne veste intenzivni oddelek, ker se otroci po operacijah seveda, skrbijo za njih in za njihove življenjske funkcije. 40 let se ni reorganiziral in deluje po istem principu. Kirurgi so zaposleni in pod vodstvom kirurških služb, ne Pediatrične klinike. Kako lahko deluje nek center, ki ima vsak svojega šefa. Ne more. Ampak veste, nekomu je ustrezalo, da se to nikoli ni spremenilo, da je lahko ribaril v kalnem. So opozarjali na nepravilnosti. Seveda so, ampak samo takrat ko je šlo za njihovo korist. Danes govorite, zakaj danes ni več problemov v Kliničnem centru na tem področju. Dragi moji, še vedno so isti problemi. Samo dokler spet ne bo prišel ven udar s tem kdo je koliko plačan za koliko. Kajti to je bil edini in glavni razlog zakaj so te stvari udarile na dan. Ker slovenski zdravniki niso mogli preboleti bolečine in resnice, da je nekdo bistveno dražje plačan kot oni, ob tem seveda, da pozabljajo, da pa niso nič naredili za to, da bi permanentno skrbeli za kadre, ki bi lahko sodelovali in naprej razvijali ta center. To je bil problem. In teh zdravnikov ni več tam. Zato seveda se je poleglo. Piknik so si nekateri naredili, ko so eni končno odšli po 20 letih, pa se jih niso mogli znebiti, ker ne pozabite, stokrat ponavljam eno in isto o kolegu nič slabega. To je definicij, ki se je drži bela halja in poskušajo najprej znotraj sebe urediti. Ko pa ne gre več, pa potegnejo vse druge zraven in koncu je politika kriva, ker oni nimajo pogojev za delo in ker nimajo urejenih razmer. Lepo vas prosim. Zdaj pa bistvo. NIOSB, o tem teče diskusija ali je bil upravičen ali ni bil upravičen. To je vprašanje, kot je rekla kolegica v svoji predstavitvi stališč, kolegica Brinovšek reče naslednje vprašanje, ki je zelo pametno vprašanje, samo je vprašanje v katerem kontekstu ga je ona postavila: katera odločitev je pravzaprav pravilna? Ali je pravilna odločitev, da ostane tako kot je, ali je odločitve pravilna, da se znotraj Kliničnega centra organizira center, ki bo specializiran za kardiovaskularne bolezni otrok, ali da se ustanovi končno zunanja institucija, kota kot se je ustanovila NIOSB. Sam osebno v danem trenutku glede na situacijo in razmere, ki so veljale ob ustanovitvi NIOSB lahko zagotavljam od tistega, kar imamo na razpolago dokumentov in na razpolago seveda tudi pričanje, vam povem, če bi jaz bil na istem mestu tam, bi seveda to naredil, ampak malce na drugačen način. Bistveno hitreje bi to zorganiziral. Pa predvsem bi preprečil, da se nekateri vmešavajo v stvari, ker si ne predstavljam, da bi Janez Janša ustanovil v svoji vladi pravni subjekt javnega prava in da bi mu nekdo tam rekel, poslušajte to mi ne bomo razvija, to je tujek v našem organizmu. Veste kaj bi naredil, to kar dela po statističnem uradu in vse povsod drugje. Čez noč jih menjava takole. In to je problem leve sredine, ja zaradi tega, ker tega ne počne. Izgleda, da bi mogla to početi, kot to počne on. In to seveda je problem. In NIOSB. Ali veste kaj so si mislili v Kliničnem centru? Kako zdaj to čim prej zaustaviti, da se to res ne bo zgodilo, ker bodo prikrajšane naše pravice in bonitete in vse tisto, kar smo do sedaj imeli. To je pokazala preiskava. Celo minister Šabeder, ki je bil takrat direktor kliničnega centra, je najprej navijal za NIOSB. Kaj se je zgodilo, ko pravite, da mora strokovna odločitev pasti – ne, volitve so se zgodile! In ko so se volitve zgodile, ko je bilo jasno, da bo prišla nova oblast, puf, ni več interesa za NIOSB. Nihče ne pove, kaj se je zgodilo s strokovnim svetom v kliničnem centru. Še enkrat bom povedal naglas - na listu papirja je bil na roke napisan zapisnik in zbirali so se podpisi po kliničnem centru, zato da bo veljaven dokument, da rečejo, da ne podpirajo NIOSB. Par tednov pred tem so se še dogovarjali z ministrstvo, v mesecu avgustu, kako bodo predali vse potrebno, kar je, da bo lahko NIOSB začel delati. In kar je bolj pomembno od tega, NIOSB, zavod v ustanavljanju, so si nekateri predstavljali tako, danes je ustanovljen, jutri prevzame naloge in tretji dan začne delati. Nemogoče! »No go«, to nikjer ne deluje tako. Ker moraš najprej pripraviti akte, moraš najprej zagotoviti prostore, moraš človeške vire pripeljati, moraš zagotoviti sredstva, in ta postopni prehod bi trajal leto in pol. Ampak kaj se je zgodilo vmes – zlata doba, ki je veljala v tistem času ustanavljanja NIOSB, kot nekateri pravijo, je preprosto pripeljala do trenutka, da klinični center ni več imel kirurga na razpolago, ki bi operiral majhne srčke. In je klinični center ta nesrečni NIOSB zaprosil, da, za božjo voljo, naj jim priskrbi kirurge. In ko so jih, ko so jim priskočili na pomoč, ob vedenju, da jim samo logistično pomagajo, je bilo vse narobe; so kasneje govorili, da je to tujek v sistemu. Kaj ima to zveze s poročilom KPK? Tisti, ki je sedel na tej preiskovalni komisiji, je lahko zelo dobro videl, kako je zadeva orkestrirana, kako pravzaprav prihajajo informacije z ene strani, in temu primerno je prvotno poročilo tudi napisano. Veste, kadar si je komisija enotna, ne nastajajo ločena mnenja, nikoli. Zato govoriti in se hvaliti, kako je to vse krasno, enotno in vsi smo to vse sprejeli, glejte, jaz osebno tega ne bom nikoli sprejel. In še danes trdim, objektivna politična odgovornost – ja, vsak minister na kateremkoli resorju je vedno objektivno odgovoren za katerokoli dejanje, ki se je zgodilo v času njegovega mandata, dobra, slaba ali katerakoli druga. Ampak da je pa odgovoren za stanje, tako kot piše tule noter, in da je kriv zato, ker je nekaj naredil, zato da bi izboljšal situacijo, no, to je pa perverzna situacija, kot se temu reče. Ali pa, da nekdo politično hoče pripeljati do točke, da hoče nekoga omadeževati. Naj zaključim zadevo. Težko me boste prepričali, da je dr. Gregorič, ki je vodil mednarodno komisijo, na katero ste se večina sklicevali, ki je kazala na nepravilnosti v kliničnem centru, na koncu pripeljal do situacije, da je skoraj uničil celotno področje, če je pa predlagal rešitve, kako je treba rešiti zadeve. Na eni strani se sklicujemo na njega, na drugi strani ga pa obtožujemo posredno, da je nesposoben in kaj vem kaj še vse. To v tem poročilu piše. Tako jaz ne bom podprl tega. Policija in NPU sta samo iz medijskih, javno dostopnih dokumentov, izjav in nastopanj dolžna sama po sebi odreagirati. Če želijo, si lahko pridobijo vse te dokumente brez problema in mnogo hitreje kot preiskovalna komisija, ki si mora kar naprej s sodno vejo oblasti pomagati, da kakšen dokument pridobi. Tako jaz tega seveda ne bom podprl. Obžalujem pa, tako kot je rekla državna sekretarka, 11. 9. je na seji sveta kliničnega centra bila ustanovljena klinika za srce. Danes smo julija 2020 – nič ne bo iz tega, že zdajle vam povem, nič ne bo iz tega – zakaj? -, zaradi tega, ker nekaterim to ustreza.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnica predlagateljev mag. Karmen Furman. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Z vsem spoštovanjem, kolega Jani Möderndorfer, če ste me želeli na kakršenkoli način diskreditirati, užaliti ali kakorkoli, vam povem, da vam pa ni uspelo. Namreč, jaz sem prvič uvodoma povedala, predsednica [[…]]Saj ne rabite odhajati iz dvorane, kolega, saj bi bilo prav, če sem jaz vas poslušala v razpravi, da tudi vi mene. Kakorkoli, povedala sem uvodoma v svoji razpravi, da preiskovalno komisijo je do sedaj vodila bivša kolegica poslanka Jelka Godec in je v okviru te preiskave naredila odlično strokovno delo, kakor tudi vsi ostali člani, ki so v tej komisiji delovali. Moram pa tudi odgovoriti kolegu poslancu, da ko pa sama prevzamem neko funkcijo se jo lotim z vso odgovornostjo in tudi, če smem tako reči, s strokovnostjo in profesionalnostjo, kajti navsezadnje sama sem pravnica in imam pravosodni državni izpit in verjetno na tej osnovi tudi vem, kako se takšno gradivo bere in kasneje pripravi. Da pa kolega ni poslušal ali pa vsa ne pozorno poslušal mojih razprav, danes od mene niste slišali besede, da je komisija soglasno karkoli potrdila. Besede »soglasno« od mene niste slišali. Pa da še kolega razsvetlim, kar se tiče politične odgovornosti. Meni je žal, da ga ni v dvorani, ga tudi ni bilo prej, ko smo imeli uvodna stališča in obrazložitve, ampak žal kolega Jani Möderndorfer je tako, da ima svoj všečni 10, 15 minutni nastop za javnost potem pa odide iz dvorane in ne posluša ne prej o čem se pogovarjamo in tudi ne kasneje. Toliko o njegovi profesionalnosti in spoštovanju do ostalih kolegov tukaj v dvorani. Kar se tiče politične objektivne odgovornosti, ki je bila ugotovljena s strani komisije je to odgovornost, ki jo prevzameš s funkcijo, ki jo opravljaš, da jo opravljaš v okviru svoje pristojnosti in ne greš čez te meje, tako kot se je dogajalo v tem primeru in to ne glede na to, kateri politični opciji pripadaš. In v tej smeri sem jaz tukaj apelirala na vse ostale kolege poslance, torej da se ne izključujemo na levo, desno, na politično pripadnost določeni stranki, ampak da je preiskovalna komisija res delovala oziroma izvajala preiskavo v okviru svoje strokovnosti v okviru svojih meja, ki jih ima v skladu z zakonom in odkrivala odgovornost ne glede na to, kdo je pač posamezni politični opciji v tej smeri pripadal. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Jože Lenart, pripravi naj se Mojca Škrinjar. Jožef Lenart, pardon.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem prisotnim, gostom iz ministrstva, spoštovani poslanke in poslanci! Obravnavamo vmesno poročilo o ugotavljanju nosilcev javnih funkcij na programu otroške kardiologije. Poslanci pa vemo, da smo tukaj zato, da zagotavljamo za naše državljane pogoje za ohranjanje njihovega zdravja in življenja. Tematika, ki jo imamo pred seboj je zelo občutljiva in če Slovenci kaj znamo, potem se znamo lotiti občutljivih tem na nepravilen način neobčutljivo. Torej, ker je pa v tej tematiki celo obravnavan otrok novorojenec s prilagojeno srčno napako, pa dejansko smo še bolj na nekem področju, katerega pač vsi vemo, da je kočljivo. Zraven so čustva staršev, zraven so tudi, na tapeti so zdravniške etike in tudi njihova strokovnost. Verjamem, da so nekatere zadeve bile nujne, preiskovalka je bila nujna, nekatere ugotovitve iz nje, seveda, nam dajejo, nekako zahtevajo od nas, da v prihodnje ravnamo morda bolj odločno oziroma bolj preudarno v takih zadevah. Kar je še mogoče reči, da so v tem primeru se dogajale, kar velike nepravilnost. Dejansko govori o nekem skupku, če že ne rečem, nepravilnosti oziroma obilici nepravilnih odločitev politike, strokovnih teamov, vodij, celo strokovnih napak zdravnikov. Kot, da bi v nekem zadnje desetletju dejansko doživeli cunami ali pa domino efekt v našem zdravljenju prirojene srčne napake in odprave te napake z nujnim kirurškim posegom. Tako, da sedaj kako pa to rešiti? Brez srčnih kirurgov ne bo šlo, tudi brez kardiologov, pa tudi ne brez strokovnih podkovanih, izkušenih anestezistov in kirurških asistentov in tako naprej. In vemo, da ti nam pa že kar nekaj časa odhajajo. Sedaj, ker so pa dejansko tukaj mnogi deležniki navedli tudi, da so bile zelo slabi medsebojni odnosi, tole pa moram reči, da je še bolj občutljivo, nedostojno. Med samimi vrhunskimi strokovnjaki potem ni komunikacije. Glede na to pač, da mogoče tudi ni bila najboljša odločitev v tistih letih 10 let nazaj, ko so se odločali, da so pripeljali vrhunskega strokovnjaka iz 2 tisoč kilometrov oddaljenega mesta Tel Aviva, ki je dejansko takrat ko je nekaj potrebno nujno reševati, težko ga imaš tukaj. Potem se tudi ugotavlja, da je bila velika napaka, da dejansko potem ni ta kirurg ves čas prisoten, se pravi, da bi lahko potem tudi nadaljeval po tistem, ko je že enkrat opravil operacijo, pa potem je bila potrebno nova in tako naprej. Se pravi, da so dejansko otroci naših državljanov čakali na operacije predolgo in so, potem tudi na nek način se je njihovo stanje kompliciralo, se pravi težave s srčki so bile vedno večje, potem pa normalno tudi zdravje otroka kot v celoti se je slabšalo. Tako, da dejansko sedaj namen je bil te preiskovalke in je še, da se ugotovi, kolikšna je morebitna politična odgovornost nosilcev javnih funkcij in odgovornost nosilcev javnih funkcij, tako političnih kot tudi v zdravstvenih ustanovah. In nekaj od tega čtiva seveda, kar smo predelali, je dalo že do sedaj vedeti, da vnaprej tako pač ne bo šlo, da pa so bili v danem trenutku tudi neki poskusi, da se je pač poskusilo reševati z drugačno organizacijo nacionalnim inštitutom za otroške bolezni, otroške srčne bolezni in tako naprej, pa bom rekel, da so pač odločitve vsakega posameznega ministra. Mogoče je res bilo tudi nekaj vpletanja in prepletanja tegale politike preveč v univerzitetni klinični center in potem naprej. Tako, da mislim, da bo takšna ali drugačna razprava danes dala tudi nekaj širine poslancem, da bomo v prihodnje lahko lažje spremljali tole kompleksno zadevo, tele težave z zdravjem naših novorojenčkov, če tako rečem. In imamo seveda odgovornost do tega, da zagotavljamo in imajo pravico do zdravja in do preživetja. Tako, da v prihodnosti pač moramo narediti vse, da bomo imeli dovolj kadrov, potem pa moramo tudi seveda, morajo tudi ministri poskrbeti, da imajo dober nadzor nad javnim in tudi drugim, kaj je že, delom zdravstvenega sistema. Tako, da nekako, če se pridružim gospe iz ministrstva, sem vesel, da so se zadeve takoj lotili, da se zavedajo in so tudi ta poročila dejansko dobro pregledali in da imajo vnaprej tako ministrstvo, gospod minister Gantar stvari pod boljšim nadzorom kot so bile to prej. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kot zadnja med prijavljenimi razpravljavci ima besedo Mojca Škrinjar. Izvolite.
