Spoštovane kolegice poslanke, kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam 65. izredno sejo Državnega zbora, ki sem jo sklical na podlagi prvega odstavka 58. člena in prvega odstavka 60. člena ter 93.a člena Poslovnika Državnega zbora in na podlagi odločitve Kolegija predsednika Državnega zbora, sprejete na 96. seji dne 8. 3. 2021. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: Lidija Ivanuša, Andreja Zabret od 12. do 14. ure, Dejan Židan do 13. ure, Robert Polnar do 14. ure, Franc Jurša, Ferenc Horvat do 18. ure, Samo Bevk do 14. ure, Mihael Prevc do 14. ure, Dušan Verbič, Jani Möderndorfer do 15. ure, Franc Trček do 12. ure in Marijan Pojbič. Do roka, ki ga je na podlagi tretjega odstavka 93.a člena Poslovnika Državnega zbora določil kolegij, je sodelovanje na seji izven sedeža Državnega zbora z uporabo aplikacije za seje na daljavo v obliki videokonference najavil poslanec Željko Cigler. Na sejo sem vabil ministrico za izobraževanje, znanost in šport dr. Simono Kustec ter druge predstavnike Vlade. Vse prisotne lepo pozdravljam! V skladu z drugim in četrtim odstavkom 93.a člena Poslovnika Državnega zbora dnevni red seje Državnega zbora na daljavo določi Kolegij predsednika Državnega zbora s sklicem, zato o njem ne bomo glasovali. Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO INTERPELACIJE O DELU IN ODGOVORNOSTI MINISTRICE ZA IZOBRAŽEVANJE, ZNANOST IN ŠPORT DR. SIMONE KUSTEC. Interpelacijo je v obravnavo zboru predložila skupina 38 poslank in poslancev s prvopodpisanim dr. Matejem T. Vatovcem. Za dopolnilno obrazložitev interpelacije dajem besedo najprej predstavniku predlagatelja dr. Mateju T. Vatovcu.
Najlepša hvala, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovana ministrica! Začel bom prav z vašim citatom o mariborskih dijakih, ki so protestirali, zato da gredo lahko v šolo, izjavo, ki je ne samo postala izjava tedna v enem od časnikov, ampak je tudi široko odmevala v naši družbi. Dejali ste: »Gre za mlade odrasle ljudi, za katere vsekakor verjamem, da razumejo« [[…]]
Dr. Vatovec, se opravičujem, prekinil vas bom. Opozarjajo me, da ura ne dela. 10 minut prekinitve zaradi tehničnih razlogov. (Seja je bila prekinjena ob 9.03 in se je nadaljevala ob 9.14.)
Spoštovani kolegice in kolegi! Še za 15 minut bomo podaljšali pavzo. Tehnična služba pravi, da bo resetira celoten sistem. Ob pol desetih nadaljujemo. (Seja je bila prekinjena ob 9.14 in se je nadaljevala ob 9.32.)
Spoštovane kolegice in kolegi! Še vedno imamo tehnične težave, zato bomo uro odštevali sproti, peš, kot se temu reče. Za dopolnilno obrazložitev interpelacije dajem besedo predstavniku predlagatelja dr. Mateju T. Vatovcu.
Lep pozdrav vsem! Spoštovana ministrica, pričel bom z vašim citatom o mariborskih dijakih, ki je postal izjava tedna, pa ne samo v časnikih, ampak širše v družbi. Rekli ste: »Gre za mlade odrasle ljudi, za katere vsekakor verjamem, da razumejo in tudi prevzemajo odgovornost za svoja dejanja. To je tisti prvi korak v svet odraslosti.« Teh nekaj besed, ta dva stavka razkrivata ves vaš prezir, aroganco, anemičnost in odtujenost, zaradi katerih smo predlagatelji vložili interpelacijo. Pravzaprav je ta odziv na dijake, ki so protestirali, pazite, zato da se lahko vrnejo v šolo, odličen uvod v današnjo razpravo. Številni šolarji, dijaki, študentje in njihovi starši, učitelji, profesorji, ravnatelji so v tem letu, odkar obstaja tretja Janševa vlada, ves čas pozivali, prosili, apelirali na posluh in razum, iskali nekoga, ki bi izpolnjeval vlogo branika šolskega polja. Če kje, takega sogovornika niso našli v ministrici niti v ministrstvu, ki nosita pripono »za izobraževanje«. Zato so mladi, mladi odrasli in odrasli po najdlje trajajočem zaprtju šol v Evropi pričeli protestirati. Protestirati za to, da se odprejo šole. Mladi so naredili nekaj neverjetno pogumnega – uporabili so ustavno pravico do svobode izražanja za to, da zahtevajo svojo pravico do izobraževanja. S tem niso pokazali zgolj poguma, dejansko so pokazali svojo odraslost, udejanjili so javno rabo uma. Toliko odgovornosti, ministrica, niste pokazali v celem letu svojega mandata, mandata, ki ste ga porabili za to, da ste neministrica za šolstvo, kar vam ne nazadnje očitajo tudi sami dijaki protestniki z druge mariborske gimnazije. Pravijo, da ne poznate dijakov, da se v epidemiji niste postavili v njihov položaj, da niste pokazali niti želje, da bi delali za njih ali si res želeli, da se vrnejo v šole. Zapisali so, da so pričakovali dialog in sočutje, ne pa arogance, ker so si želeli nazaj v šolo. Spoštovani, gre za očitke, ki se proti ministrici nizajo ves čas s strani ljudi, ki posredno ali neposredno delujejo v šolskem polju. Gre za očitke, ki smo jih predlagatelji nanizali v interpelaciji. Ministrovanje dr. Simone Kustec je beg od odgovornosti za svoj resor, je kimavo podrejanje prvemu ministru, njegovi arogantni razdvajajoči agendi, ki ne razume, noče razumeti in si želi podrediti tudi ta segment družbenega življenja. Ministrica se tako sama aktivno postavlja v to pasivno vlogo. Ministrica se je odločila, da bo neministrica. Mladi so prevzeli odgovornost ravno s tem, ko so protestirali. Kot sami pravijo, za tem trdno stojijo, ker so povedali svoje mnenje. Zavzeli so pozicijo jasno in nedvoumno in to je rdeča nit očitkov v 20 točkah interpelacije – da ministrica noče zavzeti pozicije, imeti mnenja in skrbeti, braniti, se boriti za svoj resor. Tovrstni očitki so stalnica njenega ministrovanja in velik del 20 točk, ki smo jih predlagatelji nanizali v interpelaciji. Očitamo ji med drugim nestrokovno, neučinkovito, nekonsistentno in škodljivo politiko na področju organizacije vzgoje in izobraževanja v času epidemije covida-19, očitamo ji ustavno nedopustno odrekanje pravice do izobraževanja otrokom s posebnimi potrebami, očitamo neupoštevanje epidemiološke stroke pri odpiranju in zapiranju šol, diskriminacijo nekaterih skupin šolajočih se otrok in dijakov, tistih, ki so iz socialno ogroženih skupin, nezagotovitve pogojev za varno in zanesljivo izvedbo šolskih tekmovanj, ogrožanje prihodnosti zaradi odsotnosti načrta za odpravljanje škodljivih in negativnih posledic zaprtja šol. Očitamo škodljiv izključevalen in podcenjujoč odnos do športa, neorganizacijo šolskih tekmovanj, predlog za ukinitev sklada za financiranje nevladnih organizacij, očitamo predvsem pomanjkanje dialoga z vsemi deležniki, sindikati, ravnateljskimi združenji, strokovnimi delavci, učenci in starši. Očitamo ji neustrezno zagovarjanje interesov učenk in učencev, dijakov in dijakinj pri določitvi prioritet glede sproščanja ukrepov za preprečitev širitve covida-19. Očitamo odsotnost sistematične evalvacije pouka na daljavo, odsotnost ukrepov za preprečevanje socialnih stisk mladih. Očitamo opustitev dolžnega ravnanja pri pripravi razpisa za vpis v visokošolska izobraževanja in zavajanja javnosti, vpletanje v avtonomijo Pedagoškega inštituta, postavljanje interesov zasebnih izobraževalnih institucij pred kakovost visokega šolstva, blokado zaposlovanja raziskovalcev na javnih raziskovalnih organizacijah in tako naprej. Ker je v uvodu premalo časa, da bi šel v podrobnosti o vsem tem, se bom osredotočil na dve ključni temi, škodo za osnovnošolski prostor in škodo za javne visokošolske in raziskovalne zavode. Pa začnimo s prvim. Področje izobraževanja, sploh osnovne šole so eden ključnih stebrov družbe, ki zagotavljajo celo vrsto razvojnih možnosti za najmlajše. Šola je prostor odprtosti, izenačevanje družbenih in socialnih razlik ter ne nazadnje prostor za rast. Zaprtje šol med prvimi v Evropi in vztrajanje pri njihovem zaprtju najdlje v tem prostoru je bila katastrofalna odločitev. Odločitev, ki ni bila podkrepljena s strokovnimi stališči, tako vladna posvetovalna skupina za covid, NIJZ kot celo Svetovna zdravstvena organizacija so ves čas trajanja epidemije poudarjali in izpostavljali, da so šole tiste, ki jih je treba zapreti zadnje in odpreti prve. Ministrica pa se je odločila, da bo raje kot stroki in epidemiologom sledila stališčem predsednika Vlade, ki te stroke in teh epidemiologov ni poslušal. S tem se je seveda povzročila gromozanska škoda za otroke, predvsem osnovnošolske in tudi za njihove družine. Bili so potisnjeni v situacijo, ko so se, nekateri tudi brez dostopa do informacijske tehnologije in do interneta, morali soočati s poukom na daljavo, ki v začetnih fazah niti ni deloval tako, kot bi moral. Morali so se soočati z odsotnostjo vrstnikov, morali so se soočati z odsotnostjo neposrednega stika z učitelji. Ob tem so to morali početi včasih sami doma, medtem ko so morali njihovi starši delati. Sami, brez da bi imeli ustrezno predhodno znanje in veščine za uporabo takšnih tehnologij, brez da bi imeli vse ustrezne osnove, da bi se lahko šolali sami. To je seveda terjalo velik napor tudi s strani staršev, ki so se morali ob tem, da so morali hoditi v službo, potem ukvarjati še s šolanjem otrok in tako naprej. Nihče ne trdi, da bi moralo ministrstvo ignorirati NIJZ, vsekakor pa bi moralo iskati in najti ravnovesje med zdravstvenim vidikom in izvajanjem študijskega procesa. Zaradi te nesposobnosti so bile šole prehitro in predolgo, kot rečeno najdlje, zaprte. To stališče je zagovarjala praktično vsa strokovna javnost, epidemiologi, učitelji, sindikati, a za njih in njihova stališča ministrica ni imela ne časa ne posluha. Številna priporočila šolnikov po dodatnih kadrih in opremi, ki bi zagotavljala odprtje šol, so bila preslišana, navodila pa so običajno prihajala zmedeno, tik pred zdajci, kar je še dodatno povzročalo zmedo. Ministrica je celo v eni od televizijskih oddaj priznala, da so šole zaprli prehitro, a da je bilo to zaradi tega, da se je pomagalo zdravstvu. Spomnimo se, da je Vlada, ko so šole bile trdno zaprte, odločila, da se lahko odprejo številne gospodarske dejavnosti, decembra nakupovalna središča in podobno. Tako smo prišli v situacijo, ko so se v času božično-novoletnih praznikov šolarji, dijaki, študentje lahko srečevali, združevali v nabito polnih nakupovalnih središčih, niso se pa mogli šolati. Posledice tega odprtja smo potem videli v januarju. Po drugi strani je ministrica s svojo pasivnostjo naredila tudi konkretno šolo na področju, s katerega sama izhaja, univerze. Najbolj odmeven primer tega je bila seveda blokada razpisa za vpis v visokošolske zavode. Ker se je na neki točki predsednik Vlade odločil, da mu ta razpis ni všeč, ga je blokiral in ministrica je s svojo pasivnostjo pri tem sodelovala. To je bilo eno dejanje v tej državi, ki je povzročilo eno najbolj množičnih peticij, peticijo proti uničevanju javnega visokega šolstva in znanosti, ki jo je podpisalo več kot 14 tisoč oseb. 14 tisoč oseb, ki je bilo ignoriranih v vsem tem času. Za to blokado razpisa seveda stojijo intence Vlade po privatizaciji oziroma po pritiskih na javno univerzo, kar je bilo potem jasno tudi v zloglasnem vrhu pri Kranju, kjer je Janez Janša postrojil predstavnike javnih univerz in jih soočil s predstavniki zasebnih institucij. Te elemente privatizacije smo lahko videli tudi že v PKP6, kjer je po lobiranju Jambrekove univerze na ministrstvu za izobraževanje prišlo do člena, ki je omogočil, da se preskoči akreditacijo za Novo univerzo in s tem omogoči tej univerzi dostop do 2 milijonov evrov letno javnih sredstev za svoje delovanje, čeprav kot rečeno teh pogojev ni. V javnem pismu so v Visokošolskem sindikatu Slovenije v primeru te blokade razpisa zapisali: »Morda pa čas, ki ga namenjate molku, lahko izkoristite za premislek o tezi, da v družboslovju nimamo težav s prevelikim vpisom na programe, temveč z diplomanti, ki si bodisi prisvajajo pravico do odločanja o zadevah, glede katerih nimajo kompetenc,« in s tem ciljajo na predsednika Vlade, »bodisi imajo kompetence, pa nimajo hrbtenice,« in to je puščica ministrici. Hrbtenico so pokazali dijaki, če se vrnem k njim. Najstniki so z javno rabo uma pokazali ne samo, da se lahko izraža lastna stališča in podaja jasne in izoblikovane zahteve, pokazali so, da se mora izražati taka stališča in zahteve iz enega preprostega razloga – ker je tako izražanje stališč izraz odprtega dialoga in demokracije, ki stremi k odprti, razvojno naravnani in solidarni družbi. Za razliko od vseh teženj te vlade. Zaradi tega vas želim na tem mestu spomniti na uvodni stavek Kantovega spisa Odgovor na vprašanje: kaj je razsvetljenstvo?, ki so ga učenci, dijaki, njihovi starši, učitelji in profesorji udejanjili v najčistejši obliki. Ta odstavek pravi: »Razsvetljenstvo je človekov izhod iz nedoletnosti, ki je je kriv sam. Nedoletnost je nezmožnost posluževati se svojega razuma brez vodstva po kom drugem. Krivda za to nedoletnost pa je lastna, če vzrok zanjo ne zadeva pomanjkanja razuma, temveč odločnosti in poguma, da bi se ga človek posluževal brez tujega vodstva. Sapere aude! Bodi pogumen, poslužuj se svojega lastnega razuma, je torej geslo razsvetljenstva.« Ta citat posebej posvečam vsem udeleženim v šolskem polju, na splošno pa vsem v družbi, saj je edini izhod iz mraka, v katerega nas potiska vlada Janeza Janše, ravno uporaba razuma. Vam, spoštovana ministrica, pa polagam v razmislek v naslednjih 16 urah. V tem času razmislite, kdaj boste razmislili o tem citatu. Kdaj boste razmislili o tem, da je potrebno razum uporabljati svobodno od vodstva koga drugega, da je treba imeti odločnost in pogum in da se je treba posluževati lastnega razuma, zato da se udejanja neka načela, ki ste jih menda celo zagovarjali še pred enim letom? V tem času razmislite, kdaj boste prevzeli odgovornost za svoja dejanja, kdaj boste prevzeli odgovornost na podoben način, kot so to storili dijaki v Mariboru, kdaj boste vi naredili prvi korak v svet odraslosti. Na točki, do katere ste se prignali, je vaš izhod iz nedoletnosti lahko izključno odstop. Bo bistveno prepozen, a morda ga bo moč videti kot majhen, prvi korak k uporabi razuma.
Hvala lepa. Za dopolnilno obrazložitev interpelacije dajem besedo še predstavniku predlagatelja mag. Marku Koprivcu.
Hvala lepa, spoštovani predsednik, za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Pozdrav tudi predsedniku Vlade, ki ga sicer ni med nami. Verjetno nima časa, tvita, morda žali kakšnega evropskega državnika, morda kakšnega novinarja in nima časa za prisotnost na seji. Pomenljivo bi želel pozdraviti tudi ministre, ki jih ravno tako iz ne vem kakšnih razlogov med nami ni. Tiste nepreklicno odstopljene, tiste, ki vam ni dovoljeno govoriti v javnosti, tiste, zoper katere med vami potekajo policijske preiskave, tiste, ki skomigate z rameni, ko ne premorete poguma, da bi se uprli diktatorskim težnjam predsednika Vlade. In seveda pozdrav tudi vsem, ki v demontaži demokracije in republike preprosto uživate in se s poniževanjem ustave, čeprav ste prisegli drugače, žal strinjate. Poseben pozdrav moram danes nameniti, žal, ministrici za izobraževanje, znanost in šport. Ministrici, v času ministrovanja katere smo prvič doživeli, da organi demokratične in svobodne države po ustavi republike preganjajo dijakinje in dijake, ker so si drznili javno izraziti zahtevo po vrnitvi v šolske klopi. S prav posebno grenkobo tako pozdravljam ministrico za znanost, v času katere so morale svoja vrata zapreti univerze in študentsko domovi, ko je Vlada igralnim salonom in kazinom omogočala, da lahko mirno nadaljujejo s svojim delom. Z resnično nenavadnim občutkom pozdravljam ministrico, pristojno za šport, ki ni nikoli skoparila s čestitkami ob uspehih slovenskih športnikov in se je seveda na veliko slikala z njimi na prireditvah, hkrati pa ji ni bilo mar za katastrofalno poslabšanje gibalne sposobnosti otrok in mladine ter za več mesecev trajajočo onemogočanje dela profesionalnih športnic in športnikov ter v vseh protikoronskih paketih ni znala ali pa ni hotela priskočiti na pomoč športnim delavkam in delavcem, za razliko od pomoči duhovnikom. Če dobro pomislim, pozdrave pravzaprav naslavljam na ministrico, ki svojega dela v resnici sploh ni opravljala. Svojo nesposobnost, nedelo in popolno podrejenost diktatu predsednika Vlade pa še danes opravičuje z epidemijo novega virusa covid-19, čeprav so številne države v Evropi dokazale in pokazale, da je ob volji mogoče virusu navkljub poskrbeti tako za nemoten potek izobraževalnega procesa kot za nadaljevanje dela v znanosti, športu in na vseh področjih, kjer je Slovenija zaradi ponižnosti in nedela Simone Kustec nazadovala do točke, ko je bila otrokom, mladini, športu in znanosti povzročena, bojim se, zelo težko popravljiva škoda. Zato, spoštovana Simona Kustec, dober dan in dobrodošli! Dobrodošli na soočenju z realnostjo, ki ste jo hote ali nehote pomagali ustvariti. Prav lepo pozdravljeni na srečanju z vsem, kar je prav zaradi vas ali tudi zaradi vas ali tudi zaradi vas v Sloveniji danes hudo narobe in se mora končati takoj, najbolje z vašim priznanjem, da nalogam in vlogi preprosto niste bili kos. In zato bi bilo prav, da prevzamete odgovornost. Tako kot ste rekli dijakom, da morajo plačati kazen zaradi protestiranja za odprtje šole, bi bilo prav, da tudi vi po enem letu nedela v tej vladi prevzamete svoj del odgovornosti za vse, kar ste, in predvsem za vse tisto, česar niste storili. Najučinkoviteje s svojim odstopom. Kot že mnogokrat v zadnjem letu je bil tudi moj današnji poziv k temu, da naredite tisto, kar je logično in prav, zgolj retorične narave. Po vsem, kar ste namreč naredili v škodo državljank in državljanov, ter po vsem, česar niste naredili, da bi bilo ljudem v Sloveniji bolje v teh težkih časih, žal k vam ne usmerjamo nikakršnih pričakovanj več. Svoje upe pa tako predlagatelji interpelacije prelagamo v racionalnost in treznost odločitev poslank in poslancev. Izvoljeni predstavnice in predstavniki ljudstva bi namreč morali vedeti in razumeti, da tako ne moremo več naprej in je nesporno prišel čas, da Simono Kustec razrešimo z mesta ministrice za področja, ki jih je zanemarila oziroma jih nikoli dejansko sploh ni upravljala. Interpelacijo zoper Simono Kustec smo tako poslanci in poslanke demokratične opozicije vložili najprej zaradi nesprejemljivega kršenja načela, da se tudi v časih krize šole zapirajo zadnje in odpirajo prve. Seveda v opoziciji razumemo, da je bilo leto soočanja s pandemijo novega koronavirusa izjemno zahtevno in povsem neobičajno leto, toda, spoštovane poslanke in poslanci, ne pozabite, da je v šolskem letu 1943/1944 sredi najtrše okupacije slovenskega ozemlja delovalo več kot 430 partizanskih šol, kjer je za učenke in učence sredi druge svetovne vojne skrbelo več kot 745 učiteljic in učiteljev. Ofenzivam na osvobojena ozemlja, pregonom, deportacijam in streljanjem talcev navkljub so resnični domoljubi poskrbeli, da so bile, kadar in kjer je bilo le mogoče, za otroke šole odprte. Danes, ko imamo svobodo, svojo državo, danes, ko ni potrebe po ilegalnih učilnicah, danes pa, spoštovana ministrica, se moramo pogovarjati o najdaljšem obdobju brez delujočih šol. In ja, še enkrat moramo na glas ponoviti: pogovarjati se moramo tudi o tem, da so dijakinje in dijaki prejeli plačilne naloge in sodne pozive, ker so zahtevali, da se jim omogoči vrnitev v šole. Ponavljam. Dijakinje in dijaki so prejeli plačilne naloge, ker so zahtevali, da se jim omogoči vrnitev v šole, spoštovana ministrica. To je največja sramota v zgodovini samostojne Slovenije. V času svojega ministrovanja ste torej soomogočili preganjanje dijakinj in dijakov, ker so zahtevali šole. Na drugi strani pa ste z zakonom PKP političnim sopotnikom vašega predsednika Vlade omogočili podaljšanje akreditacije za njihove zasebne univerze, za kar ni bilo prav nobene strokovne utemeljitve. To zahtevo pa je sedaj zadržalo Ustavno sodišče. Tudi sam sem podal zahtevo za presojo tega Komisiji za preprečevanje korupcije. Odgovor še čakamo. Po vašem mnenju je sicer policijski pristop kaznovanja nadvse primeren način prehoda v odraslost. Vendar, spoštovana ministrica, ali ni bil primeren način prehoda v odraslost za sprejemanje odgovornosti in državljanski aktivizem tudi takrat, ko so vas prav ti isti dijaki pozvali, da se sestanete z njimi? In kaj ste storili vi, spoštovana ministrica? Z dijaki se pred protestom niti dobiti niste hoteli. Prav bi bilo, da bi se z njimi pogovorili o rešitvah, ki so jih oblikovali. Prav bi bilo, da bi jim prisluhnili in jim pomagali ali pa da bi vsaj sprejeli njihovo pomoč, ko pa več kot očitno sami niste znali in zmogli oblikovati rešitev. Zakaj niste hoteli sprejeti njihovih predlogov? Kje so bili takrat odraslost, odgovornost, razumevanje položaja in spoštovanje družbenih odnosov? Kje ste bili takrat vi, spoštovana ministrica? Povejte nam danes, ali ste dialog zavračali, ker vam ni bilo mar ali ker vam je bilo tako ukazano s strani avtoritarnega predsednika Vlade Janeza Janše. To, kar počenjate, je daleč od človekovih pravic, daleč od inkluzije. Mar se niste prav vi ukvarjali s tem področjem kot raziskovalka? Spoštovani kolegice in kolegi, ministrica, ki bi morala biti prvi glas podpore otrokom, mladini, učiteljstvu, športnicam in športnikom, tega dela svoje naloge ni opravljala niti en dan svojega mandata. Simona Kustec, ki bi morala biti prvi in zadnji branik vzgoje, izobraževanja, znanosti, športa pred nestrokovnimi posegi politike, pred škodljivimi vplivi in ukrepi, pred javnim blatenjem in zaničevanjem, je bila ves čas trajanja enega mandata žal le nema in kimajoča izvrševalka politike predsednika Vlade. Bila je prinašalka in prenašalka slabih, praviloma tudi nekonsistentnih in s stroko neusklajenih odločitev in novic. Spoštovana gospa ministrica, pred časom ste na tiskovni konferenci dejali, da se zavedate, da so državljani na vas jezni. Rekli ste tudi, da ste jezni sami nase. Kaj si o vas in vašem delu misli celotna država, pa so zelo lepo napisali vaši kolegi, bivši kolegi na FDV, ki vas zagotovo osebno in profesionalno nedvomno odlično poznajo. Zapisali so, citiram: »Teptanje že usklajenih odločitev med vašim ministrstvom in visokošolskimi zavodi ne dokazuje zgolj odsotnosti vaše avtoritete nad lastnim področjem, temveč tudi izgubo etične integritete, saj ne spoštujete in se ne zavzemate za lastne zaveze, ministrsko funkcijo pa zožujete na obskurno vlogo opazovalke.« Konec citata. Zato je res, ne motite se. Na vas smo zelo jezni in nad vami globoko razočarani, tudi predlagatelji te interpelacije. Zato vam, spoštovana ministrica, predlagamo, da se razbremenite jeze in razočaranja nad samo sabo ter v lastno dobro in v dobro šolajoče se mladine, njihovih staršev, dedkov in babic ter v dobro celotnega sistema vzgoje in izobraževanja, znanosti ter športa še pred obravnavo te interpelacije v Državnem zboru Republike Slovenije nepreklicno odstopite. Hvala lepa.
Hvala lepa. Odgovor ministrice za izobraževanje, znanost in šport na interpelacijo ste prejeli 25. februarja 2021. Besedo dajem ministrici za izobraževanje, znanost in šport dr. Simoni Kustec za obrazložitev pisnega odgovora.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Bi lahko še PowerPoint, prosim, aktivirali? Natanko na današnji dan pred enim letom so se ob tem času za skoraj pol milijona šolajočih se ter nekaj prek 100 tisočih zaposlenih zaprla vrata prek tisoč vrtcev, osnovnih, srednjih in višjih šol ter fakultet. Obstalo je delo v prostorih raziskovalnih inštitutov, zaprlo se je 3 tisoč športnih objektov po celotni državi. Odprti so ostali vzgojni zavodi in za nekatere izjeme študentski domovi. Razlog: epidemija nalezljive bolezni covid-19 svetovnih razsežnosti. Tule [[pokaže predmet]] lahko tudi pogledate, kje smo danes glede tega. Pred enim letom sem bila tako kot mnogi med vami prepričana, da se vse skupaj ustavlja za nek določen čas, da bomo malo potrpeli, malo počakali in bo vse skupaj prešlo nazaj v običajne tirnice. Delati vse za vrnitev k običajnemu je vodilo, ki me spremlja vse do danes, zavedajoč se, da bo ta običajnost zanesljivo drugačna. Najverjetneje smo bili vsi prepričani, da bomo z ukrepi popolne zaustavitve zmagali. Nismo bili osamljeni. Skoraj cel svet je ravnal podobno. Cel svet je vedel le to, da gre za virus, ki se širi nevidno in skoraj s svetlobno hitrostjo, da lahko usodno vpliva na zdravje, na življenje okuženih in da zanj nihče na svetu nima zdravila. Edino, kar je bilo v danih razmerah možno in odgovorno storiti, je bil razumen in naraven odziv: ustavitev javnega življenja in iskanje novih poti, po katerih bo življenje v takšnih negotovih, prestrašenih časih lahko čim bolj gotovo in mirno teklo dalje, tudi v vrtcih, šolah, na fakultetah, v športu. V slovenskem šolskem prostoru je to pomenilo iskanje načina, da se izobraževalni proces iz prostorov šol prestavi v prostore doma. Najbolj vitalen del družbe je ostal, a ni tudi obstal doma. Že v prvih dneh tega dramatičnega obdobja spomladi, ki nas je paraliziralo s šokom, nemočjo, strahom, je skoraj 30 % vseh slovenskih šol svojim učencem omogočilo, da so nadaljevali svoje vsakodnevne šolske obveznosti od doma. Ti učitelji so pod ravnateljskim vodstvom v svojih kolektivih nemudoma, dobesedno čez noč stopili v stik s svojimi učenci, jim podali navodila za delo, vzpostavili sisteme za videopoučevanje na daljavo in nadaljevali z začrtanim delom šolskega leta, s takšnim odzivom dali signal celotnemu šolskemu prostoru, celotni družbi, stroki in tudi nam političnim odločevalcem, da je potrebno iti dalje, da se je potrebno odzivati, najti alternativne poti, na takšen način odgovoriti na nastale razmere – ker se je potrebno odzvati, ker se znamo, ker se moramo. Po dveh tednih je to razumelo več kot 90 % celotnega šolskega prostora. S strokovno pomočjo, medsebojnim sodelovanjem, razumevanjem, da si moramo vsi pomagati v teh težkih trenutkih, se spodbujati, predvsem pa otrokom omogočiti, da se njihov dnevni delovni ritem še vedno vrti okoli pridobivanja znanja, nam je uspelo – uspelo prvič med marcem in majem 2020, uspelo drugič med novembrom in januarjem 2021 in nam uspeva tudi danes, po prvem letu epidemije, ko so v šolskih prostorih zopet vsi šolarji in ko kaže, da bomo po sedaj videnem stanju lahko poskusili in storili vse, da bi se na vrnitev kmalu pripravili še na fakultetah. Dejstvo je, da je virus prav posebej zaznamoval tudi vrtčevski in šolski prostor. Do danes ga je po podatkih NIJZ prebolelo pri nas že 20,5 % zaposlenih v vrtcih, 8 % v osnovnih šolah ter dobrih 6 % v srednjih šolah oziroma z drugimi besedami 145 tisoč vseh omenjenih zaposlenih, med katerimi je danes v tem obdobju aktivnih nekaj manj kot 11 tisoč pozitivnih primerov, v zadnjem tednu nekaj nad 5 tisoč. Med šolajočimi se je bilo do sedaj prepoznanih nekaj več kot 193 tisoč okužb, od tega 85 % pri starejših od 19 let, dobra 2 % pa med otroki, starimi med 6 in 18 let. Na današnji dan beležimo nekaj manj kot 10 tisoč aktivnih okužb šolajočih se otrok, od tega polovico samo v zadnjem tednu z opaznim trendom rasti pri otrocih med 5. in 14. letom in ponovno pri šolajočih se s posebnimi potrebami. Ne smemo si zatiskati oči! Večino časa je opisano stanje za vključene v naš prostor vzgoje in izobraževanja na mejah človeških fizičnih, še posebej pa tudi emocionalnih in psihičnih možnosti. A grizemo dalje, ker vemo, da je to edini pravi odgovor, ker vidimo luč na koncu tunela, ki se je kmalu po novem letu pokazala z zmanjševanjem števila okužb zaradi našega zaščitnega ravnanja, zaradi možnosti hitrega opravljanja testov, v aktualnem obdobju zaradi prvih cepljenj zaposlenih v vzgoji in izobraževanju. In da, povsod, pri vseh omenjenih različnih vrstah odzivov je bil prostor vzgoje in izobraževanja skupaj z zdravstvenim, socialnovarstvenim ter sistemom civilne zaščite in kritične infrastrukture tisti, ki je kot prvi razumel, se je kot prvi odzval na stanje in bil prepoznan kot osrednje pomemben. Prav podobno velja tudi za odziv in odnos večinskega dela znanosti in športa, prostorov in ljudi, ki so v opisanem času dosegali svetovne, odmevne rezultate in uspehe, uspešno prijavljali nove projekte, organizirali tekmovanja na najvišjih mednarodnih ravneh koroni navkljub. Zaradi vsega tega želim na tem mestu zopet izreči neskončno, nepopisno zahvalo vsem, od vzgojiteljev, učiteljev, profesorjev, znanstvenikov, športnikov do njihovih vodstev. Ste zmagovalci tega nezmagovalnega časa. Ste naš vzgled in dokaz, da se da, da zmoremo, da bomo na koncu uspeli in da smo vsi v istem čolnu. In zaradi tega želim spomniti, da nismo sami, da se na podobne odzive in preizkušnje odziva cel svet po svojih najboljših močeh in zmožnostih. Na projekciji, ki vam jo kažem, samo ponovno potrjujem, da nismo najslabši, če vas to skrbi. Tisto, kar je dejstvo, pa je, da smo v določenem obdobju bili najslabši, pa ne v šolah, ampak z vidika okužb, ki smo jih imeli v tej državi in ki jih nismo znali obvladovati, ker jih nismo pravočasno začeli obvladovati. To pa je bilo še krepko pred 13. marcem 2020. Veste, ta razprava danes ni in ne sme biti razprava o delu na polju vzgoje in izobraževanja, znanosti in športa o doprinosu tega polja k uspešnemu in odločnemu odzivu na začetno nepoznani in še vedno neobvladljivi virus. Virus ima svoje naravne zakonitosti, ne pa politične barve. Ta razprava danes bo večinsko politična. V njej boste tisti, ki ste si jo želeli, v prvi vrsti sporočali, kaj si mislite o meni, o mojem načinu dela. Nekaj dramatičnih izjav in ocen smo že slišali. Skozi današnjo razpravo bomo z delom poslancev in s pomočjo dejstev, številk govorili o tem, kaj smo skupaj uspeli narediti v tem prvem letu, tudi s predanim odnosom, razumevanjem, delom zaposlenih na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport v sodelovanju s kolegi iz drugih resorjev Vlade, z NIJZ, prek sodelovanja pri sprejemanju zakonov z vami, spoštovane poslanke in poslanci, državni svetniki in svetnice, župani in županje, z različnimi skupinami zainteresirane strokovne javnosti, z Zavodom za šolstvo, s CPI, z RIC, obema državnima maturitetnima komisijama, s strokovnimi sveti, s predstavniki ravnateljskih združenj, staršev, dijakov, študentov, raziskovalnih organizacij, z rektorsko konferenco, s športnimi organizacijami. Da, z vsemi smo sodelovali in sodelujemo in bomo sodelovali še naprej. In hvala vsem vam, ker skupaj z zaposlenimi v vzgoji in izobraževanju, raziskovalci, športniki, njihovimi vodstvi razumete, ker pomagate, ker s svojim znanjem in delom bogatite številne dosežke, ki smo jih dosegli v tem prvem letu mojega vodenja ministrstva. Vemo, kaj delamo, vemo, zakaj to delamo, predvsem pa za koga. Dejstvo je, da smo to prvo leto mandata delali po dveh tirih, po covid tiru in po običajnem tiru. Dejstva covid dosežkov so, da je bilo uspešno zaključeno preteklo, začeto novo šolsko leto, izvedena je bila matura, vpisi v osnovne, srednje in visokošolske programe, že tečejo priprave na letošnjo maturo. V okviru osmih paketov tako imenovane protikoronske zakonodaje je bilo podprtih za dobrih 76 milijonov evrov ukrepov, s katerimi smo zagotovili podporo za izvajanje izobraževalnega procesa, med njimi za nakup opreme IKT, za zaščitna sredstva za nemotena izvedbo dela, za nadomestila plač, izpad prihodkov, za oprostitev plačila za vrtce. Vzgojno-izobraževalni zavodi so prejeli prek 110 okrožnic, navodil in priporočil za izvajanje vzgojno-izobraževalnega procesa, preverjanje in ocenjevanje ter zaključevanje šolskega leta. Poleti smo v sodelovanju z Zavodom Republike Slovenije za šolstvo in z NIJZ pripravili priročnik z možnimi modeli izvajanja pouka v času koronarazmer, izvajala so se do izobraževanja učiteljev za izobraževanje na daljavo. Otrokom s posebnimi potrebami smo izobraževanje prilagodili, šole smo pozvali, da so zanje pripravile prilagojena učna gradiva, jih individualizirala in prilagodila otrokovemu primanjkljaju. Skupaj z občinami in šolami smo zagotovili možnost brezplačnega razdeljevanja toplih obrokov učencem iz socialno ogroženih skupin. Tistim, ki so zaradi covid razmer to potrebovali, smo omogočili podaljšanje statusa študenta, statusa mladega raziskovalca, izvajanje programskega raziskovalnega dela. Za eno leto smo podaljšali veljavnost kategorizacije športnikov in postopke pridobivanja in ohranjanja pravice do štipendije. Študentom smo dvakrat izplačali po 150 evrov pomoči. Za varno vrnitev v šole smo skupaj z Ministrstvom za zdravje poskrbeli za množično testiranje. Prav sedaj se zaposleni v vzgoji in izobraževanju takoj za najbolj ranljivimi skupinami prednostno cepijo. Dejstva so tudi dosežki, vezani na tekoče necovid delo resorja. V enem letu smo dodelali povsem nov zakon o obravnavi otrok in mladostnikov s čustvenimi in vedenjskimi težavami ter motnjami v vzgoji in izobraževanju ter novelo Zakona o vrtcih, ki omogoča brezplačno varstvo za drugega in nadaljnje otroke. Oba ste v Državnem zboru potrdili z visoko večino. Po več kot desetletju smo v sodelovanju s Svizom uskladili spremembe in dopolnitve pravilnika o napredovanju zaposlenih pa pravilnik za pridobitev nazivov strokovnih delavcev v prilagojenem programu za predšolske otroke in v posebnem programu vzgoje in izobraževanja za otroke in mladostnike s posebnimi potrebami v socialnovarstvenih zavodih. Sistemizirali smo prepotrebna delovna mesta za računalničarje. V letu 2020 je bil v celoti realiziran dvig plačnih razredov za strokovne delavce na področju vzgoje, izobraževanja in znanosti. Uvedli smo brezplačni krajši program predšolske vzgoje za vse otroke, ki eno leto pred izpolnitvijo pogoja za vstop v osnovno šolo še niso vključeni v vrtec. Po desetletjih smo poiskali s stabilno sistemsko podporo financiranja za izvajanje izobraževanja odraslih. Prav sedaj ponovno po 10 letih teče velik razpis za sofinanciranje občinskih investicij za vrtce in osnovne šole ter za športno infrastrukturo v skupni vrednosti 60 milijonov evrov. Pri pripravi proračunov za leti 2021 in 2022 smo pridobili zgodovinsko najvišjo finančno podporo za delo resorja na vseh področjih. Že v rebalansu za leto 2020 smo zagotovili dodatnih 87,5 milijona evrov, za leti 2021 in 2022 pa še dodatnih 200 milijonov. Od poletja lanskega leta skupaj z Nemčijo in Portugalsko aktivno sodelujemo pri sopredsedovanju Evropski uniji na polju izobraževanja, znanosti in športa. A o vsem tem in še mnogo ostalih dosežkih več in podrobneje tekom razprave. Ko se danes ozrem nazaj, vidim, da bi kakšne odločitve, kakšne poti, vložene napore lahko naredili tudi drugače. Verjemite pa mi, da v danem trenutku zahtevnih razmer, pritiskov časa, pričakovanj, pogosto tudi želja, da bi lahko s čudežno paličico premagala cel virus, po neprespanih nočeh, dnevih, ko dobesedno ni bilo časa pojesti niti dnevnega obroka hrane, nismo znali in nismo zmogli drugače. Da so bile vse naše rešitve optimalnost v danem trenutku, vedno takšne, ki so zaradi covid razmer najprej sledile pravici do zaščite zdravja ljudi, nato do v teh razmerah najbolj optimalnim oblikam neprekinjenega pridobivanja znanja ter končno prek sodelovanja in medsebojnega razumevanja tudi zaupanju. Osebno prav ta slednji del vidim kot tisti, kjer imamo v nadaljevanju, posebej v času, ko se bodo covid razmere z vidika obvladovanja virusa kot bolezni umirile, največ dela, mestoma tudi popravnih izpitov. Sama bom z namenom ocene in nadaljnjih odločitev o ukrepih za naprej še v tem mesecu vzpostavila dve strokovni posvetovalni skupini za okrevanje. Eno za področje učinkov na polju vzgoje in izobraževanja, drugo za področje športa. Že sedaj stroka pripravlja tudi nize raziskovalnih študij projektov, ki smo jih podprli ali neposredno razpisali na strani ministrstva in bodo dali odgovore, kako dalje, kje je potrebno probleme popraviti, kje smo se naučili dobrega tudi za naprej. Kot družba pa bomo morali vložiti vse napore v to, da si bomo stali ob strani, se spodbujali, si pomagali, se razumeli in skupaj iskali prostore naših različnosti pod istim soncem. Obtoževanja, zmerjanja, nesramnosti, blatenja, laži in manipulacije, teorije zarote ne pomagajo pri tem. So razdiralni, neodgovorni za krhek čas, ki ga živimo. Za čas, ko moramo preživeti in z modrostjo novih spoznanj tistega nekaj dobrega, kar covid izkušnja ponuja, iti dalje, vsak od nas kot posameznik, vsi skupaj pa kot družba solidarnosti, ki si z odgovornostjo in iskrenostjo stoji ob strani v dobrem in slabem. Vem, da bo današnja dolga razprava pokazala oba obraza pravkar omenjenega. Vem, da je to del starodavne igre prestolov, ki se imenuje politika. Vem, da se bodo vrteli po polju in se bomo vrteli po polju čustev in nerazuma, spektakla, ki bo želel med ljudmi še bolj razgreti strasti in nemir. Od vsega pa najbolj vem, da mi ni vseeno, da ni pošteno, da se madež pušča na najbolj vitalnem delu naše družbe, ki se s trudom, zgledom, predanostjo in vsem, kar zna in premore, predaja zato, da pomaga našim otrokom narediti otroštvo in mladost čim bolj običajno, predvsem pa z znanjem vedno bogatejše. Zaradi vas sem tu, zaradi vas počnem vse to, to je moje prvo in zadnje vodilo pri delu. Imam čisto vest, vsakomur lahko pogledam v oči in mu z dejstvi, ki jih je možno kadarkoli preveriti, dokažem, da namera sklicateljev današnje interpelacije nima osnov in da jo zavračam v vseh njenih točkah. Danes bom vaš strelovod. Strelovod, ki hoče ubraniti vse tiste, ki ste v hiši vzgoje, izobraževanja, znanosti in športa. Strelovod, ki sem ga sprejela že pred enim letom z vstopom v ministrsko ekipo. Vem, da bodo letele tudi strele, ki niso namenjene samo meni in moji ekipi, ampak temu se reče politična normalnost našega današnjega prostora, žal. In to ob koncu prvega leta epidemije, v katerem se ves čas trudimo poiskati zgolj vsaj približno optimalno pot nazaj v običajno življenje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke. Stališče bo predstavil Zmago Jelinčič Plemeniti.