Hvala lepa. Iz predstavitve ter iz gradiva razberem, da je vzrok težavam kardiologije, otroške kardiologije predvsem kriza vodenja na vseh ravneh, na najvišjih do najnižjih hierarhičnih vodstvenih mestih. Dober strokovnjak, dober panožni strokovnjak še ni nujno dober vodja in dober menedžer in to se tudi odraža v tem problemu. Veliko vlogo ima tudi ustanovitelj in ker gre za javno ustanovo, veliko javno ustanovo, je to država, tukaj seveda ne vem kako dejansko je bilo v preteklosti, zdi pa se mi kako bi moralo biti, če bi tako tudi bilo, morda tudi ne bi prišlo do takšnih problemov. Namreč ni zgolj lojalnost tista, ki naj bi narekovala oziroma predvsem nelojalnost neki politični liniji, temveč strokovnost je tisto kar bi morali res zahtevati od vodje tako velike in pomembne ustanove kot je UKC in pa potem tudi posamičnih delov organizacijskih delov te ustanove. Zdaj, dobri kadri, mi imamo plačni sistem, ki seveda tudi zdravnikom daje plače v skladu s tem plačnim sistemom. Za take plače seveda tujcev, izjemnih tujcev ne moremo dobiti. Hkrati hočemo javno zdravstvo, pa za to javno zdravstvo javno plačo hočemo dobiti strokovnjake, ki se jih pa dobi samo na trgu. Vidite, to ne gre. To ne gre in dobre kadre, ki jih lahko dobimo iz tujine, je potrebno plačati kakor trg zahteva. Dobri kadri, odlični kadri pa se šolajo tudi pri nas. Na žalost odhajajo drugam, zato je potrebno zdravnike stimulirati in to dobre zdravnike stimulirati tudi na druge načina, tudi kakovost življenja v Sloveniji je nekaj kar bi seveda zdravnikom, ker zdravnikom pač ponuja možnost, da ostajajo v Sloveniji in živijo tukaj oziroma tudi kakšni tuji pridejo. Da bi tak oddelek kot je bil načrtovan, posebna enota za mlade paciente ali za majhne paciente s srčnimi problemi obstajal, je potrebno veliko denarja. Ker pa je populacija slovenka razmeroma majhna, pa seveda je to zelo drag poseg. Rešitev je možna, možna na ta način, da bi se razvila v Sloveniji neka storitev, ki bi jo radi koristili tudi ljudje iz drugih delov Evrope. Jaz sem prepričana, da bi ob zadostni podpori takemu projektu dejansko tudi uspelo, ne gre pa tukaj, najlažje je narediti pravilnike, statute, na koncu tudi opremiti s potrebno opremo, drago opremo, najtežje pa je dobiti kader, ki bo ostal tukaj in bo moral imeti dovolj dela, da bo lahko ohranjal in razvijal svoje kompetence, kajti zdravnik, ki ne more imeti ustrezne prakse zaradi števila primerov, seveda tudi ne bo želel tega delati, ker želi svojo strokovnost razvijati. Torej morda je povsem dovolj, da se izšola nek predan zdravnik, ki začne neko tradicijo. Tak oddelek bo nastal samo z gojenjem tradicije, s spodbudo mladim talentom, ki bodo želeli ostati v Sloveniji oziroma priti v Slovenijo ter seveda z vzpostavljanjem kompetentnih vodij, ljudem ki jim bo mar za to zdravstvo in ki bodo to obvladali, kajti kot sem rekla, četudi obvladaš svojo stroko, še ni nujno, da še obvladaš menedžerski posel. To pa seveda, ampak pa, da si menedžer, ki tako razume stroko, da lahko to uspešno vodi. Ob načelih poštenja, strokovnosti in pa zavedanja, da imamo potencial, bi seveda tak oddelek lahko nastal, upam, da bo. Upam pa, da bo tak proces razkril zavedanje o tem, da smo zmožni narediti tudi dobro prakso na tem področju. Jaz mislim, da mladi zdravniki v Sloveniji bi bili veseli take priložnosti. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del razprave, v katerem dobita besedo še predstavnica Vlade in predstavnica predlagatelja. Želi besedo predstavnica Vlade? [[Ne.]] Predstavnica predlagatelja mag. Karmen Furman, izvolite.
Hvala lepa še zadnjič očitno za besedo danes. In sicer, na koncu jaz moram vseeno povedati, da sem prepričana, da je ta Preiskovalna komisija do sedaj, torej do priprave tega vmesnega poročila pod vodstvom prejšnje predsednice gospe Jelke Godec naredila izjemno in strokovno delo. Ne glede na očitke posameznih poslancev danes tukaj, sem prepričana, da se je delalo izključno v okviru pristojnosti, ki jo parlamentarna komisija ima. Lahko pa tudi rečem in potrdim, da na eni strani je to vmesno poročilo Preiskovalne komisije potrdilo vse tiste do sedaj že izvedene nadzore, tako s strani Komisije za preprečevanje korupcije, notranje revizije UKC Ljubljana, strokovne, upravne nadzore, ministrstva, Zdravniške zbornice, po drugi strani pa verjamem seveda v kolikor bo danes sklep tudi sprejet s strani poslancev, da bo to vmesno poročilo tudi lahko v veliko pomoč nadaljnjim organom pregona, ki bodo torej potem morali po službeni dolžnosti predmetno zadevo končno tudi raziskati. Je pa dejstvo, če bi se ti organi že odzvali tako morda v letu 2012, ko je bilo izdano to interno poročilo ali pa v letu 2013 ob poročilu protikorupcijske komisije ali pa nenazadnje v letu 2015 ob mednarodnem poročilu potem je dejstvo, da te parlamentarne Preiskovalne komisije sploh na tem področju ne bi potrebovali. Zdaj ob samem ustanavljanju komisije je bilo s strani različnih poslancev, so se porajali dvomi, pa ne samo dvomi, veliko je bilo opozarjanj na mnenje Zakonodajno-pravne službe, torej v okviru tega, da Komisija ne bi prekoračila svoja pooblastila. In seveda prav je za ta opozorila in ponovno ne glede na to, kakršnokoli je bilo danes s strani enih poslancev prikazano, dejansko stanje sem prepričana, da je bilo v okviru zakonske pristojnosti in da je Komisija tista preiskovalna dejanja, ki jih je izvedla, izvedla na podlagi pooblastil, ki jih daje zakon. Ponovno na koncu bi želela poudariti, da je Komisija torej ugotovila tri najpomembnejše stvari, poleg seveda vseh drugih 33 bistvenih ugotovitev, ki jih imate v koncu vmesnega poročila podanega in sicer je na podlagi ugotovljenega in prikazanega dejanskega stanja torej pozvala k spremembi zakonodaje, zakonodajno in izvršilno vejo oblasti, ugotovila je objektivno politično odgovornost bivše ministrice in državne sekretarke ter naznanila sume storitev kaznivih dejanj. In seveda vse to spada v okvir pristojnosti Preiskovalne komisije, ki jo ima. Je pa dejstvo, da v primeru kaznivih dejanj gre tukaj zgolj za naznanitve, na pristojnih organih pa potem je, da zadeve tudi speljejo po predpisanih postopkih naprej. Je pa tudi drugo dejstvo, namreč v prejšnjem mandatu vemo, da smo imeli Preiskovalno komisijo Jelke Godec, ki je razkrila afero žilnih opornic in prepričana sem, če ta afera ne bi bila odrita, bi danes te žilne opornice še vedno preplačevali oziroma plačevali nekajkrat dražje. In takšni primeri preiskovalnih komisij, ki jih imamo tukaj v parlamentu potem v bistvu pokažejo dejanski tisti pravi namen naših preiskovalnih komisij. Je pa žal res, da v Sloveniji se velikokrat dogaja tako, da nihče za nič ne odgovarja, tudi če se zadeve odkrijejo, se velikokrat pometejo pod preprogo in potem gredo stvari naprej, kot da se nič ni zgodilo, in tudi nihče za nič ne odgovarja. Naj spomnim še na drugo preiskovalno komisijo za odkrivanje milijardne bančne luknje. To je bila preiskovalna komisija Anžeta Logarja, ki je prišla do pomembnih ugotovitev, ki do danes še niso doživele svojega epiloga. In prav zato je treba na koncu vendarle dodati, da takšne preiskovalne komisije so pomembne, in obe preiskovalni komisiji v prejšnjem mandatu sta opravili izjemno delo, in verjamem, da ga je tudi ta preiskovalna komisija do danes opravila. Pomembno je, da ima javnost, ki zdravstvo financira, pravico vedeti, kaj se v tem zdravstvu dogaja, vključno z vsemi pomanjkljivostmi, napakami in težavami, ki jih zdravstvo ima. Verjamem, da se bo le na ta način doseglo, da se problemi ne bodo več pometali pod preprogo in da bodo ljudje na vodstvenih funkcijah začeli delati tisto, za kar so plačani, torej, stvari spreminjati na bolje. Pomembno se je navsezadnje zavedati, da nam funkcija skupaj s pooblastilom prinese tudi odgovornost. In tega se moramo zavedati vsi, ki imamo nek položaj v družbi. Nenazadnje pa tudi organi pregona, ki morajo v takšnih primerih odreagirati, pa, žal, velikokrat ne. Naj zaključim, da s tem vmesnim poročilom preiskovalna komisija svoje delo na tem področju, na programu otroške kardiologije in ugotavljanja odgovornosti nosilcev javnih funkcij na tem programu zaključuje svoje delo. In želim si in upam, da bodo te ugotovitve preiskovalne komisije v nadaljnjih postopkih prevzeli pristojni organi in svoje delo opravili v skladu in na podlagi pooblastil, ki jim jih daje zakonodaja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati? Ugotavljam, da je interes. Če želita razpravljati tudi predstavnica predlagatelja mag. Karmen Furman ter predstavnica Vlade, prosim, da se prijavita s pritiskom tipke za vklop mikrofona; v tem primeru dobita besedo kot zadnji, in sicer najprej predstavnica Vlade in nato predstavnica predlagatelja. Prosim za prijave. Prijavljeni so štirje razpravljavci. Na voljo imate vsak po pet minut. Jože Lenart ima besedo kot prvi.
Hvala lepa za besedo. Želel bi samo poudariti te sklepe oziroma zaključke, ki so dani. V teh točkah - kar 33 jih je - so si med sabo zelo nasprotujoči. Poudaril bi samo naslednje, da je ena od osnovnih ugotovitev, da je sam projekt nastal v letu 2007. In zelo jasno je tudi napisano, da v samem začetku program ni bil dovolj jasno začrtan, da bi se na podlagi tega lahko potem razvijal. In kot zelo ključna zadeva, 32. točka, kjer smo lepo zapisali (sam sem bil tudi član komisije): »Zaključimo lahko tudi, da Slovenija z 2 milijonoma prebivalcev ne zagotavlja kritične mase malih pacientov na področju prirojenih srčnih bolezni, ki bi zagotavljala organizacijo in izvajanje varnega programa za paciente ter finančno vzdržnega programa. Ob teh ugotovitvah je smiselno, da se za Slovenijo organizira klinika, oddelek za male paciente za potrebe zdravljenja prirojenih srčnih napak, ki bo izvajala zdravljenje določene stopnje, ob tem pa je potrebna povezava z najbližjo možno kliniko za srčne bolezni v tujini.« Glejte, to je ključna ugotovitev na koncu, če se s to strinjamo, ne moremo vmes v določenih točkah pa ugotavljati ne vem kakšne odgovornosti posameznikov, ki so seveda v tej komisiji. Jasno, da je bilo nekako ključno ciljano. Napak je bila storjena v začetku, zakaj se je ta program sploh začel vzpostavljati za dvomilijonsko prebivalstvo, če potem nimamo osnovnih kriterijev za ta razvoj, kar je zelo jasno napisano. In to je to ključno in zato hvala bogu v trinajsti vladi, da se je minister Fakin odločil in potem seveda ta inštitut nekako potem, da je prenehal delovati, ker osnovnih, bom rekel teh tehničnih ali varstvenih ali kako naj rečem možnosti praktično nima. In to je tisto bistveno in zato pravim , da v teh 33 točkah je tu marsikaj med sabo nasprotnega in iz tega iskati zdaj pri posameznih krivdo in nekoga na križ pribiti, če se lahko tako izrazim, je to popolnoma nesmiselno. Sledi iz tega, da je praktično v letu 2007, kdo je takrat sodeloval? Verjetno tudi politika. Politika se je tako ali tako preveč vmešavala skozi ves čas delovanja tega programa in to je bila tisa, bom rekel verjetno tudi največja napaka, da to zadevo ne prepustimo stroki. In to, kar smo danes slišali tudi s strani državne sekretarke, ni končne rešitve. in dokler ni končne rešitve, ampak na koncu koncev vsakemu managerju, vsakemu podjetniku je jasno, kaj je treba v začetku narediti – narediti en dober projekt, dober program, dober načrt, ki se postopoma razvija. In samo to da potem da tisto pravo možnost, da pride do končnega cilja nekega uspešnega programa. In seveda najlažje pa je, in to ne vem, zakaj ne znamo pogledati čez plot in videti, kako so ostale tovrstne organizacije v Evropi in v svetu organizirane. Jaz kot član komisije sem veliko vprašanj posameznikom dal in je bilo zelo jasno razvidno, da v tujini so taki inštituti, mislim, da najmanj je inštitut, ki ima cca 200 operacij na leto. To je pa tista spodnja meja, da lahko potem cela zadeva funkcionira. In če tega ni zagotovljenega, potem se v tak samostojni inštitut ne more iti. In zato hvala bogu v trinajsti vladi se je ta inštitut, je potem ugasnil, ker nima osnovnih pogojev za delovanje. Toliko. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Vojko Starović. Izvolite.
Hvala za besedo. Dosti smo čuli. Jaz sem bil tudi namestnik, nekaj časa član potem pa namestnik člana. In kakor danes me je tudi skozi komisijo zmotilo, da smo se vtikavali v dejansko strokovna organizacijska, kadrovska in finančna vprašanja, čeprav je stvar komisije iskanje politične odgovornosti. Smo se malo igrali, bom rekel. Tudi, kakor je moj predhodnik povedal, je teh 33 zaključnih točk tudi samih s sabo nekje v nasprotju. Samo dejstvo je, če so se odločili v nekem času 2007 organizirati ta program, gre za nek program, ki je prestižen. Verjetno je bila želja pri zdravnikih, pri vodstvu, da imajo ta program tudi klinični center Ljubljana oziroma da ga ima Slovenija, ker gre dejansko za prestiž. Če si ti sposoben to delati, je to to. Samo je bil pa dejansko premajhen pripad in še vedno je, da ostanejo te zdravnik, ki opravljajo te operacije, v kondiciji, ker mora toliko operacij opraviti, da je kompetenten in sposoben to delati. Tako kot pri drugih stvareh - če ne ne opravljaš zadev, nisi bolj sposoben. Torej če je premajhen pripad, je eno ali da pridobimo paciente od drugod, kar je bila tudi ambicija, bi se lahko zgodilo ali pa ne. Zdaj pa iskati tu posebej, nekoga pribijati na križ kot je moj predhodnik povedal, je mogoče dejansko bilo v vseh fazi malce pretirano. Pokazalo pa se je, da dejansko v neki, da je bilo pa vseeno klinični center, posebej pa ta oddelek, da je imel organizacijske in vodstvene propuste, da se ni delalo dobro. Ampak ne gre tu za politično odgovornost, to hočem reči. Koga bi lahko iskali? Tisti, ki je postavil, kaj jaz vem, politično odgovornost je treba iskati tam, kjer je že objektivna, pri ministrstvu, pri ministrici in državnih sekretarjih ali pa tudi pri tistih, ki sedijo v nadzornem svetu in so predstavniki iz javnih inštitucij, ko so, recimo, če se je ugotavljajo, pa težko o tem govorim, če je krivda nekje v vodstvu tako pomembnega inštituta oziroma največjega zaposlovalca v Ljubljani skoraj z 8 tisoč zaposlenimi, ker je Univerzitetni klinični center. Tu lahko nekaj iščemo, več pa zelo težko. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Mojca Žnidarič. Izvolite.
Hvala za besedo. Torej, kot članica komisije sem že prej napovedala, da bom izpostavila nekatere tiste točke zaključnih ugotovitev s katerimi se sama oziroma v SMC nismo strinjali. Torej, nikakor se ne moremo strinjati s trditvijo, ki je navedena pod točko 10 zaključnih ugotovitev, da je konec programa zdravljenja otrok s prirojenimi srčnimi napakami pomenila ustanovitev NIJSB. Moram še enkrat poudariti, da je program propadal zadnjih 13 let, od leta 2007 dalje, kar so danes povedali že številni razpravljavci pred menoj. In za sistemske pomanjkljivosti so bili odgovorni vsi direktorji ter vsi strokovni direktorji UKC od 2007 dalje, vključno z gospodom Šabedrom, ki je kasneje postal minister. Skupaj z vsemi ostalimi odločevalci, tudi sindikatom so javnosti prikazovali napačno sliko o izvajanju vladnega projekta o ustanovitvi NIJSB. Pri tem pa je bilo spregledano dejstvo, da so program sami pripeljali do roba propada. In julija 2018 bi lahko prišlo do tega, da bolni otroci na srcu v Sloveniji so tako teoretično kot tudi praktično bi ostali brez kakršnekoli oskrbe, če takrat v tistem trenutku ne bi na pisno prošnjo UKC priskočil na pomoči že NIJSB s svojimi strokovnjaki, ki so nesebično ponudili svoje znanje in kompetence, da so bili bolniki sploh deležni te oskrbe. Verjetno se spomnite, ko smo tudi eno izmed prvih sej, ko smo zasedali v tem parlamentu smo spremenili zakon, da ni bilo potrebno znanje slovenskega jezika za njih, da so lahko v izrednih primerih, da lahko pomagajo. Kot ena izmed stvari bi izpostavila tudi v poročilu [[nerazumljivo]]torej strokovni direktor kirurške klinike, ki je tudi podprl center za obravnavo otrok in odraslih s prirojenimi srčnimi napakami, v tem poročilu je med drugim napisano, navajam: »Namreč glavna ovira pri uspešni realizaciji strategije so medsebojni odnosi in nezaupanje med strokovnimi timi, kar se da preseči le tako, da se s prerazporeditvijo v center vključijo samo tisti strokovnjaki, ki so poleg strokovnih kvalitet tudi osebnostno primerni in sto procentno pripravljeni razvijati program otroške srčne kirurgije. V centru zato po mojem mnenju ne bi smeli biti zaposleni zdravniki, ki so kakorkoli omenjeni s programom od leta 2007 do 2013. Le na ta način se lahko iz programa izločijo vsi za ta projekt moteči dejavniki. Nadalje se nam zastavlja vprašanje, zakaj je prof. dr. Geršak 7 let vztrajal s sistemom občasno prisotnega izkušenega kirurga, ki je bil v UKC prisoten samo tri dni mesečno, preostanek časa pa je program vodil specializant in potem novi specialist kardiokirurgije za odrasle, ki o vodstvenih sposobnostih ni imel potrebnega znanja s področja pediatrične kardio kirurgije pa nobenih izkušenj. Preiskovalna komisija bi morala v podrobnosti raziskati kakšni motivi so vodili prof. dr. Geršaka, da je vztrajal pri tako nevarnem programu. Potem nadalje, točka 24. očitano neustrezno vodenje na Ministrstvo za zdravje pri izvajanju obravnavanega programa je v direktnem nasprotju z očitkom pod točko 17, ko se ministrici očita vpletanje v strokovne, kadrovske in upravljavske odločitve. Dejstvo namreč je, da ministrstvo ne more biti odgovorno za izvajanje posameznega zdravstvenega programa, kjer je izvajanje zdravstvenih storitev temeljna pristojnost in odgovornost posameznih javnih zavodov. Ker pa je mišljeno pri vpletanju predvsem ta razrešitev dr. Kende, kar je danes že bilo večkrat izpostavljeno, bi rada poudarila, da razrešitev dr. Kende ni naloga ne ministrice niti sveta zavoda UKC, ampak je to naloga generalnega direktorja, ki pa je očitno takrat želel odgovornost prenesti na svet zavoda UKC in takrat so člani, to sem podrobno opisala v ločenem mnenju, takrat je eden izmed članov sveta zavoda, ki pa je prihajal kot predstavnik Mestne občine Ljubljana, postavil vprašanje ali je vodstvo UKC Ljubljana v zadevi prof. dr. Rajka Kenda v procesu razrešitve s položaja upoštevalo oziroma ovrednotilo možnost pritožb in denarnih zahtevkov v primeru neuspešne razrešitve s položaja in morebitnih pritožb vpletenih, kajti odvetnik dr. Kenda jim je že poslal nestrinjanje s tistimi navedbami. Potem so sprejeli en sklep člani Sveta zavoda torej, da želijo pravno mnenje UKC, in dejansko je ministrica takrat generalnega direktorja le opozorila, da razrešitev ne vodi v skladu z zakoni in internimi akti. Če pa, dejansko pa razume tudi svet zavoda UKC, kajti gospod Kenda [[izklop mikrofona]]
Žal časa ni več na voljo. Kot zadnja ima besedo predstavnica predlagatelja, mag. Karmen Furman.