Lep pozdrav vsem skupaj! Ministrica je dobila resor v totalnem razsulu. Nekaj je popravila, marsikaj pa bo še morala popraviti. Jaz se ne bom spuščal v razprave o dijakih, ki so hodili na cesto, ne bom se spuščal v razprave o zaprtju, odprtju šol oziroma učnega procesa. Začel bom pa kar pri vrtcih, kar je treba najprej narediti. Zakaj v vrtcih recimo vzgojiteljicam glede na to, da smo v Evropski uniji, da rabimo pametne otroke, ne dovolijo, da bi se vrtele razne pesmice v tujih jezikih, da dobijo otroci v uho tudi zven tujih jezikov? Ko govorimo o pisanju, nihče več ne uči otrok, da držijo pisalo tako, kot je normalno, ampak jih učijo, da pridejo tako [[pokaže z gesto]] , s pestjo, to je tako imenovano opičje pisanje. Na ta način te otroke odvračamo od medicinskega študija. Noben kirurg ne bo mogel delati svojega opravila, če ne bo držal skalpela tako, kot je pravilno, in tudi to je napaka. Potem lepopis – lepopisa v šolah ni več. V zadnjem času tuji strokovnjaki ugotavljajo, da je silno pomanjkljivo izobraževanje, če se ne uči lepopis, in se vračajo nazaj. Tukaj, ministrica, bo treba še marsikaj narediti. Če gremo naprej. Na splošno permisivna vzgoja, ki jo je uvedel gospod Gaber na komando gospoda Drnovška, je pripeljala – kam? V razsulo našega sistema, v nekakšen čuden odnos, da morajo biti vsi enaki, vsi enako pametni, in ker pač nekateri niso enako pametni kot drugi, potem pridemo do neke čudne rešitve, da je vse znanje treba spraviti na najnižji skupni imenovalec, kar pomeni, treba se je prilagajati tistim, ki so v razredu najbolj butasti, ne pa da bi vzgajali tiste, ki so najbolj pametni. In kaj se zgodi po tem, ko ti otroci končajo določeno šolanje? Čim prej poskušajo pobegniti v tujino, kjer pa znajo ceniti tiste, ki so boljši, in jim dajo možnost, da prosperirajo in se razvijajo. Na področju izobraževanja je recimo prišlo do popolnega razvrednotenja določenih učnih programov. Še posebej na področju naravoslovja. Namreč, z uvedbo devetletke se je osnovna šola odmaknila od znanja in znanosti. Namesto podprte in zreducirane, že zdaj zreducirane biologije so na predmetni stopnji šestega in sedmega razreda sestavili nek instantni predmet, imenovan naravoslovje. Naravoslovje je vse – je biologija, je fizika, je kemija, je praktično tudi matematika in tako naprej. In recimo nikomur ni mar, da bi se biologija, ki je eden od temeljev in postulatov človeškega prebivanja, vrnila v učne programe. Posledica tega odmika znanja je pa krepitev neznanstvenih pristopov, ki vdirajo v te prostore izrinjenega znanja in se v družbi vse bolj razkrinkavajo tudi v času te krize, epidemije koronavirusa. Na primer v nasprotovanju vladnim ukrepom proti širjenju koronavirusa, potem odklanjanja cepljenj, potem škodljivemu nasedanju ponudb raznih kamenodobnih diet in čarovnikov in podobnega. Vse skupaj pa to nadomeščajo z nekakšno agendo LGBT. V bistvu gre za opuščanje znanstvene osnove javnega šolskega sistema in v javno šolo se vrinjajo, se širijo razne privatne, recimo na področju kvazinevrologije, ki širijo kvazirazlage o vplivu gibanja na učenje in podobne bedastoče. V bistvu pa gre tukaj le za trženje prodaje šolskega pohištva. Ta stol ni dober, ker se na njem ne moreš učiti, tisti stol, ki ga pa jaz delam, je pa najboljši in tako naprej. Tako globoko smo padli in to je hudo. Tega, gospa ministrica, ne smete dovoliti. Tukaj bo treba še kar veliko raznih rezov in popravil, da se bo vse skupaj porihtalo. Na šolah recimo zasledimo celo raznoliko ponudbo in razlago raznih horoskopov. Tako globoko smo padli, da se zdaj to na šolah ponuja. Predmetnim skupinam je preprečeno sistematično strokovno delo in reševanje problemov, ki bi jih morali reševati v prid podpori delovanja javnega šolskega sistema. Sem noter seveda sodijo tudi razni predpisi s področja šolstva, ki mislim, da jih je prek 2 tisoč, pa sem verjetno skromen pri tej številki, ki določajo vse mogoče razen tega, da bi otrokom omogočili čim boljšo izobrazbo in čim več znanja, da bi ga nabirali. Prihaja do tega, da učitelji nimajo več integritete, ravnatelj nima nobene avtoritete, zato ker vedno lahko pridrvijo v šolo starši kakšnega učenca z odvetniki, z ne vem, kom še, ker je otrok dobil opomin – ne vem, če ukor sploh še dajejo – in potem je kraval. Seveda ti starši takoj pokličejo razne inšpekcije in pridrvijo inšpektorji in inšpektorice, ki po navadi nimajo niti ene ure sodelovanja v učnem procesu, ampak ex cathedra na pamet, kakor se jim zazdi, nekako po svoje tolmačijo predpise, ki pa so po mojem mnenju in po mnenju Slovenske nacionalne stranke zanalašč narejeni v tej smeri, da slovenskim otrokom onemogočajo izstopanje iz povprečja. Slovenci imamo pameten in marljiv podmladek, ki ga pa hočejo nekateri zatreti in uničiti, zato smo tem dolžni zagotoviti vse možnosti prave izobrazbe. Tukaj, gospa ministrica, boste morali marsikaj narediti, da boste popravili te zadeve. Če pogledamo na splošno. Domače branje. Pri domačem branju se v bistvu ne bere slovenskih klasikov, berejo se neki čudni zmazki, po navadi s tendenco LGBT, ki nimajo kaj početi v našem učnem procesu. Nobeden ne bere več Trdine, Bevka, Jurčiča, Jančarja, konec koncev tudi Partljiča, če vzamemo. Vsi ti pisatelji so naše gore listi, pišejo o naših ljudeh, o naših problemih in so na nivoju našega mentalnega občutja, ne pa nečesa, ne vem česa. Tudi recimo pri glasbi se ne učijo slovenskih narodnih pesmi. Danes, ko končajo srednjo šolo, učenci, ne vem, če poznajo eno, morda dve slovenski narodni pesmi. In vendar je slovenski narodni opus tako bogat, da ga upoštevajo vse svetovne enciklopedije, razen seveda slovenskih. Če gremo naprej, ostanemo tukajle tudi pri slovenskem jeziku. Slovenski jezik se krotoviči in največji uspešni uničevalec slovenskega jezika je Slovenska akademija znanosti in umetnosti. Tam, kjer sedi ena kopica političnih gospodov in gospa, ki se trudijo, da bi ja uničili slovenski jezik, da bi iz tega naredili neko skropucalo, da bi iz slovenskega jezika zmetali ven vse, kar je slovenskega, in po možnosti nadomestili z nekimi po eni strani iz tujih virov, po navadi iz angleščine pobranimi, poslovenjenimi izrazi, po drugi strani pa nekako po stilu Vuka Karadžića poenostavljali slovenski jezik do te mere, da bi izgubljal svojo integriteto. Konec koncev je že Toporišič začel s tem, da bi črtali dvojno, kar je zločin za slovenski jezik, in vendar imamo nekatere na SAZU, da ne govorim na filozofski fakulteti, ki bi radi delali neke svoje skovanke, ki nimajo ne repa ne glave, predvsem pa škodujejo slovenski besedi in slovenskemu narodu. Kar se tiče zgodovine je treba marsikaj narediti. Slovenska zgodovina se edino v Sloveniji uči na postulatu prihoda naših prednikov v šestem, sedmem, osmem stoletju našega štetja. Nikjer več v pametnih državah in v strokovnih krogih ne sprejemajo te teze, ki je nastala najprej na nemški zgodovinski šoli, ki jo je vzela pod svoje beograjska zgodovinska šola in ki so se ji vedno klanjali slovenski adlatusi, ki so se morali klanjati vladi, oblasti, zato da so dobili razne privilegije, razne bonitete, konec koncev vključno z Miklošičem, ki je bil tudi eden od močnih uničevalcev slovenskega jezika s svojimi mehčalci in mehčanji raznih besed. Potem moram namesto, tako kot smo včasih rekli, Kran' zdaj reči Kranj. To ni v slovenski zvokovni govorici. Tukaj v zvezi se moram ozreti tudi na učbenike. V Sloveniji imamo celo kopico učbenikov. Učbeniki se ne naročajo na osnovi nekega predpisa, neke okvirne zgradbe, ampak na osnovi tega, kdo koga kje pozna, kateri učitelj pozna tega izdajatelja, nekdo nekega drugega, in seveda se potem naročajo učbeniki z leve, z desne, kakor pravijo nekateri zbrda-zdola. Mislim, da je to ena huda pomanjkljivost slovenskega učnega sistema, kar je treba popraviti, nujno popraviti. Tudi ti razni delovni zvezki, ki so sami sebi namen. Namen sami sebi, nihče jih ne uporablja, jih ne izpolnjujejo, ampak seveda jih je pa nujno treba kupiti. Recimo 30 evrov krat 10 tisoč nanese tistemu, ki je natisnil ta delovni znesek, kar lep kupček denarja v žep. In seveda, vsako leto je potrebno imeti malo drugačen zvezek. In seveda se denar ponavlja. Kdo plačuje? Naši ljudje. Ljudje, ki že tako šparajo ne samo pri učnih zadevah, ki povsod šparajo, pri učnih zadevah pa sploh, kajti za enega otroka v osnovni šoli je potrebno dati na stran vsako leto vsaj 120 evrov, približno, da ne govorim o srednji šoli, kjer je ta številka še precej večja. Kar se tiče permisivne vzgoje, ki jo je uvedel Gaber. Treba je vedeti, kaj se mi gremo z vsemi temi agendami LGBT. Recimo na zaključni prireditvi v Osnovni šoli Dravlje so bile 20. 6. 2019 izobešene mavrične zastave. Zakaj pa? Zakaj na šoli mavrične zastave? Bomo naslednjič lahko zahtevali, da se pa tam obesijo zastave Komunistične partije Jugoslavije ali kaj? Kaj delajo mavrične zastave na osnovni šoli? Ali pa risanje raznih slikic na to temo, LGBT? Gre za načrtno siljenje otrok v sprejemanje skupnosti LGBT v javni šoli. Rekel sem že, da je s tem začel Gaber po komandi Drnovška, in to se nadaljuje vedno bolj. Vendar mislim [[…]]
Spoštovani kolega Jelinčič, pri interpelaciji smo.
Vendar mislim, da otroci ne bi smeli biti kontaminirani z ideološkimi obremenitvami svojih učiteljev. To je prepovedano. To je prepovedano povsod po svetu, razen v raznih permisivnih, tako imenovanih naprednih državah, ki pa gredo k hudiču! Hvala bogu. Mislim, da je še ena zadeva, ki jo je treba popraviti. Kar na lepem se zahteva in se dogaja že poučevanje v slovenskih šolah v albanskem jeziku. Lepo vas prosim, kje pa smo? Ali smo mi država, takšna, kot piše v slovenski ustavi, ki ima osnovo na temeljni ustavni listini, ali smo mi neka bivša ekspozitura nekdanje Jugoslavije, ki omogoča ustvarjanje četrte albanske države, poleg Albanije, Kosova, Severne Makedonije zdaj pa še Slovenija? In marsikatera učiteljica podlega temu in zahteva – celo v Šentjurju je bilo rečeno v vrtcu, da če učiteljice oziroma vzgojiteljice ne razumejo, kaj jim hočejo povedati otroci ali pa njihovi starši, naj vzamejo v roko telefon ali računalnik pa naj poguglajo, kaj hočejo povedati. Sramota, sramota za celo državo. In tukaj je tudi naloga ministrice, da zadeve uredi tako, kot je treba. Nisem vsega povedal, zagotovo je še marsikaj tega treba povedati, pojasniti, zahtevati. Ministrica, čaka vas ogromno dela, ki ga boste še morali narediti do konca mandata, in vedite, da vas bo Slovenska nacionalna stranka podpirala, ne računajte pa, da bomo tiho. Ne računajte, da vam ne bomo postavljali poslanskih vprašanj, včasih tudi zelo zoprnih, na katera boste težko odgovarjali. Vem, da boste imeli znotraj ministrstva mnogo problemov, da boste imeli mnogo ljudi in uslužbencev, ki vam bodo zanalašč nagajali, ki vam ne bodo dovoljevali izpeljati slovenskega kurikuluma, ampak bodo zahtevali ne vem kakšnega, tujega, sprevrženega. Mi ne bomo pristajali na to, zato vas bomo opozarjali. Vedeti je treba, da bo Slovenija predsedovala Evropski uniji in tudi tam je treba povedati, kaj mi mislimo o teh deviantnih zahtevah Evropske unije. Konec koncev bo zdaj v kratkem 200. obletnica kongresa Svete alianse v Ljubljani. Takrat je bila Ljubljana v samem svetovnem vrhu, zdaj ko bomo predsedovali, bomo zopet. Zato še enkrat, mi ne bomo podprli interpelacije. Obenem pa izkoriščam ta trenutek še, da vladi čestitam za prvo leto uspešnega dela, za katero sem prepričan, da bo trajalo do naslednjih volitev, na naslednjih volitvah bo treba pa počistiti še tisto svinjarijo, ki je ostala. Hvala.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi, ker slišim kašelj v tej dvorani, ne bom nikogar poimenoval, bi vas prosil, da ste toliko odgovorni – jaz razumem, če se nekdo mora izkašljati, ampak tisti, ki redno kašlja, pa da je toliko odgovoren in v tem smislu prepreči morebitno širjenje kakršnihkoli okužb v tej dvorani. Besedo ima Mojca Škrinjar, stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, potem je pa Aljaž Kovačič.
Hvala lepa. Lepo pozdravljeni! Vlagatelji interpelacije, Socialni demokrati, Levica, Lista Marjana Šarca, Stranka Alenke Bratušek, očitajo dr. Simoni Kustec nestrokovno, neučinkovito in škodljivo politiko na področju organizacije vzgoje in izobraževanja v času epidemije covida-19 z najdaljšim zaprtjem šol in vrtcev v Evropi ter ustavno nedopustno odrekanje izobraževanja otrok s posebnimi potrebami in njihovo diskriminacijo, pomanjkanje dialoga. Očitek ne drži. Ministrica je vodila dialog z vsemi deležniki, z zdravstveno in pedagoško stroko, predstavniškimi združenji ravnateljev, staršev, dijakov in študentov ter komunicirala z javnostjo, se usklajevala z drugimi ministri v Vladi, in kot sintezo vseh dogajanj organizirala navodila in usmeritve za delo vrtcev, šol, fakultet s posebno skrbjo za ranljive skupine, dolgotrajno bolne in invalide, otroke s posebnimi potrebami, Rome ter šolajoče se na deprivilegiranih območjih. Iz uradne Unescove strani, ki beleži zaprtje izobraževalnih ustanov po celem svetu po dnevih, strukturi in namenu v času epidemije covida-19 ter primerjave podatkov z vladnih uradnih strani evropskih držav, je razvidno, da trditev o najdaljšem zaprtju šol v Sloveniji ne drži. Pouk je tekel v skladu s šolskim koledarjem, z izjemo podaljšanja jesenskih počitnic, na daljavo s pomočjo digitalizacije, pri tem pa so vrtci in šole, ki jih je Zavod Republike Slovenije za šolstvo strokovno ažurno podpiral, dosledno sodelovali tudi s starši. Učencem in dijakom pa tudi vsem staršem so bile na voljo tudi svetovalne službe vrtcev in šol, zlasti pa za otroke s posebnimi potrebami. Stanje v januarju je bilo takšno. Šole so se v drugem valu epidemije v Sloveniji zaprle 19. oktobra 2020, sprva niti ne v celoti, le delno, saj so osnovnošolci od prvega do petega razreda ostali v šoli. Po tednu zapore v oktobru je sledil teden počitnic v skladu s šolskim koledarjem, nato še izreden teden počitnic ter tri tedne pouka na daljavo v novembru in ne polni štirje tedni pouka v decembru, ki se je končal z rednimi božično-novoletnimi počitnicami. Januarja 2021, po praznikih, je torej tekel 10. teden pouka na daljavo, ne pa 12., kot smo brali v posplošenih navedbah in kot se ta napaka ponavlja tudi v vlogi za interpelacijo navedenih strank. Primerjalno je tako Slovenija v krogu držav Poljska, Češka, Romunija, Avstrija, Grčija, ki so imele podobno dolgo zaprte šole in pouk na daljavo. Veliko srednjeevropskih držav je imelo teden dni po novem letu tako imenovani tretji božič, praznik svetih treh kraljev, in imele so počitnice. Mednje sodijo Avstrija, Švica, Italija, Švedska, Litva, pa tudi Srbija, kjer slavijo teden dni po novem letu božič po pravoslavnem koledarju. Avstrija je izdala 5. januarja obvezno navodilo, da se po počitnicah nadaljuje pouk le na daljavo, zagotovo do 14. januarja, zelo verjetno pa do 24. januarja. Nemčija je napovedala, da ohranja navodila, izdana v novembru 2020, v katerih glede pouka naloži, da so šole sicer odprte, toda učenci in dijaki morajo nositi maske, v primeru večjega števila okužb pa se zagotovi pouk v izmenah oziroma hibridna oblika pouka. Če v Nemčiji zboli učenec za covidom, gre takoj cel oddelek v karanteno, in tudi njihovi starši, učenci pa se lahko vrnejo šele, ko se s testom potrdi, da so zdravi. 5. januarja 2021 je kanclerka naznanila zaprtje šol do 31. januarja, potem ko je zvezna ministrica za šolstvo izrazila utemeljen dvom, da bi bil običajen pouk v šolah varen. Italija pa je napovedala selektivno vračanje otrok v šole od 11. do 31. januarja, in sicer glede na pokrajino ter stopnjo izobraževanja. Zdaj vemo, da so bile šole v teh deželah po večini zaprte cel februar. Slovenija in Avstrija se nista odločili za model odprtih šol hibridnega pouka delne prisotnosti učencev v večini tega časa. Poudariti je potrebno, da pouk, pri katerem so nekateri oddelki prisotni v šoli, drugi pa se šolajo na daljavo, ker so v karanteni, predstavlja za šolo organizacijsko zahteven projekt, zlasti za poučujoče učitelje, ki morajo v trenutku preiti iz klasične učilnice k računalniku in videokonferenčnemu načinu. To dejanje ni zgolj stvar tehničnega področja, temveč se videokonferenčno komuniciranje z učenci in dijaki tudi didaktično razlikuje od klasične komunikacije. Hitra prilagodljivost različnim načinom je sicer odlična, je pa tudi naporna, zlasti v daljšem obdobju. Odvisna je tudi od povezav, notranje in prostorske organizacije šole ter usposobljenosti in motivacije učiteljev. Gre torej za zahteven projekt, ki temelji na usposobljenosti učiteljev, tehničnih pogojih šolskega okolja ter zlasti usposobljenosti in ambicioznosti ravnateljev. Zagotovo pa pri odločitvah, kako nadaljevati pouk v pogojih epidemije in kateri model je bolj uspešen, ne odloča zgolj šolska stroka, saj je pri tem mnogo činiteljev. Potrebno je presojati na podlagi načela zagotavljanja največje stopnje varovanja zdravja vseh državljanov in v zvezi s tem tudi vrednotenja podatkov o bolnišničnih kapacitetah, ki so na primer v Nemčiji bistveno večje kot v Sloveniji. Primerjava podatkov o številu bolniških postelj leta 2018 v Nemčiji in Sloveniji pokaže, da je Nemčija imela 800 bolnišničnih postelj na 100 tisoč prebivalcev, Avstrija 727, Slovenija pa 443. Število zdravnikov na tisoč prebivalcev v Nemčiji je 4,2, v Avstriji 5,1, Slovenija pa ima 3 zdravnike na tisoč prebivalcev. Nemčija ima 12,9 medicinske sestre na tisoč prebivalcev, Slovenija 9,7, Avstrija pa 6,8. Iz tega sledi večja verjetnost, da bo Nemčija lažje obvladovala obolevnost kot Slovenija. Kljub večjemu številu zdravnikov in posledično lažjemu obvladovanju zdravstvene krize pa se je tudi Avstrija odločila zapirati šole na podoben način kot Slovenija. Jasno je, da pouk na daljavo ne more nadomestiti človeškega stika. Interakcije so, vendar drugačne, kar je velik izziv tako za ustvarjalnega učitelja kot za radovednega učenca in dijaka. Pristojno ministrstvo je zagotovilo velikanska sredstva in opremo za izvajanje pouka na daljavo, resnici na ljubo pa je treba povedati, da so še kraji v Sloveniji, kamor signal ne seže, področja, ki so manj razvita, kar nam je sicer tudi lahko v spodbudo, da bi bilo to potrebno čim prej urediti. Toda to ni breme šolske ministrice, čeprav zaradi tega najbrž slabo spi, temveč je odgovornost cele vlade, ki mora strateško in celostno omogočiti enakomeren regionalni razvoj. V času, ko je bil Telekom državno podjetje v taki meri, da je ta imela popoln vpliv, bi bilo potrebno zahtevati, da svoje dobičke usmeri v gradnjo infrastrukture, ki bi zagotavljala pokritost sleherne naselbine s signalom, da bi lahko ljudje imeli enake možnosti. Nedvomno se bo to sedaj zgodilo, in sicer na način, ki je primeren za razviti trg, v vmesnem času pa morajo nekateri otroci komunicirati s svojimi učitelji po telefonu, učitelji pa jim vračajo popravke nalog ter navodila po klasični pošti. V času, ko je Slovenija izplavala iz recesije, to je bilo 2015. leta, bi bila priložnost, da bi učenci in dijaki dobili v izposojo prenosnike namesto učbenikov. Žal nobena vlada do sedaj tega ni zmogla, aktualna vlada pa to udejanja na trenutno najhitrejši način – tako, da šolam zagotavlja sredstva in opremo, ki jo potem izposodijo šolajočim se. Pouk na daljavo torej teče, je tekel, se pa šola od šole razlikuje, kar je sicer tudi dejstvo, le da je toliko bolj očitno, kajti starši so lahko sedaj v živo spremljali različne načine pouka. Resnici na ljubo je treba povedati, da se šole po kakovosti dela učiteljev pri pouku na daljavo razlikujejo, kar starši seveda opazijo. Tega pa ne gre pripisati slabi računalniški pismenosti učiteljev, nasprotno, prav vsi so se hitro naučili tistega, česar še niso znali. Gre za pedagoške in didaktične pristope, za zavzetost učitelja, kakovost razlage, število nalog, ki jih dajejo in tudi popravijo, za to, kar povedo svojim učencem, kakšne napotke jim dajo, kako preverijo, ali so razumeli in ali znajo kaj narediti, torej katere kompetence so pridobili. Da so šole različne, gre zasluga različno kakovostnim ravnateljem. Izbira teh je še zdaj samoupravna, sindikalistična. Če to preveč bode v oči in če se počasi približujemo temu stanju, bo potrebno spremeniti način imenovanja ravnateljev, s tem pa bo glavni sindikalist izgubil svojo vojsko, ki sestavlja pretežni del šolskega sveta, ki imenuje ravnatelja. Nič slabega o učiteljih, povsem človeško je, da si nekateri izberejo šibkejšega ravnatelja, saj pričakujejo več miru. Ta pa ni vedno dober, ko gre za zahtevnost poklica. Situacija naravnost kliče k spremembi, ki jo bo najbrž sindikat težko sprejel. To je eden izmed razlogov za nasprotovanje pouku na daljavo, upoštevanju ukrepov, nošnji mask. Na žalost se najdejo učitelji, ki se pridušijo, da se ne bodo dali testirati. Če preberemo navodila nemških oglasnikov, lahko vidimo, da je testiranje zapovedano ter tudi nošnja mask v šoli. Tudi zato so imeli lahko Nemci dlje odprte šole, mi pa ne. Ravno te stranke, ki sedaj vlagajo interpelacijo, so pozivale k šoli brez mask. Celo tukaj smo videli jezo in srd, »čemu bi pa nosili maske«. In potem se sprašujemo, zakaj epidemija traja in zakaj so šole dlje zaprte. Zaradi neštetih dejavnikov tveganja, ki se lahko pojavijo v družini, s katero otrok trenutno preživi več časa kot v času šolanja, ko je odsoten vsaj šest ur na dan, je upravičena skrb za otroke, ki so slabim vplivom zelo izpostavljeni. Če je težava v normalnih pogojih tlela, se bo sedaj razbohotila. Toda šola na daljavo ne vključuje zgolj pouka. Sestavni del šole so tudi razredništvo ter storitve šolske svetovalne službe. Otrok v stiski lahko pokliče razrednika ali šolskega svetovalnega delavca, ki je po izobrazbi psiholog, socialni delavec ali pedagog, vsekakor usposobljen pomagati učencu, dijaku v stiski ter tudi družini. Njihova naloga je učencu, dijaku pomagati. Razmerje med številom strokovnega kadra v šoli ter številom učencev na primer na razredni stopnji v Sloveniji je 10 otrok na učitelja, v Nemčiji 15, povprečje za države OECD je tudi 15, povprečje v državah EU pa 13 otrok na učitelja, zato jih ni bilo potrebno dodatno zaposlovati, kot so na primer delali na Irskem. Ugodno razmerje je tudi na višjih stopnjah izobraževanja, osnovna šola pa prednjači. Kljub odličnim prostorskim pogojem in dobri izobrazbi učiteljev ter odličnemu razmerju med številom učencev in učiteljev ter drugih strokovnih delavcev pa šola ne more prevzeti reševanja družinske problematike. Za to mora skrbeti center za socialno delo, šola pa ga je dolžna obvestiti, če zazna težave, ki jih sama ne more in ni pristojna reševati. Zvrniti vse vrste, vzroke duševnih težav, ki jih prestajajo otroci, na njihovo odsotnost iz šole ter pouk na daljavo je nestrokovno in zlonamerno. Šola lahko sama po sebi predstavlja za otroke tudi vir težav, ko so šole odprte. Med dejavniki tveganja, povezanimi s šolo, so slab odnos do šole, biti žrtev trpinčenja, zavračanja s strani vrstnikov, šolski neuspeh, težave v šoli, navaja publikacija NIJZ. Kot varovalke dobrega duševnega zdravja pa NIJZ navaja povezanost družine, dobro komunikacijo družinskih članov, podporne, skrbne starše, družinsko harmonijo, visoko raven odgovornosti v družini, trdne družinske norme in moralo ter ekonomsko varnost. Da pa ne bi pripisovali slabega počutja učencem in dijakom le v času pouka na daljavo, je treba navesti podatke, ki se zbirajo v mednarodni raziskavi znanja PISA, veljajo za vse države, kjer merjenje poteka. Merjenje dobrega počutja 15-letnih študentov oziroma dijakov ciljne populacije v raziskavi PISA 2018 je še posebej pomembno, saj so učenci v tej starosti v ključni prehodni fazi fizičnega in čustvenega razvoja. Po državah OECD sta približno dva od treh dijakov poročala, da sta zadovoljna s svojim življenjem. Ta odstotek pa se je med letoma 2015 in 2018 zmanjšal za pet odstotnih točk. Približno 6 % dijakov je poročalo, da se vedno počutijo žalostne. Skoraj v vsakem izobraževalnem sistemu so deklice izrazile večji strah pred neuspehom kot dečki, tudi če so pri branju močno prekašale dečke. Skoraj četrtina dijakov je poročala o nasilju vsaj nekajkrat na mesec. To je povprečna slika za vse države, v katerih je bila izvedena mednarodna raziskava znanja PISA. Torej, čustvene težave niso produkt šole na daljavo, temveč so stalnica, s katero se je potrebno ukvarjati v šolah. Pouk na daljavo torej zahteva, da si otrok sam ali ob pomoči staršev, če je zelo majhen, organizira delo, posluša ob določeni uri izvajanja učitelja na ekranu, komunicira z njim, izpolnjuje naloge, ki mu jih daje. Torej povsem enako, kot če bi bil v šoli, le da se namesto na šolsko klop usede k svoji domači mizi in učitelja gleda in posluša prek ekrana, z njim komunicira s pomočjo pravil videokonference namesto z oglašanjem v učilnici, dvigovanjem roke. Svoje izdelke pošlje po elektronski pošti učitelju v popravo ter prejme slike svojih popravljenih izdelkov in učiteljeve komentarje zopet na elektronski način ali pa po elektronski pošti ali v spletni učilnici. Tovrstne spretnosti so tako učenci in dijaki kakor tudi učitelji bliskovito razvili. Ne zgolj znanje, temveč kompetenca, zmožnost prilagoditi se nastali situaciji, zmožnost preživeti v drugačnih razmerah so bistveno več vredne od tretjine šolske snovi, ki bi jo zaradi novih okoliščin ne utegnili predelati. Še bolj zanimivo in koristno je, da pouk na daljavo sili učence in dijake k večji samostojnosti. Morda pa se bo obudila resnična in izvirna ideja bolonjske reforme, ki se je pri nas marsikje sprevrgla le v nabiranje večjega števila ur za visokošolske profesorje. Samostojnost, suverenost, kompetentnost, učinkovitost, prilagodljivost. Morda pa klasično zasnovani sindikalni misli ravno to ni všeč. Pouk na daljavo torej prinaša novosti, ki so težave in hkrati priložnosti. Težave bo potrebno kompenzirati tako ali drugače, priložnosti pa velja izkoristiti. Nikomur ni lahko, bilo pa bi mnogo lažje, če bi se vsi držali ukrepov, jih javno podpirali in tako omogočili čim prejšnji izhod iz krize ter normalno življenje, bogatejše za znanje in zmožnosti. In če citiram še navedbo iz prej omenjenega vira OECD, PISA: »Medtem ko se bodo učenci iz premožnih družin pogosto znašli na poti uspeha v življenju, imajo učenci iz prikrajšanih družin na splošno le eno priložnost v življenju, in to sta odličen učitelj in dobra šola. Če bodo ta čoln zamudili, bo nadaljnje izobraževanje še bolj okrepilo in ne omililo začetnih razlik v učnih rezultatih.« Mislim, da se naša šolska ministrica tega zelo dobro zaveda. Očitek o neupoštevanju epidemiološke stroke pri odpiranju, zapiranju šol ter prelaganju odgovornosti na posamezne šole, ravnatelje in starše ni utemeljen. Največjo odgovornost za izvedbo učno-vzgojnega procesa nosijo ustanove same, z njihovimi ravnatelji na čelu. Ministrica je zagotovila, da je bilo osebje v vrtcih in šolah deležno dodatnih usposabljanj, tako z zdravstvenega, tehničnega kot s pedagoško-didaktičnega vidika, izobraževanja zaposlenih v svetovalnih službah z namenom, da se izpelje prilagojeno, a učinkovito izobraževanje ter ocenjevanje. Dobili pa so tudi priročnik z organizacijskimi modeli in priporočili, ki so jih oblikovali strokovnjaki z zdravstvenega področja na čelu s posebno zdravstveno skupino za covid-19, NIJZ, strokovnjaki s pedagoško-didaktičnega področja, psihologi, socialnimi delavci, univerzami, Zavodom za šolstvo ter drugimi strokovnimi zavodi, praktiki, ravnatelji z vseh ravni. MIZŠ je uvrstil v posamične zakone PKP pravne podlage za vse prilagoditve, vsebinske podlage pa zagotovil s pomočjo strokovnih svetov za izobraževanje ter strokovnih zavodov in inštitutov. MIZŠ je z ukrepi zagotovil zadostno število računalnikov, da so jih lahko učenci in dijaki uporabljali za pouk na daljavo. MIZŠ je pripravil pravne podlage za topli obrok za vse učence in dijake, ki so to potrebovali v času šolanja na daljavo, ter svetovalne storitve za otroke in starše, zlasti za otroke s posebnimi potrebami in šolajoče se v socialno-čustvenih težavah. Opravljene so bile tudi raziskave in evalvacije izobraževanja na daljavo. Tako seveda ne drži, da bi ministrica ne vodila MIZŠ, torej Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport. Nasprotno, vodi ga korektno, odgovorno. Očitek o škodljivem in podcenjujočem odnosu do športnih organizacij ne drži. Tem so bili namenjeni različni ukrepi, da so lahko uspešno prestali krizo. Nekatere primerjave s tujino kažejo, da je Slovenija tu daleč bolj uspešna. V Nemčiji bodo ta hip, v aprilu pravzaprav, dobili športni klubi, ki so bili zaprti, pomoč za december. Zdaj. Prav tako ne drži očitek glede priprave razpisa za vpis v visokošolsko izobraževanje. Vsi postopki so bili izvedeni pravočasno, v skladu z normativnimi akti. Edino pravilna in etična je bila odločitev za temeljit premislek o razmerju med vrsto in številom vpisnih mest ter strateškimi razvojnimi potrebami Slovenije. Potreben premislek se je izkazal s povečanim vpisom števila vpisnih mest na področju zdravstva in informatike. Razmislek je sledil Strategiji razvoja Slovenije, ki je bila sprejeta že leta 2017. Manipulacijo, ki govori s 14 tisoč podpisi v peticiji proti ukinjanju javnega šolstva, ki se je pojavljala skupaj s tem očitkom, je potrebno zavrniti. Namreč, v visokošolski in višješolski sistem je vpisanih ta hip 76 tisoč 728 študentov, 14 tisoč od teh jih je podpisalo to izjavo. Vidite, kako zelo majhen delež je tega. Poleg tega moramo povedati, da je očitek o nekem privilegiranju zasebnega neutemeljen. Izmed teh 76 tisoč 728 študentov je zgolj 4 tisoč 953 takih, ki so vključeni v fakultete z več kot 50-procentnim javnim financiranjem. To najdete na straneh Statističnega urada Slovenije. Očitek o zamudi pri prenovi zakona o znanstvenoraziskovalni dejavnosti ne drži. Po podatkih se osnutek besedila usklajuje z različnimi deležniki, javnimi in zasebnimi univerzami, inštituti in drugimi pristojnimi organizacijami. Kako zelo je potrebno usklajevanje zlasti v luči razvoja in omenjene strategije, je vidno prav iz pravkar vloženega predloga opozicije, ki je prav tak zakon vložila, ki pa za naše pojme izkazuje zastarelost in togost. Takega zakona res ne potrebujemo. Očitki o spornem kadrovanju na MIZŠ so neutemeljeni. Vsak vodja si izbere sodelavce, enako je storila ministrica dr. Kustec, pri tem pa je upoštevala področno zakonodajo. Iz besedila predloga interpelacije je razvidno, da predlagatelji niso uporabili korektnih, javno dostopnih podatkov niti empirično preverili stanja na terenu. To je zaskrbljujoče, saj interpelacija predstavlja resen poseg v delo ministrstva in Vlade, moti ritem dela, kar je v času epidemije še posebej težka obremenitev. Zato bi predlagatelji morali še posebej skrbno razmisliti o tej vloženi interpelaciji. Nadalje. Ministrica je izkazala veliko spoštovanje tako do šolajočih se, do učiteljev, vzgojiteljev, staršev, drugih deležnikov, sindikatov, strokovnih združenj kot ne nazadnje do Državnega zbora. Veliko spoštovanje, kar tukaj, v tej dvorani pravzaprav ni vedno tako. Na podlagi vseh razpoložljivih podatkov, primerjalnih analiz edukacije v Sloveniji in svetu je mogoče zaključiti, da niti eden od očitkov v interpelaciji zoper ministrico dr. Simono Kustec ne drži, zato Slovenska demokratska stranka interpelacije ne podpira.
Naslednji bo predstavil stališče Poslanske skupine LMŠ gospod Aljaž Kovačič. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Ministrica z ekipo, kolegice in kolegi! Najpozneje danes bi nas poslance morala pričakati odstopna izjava ministrice Simone Kustec. Ker nas ni, povsem pričakovano sicer, je danes pred nami pravzaprav ena najlažjih odločitev v zgodovini slovenskega parlamentarizma, in to je glasovati za nepreklicno slovo ministrice. Zakaj? Zato ker ministrica Kustec ni na strani otrok, dijakov, študentov in njihovega znanja. Prav tako ni na strani razvoja ter socializacije. Prav tako ni na strani športa in zdravega načina življenja. Simona Kustec mora oditi tudi zato, ker v resnici sploh ni ministrica, ampak je zgolj izvrševalka politike dejanskega ministra Janeza Janše. Skratka, ko so drugi, predvsem predsednik Vlade posegali v njen resor, je molčala in ga ni zaščitila. Ko so tisti, ki jih predstavlja oziroma bi jih morala predstavljati, torej otroci, dijaki, športniki, učitelji, predavatelji, raziskovalci, starši in mnogi drugi, pozivali k rešitvam, pa je govorila o treh Z-jih, znanju, zdravju, zaupanju. V bistvu pa je šlo za: zaprto, zaprto, zaprto. Pa naj ostanem pri izjavah o njenih Z-jih, ker je na žalost svojo prepoznavnost povečala predvsem z nepremišljenimi in nesmiselnimi izjavami ter z zanemarjenjem svojega resorja. V bistvu gre za to, da ministrica ne pozna ali pa celo ne razume svoje pozicije in s tem odgovornosti, ki jo je prevzela. Še tiste rešitve, ki jih je predlagala, ni uspela udejanjiti dlje od črke na papirju. Kaj nam pomaga kup modelov, če pa so šole bile dejansko več kot tri mesece zaprte? Skratka, sama je z obširnim družboslovnim znanjem, ki bi ga morala uporabiti pri enem najpomembnejših resorjev, popolnoma odpovedala. Namerno ali ne, danes ni več pomembno, škoda je storjena in bojim se, da v določeni meri nepopravljiva. Pa poglejmo. V prvem valu epidemije je pouk potekal na daljavo. Dijaki, razen zaključnih letnikov, in študenti so šolsko oziroma študijsko leto celo končali na domu. Taka oblika izobraževanja nam je razkrila vse svoje pomanjkljivosti. Ima negativen vpliv na čustveni, psihofizični, kognitivni razvoj otrok. Poglabljajo se razlike v znanju in socialni neenakosti. Spomnimo le na neenakovredne razmere za šolanje od doma. Še vedno imamo veliko družin, ki živijo v tako imenovanih belih lisah in nimajo dostopa do interneta. Ob tem, da imamo še vedno več kot 3 tisoč družin, ki nimajo računalnikov. To sta dva pogoja, ki morata biti izpolnjena, da lahko greš na pouk na daljavo in ga vsaj v dokaj normalnih pogojih tudi izpelješ. Na vse zgoraj našteto smo v Listi Marjana Šarca opozarjali ves čas, podobno kot vsi, ki so vključeni v izobraževalni proces. Ministrica, podkovana z izkušnjo prvega vala šolanja na daljavo, je imela samo eno nalogo, samo eno nalogo, in to je pripraviti šole na drugi val epidemije. Kako uspešna je bila? Izrazito neuspešna. Je pa bila na drugi strani zelo uspešna v prelaganju odgovornosti. Vso odgovornost za izvedbo pouka na daljavo je namreč prevalila na ravnatelje, učitelje ter ne nazadnje tudi na starše, hkrati pa je računala na njihovo iznajdljivost. Nesprejemljivo in zavržno dejanje na račun naših najmlajših in ostalih, na katerih, tako radi rečemo, svet stoji. Čeprav je ves čas govorila, da se morajo vzgojno-izobraževalni zavodi zapirati zadnji in odpirati prvi, je ravnala obratno. Prva je zaklepala, zadnja odklepala. Se spomnite odprtja avtopralnic in frizerjev? Je hotela reči, ni pomembno, ali bodo naši otroci znali pisati in brati, pomembno je, da bodo lepi ter da se bodo vozili v čistih avtomobilih? Ministrica, kaj ni bilo mnenje epidemiologov konec novembra, da se šole odprejo vsaj za najbolj ranljive skupine? Poleg tega, da so bile vzgojno-izobraževalne ustanove zaprte skoraj štiri mesece, bi rad izpostavil še njene največje napake v škodo marsikoga, če ne v domala vseh. Otroci s posebnimi potrebami so bili doma in brez fizioterapij ter brez druge prepotrebne osebne pomoči. Nanje smo v Listi Marjana Šarca nenehno opozarjali in za to skupino otrok predlagali rešitve. Pozivali, opozarjali, skoraj prosili so tudi starši in strokovna javnost, spremenilo se ni nič. Upravičeno se lahko vprašamo, kaj bi bilo s temi otroki danes, če jih Ustavno sodišče ne bi vrnilo v šole. Prvič sicer neuspešno, ker ministrica ni želela razumeti odločbe, drugič mu je vendarle uspelo. Naj nadaljujem. V enega od tako imenovanih PKP, ki naj bi bili sicer namenjeni blaženju posledic epidemije, je ministrica uspešno podtaknila izenačitev splošne in poklicne mature. Spoštovani, mi imamo ministrico za izobraževanje, ki ne loči med splošno in poklicno maturo. Na srečo smo po pritisku javnosti in z opozicijo uspeli to zadevo amandmirati in jo odstraniti iz PKP-jev. Nismo pa uspeli z umikom podaljševanja koncesij izbranim zasebnim univerzam. Zanje je sicer ministrstvo vnovič dobilo klofuto Ustavnega sodišča, ki je zadevo zadržalo. Naprej. Naj spomnim, da Vlada ni dala soglasja k objavi razpisa za študijsko leto 2021/2022. Epilog zgodbe? Ministrica obmolkne, državni sekretar pa odleti. Podobno kot so odleteli drugi kadri na ministrstvu, ki so opozarjali na ministričino nesprejemljivo delovanje ter vodenje resorja. Simona Kustec je kot statist znotraj vladne ekipe priigrala največji upad gibalne učinkovitosti slovenskih otrok v zgodovini. Gibalna učinkovitost je že pred meseci upadla za več kot 13 %, ob tem pa se je za 20 % povečal odstotek otrok z debelostjo. Strokovnjaki opozarjajo na manko v razvoju, nedejavnost centralnega živčnega sistema in psihosocialne posledice otrok, ki so in bodo nastale zaradi pomanjkanja gibanja. Naj spomnim še na onemogočanje mednarodnega tekmovanja za pet tekmovalcev. Pet, spoštovane kolegice in kolegi. Pa na njene zasluge za poraz na evropskem tekmovanju za slovensko košarkarsko ekipo. Kar se športa tiče, je treba povedati jasno in glasno: ne le, da mu ni pomagala, ampak mu je dejansko z nesmiselnimi ukrepi škodovala tako kratkoročno kot dolgoročno. Njen največji dosežek na področju športa so čestitke slovenskim športnikom, ki jih sama zavira, za dosežene uspehe ter njena udeležba na slavnostni večerji Olimpijskega komiteja Slovenije. Naj spomnim – brez maske in tudi brez sprejemanja odgovornosti, kljub temu da je kršila lastni odlok. Je to del odraščanja, spoštovana ministrica? Po vaših besedah vsekakor ne. Je pa po vaših besedah del odraščanja sprejetje kazni za 400 evrov, ker želiš v šolo, čeprav to izražaš na miren in demokratičen način. Sramota. Med izrazito nerazumne in nečloveške poteze vsekakor lahko štejemo še nesprejetje dijakov na pogovor. Zlahka jih je zavrnila, pa čeprav bi morala biti sinonim za dialog. Celoten vzgojno-izobraževalni proces je kompleksno področje. Učiteljski poklic nosi odgovornost. Odgovornost do učencev, dijakov, študentov, mladih raziskovalcev in mnogo drugih. Ministrica na drugi strani ne čuti odgovornosti do nikogar. Dejstvo je, da bi že pred časom morala zapustiti svoj položaj. Žal niti odstopiti ne zna. In kot sem dejal že na začetku, danes nas, poslanke in poslanci, čaka zelo lahka odločitev. Vsaj tiste, ki nam je mar za prihodnost naših otrok, našega izobraževanja in našega športa. V Listi Marjana Šarca bomo seveda interpelacijo zoper ministrico Kustec podprli.