Hvala lepa. Delo preiskovalne komisije na nek način demantira kolega Mödenrdorfe. Jaz to razumem, namreč kolega je v svoji razpravi zamolčal, da se je iz komisije moral posloviti. Namreč tekom preiskave je bilo tudi ugotovljeno, da je bil sam v času, v tem času v obdobju, ki ga je preiskovalna komisija preiskovala, tudi sam član sveta zavoda v UKC Ljubljana, s tem da je to seveda komisiji zamolčal, pa je kršil zakon o preiskovalni komisiji. In na tem dejstvu potem jaz tudi razumem, kako kolega se odzove na poročilo protikorupcijske komisije, da ga na nek način taka poročila ne zanimajo, pa čeprav iz njih izhaja to, da v bistvu je bila že leta 2013 v teh primerih ugotovljena tudi korupcija s strani tega pristojnega organa. Zdaj, da pa bistvenim ugotovitvam nasprotuje oziroma vidi neko nasprotje kolega poslanec Lenart iz LMŠ. Poglejte kolega, to pa resnično ne razumem, namreč vi ste bili in ste člani preiskovalne komisije, na te bistvene ugotovitve ste tudi sami podali dodatno pojasnilo oziroma besede, ki so bile vključene v same ugotovitve in na koncu ste za te bistvene ugotovitve tudi Sali svoj glas za. Jaz razumem to potem, da ste s temi ugotovitvami tudi strinjali, ker jaz z ničemer s čimer se ne strinjam, vsekakor ne bom glasovala za. Tako, zdaj pa resnično potem iz razprav posameznih kolegov poslancev potem tukaj ne razumem, da ste takrat na preiskovalni komisiji dali za to vmesno poročilo svoj glas, sedaj pa tukaj v svojih razpravah na nek način demantirate sami sebe. Pa, da naj še za na koncu, ker dosti več časa nimam, odgovorim tudi kolegu Staroviću. Poglejte, komisija ni delala na nobenih strokovnih zadevah. Komisija je delala izključno v okviru svoji zakonskih pristojnosti, ki jih ima in na podlagi tega so podane tudi te bistvene ugotovitve, 33 bistvenih ugotovitev, ki jih imate v vmesnem poročilu in na podlagi tega je predlagan tudi sklep, naznanitev suma storitev kaznivih dejanj. In resnično bi prosila, da drugič, spoštovani kolegi poslanci, če že nekaj tukaj navajate, ne navajajte pavšalno, ampak povejte konkretne primere, ker pavšalno navajanje, da je pa preiskovalna komisija se spuščala v strokovne odločitve posameznih zdravnikov, so hude in gre za resnično zavajanje javnosti. In prosim, da se takih, bom rekla, resnično pavšalnih trditev vzdržite v kolikor jih pač ne znate podkrepiti z nekimi konkretnimi primeri. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključujem. Ni replike, mi je žal. V delitvi časa ni replike. Zaključujem razpravo. Zbor bo odločanje o bistvenih ugotovitvah in o predlogu sklepa opravil danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 3. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA – TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O PLAČILNIH STORITVAH, STORITVAH IZDAJANJA ELEKTRONSKEGA DENARJA IN PLAČILNIH SISTEMIH, v okviru nujnega postopka. Predlog zakona je v obravnavo Zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga dajem besedo predstavniku Vlade mag. Petru Ješovniku, državnem sekretarju na Ministrstvu za finance. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci. Državni zbor danes razpravlja o predlogu zakona [[…]]
Se opravičujem, za govornico prosim.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci. Državni zbor danes razpravlja o Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o plačilnih storitvah, storitvah izdajanja elektronskega denarja in plačilnih sistemih, ki ga je v obravnavo po nujnem postopku Državnemu zboru posredovala Vlada Republike Slovenije. S predlogom zakona se v slovensko zakonodajo delno prenaša direktiva 2018/843 o preprečevanju uporabe finančnega sistema za pranje denarja ali financiranje terorizma. Navedena direktiva zahteva, da države članice vzpostavijo centralni register bančnih računov. Republika Slovenija ima register bančnih računov že vrsto let vzpostavljen in se imenuje register transakcijskih računov. Register transakcijskih računov vodi Agencija Republike Slovenije za javnopravne evidence in storitve, urejen pa je v Zakonu o plačilnih storitvah, storitvah izdajanja elektronskega denarja in plačilnih sistemih. Obstoječi register transakcijskih računov je potrebno z namenom prenosa prej omenjene direktive dopolniti, saj ne vključuje vseh podatkov, ki jih zahteva direktiva. Poleg obstoječih podatkov bodo v registru zajeti tudi podatki o pooblaščencu imetnika transakcijskega računa, o dejanskem lastniku imetnika transakcijskega računa in o sefih. S predlogom zakona se določajo tudi sankcije za kršitev določb uredbe 2019/518 glede nekaterih nadomestil za čezmejna plačila v Uniji in nadomestil za pretvorbo valut, ki jih je predpisala navedenega Uredba. Prav tako se s predlogom zakona besedilo Zakona o plačilnih storitvah, storitvah izdajanja elektronskega denarja in plačilnih sistemih usklajuje s popravkom Direktive 2015/2366 o plačilnih storitvah na notranjem trgu. Direktiva 2015/2366 je bila prenesena z Zakonom o plačilnih storitvah, storitvah izdajanja elektronskega denarja in plačilnih sistemih, ki je bil sprejet pred objavo omenjenega popravka direktive. Poleg sprememb, ki so vezani na predpise Evropske unije predlog zakona vključuje nekatere druge spremembe, ki so se pokazale za potrebne na podlagi izvajanja zakona v praksi in za odpravo nekaterih nejasnosti oziroma nedoslednosti v besedilu Zakona o plačilnih storitvah, storitvah izdajanja elektronskega denarja in plačilnih sistemih. Spoštovane poslanke in poslanci, predlagamo, da Državni zbor sprejme predlagano besedilo Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o plačilnih storitvah, storitvah izdajanja elektronskega denarja in plačilnih sistemih. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za finance. Za predstavitev poročila Odbora dajem besedo predsedniku Robertu Polnarju. Izvolite.
Hvala za besedo gospod podpredsednik. Gospe poslanke, gospodje poslanci. Odbor za finance je na 43. nujni seji 6. julija letos kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o plačilnih storitvah, storitvah izdajanja elektronskega denarja in plačilnih sistemih, ki ga je Državnemu zboru po nujnem postopku v obravnavo in sprejem predložila Vlada. V skladu s 129. členom Poslovnika Državnega zbora so amandmaje k predlogu zakona vložile poslanske skupine koalicije in sicer k štirim členom. V uvodu je državna sekretarka z Ministrstva za finance predstavila cilje in namene predloga zakona, ki so predvsem prenos popravka direktive 2015/2366 Evropske unije določitev sankcij za kršitve določb Uredbe 2019/5118 Evropske unije, dopolnitev registra transakcijskih računov ter odprava posameznih nejasnosti iz že veljavnega zakona. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je predstavila pripombe iz pisnega mnenja službe ter pojasnila, da je bila večina pripomb upoštevanih v amandmajih oziroma so bile te pripombe ustrezno dodatno pojasnjene s strani predlagatelja. Razprave o predlaganih spremembah zakona na Odboru za finance ni bilo. Zato je odbor v skladu z drugim odstavkom 130. člena Poslovnika Državnega zbora obravnaval vložene amandmaje k 1., 4., 13. in 19. členu in jih sprejel. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjen predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – Krščanskih demokratov, Jožef Horvat. [[Ga ni.]] Sledi Poslanska skupina Stranke Alenke Bratušek, Marko Bandelli. Izvolite.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Spoštovani! Osnovni namen novele zakona je prenos predpisov Evropske unije v državno zakonodajo. Novela se sprejema po nujnem postopku, saj Sloveniji zaradi neustreznosti prenosa obstoječih evropskih predpisov grozi denarna kazen. Spremembe se nanašajo na določila, ki urejajo register transakcijskih računov, ki ga vodi AJPES. Register bo po novem vseboval tudi podatke o dejanskem lastniku imetnika transakcijskega računa. V Poslanski skupini SAB predlagano rešitev pozdravljamo, saj brez vedenja, kdo je končni lastnik pravne osebe, ne moremo učinkovito zajeziti pojava pranja denarja. Leta 2019 je bila sprejeta uredba, ki ureja nadomestila za čezmejna plačila v Uniji in nadomestila za pretvorbo valut. Uredba sicer velja neposredno v vseh državah članicah Evropske unije, vendar mora vsaka članica v nacionalni zakonodaji predpisati kazni v primeru kršitev. V novelo se zato vnašajo sankcije za kršitev uredbe. Konkretno se sankcionira vsakega ponudnika plačilnih storitev, ki ne bo prikazal obračunanih nadomestil za pretvorbo valut in ki plačniku ne bo predhodno zagotovil vseh informacij. Ponudnik plačilnih storitev mora ob zagotovitvi storitev pretvorbe valut na bankomatu ali na prodajnem mestu navesti vsa nadomestila za pretvorbo valut kot odstotni pribitek na zadnji razpoložljivi referenčni devizni tečaj evra, ki ga izdaja Evropska centralna banka. Pribitek mora biti ponudniku razkrit še pred samo transakcijo. Plačniku mora biti na bankomatu ali na prodajnem mestu zagotovljena informacija o znesku, ki ga je plačnik plačal v valuti s svojega računa. Pred odreditvijo transakcije mora biti plačnik obveščen o možnosti plačila v valuti, ki jo uporablja prejemnik, in o možnosti predhodne konverzije valute pred plačilom. Ponudnik mora plačniku posredovati elektronsko sporočilo z informacijami o nadomestilih za pretvorbo valut za vsako plačilno kartico, ki jo je izdal plačniku, takoj, ko prejme nalog za dvig gotovine na bankomatu ali za plačilo na prodajnem mestu, če se plačilo ne izvršuje v valuti plačnikovega računa. V Poslanski skupini SAB bomo novelo zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Desus bo predstavil Robert Polnar.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospe poslanke in gospodje poslanci! Plačilni sistemi in sistemi za poravnavo vrednostnih papirjev, tako imenovani poravnalni sistemi, so pomemben del gospodarske in finančne infrastrukture, ki omogoča prenos denarnih sredstev in finančnih instrumentov. Z zagotavljanjem varne, učinkovite in pravočasne poravnave finančnih transakcij plačilni in poravnalni sistemi ključno prispevajo k tekočemu delovanju finančnih trgov in s tem splošni stabilnosti in učinkovitosti gospodarstva. Plačilni in poravnalni sistemi predstavljajo pravzaprav nabor instrumentov, postopkov, pravil in tehnološke podpore za prenos informacij ter poravnavo denarnih sredstev oziroma finančnih instrumentov med njihovimi udeleženci. Vlada je državnemu zboru predložila Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o plačilnih storitvah, storitvah izdajanja elektronskega denarja in plačilnih sistemih, ki ima namen uskladiti vsebino zakona s pravnim redom Evropske unije. Slovenija že ima vzpostavljen register transakcijskih računov, ki je enotna, informatizirana baza podatkov o transakcijskih računih in njihovih imetnikih. Evropska direktiva zahteva dopolnitev tega registra s podatki o pooblaščenih imetnikih transakcijskih računov, dejanskih lastnikih imetnikov transakcijskih računov in dejanskih lastnikih sefov. S tako dopolnitvijo registra bo omogočeno učinkovitejše preprečevanje uporabe finančnega sistema za pranje denarja ali pa financiranje terorizma. Zakona določa tudi sankcije za kršitve uredbe glede nekaterih nadomestil za čezmejna plačila v uniji in glede nadomestil za pretvorbo valut. Sankcije se nanašajo na ponudnike storitev, ki ne prikažejo obračunanih nadomestil za pretvorbo valut in ne zagotovijo informacij plačniku storitve pred odreditvijo plačilne transakcije. Ponudnik plačilnih storitev mora zagotoviti, da so pribitki javni, razumljivi in dostopni na splošno razpoložljivi elektronski platformi. Z določitvijo takšnih rešitev bo plačnikom predvsem omogočena primerjava nadomestil za različne možnosti glede pretvorbe valut. Praktična izvedba na ravni Evropske unije bo olajšala delovanje notranjega trga Evropske unije in odpravila neenakosti med uporabniki plačilnih storitev v državah članicah evropske monetarne unije in državah članicah evropske unije zunaj evroobmočja v zvezi z čezmejnimi plačili v evrih. Dejstvo je namreč, da nadomestila za pretvorbe valut predstavljajo precejšen del stroškov čezmejnih plačil kadar se v državi članici plačnika in v državi članici prejemnika plačila uporabljata dve različni valuti. Poslanci poslanske skupine DeSUS bomo podprli Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o plačilnih storitvah, storitvah izdajanja elektronskega denarja in plačilnih sistemih. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Jani Ivanuša. Izvolite.