Hvala lepa. Mag. Bojana Muršič bo predstavila stališče Poslanske skupine SD. Izvolite.
Predsedujoča, hvala za besedo. Spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Še dolgo po tem, ko bo epidemije covida-19 konec, se bomo tega časa spominjali z veliko bolečine. Z bolečino na tragične izgube človeških življenj, do posledic ekonomske in socialne narave, s katerimi se bomo spopadali še leta. Primorani bomo na novo ovrednotiti in postaviti trdnejše temelje mnogim družbenim podsistemom, ki so ravno z epidemijo razgalili svoje šibkosti. Žal pa se bomo morali soočiti tudi s posledicami slabih politik, predvsem pa neodgovornih politikov, ki niso zmogli, znali ali želeli na vitalnih področjih, kar izobraževanje je, zaščititi tistih, ki so dandanes v naši državi postali največji poraženci te epidemije. In ja, žal, največji poraženci te epidemije so naši otroci in mladostniki. In ti nikoli kot sedaj vse od naše samostojnosti naprej in še za čas poprej niso tako zelo potrebovali kompetentnega ministra za izobraževanje, znanost in šport, potrebovali njegove opore, zavezništva, potrebovali njegove integritete, strokovnosti, klene drže in sočutja. Namreč, ta funkcija je z dano epidemijo dobila povsem novo razsežnost, novo odgovornost, takšno, kot jo noben minister v zgodovini Slovenije še ni imel. Politična funkcija ministra je s prvim dnem epidemije postala poslanstvo. Poslanstvo, ki je od ministra takoj ob nastopu dela zahtevalo, da s funkcije ministrstva nemudoma pomete tudi najmanjše drobtinice politike, strankarskih hotenj in interesov, tudi osebnih šibkosti. Če povzamem. Ministrica dr. Simona Kustec bi morala od prvega dne prevzema tega poslanstva sama s seboj podpisati zavezo: postala bom neomajna zaveznica otrok, učiteljev, vzgojiteljev in staršev ne glede na vse politične pritiske, bom njihova podpora, zvesta in sočutna sogovornica, ob neutemeljenih pritiskih pa neomajna voditeljica, ki bom dobrobit otrok peljala čez vse čeri epidemije in pasti politike. Danes smo tukaj, ker si je dr. Simona Kustec na vseh, ponavljam, na vseh naštetih osnovnih načelih tega poslanstva prislužila nezadostno oceno. Še več, dr. Simona Kustec bi morala zaradi politike degradacije znanja, popolne ignorance do potreb otrok, ubogljivosti in podrejanj politiki, uslužnosti do političnih, manj pa strokovnih premislekov, s svojim dvoličnim moraliziranjem dijakov ob legitimnih protestih, šibkim in nerealnim hvalisanjem o uspešnosti šolanja na daljavo ter z nepripravljenostjo soočiti se s kruto in verjamemo da težko realnostjo epidemičnega, žal pa tudi izobraževalnega mrka v Sloveniji, že mesece nazaj zapustiti mesto ministrice. Spoštovana ministrica dr. Simona Kustec, ne želim, da moj nagovor danes zveni kot politični napad. Pravzaprav kot ženska in političarka do vas čutim neko empatijo, ki se verjetno poraja iz razumevanja do stisk, ki ste jih bili kot ministrica ob dani, verjamem, izjemno težki situaciji deležni, pa vendar ste se danes do te interpelacije pripeljali vi sami. Kajti na vse te stiske izobraževanja niste zmogli stoično odgovoriti, temveč ste konformno podlegli politiki aktualne vlade in njenega predsednika, in to kljub mnogo opozorilom ne samo nas opozicije, temveč velikega dela družbe, staršev, učiteljev in otrok. Vaša dolžnost je bila, da bi v težkih razmerah poskrbeli za to, da bo polje izobraževanja poleg zdravstva prva skrb te vlade, žal pa ste vseskozi dajali občutek, da je ministrstvo, ki ga vodite, le neki aparat, podaljšana roka Kabineta predsednika Vlade, v katerem so se odločili, da po liniji najmanjšega odpora otroka pošljejo domov, tako da bo ostalo več časa, v narekovajih seveda, za pomembnejše teme. Ob tem ste spregledali, spoštovana ministrica, da je izobraževanje eno najpomembnejših področij, za katerega bi se morali boriti kot lev, ne pa krotko prikimavati vsem odločitvami, ki so jih namesto vas verjetno sprejemali drugi. Kdo, veste vi sami. Nikoli niste ponudili alternative šolanju na daljavo niti niste pregledali kombiniranega sistema, recimo del pouka na daljavo, del v šolah. Niste predlagali niti polovičnega časa izvajanja pouka. Vse šole po celi Sloveniji so se zaprle in pika. O posledicah teh ravnanj oziroma neravnanj je bilo rečenega že veliko in ni časa, da bi danes zopet osvetlili vse, kar se je in ker se nam zaradi vsega obeta še v prihodnjih letih. Pa tu ne govorimo samo o izpadu znanja, žal govorimo tudi o hospitalizacijah zaradi poskusa umora med srednješolci, govorimo o motnjah hranjena pri otrocih, o njihovih čustvenih stiskah, apatiji, spletnem nasilju. Vse to je rezultat dolgotrajnega zaprtja šol. Spoštovana ministrica, prav vsa področja izobraževanja pod vašim vodenjem so zapostavljena, vržena v neko prepuščenost samemu sebi po prostem preudarku. Ukrepi na šolskem področju bi morali biti dolgoročno in skrbno načrtovani. Najmanj, kar bi do danes morali imeti, so učenju na daljavo prilagojene učne vsebine, torej prilagojeni kurikulumi, vsaj petletna strategija šolanja na daljavo, neki načrt, kako naprej, in načrt, kako bomo zapolnili te vrzeli, ki so nastajale pri dolgotrajnem zaprtju šol, smernice za delo z otroki. Nekateri otroci so komaj septembra dobili računalnike za šolanje na daljavo, vi pa ste se javno hvalili, da imamo enega najboljših sistemov šolanja na daljavo v svetu. In ja, spoštovana ministrica, vsi se sprašujemo, kaj bo z maturo in nacionalnim preverjanjem znanja. Kje so usposabljanja za učitelje in učence? Kje so programi za pristop do otrok, ki so zaradi zaprtja šol razvili vedenjsko-čustvene težave? S katerimi konkretnimi ukrepi boste nadoknadili pomanjkanje gibanja in športne aktivnosti pri otrocih, ki že, kot kažejo raziskave, vpliva na gibalne sposobnosti otrok? Kaj je s šolskimi tekmovanji? Kje je zakon o znanstveno-raziskovalni dejavnosti? Kje je program na področju visokega šolstva? Še zdaleč ni dovolj časa, da bi lahko naštevali vse očitke. In ne samo mi, opozicija, tudi vaši kolegi s fakultet so vas že pozvali k razmisleku o vaši profesionalni in etični odgovornosti. Spoštovana, učenje je luč, pravi japonski pregovor. Luč, ki ste jo namerno za ceno lastnega političnega obstanka našim otrokom in mladostnikom brez premisleka ugasnili. Spoštovana ministrica dr. Simona Kustec, zato je skrajni čas, da odstopite z mesta ministrice za izobraževanje, znanost in šport. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine SMC bo predstavil mag. Branislav Rajić. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, hvala. Draga ministrica, spoštovani trije državni sekretarji, dragi kolegice in kolegi! Prostor vzgoje in izobraževanja je pomemben sooblikovalec splošne družbenopolitične klime in seveda kulture. V 30 letih samostojne države je postal eden od najpomembnejših družbenih podsistemov, ki pomembno riše naš splošni civilizacijski napredek in razvoj, a je hkrati, čeprav velik in trden, enako krhek in občutljiv, še posebej v zadnjem obdobju, ko njegovo delovanje uokvirja in mu določa tempo novi koronavirus. Zahtevnost te situacije, ki nas spremlja že dobro leto, se je naposled odrazila tudi v današnji interpelacije zoper ministrico za izobraževanje, znanost in šport dr. Simono Kustec. Vodenje šolskega, znanstvenega in športnega resorja se je v zadnjem letu izkazalo kot eno najzahtevnejših. Pogosto se je znašlo pod drobnogledom številnih, staršev, zaposlenih v vzgoji in izobraževanju, javnih in nemalokrat dežurnih kritikov, največkrat pa nas politikov. Pri tem sta bili ves čas najbolj izpostavljeni predšolska vzgoja in osnovno šolstvo. Gre za področji, ki se dotikata najmlajših in najranljivejših članov naše družbe, zato je prav, da dogodke in ukrepe, ki so se zvrstili z namenom preprečevanja in omilitve posledic epidemije, pretehtamo in ocenimo njihovo učinkovitost. Še posebej na področju, ki je bilo ves čas deležno številnih kritik zaradi sprejetih ukrepov. Dejstvo je, da v tej dvorani ni niti ene osebe, ki bi trdila, da izobraževanje na daljavo lahko nadomesti pouk v šoli. Tudi ministrica je to večkrat zatrdila, a epidemiološke okoliščine so terjale drugačno odločitev, ki je bila sprejeta z zavedanjem, da bo predmet razburjenja tistih, ki izobraževalni ustroj in delovanje poznajo na strokovni ravni, še bolj pa tistih, ki so ta ukrep presojali laično in predvsem zaradi osebne vpletenosti, seveda z velikim emocionalnim nabojem. To seveda ne preseneča, saj zgolj kaže na to, kako pomemben del družbe in udejanjanja njenih procesov predstavlja polje vzgoje in izobraževanja. Ko se je pouk preselil iz realnosti šol na zaslone kibernetske realnosti, smo imeli sredi oktobra izbruh okužbe v domovih za starejše. V karanteni je bilo nekaj manj kot 8 tisoč otrok, učencev, dijakov, vzgojiteljev in šolnikov. V povprečju je moral vsak 25. dijak v karanteno. Virus se je istočasno z razmahom po vsej državi širil tudi v izobraževalne ustanove. Ob tem ne smemo pozabiti, da je bila uvedba izobraževanja na daljavo ukrep, ki so se ga poslužile številne druge države, vendar vsaka s svojo specifiko. Torej ne gre za ukrep, ki je bil uveden zaradi samovolje ali napačne strokovne odločitve danes interpelirane ministrice, temveč predvsem za ukrep, ki je ščitil zdravje vseh udeležencev izobraževalnega prostora. Ta ukrep je, kot je v času epidemije primerno, pravico do zdravstvenega varstva učencev, učiteljev, malčkov, vzgojiteljev, študentov, profesorjev ter vsega preostalega osebja postavil v ospredje in omogočil, da se pravica do izobraževanja udejanja na način, ki ne predstavlja zdravstvenega tveganja. Država. Država je tista, ki mora sprejeti takšne ukrepe, katerih cilj je preprečevanje in zdravljenje epidemičnih bolezni in nadzor nad njimi. Država mora zagotoviti dostopen in zmogljiv zdravniški in zdravstveni sistem. Zdravstvena služba mora biti vzdržna in državljanom sposobna nuditi kvalitetne zdravstvene storitve. Vse to nam državljankam in državljanom mora biti zagotovljeno v času spopadanja z boleznijo covid-19. In to je bil primarni, če hočete tudi strateški cilj, ki se ga je zasledovalo z ukrepi na področju vzgoje in izobraževanja. Zaprte šole so bile težka in zadnja izbira za vse, tudi za ministrico na tnalu današnje interpelacije. Odločitev o tem pa je bila nujna, če smo sredi jeseni želeli preprečiti katastrofalni scenarij razvoja epidemije. Ministrica je v razmerah, ki so spričo čedalje slabše epidemiološke slike okrnile zaupanje v odločitve epidemiologov, nenehnega iskanja priložnosti za politizacijo občutljivih zdravstvenih vprašanj in rdečih alarmov zdravstvenih delavcev storila to, kar je lahko, in predvsem, kar je bila dolžna storiti. Šolski prostor je odmaknila od linije, na kateri je potek dogodkov odvisen samo še od naključij ali slepe sreče, in ga začasno prestavila v brezvirusno digitalno okolje, da se mladi in najmlajši sploh lahko izobražujejo. Alternativa temu bi bila kaos nenehnih karanten, nevzdržna logistika v šolah in zavodih ter težko obvladljiva žarišča novih okužb in nevarnost zvišanja števila smrti starejših v domačem okolju, ki jim virus, morebiti prinesen iz šole, vrtca ali s fakultete, ne bi prizanesel. Kdor tega ne želi razumeti, ima vso legitimno pravico, da ne dojame, nima pa pravice strokovno občutljivih vprašanj politizirati samo zato, ker mu to veleva opozicijska drža. Šole v Sloveniji niso bile zaprte zaradi ministrice za izobraževanje, temveč zaradi virusa, virusa, ki nam že 12 mesecev kroji naš vsakdan in ki nas vsak dan opozarja na to, da skrb za zdravje nas samih in vseh, ki z nami sobivajo, predvsem najbolj ranljivih, terja nemalo odrekanja. Ministrstvo, ki ga vodi dr. Kustec, je v času izjemnih razmer poleg spopadanja z epidemijo uspelo opraviti tudi zastavljene tekoče naloge. Zaradi sprejetih protikoronskih ukrepov je bila šolam v zadnjem letu za izvajanje izobraževanja na daljavo zagotovljena vsa potrebna oprema IKT. V prvem in drugem valu je bilo šolam dostavljenih več tisoč kosov računalniške opreme, Arnesu je bilo v času prvega in drugega vala epidemije za podporo šolanja na daljavo iz integralnega proračuna zagotovljenih 3,5 milijona evrov. Preko te platforme je bil zagotovljen prenos neomejenih količin podatkov, javnim univerzam je bilo zagotovljenih 600 tisoč evrov za nakup opreme, za digitalno prenovo celotnega šolskega prostora bo javnim univerzam zagotovljena še računalniška oprema v višini približno 290 milijonov evrov. Pričakovano je, da imamo drugačne poglede na obravnavano interpelacijo in da drugače vrednotimo rešitve, tudi tiste, ki jih je ministrstvo za izobraževanje v zadnjem letu uspelo sprejeti v sklopu tekočih nalog. Zato menimo, da je v danih okoliščinah pomembno izpostaviti tudi dobre projekte, ki zaradi epidemiološke situacije niso dobili ustrezne pozornosti. Eden takih je zagotovo Zakon o obravnavi otrok in mladostnikov s čustvenimi in vedenjskimi težavami in motnjami v vzgoji in izobraževanju, ki je bil sprejet decembra lani in je sistemsko uredil delovanje vzgojnih zavodov, ki končno lahko delujejo kot strokovni centri in s tem zagotavljajo prepotrebno celovito pomoč otrokom, ki imajo te težave. Tudi Zakon o vrtcih, ki smo ga sprejeli letos januarja, je prinesel nekaj bistvenih novosti, predvsem v luči preprečevanja zlorab otrok, ki so se dogajale v preteklosti. Prinesel je strožji nadzor in učinkovitejše sankcioniranje kršiteljev, tudi vzgojiteljic in vzgojiteljev, katerih poslanstvo je eno pomembnejših in plemenitejših v naši družbi in se zato od njih pričakuje, da pri svojem delu zasledujejo načelo najvišje koristi za otroka. Torej, ministrica se je s tem prva postavila v bran, da se kengurujčki nikoli več ne zgodijo. Eden od očitkov ministrici v današnji interpelaciji je tudi opustitev dolžnega ravnanja priprave razpisa za vpis v visokošolsko izobraževanje in zavajanje javnosti. Po mnenju nekaterih gre celo za primer stihijskega delovanja Vlade. Morda bi v nekem drugem primeru temu lahko pritrdili, a dejstva so tu zelo jasna. Pred dokončnim sprejetjem sklepa na Vladi se je zgodil še en posvet s predstavniki univerz in gospodarskih združenj. Nato je Vlada s soglasjem vseh treh javnih fakultet, na katerih se je zgolj povečalo število vpisnih mest – in nikomur se ni nič jemalo – dala soglasje k vsebini razpisov za vpis v dodiplomske in enovite magistrske študijske programe za prihodnje študijsko leto. Vpisna mesta so se na študijskem programu medicine Univerze v Ljubljani in Univerze v Mariboru zvišala skupaj za 50 mest, na programu računalništva in informatike Univerze v Ljubljani pa prav tako za 50. Fakultete so pravočasno, tokrat prvič na daljavo, nagovorile bodoče študente. V sredo bodo na matičnem odboru obravnavane tudi zakonske rešitve, predvidene v noveli zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za naslednji dve leti, ki bodo omogočile zaposlovanje v tistih primerih, kadar se sredstva za plače zaposlenih zagotavljajo iz sredstev raziskovalnih projektov in programov ter sredstev za projekte in programe, namenjene za internacionalizacijo in kakovost v izobraževanju in znanosti. V interpelaciji o delu in odgovornosti ministrice za izobraževanje, znanost in šport je veliko očitkov, katerih vsebina meji na osebne obračune z ministrico ter do nje in njenega dela izražajo subjektivni gnev. Na vse te očitke je ministrica že uvodoma odgovorila. Na njih in na tiste, ki se bodo zastavljali med razpravo, se bo danes tekom razprave zagotovo odzvala. Prepričani smo, da z današnjo interpelacijo vsi izražamo isto skrb, to je skrb za vse otroke, mladostnike, znanost in športnike. Danes bo priložnost, da ministrica odgovori na vsa naša vprašanja in dvome, čeprav je nekaj tudi takih očitkov, ki sodijo v polje osebne diskreditacije, osnovane na govoricah in subjektivni interpretaciji dogodkov. Pripadnost tem ali onim skupaj s frekvenco izrečenega in doprsnim baletom kriljenja z rokami, ko si pred očesom kamere, še vedno najvišje kotira na lestvici boja za pozornost. A vse to je pravzaprav že večkrat videno in slišano v spopadu gladiatorjev v parlamentarni areni, kjer vsak priznava izključno svojo politično resnico. A »le čevlje sodi naj Kopitar«! Varno in spodbudno učno okolje je eden izmed temeljnih ciljev vzgoje in izobraževanja ne glede na to, kdo je upravljavec krmila. Če želimo, da to ne bo virus, bomo morali v prihodnjem obdobju prav vsi, še najbolj pa odločevalci, ki vsak dan sprejemamo pomembne odločitve, razumeti, da se bitke ne dobivajo v parlamentarnih klopeh in na televizijskih zaslonih. V SMC skupaj z ministrico za izobraževanje, znanost in šport vsem deležnikom v vzgoji in izobraževanju izrekamo priznanje za izjemen trud, iznajdljivost, potrpežljivost, prilagodljivost in odrekanja, da so se otroci, učenci in dijaki varno vrnili v vrtčevske igralnice in šolske klopi ter da bodo z odgovornim ravnanjem vseh nas tam tudi do počitnic ostali. Uprizoritev poskusa ministričine odstranitve bo trajala od jutra do poznega večera, več kot dve delovni izmeni skupaj. Lesketanje nabrušenih nožev in šklepet ostrega zobovja kažeta, da je gladiatorstvo od antike do danes spremenilo le svojo pojavno obliko in z njo ima objektivna in racionalna debata, ko gre za boj za oblast, bore malo. Zato današnje interpelacije v Poslanski skupini Stranke modernega centra seveda ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Miha Kordiš, predstavil bo stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
V Levici bomo seveda glasovali za to, da Simona Kustec zapusti položaj ministrice za izobraževanje, znanost in šport. Odsotna, pasivna in servilna bi jo lahko opisali. Izobraževanju in športu je škodovala predvsem s svojo nesposobnostjo pri spopadu z epidemijo, znanosti in visokemu šolstvu pa s servilnostjo vladajoči stranki pri napadih na javne univerze in inštitute. V procesu je vse vpletene, otroke, starše, učitelje, študente, profesorje, znanstvenike in druge, kratko malo potisnila pod dvojni vlak epidemije in privatizatorskega razsuvanja Janeza Janše. Če začnemo pri enem izmed glavnih očitkov, uperjenih proti aktualni ministrici: neupoštevanje stroke pri načrtovanju in izvajanju ukrepov. Res je sicer, da prezir do stroke in inteligence prežama Vlado kot celoto, a vendarle je Simona Kustec univerzitetna profesorica, ministrica za znanost, pa je navkljub temu slepo sledila vsaki potezi, za katero se je odločil predsednik Vlade Janez Janša. Tudi pri vodstvih neodvisnih inštitucij, kot je Statistični urad, molčala je celo ob obglavljanju Nacionalnega inštituta za javno zdravje. Spomnimo, takrat se je Vlada sredi epidemije spravila odstavljati epidemiologa in na čelo inštituta postavila kimavca, ki ni niti epidemiolog niti ne zna nositi zaščitne maske. Vlada, ki ji pripada ministrica Simona Kustec, pogosto ni upoštevala mnenja strokovne skupine tudi na področju, ki ga danes obravnavamo. Recimo takrat, ko je strokovna skupina predlagala, da naj se v decembru odprejo šole za prvo triado in za otroke s posebnimi potrebami. No, šole so se odprle šele 50 dni kasneje, četudi je edini epidemiolog v strokovni skupini večkrat poudarjal maksimo, da se morajo šole zadnje zapreti in prve odpreti. Ministrica Simona Kustec je pred šole postavila nakupovalna središča. Božična nakupovalna mrzlica, ki je odločitvi sledila, je zamaknila odprtje šol daleč v januar. Osnovne šole so bile posledično zaprte od 26. oktobra pa do 26. januarja, celo prvo polovico šolskega leta, skupaj s prvim valom celih pet mesecev. Strategijo, da se šole zaprejo zadnje in odprejo prve, je ministrica zamenjala s »kaj ti bo znanje, če greš lahko v šoping«. Njen vladni kolega Počivalšek je veliko bolje skrbel za interes zasebnega kapitala ne glede na škodo šole, kot je ministrica kadarkoli skrbela za potrebe učencev in dijakov. Zato je socialna neenakost, ki se je v zadnjih desetletjih postopoma že tako začela odražati na uspehu učencev tudi pri nas, z epidemijo ostro udarila na plano – katero gospodinjstvo ima računalnik, katero gospodinjstvo računalnika nima, kakšen ta računalnik je, ali imajo starši čas, da se ukvarjajo z otroki in pomagajo pri njihovem izobraževanju, ali pa tekajo od šihta do šihta v lovu na preživetje v treh različnih izmenah in tako naprej. Seveda so v tem kontekstu najhujši udarec prestregli otroci iz delavskih, kmečkih in drugih revnejših družin. Vse to, kot kaže, ministrice Kustec Lipicer niti malo ne zadeva. Svetovna zdravstvena organizacija, ki jo je predsednik Vlade razglasil za nesposobno, je bila na temo šol ves čas jasna: odločanje o zaprtju ali ponovnem odprtju šol mora upoštevati vpliv na izgubo izobrazbe, na pravičnost, na splošno zdravje in dobro počutje otrok; odločitve je treba sprejeti na lokalni ravni, oziraje se na lokalne dinamike prenosov okužb; o zaprtju izobraževalnih ustanov je treba razmisliti le, če ni drugih možnosti. Svetovna zdravstvena organizacija dalje navaja, da ima covid-19 le omejen neposredni učinek na zdravje otrok, približno 8,5 % prijavljenih primerov po vsem svetu in zelo malo smrtnih primerov, v nasprotju z nizkim zdravstvenim tveganjem pa samo zaprtje šol očitno negativno vpliva na zdravje otrok, izobraževanje in razvoj, dohodek družine in na gospodarstvo. Nekaj podobnega lahko zasledimo tudi v poročilu Evropskega centra za preprečevanje in obvladovanje bolezni: zapiranje šol naj se uporabi kot zadnja možnost, ker so negativni fizični, psihološki in izobraževalni učinki na otroke in širšo družbo večji kot pa prednosti, ki jih zaprte šole prinašajo pri obvladovanju epidemije. To poročilo potrjuje ugotovitve, da, prvič, otroci, predvsem mlajši otroci nosijo manjše tveganje za prenos okužbe, in drugič, da zapiranje šol nima učinka, če se hkrati ne sprejema tudi drugih omejitev na področju zbiranja ljudi. Poleg tega to isto poročilo navaja, da vračanje otrok v šole na začetku šolskega leta ni bil glavni generator povečanja okužb v tem obdobju. Prenos virusa v šolah je predstavljal le manjši del covid-19 primerov v posameznih državah. Pa niso to edini dokumenti, na katere se lahko predlagatelji današnje interpelacije sklicujemo. Tukaj so druge študije in raziskave, po katerih lahko pričakujete, da bomo posegli v razpravi. Zaenkrat naj jih omenim le na hitro, recimo švedsko raziskavo z ugotovitvijo, da popolno zapiranje šol ni učinkovit ukrep za obvladovanje epidemije, ali nemško z zaključkom, da popolno odprtje šol ob začetku šolskega leta ni povzročilo povečanja okužb med otroki in starši. Ali še tretjo, japonsko, ki podobno pravi, da zaprtje šol ni vplivalo na zmanjšanje prenosa okužb. Da vrnitev v šole ni opazno ali pa bistveno povečala širjenja okužb, je po odprtju šol v Sloveniji pojasnila celo nekdanja vodja strokovne svetovalne skupine Bojana Beović. »Težko rečemo, da bi imelo odpiranje šol kakšno negativno posledico na epidemijo,« je dejala gospa Beović. Sedaj vzemimo vse te ugotovitve, zaključke, raziskave in jih kontrastirajmo z ravnanji ministrice Simone Kustec. Smo od ministrstva prejeli kakršnokoli študijo ali raziskavo, ki bi podkrepila dolgotrajno in brezkompromisno zaprtje vseh šol, pred katerimi so dobili prednost celo trgovski centri? Vprašanje je retorično. Nismo. Navkljub mnogoterim pozivom ministrstvo ni predložilo nobenih podatkov, modelov, raziskav, izračunov ali sploh česarkoli, na podlagi česar bi se racionalno sprejemali, podaljševali in izvajali ukrepi na področju izobraževanja. Je pa ministrica naredila nekaj drugega in v odgovor na interpelacijo poslala dva grafa z ene tuje spletne strani, ki kažeta gibanje okuženih in umrlih za covidom za nekatere izbrane evropske države. Zdaj pa pazite. Nanje je ministrstvo z zeleno in rdečo barvo označilo, kdaj so te države zaprle in kdaj so odprle šole. Je to strokovni domet ministrstva za znanost, barvanje z voščenkami po grafih, ki ne dokazujejo ničesar? Ti grafi in barvice, ki so, poudarjam, kronska obramba ministrice Simone Kustec na današnji interpelaciji, denimo kažejo, da so na Irskem po zaprtju šol okužbe vseeno poskočile v višave. Za Slovenijo kažejo, da je število okužb in smrti padlo, potem ko so se šole odprle. Ali podobno za Avstrijo, okužbe so začele padati, preden so zaprli šole, smrti pa so se povečale po tem, ko so šole zaprli. Kar želim povedati je, da ta gradiva ne dokazujejo in tudi ne morejo dokazati nobene vzročno-posledične povezave. Kot da bi nabrkljal jabolka in hruške in rekel, da višje temperature neposredno povzročajo utopitve, zaradi tega ker na enem grafu gledamo časovno sovpadanje obdobja višjih temperatur s številom utopitev ljudi, ki se kopajo. To, kar je ministrica Simona Kustec poslala v svoj zagovor, izkazuje vso bedo trenutnega vodstva ministrstva. S temi risbicami ne bi izdelala niti prve triade. Svoj podcenjujoč odnos do znanja je ministrica izkazala tudi ob protestu učencev in dijakov, ki so mirno in odgovorno po praktično petih mesecih potrpljenja zahtevali vrnitev v učilnice. Kako navdihujoče je v resnici, da učenci in dijaki zahtevajo šolo, da so pripravljeni protestirati, ker jim je preprečen dostop do znanja! Je ministrica prepoznala, kako je krik dijakov po znanju, po šolanju, po širjenju duha nekaj čudovitega? Se je odzvala na njihove zahteve, želje, pričakovanja? Jim je povedala, da spoštuje njih in njihovo željo po znanju? Se jim je zahvalila, ker jim je mar, dovolj mar, da gredo na ulice? Jih pomirila, jim zagotovila, da se bo pouk kmalu nadaljeval? Nič od tega ministrica ni storila, kaj šele da bi dijake zaščitila, ko jih je predsednik Vlade obtožil, da so ravno oni krivi za širjenje okužb. Ko je oblast 18-letnikom pisala položnice in jih vlekla pred sodnika, si je ministrica dovolila arogantno in cinično moraliziranje, da gre za mlade odrasle ljudi, za katere ona verjame, da razumejo in sprejemajo odgovornost za svoja dejanja. »To je prvi korak v svet odraslosti,« je dejala. Ja, gospa ministrica, dijaki so vam pokazali, kaj je to aktivno državljanstvo, in sam sem zaradi tega zelo ponosen nanje in na širok življenjski horizont, s katerim jih je opremila javna šola z razsvetljenimi učitelji in profesoricami. Protest dijakov je namreč dokaz, da so uspešno usvojili orodja za tolmačenje sveta, vključno s tem, da prepoznajo tako krivice kot pomen znanja, pa moralni imperativ, da se jim, ko jih vidijo, krivice namreč, postavijo po robu. Da si torej svet ne le razlagajo, ampak delujejo, da ga spremenijo tam, kjer vidijo, da se ta narobe obrača, če posežemo po slavni 11. točki Marxovih tez o Feuerbachu in nalogah, ki čakajo filozofijo. Za ministrico Simono Kustec žal lahko rečemo nekaj prav nasprotnega. Očitno je posvojila ideologijo Vlade, ki jo je madžarski filozof Gáspár Miklós Tamás v svojih razpravah o Vzhodni Evropi opisal takole, citiram: »Morala je krinka zatiranja, načela so preobleke interesov, nacije so plemena z zastavami, republike pa tolpe s statuti.« Če vam to zveni poznano glede na situacijo, ki jo imamo v državi, to zagotovo ni naključje. Gáspár Miklós Tamás je s tem navedkom zadel v piko. Drugi očitek interpelacije je servilnost ministrice Janezu Janši, skupaj s poskusi destabilizacije in razgradnje javnega visokošolskega prostora. Simona Kustec skratka v tej republiki kot tolpi s statuti lastne odraslosti in odgovornosti, ki jo sama meče pod nos dijakom, ki so se zavzeli za odprte šole, nikakor ni izkazala – pa je ministrica. Gremo konkretno. Vlada oziroma kar SDS z omrežjem izbranih zasebnih družboslovnih fakultet je v zadnjem času izvedla več napadov na javne univerze in inštitute. Ministrica je ob tem mižala na obe očesi. Najprej je z novembrom sprejetim Zakonom o izvrševanju proračunov za leti 2021 in 2022 blokirala zaposlovanje na javnih univerzah, kjer ni mogoče zaposlovati novih raziskovalcev, četudi pridobijo projekt, ki ne potrebuje proračunskih virov. Ampak ta blokada, pazite, za zasebne zavode priročno ne velja. Učinek? Preusmerjanje raziskovalcev in denarja k zasebnim fakultetam, zlasti pa v tujino. Naprej. SDS blokira usklajeni Zakon o znanstvenoraziskovalni in inovacijski dejavnosti, ker hoče izbrisati razliko med javnimi in zasebnimi zavodi pri dostopu do javnega denarja. Pripravo zakona je delegirala svojim prijateljem z zasebnih družboslovnih fakultet, katerih interes je izčrtati celotno poglavje o koncesijah in se tako trajno pripeti na proračunsko korito. Enako spletkarijo na področju visokega šolstva z apetitom, da se vsak akreditirani program avtomatsko priklopi na proračunska sredstva. O vsem tem se ministrica ne opredeljuje, na sejo v Državni zbor pa pošilja druge, da odgovarjajo v njenem imenu in opravljajo umazano delo zaščite Janeza Janše oziroma njegovih prijateljev, medtem ko ti razsuvajo slovensko visoko šolstvo. Tretji tak primer. Nova univerza ne izpolnjuje pogojev, da bi še naprej izčrpavala državni proračun z 2 milijonoma evrov vsako leto. Ker gre za zasebno, hišno univerzo SDS, je bilo potrebno akreditacijo, se pravi zakonske varovalke za zagotavljanje kakovosti visokega šolstva, vreči skozi okno. Ministrica je na željo SDS zato v PKP6 podtaknila lobistični člen, ki je odložil ponovno akreditacijo SDS-ove Nove univerze. Janševi prijatelji vendarle ne smejo ostati brez korita, pa čeprav o visokem šolstvu nimajo pojma. Ministrica med epidemijo ni bila najbolj produktivna, milo rečeno, a za to uslugico vladnim prijateljem in privatizacijam je pa vendarle, ne bo dilem, poskrbela. Četrtič. Janez Janša je s pristankom in ob popolnem mrku ministrice blokiral razpis za vpis na študijske programe in v slogu usmerjenega izobraževanja zahteval, da se zniža vpis na družboslovne fakultete, na javnih univerzah, seveda. Šlo je še za en poskus preusmerjanja študentov in denarja od javnih k zasebnim družboslovnim fakultetam ne glede na to, kako zanič te zasebne fakultete, tudi zasebne fakultete SDS v resnici so. Akademska sfera se je na vse razburkano dogajanje v visokošolskem prostoru odzvala s pripravo peticije proti uničevanju javnega visokega šolstva in znanosti, pridobila podpise vseh univerz, inštitutov, SVIZ, Študentske in Dijaške organizacije Slovenije in več nekdanjih rektorjev. Samo prvi dan je to peticijo podpisalo 9 tisoč 500 ljudi, skupaj je bilo podpisnikov 14 tisoč. Kar je sledilo, je bil sramotni postroj Vlade, ki je bil izveden nad rektorji na Brdu 4. februarja letos. Predsednik Vlade jih je izenačil z dekani zasebnih zavodov, ki so tam oglaševali svoje partikularne, to je fakse-biznis interese. Predstavniki visokega šolstva so morali poslušati žaljiva razglabljanja predstavnikov združenj obrti, trgovine, tekstilne industrije in drugih panog, ki sta jim znanost in razvoj deveta briga. Za vedno si bomo na to temo zapomnili izjavo gospodarskega ministra Počivalška, ki je dejal, citiram: »Mi imamo deficit med zidarji, vozniki težkih tovornjakov, vlačilcev, prodajalci, varilci, vojaki in delavci v predelovalni dejavnosti in v gostinstvu, zato pričakujem, da bodo tej temi več pozornosti namenili tudi predstavniki univerz.« Ta neumna izjava čudovito ponazarja, kaj pomeni ideologija podrejanja izobraževanja gospodarstvu. Izjav ministrice za šolstvo si ne bomo zapomnili, ker jih ni dajala. Ministrica je, namesto da bi se postavila v bran javnemu šolstvu in kakovosti izobraževanja, s svojo servilnostjo in molkom omogočila neposredne napade nanj. Pri privatizacijskih posegih in načrtovanih reformah visokošolskega prostora očitno nima absolutno nobene vloge in nobene besede. Vse politike ministrstva se začnejo in končano z interesi Janeza Janše, ki pa, kot vemo, ne mara pametnih ljudi. Ravnanja ministrice Simone Kustec pravijo, da se s tem očitno strinja in zato mora oditi. V Levici verjamemo, da ministrica razume in sprejema odgovornost za svoja dejanja in da bo položaj ministrice zapustila ne glede na izid današnjega glasovanja. To bi bil konec koncev prvi korak v svet odraslosti. Otroci, starši, učitelji, študentje, profesorji, znanstveniki in vsi ostali bodo prvič v njenem mandatu imeli priložnost, da ji zaploskajo. Hvala.
Hvala lepa. Naslednja je na vrsti gospa Iva Dimic, predstavila bo stališče Poslanske skupine NSi. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, spoštovana ministrica dr. Simona Kustec, drage poslanke in poslanci! Leto dni vladanja v izrednih razmerah, ki jih je povzročil SARS-CoV-2, covid-19, je terjalo od vsakega ministra izjemne napore. Zagotovo je vodenje ministrstva za izobraževanje, znanost, šport in mladino poleg ministrstva za zdravje in ministrstva za delo, družino in socialne zadeve eno najbolj odgovornih in zahtevnih ministrstev v tem času. Nihče od nas si pred letom dni ni predstavljal, da nas bo korona praktično ustavila, zaprla v mehurčke ter da bo naš način življenja popolnoma spremenjen. Biti odgovoren za sebe, bližnjega, otroke, mladino, učitelje, starejše je v teh izrednih časih pogumno dejanje, ki terja solidarnost, empatijo in predanost. Vsi očitki, ki so v interpelaciji navedeni proti ministrici dr. Simoni Kustec, ne držijo in so se že tekom tega meseca pokazali za neutemeljene, zlonamerne in zlagane. Ko so šole marca lani zaprle svoja vrata in vzpostavile izobraževanje na daljavo, smo vsi skupaj, učenci, dijaki, študentje, starši, učitelji, profesorji, ravnatelji, stopili v neznano in nepoznano okolje. Izkazalo se je, da sta bili priprava in uvajanje digitalizacije v šolski sistem pomanjkljivi že iz časov pred poukom na daljavo kljub obljubam nekaterih predhodnih ministrov in vlaganju sredstev v računalniško opismenjevanje. Tu gre pohvaliti proaktivno vlogo ministrice in ministrstva, ki je takoj pristopilo k aktivni uvedbi izobraževanja na daljavo in se skupaj s celotnim izobraževalnim sistemom kljub težkim razmeram odzvalo zelo dobro. Poudariti želim, da se je v slabih dveh tednih izobraževanje na daljavo brez ustreznih predhodnih izkušenj vzpostavilo tako, da je delovalo dobro, in seveda zasledovali so se ključni cilji. Ti so: zagotovitev kontinuiranega izobraževalnega procesa, ustrezno prilagojenega posebnim razmeram; preprečevanje nastajanja večjih razlik med učenci pri usvajanju znanja v tem času in posebna skrb za ranljive skupine; zagotavljanje ustreznih orodij za tehnično podporo učiteljem pri izvajanju izobraževanja na daljavo; spremljanje analiz izobraževanja na daljavo in seveda tudi konstantno sodelovanje. Eden od glavnih namenov izobraževanja na daljavo je zagotovo ohranjati stik učencev z vzgojno-izobraževalnim področjem in vsebinami znotraj le-tega ter tudi vzdrževati doseženo raven znanja pri učencih in jih spodbujati k doseganju ciljev v skladu z učnimi načrti ter jih spodbujati k proaktivnemu delovanju in skrbi za znanje in razvoj. Ministrica za izobraževanje, znanost, šport in mladino se je zavedala in se zaveda tudi danes, da je potrebno učencem omogočiti strokovno podporo v vsebinskem smislu in tudi podporo in pomoč pri razumevanju trenutnega družbenega stanja in odzivanju nanj. Intenzivirana je bila komunikacija z združenji ravnateljic in ravnateljev, s skupnostmi občin, nevladnimi organizacijami, univerzami, inštituti, sindikati, predstavniki dijaške in študentske organizacije, predstavniki Zveze aktivov svetov staršev Slovenije, Varuhom človekovih pravic, Zagovornikom načela enakosti, NIJZ, resornimi ministrstvi, zlasti Ministrstvom za javno upravo, Ministrstvom za finance, Ministrstvom za zdravje in Ministrstvom za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti ter s celotno javnostjo, ki je bila neposredno povezana ali vključena v vzgojo in izobraževanje, seveda so tukaj starši, zaposleni v vzgoji in izobraževanju. Zato je eno od osrednjih priporočil, ki so bila pripravljena ob pomoči strokovnjakov na Zavodu Republike Slovenije za šolstvo, ravnateljev in psihologov, da učitelji pri izobraževanju na daljavo zmanjšajo količino gradiva v primerjavi z učenjem v učilnici in da se osredotočijo na temeljne vsebine za doseganje temeljnih ciljev učnih načrtov. Načrt pedagoškega procesa za posamezen oddelek naj ne bo kopija urnika pouka in naj se smiselno prilagaja delu na daljavo. Zato gre na tem mestu res velika zahvala vsem učiteljem, profesorjem, psihologom, pedagogom in ravnateljem, da so bili in ostali povezani s starši in učenci. Šole so tudi pri izobraževanju na daljavo izvajale svetovalno pomoč za učence, ki jo potrebujejo. Strokovni delavci so učence, čeprav fizična prisotnost ni bila mogoča, spodbujali k medsebojnemu sodelovanju, povezovanju, vendar na drugačen, razmeram prilagojen način. Poleg učiteljev in svetovalnih delavcev na šolah, ki učencem zagotavljajo podporo glede stisk na socialno-čustvenem področju, je bil na nacionalni ravni pripravljen zbirnik ukrepov in virov pomoči, namenjen posameznikom, to je otrokom, mladostnikom ali odraslim in organizacijam, objavljen pa je na spletni strani NIJZ. Očitek, ki je naveden v sami interpelaciji, da imamo v Sloveniji najdaljše obdobje zaprtja šol, postavlja na laž zelo strokovno pripravljena raziskovalna naloga Raziskovalno-dokumentacijskega sektorja Državnega zbora. Večina pregledanih držav je zaradi širitve pandemije covida-19 v marcu 2020 zaprla vse izobraževalne institucije, vključno z vrtci, praviloma je pouk potekal le na daljavo. Od vseh evropskih držav je bila delno izjema le Švedska; o njihovem načinu pa lahko v zadnjih mesecih in tednih beremo veliko razlag, strokovnih člankov in raziskav. Drugod po Evropi je pouk ponovno začel potekati konec aprila ter v maju 2020, kar velja tudi za Slovenijo. V nekaterih državah pa so šole ostale zaprte vse do poletnih počitnic. Po počitnicah je pouk sprva potekal v učilnicah, a ker se je večinoma v obdobju od oktobra do decembra 2020 zdravstvena situacija začela poslabševati, so številne države šole ponovno zaprle in prešle na pouk na daljavo. Ukrepi, ki so bili sprva predvideni za krajši čas, so se večinoma razpotegnili v februar ali marec 2021. Situacija po posameznih državah je bila različna. V raziskovalni nalogi je na strani 8 in 9 primerjalna tabela, kjer je razvidno, katere države imajo najdlje zaprte šole, to so Bolgarija, Grčija, Italija, Madžarska, Poljska, Slovaška, Češka, Romunija. Pomembno je poudariti, da je ministrica ves čas delovala za dobrobit otrok in mladostnikov, o tem ni dvoma, ter tudi za omilitev posledic epidemije na otroke in mladostnike. Zato je bila že pred poletjem 2020 pripravljena brošura z modeli in priporočili vzgoje in izobraževanja v Republiki Sloveniji v razmerah, povezanih s covidom-19. To je ta [[pokaže predmet]] brošura. Mislim, da smo jo vsi prejeli. Prav zato je Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport na teh podlagah šolam in drugim vzgojno-izobraževalnim zavodom posredovalo vrsto okrožnic, usmeritev in priporočil, kako naj se šole in predvsem učitelji in učiteljice ter drugi strokovni delavci in delavke spoprimejo z izzivi pri izvajanju vzgojno-izobraževalnega dela in nudenju podpore učencem in učenkam ter dijakom in dijakinjam v času epidemije ter ob zapiranju in vračanju v šolske prostore. Z namenom opolnomočenja učiteljev in drugih strokovnih delavcev za spopadanje s kompleksnimi vprašanji, povezanimi s situacijo epidemije, je bila in je še na voljo vrsta usposabljanj in seminarjev. Kljub pandemiji in zahtevnim razmeram v vzgojno-izobraževalnem sistemu pa je delo ministrice in Vlade v tem času potekalo tudi na zakonodajni ravni. V tem času je bil sprejet Zakon o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami; sprejetih je bilo devet protikoronskih paketov, ki so pomagali staršem, učencem, dijakom, študentom, vzgojiteljem, učiteljem; sprejet je bil zakon o brezplačnih vrtcih za drugega, tretjega in nadaljnje otroke iz iste družine; pripravljen pa je tudi že zakon o znanstvenoraziskovalni dejavnosti, ki bo dogradil sistem financiranja znanstvenoraziskovalne dejavnosti v Sloveniji. Želim poudariti, da se koalicija trudi tudi pri uresničevanju koalicijske pogodbe, ki je za to vlado zavezujoča in je vozni red za vsa ministrstva in koalicijske stranke. Prizadevanja ministrice za zagotovitev kakovostnega izobraževanja se kažejo tudi v doseganju zagotovljenih sredstev že v rebalansu za leto 2020 ter v proračunu za leti 2021 in 2022. Že v letu 2020 je ministrica z rebalansom finančnega načrta zagotovila dodatnih 87,5 milijona evrov za nemoteno delovanje zavodov in institucij. Tako so se povečala sredstva za znanstvenoraziskovalno dejavnost. V letu 2020 so se sredstva povečala za 38,6 milijona evrov, kar pomeni 16 % več glede na leto 2019. V letošnjem letu, 2021, pa bodo sredstva za znanost višja za 40 milijonov evrov, kar je 14,3 odstotka več glede na leto 2020. Povečujejo se sredstva za vzgojo in izobraževanje ter šport, saj je tudi za vzgojo in izobraževanje in šport rebalans za leto 2020 povečal sredstva za 100,5 milijona evrov, kar je 6 % več glede na leto 2019. V letu 2021 bodo sredstva višja za 134,3 milijona evrov, to je 7,5 % več glede na leto 2020. Te številke govorijo v prid ministrice, da je uspela kljub težkim razmeram zaradi covida-19 zagotoviti več sredstev za šole, fakultete in znanstvenoraziskovalno dejavnost. Vse uspešno zadane in opravljene naloge ter uspešno spopadanje z epidemijo in opozicijo so ministrico dr. Simono Kustec zagotovo utrdile v prepričanju, da je v res težkih razmerah dala od sebe vse, kar je zmogla in znala. In to uspešno. Poslanci Nove Slovenije smo njena prizadevanja in delo spremljali ves čas, zato ji zaupamo, da bo ministrica tako dobro delala tudi v prihodnje. Interpelacije ne bomo podprli, ministrici pa želim s sporočilom pozitivnih misli sporočiti: »Vztrajaj naprej – to je vsa skrivnost življenja«.
Hvala lepa. Naslednja je na vrsti gospa Maša Kociper, predstavila bo stališče Poslanske skupine SAB. Izvolite.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Kar v 20 točkah podpisniki interpelacije ministrici dr. Simoni Kustec očitamo, kaj vse je šlo narobe pri izvajanju njene ministrske funkcije. Med drugimi ji očitamo naslednje. Neučinkovito, nekonsistentno in škodljivo izvajanje politike, kar je povzročalo najdaljše zaprtje šol in vrtcev v Evropi. Neutemeljeno odrekanje izobraževanja otrokom s posebnimi potrebami, neupoštevanje epidemiološke stroke pri odpiranju in zapiranju šol ter prelaganje odgovornosti na posamezne šole in učitelje. Diskriminacija nekaterih skupin šolajočih se otrok in dijakov. Ogrožanje prihodnosti mladih zaradi odsotnosti načrta za odpravljanje negativnih socialnih in učnih posledic zaprtja šol. Škodljiv, izključevalen in podcenjujoč odnos do športa in športnih organizacij. Škodljiv predlog za ukinitev sklada za financiranje nevladnih organizacij. Pomanjkanje dialoga s sindikati, ravnateljskimi združenji ter strokovnimi delavci, pomanjkanje dialoga in odsotnost komunikacije s starši in učenci. Neustrezno zagovarjanje interesa učenk in učencev, dijakov in dijakinj v odnosu do Vlade. Odsotnost sistematične evalvacije pouka na daljavo. Odsotnost ukrepov za preprečevanje socialnih stisk mladih v času epidemije. Zamude pri vložitvi in pripravi Zakona o znanstvenoraziskovalni in inovacijski dejavnosti ter strateških dokumentov na področju visokega šolstva, znanosti in inovacij. Postavljanje interesov zasebnih izobraževalnih institucij pred kakovost visokošolskega izobraževanja. Blokada zaposlovanja raziskovalcev v javnih raziskovalnih organizacijah. Pa tudi: slab vzgled in nespoštovanje ukrepov za preprečevanje širjenja covida-19. Vse to in še več so tudi razlogi številnih, tudi naših pozivov k odstopu ministrice. Da v teh razmerah očitno ni kos svoji nalogi, ni prepričana samo parlamentarna opozicija, ampak tudi številni drugi deležniki na področju vzgoje in izobraževanja, tudi zaposleni, pa seveda številni starši in dijaki. V Poslanski skupini SAB smo med prvimi opozarjali na slabo presojo ministrice in Vlade pri enem od najbolj restriktivnih ukrepov v celotni epidemiološki krizi – zaprtju šol za vse učence in dijake. Kar za 92 dni brez prekinitve so šole v Sloveniji neprodušno zaprle svoja vrata. Najprej smo vsi skupaj potrpežljivo čakali, da mine ključnih 14 dni, a kaj kmalu je postalo jasno, da bo teh 14 dni zelo dolgih. Tako dolgih, da so nekateri šolarji, dijaki in njihovi starši v stiski celo odšli na ulice in protestirali zoper takšno izobraževalno politiko. V stranki SAB smo sicer ves čas pozivali k spoštovanju vseh vladnih ukrepov za zajezitev krize, a hkrati večkrat pozvali k temeljitemu premisleku in tehtanju, ko gre za najbolj občutljiv ukrep, vsaj po našem mnenju, zaprtje šol. Še vedno smo namreč prepričani, da samo izobraževanje v šoli omogoča doseganje vseh vzgojno-izobraževanih ciljev, pa tudi kognitivni in psihosocialni razvoj otrok. Tega ne more nadoknaditi nobena oblika virtualne interakcije in še tako dodelana oblika izobraževanja na daljavo. Prvič smo v SAB na to opozorili že 5. novembra, nato 9. novembra, ko smo svoj apel ponovili in nagovorili k ponovnemu razmisleku in odločitvi v prid otrok. Tretjič. Decembra lanskega leta smo od Vlade in ministrice zahtevali spoštovanje odločbe Ustavnega sodišča, ki je Vladi naložila ponovno odprtje šol za otroke in mladostnike s posebnimi potrebami, in predlagali, da se razmisli tudi o ostalih. Četrtič. Konec januarja smo na predsednika Vlade naslovili poslansko vprašanje s pozivom k takojšnjemu odprtju šol za vse otroke in dijake. In petič. Zahtevali smo sklic nujne seje odbora za izobraževanje, kjer smo razpravljali o posledicah dolgotrajne izolacije in šolanja na daljavo na naše otroke. Po vsem naštetem in glede na to, da niti čez poletje niti v času zaprtja šol niso bili s strani ministrice ali njenega ministrstva narejeni nobeni resni koraki za uspešno izvedbo šolanja v živo, je bila vložitev interpelacije tako edina možna in logična poteza. Vseh 20 točk, ki jih ministrici očita opozicija, je podrobno argumentiranih, a je po mnenju PS SAB že dejstvo, da se kot varuhinja otrok, dijakov in študentov ministrica ni močneje in odločneje zavzemala za spoštovanje njihovih pravic in za vzpostavitev varnega učnega okolja v šolah, dovolj velik razlog za potrditev interpelacije. Hkrati pa danes ne gre samo za ministrico, njeno ministrstvo, vlado Janeza Janše ali morda stranko SMC. Današnji dan je namenjen tudi otrokom in dijakom, ki so bili zaradi neučinkovite organizacije šolanja v času epidemije izolirani več kot štiri mesece skupaj. Tako dolgo, da otroškega smeha in živahnosti skorajda ni bilo več slišati. Zamenjala ju je stiska. Stiska ob večmesečnem zaprtju šol in izolaciji. Temu lahko pritrdijo vsi starši, dedki, babice, učitelji in učiteljice, ki so ob tem doživljali še svoje čisto osebne stiske. Največje žrtve epidemije so torej tisti, za katere pravimo, da so naše največje bogastvo. Otroci so tisti, ki so plačali izjemno visoko ceno, zato da bi kot država zajezili virus, saj je dolgotrajno šolanje na daljavo na njihovem pridobljenem znanju in psihosocialnem razvoju pustilo nekatere nepopravljive posledice. Anksioznost in depresija naj bi se po mnenju strokovnjakov močno povečali. Anksioznost za 40 %, depresija pa kar za 55 %. Stiske so pripeljale tako daleč, da so tisti, ki so v najbolj uporniških letih in jim sicer šolske obveznosti ne dišijo kaj dosti – spomnimo se, ko smo bili sami toliko stari – zahtevali odprtje šol, v znak protesta pa pred vrata zaprtih šol prinašali šolske torbe. To, da ste kaznovanje dijakov celo podprli, največ pove o vas, spoštovana ministrica. Bistvo današnje razprave so tudi otroci in mladostniki s posebnimi potrebami, ki poleg pomoči staršev potrebujejo ves čas tudi strokovno specialistično pomoč. Pomanjkanje ali neizvajanje slednje zanje pomeni korak nazaj in bistveno počasnejši napredek v razvoju. Da se je tem otrokom in tudi njihovim staršem zagotovila ustrezna pomoč in ponovno odprtje zavodov, je bila potrebna odločba Ustavnega sodišča. Šele to je moralo obrazložiti, kakšne posledice ima takšno izvajanje politik na te vrste otrok. Naj spomnim, da smo v prejšnjem mandatu na pobudo stranke, ki ji pripada ministrica, soglasno sprejeli Zakon o celostni zgodnji obravnavi predšolskih otrok s posebnimi potrebami. Danes sicer govorimo o vseh otrocih in mladostnikih, ki takšno obravnavo potrebujejo, a pričakovali smo, da bo ministrica za izobraževanje kot krovni varuh izobraževalnega procesa sledila tudi vrednotam, ki so bistvo omenjenega zakona. V javnosti pa smo ves čas poslušali stalne in vedno enake izgovore, da bomo šole ponovno odprli šele takrat, ko se bo izboljšala epidemiološka slika. Sedaj je slika, hvala bogu, boljša in to nas izjemno veseli. Kljub temu pa nas zanima, in to je bistvo te razprave, kaj bo drugače ob morebitnem novem valu epidemije, ki ga strokovnjaki že napovedujejo in ga v sosednjih državah že čutijo. Lahko bi se zgledovali po Nemčiji, po kateri se vsi tako radi zgledujemo, in poskrbeli za prilagoditev šolskih prostorov. Tam so s pomočjo enega od staršev v šole namestili ustrezna prezračevanja. Dobre prakse v nekaterih drugih državah so tudi številne, a zahtevajo voljo in energijo, da se jih preveri, po potrebi prilagodi in uvede v našo prakso. Te volje in energije žal nismo opazili. Ali bomo tako vsakokrat, ko se bo epidemiološka situacija poslabšala, vsi trepetali pred novim zaprtjem izobraževalnih ustanov? Kolikokrat bodo samo v tem šolskem letu naši otroci še prenehali s hojo v šolo? Pravica otrok do šolanja bi morala biti na prvem mestu. Takšno je mnenje Svetovne zdravstvene organizacije in tudi stališče naše vladne posvetovalne skupine. Šola je v obdobju odraščanja prostor srečevanja z drugimi, prostor učenja, sodelovanja, socializacije in dozorevanja. Je tudi prostor potrjevanja, prenašanja stresa in reševanja težav. Vseh teh veščin otroci ob šolanju na domu niso mogli razvijati. Zamujenega šolskega leta devetošolca in maturanta ne more nikoli in nikdar nadomestiti nihče. Tega se veliko bolj kot naša ministrica očitno zaveda nemška kanclerka Angela Merkel, ki je tudi pred časom dejala, da moramo kot družba stremeti k temu, da šole ostanejo odprte do zadnjega. V odgovoru na interpelacijo ministrica sicer poudarja, da se je ves čas zavzemala za čimprejšnje odprtje šol, kljub temu pa se lahko samo vprašamo, kje je učinek tega sploh viden. Morda v kratkem odprtju nekaterih šol in nato zopet zaprtju? Šole niso stavbe, ki jih lahko zapiraš in odpiraš, so otroci in učitelji in predvsem veliko znanja za našo prihodnost. In ne samo to. Videti je, da je ministrica pozabila na dialog ne le z otroki, dijaki in študenti, tudi z njihovimi starši in vsemi zaposlenimi v vzgoji in izobraževanju. Če pravi, da je z njimi sodelovala in jih poslušala – morda pa jih ni slišala. Vaši odgovori, ministrica, ki jih navajate v besedilu interpelacije, pričajo točno o tem. Morda je celo dialog obstajal, vendar niste znali prisluhniti. Bilo je veliko predlogov, veliko pisem, veliko idej. Kljub vašim zavrnitvam ostaja jasno, da ministrstvo z vami na čelu poleti in kasneje, med zaprtjem šol, ni pripravilo ustreznega načrta, kako voditi pouk v razmerah epidemije. Namesto da bi bili kot ministrica odločen glas otrok, šolajočih se šolarjev in dijakov, že ves čas v javnosti odmeva vaša oglušujoča tišina. Ste se pa oglasili s sporočilom dijakom, ki so protestirali za odprtje šol, naj odrastejo in prevzamejo odgovornost za legitimno izražanje svojega nestrinjanja z vašo in vladno politiko. Ne glede na to, ali je bila ta izjava plod vaših razmišljanj ali pa, kot smo že večkrat videli, plod razmišljanj predsednika Vlade, je popolnoma neprimerna in kaže na nerazumevanje funkcije, ki jo zasedate. Tolaži nas to, da bodo ti isti dijaki kmalu polnoletni in bodo tak odnos znali ustrezno oceniti na volitvah, in po vsej verjetnosti ne bodo edini. V Poslanski skupini SAB bomo glasovali za potrditev interpelacije ministrice dr. Kustec.
Hvala lepa. Kot zadnji bo stališče Poslanske skupine Desus predstavil gospod Ivan Hršak. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Spoštovana ministrica, sodelavci, spoštovani kolegice in kolegi! V naslednjih tednih bomo priča več interpelacijam, kjer bomo iskali in raziskali odgovornost posameznih ministrov oziroma ministric. Danes je na vrsti interpelacija o delu in odgovornosti zoper ministrico za izobraževanje, znanost in šport dr. Simono Kustec. Na začetku želim izpostaviti, da ministrica Simona Kustec ni slaba ministrica, vendar pa je bila soočena z dogodki, ki so bili nepričakovani in ki jim vse doslej še nismo bili priča. Upoštevati je morala različna tveganja in mnenja, zato je bila njena naloga še posebej nehvaležna. V Poslanski skupini Desus verjamemo, da se ministrica zaveda, da mora v svojem poslanstvu skrbeti za dobrobit tako vseh učencev kot dijakov in tudi študentov. S prekinitvijo običajnega načina izobraževanja je bilo potrebno veliko improvizacije in učenja, a vendar je uspelo doseči mnogo kompromisov med učitelji, učenci, starši in zdravstveno stroko, žal pa je – kot pravi rek, »kdor dela tudi greši« – storila tudi nekatere napake, iz katerih se bodo naučili ona, njena ekipa in vsi bodoči ministri. Dejstvo je, da je bilo potrebno omejiti stike, in šole so bile prostori, kjer je bila potencialna, velika možnost za okužbo s koronavirusom. Morda samo naslov odstavka iz članka, ki je bil že lansko leto objavljen na spletu: Na prvi šolski dan učenca v šolo pospremil okužen starš. Verjetno se je skozi celotno obdobje epidemije našlo precej podobnih zgodb, naša naloga kot odgovornih posameznikov je, da obvarujemo vse, ki so lahko potencialno ogroženi. Res je, da otroci oziroma mlajši načeloma niso tako dovzetni za prebolevanje s hujšimi simptomi koronavirusa, vendar pa so lahko prenašalci virusa in lahko okužijo tiste, za katere bi potek prebolevanja virusa lahko bil tudi smrtonosen. Namesto da bi otroke učili skrbi za druge, kako se poskrbi za primerno higieno in kako se ravna odgovorno, pa smo lahko v objavah na družbenih omrežjih in tudi nekaterih člankih brali o pozivanju k uporništvu mlajših zoper osnovne epidemiološke nasvete, tudi s strani članov nekaterih političnih strank, ki takšnih primerov niso nikoli obsodili. Takšno obnašanje in pozivanje nikakor ni odgovorno. V Poslanski skupini Desus smo se o vsebini interpelacije zoper ministrico Simono Kustec temeljito pogovorili. Marsikatera obtožba je bila izven njenega nadzora ali vpliva, vendar je kljub temu kot ministrica za izobraževanje, znanost in šport odgovorna, česar se verjetno zaveda tudi sama. Bila je fotografirana brez maske na dogodku, kjer se ni vzdrževalo primerne distance. Zgodila se je krivica in škoda otrokom s posebnimi potrebami, saj zanje izobraževanje na daljavo nikakor ni primerno. In še več primerov bi lahko navedli, kjer se v popolnosti strinjamo z mnenjem predlagatelja interpelacije. Verjamemo, da so se po sprejetju ukrepov za preprečevanje širjenja okužb s koronavirusom številni znašli v izjemno težki situaciji, predvsem tisti, ki že tako sodijo v najranljivejše skupine. Ni dvoma, da nastale življenjske okoliščine negativno vplivajo na psihično počutje ljudi. Poslanci Poslanske skupine Desus se strinjamo, da ministrica Kustec ni storila čisto vsega, da bi na njenem področju delovanja v času epidemiološke krize bilo za vse ustrezno poskrbljeno, a vendar je težko reči, da si zaradi tega zasluži, da jo kar odslovimo. Če današnja interpelacija ne bo uspešna, želimo ministrici sporočiti, naj se še bolj zaveda odgovornosti, ki pritiče njenemu položaju. Napake, ki so bile storjene, pa naj bodo v opomin njej in vsem bodočim ministrom, ki se bodo soočili s podobno situacijo. Zavedati se moramo, da bo to sedaj naša nova realnost. Hvala.
Hvala lepa. S tem smo zaključili s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslank in poslancev o interpelaciji. Kot prvi je želel besedo predlagatelj dr. Tašner Vatovec. Izvolite.
Najlepša hvala, podpredsednica. Kot je običajna praksa, se bom poskušal odzvati predvsem na tisto, kar je ministrica izpostavila v predstavitvi svojega odgovora, pa tudi na to, kar se je potem izpostavilo v nekaterih stališčih. Najprej to, kar se tiče odpiranja in zapiranja šol. Mislim, da je ravno ta študija, na katero je ena od poslank opozorila, zelo uporabna in je seveda tudi zelo zgovorna. Ko govorimo o najdlje trajajočem zaprtju šol, sicer se ne bo videlo [[pokaže premet]] , v tej študiji imate z modro obarvane države, ki so imele najdlje zaprte šole, in to so Severna in Južna Amerika in nekaj bližnjevzhodnih in afriških držav. Mi smo ves čas poudarjali, da smo prvaki v Evropi, in ti podatki držijo. Med zelenimi so samo še Italija, Velika Britanija, Hrvaška in tako naprej. Skratka države, ki so tu zelo blizu. Tudi ta študija kaže na to, da smo si v bistvu zelo blizu glede tega zaprtja in da je Slovenija dejansko med rekorderkami. Tu bi rad izpostavil še en vidik, vidik, da smo imeli v tako imenovanem drugem valu oziroma v tem šolskem letu 92 dni zaprte šole, popolnoma zaprte. Tudi to dolgo obdobje v enem bloku ni neznatno. Različne države, Avstrija pa tudi Italija pa ostale, so imele to obdobje bistveno bolj razpotegnjeno oziroma obdobja, ko so bile šole zaprte, in neka obdobja vmes, ko so šole vseeno delovale. Ko veliko poslušam o tem, da je to bilo nekaj, kar je bilo potrebno narediti zaradi varovanja zdravja in tako naprej, se vprašam, ali ste dejansko tisti, ki to izjavljate v tej dvorani, kdaj razmislili o tem, kaj to pomeni za otroke. Govorimo predvsem o prvi triadi, o otrocih, starih od šest do devet let, ki so se morali soočiti v času te epidemije z nečim nepojmljivim. In to je tisto, kar poudarja Svetovna zdravstvena organizacija. V primeru šolanja v času epidemije je bistveno bolj pomembno, da se ohrani kontinuiranost predvsem šolanja v živo, kot pa da bi to pretehtalo nad pravico do zdravja, kot ga imenujete. Še enkrat poudarjam, nikoli nismo vztrajali na tem, da bi moralo ministrstvo za izobraževanje popolnoma ignorirati priporočila NIJZ, stroke, epidemiologov. Trdimo pa, in to se ni zgodilo, da bi morala ministrstvo in ministrica v čim večji meri zagotoviti to, da se izobraževanje nadaljuje in poteka v čim manj okrnjeni meri. To se ni zgodilo. Ministrica ni nikoli vztrajala na tem, da se mora počakati z zaprtjem šol oziroma poslušala strokovne svetovalne skupine, vladne strokovne svetovalne skupine, ki ni nikoli zagovarjala tega, da je potrebno že oktobra zapreti šole, oziroma je potem kasneje zagotavljala, da jih je treba že v začetku decembra odpreti, kar so potem razkrili zapisniki te svetovalne skupine. Zapisniki, ki so jasno povedali, da je bilo stališče vladne svetovalne skupine, da je potrebno šole odpreti. Kaj naredi Vlada in ob čem molči ministrica? Odpre v tem obdobju številne dejavnosti, frizerske salone, avtopralnice in potem kombinira v tistem velikem odprtju trgovskih centrov in podobnega v drugi polovici decembra. V tistem trenutku nismo nikoli slišali jasnih in odločnih zahtev s strani ministrstva, da je to zgrešeno, da je potrebno najprej šole odpreti, tako kot sta povedala tako gospa Beović kot dr. Fafangel in tako naprej. Ni bilo tega glasu, ki bi zahteval, da se odprejo šole, ne pa nakupovalni centri. Tu bi se lahko ministrica zgledovala po svojem kolegu Počivalšku. On je že na začetku epidemije močno začel pritiskati, zato da se pripravi nek program okrevanja gospodarstva, in tudi priskrbel močne finančne injekcije za ohranjanje dobičkonosnosti kapitala. Ministrica pa ni pokazala te vneme in ni pokazala tega, da jo skrbi za najpomembnejši kapital, ki ga imamo v tej državi, in to je znanje. Če bi vsaj en delček angažmaja, ki ga je minister Počivalšek pokazal za zasebne interese, pokazala za javno šolstvo, bi bili danes v bistveno boljšem stanju. Tisto, kar je še pomembno, je preusmerjanje te debate na neko drugo polje. Slišali smo o tem, kako je Vlada delala dobro, kako so bili ukrepi tisti, ki so omogočili, da se danes otroci šolajo in da se bodo verjetno šolali v šoli do konca šolskega leta in da je to v bistvu v prvi vrsti samo politična razprava. Ja, je politična razprava, in to mora biti. Smo v Državnem zboru, smo politiki, predstavniki Vlade, predstavniki opozicije; in je to že po definiciji politična razprava in mora biti politična razprava. Vi ste sprejeli politično funkcijo, vi ste sprejeli politične odločitve, ki so šle mimo priporočil stroke, mimo epidemiologov, in za to morate sprejeti politično odgovornost. Zato smo tu, zato uporabljamo politično orodje, ki se mu reče interpelacija – da sprejmete politično odgovornost. Še enkrat, stroka je bila enotna: šole bi se morale zapreti zadnje in odpreti prve. Vi ste se odločili, da tega ne boste upoštevali in da boste upoštevali tisto, kar je bilo stališče, očitno, predsednika Vlade ali pač, ne vem, tudi vaše, in zaobšli to stališče stroke. Tu naj razprava danes sploh ne zapade v to, kaj je strokovno, kaj ni strokovno, kaj je politično, kaj je ideološko. Seveda mora biti ta razprava politična in predlagatelji dokazujemo, da odločitve ministrstva niso bile nikoli strokovne. Kar se tiče nekega kovanja v zvezde dela na daljavo. Spomnimo se tiste izjave ministrice, kako smo najboljši na svetu v delu na daljavo, v oddaji Studio City, kar je bilo na nek način presenetljivo kot izjava taka, ampak seveda tudi popolnoma neosnovano. V tistem trenutku, ko je ministrica to izjavila, niso obstajale nobene študije, nobene analize, ni potekala nobena sprotna evalvacija tega, kako poteka ta pouk na daljavo. Še več, imeli smo tiste porodne krče Arnesa, imamo še vedno − ne glede na to, kaj je ministrstvo zapisalo v odgovoru na interpelacijo − težave z dostopnostjo, z dostopnostjo do spletnih povezav in na žalost tudi težavo z dostopnostjo do informacijske tehnologije. V odgovoru ministrstvo zapiše, da so zagotovili veliko število elektronskih naprav za delo na daljavo, ampak v tem času, ko se je to dogajalo, ali je bilo ministrstvo prepozno ali pa vseeno ni zajelo vseh. Še vedno spremljamo humanitarne in druge dobrodelne organizacije, ali pa smo jih vsaj še kakšen teden nazaj, ki zbirajo ravno to opremo, ravno te računalnike. Daleč od tega, da bi bil pouk na daljavo tako uspešen, kot se skuša prikazati. Istočasno pa je to tudi ena od glavnih točk, eden od glavnih očitkov, pomanjkanje neke evalvacije, ki bi bila sistematična in celovita. Ministrica je potem tudi napovedala, da bosta še ta mesec ustanovljeni dve strokovni skupini, ki bosta tudi na nek način postavili podlago za to, kako stvari delati naprej. Jaz pravim − eno leto prepozno. V trenutku, ko se je ministrstvo soočilo s tem, da bo treba neke ukrepe peljati v osnovnih, srednjih šolah in na fakultetah, v trenutku, ko se je odločilo, da bo šole zaprlo, da bo vztrajalo dolgo časa na pouku na daljavo, bi moralo začeti delati na tem, da se pripravlja več stvari. Eno, še enkrat poudarjam, sistematična evalvacija tega, kako poteka takšna vrsta pouka, in drugo, neka izhodna strategija; strategija, ki bi omogočila šolam, predvsem pa učencem, da nadoknadijo tisto, kar so posledice in težave, ki jih prinaša takšen način učenja. Ministrstvo samo v odgovoru na interpelacijo zapiše, da se zavedajo, kakšne so posledice tovrstnega šolanja na daljavo, ampak še danes nimamo nekih konkretnih odgovorov na to, kaj to pomeni in kako se bomo tega rešili. Napoveduje se neka študija, ki bo objavljena avgusta in na podlagi katere se bo potem začelo pripravljati dodatne ukrepe. To je vse prepozno, sistematično in sočasno bi morale te stvari potekati, dobesedno life time. Še ena od stvari, na katero smo pogosto opozarjali in o kateri se še vedno spreneveda, je pomanjkanje dialoga. Ministrica je tudi v tem svojem odgovoru večkrat poudarila, kako se je vodil dialog, kako so poslušali, kako so uspešno z vsemi sodelovali. To je ena od eklatantnih laži, ki jih neposredno izpodbijajo tisti, s katerim naj bi ministrstvo sodelovalo. Tukaj imamo celo vrsto teh sogovornikov, s katerimi bi naj ministrstvo uspešno sodelovalo, ki so to večkrat zanikali. Na primer glavni tajnik sindikata vzgoje in izobraževanja je dejal, da se sprašuje, zakaj so učitelji tam, zakaj so tam, da kaj povedo oziroma da bo kaj delovalo ali ne bo; ali zgolj zato, da izvršujejo ukaze, ki prihajajo iz ministrstva, da so tiho in poslušajo kaj pride kot neka navodila. Tisto, kar je še bolj pomembno, je pa to, kar je večkrat in na več mestih poudaril predsednik Združenja ravnateljic in ravnateljev gospod Pečan. V nekem nedavnem intervjuju je dejal, da, citiram, »vlada odstopa od lastnih meril in tega nas je strah«. Saj da jim odstopanje vlade od lastnih meril povzroča nelagodje, ker vidijo, še enkrat citat, »da ni več pomembno, kakšna je v resnici epidemiološka slika, pač pa da bo to stvar trenutne odločitve«. Zatrdil je tudi, da so šole na odprtje pripravljene, da pričakujejo pravočasna obvestila in navodila. Na tej nujni seji, ki se je dogajala v Državnem zboru, pa je izpostavil še nekaj, da je ministrstvo javno trdilo, da so bili ukrepi dogovorjeni z ravnatelji, čeprav njihova stališča niso bila upoštevana. To je predsednik Združenja ravnateljic in ravnateljev javno tukaj, v tem državnem zboru demantiral. Dejal je – Jaz tukaj jasno in glasno povem, da temu ni tako. To je dialog, kakršnega si predstavlja ministrstvo za izobraževanje. Tudi predsednica Zveze društev pedagoških delavcev Slovenije je podobno na tej isti seji dejala: »Odsotnost pedagoške stroke v šolski politiki je žal tako dolgotrajna, da je postala že samoumevna, pa to nikoli ne bi smela biti. Posledice ukrepov, ki do sedaj niso bili zasnovani na širšem strokovnem konsenzu in v tesni komunikaciji na relaciji politika–praksa–raziskovanje, se bodo vrnile kot bumerang in nas namesto v družbo znanja pahnile v neko drugo družbo, v neko drugo stoletje.« Še en očitek o tem, kako se ne posluša stroke in kako je v bistvu celotno vodenje področja šolstva v času epidemije bilo zanemarjeno. Slišali smo tudi že danes, da se niste želeli srečati z dijaki, ki so – preden so šli protestirati – prosili za posluh, za avdienco, zato da lahko pristopijo k vam in vam povedo, kaj so njihove težave,. To je dialog in to tudi veliko pove o tistem seznamu, ki ga je ministrstvo poslalo kot prilogo k odgovoru. Imamo seznam na petih ali šestih straneh, excelovo tabelo, kjer so vsi sestanki navedeni med ministrstvom in različnimi deležniki, včasih pač tudi sami s sabo oziroma s predstavniki Vlade, ampak to še ni dokaz za dialog. To, da vi sedite na 60 ali 80 sestankih z različnimi inštitucijami, še ne pomeni, da ste jih poslušali, da ste jih upoštevali in da ste skupaj prišli do nekih rešitev, ki bi bile vsaj nek minimum ali pa nek minimalni konsenz. Ministrica je tudi rekla, da vedo, kaj delajo na MIZŠ – jaz nisem prepričan – in predvsem za koga. S tem se pa strinjam, zelo dobro vemo, za koga delajo na MIZŠ, sploh glede teh očitkov, ki smo jih navedli v interpelaciji. Šole s posebnimi potrebami. Mislim, da tukaj ima smisla izgubljati dodatnih besed. Danes so bili razkriti dokumenti, ki kažejo, da je strokovna skupina, še enkrat, dokumenti strokovne skupine, ki kažejo na to, da je ta skupina predlagala odprtje šol za otroke s posebnimi potrebami, preden je moralo Ustavno sodišče poseči na to področje in z odločbo Ustavnega sodišča odpreti šole s posebnimi potrebami. Ministrica je tako tudi tukaj prezrla opozorila stroke in ni niti začela pripravljati kakšnih resnih načrtov ali scenarijev za to odprtje. Če ne bi Ustavno sodišče poseglo, bi verjetno tudi pri tem ostalo. Kar se tiče čarobne paličice, nihče ni nikoli ne pričakoval ne zahteval od ministrice ali kateregakoli drugega člana Vlade, da bi s čarobno paličico izničil ali izbrisal virus. Tega ne more nihče narediti in je tudi nesmiselno o tem govoriti. So pa bila pričakovanja oziroma zahteve širokega dela družbe, da se bo epidemijo upravljajo odgovorno in z vso resnostjo. Ne bom še enkrat govoril o tem, kako je vlada pogrnila na tem področju, bom pa še enkrat podčrtal, da na Ministrstvu za izobraževanje in pri ministrici ni bilo storjeno tisto, kar bi moralo biti. Ministrica je ob tem rekla, da niso znali in niso zmogli drugače. Točno to je naš očitek – da na žalost niste znali in zmogli drugače obvladovati te epidemije, drugače organizirati šolskega procesa in izobraževanja, čeprav ste imeli relativno razdelane modele. Modele, po katerih bi lahko recimo počeli podobno kot Nemci, se pravi zapirali šole lokalno glede na epidemiološko situacijo, to, kar je tudi eno od priporočil Svetovne zdravstvene organizacije; da se beleži stanje po regijah, po lokalnih skupnostih in na podlagi tega zapira in odpira določene dejavnosti. V modelih, ki jih je pripravilo ministrstvo, so bile tudi te opcije, dva podmodela sta taka v tem gradivu. Ampak ne, najlažje se je bilo odločiti, zapreti vse šole naenkrat, zelo zgodaj, še enkrat, in jih take tudi pustiti, čeprav so številne tuje raziskave, Unesco, Svetovna zdravstvena organizacija, epidemiologi, razvojni specialisti, strokovna skupina ves čas zagovarjali, da je treba prej odpreti šole oziroma jih tudi kasneje zapreti. Tistega, kar je bilo rečenega o opoziciji, da ni pošteno, da z interpelacijo pravzaprav puščamo madež na tako pomembnem področju, jaz bom ta argument samo obrnil. Res je, ni pošteno, da se tako velik madež pušča na tem področju, na področju šolstva, madež, ki ga je prelila ministrica Simona Kustec. Kar se tiče dosežkov ministrstva, nekaj jih je bilo naštetih. Tu bi samo poudaril, da Zakon o vrtcih je bil poslanski zakon. V bistvu zakon, iz katerega je izpadlo tisto, kar bi morda v tem času bilo najpomembneje; in to je financiranje zasebnih vrtcev s strani občine. To je bil en del zakonskega predloga prejšnje vlade, ki je potem pod to vlado izginil. In to je mogoče eden od takih simptomatičnih primerov, kjer je pravzaprav jasno, da je v resnici minister za izobraževanje Janez Janša. V stališču Poslanske skupine SDS – pa to je edina stvar, v katero se bom obregnil glede stališč – je gospa Škrinjar rekla, da imenovanje ravnateljev poteka še na nek starinski, samoupravni, sindikalističen način in da je to problematično, med vrsticami, da je to nekaj zastarelega, spornega in da je to samo sredstvo za ustvarjanje vojske za glavnega sindikalista; in da bo to treba spremeniti. Ministrica, upam, da ne delite tega stališča, da ne delite takšnih pogledov na avtonomijo ravnateljev oziroma tudi ravnateljskega združenja, nenazadnje tudi sindikalnega organiziranja, kjer nekdo označi to kot neke pritikline preteklosti, nekaj, kar je treba zavreči in zatreti v kali. To je toliko uvodoma. Mislim, da je tako odgovor danes v živo kot tudi odgovor, ki smo ga dobili pisno, prazen. Skuša ostajati na neki površini, brez konkretnih odgovorov in argumentov. Na marsikateri točki, ki jih je očitno težko zavreči, ni niti poskusa tega, da bi bil odgovor zasnovan v tako smer, da bi s podatki ali pa s kontraargumenti poskušal prikazati nasprotno stran. V veliki večini pa je zelo veliko izgovorov in praznih besed, kot so usmeritve, priporočila in tako naprej. Oboje potrjuje, da ni bilo konkretnega truda, predvsem pa tiste volje in poguma, ki sem jih omenjal na začetku, vloženega v to, da bi se obranilo področje šolstva oziroma izobraževanja širše v tem kriznem času epidemije. Mislim, da so to ustrezni razlogi, kot je nekdo dejal, da bomo imeli danes poslanci lahko nalogo, in to je to, da se seveda podpre sklep, da se razreši ministrico.