Dober dan. Lep pozdrav še enkrat vsem skupaj. Gospod podpredsednik, Ivánuša sem, Ivanúša je nekdo drug. Pa dobro, ne bom kompliciral več. Bolj kot ta predlog zakona je za Slovensko nacionalno stranko pomembna sprememba evropske uredbe glede nekaterih nadomestil za čezmejna plačila v Evropski uniji in nadomestil za pretvorbo valut. S to uredbo se bo končno vzpostavil enotni trg plačil. Še danes posamezniki in podjetja v državah članicah Evropske unije, ki nimajo evra, plačujejo visoka nadomestila za čezmejna plačila. Slovenci največ teh nadomestil plačajo na Hrvaškem, na Madžarskem, na Češkem, zato je prav, da se vzpostavi normalen enakopraven trg plačil. To pomeni, da stanejo vsa čezmejna plačila v evrih enako kakor domača plačila v lokalni valuti države članice. Druga pomembna novost v zvezi z evropsko uredbo pa je nadomestilo za pretvorbo valut v zvezi z kartičnimi plačilnimi transakcijami in kreditnim plačilom. Potrošnik mora biti še preden opravi kakršnokoli plačilo v celoti obveščen o stroških pretvorbe valute. Če ga ponudnik plačilnih storitev ne obvesti, ga je treba sankcionirati, saj gre v takih primerih za opeharjenje potrošnikov. Lep primer je dvigovanje gotovine na bankomatih v tujini. Zakaj nam bankomati sploh postavljalo vprašanje v smislu s konverzijo ali brez konverzije, če je dvig gotovine v lokalni valuti brez konverzije najugodnejši? Potem bi morali bankam enostavno prepovedati, da nam ponujajo tudi možnost dviga gotovine z konverzijo. Tu gre za direktno zavajanje potrošnika. Banke nam že tako ali tako zaračunavajo provizije za dvig gotovine na bankomatih. Potem pa nam provizije zaračunajo še lastniki bankomatov v tujini. Ker bankomati po Evropi niso v slovenskem jeziku je potem težko slediti drobnemu tisku o vseh dodatnih stroških bančnih storitev. Kot turisti niti nimamo pretirano veliko časa, da bomo hodili po mestu in iskali najugodnejši bankomat. V Slovenski nacionalni strani predlagamo Vladi oziroma našim evropskim poslancem naj sprožijo pobudo za obvezno uporabo vseh uradnih jezikov EU na vseh bankomatih v Evropski uniji. Strošek bi bil minimalen, saj bi imele vse banke podobna besedila. Bi pa bili vsi bankomati zato veliko bolj prijazni do uporabnikov. Naslednja zadeva, Evropska unija preko svojih direktiv državam članicam nalaga tudi, da uvedejo centralizirane avtomatizirane mehanizme za pridobivanje podatkov o osebah, ki imajo bančne račune ali sefe v bankah posameznih držav. Mi se leta 2020 pogovarjamo o nekih registrih bančnih računov. Določeno je celo, da morajo biti podatki takoj in neposredno dostopni nacionalnim finančnih obveščevalnim organom. Ali ni to logično? Kako pa danes poteka nadzor brez dostopa do teh pomembnih podatkov? Če bi ta Evropska unija želela izkoreniniti pranje denarja in davčne oaze bi morale imeti vse države članice Evropske unij dostop do vseh bančnih računov vseh državljanov Evropske unije. Ampak v Sloveniji tudi to ne bi pomagalo, ker pranje denarja izvaja kar preko bank v državni lasti. Zadnja zelo čudna zadeva ja pa AJPES-ov register transakcijskih računov, kjer se vodijo podatki o računih in o imetnikih računov. Nabor podatkov bi razširili s podatki o pooblaščenih osebah imetnika transakcijskega računa, dejanskih lastnikih imetnika transakcijskega računa in podatki o sefih. Gre za dodatne tri podatke, ki na večino računov sploh nimajo nobenega vpliva. Ker bo potrebno prilagoditi informacijski sistem bo imel AJPES kar 25 tisoč evrov stroškov. Pozor. Za vnos dodatnih treh podatkov o računih bo cena 25 tisoč evrov. AJPES-ov informacijski sistem bi lahko v okviru prakse prilagodili dijaki kakšne srednje računalniške šole. V Slovenski nacionalni stranki predlagamo, da bi čim več informacijskih rešitev za javni sektor pripravili dijaki in študentje naših fakultet. Znanje imamo, potrebno ga je le uporabiti. S tem bi si znižali stroški javnega sektorja in povečala motiviranost dijakov in študentov, ki bi v času izobraževanja naredili nekaj uporabnega. Ker je večina sprememb v predlogu zakona dobrih mu v Slovenski nacionalni stranki ne bomo nasprotovali. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavila Suzana Lep Šimenko. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Predlog zakona o plačilnih storitvah, storitvah izvajanja elektronskega denarja in plačinlnih sistemih, ki je danes pred nami se nanaša na implementacijo direktiv in uredbe EU 2019-5118. Ključne rešitve se nanašajo: predlog zakona določa sankcijo za ponudnika plačilnih storitev, ki ne prikaže obračunanih nadomestil za pretvorbo valut in plačniku ne zagotovi informacij. Pred ureditvijo plačilne transakcije mora biti plačnik obveščen o možnosti plačila valuti, ki jo uporablja prejemnik plačila in možnosti, da pretvorbo valute nato izvede plačniku ponudnik plačilnih storitev. Predlog zakona določa tudi sankcijo za ponudnika plačilnih storitev, ki uporabniku ne sporoči informacij on nadomestilih za pretvorbo valut za vsako plačilno kartico, ki jo je izdal plačniku. In to brez nepotrebnega odlašanja, potem ko je prejel plačilni nalog za dvig gotovine na bankomatu ali za plačilo na prodajnem mestu izraženem v katerikoli valuti EU, ki ni valuta plačnikovega računa. Dopolnitev registra transakcijskih računov. Republika Slovenija ima vzpostavljen register bančnih računov, ki pa ne vključuje vseh podatkov, ki zahteva navedena direktiva, zato ga je potrebno dopolniti. Poleg obstoječih podatkov bodo v registru zajeti tudi podatki o pooblaščencu imetnika transakcijskega računa, dejanskim lastniku imetnika transakcijskega računa in sefih. Predlog zakona vključuje še nekatere druge spremembe. Med ostalimi tudi to, da v 243. členu zakona določa pristojnost Banke Slovenije za nadzor nad bankami v zvezi z opravljanjem plačilnih storitev na podlagi tega zakona. Do sedaj ta prisotnost ni bila neposredno določena v zakonu o plačilnih storitvah, temveč posredno v zakonu o bančništvu. V SDS bomo predlagane spremembe zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine SD bo predstavila mag. Bojana Muršič. Izvolite.
Hvala lepa predsedujoči za besedo. Kolegice in kolegi! Spremembe in dopolnitve krovnega zakona, ki ureja plačilne storitve, sisteme, elektronske transakcije in vedno pogostejše izdajanje elektronskega denarja, so potrebne zaradi sprejetih dopolnitev evropskega pravnega okvira. Ko se na Evropski ravni spremenijo pravila, je vsaka država, seveda tudi Slovenija dolžna dopolniti svoje predpise tako, da se uskladijo z evropskimi. Hitro razvijajoče se področje digitalnih plačil in plačilnih storitev je seveda deležna pogostih sprememb skladno s hitrim razvojem tehnologije, pa tudi s potrebo po sledljivosti in nadzoru. Ravno to področje namreč predstavlja tudi idealno polje za zlorabe, če ni vzpostavljen robusten sitem. Spremenjena evropska direktiva o preprečevanju prana denarja in financiranje terorizma zahteva zbiranje določenih podatkov sodelujočih na trgih, ki jih dosedanji predpisi niso zahtevali. Gre predvsem za podatke o dejanskih lastnikih transakcijskih računov in sefov. Šele ta sledljivost namreč omogoča ustrezen nadzor pristojnih organov. Take zakonske spremembe ne bi smele biti nič posebnega, žal pa se tudi tukaj pojavilo določeni vzorci pri katerih očitno vztraja vsaka Vlada. Direktiva je namreč začela veljati pred štirimi leti. Rok za prilagoditev slovenske zakonodaje pa je potekel pred dvema letoma. Torej, nam znova grozijo visoke kazni v takšnih okoliščinah pa v Sloveniji vsebina žal ni nepomembna. Vlada in večina poslancev v takih primerih zahtevajo le hitro sprejetje zakonodaje in izogib kazni, čeprav je bilo za to pred tem obilo časa, le volje je zmanjkalo. Spoštovani! Omenjeno zakonsko področje je res tehnično zahtevno in strokovno specifično, vendar ne gre za spremembe, ki bi zadevale le bančnike in finančnike. Isti sklop predpisov je na primer določil možnost brezstičnega plačevanja ali pa kartičnega plačevanja manjših zneskov brez vsakokratnega tipkanja pin številke. In v istih predpisih denimo, Pošta Slovenije išče utemeljitve za to, da brez prave potrebe zbira osebne podatke vseh, ki na pošti opravljajo tudi najmanjša vplačila. Vse to poudarjamo, ker te zapletene finančne vsebine niso brez pomena za navadne ljudi. Prav bi bilo, da bi jih vsaj poizkusili razumeti, jih razložiti ljudem. Nenazadnje bi bilo dobro tudi, da bi izkoristili možnost in skušali znotraj okvirov direktive oblikovati takšno domačo ureditev, ki bo čim bolj ustrezala našemu pravnemu redu. Namesto tega se vse prepogosto in tudi ta zakonski predlog ni izjema, prepozno in površno prepiše osnovne člene direktive, nato v parlamentu hiti s sprejemanjem zakona zato, da bi ujeli rok, ne zato, da bi dobili boljši zakon. Na vse to je v svojem mnenju jasno in vnovič opozorila tudi Zakonodajno-pravna služba. Amandmaji, ki jih je pripravila koalicija, so sicer zadostili vsaj osnovnim opozorilom Zakonodajno-pravne službe, niso pa izboljšali vtisa, da znova sprejemamo zakonske spremembe le zato, da ne ujezimo Evrope. Ne zato, da bi izboljšali domačo ureditev, sprejemu zakona sicer v Poslanski skupini SD ne bomo nasprotovali, a mu v takšnih okoliščinah težko izrazimo iskreno podporo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SAB bo predstavil Gregor Perič. Izvolite.
Hvala lepa. Podpredsednik, kolegice, kolegi, državni sekretar, lep pozdrav sem! Torej Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o zavarovalništvu, ki ga danes obravnavamo v Državnem zboru, je bil prvenstveno pripravljen zaradi prenosa določb direktive 2019/2177 Evropskega parlamenta in sveta s konca decembra 2019 v slovenski pravni red. Rok je sicer potekel 30. 6. 2020, pri čemer pa ta direktiva med drugim spreminja osnovno direktivo 2009/138 evropskega parlamenta in sveta na treh področjih. Prvo področje je področje obveščanja evropskega organa za zavarovanje in poklicne pokojnine s strani nadzornih organov matične države članice o izdanem dovoljenju zavarovalnic za uporabo notranjega modela pri izračunu zahtevanega solventnostnega kapitala. Drugo področje je tisto področje, ki se spreminja, torej izračun zavarovanj od tehničnih rezervacij za namene izračuna kapitalskih zahtev. Poleg tega pa predpisuje tudi okrepljeno izmenjavo informacij in sodelovanje med nadzornimi organi pri izračunu zahtevanega zavarovanja in poklicne pokojnine. V predlogu zakona je bil vključen tudi prenos določb dveh sklepov sveta EU o podpisu dvostranskega sporazuma med Evropsko unijo in Združenimi državami Amerike o odpravi zahtev glede lokalne prisotnosti in deponiranja sredstev za podzavarovalnice s sedežem v Združenih državah Amerike, ki sklepajo podzavarovalne pogodbe na območju Evropske- [[nemir v dvorani]] Imamo zavarovalništvo.