Hvala lepa. Besedo je sedaj želel še drugi predlagatelj mag. Koprivc. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica, za besedo. Ministrica je v svoji predstavitvi odgovora na interpelacijo sicer nanizala kar nekaj stvari, ki jih je ministrstvo v zadnjem letu naredilo. Večino teh zadev je podedovala od prejšnje vlade, od prejšnjega ministra, od ministra dr. Pikala. Izpostavljali ste, gospa ministrica, na primer Zakon o vrtcih, ki ga je res Državni zbor sprejel, celo soglasno, ampak brez enega zelo pomembnega določila, in sicer financiranja zasebnih vrtcev oziroma možnosti odločanja občin glede sofinanciranja zasebnih vrtcev v primerih, ko je v javnih vrtcih dovolj mest. Iz neznanih razlogov je to določilo iz vašega zakona izpadlo, čeprav je bilo pripravljeno, poudarjam, s strani prejšnje vlade. Zato smo morali poslanci demokratične opozicije ponovno vložiti zakon o vrtcih v proceduro in zakon o vrtcih je ravno sedaj v proceduri. Dobil je zeleno luč na matičnem odboru in bo v kratkem obravnavan na plenarni seji Državnega zbora. Druga stvar, ki ste jo izpostavili kot velik uspeh, je zakon o otrocih z vedenjskimi motnjami. Tudi ta zakon je bil pripravljen že pod prejšnjo vlado. Izpostavljali ste – sicer ne vem, zakaj, ker še ni v proceduri – nov krovni zakon s področja znanosti, tehnologije in inovacij. Na tem zakonu niste naredili dejansko nič od nastopa mandata, čeprav je bil zakon tako rekoč že pripravljen za vložitev in usklajen z vsemi ključnimi akterji, in zato smo ga tudi predstavniki opozicije nedavno tega vložili. Še to; edini, ki je na tem zakonu delal, je bil vaš donedavni državni sekretar gospod Gašparič, ki je bil odstavljen, pa verjetno ne zaradi vas, ampak zato, ker se je tako odločil predsednik Vlade. Zdaj pa kar se tiče konkretnih obtožb iz interpelacije, ste pa odgovorili zelo malo oziroma zelo splošno. Začeli ste s tem, da si želite čimprejšnjo vrnitev v običajnost. Okej, jaz bi sicer pričakoval, da bi si želeli vrnitev v neko odličnost, nadpovprečnost in tako naprej, ampak teh ambicij pri vašem vodenju ni videti. Tudi postregli ste nam z neko raziskavo, ki ste jo projicirali, vendar ključnega podatka jaz nisem videl; niste pokazali, na katerem mestu smo bili v Sloveniji glede zaprtja šol. In to je tisti ključni očitek, ki vam ga predlagatelji interpelacije iz demokratične opozicije ves čas očitamo. V Sloveniji smo imeli namreč šole zaprte najdlje v Evropi. Pa mi, prosim, gospa ministrica, na to odgovorite. Samo v drugem valu 92 dni. In tukaj jaz mislim, da je bil problem. Pustimo prvi val, ampak v drugem valu smo imeli šole zaprte 92 dni, čeprav – kot je bilo že povedano danes – je stroka, pa bodisi epidemiološka stroka, zdravstvena stroka kot tudi seveda, še bolj logično, šolska, izobraževalna stroka, pozivala, da je treba šole čim prej, kolikor je mogoče hitro, odpreti. Temu niste prisluhnili. Pa ne govorimo tukaj samo o dveh opcijah, zaprte in odprte šole, še kup drugih variant je vmes, še kup drugih variant. Delovne skupine so vam postregle s konkretnimi predlogi, kako bi se lahko šole odprlo, kako bi lahko po modelu, da se pol učencev šola na domu, pol na daljavo, mnogo bolje izpeljali pouk, kot smo ga po tem vašem najbolj enostavnem modelu. Saj to je najbolj enostavno, da rečemo, šole bomo zaprli, to je najbolj varno, otroci se bodo preko računalnikov javljali in sodelovali pri pouku. Spoštovana ministrica, saj pouk ni samo podajanje znanja ex cathedra, ki se ga mogoče da tudi preko ekrana, pa še to je verjetno mnogo težje in mnogo manj osebno, kot če bi otroci poslušali pouk. Rečem poslušali, če govorimo v tem smislu ex cathedra v učilnicah, ampak šola je mnogo več. Šola je socializacija. Pomeni tudi morda odmik otrok iz domačih okolij Marsikdo živi v težkih razmerah, marsikdo je lačen, ker ne dobi tistega toplega obroka, kosila, ki ga šolarji v šoli dobijo. Marsikdo ni mogel izvajati pouka na daljavo, ker ni imel primernih pogojev za to. Morda prostorskih, kot smo slišali, so številne nevladne organizacije pomagala, številni niso imeli primerne programske opreme, se pravi računalnikov, informacijske opreme in tako naprej. Številni niso imeli primerne internetne povezave. Starši številnih otrok pa sploh ne znajo pomagati pri teh stvareh. To je realnost. Tukaj je bila res narejena zelo zelo velika škoda otrokom in jaz res obžalujem; in že prej sem vas vprašal, pa ni bilo jasnega odgovora, čemu, zakaj niste sledili priporočilom stroke. Kaj je bil razlog za to, kaj je bil dejanski razlog za to? Spoštovana ministrica, konec koncev prihajate iz javne visokošolske ustanove, ki jo zelo cenim; in ne razumem, kako lahko podležete diktatu predsednika Vlade in na nek način v celoti na stran daste vso integriteto, vse pač, kar bi morali upoštevati pri tovrstnih odločitvah. Na vse te zadeve ni bilo jasnih odgovorov. Bili so neki pavšalni odgovori, ampak vendarle niste na primer z besedo omenili vašega odnosa do kaznovanja otrok. Otroci so namreč samo želeli v šole, otroci so na javnem mestu ob upoštevanju vseh epidemioloških pravil, ob upoštevanju razdalje, ob nošenju maske in tako naprej zgolj želeli javno opozoriti, da si želijo priti nazaj v šole. Otroci so si želeli iti k pouku. Država Republika Slovenija, ki je skoraj ne morem več prepoznati, ker to je očitno neka nova država, je take otroke kaznovala, take otroke je država kaznovala. Kaj ste vi rekli tem otrokom? Vi ste jim rekli, da je to nek normalen korak v sprejemanju odgovornosti pri prehajanju v odraslost. To je pa res, kot sem že prej rekel, za moje pojme največja sramota v zgodovini samostojne Slovenije. Spoštovana ministrica, vi kot oseba z neko integriteto ste se pripravljeni iti to igro in celo podpirati te zadeve. To je res sramota, ob tem da so otroci najprej potrkali na vaša vrata in vas prosili za sestanek; pa jim tega niste omogočili. In ker so šli protestirat na trg v Mariboru, kot sem že povedal, ob upoštevanju vseh ukrepov, zgolj sporočila, ki so jih nosili, očitno vladi niso bila všeč in zaradi tega so bili kaznovani. O tem niste niti besede rekli v odzivu, niti besede, zato vas še enkrat javno sprašujem – Vi podpirate kaznovanje dijakov, ker so javno opozorili, da želijo nazaj v šole? Če je to tako, je zadeva res nedopustna. Kar se tiče otrok s posebnimi potrebami, se ne bi posebej podrobno v to spuščal, saj konec koncev je Ustavno sodišče presodilo. Vi ste rekli, da ste za otroke s posebnimi potrebami poskrbeli, da so predčasno prišli v šole in tako naprej. Konec koncev vas je odločba Ustavnega sodišča v to prisilila in mislim, da je sramota, da tudi na tem zelo pomembnem področju mora zadnjo besedo reči Ustavno sodišče. Kar se pa tiče vaših velikih pohval in laskanj učiteljem, ravnateljem, tukaj se pa jaz strinjam z vami, učitelji so res opravili enormno delo in brez njih bi bila katastrofa absolutno še večja. Vašemu nedelu navkljub se je vendarle potem izpeljalo tako pouk na daljavo kot potem ponovna vrnitev v šole. Tukaj gre res pohvala učiteljem, ravnateljem in tudi Zavodu za šolstvo, ki je tukaj ves čas pomagal in stal šolam ob strani. Ste imeli pa veliko časa že med poletjem, ko bi lahko dejansko, če bi hoteli, tudi pripravili mogoče prostorsko šole na nove razmere, od fizičnih razmejitev do deljenja skupin; pa niste naredili nič, ampak res popolnoma nič. Ste pa poskrbeli za kaj drugega, ste pa poskrbeli na primer za nagrade šolam – privatnim, zasebnim visokošolskim ustanovam, katere vodijo oziroma je celo lastnik prijatelj predsednika Vlade Janeza Janše gospod Jambrek. Tam pa ste poskrbeli za to, da je v PKP6 prišel tako imenovani vsiljivec, ki dejansko tej šoli omogoča, oziroma vsem šolam, ampak ta je bila edina v tej skupini, ki ji je to pomagalo, da se, čeprav ne izpolnjuje pogojev za podaljšanje akreditacije, brez preizkusa oziroma pregleda teh pogojev lahko akreditacija za eno leto podaljša. Tukaj gre pa za absoluten sum koruptivnega dejanja. Jaz sem to dejanje tudi prijavil na Komisijo za preprečevanje korupcije, odgovora še ni, je pa na drugi strani Ustavno sodišče ta ukrep zadržalo. Spoštovana gospa Simona Kustec, ker ste se vi z gospodom Jambrekom in gospodom Avbljem, se pravi z vodstvom Nove univerze, nekaj dni pred to odločitvijo sestali na ministrstvu in je celo v medije prišel zapisnik, ki govori o tem, da so gospodje prišli na ministrstvo prositi ravno to, da bi se jim podaljšala akreditacija, je zadeva resno močno močno sumljiva in, jaz mislim, zrela za kakšne organe v Sloveniji, ki preganjajo kriminaliteto. Tukaj ste pa prisluhnili in tukaj ste pa se resno lotili akcije. Jaz pričakujem, da boste na določene stvari zdaj konkretno odgovorili. In še enkrat, ne bodite hudi na dijake, razumite jih. Dijaki, starši in celotna slovenska javnost je jezna na vas in zato, ko jim ni preostalo več drugega, ko niste želeli voditi dialoga z njimi, so se odločili, da bodo šli na ceste in protestirali, ampak protestirali so v skladu s pravili NIJZ. Je pa očitno, da ni tukaj ključen problem združevanje, ampak je ključni problem, kaj ljudje nosijo na sebi oziroma kakšne transparente prikazujejo in kakšne ideje sporočajo. Toliko. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sedaj se je k besedi prijavila še gospa ministrica. Izvolite.
Najlepša hvala, gospa podpredsednica. Najprej naj povem, da sem želela po stališčih slišati še nekaj razpravljavk in razpravljavcev, preden bi se prvič oglasila, vendar pa vidim, da gre zgodba v zelo napačno smer enega neutemeljenega, inkvizicijskega obračunavanja pa manipuliranja, tako da bi rada že na tej točki zaradi nadaljnje razprave vseh določene stvari pojasnila z dejstvi, s tem, kar pravzaprav je res; potem se boste pa nekateri odločali, kaj in kako še želite, da zori v vaših glavah. Prva zadeva, pojasnila v zvezi z zapiranjem šol. Prva stvar, ki jo želim še enkrat zelo zelo jasno izpostaviti, je naslednja. Mi smo šole zaprli. Morali smo jih zapreti zaradi te slike. Te slike in te pred njo. In ti dve sliki kažeta na dejstvo, da smo bili in da smo še vedno danes ena od najbolj z virusom ogroženih ali pa napadenih držav tako v Evropi kot tudi pravzaprav na svetu. In naša prva, temeljna odgovornost – ne glede na to, v kateri resor pravzaprav sodimo s svojim delom – kot države in tudi kot družbe je, da naredimo vse za to, da zavarujemo zdravje naših ljudi. V primeru koronavirusa to zdravje lahko kar za številne pomeni tudi varovanje življenja. In ko smo se soočali s temi slikami tule, grafi o stanju razmer v slovenskem prostoru, okužb v šolskem in vrtčevskem prostoru na strani otrok in na strani zaposlenih, smo lahko videli, da so zadeve dramatične. Vsi tile grafi, ki jih lahko pogledate, nam namreč kažejo, da smo se takrat, ko smo bili prvič, poleg dramatičnega splošnega stanja naraščajočega števila okužb in števila hospitaliziranih v celotni državi, tudi na polju vzgoje in izobraževanja morali soočiti z dejstvom, da se to število okužb izjemno izjemno, nekontrolirano viša tako med otroci kot še posebej med zaposlenimi. In višalo se je med otroci, predvsem med starejšimi, to je med dijaki in študenti, med zaposlenimi se je višalo med zaposlenimi v vrtcih in v osnovnih šolah; in se je višalo, kot vidite, obakrat. Tale drugi vrh, ki ga lahko gledate, je pravzaprav vrh, ki sovpada s ponovnim odprtjem. In tale vrh, ki ga vidite tule, z vijolično barvo v drugem delu, je vrh, ki govori o posebej visoki skupini glede na vse ostale trende, in to je skupina zaposlenih in skupina otrok s posebnimi potrebami. Torej tista, za katero moramo v vseh pogledih še toliko bolj pozorno sprejemati in s tresočo roko sprejemati dokončno odločitev, v kako varno okolje jih bomo zaradi njihovega zdravja vrnili, zato da bodo fizično iz okolja dobivali neposredno potem lahko tudi znanje. Ob samem dejstvu, da smo vzpostavili sistem, lahko smo ga, zmožni smo bili vzpostaviti sistem izobraževanja, nemoteno v vsem tem obdobju, ki je potekal na daljavo. To ni bil sistem, kot to izgleda v večini drugih držav po Evropi, ko otroci takrat, kadar se izobražujejo od doma, dobivajo navodila v soboto, nedeljo, pa potem po teh navodilih delajo cel teden brez sodelovanja z učitelji. To je sistem, kjer imajo praktično od tretjega tedna, že spomladi, do vključno sedaj tisti dijaki, ki so po C-modelu, konstanten kontakt s svojimi učitelji oziroma profesorji in se izobražujejo, učijo se, ne delajo tega sami. In mislim, da moramo biti toliko pošteni, ko bomo naprej razpravljali vsak na svojem bregu, da se kljub vsemu tega zavedamo. In da se zavedamo tega, da smo lahko upravičeno ponosni na to, da imamo takšen sistem. Posebej ob dejstvu, da je raziskava Evropske komisije iz leta 2019 – toliko o tem, da raziskave ne obstajajo, da podatki ne obstajajo –, ko je delala mednarodno primerjalno študijo in pregled usposobljenosti posameznih držav članic za izobraževanje na daljavo, ugotavljala kar veliko dramatičnih in za Slovenijo neugodnih podatkov. Vam jih bom povedala nekaj, ni to iz moje glave zraslo kot zelje, ampak so to raziskovalni podatki ene ugledne mednarodne institucije, ki se s tem ukvarja. Ta raziskava je ugotovila, da trenutne reforme programa izobraževanja v povezavi z digitalnimi kompetencami v primarnem in splošnem sekundarnem izobraževanju v šolskem letu 2018–2019 v primeru Slovenije dajejo oceno, da ta sistem nima izdelanega reformnega programa za to. Pojdimo dalje, vključitev digitalnih kompetenc, specifičnih za učitelje, v centralne predpise/priporočila za začetno izobraževanje učiteljev ali v okvire kompetenc učiteljev; primarno in splošno sekundarno izobraževanje glede digitalnih kompetenc, stanje v Sloveniji; so vključene, vendar neobvezne za razvoj programov začetnega izobraževanja učiteljev. Ni centralnih predpisov, priporočil, ni okvira kompetenc učiteljev ali digitalnih kompetenc. Potem pa še – Uporaba digitalnih tehnologij pri nacionalnem preverjanju znanja, primarno in splošno sekundarno izobraževanje, 2018–2019, Slovenija, ni uporabe digitalnih tehnologij pri nacionalnih preverjanjih znanj. Spoštovani, zaradi korone se je zgodilo nekaj zelo zelo spoštovanja vrednega. Številni učitelji, ki v začetku spomladi, marca niso znali skorajda prižgati računalnika, danes suvereno, ko je treba, če je treba, peljejo učni proces na daljavo. Država jim tega s pristopom, s poudarki, s pozornostjo predvsem pri programskem razvoju žal ni omogočala in so naredili ta premik sami. Tisto, kar smo jim pa mi lahko omogočili, vam pa kažejo tile podatki. Njim in šolajočim. Podatki o številu informacijsko-komunikacijske opreme v posameznem obdobju zadnjih šest let, verjetno mi jih ni treba niti brati, ker vidite, kje se je zgodila razlika. In ta razlika se je zgodila leta 2020. Ta razlika se je zgodila zaradi tega, ker se je zgodila korona, ker smo v hipu skupaj s tistimi, ki so morali in očitno niso imeli do sedaj ustrezne podpore in spodbude, morali pomagati, zato da smo lahko prišli do te točke. Govorim o Arnesu, govorim o Zavodu za šolstvo, govorim o številnih podjetjih, številnih tistih, ki so nam pomagali z različnimi podporami, subvencijami, zato da smo lahko dokupili toliko opreme tako za učence kot za učitelje, da se je izobraževanje na daljavo lahko nemoteno peljalo naprej. Govorim tudi o podjetjih, ki so tam, kjer je bilo tehnično možno, nemudoma, dobesedno čez noč krpali te tako imenovane bele lise dostopa do interneta. Govorim o tem, da se to še vedno prednostno dela za tiste dele, kjer to še vedno ni zagotovljeno; in da v tistih deli so se posamezne šole potem ustrezno prilagodile in tem učencem izobraževanje na daljavo prilagodile na takšen način, da so se izobraževali. Vsi so se lahko izobraževali, vsi. In izobraževali so se na način, da jim ni en sam dan šel nikamor. Kako uspešno so se izobraževali v spomladanskem delu, vam govorijo rezultati mature iz prejšnjega šolskega leta, ki so bili povsem primerljivi, celo pri nekaterih predmetih boljši kot v preteklih letih. Nekaj podobnega želim, da se bo zdaj pokazalo tudi na ravni objektivnega preverjanja znanj pri učencih v osnovnih šolah, pri izvedbi nacionalnega preverjanja znanja. To so pač dejstva. Je res, da so se izobraževali na drugačen način, je res, da so osvajali vsebine, za katere so strokovnjaki pod vodstvom Zavoda za šolstvo prepoznali in tudi dali smernice, katere so tiste, ki jih je možno osvojiti v okviru izobraževanja na daljavo; ampak še vedno je strokovna ocena ves čas bila, da sledimo zastavljenim učnim načrtom in šolskemu koledarju. Imamo en teden v osnovnih šolah, to je tisti teden po prvonovembrskih počitnicah, ki smo ga podaljšali, to je teden, ki ga bomo zanesljivo nadomestili, takoj ko bodo za to tudi razmere z vidika nevarnosti okužb malo bolj stabilne. Takrat se bomo dokončno spet skupaj usedli in dorekli, kako je na najbolj optimalen način, glede na strokovno oceno stanja razmer, mogoče zagotoviti ta teden manka. Če se vrnem še malo nazaj, na podporo pri informacijsko-komunikacijski tehnologiji, opremi in še tudi osvajanju prepotrebnih kompetenc in znanj v tem sklopu. Tule imate eno tabelo, ki vam kaže, kaj vse smo po mesecih v letu 2020, se pravi teh ključnih delih, dokupili in s čigavimi sredstvi smo to dokupili. Tule seveda uporabljam samo podatke, s katerimi razpolagamo, to so sredstva Evropske unije oziroma sredstva iz proračuna. Videli boste, da veliko smo si jih tudi potem delili skupaj s šolami. Hkrati ste že videli pri tistih protikoronskih paketih, da smo dajali tudi neposredno finančno podporo pri sprejemanju te zakonodaje za nakup dodatne opreme, ki so jo šole potrebovale. In kot vidite, je bilo v lanskem letu nakupljenih še dodatno 3 tisoč 519 namiznih računalnikov, skoraj 10 tisoč prenosnih računalnikov, 2 tisoč tabličnih računalnikov, vsega skupaj za 10 milijonov skorajda 15 tisoč sredstev računalniške opreme. Poleg tega moram povedati, da smo preko projekta Evropske unije SIO-2020 šolam že spomladi dobavili še ostale kose opreme, vsega skupaj skoraj 10 tisoč kosov opreme – od monitorjev, projektorjev, vse tisto, kar je bilo še potrebno. Nekateri so želeli tudi kamere, zato da se je lahko izobraževanje na daljavo izvedlo. Potem smo iz projekta COVID-19 Arnesu spomladi zagotovili 1 milijon evrov za infrastrukturo, za e-storitve, ki podpirajo izvajanje pouka na daljavo. Zato da se je lahko osvežilo licence za MC Teams, je bila to prva pogodba, ki sem jo podpisala z Microsoftom prvi dan svojega mandata, zato da smo lahko nadaljevali s podporo tako imenovane enotne vstopne točke, ki jo uporablja zdaj največji del tistih v vzgoji in izobraževanju pri izobraževanju na daljavo. V septembru 2020 smo iz integralnih sredstev potem šolam za nakup IKT-opreme zagotovili še dodatnih 3,3 milijona evra; 0,6 milijona evrov smo zagotovili javnim univerzam, ki sicer že itak iz vreče tako imenovanega skupnega denarja dobivajo denar, pa so to potem še dodatno dobile. Kaj smo še poleg tega naredili, da ne bom govorila samo o opremi, katero – še enkrat izpostavljam, ker se mi zdi zelo pomembno, da to tudi poudarim – smo skupaj tudi s številnimi donatorji pridobivali. Ne govorim tukaj samo o velikih podjetjih, državnih podjetjih, ki so to omogočala, govorim tudi o donatorjih – čistih zasebnikih, ki niti niso kontaktirali na ministrstvo, ki so poklicali neposredno župane ali pa v šole in vprašali: ali potrebujete, kaj potrebujete, koliko potrebujete. Govorim o takšnem razumevanju, o takšnem odnosu, o takšnem sodelovanju, o katerem se seveda žal ne piše tako pompozno, kot bi se pa z razlogom moralo zaradi same geste, zaradi tega, kar so naredili. Poleg opreme je bilo preko Arnesa pripravljenih 21 različnih spletnih seminarjev – v živo si jih je ogledalo 2 tisoč uporabnikov, posnetke 55 tisoč uporabnikov – pa so bili povezani s pripravo izobraževanja na daljavo. 11 spletnih tečajev za strokovne sodelavce s 75 ponovitvami, 14 tisoč strokovnih delavcev v VIZ se jih je udeležilo. Za učitelje je usposabljanje pripravil Zavod Republike Slovenije za šolstvo v času poletnih počitnic, ki to niso bile za naše učitelje in profesorje. Tega usposabljanja se je udeležilo 26 tisoč 638 udeležencev, pa še več bi se ga, če bi imeli možnosti za samo izvedbo, ker preprosto časovno več ni bilo priložnosti za to. Da ne govorim o tem, da v času, ko so bili povsem zaprti vrtci spomladi, smo to izobraževanje na daljavo omogočili tudi zaposlenim vzgojiteljicam, vzgojiteljem in pomočnikom, pomočnicam zaradi tega, da so lahko osvajali dodatno znanje v tem času. Sedaj smo v zaključni fazi procesa programiranja sredstev iz sklada za okrevanje in razvoj, s katerim bomo zagotovili sredstva za dokončno digitalno transformacijo celotnega šolskega prostora v višini 295,7 milijona evrov. Skratka, toliko o tem, zakaj smo eni od boljših in zakaj [[…]]Mislim, da ni potrebe, da se iz tega posmehujemo, ampak ravno obratno, dajmo to ceniti in dajmo ta vsa naša znanja širiti naprej kot primere dobrih praks. Verjemite mi, del digitalnega izobraževanja bo ostal del šolskega prostora tudi v prihodnosti; ne samo zaradi covida-19, ne samo zaradi tega, ker nam tole sedaj odgovarja, ker smo dobri; ampak zaradi tega, ker so že delali v raziskavah pred covidom-19 in so izpostavljali, da so to kompetence prihodnosti. Razumela sem, da se moramo vseeno še malce vrniti na dejstva, ki jih pač nekateri želite videti, nekaterih jih ne želite videti. Ti grafi kažejo – še enkrat – na to, da nismo najbolj dramatično najbolj grozni, kažejo. Tole so grafi, ki zajemajo celotno obdobje korona krize. Tole so grafi, ki so pa v eni zgodbi neprimerljivi. Nekatere od teh držav, ki jih tukaj gledate, takrat ko rečemo, da so šole zaprte, pomeni, da so šole zaprte in da se takrat vzgojno-izobraževalni proces v njih ne odvija na drugačen oziroma alternativen način, ali pa da dobivajo enkrat na teden navodila in delajo zgodbo sami potem doma. Mi, kot sem že povedala, smo tukaj drugačni. Mi smo samo preselili fizično izobraževanje iz šol na daljavo, na dom; oziroma potem tudi od novega leta dalje še več od tega. Smo celo otrokom v prvi triadi, ki niso imeli pogojev, da bi se izobraževali na domu, omogočili, da se vrnejo nazaj v šole in tam izvajajo pod varstvom, ki bi ga sicer dobili doma, pa zato ni bilo to izvedljivo, ker so starši delali za državo ključna odločilna dela; so se pač potem vrnili in so se izobraževali na daljavo. Potem naslednja zadeva, zaprte šole, odprte šole, kaj bi še želela tule povedati. Tam, kjer imamo sisteme deloma zaprtih oziroma deloma odprtih šol, imamo še eno izkušnjo, o kateri mi poročajo moji kolegi iz drugih držav članic Evropske unije. Če mi ne verjamete, pa jaz verjamem, da dobivate na dnevni bazi tudi v Državni zbor depeše, pa si lahko iz teh depeš to preberete kot dejstva. Tudi tam, kjer imajo šole odprte, to je predvsem primer v Franciji, otroci iz dneva v dan izvedo, ali se bo naslednji dan v resnici izvajal pouk v šoli ali se ne bo; zelo pogosto pridejo in odidejo praktično po prvi uri nazaj, ker ni varno. Mislim, da si tega nihče ne želi kot podatek o tem, da je to ustrezen primer izobraževanja pa imeti hkrati šole odprte. Toliko glede tega. Potem pa še en poseben poudarek pri zapiranju in odpiranju šol za otroke s posebnimi potrebami. Veliko o tem govorite, veliko to izpostavljate, tudi prav je, ker gre za najbolj ranljivo, najbolj krhko skupino izobraževalnega procesa. Kakšno je bilo stanje in kakšno je še vedno stanje, sem vam pokazala. Tole je stanje med zaposlenimi, vijolična linija je tista, ki kaže število okužb. Vidite, da v prvem valu oktobra ni bila tako grozno izpostavljena, kot pa je zdaj v drugem valu, in to takoj po tistem, ko smo jih po novem letu odprli. Tako med zaposlenimi, poglejte to zgodbo, kot med učenci. In to je dejstvo, zaradi katerega sem tudi sama s tresočo roko iskala najbolj varno odločitev in priložnost, da se lahko vrnejo nazaj. In verjemite mi, še enkrat, skrb za to, da nam vključeni – pa ne samo v vzgoji in izobraževanju, ampak v celi družbi – ostanejo zdravi pri tem, kar počnejo, je tista ključna temeljna skrb in odgovornost. Zaradi nje ne bi dobro spala, če bi prehitevala. In situacija, v kateri smo bili in v kateri smo še vedno zdaj, je zelo zelo krhka; hkrati je pa vse odvisno od nas samih. Če se bomo prepirali o tem, ali bi se cepili ali se ne bi, ali bi se testirali ali se ne bi, ali bi nosili maske ali ne bi, ali bi si razkuževali roke ali si ne bi, potem mi verjemite, da ne bomo daleč prišli. To smo dokazali, to je dokazala tale prva zgodba rasti, ko smo se prepirali o tem, strokovno in nestrokovno, ne vem, na kakšen način še vse, ali bomo nosili maske ali ne bomo, pa se nam je zgodila tale prva zgodba. Tale druga zgodba se nam dogaja pa zaradi virusa kot takšnega. Ko smo vračali nazaj otroke s posebnimi potrebami, smo to seveda delali na podlagi ocen pediatrov in na podlagi zdravstvene stroke, ne zgolj in samo epidemiološke stroke. In ta nas je svarila. Svarila nas je pred marsičem. Svarila nas je pred nevarnostmi tega, kaj se zgodi v primeru okužb z otroki, ki imajo točno tiste zdravstvene bolezni, ki so najbolj prevladujoče v tej skupini. In nas je svarila pred tem, da vsekakor potrebujejo prednostno vrnitev v šole, vendar pa pod pogojem, da smo to zmožni zagotoviti z vidika varovanja njihovega zdravja. In smo sedeli s predstavniki teh zavodov, verjemite mi, zelo zelo intenzivno. Tudi oni so se morali bistveno pripraviti na drugačen način, na to vrnitev v tem širšem smislu. In takrat je bila ocena – ta ocena je bila dana že v začetku decembra –, da bomo zmožni v začetku januarja to varno tudi narediti. Potem se je pa na zelo zanimiv način kakšen dober teden po tistem zgodila zgodba na Ustavnem sodišču, ki je v resnici pravzaprav na koncu dala usmeritev vladi v smeri, za katero se je ona že sama zavezala, ampak je v redu. Je v redu, veste. Saj smo vsi tukaj za isti cilj, za isti namen. Na tej točki bom samo še en odziv naredila, potem pa se bom med nadaljevanjem predvsem na vsebinske dele odzivala, tudi to, kar je predvsem poslanec Jelinčič izpostavljal. Mislim, da je potrebno enega pomembnega odziva to vprašanje nadaljevanja kurikuluma, prenove kurikuluma, učnih načrtov, kaj da, kaj ne. O tem potem tudi med vašimi razpravami, verjamem in upam, da bo tudi kaj v zvezi s tem še vprašanj. Nekaj, kar moram samo še zdajle na tej točki, ker vidim, da se pojavlja kot jara kača, pa bi želela že na tej točki pojasniti, očitno, ker sem bila tudi v tem primeru zelo čudežno izvzeta iz konteksta. Pa vam bom zdaj povedala, kaj sem razumela v sklopu odgovornosti mladih odraslih ljudi in v luči tega dogodka v Mariboru. S predstavniki dijaške organizacije smo mi zelo zelo dobro sodelovali in še vedno zelo dobro sodelujemo od pomladi naprej. Skupaj z njimi smo potem tudi uspešno v sodelovanju z RIC in z obema državnima maturitetnima komisijama, tudi na njihovo pobudo, ko pravite, da jih ne slišimo, pripravili oziroma so pripravili – ker mi smo tukaj samo tisti, ki damo na koncu neko pričakovanje po zakonu, kaj in kako – prilagoditve mature za to šolsko leto. Z njimi smo to naredili. Oni so bili aktivno sodelujoči. Tisto, kar smo mi naredili, je samo to, da smo bili v funkciji enega mediatorja, enega posrednika med vsemi tistimi, ki se morajo usesti in pogovoriti. In moram reči, da s temi predstavniki izjemno dobro tudi osebno sodelujem. Ves čas sem. Potem ko se je poleg te skupine pojavila še ena skupina, ki je želela z nami pogovor, smo se seveda želeli odzvati tudi na njih. Oni so nam kakšen mesec nazaj posredovali prošnjo, da bi se sestali, da nam prinesejo njihov apel po tem, da se želijo čim prej vrniti nazaj v šole. Mi smo se odzvali takoj na termin, ki so ga tudi sami predlagali, ker pa sem bila jaz takrat zasedena, smo rekli, da bo v mojem imenu prišel pristojni državni sekretar. Državni sekretarji so, mimogrede, saj to vsi vemo, dejansko v sistemu neke vrste namestniki ministra. Ampak dijaki tega niso želeli, so rekli, da oni se pa z državnim sekretarjem pač ne bodo sestali. Potem smo to vzeli na znanje in rekli, da bodo dobili nov datum, kjer bi se lahko sestali z mano. Vmes pa se je zgodila peticija, vmes so se zgodili neki nenavadni protesti in tudi nekako ni bila več izražena neposredna želja po tem, da bi se lahko v umirjenem dialogu sestali in pogovorili. Potem pa, kot rečeno, je sledil ta protest. Jaz sem bila o njem obveščena, točno preden sem odhajala na tiskovno konferenco, kjer sem bila o tem tudi vprašana. Obveščena sem bila pa na ta način, da so se zgodili protesti, pokazali pa so mi sliko s teh protestov. Eno samo sliko so mi pokazali. Na tej sliki so bili trije dijaki, nosili so transparent, bili so na varnostni razdalji drug do drugega in nosili so masko. In moj odziv in moja prva misel je bila – poglej, še ena skupina dijakov, ki se odgovorno obnaša, ki razume in hkrati sporoča svoj glas. Je res, da jaz nisem, ko sem pojasnjevala, da so nam za zgled in da podpiram in da spoštujem način njihovega delovanja in tudi odgovornost, ki jo v teh težkih časih prevzemajo, kazala zraven še slike, ker sem mislila, da je to to. Vendar pa očitno po tem, kar se je zgodilo, ker danes spet poslušam, si težko mislim kaj drugega kot to, da je pač tole odraz stanja, v katerem se ta trenutek nahajamo, ko v resnici pohvala za zgled postane očitno uporabno orodje za to, da se verjetno mene osebno spet izpostavlja kot neko arogantno osebo. Ni bilo in verjemite, da ni na tak način bilo mišljeno, ker sem videla to, kar je predstavljalo zgled. Zakaj so bili in na kakšen način so bili zaradi samih delovnih nalog nekoga drugega potem narejeni tam popisi, tega pa jaz ne vem in tudi ni to stvar moje odgovornosti. Ampak po tisti sliki sodeč jaz mislim, da smo lahko vsi samo zelo ponosni na te dijake in da vsekakor ne bodo dobili nobene kazni, ker razloga za njo – sodeč po tisti sliki – v resnici ni. Vam pa še enkrat zagotavljam, tako kot sem že milijonkrat in bom do konca, vse, ampak res vse delamo zato, da se lahko vsi učenci, vsi šolajoči, vrtčevski otroci, tudi študentje sedaj vrnejo varno v vseh teh širših opisanih razmerah, ki sem vam jih sedajle prikazala, nazaj fizično v prostore izobraževanja in vzgoje, pa tudi zaposleni. Ne pozabimo, mi imamo eno od najbolj starajočih zaposlitvenih struktur na področju vzgoje in izobraževanja v celotni Evropi. To so ljudje, ki so tudi z vidika korona okužb tisti, ki so še posebej izpostavljeni, in moramo biti še posebej previdni pri tem, ko jih začnemo vračati v aktivno življenje in medsebojne odnose. Toliko zaenkrat. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za besedo je zaprosil predlagatelj mag. Marko Koprivc. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Spoštovana ministrica, to, kar ste sedaj na koncu povedali glede dijakov, ne vem, kako bi se na to odzval. Ob tem, ko že mesec dni celotna Slovenija govori o tem in na nek način obsoja ravnanje vlade, ker je javno podprla kaznovanje dijakov, in obsoja vaše izjave, ko ste govorili, da je to prav na nek način, da so bili dijaki kaznovani, in da je to nek potek v odraslost, vi sedaj mirno, mrtvo hladno rečete, da tega pa vi nikoli niste mislili in rekli. Težko vam to verjamemo, ampak tudi če ste spregledali danes, naj povem, da niste oprani krivde, ker vlada je kolektivni organ. In če predsednik Vlade in vsi ostali pljuvajo po Twitterju in žalijo in napadajo dijake in govorijo, kako je prav, da so dijaki kaznovani zgolj zaradi tega, ker so izražali v skladu z vsemi epidemiološkimi pravili nestrinjanje s tem, da ne morejo iti v šolo, in nestrinjanje s tem, da jih vi niste hoteli sprejeti, jaz res ne vem. Na trenutke dajete občutek, kot da iz minute v minuto spreminjate stališča in da ne veste čisto dobro, o čem govorite. Prej ste pa kazali neke grafe, ki so kazali zelo slabo, katastrofalno sliko epidemije v Sloveniji. Ne vem, kaj ste hoteli s tem povedati. To mi vse vemo in opozicija tudi že ves čas opozarja, da je vlada glede spopadanja z epidemijo totalno pogrnila na celi črti. In to so pokazali podatki, ki ste jih vi prej projicirali. Na celi črti ste pogrnili. In zakaj ste pogrnili? Zato, ker ne želite poslušati stroke, in to velja generalno kot tudi za področje izobraževanja. Vi ste vedno kot alternativo postavljali samo drugo možnost, se pravi zaprtje šol ali odprtje šol, je pa možnosti mnogo več. Samo treba si je vzeti čas in zadevo strokovno domisliti; vi pa stroke niste poslušali, ne epidemiološke ne učiteljske. In to je dejstvo. Drugo dejstvo pa je, ki ga pa lahko tukaj vsi skupaj vidimo, da po odprtju šol so šli kazalci samo navzdol, ne navzgor. Očitno šola ni glavno leglo širjenja epidemije, ker če bi temu bilo tako, bi zdaj epidemija poskočila, gre pa navzdol oziroma zadnje dneve nekoliko stagnira. In če se je lahko iskalo decembra pred prazniki možnosti za vse druge panoge, za trgovine, za razne storitvene dejavnosti, kako se bi jih odprlo, za šole pa ne, je tukaj samo en možen odgovor. Da pač otroci, mladina in šolniki niso imeli advokata v Vladi Republike Slovenije in so bili edini v celoti preslišani in se je šlo na najbolj enostavno in seveda tudi najbolj sigurno varianto – ali vse zapreti ali vse odpreti. Oziroma, da me ne boste popravili, ne vse zapreti, saj na daljavo je pouk potekal in tudi hvala bogu, da je, bolje kot nič sigurno, in tukaj še enkrat kapa dol vsem učiteljem, ki so se bili sposobni tako na hitro preusmeriti in izvajati kvaliteten pouk na daljavo. Tudi jaz imam prvošolčka in je pouk potekal zelo kvalitetno, ampak ni pa isto, a veste, ni isto. In še enkrat, pri nas doma so pogoji za tak pouk, pri komu pa mogoče pogojev ni. Šole bi morale biti pa za vse, za vse državljanke in državljane, ne glede na to, iz kakšnega statusa družina izhaja in kakšne materialne pogoje ima. In ravno zato je pomembna ta naša javna šola. Tista opazka, da pa ne vem koliko učiteljev sploh računalnika ni znalo prižgati, se mi pa zdi, da kaže vaš odnos do učiteljstva, to je pa res žaljivo. Jaz pa sem prepričan, da večina učiteljev zna računalnik prižgati, pa še kaj več kot to. In ne samo da sem prepričan, to so dokazali, dokazali so zdaj v teh mesecih, ko so dejansko slovensko šolstvo rešili zaradi vaše ignorance in nedela in poslušanja navodil in diktatov predsednika Vlade. Pa še na eno stvar niste odgovorili: Kaj se je dogajalo glede razpisov na visoke šole? Ali ste usklajeni v koaliciji, kaj se je dejansko dogajalo? Državni sekretar je bil obglavljen zaradi tega, ker je predsednik Vlade zadržal razpis. In kot smo takrat razumeli, je bil razpis zadržan, ker ni bil pravočasno usklajen znotraj vlade. Kdo zdaj laže? Gospa Škrinjar je prej rekla v imenu SDS, da z razpisom ni bilo nič narobe. Vi ste ves čas govorili, da razpis ni bil usklajen, oziroma tudi predsednik Vlade, in da je zaradi tega bil ustavljen. In se je grobo poseglo v avtonomijo slovenskega visokošolskega sveta. Zato je bil državni sekretar dr. Gašparič odstavljen. In vi, gospa ministrica, ste njegova prva nadrejena. Kdo ga je odstavil, vi ali predsednik Vlade? Lepo prosim, da se te stvari razjasni; če je treba, lahko tudi odredimo pavzo, ker očitno ste neusklajeni in govori vsak drugače. Kaj se je dogajalo pri razpisih oziroma ustavitvi vsakoletnih razpisov na visokošolske zavode? In zakaj je zaradi tega moral oditi državni sekretar, pristojen za to področje? Hvala lepa.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Najprej dobi besedo Lidija Divjak Mirnik, za njo bo razpravljal Jani Prednik. Kolegica Divjak Mirnik, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Lep pozdrav, gospa ministrica, oba državna sekretarja! Ker od 9. ure zjutraj že govorimo o teh dvajsetih točkah interpelacije, jih jaz ne bom ponavljala. In tudi ne bom delala spektakla, kot ste, gospa ministrica, prej obtožili opozicijo, češ da spektakel delamo iz vsega tega; ampak bom poskušala z argumenti dokazati, da vseh teh 20 točk interpelacije drži. Sami ste pa s svojim nastopom prej naredili točno to, kar očitate nam – spektakel in igranje na čustva. Tako, by the way. Kaj v LMŠ cel čas od začetka epidemije, se pravi od marca lani, opozarjamo, ker na to opozarja tudi stroka? To že ptički čivkajo v tej naši ljubi državi in to je, da se vzgojno-izobraževalni zavodi morajo zapirati zadnji in odpirati prvi. Pika. Pred trgovskimi centri, pred cerkvami in pred čem drugim, kar je ta vlada odprla, šole pa zaprla. Kaj je tudi dokaz tega, da v LMŠ cel čas to zagovarjamo? Ta dokaz je več kot 40 vprašanj, pobud, prošenj, ki smo jih jaz osebno, kolega Kovačič pa še kdo iz LMŠ naslovili v tem času na vas. Več kot 40 pisem smo vam poslali. Veste, kaj je rezultat? Seveda nismo bili uslišani. Potem smo skupaj z opozicijo sklicali več sej. Ne bom vam jih naštevala. Mislim, da jih je datumsko bilo 6 ali 7, kjer smo bili vedno preglasovani, sklicali pa smo jih zato, ker smo pozivali, predlagali, prosili, da bi bilo treba mogoče drugače ravnati na vašem področju, ampak nas je koalicijski stroj seveda povozil. Da ne naštevam niti vseh amandmajev, ki smo jih v vseh osem PKP-predlogov zakonov zapisali in bili uspešni – nič, žal. To je dokaz, da smo bili zelo zelo strokovni in da smo bili tudi zelo zelo aktivni na tem področju, za razliko od vas. V LMŠ smo se tako ves čas aktivno zavzemali za to, da bi se čim prej vzpostavili varni pogoji, da bi se vsi šolarji, dijaki in tudi študentje vrnili nazaj v šolo, da bi se izvedla matura s predhodno določenimi pravili, ker veste, kako je bilo lani, zadnjo minuto ste se nekaj odločali, da bi tudi MIZŠ vseskozi nudil podporo učiteljem, ravnateljem, učencem in staršem, da bi se zagotovilo tudi ustrezno varstvo za tiste otroke, ki ga potrebujejo. V LMŠ tudi vseskozi stojimo na stališču, da je ministrica, prvič, odgovorna za kvalitetno izvedbo okrnjenega učnega procesa, drugič, da bi ministrica morala podajati jasna – jasna – navodila in jasne usmeritve glede izvajanja vzgojno-izobraževalnega procesa, tretjič, da bi morala sprejemati odločitve, se torej odločati, in tudi sprejemala odgovornost za vse deležnike v učnem procesu, ter četrtič, da mora pravočasno posredovati nedvoumne odgovore vsem deležnikom. Žal vsega tega naštetega niste počeli. Zakaj, veste vi sami. Kaj ste pa vmes počeli, v tem času, ko bi morali početi vse tisto, kar sem prej naštela? Vprašljive spremembe področnih zakonov ste nam predlagali. Prvič, nepremišljeno in škodljivo blokiranje objave razpisov o vpisu na univerze in, kot vemo, posledično slovo državnega sekretarja ter direktorice direktorata. Zakaj? Ker je vsaj eden izmed njiju povedal resnico. Drugič, kaj ste še počeli, s spremembo pogojev za pridobitev Zoisovih štipendij, o tem sem vas sama vsaj trikrat spraševala in predlagala neke rešitve. Seveda je to modus operandi te vlade. Samovoljno in trajno spreminjanje področne zakonodaje na slabše. Na slabše, žal. Tretjič, kaj ste počeli v tem času, mnoge države so omogočale nemoteno izvajanje šolskih tekmovanj, pri nas pa žal niste bili sposobni omogočiti petim nadpovprečnim dijakom, da bi se udeležili enega tekmovanja. In ta odločitev, ki ste jo sprejeli, je zame popolnoma nerazumljiva. Jaz ne vem, kaj se je dogajalo, ampak da se nekdo to odloči, mora imeti res neke argumente, ki jih jaz absolutno ne vidim. In kdo so bili žrtve? Seveda nadarjeni učenci, tisti, ki bodo mogoče nekoč sedeli tukaj in vodili to državo. Zakaj? Zaradi popolnoma, ampak res popolnoma nerazumljive vaše odločitve. Četrtič, kaj ste počeli v tem času, v PKP6 je želela vlada kar v interventni zakonodaji izenačiti splošno in poklicno maturo ter s tem vnesti diskriminacijo med dijaki. Po vseh pritiskih javnosti in seveda opozicije, ki smo takoj skočili v luft, ste potem to umaknili. Če ne bi bilo takšne reakcije, bi to imeli zdaj v interventni zakonodaji, ki ima ogromno skupnega s covidom-19. Pri tem se je seveda treba vprašati, kje sta tu neka morala in neka strokovnost, ker to bi naj bilo na prvem mestu. Nisem prepričana, da ima to kaj skupnega z moralo. Petič, kaj ste v tem času počeli? Tudi v PKP6 vam je uspelo potrditi spremembo pogojev akreditacije visokošolskih zavodov, in to brez strokovne osnove. Brez strokovne osnove. Šlo je seveda za uslugo, da ne rečem, Jambrekovi fakulteti pa, če rečem, nekomu iz prijateljskih vrst; za to je šlo. In kaj se je zgodilo zdaj? Ustavno sodišče je začasno zadržalo to, kar smo v opoziciji ves čas govorili pri obravnavi tega zakona, in to, kar smo v opoziciji tudi vložili z amandmaji, pa nas je koalicijski valjar, kot ponavadi, absolutno povozil. Kaj ste še počeli v tem času? Šestič, vse študente ste vrgli iz študentskih domov, dobesedno, iz enega dneva na drugega, dobesedno, to ste naredili. Razen za nekih 5 % tistih, ki so pomagali v bolnišnicah, nekaj izjem ste naredili. In veste, kaj je še največji paradoks? Da še vedno niso v študentskih domovih. Študentje so še zmeraj doma, študentski domovi pa so še vedno zaprti za večino študentov, medtem ko so dijaški domovi odprti, medtem ko so trgovski centri odprti, medtem ko so cerkve odprte. Pa razumi, kdor more, to strokovnost. Da o morali niti ne začnem razlagati. In to, zakaj so študentski domovi še danes zaprti, to bi res rada danes slišala od vas, ker sem malo čustveno navezana na njih še zaradi moje prejšnje službe. Katere so tiste hude in težko popravljive posledice nadaljnjega zaprtja šol oziroma izobraževalnih ustanov, ki vam jih v eni izmed teh dvajsetih točk tudi očitamo? Šole so de facto zaprte od 19. 10., to je bila vaša katastrofalna politična odločitev. Če ni bila vaša, še toliko slabše, ker vi ste odgovorni za to področje. Torej več kot 4 mesece so bili otroci doma in to je najdlje v Evropi, kar sta danes že kolega predlagatelja večkrat povedala. S tem se dijakom, staršem, družinam in celi družbi seveda povzroča nepopravljiva škoda. Škoda tudi zato, ker – ne boste verjeli – nekateri dijaki so komaj danes od 19. 10. 2020 prvič sedli v šolske klopi. Prvič. Zato, ker ste v tem modelu C pač to možnost dali ravnateljem, ki so se seveda organizirali tako, kot so se, pa jim nič ni za zameriti, ker so naredili vse po svojih najboljših močeh. Problem je v tem, da je pri vas takrat šlo za politično odločitev in nestrokovno odločitev, ker strokovnjaki iz tiste posvetovalne skupine so vam razlagali kaj drugega. Čez noč ste pravzaprav takrat šole zaprli, čeprav bi in tudi ste med tistim poletjem pripravili več različnih modelov, samo vi ste iz modela B kar skočili na zaprtje, vmes ste pa one druge modele pozabili ali kakorkoli. Politično nestrokovno ste se odločili, da bodo vsi otroci ostali doma. Ne vem, zakaj takrat niste dopustili, da bi po tem modelu C otroci še naprej hodili v šolo. Pa ne bom niti odpirala teme otrok s posebnimi potrebami. To je bila takrat vaša odločitev. Izobraževanje na daljavo ima dokazano uničujoče posledice na učni uspeh, psihofizično zdravje ter socialni položaj družin, sploh pri mlajših otrocih, ki seveda nujno rabijo pomoč staršev, ki jim jo mogoče nekateri dosti težje tudi nudijo. Da o tem, kakšno predznanje imajo starši, niti ne razlagam. Pri mladostnikih gre seveda za izpad motivacije, o čemer poročajo učitelji. Tudi sama sem takoj po novem letu opazila pri svojih sinovih, da je motivacija šla nekam v daljavo, pa sta, da se razumemo, oba odlična učenca, ker je to dosti normalno. Zato bi bilo smiselno, da bi razmišljali o tem, kaj se z otroki v tem času šolanja na daljavo tudi dogaja. Otroci so tožili o tem, da so seveda bistveno zmanjšali interes za delo, da so utrujeni, tudi odsotnost socialnih stikov se jih je zelo zelo dotaknila. Dolgotrajno zaprtje šol bo imelo tudi posledice v duševnem zdravju za vsaj 20 % otrok, ki se bodo kazale še leta; in če ne bodo ustrezno zdravljene, se bodo tudi nadaljevale v odraslo življenje, kar pomeni, da se bo družba soočala z ljudmi, ki bodo imeli več psihičnih težav, tudi več nezaposlenih, tudi več odvisnosti bomo imeli v državi, težav v partnerskih odnosih in tudi več možnosti za razvoj težje psihopatologije. To ni moja pogruntavščina, to so mi povedali v svetovalnem centru za otroke in mladostnike, kjer se ukvarjajo s takšnimi otroki, kjer z njimi delajo vsak dan. In jaz jim, moram priznati, zelo verjamem, bolj kot vam. Otroci postajajo tudi vedno bolj agresivni v medsebojnih odnosih, tožijo o nespečnosti, stresu, dolgčasu, osamljenosti, jezi in tudi o strahu. Nekateri študentje poročajo tudi o finančnih stiskah in o tem, da se bojijo, kako bodo sploh lahko študij dokončali. In to so ti taisti študentje, ki še zmeraj ne smejo bivati v študentskih domovih. Verjetno je zelo težko oceniti stanje na področju znanja kot tudi na področju socialnih in emocionalnih primanjkljajev. Najlažje je pravzaprav področje znanja oceniti. Učitelji ugotavljajo, saj veste, eni tako, drugi pa tako, da so otroci seveda sicer delali, sploh ni vprašanje, učitelji so se maksimalno trudili, sploh ni vprašanje; vprašanje pa je, kakšen je izplen tega znanja; in o tem bo treba v bližnji prihodnosti tudi govoriti. Šola je tudi nek prostor, kjer učenci delajo tudi na sebi, kjer se morajo prilagajati skupini, kjer rešujejo konflikte, kjer rešujejo strpno sobivanje v skupini in v razredu. In vsega tega seveda ni bilo, vse to je nemogoče nadomestiti, kakor je tudi nemogoče nadomestiti vse to, kar se je zgodilo na področju športa, pa bodo o tem moji kolegi še kaj več povedali, zato ne bom zahajala na to področje. Jaz še vedno trdim to, kar sem trdila na eni izmed debat, da so največje žrtve covida-19 otroci in mladostniki, definitivno. Oni so največje žrtve, seveda poleg tistih, ki so umrli, več kot 4 tisoč jih je. Nekaj časa smo imeli vsak dan za en avtobus umrlih in to je krivda te vlade, ki ji pripadate tudi vi. Kakšne bodo te posledice šolanja na daljavo, samo nekaj jih bom naštela, ker jih je seveda ogromno pa še o njih bomo danes cel dan govorili. Še vedno je premalo IKT opreme in pripomočkov. Še vedno – vsaj po podatkih, ki jih imamo v LMŠ – vsaj 3 tisoč učencev nima zagotovljenega tega dostopa, ampak hvala bogu se je vmes zgodilo to, da ste te učence spustili v šolo. Vemo, da imamo bele lise v Sloveniji, vemo, da imamo tudi otroke, ki sploh niso imeli interneta. Vemo, da so se nekateri otroci učili preko telefonov in tako dalje. Vemo, da so se nekatere šole zelo trudile in ravnatelji ter učitelji zelo trudili, da so otrokom omogočali te enakomerne, enakopravne pogoje, čeprav seveda to ni bilo vedno možno. Raziskave kažejo, da je upad gibalne učinkovitosti otrok vsaj 13-odstoten. Že prej smo imeli težave z debelostjo, po tem absolutno predolgem zaprtju šol bomo na tem področju imeli še večje težave v Sloveniji. Ogromno dijakov, s katerimi sem se sama pogovarjala, toži tudi nad tem, da cele dneve sedijo pred računalniki. Kot rečeno, nekateri so danes, po petih mesecih šli komaj prvič v šolo. Od 7. ure do 15. ure imajo zoome, potem pa se gredo učit. In ko so se sedaj vrnili, so dobili razpored testov vsega osvojenega ali neosvojenega znanja za pet mesecev za nazaj. Jaz se bojim, kaj se bo dogajalo tradicionalno maja, ko vemo, v kakšnih stiskah se znajdejo dijaki, da o maturantih niti ne govorim. Da ne bom predolga, bi mogoče za zaključek povedala samo tole. Za otroke vendar gre, spoštovana gospa ministrica. Vi pa ste – namesto da bi branili izobraževanje, znanost in šport pred nestrokovnimi posegi, pred škodljivimi političnimi vplivi in ukrepi, pred javnim blatenjem in zaničevanjem učiteljev – izbrali všečnost in kimanje predsedniku Vlade. Škoda, res škoda. Raje ste izbrali, da vam nek direktor Ukoma ni dovolil govoriti v javnosti. Kako si lahko to dovoli redna profesorica na univerzi?! Kako si lahko to dovoli redna profesorica na univerzi, to je meni nepojmljivo in tega ne morem razumeti, ker namreč za dostojanstvo in strokovnost gre – vašo. Jaz si res, ampak jaz si res želim verjeti, da ste vi kot ženska, kot oseba čisto okej. Jaz tudi res želim verjeti, da ste se vi trudili, vendar imam občutek, da živite v nekem vzporednem vesolju, ki ga mi ostali ne razumemo, ker ste namreč pri vašem delu, ki ste ga kot političarka morali oddelati, pogrnili na celi črti. Vsi pač nismo za vse službe, bog pomagaj. Zato vas vljudno prosim, da ohranite, ampak res ohranite vsaj malo svojega dostojanstva, in odstopite v dobro vas in predvsem v dobro nas. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Jani Prednik, za njim pa bo razpravljala Mojca Žnidarič. Kolega Prednik, izvolite.
Podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovana ministrica s celotno ekipo, kolegice in kolegi! Dejali ste, spoštovana ministrica, da bo to danes spektakel, inkvizicija, obračun. Nič od tega ne bo. Vsaj kar se tiče mene, nikoli v parlamentu s političnimi tekmeci, nasprotniki kakorkoli ne obračunavam. To, da imamo interpelacijo, to je v bistvu ena velika žalost, in ne spektakel, in eno veliko mučenje za vas, nas in predvsem za državljanke in državljane. Dejstvo je, da je resor, ki ga vodite, izredno zahteven že v normalnih razmerah. V razmerah, v katerih smo se znašli v zadnjem letu, pa je ta resor bil še toliko bolj zahteven. In ne vzemite te interpelacije danes kot obračun z vami, ampak vzemimo to kot neko bilanco vašega dela v zadnjem letu. Spoštovana ministrica, vem, da boste to interpelacijo preživeli, logično je, da jo boste. Koalicija strank vas bo podprla, kar pomeni, da tudi vso breme vseh napak preteklega leta bodo vzeli tudi poslanci na svoja ramena, ne samo vi, kar je navsezadnje tudi prav. In vse, kar bom povedal danes in verjetno se bom tudi ponavljal, in vse, kar bodo govorili tudi kolegi, vzemite to kot dobronamerno kritiko, da določene zadeve enostavno popravimo, da se v prihodnosti ne bodo več dogajale. Dejstvo je, da je tudi uradniški aparat bil zelo požrtvovalen, tako kot so bili tudi pedagogi in starši; in tudi z njihovo pomočjo bodo posledice te epidemije, kar se tiče šolskega sistema in otrok, seveda manjše. Ena zamera, ki jo imam ne samo do vas, ampak do celotne vlade, saj to ni odvisno samo od vas, ki vodite šolski resor, odvisno je od celotne vlade, sploh pri vladi, ki jo vodi gospod Janša in je vodena nekoliko drugače, kot so vodene nekatere druge vlade. Jaz se zavedam, da ko je prišel prvi val, na to ni bil pripravljen nihče. Verjetno tudi vlada, v kateri bi sodelovali Socialni demokrati in bi jo vodila stranka LMŠ, na to ne bi bila pripravljena. In vam ne zamerim napak iz prvega vala, zamerim pa napake potem v drugem valu. Država bi se morala iz tistega prvega vala nekaj naučiti in priti v drugi val, katerega ste v bistvu napovedovali vi sami, nekoliko bolj pripravljena. In se mi zdi in imam občutek, da proces ni bil voden, da se je delalo stihijsko in v bistvu nekaj na pamet; in zaradi tega so tudi nastajale določene težave. Večkrat je bilo omenjeno, da je nedopustno, da so bili dijaki kaznovani. Jaz tukaj ne bom branil dijakov in njihovega početja. Zgolj vaš odziv je bil nekoliko napačen ali pa nekoliko medel. Občutek je bil, kot da so ti dijaki, ki so želeli dati samo sporočilo, da gredo v šolo, kriminalci. To je moja zamera vam, kajti njih se ne bi smelo tako obravnavati. Kar se tiče vrtcev, tega si ne izmišljujem jaz, tisti, ki v vrtcih delajo, se obračajo tudi na nas, kot verjetno tudi na vas in tudi z njimi peljete verjetno dialog. In vsi so trdili, da ni smernic, ni navodil, da so bile tudi velike razlike med vrtci po Sloveniji, eni so imeli nujno varstvo zelo strogo, drugi ne. Skratka, cela zmeda je bila. Kar se tiče področja visokega šolstva, nimamo nobenih strateških dokumentov, ni nacionalnega programa za visoko šolstvo, ne zakona o raziskovalni dejavnosti, ne strategije. Popravite me, če se motim, ampak tudi tukaj je občutek, da je ministrstvo z vami na čelu nekoliko izgubljeno. Bi pa rad izpostavil dve zadevi. Mislim, da ena je danes že bila, ena pa še ni bila. Sam sem poslanec s Koroške in kot poslanec Koroške lahko ugotovim, da ste celotna vlada, ne samo vaše ministrstvo, sprejemali ukrepe, ki so povečali razlike med otroki. Nekateri otroci so komaj lani septembra dobili računalnike, medtem ko ta epidemija traja že od marca. In na Koroškem se srečujemo tudi s pojavom belih oziroma sivih lis. To pa nikakor ni kritika na trenutno vlado, ampak je kritika na vse vlade do sedaj, ki niso uspele odpraviti sivih oziroma belih lis. Za tiste, ki ne vedo, so to območja, kjer ni interneta. In potem je epidemija pokazala, da otroci, ki živijo na področju belih lis, nimajo možnosti šolanja od doma. In tukaj bi pričakoval bolj aktivno vlogo vas kot ministrice, da se to nemudoma zagotovi, kajti tudi po zagotovilih učiteljev in ravnateljev so si šole med seboj pomagale, si posojale USB-ključke in tako naprej. In ponovno je občutek, da je država šole, ravnatelje, učitelje enostavno pustila na cedilu. V preteklih mesecih je bila tudi moja pobuda in kolega Lenarta, da se v katerikoli PKP vnese interventno reševanje teh belih lis. Jaz vem, da to ne gre iz danes na jutri, ampak če ste v vladi lahko interventno reševali zadeve, ki nimajo nobene veze z epidemijo, potem bi lahko rešili tudi bele oziroma te sive lise. In jaz upam, kot sem dejal na začetku, da boste to vzeli kot dobronamerno kritiko oziroma nasvet, da se bo vlada lotila tega problema in nemudoma te bele lise tudi uredila. Ministrica, sami ste dejali, da se pouk na daljavo verjetno ne bo končal iz danes na jutri in da bo neke vrste oblika pouka na daljavo tudi v prihodnosti. To se pravi, da mora država takoj rešiti bele lise, kajti ljudje in otroci živijo na teh območjih in ne bodo imeli enakih možnosti. Zadeva, ki danes še ni bila izpostavljena, je šport. Tu pa je vlada verjetno pogrnila na celi črti. Šport je v celoti zapostavljen, pa če govorimo o individualnem ali pa skupinskem športu. Vsi vemo, da je kriza covida-19 prinesla to, da se tudi sponzorji, ki so financirali šport, umikajo, tudi zaradi lastnih finančnih težav. Dodatna težava je, da so klubi ostali brez gledalcev. Ogromno je klubov, ki v bistvu svojo likvidnost pokrivajo vsakotedensko od kart, ki jih plačujejo gledalci na njihovih tekmah. Tega sedaj že eno leto ni. In tu jaz upam, da boste v prihodnjih PKP-jih ali s kakršnimkoli drugim ukrepom naslovili tako amaterske klube kot tudi profesionalne. Profesionalni se srečujejo z ogromnimi finančnimi težavami, ali gledamo košarko, hokej, nogomet, katerikoli klub. In tu bi bilo treba, spoštovana ministrica, stopiti tem klubom naproti. Poznam nekatere zadržke, ampak v bistvu izvršilna veja oblasti je zato, da najde rešitve. In jaz vam tu na srce polagam, da najdete rešitve tudi za te klube. In da ne bom predolg, resnično, ministrica, vzemite vse to kot dobronamerno. Jaz se zavedam, da če bi tudi v preteklem letu upoštevali v kakšnem segmentu opozicijo, ko smo opozarjali na določene zadeve, bi kakšna težava več tudi bila rešena. In to venomer ponavljam, ne vseh predlogov Socialnih demokratov ali druge opozicije jemati kot napad opozicije na vlado. Vzemite kakšen predlog tudi kot dobronameren in enostavno to zadevo izpeljite in boste videli, da bo kakšna zadeva več rešena in ne bo takšnih težav. Za čisto na konec, spoštovana ministrica, v svojem uvodnem nagovoru ste dejali, pa ne vem, ali sem narobe slišal, da je 145 tisoč učiteljev prebolelo covid-19. Ta številka mi nekako ne gre skupaj s tem, da je v državi vsega skupaj okoli 190 tisoč tistih, ki so sploh covid-19 preboleli; in je nekoliko visoka številka, da je 145 tisoč samo učiteljev, ki so preboleli covid-19. Še enkrat, ministrica, jaz se zavedam, da boste interpelacijo preživeli. Jaz na tem mestu ne bom pozival, da odstopite oziroma kakorkoli že, to je navsezadnje vaša odločitev, odločitev vaše stranke, celotne koalicije. In kot sem na začetku dejal, s tem, ko boste interpelacijo preživeli, bo celotna desna stran parlamenta in tudi vlade prevzela odgovornost za pretekle korake in seveda tudi za korake, ki jih boste storili v prihodnje. Jaz pa upam, resnično upam, da bodo koraki, ki jih boste delali v prihodnjih mesecih, dobri, uspešni; kajti ne glede na to, ali jaz kot opozicijski poslanec to opazujem, si želim, da bi bil sistem dober, kajti navsezadnje je to le sistem, ki vzgaja otroke, učence. Boljše ukrepe, kot boste sprejemali, boljše bo za naše otroke. Vso srečo!
Hvala lepa. Besedo ima Mojca Žnidarič, za njo pa bo razpravljal Primož Siter. Kolegica, izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem, posebej ministrici in državnemu sekretarju! Leto 2020 je bilo na področju vzgoje in izobraževanja večinoma namenjeno reševanju izzivov, povezanih s covidom-19, ob tem pa so ministrica in zaposleni na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport uspešno in pravočasno opravili tudi vse tekoče naloge, ki omogočajo, da vzgojni in izobraževalni proces poteka nemoteno, ter opravili tudi kar nekaj nerealiziranih obvez iz preteklosti. Bom vsaj tri predstavila tudi v nadaljevanju. Okoliščine, sredi katerih smo se znašli marca 2020 in zaradi katerih so šole zaprle svoja vrata in vzpostavile izobraževanje na daljavo, so bile velik izziv za vse, tako za šolarje, dijake, učence, učitelje, profesorje, profesorice, vodstva šol in tudi seveda za starše. V slabih dveh tednih, kot smo lahko slišali, so izobraževanje na daljavo brez ustreznih predhodnih izkušenj vzpostavili tako, da je delovalo več kot 90 % celotnega šolskega prostora. Po začetnih težavah s preobremenjenostjo sistemov in slabšimi internetnimi povezavami je vzgojno-izobraževalni proces kljub spremenjenemu učnemu okolju kontinuirano in dobro potekal na vseh šolah. Ves čas izobraževanja na daljavo smo se najbrž vsi zavedali, da taka oblika izobraževanja ne more popolnoma nadomestiti poučevanja v šoli, vendar pa je bila to ob slabi epidemiološki situaciji edina možna oblika, če smo želeli zaščititi zdravje otrok, predvsem pa zagotoviti temeljno pravico do zaščite življenja vseh državljank in državljanov. Vsi se zavedamo tudi, da je kakovost izvajanja pouka na daljavo odvisna od več dejavnikov, a vendar je bila v dani situaciji, poudarjam, zagotovo to najbolj optimalna rešitev izvedbe in organizacije izobraževalnega procesa. Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport je za izboljšanje dostopnosti učenja za učence in tudi učitelje nabavilo spomladi leta 2020 – se pravi spomladi lani – 9 tisoč 500 kosov opreme, torej osebnih računalnikov, monitorjev, tablic, prenosnih računalnikov; in v septembru 2020 dodatnih 4 tisoč 200 kosov. Vsi starši smo bili iz osnovnih šol, torej šol svojih otrok, pozvani, da sporočimo, sporočijo, če potrebujejo kakšno opremo. In v jeseni 2020, kot je tudi ministrica že povedala, so dodatno zagotovili 3,3 milijona za nakup opreme, ki ga šole izvajajo sedaj same. Potem je ministrstvo tudi preko Arnesa nabavilo 760 mobilnih modemov z neomejenim prenosom podatkov. Tudi takoj na začetku epidemije, že spomladi 2020, so k sodelovanju povabili mobilne operaterje, kot smo slišali, je Telekom doniral čez 300 in A1 okrog 500 mobilnih modemov tudi z neomejenimi podatki. Vsem šolam v Sloveniji zagotavljajo dostop do pomembnih e-storitev in videokonferenčnih sistemov in tudi dodaten milijon je bil zagotovljen za javni zavod Arnes, ki je na začetku imel določene težave, torej za izboljšanje infrastrukture in e-storitev. Šole so tudi pri izobraževanju na daljavo izvajale svetovalno pomoč za učence, ki so jo potrebovali. Poleg učiteljev in svetovalnih delavcev na šolah, ki so učencem zagotavljali podporo glede stisk na socialno-čustvenem področju, je bil na nacionalni ravni pripravljen tudi zbirnik ukrepov in virov pomoči, namenjen posameznikom, otrokom, mladostnikom in tudi odraslim in organizacijam, ki je objavljen na spletni strani NIJZ. Kot smo lahko slišali s strani strokovnjakov, tudi tukaj v Državnem zboru, in tudi sami ugotovili, veliko je otrokom pomenil pozitiven pristop staršev in učiteljev. Glede tega moram in želim pohvaliti učitelje, učiteljice, ravnatelje, ravnateljice, saj tisti, ki jih jaz poznam in s katerimi sem imela možnost sodelovanja, so se res izjemno trudili z našimi otroki. Opozicija ministrici oporeka sodelovanje oziroma nesodelovanje, ampak od srede marca 2020 je bilo opravljenih 87 sestankov in posvetovanj z različnimi deležniki, tako Ministrstvom za zdravje, NIJZ, Zavodom za šolstvo, predstavniki ravnateljskih združenj; na nekaterih so bili prisotni tudi predstavniki staršev, učence pa je večkrat nagovorila tudi preko videopovezav, drugače takrat žal pač ni bilo možno. Ministrica je z okrožnico odobrila brezplačen obrok za socialno ogrožene otroke. V sodelovanju z občinami in šolami je bilo to izvedeno takoj v začetku novembra, ko se je pokazalo, da se šole žal še ne bodo mogle odpreti, ker so hospitalizacije takrat prvič presegle tisoč bolnikov, kar je bil tudi pri vseh odločitvah zelo pomemben dejavnik. In 5. 1. letos, ko so se na podlagi odločitve Ustavnega sodišča v šole vrnili otroci s posebnimi potrebami, se jih je vrnilo le 80 %; 20 % staršev ji zaradi njihove varnosti in zdravja v šole ni poslalo. V januarju, ko smo spet upali na odprtje šol, so hospitalizacije ponovno narasle na več kot tisoč 200 bolnikov. In ko primerjate določene rezultate, primerjave med državami, je vsekakor nujno treba tudi primerjati naš zdravstveni sistem in zdravstveno zmožnost. V interpelaciji problematizirate tudi soglasje k vpisnim mestom. Vlada je na dopisni seji 5. februarja 2021 dala soglasje na vsa predlagana vpisna mesta in jih dodatno povečala za 50 na medicini in za 50 na programih računalništva in informatike. Vsi procesi, povezani z vpisnimi postopki, vključno z izvedbo informativnih dni, tečejo nemoteno in po vseh zastavljenih časovnicah kot vsako leto. In kot sem napovedala na začetku, je ministrica v času epidemije uredila tudi zadeve, ki bi jih morali urediti že njeni predhodniki, pa jih niso; in niso ministrovali v nenormalnih razmerah, nepredvidljivih, takih, kot je sedaj ona ministrovala. Naštela bom le nekaj teh dosežkov. Decembra 2020 je bil sprejet zakon o obravnavi otrok in mladostnikov s čustvenimi in vedenjskimi težavami in motnjami v vzgoji in izobraževanju. Doslej namreč ni bilo zakona, ki bi celovito in na enem mestu urejal to področje, na kar so opozarjali vzgojni zavodi, centri za socialno delo, sodišča in tudi drugi. Prav tako je ministrica v začetku decembra 2020 sprejela pomemben pravilnik za področje izobraževanja odraslih, ki bi moral biti sprejet že v času prejšnjega ministra, pa ni bil. Kaj ta pravilnik pomeni za ljudske univerze, lahko preberemo na Facebook profilu Zveze ljudskih univerz z dne 4. decembra 2020. Prisluhnite, vam bom prebrala. Zveza ljudskih univerz Slovenije je zapisala takole: »Petek, 4. 12. 2020, si bomo ljudske univerze zapomnile za vedno; v svoji več kot 60-letni zgodovini. V Uradnem listu Republike Slovenije 180/20 je bil namreč objavljen Pravilnik o standardih in normativih za financiranje in izvajanje javne službe na področju izobraževanja odraslih, s katerim na področju izobraževanja odraslih po dolgih letih truda in prizadevanj vseh vpletenih dobivamo pravno podlago za izvajanje dejavnosti javne službe, ki bo zaživela s 1. 1. 2021. To je veliko priznanje za naše dosedanje delo in s tem se le še krepi naše poslanstvo. Izobraževanje odraslih prvič v zgodovini naše države postaja priznano in prepoznano kot nujno potrebno ter enakovreden del slovenskega izobraževalnega sistema. Tega smo v Zvezi ljudskih univerz Slovenije neizmerno veseli. Iz srca se zahvaljujemo vsem, ki so prispevali k uresničitvi javne službe, ministrici dr. Simoni Kustec, vsem zaposlenim na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport, Andragoškemu centru Slovenije, ljudskim univerzam in vsem, ki so se trudili za to,« da ne bom naštevala vseh. Torej mislim, da iz tega lahko sami razberete, kaj ta pravilnik ljudskim univerzam pomeni, in ga do sedaj ni nihče želel sprejeti. In kot tretje bi izpostavila še to. Nekaterim šolam so bili končno po dolgih letih neuspešnih prizadevanj odobreni dodatni programi, saj jih je ministrstvo z ministrico dr. Simono Kustec na čelu pregledalo glede na dejanske argumente in potrebe. Tako je bilo tudi z našo Gimnazijo Ormož, ki je po dolgih dvanajstih letih prizadevanj in pridobljenih vseh potrebnih soglasjih in argumentih končno dobila odobren zelo potreben in zelo iskan program, strokovni profil tehnik zdravstvene nege. Pa nismo bili edini; v Prlekiji smo pridobili še en program – medijski tehnik, na Gorenjskem tri. Končno je prišel nekdo, ki je razumel, da vsi otroci ne morejo oditi v več kilometrov oddaljene dijaške domove, da vsem tega ne morejo omogočiti tudi njihovi starši, da otroci ne morejo ob štirih ali petih zjutraj vstajati in se cel dan voziti, zato da lahko hodijo v več kilometrov oddaljene šole. In končno nekdo, ki prisluhne in razume, da je ta zdravstveni kader in tudi drugi zelo iskani. Še bil lahko naštevala, kaj je ministrica Simona Kustec naredila v dobrem letu ministrovanja, a bom zaenkrat zaključila. Naj povem še to. Tudi jaz imam dva šolajoča se otroka in tudi dve šoloobvezni nečakinji in vsi štirje so izobraževanje na daljavo sprejemali zelo razumevajoče in pozitivno in še danes radi naštejejo, kaj vse je bilo boljše takrat kot danes. Bom se odzvala še na eno zadevo predlagatelja, ki jo je prej poudaril. Kaj pomeni pouk na daljavo za otroke, predvsem za otroke prve triade? Želela bi poudariti, da so vsi starši otrok do vključno petega razreda lahko bili doma, torej eden od staršev je bil lahko doma z otrokom in prejemal 80-procentno nadomestilo plače. To smo v PKP-paketih dvignili, ker po delovnopravni zakonodaji je predvidenih 50 % nadomestila plače za te izredne razmere. Mislim, da snov prvih razredov obvlada praviloma vsak starš. Za te komunikacijske zadeve je bilo pa res v glavnem poskrbljeno. Res je, da mogoče zaradi teh belih in sivih lis ni bil povsod dostopen internet, ampak se je tem učencem individualno potem pošiljalo gradiva domov. Ko smo tudi danes zjutraj imeli eno sejo in se je tudi Zakonodajno-pravna služba strinjala s tem in opozorila, da je več načinov izobraževanja, sem se pa spomnila na eno drugo zadevo, ki pa me je res bega, in sem imela kar nekaj izkušenj s tem. Kdo se pa sprašuje, kako pa se izvaja izobraževanje na domu, kdo se pa sprašuje glede teh otrok, ki se vseh osem let ali devet izobražujejo doma, kakšne kompetence imajo njihovi starši in kako so ti otroci socializirani, če se sedaj sprašujemo o teh štirih, petih mesecih. Na Zavodu za zaposlovanje, kjer sem delala prej, to sem tudi že stokrat povedala, sem se srečala z otrokom, ki je končal osnovno šolo in ni upal iti niti na javni prevoz. Takrat je tudi posredoval center za socialno delo in drugo, ampak kje je pa socializacija teh otrok in kje so kriteriji? To sem se danes slučajno spomnila, tako da prosim ministrico, da mogoče še te zadeve pogleda in odpre. Teh nekaj mesecev, pa sama menim, da ne bo pustilo nekih hujših posledic in da bomo iz vsega tega lahko odnesli tisto, kar so pa otroci in tudi učitelji navsezadnje v tem času izobraževanja na daljavo pridobili. Seveda si pa vsi skupaj želimo, da se ta situacija s covidom-19 pomiri in da bodo naši otroci lahko normalno obiskovali šole kot naprej. Jaz mislim, da v vsaki situaciji lahko najdemo tudi pozitivne plati in enako je tudi v tej, zato interpelacije seveda na nobeden način ne bom podprla. Hvala.
Hvala lepa. Za besedo je zaprosil predlagatelj mag. Marko Koprivc. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik. Zelo na kratko. Na nek način sem želel kolegici Mojci replicirati, ker se je neposredno na mojo razpravo nanašala, in sicer glede pouka na daljavo. Prvo v smislu kot – saj se je zrihtalo to in pouk poteka na daljavo in je to na nek način nadomestek normalnemu pouku v živo. Jaz se strinjam, Mojca, da je sigurno to bolje, kot da pouka sploh ne bi bilo. Tukaj so tudi zato morda različne interpretacije, ko ministrica pravi, dani res, da smo imeli najdlje časa v Evropi zaprte šole, ker se je izvajal pouk na daljavo. Se izvajal vsaj na daljavo in to je sigurno bolje, kot da se ne bi, ampak nikakor pa tega ne moremo primerjati s pravim poukom v živo. Kot sem že prej bolj na široko govoril pa ne bi želel sedaj več o tem, ampak na nek način me je spodbudila k razpravi ta ugotovitev, da saj pa je eden od staršev imel možnost biti doma zaradi nekih izjemnih razlogov, ali kako se temu reče, in so bili upravičeni do plačila 80 % nadomestila od plače. To vse drži, ampak moje izvajanje je šlo v smeri, da so tudi otroci, ki imajo doma nemogoče razmere za pouk, da so tudi otroci, katerih starši ne znajo upravljati z računalniki, so otroci, ki nimajo primernih prostorov za to, da lahko izvajajo pouk preko ekrana, in so otroci, kar je pa najhuje, ki imajo verjetno tako neurejene razmere doma, da enostavno zaradi tega pouk na daljavo ne more potekati. Še ena stvar glede teh 80 % nadomestila. Za nekoga, ki prejema minimalno plačo ali nekaj nad njo, je 20 % manj zelo zelo velika razlika. Zato smo Socialni demokrati ves čas opozarjali, da tisti ključen ukrep, ki bi ga morali izvajati, da bi se epidemija zamejila, bi bil ravno to, da bi se uredila bolniška oziroma nadomestila v smislu, da se vsem tistim, ki jim ni nujno hoditi v službo iz takih ali drugačnih razlogov, da ali delajo na daljavo ali izkoriščajo te druge opcije za začasno nedelo, da se jim zagotovi 100-odstotno nadomestilo. Marsikdo je hodil ali pa še danes hodi v službo, ker si enostavno ne more privoščiti, ne preživi, če bi bil prikrajšan za 20 % plače plus še malica, prevoz in tako naprej. To so po mojem tisti ključni ukrepi, ki bi se jih morala vlada posluževati, da bi zamejila epidemijo. Teh stvari ni bilo in zato so rezultati tako slabi, kot je prej ministrica kazala; in so skoraj res najslabši v svetu. V zadnjem času se je sicer malce izboljšalo, ampak na vrhuncu drugega vala epidemije smo bili med najslabši po številu smrtnosti, številu okuženih in po številu hospitaliziranih in tako naprej. Na tem se je premalo delalo. Vsi ti avtoritarni ukrepi – od policijske ure do groženj predsednika Vlade, glavnega govorca gospoda Kacina in tako naprej – so po mojem popolnoma neučinkoviti oziroma celo kontraproduktivni. In enako velja za tako dolgo obdobje zaprtih šol. In prej je ministrica z nekim podatkom operirala, koliko učiteljev je bilo okuženih, ampak ni pa pokazala drugega podatka, da še pred zaprtjem šol so delali analize, koliko otrok je dejansko je bilo okuženih. Delež otrok je minimalen, minimalen, in se ni spreminjal v času, ko so bile šole še odprte in ko so se zaprle. In verjetno tudi danes, če pogledamo, ni bistveno večji delež otrok pozitivnih oziroma okuženih, kot je bil takrat, preden so se šole ponovno odprle. Te stvari je treba res mogoče malo bolj celovito pogledati, predvsem pa se osredotočiti na tiste ukrepe, ki so res ključni, da se epidemija na nek način omeji. In, še enkrat, govoriti o tem, da saj so pa otroci imeli možnost doma imeti enega od staršev z 80-procentnim nadomestilom plače, če sami niso znali izvajati pouka na daljavo, to po mojem niso pravi argumenti. Jaz še enkrat trdim, da če bi se nekoliko bolj poslušalo stroko, bi bile šole lahko v Sloveniji mnogo manj časa v celoti zaprte in bilo bi tudi mnogo manj gneva in jeze učencev, dijakov, staršev in vseh državljank in državljanov. In ti današnji odgovori ministrice so res zelo pavšalni in splošni. Jaz verjamem, da bo na koncu koncev – recimo temu na koncu dneva – vendarle znala prevzeti odgovornost za svoja dejanja. Če pa ne, pa mislim, da bi na vsak način bil skrajni čas, da poslanke in poslanci spregledajo in vidijo, da tako pač ne gre več naprej in da si Slovenija zasluži boljšega ministra za tako pomembno področje, kot je področje izobraževanja, športa in znanosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko ima Mojca Žnidarič. Izvolite.
Hvala za besedo. Če bi me gospod Koprivc dobro poslušal, sem povedala, da se vsi strinjamo, da izobraževanje na daljavo ne more popolnoma nadomestiti izobraževanja v šolah. Glede teh 80 % bi pa tudi želela popraviti, ker je bil tudi limit ena minimalna plača. Kdor ima minimalno plačo, kot ste rekli, da bi potem dobival še manj, to je bilo tudi v zakonodaji napisano, da nihče pa ne more dobiti manj, kot je ena minimalna plača. Glede otrok s slabimi razmerami doma – se strinjam, da obstajajo tudi takšni otroci, ampak ne strinjam pa se s tem, da bi se v tistih 4, 5 urah, ki so v šoli, potem vse skupaj rešilo. Mogoče se je kakšen od otrok več našel v tej situaciji, ki potrebuje pomoč, in zagotovo jo potrebujejo. Tudi obrok, kot sem rekla, je bil zagotovljen za le-te. Tudi razvoz je bil zagotovljen, če je bilo treba. Glede zaprtja šol, ali je bilo predolgo, ali ni bilo predolgo, zdaj mi nismo strokovnjaki za to. Ampak če se spomnite, so se šole zaprle en teden pred jesenskimi počitnicami. Potem so bile jesenske počitnice in vlada je še en teden po jesenskih počitnicah podaljšala počitnice, kar pomeni, da so bili 3 tedni tega lockdowna. Takrat se je dejansko pričakovalo, da se bo v teh treh tednih virus zajezil, pa se žal ni. V začetku meseca novembra, kot sem tudi prej rekla, so v bistvu prvič poskočile te hospitalizacije nad tisoč, tako da ni bilo možnosti, dejansko ni bilo možnosti odprtja prej. Saj veste, tudi druge države so potem še dlje časa imele zaprte šole kot mi. To so ti argumenti, kjer razumem ministrico in tudi vlado, da ni bilo tako enostavno odločati, da pa grejo kar vsi otroci v šolo. Tudi dijaki gredo zdaj v teh manjših skupinah, da so razdeljeni na polovičke. Hvala.
Hvala lepa. Najprej dobi besedo še predlagatelj dr. Matej Tašner Vatovec, potem pa še mag. Marko Koprivc.
Hvala, podpredsednik. Mislim, da moramo tu zelo jasno distinkcijo narediti med tem, kaj so bila priporočila stroke in kaj se je odločala vlada. Sem povedal to že prej, pa bom še enkrat ponovil. Stroka ni nikoli v tem času, ko je Slovenija, ko je ministrstvo prezgodaj, prehitro zaprlo šole in jih ni odprlo dolgo časa, bila na stališču, ki je bilo podobno stališču Svetovne zdravstvene organizacije in velike skupine epidemiologov in tako naprej. Celo vladna svetovalna skupina je priporočala v tistem času, da se odpre šole čim prej v začetku decembra. Da ne govorim o tem, da smo jih itak prezgodaj zaprli, kar je tudi ministrica sama januarja letos v oddaji priznala. Lahko nekdo nekoga razume, če so njegova dejanja konsistentna. Ampak v primeru ministrice, ko se recimo v enem mesecu premisli glede izjave o dijakih, se tudi danes potem na nek način vleče ven tudi glede tega odpiranja in zapiranja. Rekla je, da zdravstveno stanje oziroma epidemiološko stanje je bilo tako, da niso mogli pustiti odprtih šol oziroma da je bilo treba zapirati. Ampak še enkrat, če je bila to skrb za zdravje, zakaj niso upoštevali epidemiologov in zdravstvene stroke, ki je pravila, da ni nobenih zadržkov, da bi šole naprej obratovale. In ta nekonsistentnost meče dvom na vse naslednje odločitve ministrstva glede tega vprašanja in seveda tudi dvom v to, ali ta vlada res sprašuje oziroma upošteva epidemiologe. Če je odločitve vodila epidemiološka slika, potem ne bi smela biti ministrica tiho takrat, ko se je na veliko odpiralo določene dejavnosti. Še enkrat poudarjam, konec decembra – nakupovalna središča, podobne stvari, ko so lahko otroci nakupovali, smučali, še kaj; niso pa se mogli učiti v šolskih klopeh. Toliko o tej strokovnosti. Kar se tiče vpliva, pa še enkrat, šolanje na daljavo, na to opozarjajo številne raziskave, tudi svetovne, finske, japonske, nemške in tako naprej, ima določene vplive. Ti vplivi ne morejo nikakor biti pozitivni, če jih tako gledate. Tudi tisto, kar je prej ministrica govorila, da je to bila neka priložnost, nekaj, kar je ljudi naučilo nekaj novega, mislim, da je nekaj, kar je popolnoma skregano s situacijami, ki so jih bili deležni vsak dan ljudje, ki so imeli doma šoloobvezne otroke. In tu je najkrajšo potegnilo tistih nekaj tisoč otrok, ki ni imelo v tistem času dostopa do informacijsko-komunikacijske tehnologije; v drugi vrsti pa tisti, ki prihajajo iz socialno šibkejših okolij. Že iz predkoronskih raziskav je zelo jasno, da otroci iz revnejših družin, ki imajo manj izobražene starše in tako naprej, imajo deficit pri napredovanju pri pouku, ker je pač to nek strukturni primanjkljaj, v katerega sili družbena neenakost. Šola deluje kot nekakšen izenačevalec teh razlik, šola je tista, ki ponudi vsem otrokom vsaj približno enako izhodišče, da se izobražujejo, napredujejo v šolskem procesu in si s tem tudi odpirajo vrata v neko socialno mobilnost, se pravi ven iz revščine v neko možnost za boljše življenje. In nihče ne more danes v tej dvorani govoriti, da je šolanje na daljavo čisto enako dobro kot šolanje v šolah, tudi kar se tiče prehrane, kar se tiče gibanja. V opoziciji pa tudi številni ravnatelji so opozarjali na to, da je treba zagotoviti tople obroke. Potem smo v opoziciji pripravili neko pobudo, celo nek predlog zakona, s katerim bi lahko to rešili; šele takrat je ministrstvo reagiralo in poslalo tisto famozno okrožnico, ki je omogočila, da dobijo vsaj en topel obrok na dan. Ampak tu morate razumeti, da so nekateri otroci zjutraj pri zajtrku, imajo dopoldansko malico, kosilo in še popoldansko malico. In v času te koronakrize teh stvari ni bilo zagotovljenih. V katero smer se je pa prevesila gibalna sposobnost otrok zaradi tega, ker niso v šolah, pa je tudi zelo jasno. Poslabšanja so znatna. Mislim, da so se v enem mesecu poslabšali indeksi za 13 % v tistem prvem obdobju, in se to seveda še slabša zaradi tega, ker nimajo dostopa do neke vadbe, ker tudi izvenšolske dejavnosti niso obratovale. To vse vpliva. Dobro je, da je bilo šolanje na daljavo, ampak dlje kot traja, slabše je za otroke, slabše je tudi za družine širše. In mislim, da se moramo tega zavedati tudi pri teh razpravah danes. Dobro je, da je bilo, ampak ima negativne učinke, in te učinke bo treba tudi na neki točki odpraviti.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Marko Koprivc. Izvolite.