Ne, nimamo zavarovalništva.
Se opravičujem. Se opravičujem. No, sem prebral za naslednjo točko tako, da bom pri prihodnji prebral pravega. Skratka mi bomo to stališče in tudi tisto, ki bo sledilo, podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Tudi to se zgodi. Stališče poslanske skupine Levica bo predstavil Boštjan Koražija. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, najlepša hvala za besedo. Pred nami je novela zakona o plačilnih storitvah, ki v slovenski pravni red prenaša določila dveh direktiv Evropske unije ter določa sankcije za kršitve določb uredbe EU z leta 2019 v zvezi z nadomestili za čezmejna plačila in pretvorbo valut. Uvedbo sankcij za kršitev uredbe EU v Levici podpiramo, saj bankam in drugim ponudnikom plačilnih storitev otežuje zaračunavanje prikritih provizij, na strani uporabnika pa prinaša večjo preglednost poslovanja. Uredba EU od ponudnika plačilnih storitev pri kartičnem plačevanju in kreditnih plačilih zahteva, da uporabniku že takoj ob izvajanju transakcije prikaže znesek obračunanih nadomestil za pretvorbo valut in ga seznani tudi z vsemi drugimi informacijami in možnostmi in tarifami vezanimi na predmetno transakcijo. Te informacije morajo uporabniku zagotoviti pri pretvorbi na prodajnem mestu ali na bankomatu. Velikokrat se je pri dvigih in plačilih dogajalo, da so bili povezani z nesorazmerno velikimi stroški glede na opravljeno storitev, uporabnikom pa so se ti stroški razkrili šele z zamikom ko na samo transakcijo oziroma njen potek niso več mogli vplivati. Novelirana ureditev zato uvaja sankcije za ponudnika, ki plačniku ne razkrije pribitka še preden ta dokončno potrdi transakcijo. Pribitki morajo biti predstavljeni na razumljiv in zlahka dostopen način, hkrati pa se mora na plačilnem mestu plačniku razkriti tudi informacije o znesku, ki ga bo prejel prejemnik plačila v njegovi valuti hkrati z zneskom, ki ga plačnik plača v svoji valuti. Prav tako mora biti plačnik obveščen o možnosti plačila v prejemnikovi valuti ter možnosti, da pretvorbo valute izvede plačniku ponudnik storitev. Vse navedene informacije pa morajo biti plačniku na voljo tudi po odrejeni transakciji, in sicer na enem izmed trajnih nosilcev podatkov. Prav tako je plačniku ponudnik storitev dolžan plačniku poslati elektronsko sporočilo z informacijami o nadomestili za pretvorbo valut za vsako plačilno kartico posebej, in to takoj po tem ko je prejel nalog za dvig ali plačilo v valuti, ki je različna od valute uporabnikovega računa. Pri tem gre izrecno za valute v okviru EU. Novela zakona o plačilnih storitvah bo uporabnikom plačilnih storitev omogočala večjo preglednost poslovanja v menjalnicah, na bančnih okencih ter bankomatih. Bankam in drugim ponudnikom plačilnih storitev pa bo otežila okoriščanje na račun neinformiranih ljudi. Zato bomo novelo v Levici seveda podprli. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Amandmaji niso vloženi. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 3. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA – TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ZAVAROVALNIŠTVU, v okviru nujnega postopka. Predlog zakona je v obravnavo Zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade mag. Petru Ješovniku, državnem sekretarju na Ministrstvu za finance. Izvolite.
Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke in poslanci. Dovolite mi, da predstavim namen in poglavitne rešitve Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zavarovalništvu. Omenjeni zakonski predlog je bil prvenstveno pripravljen zaradi prenosa določb Direktive 2019/2177 v slovenski pravni red. Direktiva 2019/2177 spreminja osnovno zavarovalno direktivo solventnost 2 na treh področjih. Prvič, na področju obveščanja evropskega organa za zavarovanje in poklicne pokojnine s strani nadzornih organov matične države članice države članice o izdanem dovoljenju zavarovalnici za uporabo notranjega modela pri izračunu zahtevanega solventnostnega kapitala. Drugič, na področju izračuna zavarovalno tehničnih rezervacij za namene izračuna kapitalskih zahtev in tretjič na področju okrepljene izmenjave informacij in sodelovanja med nadzornimi organi držav članic EU in evropskega organa za zavarovanje in poklicne pokojnine. V predlog zakona smo vključili tudi prenos določb dveh sklopov Sveta EU o podpisu dvostranskega sporazuma med EU in ZDA o odpravi zahtev glede lokalne prisotnosti in deponiranja sredstev za pozavarovalnice s sedežem v ZDA, ki sklepajo pozavarovalne pogodbe na območju EU. S predlogom zakona se črtajo določbe v Zakonu o zavarovalništvu, ki urejajo poslovanje in bonitetne zahteve za pokojninske družbe, ki izvajajo dodatno pokojninsko zavarovanje, ker je bilo to področje urejeno z Zakonom o spremembah in dopolnitvah Zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Predlog zakona pa odpravlja tudi nekatere ugotovljene nedoslednosti in nejasnosti veljavnega zakonskega besedila. Besedilo predloga zakona je bilo na seji Odbora za finance, dne 6. julija, dopolnjeno z amandmaji, ki sledijo mnenju Zakonodajno-pravne službe, kar prispeva k večji jasnosti besedila. Glede na vse navedeno predlagam, da predlog Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zavarovalništvu podprete. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za finance. Za predstavitev poročila Odbora dajem besedo predsedniku Robertu Polnarju. Izvolite.
Hvala za besedo gospod podpredsednik, gospe poslanke, gospodje poslanci. Odbor za finance je na 43. nujni seji, 6. julija letos kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zavarovalništvu. Državnemu zboru ga je v obravnavo in sprejetje po nujnem postopku predložila Vlada. V skladu s 129. členom Poslovnika Državnega zbora so poslanske skupine koalicije vložile amandmaje k sedmim členom predloga zakona. Državna sekretarka z Ministrstva za finance je v uvodu izpostavila oziroma pojasnila, da se s predlogom zakona v slovenski pravni red prenaša predvsem Direktiva Evropske unije 2019/2177, ki med drugim spreminja osnovno direktivo na področju zavarovanja. Spremembe se nanašajo na obveščanje evropskega organa za zavarovanje in poklicne pokojnine na izračun zavarovalno tehničnih rezervacij za namene kapitalskih zahtev ter na okrepljeno izmenjavo informacij in sodelovanje med nadzornimi organi držav članic in Evropskega organa za zavarovanja in poklicne pokojnine. Pojasnila je tudi, da se s predlogom zakona upoštevata sklepa Evropske unije o podpisu dvostranskega sporazuma med Evropsko unijo in Združenimi državami Amerike. Direktor Agencije za zavarovalni nadzor je navedel, da je osnovni namen predloga zakona predvsem prenos Direktive Evropske unije pri čemer so naleteli na nekatere nedoslednosti, ki pa jih s predlogom zakona odpravljajo. Izpostavil je tudi dobro sodelovanje z Ministrstvom za finance in Slovenskim zavarovalnim združenjem. Direktorica Slovenskega zavarovalnega združenja je povedala, da nimajo pripomb k predlogu zakona in k vloženim amandmajem. V razpravi je bilo s strani posameznih članov izraženo nasprotovanje določbam predloga zakona, ki se nanašajo na sporazum med Evropsko unijo in Združenimi državami Amerike o bonitetnih ukrepih v zvezi z zavarovanjem in pozavarovanjem. Predstavljena je bila tudi vsebina omenjenega sporazuma, ki omogoča zavarovalnicam in pozavarovalnicam iz Združenih držav Amerike lažji dostop na slovenski trg. Izpostavljeno je bilo tudi vprašanje o smiselnosti dogovorov, kakršen je omenjen sporazum med Evropsko unijo in ZDA, z vidika Evropskega zelenega dogovora. Državna sekretarka Ministrstva za finance je podala nekatera dodatna pojasnila glede pomislekov, izraženih v razpravi. Poudarila je, da je Slovenija članica Evropske unije in mora spoštovati dogovore, ki jih Evropska unija sklene, kot celoto in jih mora tudi prenesti v nacionalno zakonodajo. Glede v razpravi izpostavljenih določb predloga zakona je pojasnila, da ne vidijo zadržkov. Njenemu izvajanju je pritrdil tudi direktor Agencije za zavarovalni nadzor, ki je glavna državna ustanova za nadzor zavarovalništva. Odbor je v skladu z drugim odstavkom 130. člena Poslovnika Državnega zbora obravnaval amandmaje poslanskih skupin koalicije k 8., 9., 11., 18., 30., 38. in 48. členu predloga zakona in jih sprejel. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjen predlog zakona je sestavni del tega poročila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Stranke Alenke Bratušek, gospod Marko Bandelli.