Hvala lepa še enkrat. Zelo na kratko, kolegici Mojci bi želel samo v tistem delu, ko ste rekli, da pa teh 4 do 5 ur šole otrokom iz težkih socialnih razmer oziroma otrokom, ki imajo, po domače rečeno, slabe razmere doma v družini, nič ne pomaga. Jaz se s tem absolutno ne morem strinjati. To, da gre otrok lahko vsak dan v šolo, da je v nekem normalnem okolju, da se socializira, da se druži in tako naprej, mislim, da to zelo zelo veliko doprinese otroku. Je pa res, da je treba še na številnih drugih področjih pri takih otrocih, ki iz takih okolij prihajajo, pomagati in delovati. In tukaj so tudi nevladne organizacije zagotovo naredile zelo veliko vlogo in še kdo. Kar se pa tiče časa zaprtja šol oziroma, kot ste rekli, da je bilo mišljeno, da naj bi se šole odprle že konec novembra. Ja, mišljeno je bilo tako, stroka je pozivala k temu, tudi epidemiološka stroka. Iz zapisnikov sestankov vladne skupine smo celo dobili podatek, da je dejansko skupina predlagala, da bi se šole odprle, ministrica pa iz nam neznanih razlogov tega ni uslišala oziroma temu ni sledila. To so ključne napake, to so napake. Zaradi tega so rezultati taki, kot so bili, ker enostavno politika ni želela slediti stroki. Če pa kdorkoli karkoli reče proti odločitvam, predvsem predsednika Vlade, je pa takoj ogenj v strehi oziroma konkretno se te ljudi obglavi s funkcij. To je pač modus operandi delovanja Janševe vlade in zaradi tega smo v opoziciji tako zaskrbljeni. Ker zadeve res ne grejo v pravo smer, ker se dela drugo republiko in ker se ta epidemija izkorišča za totalno vzpostavljanje oblasti na vseh možnih nivojih, na vseh strukturah, v vseh državnih podsistemih. V imenu epidemije nadpovprečno financirate privatne visokošolske zavode, v imenu epidemije omejujete svobodo medijev, v imenu epidemije kaznujete dijake, ki s transparenti na varni razdalji, brez ogrožanja kogarkoli v smislu zdravja, opozarjajo, da bi želeli nazaj v šole. Oprostite, zadeve so res kritične. V imenu epidemije finančno obglavljate nevladne organizacije. In ko smo ravno pri tem, ravno danes interpelirana ministrica gospa Simona Kustec je bila tista, ki je na vladi predlagala, da se ukine ta Sklad za nevladne organizacije, ki je bil ustanovljen pod njeno prejšnjo vlado, pod vlado, ki jo je vodila njena stranka. Jaz res ne vem, spoštovana ministrica in spoštovani poslanci in poslanke predvsem strank SMC in Desusa, kako greste lahko mirno spat, kako vas ne peče vest, ko načrtno iz dneva v dan pristajate na to, da se ta Slovenija v imenu epidemije spreminja v neko avtoritarno državo?! Kako vas ni sram, ko ste dejansko prevarali volivke in volivce? Pred volitvami ste zagotavljali sveto, da v vlado z Janezom Janšo ne boste šli. Še več, SMC je bil ustanovljen kot antipod politiki Janeza Janše, in zdaj ste vse to požrli. Ne vem, zakaj; ali zaradi nekaj plač v Državnem zboru ali zaradi tega, ker si nekateri želijo biti še eno leto ministri. Enostavno ne vem, zakaj. Ne vem, zakaj. In sem razburjen, priznam, ko gledam ministrico Kozlovič v Studiu City – pa kot da je ugrabljena. Saj sem hotel policijo poklicati; kot da je ugrabljena, ni upala ust odpreti, ko so jo vprašali, kaj bo naredila, če bo predsednik Vlade rekel drugače. Skratka, še eno leto tega ne bo prineslo Sloveniji nič dobrega. In eno od področij, ki ste ga pa najbolj zafurali, je pa področje vzgoje in izobraževanja. In kdo so največje žrtve? Otroci. Za otroke gre, spoštovana koalicija. Hvala lepa.
Hvala lepa. Preden dam besedo naprej, bi kolega predlagatelja samo opozoril da se dr. Matej Tašner Vatovec na semaforju vodi pod evidenco predlagatelj, kolega mag. Marko Koprivc pa pod govornik. Tisti čas, ki ga pa še imata kot predlagatelja, oba po eno uro, pa se ne da izbrisati, v tem je problem. Prosim samo za razumevanje tudi v nadaljevanju, da ne bo potem kakšnih zapletov. Sedaj pa nadaljujemo. Besedo ima Primož Siter. Za njim pa bo dobil besedo Aleksander Reberšek. Izvolite.
Hvala za besedo. Dober dan, poslanke in poslanci, ministrica in predstavniki ministrstva! Sam prepričano in globoko podpiram interpelacijo šolske ministrice za nestrokovnost ali pa servilnost predsedniku Vlade Janezu Janši, za tišino v dialogu s stroko, s ključnimi deležniki v šolskem procesu oziroma kakršnemkoli procesu. V bistvu v tej vladi ni enega odloka ali pa ni enega ministra, ki si ne bi zaslužil tega vročega stola danes, ampak danes imamo pred sabo šolsko ministrico in analizo njenega dela, klicanje na odgovornost za mnoge kikse, ki jih je v tem letu svojega ministrovanja povzročila. Šolstvo je zelo univerzalen problem. Področje se dotika se nas vseh – bodisi staršev, bodisi pedagogov, bodisi otrok, starih staršev. Zelo široko, zelo mnogotero, zelo heterogeno področje, ki zahteva v kriznem času tudi takšno obravnavo, torej zelo široko, z razumevanjem, da gre za veliko podpodročij, ki imajo svoje zelo jasne specifike. Najslabše, kar takšnemu področju v svoji obravnavi lahko daš, je pavšalnost. Ampak pavšalnost je tisto, kar vidimo z naslova ministrstva za izobraževanje, z naslova ministrice Kustec v obravnavi problemov, ki so prišli z epidemijo. Mi imamo različne stopnje izobraževanja: osnovnošolsko, srednješolsko, univerzitetno in naprej. Imamo znotraj univerzitetnega in srednješolskega izobraževanja mnoga področja, ki jih pokrivajo, in podpodročja. Imamo potem tukaj razne socialne faktorje, ki vplivajo na to, kako se ljudje izobražujejo, geografske faktorje, potem način, na katerega je različno geografijo različno prizadela epidemija in tako naprej. Mnogo mnogo mnogo faktorjev, ki jih je treba upoštevati pri obravnavi problema izobraževanja, pa ministrica tega ne naredi. Njeni današnji pavšalni odgovori so še najboljši pokazatelj tega, s kakšno politiko se je tudi lotila reševanja te šolske krize – pavšalno. Ko se pogovarjamo o reševanju krize oziroma reševanju šolark in šolarjev, dijakinj in dijakov, študentk in študentov, njihovih staršev, imamo pred sabo v glavnem dva problema. Eden je ta socialni problem, znotraj katerega je treba razumeti, da otroci, šolarji in dijaki in tako naprej ne prihajajo v učni proces z enake štartne pozicije, drugi pa je ta izobraževalni vidik. O socialnem smo že na dolgo in široko in mislim, da bo današnja razprava še ponudila nekaj ključnih točk, pri izobraževalnem vidiku pa moram nujno poleg njegove širine še enkrat poudariti problem tega pavšalnega obravnavanja. Naj se samo zato, da zelo jasno in plastično opišem problematiko, obrnem na eno zelo specifično majhno, pa niti ne tako zelo majhno, ampak vseeno zelo specifično polje, ki ga pokriva šolski resor, in to so glasbene šole. Prevečkrat pozabljene, prevečkrat potisnjene na stranski tir, razumljene kot neka prostočasna dejavnost – takole malo za zraven. Ampak čisto prevečkrat je pa ministrstvo, še posebej v tej krizi, pozabilo, da gre za ključni element slovenskega izobraževalnega sistema. V Sloveniji imamo v javni mreži glasbenih šol 65 glasbenih šol, v njih je zaposlenih 2 tisoč in nekaj ljudi, 25 tisoč 500 otrok in mladostnikov se vključuje v izobraževalne programe v slovenskih glasbenih šolah – glasbenih in plesnih in baletnih. Obiskovanje glasbene šole ni hobi, ni neka takole malo za zraven prostočasna dejavnost, ampak je resen izobraževalni proces. Izobraževalni proces, ki mora biti kontinuiran, ki človeka pelje od neke glasbene ali pa plesne pripravljalnice, ki jo mogoče lahko začne pri štirih, petih letih, do osnovnošolskega glasbenega izobraževanja, srednješolskega, potem izobraževanja na akademiji, pri mnogih tudi potem v bodisi akademsko bodisi pedagoško glasbeno kariero. In kratenje ali pa nepotrebno šiljenje izobraževalnega procesa, ki smo mu priča v tej epidemiji, pade, spoštovani kolegice in kolegi, pod vsaj 9 očitkov seznama dvajsetih v interpelaciji, ki jih je zakrivila ministrica, predvsem s svojo tišino, predvsem s svojim neobravnavanjem tega področja. Glasbeni pedagogi, njihova krovna glasbenošolska organizacija, vsi so z ministrico želeli konstantno peljati nek dialog, dialog, za katerega je v svojih dveh intervencijah smelo ministrica zagovarjala, da je odprt, da ga pelje in da so na vseh straneh z njim zadovoljni. Jok, v glasbenih šolah so daleč od tega, da bi bili s tem zadovoljni. Najbolj boleča, poudarjajo sami, je ta ignoranca, je ta tišina, ta pavšalna obravnava problemov in tišina. V tem trenutku ima ministrica na svoji mizi dve pismi, eno od krovne organizacije glasbenih šol in drugo od plesnih pedagogov. Glasbene šole so delno odprte, delno zaprte, odprte so v delu individualnega pouka z inštrumenti, zaprte so v delu nauka o glasbi in solfeggia, zato ker tam morajo v razredih sedeti skupaj otroci. Tam so zaprte, ne glede na to, da so šole odprte, da v razredih, kateri včasih v osnovnih šolah štejejo tudi do 30 ljudi, zdaj pouk poteka. Nauk o glasbi je ena stvar, ki se izvede dvakrat na teden po eno šolsko uro, v razredih sedi povprečno od 8 do 15 ljudi, pa je ta pouk še vedno prepovedan. Zopet pavšalno in brez upoštevanja stroke, brez upoštevanja predstavnikov v tem primeru pedagoške stroke. In potem je tukaj ples, sodobni ples in balet v slovenskih glasbenih šolah. 12. februarja, kolegice in kolegi, so se odprla športna društva, treningi in vadbe in plesne šole. V javnih glasbenih šolah, slovenskih javnih glasbenih šolah mlade baletnice in baletniki ter plesalke in plesalci sodobnega plesa še vedno ne smejo k svoji vadbi. In še enkrat poudarjam, gre za pouk, ki je postavljen znotraj strukture osnovnega glasbenega in srednjega glasbenega in nadaljnjega šolanja. Ne gre za prostočasno dejavnost. In seveda so se plesni pedagogi oglasili, pozvali ministrico k ukrepanju, sprašujejo se, ali ta vlada tako brezsramno želi pokopati slovensko javno šolstvo, javno glasbeno šolstvo, zato da lahko na drugi strani zasebni ponudniki izvajajo svoje storitve. Ali kaj, se sprašujejo. Odgovora niso dobili. Ne da niso z odgovorom zadovoljni, odgovor sploh do njih ni prišel. In zdaj glasbene šole, še posebej v tem plesnem delu, poročajo o upadu vpisa, poročajo o tem, da se oddelki krčijo, posledično jih skrbi, da bo to vplivalo na zaposlitve pedagogov, zaposlitve z manjšimi oddelki, ali pa če oddelkov ni, so seveda pod vprašajem. Stvar vpliva na vpis potem v srednje glasbene šole ali pa umetniške oddelke gimnazij, ampak ministrica je tiho. Brez odgovora pedagogom, brez načrta, brez realizacije. Pedagogi govorijo – zahval ne potrebujemo, tiste smo videli s preleti avionov. Mene osebno to tudi spomni na tisto zgodbo, ko delavci v kritični infrastrukturi še vedno ne dobijo prispevka k plači, ki jim pristoji, so dobili pa prelet letal in mnogo zahval v Državnem zboru. Zahvale ne štejejo. Ministrico na tej točki pozivam, da pa pedagogom iz glasbenih šol le odgovori. V končni fazi je od njene akcije odvisna tudi njihova nadaljnja zaposlitev. In za konec, kolegice in kolegi, jaz z žalostjo opazujem, kako vlada Janeza Janše ni odločena samo uničiti tisto kulturo in umetnost, ki zdaj funkcionira, ampak strateško očitno skrbi tudi za to, da bo uničila prihodnje rodove kulturnih ustvarjalcev, glasbenih in plesnih v tem primeru. In jaz verjamem, da bo ministrica to interpelacijo v dvorani Državnega zbora danes preživela. Številke kažejo v njeno prid, ampak zunaj med glasbenimi šolniki, med glasbenimi šolarji, med starši, starimi starši, pedagogi in tako naprej je ministrica bila že zdavnaj interpelirana. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Aleksander Reberšek. Za njim pa bo razpravljal Vojko Starović. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Nova Slovenija – krščanski demokrati v hram demokracije vnašamo stabilnost, zaupanje v pravno državo, predvsem pa spoštovanje do sočloveka. Mi v Novi Sloveniji spoštujemo drugače misleče, vedno smo pripravljeni na dialog in si prizadevamo skupaj poiskati rešitev, ki bo poskušala zadovoljiti obe strani. In ob odstopu prejšnje vlade konec januarja lansko leto in ob prihodu nevidnega sovražnika – covid-19 Nova Slovenija ni želela vreči puške v koruzo, kot je to naredil prejšnji predsednik Vlade, ampak smo prevzeli odgovornost. S pogovorom z različnimi političnimi strankami smo znali stopiti skupaj, ko je bilo to treba, tisto, česar v prejšnji vladi niste znali. Skupaj smo sestavili 14. Vlado Republike Slovenije, ki se je že prvi dan svojega delovanja zelo dobro in hitro odzvala na zahtevano situacijo doma in po svetu. In tisto, kar je najbolj pomembno – prevzeli smo odgovornost. Prevzeli smo odgovornost. To je tisto, česar v opoziciji niste želeli storiti. Na nek način vas tudi razumem, kajti lažje je vreči puško v koruzo, kot pa v teh razmerah delati in odločati. Ob vsem tem se zavedam, da nihče izmed nas ni popoln, tudi ministrica Simona Kustec ne, in verjetno je delala napake, napake, ki jih ne bi delala, če bi ta vlada, ta koalicija bila v opoziciji. Kdor dela, tudi greši. Kdor pa v opoziciji sedi, pa nič ne naredi, le veliko govori. In karkoli naredi ta vlada, za opozicijo nikoli ne bo v redu. Obračate besede, obračate številke, ko vam le-te pridejo prav. Govorite o umrlih zaradi covida-19 in o nesposobnosti te vlade glede reševanj življenj. Po drugi strani pa zahtevate, da se šole čimprej odprejo, nekateri celo zahtevajo šolo brez mask. Eno in drugo ne gre skupaj, enostavno ne gre skupaj, zato si moramo naliti čistega vina, zakaj danes pravzaprav sploh gre. Danes imamo v tem hramu demokracije 16-urno razpravo, kjer bo opozicija očitala ministrici marsikaj in prepričevala državljane, kaj vse je narobe. 16 ur razprave, od katere naši državljani ne bodo imeli čisto nič, popolnoma nič. Standard naših državljanov zaradi te razprave ne bo nič boljši. Moram pa se odzvati na besede kolega Prednika, prav tako tudi na besede svojega predhodnika poslanca Siterja, ki pravi, da bo ministrica interpelacijo prestala. Super, potem pa takoj preidimo na glasovanje. Zakaj je potreben ves ta šov danes, se sprašujem. Vsi mi, tako opozicija kot tudi koalicija, pa vemo, zakaj pravzaprav danes sploh gre v tem državnem zboru. Iz te moke ne bo kruha, to vemo vsi. Dejstvo je, da vemo, da bo ministrica interpelacijo tudi prestala in gre samo za šov. Šov za vse tiste, ki sedaj tole spremljajo preko televizijskih ekranov. Tega šova pa seveda ne bi bilo, če tega cirkusa ne bi prenašale kamere RTV Slovenija. Cilj opozicije je očrniti delo ministrice in delo te vlade. To je dejstvo. Preusmeriti želijo pozornost stran od dobrega dela te vlade in tistega, kar dobrega počnemo v tej vladi. V opoziciji nas želijo prepričati, da iz tega državnega zbora prihajajo samo slabe stvari, to je dejstvo; in za čisto nič drugega se ne gre. Dejstvo je, da sta ta vlada in ta državni zbor v zadnjem letu sprejela več protikoronskih paketov, ki so uspešno reševali gospodarstvo, ki je hrbtenica državnega proračuna. Družinam smo povrnili dostojanstvo in uspešno naslovili brezposelnost, ki je velik problem držav sveta v času po pandemiji. Ni zanemarljivo, da smo v Evropi izpogajali rekorden nov sveženj denarja, ki bo Slovenijo obrnil k razvoju, službam z večjo dodano vrednostjo, predvsem pa enakomernemu razvoju celotne države. Na pobudo Nove Slovenije – krščanskih demokratov je bil sprejet zakon o brezplačnih vrtcih za drugega, tretjega in vse nadaljnje otroke iz iste družine. Pripravljen pa je tudi že zakon o znanstvenoraziskovalni dejavnosti, ki bo doprinesel k sistemu financiranja znanstvenoraziskovalne dejavnosti. V letu 2020, in to so dejstva, je ministrica z rebalansom finančnega načrta zagotovila dodatnih 87,5 milijona evrov za nemoteno delovanje zavodov in inštitucij. Tako se povečujejo sredstva za znanstvenoraziskovalno dejavnost. V letu 2020 so se sredstva povečala za 38,6 milijona evrov glede na leto 2019. V letu 2021 bodo sredstva za znanost višja za 40 milijonov glede na leto 2020. Povečujejo se sredstva za vzgojo in izobraževanje ter šport. Že v letu 2020 so se sredstva povečala za 100,5 milijonov evrov glede na leto 2019. V letu 2021 bodo sredstva višja za 134,3 milijona evrov glede na leto 2020. Ta vlada dela. Očitno pa opoziciji zmanjkuje materiala za rušenje te vlade. Interpelacije si sledijo po tekočem traku. To je poceni nabiranje političnih točk. Menim pa, da ste pokazali, česa ste sposobni, ko ste bili na oblasti. Ta vlada je veliko bolj sposobna, kot je bila prejšnja, zna sodelovati, česar vi niste znali, pa čeprav ste imeli veliko boljše pogoje in razmere. Sprašujem se, kaj bi bilo, če bi bili sedaj vi na oblasti. Predlagatelj poslanec SD govori o tem, kako dijaki niso mogli dobiti brezplačnega obroka. Jaz vas nisem razumel. Prosim? Razumem pa tisto, kar sem videl, ko ste bili na oblasti. Vaš minister iz stranke SD je leta 2010 ukinil topel obrok dijakom. Minister Igor Lukšič je enostavno rekel, da denarja za malice za vse ni, in ukinil stoprocentno financiranje malice za dijake. Danes pa njegov strankarski kolega govori tukaj, v Državnem zboru o tem, kako dijaki zaradi zaprtja šol niso mogli dobiti brezplačnega obroka, kar je ena velika velika laž. Poslanec SD točno ve, da smo to mi že uredili v PKP6. Skrb za sočloveka in dejanja pokažeš, ko si na oblasti in ne ko v opoziciji vlagaš všečno interpelacijo in zavajaš naše državljane. Oziroma če povem z drugimi besedami, vse težave in vsi problemi v tej državi so se pojavili z imenovanjem te vlade, pred to vlado pa sta se v državi cedila med in mleko. Šole so marca lani zaprle svoja vrata, ker je tako zahtevala stroka in ne, ker je tako zahtevala ministrica. Šole so potem vzpostavile izobraževanje na daljavo in tako smo vsi skupaj – učenci, dijaki, študentje, starši, učitelji, ravnatelji – stopili v neko povsem neznano okolje. Izkazalo pa se je, da je bila priprava in uvajanje digitalizacije v šolski sistem pomanjkljiva že iz časov pred poukom na daljavo, kljub obljubam nekaterih predhodnih ministrov in vlaganju sredstev v računalniško opismenjevanje. Se pravi, da nosijo to odgovornost tudi v stranki predlagatelja – v stranki SD. Tudi vaš minister je vodil ministrstvo za šolstvo. Tukaj gre pohvaliti proaktivno vlogo ministrice in ministrstva, ki je takoj – ampak res takoj – pristopilo k aktivni uvedbi izobraževanja na daljavo in se skupaj s celotnim izobraževalnim sistemom kljub težkim razmeram odzvalo zelo dobro. Je pa marsikateri starš ob tem spoznal, da učitelji delajo ter da je težko učiti in vzgajati svoje otroke. Pravijo, da je vse za nekaj dobro. Moram se odzvati tudi na očitek, ki je bil naveden v sami interpelaciji, da imamo v Sloveniji najdaljše obdobje zaprtja šol. Večina pregledanih držav je zaradi širitve pandemije covida-19 v marcu 2020 zaprla vse izobraževalne institucije, vključno z vrtci. Praviloma je pouk potekal le na daljavo. Izjema je bila le Švedska, kjer so osnovne šole ves čas delovale nemoteno. In države, ki imajo v tem trenutku zaprte vse šole in kar ste videli prej tudi iz grafa, če jih naštejem, to so Italija, Portugalska, Grčija, Slovaška, Nemčija, Češka, Poljska. In države, ki imajo delno zaprte šole, pa so Irska, Velika Britanija, Francija, Belgija, Nizozemska, Švedska, Finska, Švica, Avstrija, Madžarska, Romunija, Bolgarija, Litva, Latvija, Danska in Ciper. Danes imajo največ za povedati ravno tisti, ki so bili zadnjih 20 let kar 14 let na oblasti. Danes imajo odgovore na vsa vprašanja tisti, ki so se zavestno odločili, da ne bodo vladali in so vrgli puško v koruzo. In danes so v tem državnem zboru najbolj pametni tisti, ki so mojstri populizma, ki jih skrbi za svoj sedež v državnem zboru, in z objavljanjem populističnih vsebin na socialnih omrežjih. Govorijo, da so študentje lačni, sami pa podpisujejo polmilijonske anekse za gradbena podjetja. In nenazadnje, danes ta vlada obstaja zato, ker nadkoalicijska stranka ni želela v vlado, zato ker tistega, kar govori v opoziciji, nikoli ne bo mogla izpolniti na oblasti. Zakaj v nadkoalicijski stranki niste prevzeli odgovornosti, pa bi imeli svojega ministra in se vam ne bi bilo treba danes ukvarjati s to interpelacijo. Lahko bi imeli svojega ministra za šolstvo, obrambnega ministra, ministra za zdravje in še kakšnega drugega. Zato je vseeno, kaj nekdo govori v opoziciji; pomembno je, kaj dela, ko je na oblasti. Interpelacija je sicer legitimno orodje opozicije, je pa danes ta interpelacija nič drugega, kot zapravljanje časa – 16 ur zapravljenega časa. Danes torej zapravljamo in krademo čas za stvari, ki bi bile veliko bolj nujno potrebne reševanja. Današnja interpelacija ministrice za izobraževanje ni glas razuma in tehtnih argumentov, predvsem pa ne rešuje čisto ničesar, kaže pa na hud boj opozicije za oblast. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Vojko Starović. Pripravi naj se Tomaž Lisec. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani kolegice in kolegi, lep pozdrav tudi državnemu sekretarju in odsotni ministrici! Na začetku bi rad povzel, kaj nam narekuje naša ustava. To je parlamentarizem, ki priznava različnost pogledov, interesov in stališč ter že s svojim imenom zapoveduje pogovor in dialog v tem prostoru, v tem parlamentu, ki naj bi peljal do bolj usklajenih in kompromisnih rešitev, ne pa boljševizem, to je preglasovanje, in v tej smeri zbiranje zadostnega števila glasov. Ustava v svojem 110. členu tudi določa, da vlado sestavljajo predsednik in ministri. Določa, da so predsednik in ministri v okviru svojih pristojnosti samostojni in odgovorni Državnemu zboru. To se danes dogaja. To jasno izpostavlja samostojno odgovornost tudi ministrice, da predpostavlja, da je sposobna poiskati in uveljaviti ustrezne odgovore na zahteve in probleme, ki zadevajo njeno področje. Ob imenovanju je prisegla k spoštovanju Ustave, torej teh določb, o katerih zdaj govorimo, ki so del ustavnega reda, in se je zavezala k ravnanju po svoji vesti in delovanju z vsemi svojimi močmi za blaginjo Slovenije. Res je, da so ministri sicer odgovorni tudi za delo vlade, vendar ostaja osnovna odgovornost, da je vsak minister posebej odgovoren za delo svojega ministrstva, za svoje področje. Osnova ideja izza te ustavne določbe je, da so ministrice in ministri pri svojem odločanju in delovanju v prvi vrsti zavezani svoji instituciji, znanju in vedenju področja, ki ga vodijo, kar naj bi zagotavljalo, da bo država na tem posameznem področju delovala karseda optimalno, v korist in blaginjo njenih državljanov. V okvir ministrstva izobraževanja, znanosti in športa sodi tudi skrb za vrtce, za javno šolstvo pa tudi šport. Gre za silno pomembna področja za razvoj naših otrok, našega največjega bogastva, kot imamo navado reči, za nosilce naše bodočnosti in tudi za generacije, ki bodo navsezadnje nosile tudi bremena našega današnjega zadolževanja. Pri tem v stranki SAB menimo, da ministrica za izobraževanje, znanost in šport ni dovolj odločno odigrala svoje vloge, ampak je, čeprav je imela ustrezno strokovno podporo in tudi rešitve za drugačne prijeme od striktnega zapiranja šol, ubrala drugačno pot. Namesto tega je popustila pod pritiskom zahtev po bolj restriktivnih ukrepih. Ukrepi, ki zasledujejo, kakor se zdi in kaže, tudi neke povsem druge cilje, ki nimajo zveze z iskanjem optimalnih uravnoteženih rešitev v pogojih pandemije na področju izobraževanja, znanosti in športa. Pri tem ni treba močno poudariti, kako je otroštvo zelo občutljivo in sila pomembno življenjsko obdobje. Gre za obdobje, v katerem naši otroci intenzivno umsko in telesno zorijo, usvajajo osnovne učne spretnosti, spoznavajo sebe kot učence in osebe ter razvijajo temeljne strategije za samostojno in skupinsko osvajanje znanj in spretnosti. Znotraj tega izobraževalnega in vzgojnega okolja si otroci postopoma oblikujejo tudi vrednote do učenja in znanja ter tudi svojo samopodobo. Vse to jih kasneje vodi v nadaljnjem življenju in razvoju pri doseganju kakovostnih ravni življenja. Spoznanja o razvoju in delovanju možganov, še posebej v zadnjem času, v času skokovitega napredka nevroznanosti, povsem jasno kažejo, kako zelo pomembno je ustrezno pridobivanje znanja in socialnih in drugih veščin, tudi telesnih, v času otroštva. Gre za najintenzivnejše nastajanje in utrjevanje možganskih povezav, to je sinaps med nevroni, ker so tudi telesne in gibalne zadeve silno pomembne za razvoj razumskega dela možganov. To ne smemo pozabiti. In to je še posebej intenzivno obdobje do desetega leta, pravijo strokovnjaki. V SAB smo še posebej kritični do dejstva, da so v tej situaciji utrpeli dodatno škodo otroci, ki izhajajo iz družin z nižjimi materialnimi pogoji, ki ne zmorejo kakovostno pomagati svojim otrokom, ne po znanju ne po ustrezni tehnični opremi. Manko razvoja pri teh otrocih se nam bo še posebej kazal kasneje. Poleg tega so zaradi zapiranja šol trpele tudi gospodarske organizacije in javne službe. Zakaj? Ker so starši teh majhnih otrok, ki so trenutno v najintenzivnejšem obdobju svoje delovne ustvarjalnosti, dodatno obremenjeni in preobremenjeni, kar povzroča frustracije. Imam stike z njimi, med otroci in njimi. Enostavno ne zmorejo tega in dejansko zaradi tega tudi pada njihova učinkovitost. Časovno okno v razvoju vseh teh otrok, ki niso vključeni v normalni učni in vzgojni proces, strokovno voden, je dejansko izgubljeno. Tega se moramo zavedati. Generacije so prizadete. Od tod tudi toplo priporočilo stroke ministrici in tudi v SAB toplo priporočamo, da se držijo tega navodila, da se šole zapirajo zadnje in odpirajo prve. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Tomaž Lisec. Pripravi naj se Tina Heferle. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovani predstavnik ministrstva, vsem skupaj lep pozdrav! Občutek imam, da se nekateri, vsaj večina predlagateljev, nekako spozabi pri svojih razpravah, da smo še vedno v času epidemije. Da ta epidemija ni samo slovenski pojav, ki bi si ga izmislil Janez Janša ali pa ta sredinska vlada, ampak da imamo globalen problem z epidemijo, ki je na takšen ali drugačen način eskalirala in kar močno prizadela tudi našo državo. Sedaj pametovati, kašni bodo končni rezultati te epidemije v Sloveniji, Evropi ali pa po svetu, je na žalost še prehitro, ker nekateri strokovnjaki že opozarjajo na tretji val, ki se v posameznih državah že dogaja; in dogajajo se zapiranja različnih dejavnosti, celo meja, medtem ko se pri nas v določenih regijah že veselimo odpiranja teras, če želite, ali pa za razliko od kakšne druge države imamo že kar nekaj časa odprte frizerske salone in tako naprej. In danes vseskozi poslušamo o tem, kako smo imeli v Sloveniji šole zaprte. Imeli pa smo kljub zaprtim šolam zelo dober izobraževalni sistem oziroma izobraževalni proces, ki je bil domiseln, za razliko od tistih dni, ko smo bili brez vsega in brez domišljije, marca 2020, ampak o tem malo kasneje. Jaz mislim, da tudi pozabljamo, da tudi v normalnih časih nimamo vsi enakih pogojev. So otroci različni, smo starši različni, imamo različen dostop do interneta, imamo različne dobre in na žalost manj dobre učitelje, pa verjamem, da je zelo malo slednjih. Imamo različno prizadevne ravnatelje, od tistih, ki ne samo tistih osem ali deset ur vztrajajo v svoji šoli, ampak se popoldan družijo formalno ali neformalno z različnimi izobraževalnimi subjekti, ker želijo, da je njihova šola dobra na vseh področjih. V nobeni situaciji nimajo in nimamo vsi enakih pogojev, zato danes govoriti, kako je nekatere epidemija bolj, nekatere manj prizadela in kako imajo nekateri takšne ali drugačne probleme; tudi v normalni situaciji svet ni idealen, a se nekateri bolj resno, na primer ta vlada, in nekateri malo manj resno, naj se spomnimo tistih afer, ko smo bili brez zaščitnih mask, spoprijemajo z nepredvidenimi situacijami. In kakor je že ministrica rekla, kdo od nas bi stavil marca leta 2020, kakšna bo situacija marca 2021. Lahko bi bili pametni, lahko bi bili Nostradamusi, dejansko pa še danes ne vemo, kje bomo marca 2022. In jaz se strinjam, da je šola pomembna in da so bili v tem času epidemije, zaprtja šol oziroma šolanja od doma otroci in starši v takšnih in drugačnih situacijah. Ampak se včasih sprašujem, kaj nam je prinesel izobraževalni sistem v normalnih situacijah. Kako določen del ljudi – pa upam, da je to manjšina – preživi z otroki dva meseca poletnih počitnic? To mora biti nekje res grozno. Tri mesece zaprtja zaradi epidemije, zaradi varovanja zdravja očetov in mam, starih staršev, je to nekaj najbolj groznega. Kaj ti starši, ki so zaradi nezavedanja, da epidemija obstaja, tako grozno kričali, kako je hudo narobe, počnejo s svojimi otroki od 1. do 9. razreda in v času srednjih šol, v času poletnih počitnic? Ali so ravno takrat stari starši tisti največji frajerji, ki jih sedaj niso smeli ti naši najmlajši obiskovati zaradi zdravstvenih problemov? In da ne bom napačno razumljen, verjamem, da je marsikateri starš imel probleme z usklajevanjem družinskega, šolskega pa tudi poklicnega dela. Tudi meni se je z ženo dogajalo, da je v ponedeljek ob treh prosila svojo šefico, če je lahko v sredo doma na dopustu, ker smo pač imeli v Državnem zboru izredno sejo, ali pa se je celo dogajalo, da sem jo v torek ob 8. uri zjutraj prosil, če lahko pride ob 11. uri iz službe, ker imam ob 12. uri nujno sejo določenega odbora. Ni bilo lahko, ampak sva nekako zmogla. In verjamem, da je večina zmogla. Verjamem tudi, da so bili kje določeni problemi, ampak, še enkrat, ti določeni problemi obstajajo tudi v normalnih situacijah. Potem smo danes poslušali, kako je bil nek prazen odgovor ministrice. Jaz moram reči, da sem prebral interpelacijo, kjer se lahko strinjamo, da bi bilo lahko bolje, ampak, še enkrat, pametovati marca 2021 za marec 2020 je vsaj malo skregano z realnostjo, ker še ne vemo, kaj je bilo; ampak je bolj trkanje po prsih – mi smo pa vedeli. Klinca ste vedeli. In na drugi strani imamo odgovor ministrice na 90 straneh, zelo vsebinski, moram reči, da kar zelo težko branje, kaj vse se je dogajalo na različnih podsektorjih znotraj izobraževalnega sistema, kako se je skušalo vsakodnevno nekako prilagajati novi situaciji; in v tem času so se vedno znova in znova iskale posamezne rešitve. Me pa zanima, ali je imel rešitve 12. marca 2020 tudi gospod Marjan Šarec, ki je napovedal zaprtje šol, vrtcev, dijaških domov. Ni imel mask. Ni imel znanja, verjetno pa niti ni imel domišljije, kaj početi. In potem ko so ga novinarji vprašali, koliko časa bodo šole zaprte, kako bo z nadomeščanjem pouka, ali so šolske počitnice ogrožene, ali bodo šole organizirane, so bili novinarji, ker je bila prava vlada, pomirjeni, ker so dobili odgovor, da bodo imeli vse informacije in bodo tudi z njimi seznanili javnost. Novinarji tiho, danes pa vsak dan čakajo ministre in državne sekretarje, kako se naj dnevno prilagajajo novi stvarnosti oziroma celo kot v neki politični agendi želijo povedati, da so pač novinarji tisti strokovnjaki, ki več vedo. In če pridejo pred TV-kamere politiki, pravijo – politikov nočemo pred kamerami. Ko pridejo epidemiologi, rečejo – politika mora odločiti, oni naj pridejo; ali pa so spet nepravi strokovnjaki na posamezni televizijski hiši. Nikoli prav. 12. marca 2020 pa je bilo prav, ko so novinarji dobili odgovor – da ko bomo imeli vse informacije, bomo z njimi seznanili javnost. Moram pa priznati, da sem se deloma, bi rekel, zabaval, ampak ker poznam gospoda Koprivca, sem vedel, da resno misli, ko je tako striktno govoril, kako smo v času epidemije. »Poslanci sredi seje sneli maske: Ne gremo se več maškarade. Poslanec Marko Koprivc je pozval k vstaji.« Toliko o odgovornem ravnanju predlagatelja današnje interpelacije. Pa imam tukajle še tri, štiri slike, kako posameznemu poslancu iz kakšne stranke prekipi – »Jaz tega več ne bom več nosil« ali pa podobno. Toliko o tej ihti in skrbi – mi res hočemo dobro, ampak bomo pa nagajali, da bo potem ministrica lažje na vašem tnalu. Kar se tiče te današnje paradigme – najdalj časa zaprte šole. Najprej je bilo rečeno – na svetu, potem ste rekli, da svet vas ne zanima, ker tam so neke južno- in latinskoameriške države, ker one so pa res malo čudne, ampak nas zanima Evropa. In ko dobite na projekcijah, da je v bistvu vsaj osem držav ali po eni raziskavi ali po drugi raziskavi imelo dlje zaprta šolska vrata, pa iščete neke druge izgovore in želite neka druga vprašanja. Situacija z današnjega dne; ravno prej je bilo objavljeno: »V Belgiji omejitvene ukrepe, ki veljajo od oktobra, rahljajo zelo počasi. Danes so se lahko po letu dni v predavalnice vrnili študenti, a v zelo omejenem številu in pod strogimi pogoji.« Kaka diktatura mora biti to v Belgiji?! Ne samo da nimajo oblasti ali pa da imajo oblast po regijah, tam imajo fašistično diktaturo. Zagotovo jo morajo imeti, če so ubogi študenti morali eno leto biti doma, danes pa je tisti srečni dan, ko se lahko vrnejo v zelo omejenem številu in pod zelo strogimi pogoji. Ampak tega predlagateljev ne zanima. Pri nas je grozna ta vlada, ker je pač – bodimo korektni in pošteni – napačen predsednik Vlade, ki ga je treba izpostavljati. Če pa pri tem potunkamo še kakšnega ministra, pa še toliko bolje. In danes poslušamo – generacije bodo trpele. Jaz trdim, da v slovenskem šolskem sistemu, pa naj mi kak priden učitelj ne zameri, je vsaj tretjina balasta. In ko sem se pogovarjal z učitelji, kaj so večkrat rekli – ja, naredimo manj kot v normalni situaciji, ampak izločamo balast. Torej po eni strani je ta epidemija koronavirusa pokazala – in upam, da bodo na ministrstvu skupaj z ravnatelji, Zavodom za šolstvo pa še s kom drugim videli –, da znotraj slovenskega izobraževalnega procesa oziroma sistema je veliko preveč balasta. Veliko preveč. Kaj vse sem jaz moral svojemu drugošolčku in četrtošolčku razlagati, sem imeli občutek, da smo mi to jemali konec osnovne šole, oni pa so že skoraj pri osmih ali pri desetih letih doktorji, ki morajo take stvari vedeti. Z vsem spoštovanjem, nekako tako zgleda, kot zgledajo ure pri matematiki, ko obravnavamo logaritme. Koliko ljudi jih rabi potem v praksi? 1 %, pa sem verjetno preveč povedal. Skratka, veliko preveč časa za premalo dejanske vsebine in za preveliko preveč balasta. Še ena tabela, aktualno stanje, večkrat že pokazano. Ampak Slovenija je problem. Danes se je premalo govorilo tudi o financiranju v času epidemije covid-19. Realizacija ministrstva leta 2020 – 47 milijonov. Leta 2021, številke, ki so do 12. 3., – 30 milijonov. Število kosov IKT opreme. Jaz sem bil poslanec že leta 2012, ko so se delali norca iz tako imenovanega superministra, ki je rekel, da je treba na področje izobraževanja vnesti osnove digitalizacije. In ko je omenil tablični računalnik oziroma tablico, smejali so se mu. Ampak od leta 2012 pa do leta 2020 se na tem področju ni zgodilo skoraj nič. Skoraj nič, razen da so posamezne občine tudi v letu 2012 dobile internetno povezavo v posameznih projektih, kot na primer GOŠO, kot smo ga mi dobili v delu Posavja in v delu tako imenovane Mirnske doline. In medtem ko je ta grozni sistem, ta grozna vlada in ta grozna ministrica kriva za vse, skupna vsota proračuna raste. Saj drug teden bomo imeli eno podobno interpelacijo, še en minister za kulturo, ki je naredil rekordni proračun, bo interpeliran. Kaj to pomeni? Tam v posebni pisarni sedi gospod Simič, usklajujemo debirokratizacijo, če si priden in veliko ustvariš, beži iz te Slovenije, dokler še lahko, ker ali ti bodo pobrali, ali pa boš sedel na tistem stolu pod imenom interpelacija. Gibanje integralnih sredstev, razpisi za vrtce in osnovne šole, jih ni bilo leta 2013, namesto pohvale in nagrade sledi interpelacija. Pošteno? Ne. Pravično? Ne. In to v času epidemije, ki ni, še enkrat, ne slovenski in sploh ne SDS-program, kot včasih poslušamo s strani opozicije in s strani medijev. In za zaključek še ena zadeva, glede katere sem se, ker imam tri otroke, večkrat pri tem sledenju različnih infografov vprašal, ali res otroci nimajo nič s koronaepidemijo. Morda so malo prenašalci, ampak kaj pa hočemo, oni bodo živi, stari starši pa – bog jim daj zdravja. Če so stari pa 80 let, pa itak slišimo, da so pa že del problema v tej Sloveniji, ampak to povejte vi tistim, ki so svoje starše ali stare starše izgubili. Ampak poglejte datum, zadnja številka – današnje številke še nisem zasledil na sledilniku –, potrjeni primeri po starostnih skupinah. Od 0 do 4; 5 do 14 pa od 15 do 24. To je vrtec, osnovna šola, srednja šola in tudi deloma fakultete. Skupaj 23 % obolelih v tej starostni kategoriji, skoraj ena četrtina. Pa vas vprašam, če ste se kdaj peljali mimo kakšne covidne ambulante – kdo je tam stal? Koliko otrok oziroma mladostnikov ste tam videli? Skoraj nobenega, pa še vedno to znaša 23 % števila obolelosti. Tam so stali pa ljudje generacije 30 plus ali pa 25, pač delovno aktivna generacija in starejši, ki so se tresli, ali morda ravno ti otroci in ti mladostniki niso prinesli virusa. In so bili srečni, tudi če se niso videli v živo dva ali tri mesece, ampak verjamem, da se je marsikdo videl tako, kot smo se videli mi, obstaja Zoom, obstaja Messenger in nešteto drugih aplikacij. Slovenija tudi po zaslugi te vlade in tudi po zaslugi ministrice ter njene ekipe ni zastala. Zastala je veliko manj kot pa primerljive Evropske države, ampak kot rečeno, namesto za pohvalo, namesto za nagrado v Sloveniji za pridno delo in dobre rezultate dobiš interpelacijo. Sam tega ne morem podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Repliko ima Jani Prednik.