Hvala, podpredsednik. Spoštovani! Sprememba Direktive o uvajanju izboljšanja na področju obveščanja evropskega organa za zavarovanje in poklicne pokojnine. Nadzorni organi matične države so dolžni obveščati nadzorni organ o vsakem izdanem dovoljenju zavarovalnici za uporabo notranjega modela pri izračunu zahtevanega solventnega kapitala. Prav tako se nadzornim organom matične države zagotavlja tehnična pomoč pri odločanju o vlogi zavarovalnice za uporabo notranjega modela za izračun solventnostnega kapitala. Na področju čezmejnega poslovanja zavarovalnic se uvaja okrepljena izmenjava informacij in sodelovanje z nadzornimi organi. Predlog zakona vsebuje tudi rešitev, ki je vsebovana v dvostranskem sporazumu med Evropsko unijo in Združenimi državami Amerike o bonitetnih ukrepih v zvezi z zavarovanjem in pozavarovanjem, ki je začel veljati aprila 2018. Dvostranski sporazum določa bonitetne pogoje, ki morajo biti izpolnjeni, da se lahko odpravi zahteva glede lokalne prisotnosti in zavarovanje za pozavarovatelje. Zaradi ustrezne sistemske ureditve so v novelo prenesena določila Zakona o invalidskem in pokojninskem zavarovanju, ki urejajo poslovanje in bonitete pokojninskih družb, ki opravljajo storitev dodatnega pokojninskega zavarovanja. Menimo, da bo novela prispevala k boljši obveščenosti o finančnem stanju zavarovalnic, ki v okviru notranjega trga poslujejo čezmejno. Šele dosledno izvajanje predpisane ureditve na področju celotne Unije bo omogočilo pregled nad finančno stabilnostjo zavarovalnih, pa tudi finančnih trgov posameznih držav članic. V Poslanski skupini SAB bomo novelo podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Desus bo predstavil Robert Polnar.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Slovensko zavarovalništvo je pomemben in suveren steber finančnega sistema in gospodarstva v celoti. Pri tem kajpada ni mogoče spregledati, da se umešča v širši okvir razvoja celotnega finančnega sektorja v Evropski uniji. Urejanje skupnega zavarovalnega trga Evropske unije temelji predvsem na odgovornosti in skrbi za zaščito zavarovancev, še posebej fizičnih oseb in družin, na vzdrževanju gospodarskih zmogljivosti ter na skrbi za varčevanje in socialno varnost prebivalstva. Osnova vseh teh ciljev je trajno zaupanje prebivalstva in gospodarstva v zavarovalniške ustanove, v njihovo stabilnost in trdnost. Standardi izhajajoč iz direktive solventnost 2, predvidevajo izvedbo notranjih organizacijskih ukrepov v zavarovalniških družbah na praktično vseh elementih organizacijske strukture v vodenju, upravljanju, kadrovski politiki, uvajanju tehnologij, obvladovanju tveganj, itn. S predlaganimi spremembami Zakona o zavarovalništvu se v pravni red Republike Slovenije prenašajo nekatere spremembe te pomembne direktive. Določbe direktive solventnost 2, se spreminjajo na področju izračuna zavarovalno tehničnih rezervacij za namene izračuna kapitalskih zahtev z vidika upoštevanja državne komponente. Znižuje se zahteva glede višine deleža državne komponente, tako da se prag za razpon državnega deleža s popravkom znižuje iz stotih na 85 bazičnih točk. Popravek je potreben zato, ker je veljavna zakonodaja Evropske unije ne dovolj natančno usklajena glede izračuna zavarovalno tehničnih rezervacij. Področje tovrstnega izračuna je primerjalno gledano eno od tistih kjer so največje razlike med članicami Evropske unije. Z novo ureditvijo bo predpisan usklajen pristop za njihov izračun in tako bo dosežena medsebojno bolj primerljiva zahteva po potrebnem lastniškem kapitalu za zagotavljanje solventnosti zavarovalnic in pozavarovalnic. Direktiva spreminja direktivo solventnost 2 tudi v smislu okrepljene izmenjave informacij in sodelovanja med nadzornimi organi držav članic in evropskim organom za zavarovanja in poklicne pokojnine. Predpisuje zahteve glede medsebojnega uradnega obveščanja v primeru pomembnih čezmejnih dejavnosti in kriznih razmer. Cilj je zagotoviti boljšo obveščenost o finančnem stanju zavarovalnic, ki poslujejo čezmejno v okviru notranjega trga. To je pogoj, da bo omogočen kvalitetnejši pregled nad finančno stabilnostjo zavarovalnih trgov. Za voljo vpliva epidemije, so zavarovalnice in pozavarovalnice v Sloveniji in tujini pred velikimi izzivi glede zagotavljanja kapitalske ustreznosti. Evropski organ za zavarovanja in poklicne pokojnine je zato predlagal neizplačilo dividend doseženih z rezultati poslovanja v minulem letu. V slovenskem primeru je enako predlagala Agencija za zavarovalni nadzor. Z začasnim neizplačilom dividend bodo zavarovalnice v času trajanja epidemioloških razmer povečale svojo odpornost na finančni šok, ki je nastal kot posledica razmaha virusa. Predlog ni nepričakovan, realno pa je, da bodo tako pridobljeni finančni viri bistveno pripomogli k ohranitvi finančne trdnosti in amortizirali sicer pričakovane motnje v poslovanju zavarovalnic. Poslanci Poslanske skupine Desus bomo podprli zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o zavarovalništvu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Marko Pogačnik bo predstavil stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, hvala za dano besedo. Spoštovani državni sekretar, kolegice, kolegi! Pred nami je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zavarovalništvu. Določbe predloga zakona predstavljajo direktivo EU s predlaganim zakonom se v pravni red Republike Slovenije prenaša ta direktiva. Najpomembnejša načela predlaganega zakona so načela enakopravne obravnave zavarovalnicam in pozavarovalnicam, ki opravljajo pozavarovalne posle in zavarovalne posle in so naložene obveznosti, ki se enotno uporabljajo po vsej Evropski uniji. Načelo skrbnega in učinkovitega nadzora, določa se pristojni nadzorni organ, njegova pooblastila za izrekanje večjega nabora nadzornih ukrepov ter njegove zaveze glede sodelovanja s pristojnimi organi drugih držav članic, tako da lahko učinkovito dosegajo namene nadzora. Regulator Agencija za zavarovalni nadzor, zavarovalniško združenje ne nasprotujeta predlaganemu zakonu in ga podpirata. V Poslanski skupini SDS bomo predlog zakona o spremembah in pa dopolnitvah zakona o zavarovalništvu podprli.
Hvala lepa. Naslednja je na vrsti gospa Andreja Zabret, da predstavi stališče Poslanske skupine LMŠ. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav predstavniki Vlade. Kolegice in kolegi! Statistični urad Republike Slovenije je lansko leto objavil, da je povprečen prebivalec Slovenije v letu 2018 namenil za zavarovanje malo več kot 800 evrov. Od tega največ za življenjsko in prostovoljno zdravstveno zavarovanje povprečno 263 evrov in 259 evrov na leto ter za zavarovanje motornih vozil in odgovornosti pri uporabi motornih vozil v povprečju 190 evrov na leto. Vse zavarovalnice in pozavarovalnici so na dan 31. 12. 2018 izkazovale presežek peremernih lastnih virov sredstev nad zahtavanim solventnostim kapitalom. Zavarovalnice izkazujejo količnik kapitalske ustreznosti v višini 222 %, pozavarovalnici pa v višini 288. Lahko torej rečemo, da imamo zavarovalniški trg dobro razvit, to vsaj velja za obdobje pred pojavom COVID-19. Pri noveli, ki jo obravnavamo gre za prenos direktive 2019/2077, rok za prenos določb je 30. junij, zato je Vlada predlagala, da se novela obravnava po nujnem postopku, glede tega ni kaj dodati. V Poslanski skupini LMŠ pa se nam zdi problematično to, kar je bilo izpostavljeno tudi že na odboru za finance, da se z novelo potihoma v naš pravni red prenaša dvostranski sporazum med EU in ZDA o bonitetnih ukrepih v zvezi z zavarovanjem in pozavarovanjem. Sicer je dejstvo, da je sporazum sklenjen in ga je potrebno upoštevati. A vendarle bi od predstavnikov Vlade, slovenskega zavarovalnega združenja in predvsem našega zavarovalniško regulatornega organa na seji odbora za finance pričakovali malo več kritičnih misli. Dejstvo je, da bodo lahko zavarovalnice in pozavarovalnice iz ZDA, ki vstopajo na slovenski trg zaobšle skoraj vse regulatorne zahteve, ki veljajo na ravni Evropske unije. Odpravlja se pogoj, da lahko zavarovalnica iz ZDA v Republiki Sloveniji opravlja posle tudi brez podružnice v Republiki Sloveniji. Prav tako lahko zaobidejo praktično vse zahteve glede zavarovanja s premoženjem, ki so v EU trenutno pogoj za sklenitev pozavarovalne pogodbe za zavarovateljem iz EU. Regulatorni organi na ravni Evropske unije med katerimi je tudi slovenski AZN, Agencija za zavarovalni nadzor, s tem ne bodo več pristojni za nadzor poslovanja ameriških zavarovalnic in pozavarovalnic v Evropski uniji, saj nadzor nad njimi prehaja na organe iz ZDA. Moram reči, da smo zelo hitro izgubili zgodovinski spomni. Zakaj? Namreč, eden glavnih krivcev za izbruh globalne finančne krize, ki se je začela v ZDA kot hipotekarna kriza, je bila namreč prav zavarovalnica AEG, ki je špekulirala z izvedenimi finančnimi instrumenti, ameriški nadzorni organi pa so ob tem molčali, saj je Clintova administracija takrat pri tem popolnoma deregulirala trg finančnih instrumentov. Težko je zagotoviti, da do tega ne bo prišlo ponovno. Če se kolo zgodovine spet obrne v deregulacijo bi pozavarovalnice iz ZDS lažje prevzemale trg v Republiki Sloveniji, saj za njih ne bi veljala pravila kot za naše zavarovalnice. Največji lastnik naših pozavarovalnic Triglav RE in Sava RE pa smo mi sami, torej država prek SDH, ZPIS in ostalih institucij. Zaradi navedenih razlogov se bomo v Poslanski skupini Liste Marjana Šarca pri glasovanju vzdržali.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SMC bo predstavil gospod Gregor Perič. Izvolite.
Deloma sem to nalogo že opravil, tako da, kot rečeno. Gre za implementacijo in direktive in dveh sklepov sveta EU. S to spremembo se črtajo tudi nekatere določbe zakona o zavarovalništvu, ki urejajo poslovanje in bonitetne zahteve za pokojninske družbe, ker je s sprejetjem zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju poslovanje teh pokojninskih družb, ki izvajajo dodatno pokojninsko zavarovanje, sedaj urejeno v tem predlogu zakona. Prav tako ta predlog zakona odpravlja nekatere ugotovljene nedoslednosti. V besedilu je trenutno veljavnega zakona o zavarovalništvu. In glede na dejstvo, da v slovenskem zavarovalnem združenju niso imeli na predlog zakona nobenih pripomb bomo v Poslanski skupini SMC ta predlog tega zakona o zavarovalništvu tudi soglasno podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Luka Mesec bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav! Pri vladni noveli zakona o zavarovalništvu gre na prvi pogled za benigno novelo, ki celo krepi nadzor nad zavarovalniškim trgom v Sloveniji. Problem te novele je, da se v njem skriva gnilo jajce, ki osnovno načelo zakona, to je načelo skrbnega in učinkovitega nadzora, postavlja na glavo in izpodbija. Novela namreč vsebuje določbo s katero se implementira sporazum med EU in ZDA o bonitetnih ukrepih v zvezi zavarovanjem in pozavarovanjem. Gre za škodljiv sporazum, ki prinaša deregulacijo poslovanja tako komercialnih zavarovalnic kot pozavarovalnic, ki so iz ZDA in poslujejo v Evropski uniji. Vlada se na eni strani hvali, da nadgrajuje evropsko regulacijo zavarovalniškega trga, po drugi strani skozi zadnja vrata spušča popolnoma deregulirane ameriške zavarovalnice, ki bodo lahko evropske in slovenske regulacije s tem zakonom enostavno zaobšle. Ameriške komercialne zavarovalnice bodo lahko v prihodnje v Sloveniji poslovale brez upoštevanja pogojev in regulacij, ki veljajo za evropske in slovenske zavarovalnice. Vlada vse to v zakonu prikriva. O tem sporazumu namreč v zakonu ne izvemo ničesar, ne v uvodu, niti v obrazložitvah ni praktično ničesar. Sporazum morate, da bi vedeli za kaj gre, dobesedno sami poiskati na internetu. Seveda je ta stvar škodljiva. Po eni strani bo škodila vsem ljudem, ki koristijo storitve zavarovalnic in pozavarovalnic v Evropi, ker bodo zaradi zniževanja standardov in deregulacij izpostavljeni višjim tveganjem. Po drugi strani to služi izključno interesom komercialnih pozavarovalnic iz ZDA, ki jim ne ustrezajo visoke zahteve zavarovanja s premoženjem, ki veljajo v Evropi. Namreč, zaradi tega morajo svoj kapital koristiti kot zavarovanje in ga ne morejo, recimo, uporabljati za nakupe vrednostnih papirjev oziroma špekuliranje na finančnih trgih. Vse skupaj pa pomeni predvsem dumping za slovenske in evropske zavarovalnice. Namreč, dobili bomo dvojni svet. Na eni strani ameriške zavarovalnice, ki bodo lahko evropske in nacionalne regulacije zaobhajale, na drugi strani pa slovenske in evropske zavarovalnice, ki se pa bodo morale teh standardov držati. Vse skupaj nas vrača 10 ali 15 nazaj, pred prejšnjo finančno krizo, ki se je zgodila točno zaradi tega, zaradi deregulacije. Če še jaz spomnim, med glavnimi krivci za izbruh globalne finančne krize leta 2007 v ZDA je bila American International Group oziroma zavarovalnica AIG, ki jo verjetno dobro poznate. Ta je dolga leta pred krizo špekulirala na finančnih trgih in na hipotekarnem trgu. Nadzorni organi v ZDA pa so to le nemo opazovali. Po zlomu hipotekarnega trga je AIG utrpel ogromne izgube in celoten finančni sektor v ZDA spravil ob rob kolapsa. Edini razlog, da je AIG preživel je bil ta, da je bil »too big to fail«, prevelik, da bi ga pustili propasti. In državljani v ZDA so morali AIG reševati z javnimi sredstvi. Malomarnost nadzornih organov in deregulacija jih je samo zaradi AIG stala 150 milijard evrov. Zakaj je torej ta sporazum škodljiv? Prvič, ker zopet odpira vrata deregulacije. Drugič, ker vzpostavlja dvojne standarde. Ameriškim zavarovalnicam in pozavarovalnicam se ne bo treba držati nacionalnih in evropskih predpisov v Evropski uniji in v Sloveniji. In tretjič, ker s tem dumpingom vzpostavlja konkurenčni pritisk tudi na evropske zavarovalnice. Verjetno ne bo dolgo trajalo, da bodo same hotele enake pogoje zase kot bodo ponovno veljali za ameriške zavarovalnice in se bomo spet znašli v svetu dereguliranih financ, ki smo ga v prejšnjem desetletju poplačali tudi državljani Republike Slovenije s petimi milijardami evrov in z izgubljenim desetletjem. V Levici bomo zaradi te določbe glasovali proti.
Hvala lepa. In še kot zadnji bo gospod Jožef Horvat predstavil stališče poslanke skupine NSi. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani gospod državni sekretar, kolegice in kolegi! Pred nami je sicer zelo kompleksno besedilo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zavarovalništvu. Mi v Novi Sloveniji smo to besedilo proučili in bomo tudi predlog zakona podprli. Cilji predloga zakona so naslednji. Prvič, prenos določb direktive 2019/21-77 o delu, ki se nanaša na spremembo tako imenovane direktive Solventnost 2. Drugič. Prenos določb dveh sklepov sveta glede sporazuma med Evropsko unijo in Združenimi državami Amerike. Tretjič. Uskladitev z določbami ZPIZ-2G. In četrtič. Odprava ugotovljenih pomanjkljivosti in nedoslednosti Zakona o zavarovalništvu 1. Spremembe Zakona o zavarovalništvu zaradi prenosa določb direktive 2019/21-77 gredo v smeri štirih rešitev. Prva, ko AZN Agencija za zavarovalni nadzor zavarovalnici podeli dovoljenje za uporabo notranjega modela pri izračunu zahtevanega solventnostnega kapitala mora nadzorni organ države, to je v našem primeru AZN, o tem obvestiti tudi Evropski organ za zavarovanja in poklicne pokojnine. Druga rešitev. Ko AZN odloči oziroma odloča o dovoljenju zavarovalnici za uporabo notranjega modela, novela zakona v skladu z direktivo ureja možnost, da ji Evropski organ za zavarovanja in poklicne pokojnine zagotovi tehnično pomoč. Tretja rešitev. Krepitev usklajene uporabe prava Evropske unije. V ta namen zakon v skladu z direktivo ureja okrepljeno izmenjavo informacij in sodelovanje med nadzornimi organi držav in evropskim organom za zavarovanja in poklicne pokojnine. Prepisuje zahteve glede uradnega obveščanja v primeru pomembnih čezmejnih dejavnosti zavarovanja ali kriznih razmer ter možnost in pogoje za vzpostavitev platform za sodelovanje kadar je predvidena čezmejna dejavnost zavarovanja pomembna za trg države članice gostiteljice. In še četrta rešitev gre v smeri, sprememba na področju upravljanja tveganj, natančneje na področju zavarovanju v tehnične rezervacije za namene izračuna kapitalskih zahtev. Vrednost zavarovalno tehničnih rezervacij je enaka vsoti najboljše ocene in dodatka za tveganje. Pa mi morda tukaj dovolite, da te pojme razložim, ker jih verjetno večina slovenske javnosti ne pozna. Vrednost zavarovalno tehničnih rezervacij je enaka znesku, ki ga zavarovalnica plača drugi zavarovalnici, če druga zavarovalnica nemudoma prevzame njene obveznosti do upravičencev iz zavarovalnih pogodb. Najboljša ocena. Najboljša ocena ustreza povprečju prihodnih denarnih tokov, kar se ugotovi s tehtanjem vrednosti oziroma verjetnosti uresničitve. In dodatek za tveganje je tolikšen, da skupaj z najboljšo oceno zagotavlja, da je vrednost zavarovalno tehničnih rezervacij enakovredna znesku, ki bi ga za prevzem in izpolnitev obveznosti do upravičencev iz zavarovalnih pogodb zahtevale druge zavarovalnice, ki bi prevzele te obveznosti. Kot sem že povedal, Poslanska skupina NSi bo novelo zakona o zavarovalništvu podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. S tem smo zaključili s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. In ker v drugo obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v sklad s časovnim potekom seje zbora opravili čez pol ure v okviru glasovanj, tako da prekinjam to točko dnevnega reda in 19. sejo zbora, ki jo bomo z glasovanji nadaljevali ob 14.55 minut. (Seja je bila prekinjana ob 14.20.) (Seja se je nadaljevala ob 14.55.)
Spoštovani kolegice poslanke, kolegi poslanci! Gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev, in sicer bomo glasovali po naslednjem vrstnem redu: 11., 2. in 3. točka. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 11. točko dnevnega reda, to je z obravnavo vmesnega poročila o ugotavljanju odgovornosti nosilcev javnih funkcij na programu otroške kardiologije. Prehajamo na odločanje o bistvenih ugotovitvah preiskovalne komisije, ki so v vmesnem poročilu zapisane na straneh od 73 do 144. Obrazložitev glasu v imenu poslanske, kolega Jani Möderndorfer.
Hvala lepa, predsednik. V Poslanski skupini LMŠ smo se odločili, da, zato bom danes povedal v tem trenutku povedal tudi mnenje o predlogu sklepa, zato da se ne bom javljal dvakrat, da tako glasovanje o zaključnih skupnih ugotovitvah kot glasovanje o predlogu sklepov ne bomo podprli. Razlog je enostaven, komisija je po svojem sicer resnem delu na koncu pri poročilu izpustila določen del dokumentov, določen del pričanj. In kar je še bolj pomembno, seveda, peljala samo v eno smer, to pa je, da prenese odgovornost za 20 letno sistematično nedelovanje centra ali pa, bom rekel, področja kardiovaskularne kirurgije oziroma borbe za boj proti zdravljenju otroških srčkov in na ta način seveda dala določbo, da v bistvu najde političnega krivca za celotno zgodbo samo eno oseb, in to je Milojka Kolar Celarc, kar seveda absolutno trdimo, da to ne drži. Zato so odgovorne lahko kvečjemu vsi ministri v času problematike v Univerzitetnem kliničnem centru Ljubljana, ker je pa še bolj pomembno, za to področje in tisto kar bi, seveda, po našem prepričanju morala komisija ugotoviti, odgovorni ključni akterji, ki so delali na tem področju, in to so z zdravniki, to so odgovorni nosilci funkcij v kliničnem centru in le-ti bi pravzaprav morali odigrati svojo vlogo, pa je niso. Zato bomo seveda glasovali proti. Hvala.
Hvala lepa. Kolegica Žnidarič, v imenu poslanske.
Mnenje v imenu poslanske skupine. V Poslanski skupini SMC bomo glasovali proti bistvenim ugotovitvam tega poročila. Ne moremo s strinjati, da ravno tista in edina ministrica, ki je karkoli poskušala narediti in reševati to 12., 13. letno agonijo bi sedaj morala biti v bistvu ovadena oziroma politično odgovorna za to, kar je storila. Ravno ministrica Milojka Kolar Celarc in njena državna sekretarka dr. Ana Medved sta največ prispevali, da so se zadeve začele reševati, zato bomo glasovali proti.
Hvala lepa. Še kdo v imenu poslanske skupine? Ne. Kolega Jože Lenart v lastnem imenu.
Ja, hvala lepa. Glede na to, da sem bil član komisije in da sem komisiji potem po naknadni odločitvi, ko smo spremenili odgovornost, ne samo politično, smo pogojno, sem pogojno glasoval za, zato pa je ta zadeva nekako bila zaključena in prišla danes na Državni zbor. Danes pa bom glasoval proti in bom tudi obrazložil. Poglejte, teh 33 zaključkov, ki jih tu vidimo, so si med seboj zelo nasprotujoči. In glasujem proti predvsem zato, ker 28. točka govori o tem, da je praktično v samem začetku leta 2007 nastal problem, ker pri ustanovitvi te srčne kirurgije, ki se je začela že takrat ni bilo osnovnih pogojev, da bi se to ustanovilo. V 32. točki pa jasno je ta zaključek, zaključimo tudi lahko, da Slovenija z dva milijona prebivalcev ne zagotavlja kritične mase malih pacientov na področju prirojenih srčnih bolezni, ki bi zagotavljala organizacijo in izvajanje varnega programa za paciente ter finančno vzdržnega programa. To je tisto dejstvo, ki govori o tem, da nasprotujočim tem dejstvom ne moremo danes iskati neke osebne [[znak za konec razprave]] odgovornosti v vseh teh letih, zato bom glasoval proti.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 82 poslancev, za 35, proti 38. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 38.]] Ugotavljam, da bistvene ugotovitve preiskovalne komisije niso sprejete. Prehajamo še na odločanje o predlogu sklepa. Glasujemo. Navzočih je 79 poslancev, za 35, proti 29. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 29.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 2. TOČKO DNEVNEGA REDA – TRETJO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O PLAČILNIH STORITVAH, STORITVAH IZDAJANJA ELEKTRONSKEGA DENARJA IN PLAČILNIH SISTEMIH V OKVIRU NUJNEGA POSTOPKA. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predloga zakona niso bili vloženi, prehajamo na 3. obravnavo predloga zakona – odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev sprejetih na matičnem delovnem telesu predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 82 poslancev, za 74, proti nihče. [[Za je glasovalo 74.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 3. TOČKO DNEVNEGA REDA – TRETJO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ZAVAROVALNIŠTVU V OKVIRU NUJNEGA POSTOPKA. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona – odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev sprejetih na matičnem delovnem telesu predlog zakon neusklajen. Kolega Luka Mesec, v imenu Poslanske skupine obrazložitev glasu.
Ja, hvala lepa. Zdaj načeloma je ta predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zavarovalništvu v redu. Je zakon, ki prenaša evropske direktive in ki se drži, kot pravi načela skrbnega in učinkovitega nadzora nad zavarovalnicami. Problem pa je, da je v njem gnilo jajce in to je implementacija sporazuma med EU in ZDA o bonitetnih ukrepih v zvezi z zavarovanjem in pozavarovanjem, ki pa je v zakonu omenjen z enim samim stavkom in ta sporazum je treba poiskati na internetu, da vidite za kaj gre. Gre pa za naslednjo stvar: gre za sporazum, ki ameriške zavarovalnice in pozavarovalnice, ki delujejo v Evropi praktično izvzema iz regulacij. Ne slovenski regulatorni organi, kot je Agencija za zavarovalni nadzor, niti evropski regulatorni organi, kot je Evropski organ za zavarovanje poklicne pokojnine, ne bodo več pristojni, da bi preverjali poslovanje ameriških komercialnih zavarovalnic in pozavarovalnic na evropskih tleh, pač pa bodo lahko bonitetni nadzor teh zavarovalnic opravljali samo ameriški, se pravi čezoceanski regulatorji. Drug problem je, da znižuje kapitalske zahteve za poslovanje ameriških zavarovalnic, da jim bo na ta način ostajalo več denarja za nakupe vrednostnih papirjev in špekuliranje na finančnih trgih, kar seveda po eni strani postavlja v slabši položaj ljudi, ki so zavarovani v Evropi, ker bodo izpostavljeni večjim tveganjem, hkrati pa v slabši položaj postavlja njihove evropske konkurente, saj vzpostavlja dvojna merila; ena, ki veljajo za ameriške zavarovalnice, druga, ki veljajo za evropske. Nasploh pa s tem seveda ustvarja konkurenčni pritisk, da bodo tudi evropske zavarovalnice zahtevale nekaj podobnega zase in nas vrača v svet izpred desetih, petnajstih let, ko je zaradi tekih deregulacij finančnih. trga prišlo do finančnega zloma. Če spomnim, v osrčju tiste krize leta 2007, je bila zavarovalnica American International Group, verjetno ste že slišali za kratico AIG, namreč ta zavarovalnica je zaradi svojih špekulacij na finančnih in hipotekarnih trgih napravila tako luknjo, da so jo ameriški davkoplačevalci morali pokriti s 150. milijardami dolarjev. In zdaj se deset let kasneje obnašamo kot da je vse to pozabljeno in se vračamo v nek svet pred finančno krizo kjer bo finančni kapital svoboden, vsi ostali smo pa nekako zavarovanje računajo, da ko bodo vnovič se zapletli v svoje finančne špekulacije, bomo spet mi tisti, ki jih bomo reševali. V Levici bomo iz teh razlogov glasovali proti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 81 poslancev, za je glasovalo 50, proti 8. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 8.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in prekinjam 19. sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali v ponedeljek, 13. 7. 2020 ob 12. uri.