Podpredsednik, hvala. Jaz bi repliciral kolegu Reberšku, ki ga na žalost ni. Za njega je navada, da ga ni; pride, obračuna s trenutno levo opozicijo in gre. In sicer me je narobe razumel v delu, ko sem rekel, da bo ministrica interpelacijo preživela. Seveda jo bo, saj imate udobno večino v tem parlamentu; in ni povedal drugega dela. In to je tisti del, ko sem dejal, da ko bo interpelacijo ministrica preživela, boste s tem vsi koalicijski poslanci vzeli breme tudi na svoja ramena, breme vseh napak, ki jih je ministrica naredila v preteklem letu, in tudi morebitnih napak – upam, da čim manj – tudi v prihodnosti. Jaz tudi upam, da se bo kolega Reberšek slejkoprej naučil, da bistvo politike ni obračunavanje z drugače mislečimi, kar smo pri njem v zadnjem obdobju navajeni, saj v svojih nastopih ne dela nič drugega, kot trdi, da njihova vlada dela in obračunava z levo opozicijo. Bistvo politike je povsem drugje. Bistvo politike je v dialogu in da morda včasih priznaš tudi kakšno lastno napako. Ko priznaš lastno napako, potem lahko iščeš tudi dobre rešitve. Toliko.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj dr. Matej Tašner Vatovec. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Mogoče nekaj odzivov na neka posploševanja, ki so očitno pri koalicijskih poslancih današnja taktika, se pravi skušati naslikati sliko nekoliko bolj preprosto, kot je v resnici. Najbolj eklatantno se to vidi pri tem opevanju učenja na daljavo. Premisa je, učenje na daljavo je potekalo super, mi smo samo vse skupaj preselili iz fizičnih učilnic v spletne učilnice. Še enkrat. Odlično je, da so se lahko vsaj nekako otroci šolali, ampak daleč od tega, da bi bila to preslikava, daleč od tega, da bi bilo to idealno ali pa odlično za otroke. In ne, ni za vse enako. Učenje na daljavo ne pomeni enakih možnosti in to se veliko bolj odrazi kot pri fizičnem pouku v fizični šoli. Jaz tukaj ne pristanem na to tezo, da so razlike pred epidemijo ali med epidemijo zaradi družbenega, socialnega in ekonomskega statusa enake. Ne, poglobile so se. Zaradi učenja na daljavo so se te razlike poglobile, ker šola deluje kot nek mehanizem, kot neka institucija, ki te razlike zna in lahko olajša; in jih običajno tudi lajša. To nikakor ni bilo tako idealno v tem smislu, da je pač bilo vse isto kot v šoli, samo da v nekem virtualnem svetu. Tudi ni potekalo enako od šole do šole, od regije do regije, od kraja do kraja. Tudi tega se moramo zavedati, to je tudi gospod Pečan povedal, da so na začetku epidemije ugotovili, kako velike razlike obstajajo med različnimi občinami, med različnimi kraji, med različnimi regijami. Ministrstvo tukaj ni zagotovilo nekih smernic in predvsem nekih usmeritev, ki bi bile enake za vse šole. Tudi to je eden od velikih problemov, vsaj v prvem valu, vsaj spomladi lani je bilo učenje na daljavo zelo zelo arbitrarno, v smislu, da ni bilo poenoteno. Razlikovalo se je od šole do šole, od učitelja do učitelja, pa ne zdaj s tem, da tudi takrat, ko je pouk v šoli, vsak učitelj malo po svoje te stvari pelje. Tu je situacija drugačna. Ko imamo šolanje na daljavo, bi morali biti zakoličeni neki zelo jasni gabariti oziroma parametri, kako te stvari peljati. Zdaj ste imeli situacijo, kjer so učenci dobivali po mailu neke pisne naloge, po drugi strani pa ste v istem obdobju imeli učitelje, ki so pripravljali videovsebine, interaktivne vaje in tako naprej. In to je tudi razlika v šolanju in dostopnosti in to je bila tudi odgovornost ministrstva. In ministrstvo je preložilo to odgovornost na posamične šole. O tem nerazumevanju vpliva tega pouka na daljavo kaže tudi primerjava s poletnimi počitnicami. To je popolnoma deplasirano in podobno neprimerno kot tista izjava o tem, da učitelji pred epidemijo niso znali niti računalnika prižgati. Poletne počitnice preživljajo otroci tako, kot jih preživljajo, odvisno od staršev, odvisno od družine, odvisno od okolja; ampak pouk na daljavo je bilo nekaj, kar je potegnilo za seboj celotno družino. Jaz nisem tako optimističen, kot je rekel kolega Lisec, da je večina ljudi lahko te stvari tako ali drugače izpeljala. Veliko jih enostavno ni moglo. Marsikateri delodajalec ni dajal svojim delavcem možnosti dela od doma, dopustov ali pa odsotnosti, zato da bi se lahko ukvarjali z otroki. In to bi še mogoče šlo kakšen teden ali dva, ampak to stanje je bilo kontinuirano štiri mesece in je seveda pomenilo nek določen pritisk. Ne niti pridigati o neki izbiri med otroki in med starimi starši, ker če kdo ne more moralizirati o tem, koliko starejših ljudi je umrlo v tej državi, je nekdo, ki predstavlja vladajočo stranko. Vemo, kakšno je bilo stanje v domovih za starejše občane, koliko je ta vlada naredila za njih. Skrbi me tudi to, ko nekdo problematizira kurikulum, ko nekdo problematizira šolske vsebine in jih označi kot nek balast, ko logaritem postane nekaj, kar je brez veze. Ne vem, kam takšno razmišljanje vodi. M Seveda svet ni idealen, s tem se lahko vsi strinjamo, ampak je pa veliko bolj grozen, kot ga nekateri slikajo; in predvsem te socialne, premoženjske razlike so tako pomembne pri teh zadevah. In ko govorimo o šoli, je fizično šola tista, ki lahko te stvari rešuje. Jaz samo prosim tudi vnaprej v razpravi, da se ne tako pavšalno izenačuje teh stvari in jih skuša zavreči, ker so pomembne. Marsikatera raziskava in tudi kateri socialni pedagogi in razvojni psihologi opozarjajo na te pomembne razlike, ki so se pojavile v času te epidemije.
Hvala lepa. Repliko ima Tomaž Lisec. Izvolite.
Hvala, spoštovani podpredsednik. Mislim, da me predlagatelj, pa ker gospoda Vatovca poznam, ni prav razumel, ne da me ni hotel razumeti. Ni šlo za nikakršno pavšalno izenačevanje. Sam sem rekel, da so razlike med šolo na daljavo in fizično šolo, ampak takšna situacija pač je bila. Ni šlo za nikakršno zaničevanje, še manj pa za posploševanje, niti najmanj pa za idealiziranje učenja na daljavo. Sam sem se le za trenutek ustavil pri stavku, da vsi tisti, ki ste rekli, kako grozno je imeti otroke doma v času zaprtja šol, kaj počnejo z otroki v času poletnih počitnic. Pa nisem tega posploševal na vse, ampak sem se spraševal, ko so do mene prišli ljudje, ki so rekli – jaz ne morem biti več z otroki doma. In sem vsakemu dal vprašanje – Kaj pa poleti počnete z otroki? In je bila tišina. Nikakršnega zaničevanja, niti posploševanja, sploh pa ne idealiziranja. Še najmanj pa enačenja počitnic s šolo na daljavo. Jaz kot starš, ravnateljica in učitelji mojih otrok so zelo vestno delali in zato si tudi poleti zaslužijo počitnice in pred počitnicami, upam da, našo skupno pohvalo in zahvalo za opravljeno delo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj dr. Matej Tašner Vatovec.
Ne, saj v resnici sem zelo dobro razumel. Še enkrat, vprašanje, kaj boste počeli z otroki med poletnimi počitnicami, kot nek odgovor na to, da so se ljudje pritoževali, da ne zdržijo več, je popolnoma deplasirano. Jaz iz svojega socialnega kroga poznam ljudi, ki so pač morali ob eni ali dveh službah zraven še šolati otroke, jih nahraniti in vse skupaj. In niso, kolega Lisec, niso vsi ljudje iz takšnih okolij, kjer si lahko to enostavno privoščijo. [[oglašanje iz dvorane]] Če vi moralizirate nekomu, da kaj bo delal poleti, ko otroci nimajo pouka, s svojimi otroki, ker sedaj ga moraš še učiti, mu kuhati, prati in še ne vem kaj, to je popolnoma nerazumevanje situacije. [[oglašanje iz dvorane]] Točno to ste rekli.
Spoštovani kolegice in kolegi, prosim, da govornika ne motite, ko govori. Hvala.
Hvala, podpredsednik, ampak desno stran tribun očitno zelo moti vsakršno drugačno mnenje. Vedno se razburjajo. Kakorkoli, še enkrat, jaz sem to zadevo tako razumel. Vi ne razumete stisk ljudi. Sprašujete se, kako lahko ljudje se pritožujejo nad tem, da ne zdržijo več. Seveda gre vsa hvaležnost učiteljem, ravnateljem in vsem, ki so znali poskrbeti za to, da se lahko otroci učijo. Ampak marsikdo zaradi številnih obremenitev, kot sem rekel že prej, niso imeli vsi tega privilegija, da bi lahko delali od doma, da bi lahko neke delovne naloge opravili kasneje, ko so otroci končali s poukom in tako naprej. Vsi ti ljudje so se pritoževali zaradi pouka na daljavo, zaradi tako dolgo trajajočega pouka na daljavo. Še enkrat, razumem, ljudje lahko neke stvari peljejo nekaj časa, nimajo pa vsi enakih pogojev, da bi lahko 92 dni z vso svojo prisotnostjo poučevali svoje otroke in v bistvu posvetili toliko pozornosti, kolikor je potrebno za to, da se otroci šolajo. Tudi midva z ženo sva imela svojega tretješolca doma in skrbela za to, da opravlja vse naloge in da lahko vsaj približno nadomestimo tisto, kar je izgubljeno v tem pouku na daljavo. Ampak še enkrat, nimajo vsi in malo je takih, ki imajo tak privilegij, da si lahko to privoščijo. Tisti, ki so klicali na pomoč in se spraševali, koliko časa bo to še trajalo, verjemite mi, niso bili neki nevestni starši, ki se nočejo ukvarjati s svojimi otroki, ampak so bili ljudje na robu izgorelosti. Ljudje, ki so se spraševali, kdaj bodo lahko otroci normalno začeli obiskovati pouk, ne zaradi tega ker so leni pa se jim ne da otroke doma poučevati, ampak zaradi tega ker ne morete pričakovati vi od staršev, ki niso pedagoški delavci, ki niso učitelji, ki niso usposobljeni za to, da bi ves ta proces speljali na tak način, kot so to pelje. In ob tem opravljali službo, pa še marsikaj.
Hvala lepa. Besedo ima Tina Heferle, pripravi naj se Gregor Židan. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj, spoštovana ministrica! Zdaj se bom na začetku samo na kratko dotaknila razprave gospoda Reberška. Zame, pa z vsem spoštovanjem, profesorja populizma. Skrbi me stopnja demokracije v tej državi, kjer poslanec koalicije ne priznava temeljnega parlamentarnega orodja, kar interpelacija je, in nekako relativizira vso to razpravo, ki jo bomo danes opravili v hramu demokracije, kjer je bistvo razprava. Ne, nismo pozabili na to, da smo v fazi epidemije, ampak tudi ali pa predvsem v času, ko smo v epidemiji, ne bi smeli zapostavljati temeljnih demokratičnih parlamentarnih elementov oziroma standardov, kar, kot sem že povedala, interpelacija zagotovo je. Če zdaj svojo pozornost vendarle namenim ministrici, zaradi katere smo danes tukaj. V svojem uvodu danes je dejala, da je interpelacija del politične igre v tem krhkem času in da bo ta razprava večinoma tako ali tako politična. Oprostite, gospa ministrica, naj vas kar že uvodoma demantiram. Moji očitki ne bodo ne politični, ne bodo osnovani niti ne na neki osebni diskreditaciji vas, bodo pa strokovni in kot takšni popolnoma zadostni, da vašo politično odgovornost danes utemeljimo in jo utemeljimo, ja, gospa Anja Bah Žibert, strokovno, če me ne motite, prosim. Zdaj pa začniva na začetku, gospa ministrica, pri osnovah. Vsak minister v Vladi Republike Slovenije, ki prevzame katerikoli resor, je dolžan spoštovati ustavni red, ravnati po svoji vesti in z vsemi svojimi močmi delovati za blaginjo Slovenije. To je bila vaša prisega ob nastopu funkcije ministrice, tako kot vsakega ministra. In poglejmo, če ste jo v tem letu uspešno uresničevali. Spoštovati bi morala ustavni red. V naši državi pravni red sloni na kar nekaj splošnih pravilih in splošnih načelih, ki sploh opredeljujejo obstoj pravne države, med njimi recimo poznamo načelo zakonitosti pa obvezo objave zakonov in drugih pravnih predpisov, pa tudi načelo predvidljivosti pravnih predpisov in tako naprej. Zdaj vi, gospa ministrica, ste kršili prav vse, kar sem zdaj naštela, in to je ugotovilo samo Ustavno sodišče, ko je odločilo, da so bili vaši sklepi, gospa ministrica, s katerimi ste zapovedali pouk na daljavo, nični oziroma sploh niso začeli veljati, ker ste kršili fundamentalno pravilo, ki velja v vsaki pravni državi. To je, da se predpisi objavijo. Ob tem Ustavno sodišče zelo jasno zapiše v prvi izmed svojih odločb, ki jih bom danes navedla, in se tičejo seveda vas, vašega dela: »Sklep ministrice, pristojne za izobraževanje, torej sklep o izvajanju vzgojno-izobraževalnega dela na daljavo, ni začel veljati«. In naprej: »Sprejetje odločitve o tem, da poteka vzgojno-izobraževalno delo na daljavi, je v celoti v pristojnosti ministra, pristojnega za izobraževanje.« In še naprej: »Sklep ministrice zato pomeni njeno izvirno odločitev.« Torej, gospa ministrica, vaša odgovornost tu pri teh neustavnih sklepih je nesporna in je očitna. Vi bi morali poskrbeti za to, da so sklepi, s katerimi ste vsem šolarjem naložili, da se šolajo od doma, sploh objavljeni oziroma ti sklepi bi bili samo tako v skladu s pravom, ki velja v tej državi, pa to niso bili. In vaša odgovornost je, da so se otroci namesto v šoli šolali doma brez kakršnekoli pravne podlage. Če govorim o tem, da bi morali spoštovati ustavni red, kar je bila vaša zaveza v tej prisegi, je druga zelo očitna kršitev te vaše zaveze oziroma zaprisege, da boste spoštovali ustavni red in s tem seveda vse predpise, ki veljajo v tej državi, takrat, ko ste v času, ko je bilo v skladu z vladnimi predpisi obveznost nositi masko v zaprtih javnih prostorih, vaša kršitev takrat spet nesporna in zelo očitna. Privoščili ste si obiskati neko javno prireditev s pogostijo, z večerjo, in to brez maske. S tem ste kršili predpise, ki ste jih celo sami sprejeli, gospa ministrica. Namreč kot del ministrske ekipe ste tudi del kolektivnega organa, ki se imenuje vlada, in vi ste sprejeli te predpise o maskah. Zato še enkrat, je tu vaša kršitev nesporna. Bolj kot ta vaša kršitev pa bode in skrbi ta vaš ignorantski in pa nespoštljiv odnos ob tej vaši kršitvi do vseh ostalih državljanov, ki pa so spoštovali te vaše predpise, ki ste jih sprejeli na Vladi o nošenju mask. Še bolj kot je to, je sporen vaš odnos do spoštovanja pravnega in ustavnega reda, ki velja v tej državi, čigar del so tudi predpisi, ki jih sprejme Vlada. Da pa bo vse skupaj še bolj absurdno, če se spomnimo, ste se za to kršitev predpisov enostavno opravičili, celo na Twitter zapisali in, glej ga zlomka, ker vam je bilo tako iskreno žal, je bilo pa vse okej. Druga vaša zaveza iz te prisege ministrov – z vsemi svojimi močmi bi morala delovati za blaginjo Slovenije, gospa ministrica. No, in medtem ko so vas predstavniki pediatrične stroke pa sociologi in na koncu tudi Ustavno sodišče vsi v en glas opozarjali, da so predvsem otroci s posebnimi potrebamitisti, ki so nesorazmerno prikrajšani v njihovih pravicah, ste pač vi gledali mimo. Ustavno sodišče se je v prvi svoji odločbi, kjer je ugotovilo že tisto vašo ničnost sklepov, ki ste jih izdajali, zelo jasno opredelilo, da je odločitev, da se šolajo na daljavo tudi otroci s posebnimi potrebami, nesorazmerna, in vam je nekako v tisti prvi odločbi dalo Ustavno sodišče možnost, da to svojo napako popravite. Pa očitno, gospa ministrica, takrat niste razmislili, niste bili ali pozorni ali pa vestni pri svojem delu, da bi to dobro namero Ustavnega sodišča zasledili. Pa če se malo konkretna, takole je zapisalo Ustavno sodišče v tisti prvi svoji odločbi: »Ustavno sodišče dodaja, da bi bili, upoštevaje trenutne razmere,« torej epidemiološke, »izpolnjeni pogoji za začasno zadržanje odloka, ki se nanaša na prepoved izvajanja vzgoje in izobraževanja v šolah in zavodih za otroke s posebnimi potrebami.« Že tukaj so vam rekli, da so izpolnjeni pogoji za to, da se ta predpis vsaj zadrži, in so vam s tem dali možnost, da popravite to, kar delate narobe. Ampak ne, vi, gospa ministrica, ste še kar vztrajali pri tej prepovedi. Zdaj se samo retorično vprašam, ali to pomeni za vas, da boste z vsemi svojimi močmi delali za blaginjo, v tem primeru za blaginjo otrok s posebnimi potrebami. Vi ste si drznili ob vsem tem pogledati stran, zatisniti oči pred stroko, ki so vsi, kot sem že rekla, v en glas opozarjali marsikaj. Naj vam zdaj preberem iz druge odločbe Ustavnega sodišča, na kaj vse so vas opozarjali strokovnjaki: »nadaljnje izvrševanje morebiti protipravnega predpisa nedvomno lahko ima škodljive posledice za otroke s posebnimi potrebami«. Potem naprej: »otroci s posebnimi potrebami potrebujejo zanje še posebej prilagojeno izvajanje izobraževanja, zaradi česar ima zaprtje šol za te otroke še veliko večje posledice kot pri drugih otrocih«. In naprej: »v zvezi s tem je treba opozoriti tudi na opozorilo in mnenja specialista pediatrije, in sicer na to, da se pri otrocih s posebnimi potrebami šolski proces v izobraževalni ustanovi prepleta z drugimi vidiki obravnave teh otrok, kot so na primer telesna nega, fizioterapija, delovna terapija, česar ne morejo dobiti v domačem okolju, pri čemer so ti aspekti obravnave za otroke s posebnimi potrebami vsaj enako kot sam izobraževalni proces pomembni, če ne še bolj«. Gospa ministrica, vi niste reagirali na vsa ta opozorila. Če se naslonim na vaše uvodne besede, ko ste rekli, da so vsi otroci nadaljevali s svojim izobraževanjem, tako ste zatrjevali danes ob začetku dneva. Ja, niso! Če pogledamo otroke s posebnimi potrebami, kjer je njihov izobraževalni proces prepleten s to zdravstveno in posebno strokovno obravnavo, potem ste jim vi kršili obe pravici, pravico do kontinuiranega izobraževanje in pravico do njihovega zdravja – ker njihovo zdravje s tem, ko niso obiskovali teh specializiranih programov, nedvomno je nazadovalo. In zdaj reči, da ste storili prav vse, kar je bilo v vaši moči za te otroke s posebnimi potrebami, je zelo nekritično in zelo nefer do teh staršev in predvsem do teh otrok. Vi niste reagirali, še več, vlada je očitno nasprotovala takrat takemu stališču, ker naj še to preberem iz odločbe Ustavnega sodišča, kjer piše:« Iz načrta ukrepov med božično-novoletnimi prazniki, ki ga je Vlada sprejela na 45. redni seji 19. decembra in ki ob pogoju izboljšanja epidemiološke slike s 4. 1. 2021 predvideva odpiranje vrtcev in šol za prvo triado« – zdaj pa pazite! – »ne izhaja, da se s tem dnem načrtuje tudi odpiranje šol in zavodov za otroke s posebnimi potrebami«. Vi ves čas niste za te otroke, za odprtje njihovih programov naredili nič. Čisto nič. In še naprej, Ustavno sodišče nato še v tej isti odločbi zapiše, jaz vam citiram zdaj iz odločbe, da ne boste rekli, da je to samo mnenje neke poslanke, Ustavno sodišče je zapisalo: »Glede na majhno število otrok, ki obiskuje šole in zavode za otroke s posebnimi potrebami in upoštevaje mnenje stroke Ustavno sodišče meni, da prepoved zbiranja teh otrok v vzgojno-izobraževalnih zavodih in izvajanje drugih, s tem povezanih, dejavnosti ne more pomeniti bistvenega doprinosa pri preprečevanju nadaljnjega širjenja virusa in pri obvladovanju epidemije«. In še naprej, gospa ministrica, ko boste uspeli nehati tipkati sms, jaz upam, da me poslušate, Ustavno sodišče zapiše takšno sporočilo strokovnjakov, ki so hkrati tudi člani strokovne svetovalne skupine Ministrstva za zdravje za epidemijo covid-19, je bilo večkrat objavljeno tudi v medijih. Ampak vi niste storili nič. Aktivirati so se morali starši teh otrok in ti programi za otroke s posebnimi potrebami so se odprli šele po tej drugi odločbi Ustavnega sodišča, ko vam je naložilo Ustavno sodišče odprtje teh zavodov. Takšna blamaža, gospa ministrica, takšna kršitev pravic teh otrok, če to ne kliče po politični odgovornosti, potem ne vem kaj sploh. Če smo že pri Ustavnem sodišču, tudi v primeru podaljšanja akreditacij visokošolskim zavodom, kjer ste kot enega izmed podtaknjencev uspeli sprejeti to določilo kar v enem izmed pekapejev, vam je Ustavno sodišče zadržalo izvajanje te odločbe. Zakaj? Vam bom povedala, zakaj. Iz druge odločbe Ustavnega sodišča, kjer je Ustavno sodišče ugotovilo, da bi škodljive posledice, ki bi jih povzročilo izvajanje protiustavnega predpisa bile večje, kot so škodljive posledice, ki bi nastale, če bi se izpodbijane določbe sploh izvrševale. Torej tukaj s tem potaknjencem, če sva že pri tem, da ugotavljava, ali resnično delujete za blaginjo Slovenije ali ne, tu s tem potaknjencem ste verjetno zasledovali neko blaginjo vaših akademskih kolegov, vsekakor pa ne blaginje Slovenije. In zdaj še ta tretja blamaža pred Ustavnim sodiščem več kot očitno kaže na to, gospa ministrica, da ste prelomili to svojo prisego, ki ste jo dali na začetku mandata, da boste z vsemi svojimi močmi delovali za blaginjo Slovenije in ste na stran dali to svojo prisego v zameno za zasledovanje nekih parcialnih interesov, in to kar na škodo obstoja pravne države. Če to ne kliče po politični odgovornosti, potem jaz ne vem, kaj sploh. Če greva naprej. Zadnja izmed teh zavez, ki ste jo dali v svoji prisegi, je ta, da bi morali ravnati po svoji vesti. Gospa ministrica, ničkolikokrat ste v nekem dopoldnevu na novinarski konferenci izrekli nekaj, pa se je potem v vašo izjavo obregnil predsednik vlade in največkrat kar preko Twitterja demantiral vaše podatke, s katerimi ste operirali na neki tiskovni konferenci. In potem skozi dan ste pač vi obrnili svoje stališče za 180 stopinj. Ničkolikokrat. In očitek, da niste delovali po svoji vesti, ampak da ste bila pač neka marioneta v rokah velikega šefa, je zopet več kot očiten in praktično ne rabi nekih večjih besed, niti ne bom naštevala vseh teh izjav, ki ste jih potem požrli tekom dneva, ker ne bom kratila časa kolegom. Ampak nenazadnje tudi neke okrožnice, na začetku ste se pohvalili, da je bilo preko 110 okrožnic poslanih na vzgojno-izobraževalne zavode. Pa po mojih informacijah tudi na nedeljo zvečer za drugi dan. Ta številka meni pove samo to, da niste imeli ne strategije ne nekega načrta, ampak da ste odločitve sprejemali ad hoc, zmedeno, z zmedeno komunikacijo, a kvantiteta ne odtehta kvalitete. Za zaključek. Gospa ministrica, vi lahko naštevate številne, bom rekla, neškodljive stvari, ki ste jih storili v tem mandatu, lahko se celo hvalite o nekem rekordnem proračunu za vaš resor. Ampak eno samo nezakonito dejanje, ena sama škodljiva poteza ali pa dejanje z vaše strani opravičuje politično odgovornost in opravičuje to interpelacijo. Gospa ministrica, če po vaše prvi korak v svet odraslosti predstavlja to, da človek razume in sprejme odgovornost za svoja dejanja, pa vi po vseh teh besedah, ki jih bomo danes slišali, še kar po vaših besedah spet grizete naprej pa gledate luč na koncu tunela mimo vseh teh opozoril, kljub temu da vam očitno kažemo, kakšne strokovne napake vse ste storili, kje vse ste zatajili, katere vse človekove pravice ste kršili, če vi kljub temu vztrajate, potem me res skrbi in se tukaj zgolj retorično vprašam, na kateri stopnji odraščanja ste vi, ker po mojem mnenju so vas mariborski dijaki občutno prekoračili. Tukaj bom naredila piko.
Hvala lepa, pa prosim, da ne žalimo nobenega v tem parlamentu. Besedo ima mag. Branislav Rajić, pripravi naj se Violeta Tomić. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz bom začel kar z dejstvi, zato ker je tako najboljše, da čas izkoristimo, če je že temu namenjen. Pravijo največkrat, da ministrica ni imela posluha. Mislim, da v tej dvorani ni nobenega drugega, ki jo bolj pozna glede posluha, ker je v prejšnjem mandatu bila strelovod ravno 36 poslancem in za vsakega je, to res trdim, imela preveč, celo preveč posluha. Zato ne morem verjeti, ko je to ena humanoidna kvalifikacija, da ostane tako izrečena kot neka resnica, ki bi visela med nami. Tudi rešitev oziroma trditev, da je prehitro zaprla šole, da bi pomagala zdravstvu, ne more držati. Drži kot dejstvo − ampak kaj pomeni v epidemiji prehitro pomagati zdravstvu? Pomagaš, kakor se da hitro, ampak vedno je prepozno. tako da, Kaj bi pomenilo pri trikrat večji stopnji mrtvih, da bi takrat zapirali. Tako da tudi to vas prosim, da premislite, ko oblikujete trditve, da na nek način vsaj zadržijo neko osnovno logiko. Ker jo, kot sem že povedal, zelo dobro poznam, moram reči, da ona nima težav s to hrbtenično pokončnostjo, ampak zanimivo je, kaj sem kot opazovalec med sejami Odbora za izobraževanje pogosto videl, da vsi tisti, ki jo nažigajo, nato pa pridejo v preddverje, ker zdaj je kava tam, vedno, ko gredo mimo jim je malo nerodno in rečejo: »Ja, pa nič osebnega ministrica, a ne?« To je ena taka grozotna epizoda, ki se je ponovila večkrat. Ampak mene moti ravno iz razloga, ker ji očitajo to tisti, ki to svojo mehko hrbtenico pokažejo samo takrat, ko kamere ni. En drug moment v naši družbi, ki je danes spregledan, je ta, da je naša družba generacijsko prepletena. Naši starejši niso en osamljeni otok, kot je to recimo na Nizozemskem ali na Švedskem, kjer z eno izolacijo lahko dosežeš to, da jih res zaščitiš od tega. Naši starejši, starši, in to je čudovito, so del naših družin, vsaj občasno v kontaktih in ko ščitimo njih, mi moramo zaščiti celotno strukturo družbe, da ne bi prenašali to do njih, da jih prezgodaj ne izgubimo. Zato jaz mislim, da je pravilno reči, da je ministrica šolskim dejavnostim omogočila nadaljevanje s tem, da jih je umaknila s te linije fronte spopada človeka z virusom, zato ker v tem momentu, pa to traja že nekaj časa, človek nima orožja zoper ta virus. Edino izolacija in fizična odstranitev je nekaj, kar utegne biti v pomoč. Ali bi zato ker mladi ne obolevajo tako kot starejši, potisnila glavo v pesek, napisala okrožnico, recimo, umivajte si roke, kašljajte v komolec in hodite v šolo in ne bi nič ukrepala. Ali bi bila to rešitev, vas sprašujem? Zagotovo ne. Rešitev, ki je bila, je bila seveda neprijetna, je povzročila marsikatero težavo, ampak marsikatero težavo je tudi preprečila, da se zgodi. Jaz mislim, da vsak, ki pošteno razmišlja in pogleda svojo družino, svojo sosesko, svojo šolo, tu najde razumevanje. Ne bi rekel, da je zapirala šole kot neka neprizanesljiva diktatorka, ampak lahko pogledamo, da sta to naredili Irska in Romunija v popolnoma enaki meri, v nekoliko krajšem obdobju sta zaprte šole imeli in Avstrija in Češka. Še nekaj je dobro povedati glede tega neposluha, ker se ji tudi to očita. Iz prve roke lahko povem eno epizodo, ki je dovolj zgovorna, da so se učitelji prve triade ugotovili, da ne morejo delati z otroki, ki ne berejo, ne pišejo in da praktično ne morejo izvajati pouka na tak način, da potrebujejo eno aplikacijo na računalnikih, ki je plačljiva. Imeli so jo brezplačno v uporabi nekaj časa. Ena od učiteljic se je obrnila name in jaz sem to takoj sporočil na ministrstvo. Preden je potekel ta rok brezplačne uporabe, je ministričina ekipa našla način, kljub temu da veste, kako je pri nas, javna naročila, gor dol, vse to, čemur se mora zadostiti, da so uspeli ponuditi vsem učiteljem, ki so bili za to zainteresirani, to aplikacijo. Toliko o neposluhu pa neodgovornosti in o tem, da je odsotna in pasivna. O tem, da je pasivna, je tudi ena taka analiza, da vzporedno s spopadom z epidemijo, smo imeli kar nekaj zakonov, ki so bistveno izboljšali stanje v izobraževalnem sistemu. Danes je bil že omenjen zakon o otrocih z vedenjskimi in čustvenimi motnjami, ki je končno postavil obravnavo teh otrok na način, da se to opravlja celovito in bolj učinkovito. Tudi z zakonom o vrtcih je onemogočena tista najhujša zloraba, ki smo ji bili priča v epizodi Kengurujčki in praktično so si oddahnili in kenguruji in kengurujčki, ker zamislite si, kako se počuti starš, da so mu otroka v plačanem varstvu tretirali, kot da je v romunski sirotišnici. Nenazadnje dejstvo, da je tudi v zakonu o vrtcih uvedeno brezplačno vrtčevsko varstvo za drugega ali naslednjega otroka v generacijsko istočasnem bivanju, to je tudi nekaj, kar do sedaj nismo imeli kar nekaj časa. In zadnje, kaj se mi zdi pomembno, od teh mimogrede, ki se jih ne omenja, omeniti, je to, da je poskrbljeno, da recimo v študentskih domovih je za vse tiste študente, ki imajo stalno prebivališče v študentskem domu, ali za študentske družine, za študente tujce, ki se ne morejo vrniti, pa za tudi gostujoče profesorje, omogočeno normalno bivanje. Torej niso bili zaprti ti domovi tako brezdušno, da jih ne zanima. Kot starš lahko povem, da ko gre za otroka, ki študirav drugem mestu in živi študentskem domu, pa jaz ne vem, kdo bi od nas v času epidemije rekel, kar ostani ti v domu, pa ne pridi domov. Tako da jaz mislim, da če si samo na tak način zamislite, da enostavno imamo vsi odgovor in demanti teh trditev, ki so bolj zlonamerne kot z neko podlago. Jaz ne bi tu rad mahedral z nekimi skicami, ampak je zelo zgovorna krivulja, kdaj so se pri nas odprle šole. Ko se je umirilo število mrtvih od covida in šole so se tudi odprle, ko je zaznan kontinuum krivulje obolevnosti od covida. Torej v najbolj logičnem času, na najbolj logičnem mestu, gledano na časovnici. Drugače pa se niti ne da oziroma bi bilo nerazumno. Pa še to, zdaj že ne vem na kateri seji poslušamo to zgodbo, češ, bila je brez maske, kakšen greh. Jaz bi to še enkrat povedal, ker enostavno ne morem verjeti, da se nekdo še vedno poslužuje tega in še vedno udriha v to isto lajno. Na prireditvi je skoraj edina stala z masko, ko pa so jo posedli k mizi, na kateri so stregli hrano, je snela masko. Zdaj pa, če bi bila še kakšna nova interpelacija, pa da jo posnamete, ko je pri zobozdravniku, recimo, in ko on dela, da rečete, aha, še maske ni imela. Ko pa smo pri teh maskah, imamo dosti bolj umazano zgodbo, to gibanje ali ta pobuda Šola brez mask, ker je bilo to samo flagrantno izkoriščanje minutaže najbolj udarnih medijskih pozornosti. Zelo hitro so utihnili, ko so se zavedali, da je to hujskaški vzgib, ko pozivajo ljudi, da ne nosijo maske v času, ko epidemija razsaja ravno preko respiratornega trakta in respiratornih poti. Ne vem. Poglejte sami. Šole so res bile dolgo zaprte, ampak pouk je potekal. In še nekaj bom citiral, »ni ponudila alternativo pouka na daljavo«. Pa dobro, kaj je alternativa pouku na daljavo? Pouk v šoli. Ta pa ne more biti, torej to je to. To in te neke idealistične ideje, da isti učitelji polovico razreda učijo v šoli, polovico pa istočasno preko interneta, jaz mislim, da bi znoreli učitelji, ker itak je to vse zelo prenapeto. Tako da ne vem, komu boste nalagali dvojno delo, da se na tak način to izpeljuje. Do kam se vse gre, ko se skuša obirate te ministričine kosti! Prišli smo tudi do obtožb, da je kriva za motnje prehranjevanja, da je kriva za spletno nadlegovanje, da je kriva za zmanjšano gibalno sposobnost. In ko se vidi, da v tem stopnjevanju obtožb res ni meja , z namenom da se ji čim več naprti, si prav oddahnem, da še nihče ni prišel na idejo, da je še producentka kakšne otroške pornografije, ker to bi bila na nek način kompletirana zgodba. Ampak da je samo ne hvalim, ker ona ve, da vedno povem, kaj mislim. Nekaj dni nazaj smo se pogovarjali ravno z ministrico o samokritiki. In takrat je zastopala tezo, da smo vsi skupaj premalokrat samokritični. Jaz si lastim to pravico kot marsikdaj njen alter ego v teh preteklih šestih letih, da bom kritično pogledal na ministričin odziv na proteste v Mariboru in v Ljubljani. Jaz mislim, da ni dobro, da je izhajala samo iz dejstva, da so to mladi odrasli, ki razumejo in sprejemajo odgovornost za svoja dejanja. Jaz mislim, da bi se vsekakor morala postaviti na njihovo stran, ker je ona starejša odrasla in zato mora razumeti njihova dejanja. Zakaj? Zato ker so se ti mladi ljudje v poskusu, da so aktivni državljani, obrnili na predsednika republike, ki je čisto korektno odgovoril, da ima voljo da pomaga, da pa nima vzvodov, možnosti, da to opravi. Obrnili so se na opozicijo, ki je predvsem imela voljo, da to spolitizira in da napelje na svoj mlin. Ampak jaz trdim, da je na nas, da mi še vedno ne smemo nehati iskati rešitev, pa ne zaradi teh kazni ali zaradi sodišča, temveč zaradi njihovega zaupanja v državo in tega državljanskega zavedanja in aktivnega državljanstva. Jaz njihovo gesto razumem kot zavzet državljanski in upravičen poskus, da na nek način civilizirano, kar se le da, prikažejo, kako visoka je stopnja njihovega obupa, da prikažejo, kako krvavo potrebujejo pomoč in razumevajoč odziv. Nenazadnje potrebujejo izhod iz tega. Ministrica je svoje povedala v precej pregretem vzdušju, in to je zvenelo ne dovolj ministrsko, ampak zvenelo je tudi, kot da govori stroga in pravična mati, kot stroga mati, pri kateri ni popuščanja, kar imajo eni tudi za korekten odziv. Ta interpelacija se bo zaključila. Na nas tukaj je, da ko gre za dijake, ne ostanemo na verbalni podpori in na tihem razumevanju, tudi ne na soglašanju z globo ali morebitnim kazenskim postopkom. Mi smo tukaj, da razumemo ministrico in poiščemo rešitev za tiste, ki hočejo v državi videti ne obraz represije, ampak neke progresije. In tukaj mislim, da je najboljše, da zaključim, zato ker sem glavna dejstva prikazal. Interpelacije ne podpiram. Zakaj? Ker celotni izobraževalni sistem je od dna pa do vrha piramide naredil veliko več, kot se danes tu opisuje. Rešil je celo eno šolsko leto od skoraj nemogočih dogodkov, ki bi se lahko zgodili. Zato ni prav, da bi danes v tem enodnevnem plesu okoli sramotilnega stebra, kar interpelacija pravzaprav je, ta bistva spregledali. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Violeta Tomić, pripravi naj se Aljaž Kovačič. Izvolite.
Hvala lepa. Zdaj smo pa slišali, da plešemo okoli sramotilnega stebra. Veliko zanimivih stvari smo slišali. Ministrica je rekla, da bo strelovod za politična obračunavanja, kar ni pošteno, da bo debata v okviru čustev in ne razuma in tako naprej. Veliko dejstev je bilo predstavljenih. Pa bom predstavila okvir te interpelacije za državljane in državljanke in predvsem mlade ljudi, ki jih ta tema zelo zanima. Ministrica pravi, da je treba sprejeti odgovornost za svoja dejanja, če si odraščajoč in mlad človek. Pa mislim, da bi bilo zelo pošteno in prav, da bi ona bila vzor temu in s svojim odstopom dejansko pokazala, kako se sprejema odgovornost. Vendar tega ne bomo doživeli. Ministrica tukaj danes ne bo odstopila in celo interpelacija je kar veliko vprašanje, če bo uspela, kajti vemo, koliko glasov in kakšno je razmerje moči napram opozicije in koalicije. Vendar vseeno današnji dan in vseh 15, 16 ur razprave ne bodo izgubljeni in stran vrženi, kajti državljani in državljanke bodo videli, da smo storili vse, kar smo znali in kar smo mogli, in da smo izpostavili dejstva, ki bi morala vsakemu človeku, ki ima vest, vendarle nekaj povedati. Vedno se dogaja tako in predvsem vidim kar vzorec, kako pri stranki SMC isti piar naredi potem, ko je interpelacija, nek PowerPoint, ki ga potem ta interpelirana oseba, minister, ministrica, tako kot je Počivalšek, prebere. Celo tako natančno prebere, da niti ne ve, da mu je piar napisal »natanko na današnji dan, 14. marca«, čeprav smo danes 15. In potem na koncu na tem balkonu sedi piar in ekipa SMC in ploska. Tudi danes bomo verjetno doživeli ta žalostni aplavz človeški neumnosti in nemoralnosti. Kako živeti s tem, da stroka, kolegi, iz katerih si izšel, govorijo, da si najslabša ministrica v zgodovini Slovenije in še vedno lahko sediš tukaj in se doma celo v ogledalo pogledaš. Kako preživeti, da kolegi iz fakultete rečejo, da ste izgubili strokovno in etično integriteto? Nekateri to zmorejo, jaz se pa samo sprašujem, čemu in kaj je cena tega, kajti verjetno je en zelo debel razlog. Spomnim se prejšnjega mandata in vem, da je SMC precej drugačno moralno-etično držo zagovarjala vsaj kar se tiče besed, dejanja pa pustimo, so verjetno drugačna. Pomagati si moramo in se spodbujati. Cel kup je takšnih leporečij, kar me pa najbolj moti, je, da ministrica tukaj in zdaj igra žrtev in se predstavlja kot strelovod za politično obračunavanje. Ne, ministrica, vi niste žrtev. In potem rečejo, da mi projiciramo. Seveda, žrtev igra storilec, ampak žrtev so dejansko otroci in šolajoča se mladina. Vlada Janeza Janše gradi državo in predvsem on osebno, ki lahko temelji samo na poslušnih, nerazgledanih in prestrašenih ljudeh, ki potem v kultu osebnosti vidijo svojo edino rešitev. In tukaj mu ministrica, gospa Kustec, krepko pomaga. Žrtev niste vi ministrica. Žrtev so otroci s posebnimi potrebami, žrtev so revni otroci, ki doma nimajo toplega obroka ali pa nimajo takšnih razmer doma, da bi se lahko učili na daljavo. Žrtev so tisti, ki nimajo interneta, ki živijo na predelih Slovenije, kjer ni internetne povezave in ki bo njihov zaostanek v izobraževanju v tem letu drastičen in nepopravljiv. Žrtev so otroci, ki so depresivni in nekateri celo poskušajo delati samomore. Žrtev so starši, ki nimajo niti znanja, niti časa, niti energije, da bi doma šolali svoje otroke. Žrtev so nevladniki, ki ste jim vehementno odvzeli sredstva, pa vemo, da nevladniki skrbijo za najbolj ranljive skupine in da so ravno NVO in nevladniki stebri Evropske unije in nekih kriterijev, po katerih presojamo, koliko je neka država demokratična. Vendar na vaš predlog, gospa ministrica, se jim je zmanjšalo oziroma odvzelo financiranje. Zato v Evropski uniji 2,20 % BDP namenjajo nevladnim, pri nas pa je bilo 0,73, in še to bi jim radi vzeli. Žrtev so mladi umetniki, glasbeniki, ki se šolajo na daljavo, plesalci, baletniki, ki piruete vrtijo nekje med šporhetom in kuhinjsko mizo in nikoli ne bodo popravili grenkega občutka, da niso mogli nastopati, dobiti feedbacka. Žrtev so športniki. Žrtev so starši in pedagoški delavci, ki niso vedeli v nedeljo zvečer, ali naj v ponedeljek zjutraj pošljejo svoje otroke v šolo ali ne. Zakaj vi niste žrtev? Zato ker niste nikakor upoštevali stroke, ker govorite neresnice in kadar je potrebno, da spregovorite in se postavite v bran otrok, molčite, ko je potrebno, da se postavite v bran kolegom, ki jih vlada Janeza Janše zatira, molčite, vendar spregovorite, ko ne bi bilo treba. In ko pravite in ste prisegli, da boste ravnali po vesti, jaz vedno [[…]]
Spoštovana gospa poslanka, se opravičujem, da vas prekinjam. Kolegice poslanke na desni, prosim, da ne motijo govornico, ko govori. Hvala lepa. Izvolite.
Najlepša hvala, predsedujoči. Vedno, kadar razpravljamo tukaj, se poslanke SDS zelo glasno pogovarjajo in dejansko skušajo čim bolj motiti razpravo in tudi miselni tok. To je njihova strategija, kajti če nisi z nami, si proti nam in temu je očitno podlegla tudi ministrica, ki jo trenutno interpeliramo. Kot smo že velikokrat rekli − zakaj bi en mladostnik lahko šel v City park, v šolo pa ne? Zakaj gre lahko smučat, v šolo pa ne? Niste se oglasili, ko je Janez Janša vodil de facto vaš resor, posegel v avtonomijo Pedagoškega inštituta, razveljavljal razpis za visokošolsko izobraževanje. Niste se oglasili. Oglasili ste se, ko so otroci stopili na ulico in zahtevali izobraževanje. Postavljate interese zasebnih izobraževalnih inštitucij pred kakovostno javno šolstvo. Da ne govorim o spornih kadrovanjih in sumih korupcije in lobiranja. Ne bom omenjala vašega nenošenja maske, kajti bodo rekli, sneli ste jo za fotografiranje. Ravno tako kot minister Logar, ki gre, medtem ko čaka na rezultat testa, ki je pokazal, da je pozitiven s covidom, v galerijo in tam daje intervjuje, ko gre minister Koritnik urejat nohtke, medtem ko čaka na rezultate testa, delate tudi vi ravno obratno, kot zapovedujete državljanom in državljankam. Ampak problematično je tudi, da vam stroka in kvaliteta pravzaprav javnega šolstva ne pomeni prav nič. Tukaj je tudi sum korupcije po 1. točki prvega odstavka 13. člena. Govorim o sumu vplivanja predstavnikov Nove univerze, ki je zelo tesno povezana s stranko SDS, zaradi pričakovane lastne koristi. V tem primeru ohranjanja akreditacije v protikoronskem paketu 6. Potem sum kršitve določb o lobiranju, 12. točka prvega odstavka 13. člena v predlogu Zakona PKP6. Skratka, navedeno je sodelovanje lobistov pri pripravi predloga, vladni predstavniki pa so navajali neresnične razloge za uvrstitev predloga člena v zakon. Na ustavno spornost 52. člena PKP 6 je v svojem mnenju opozorila tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora in tako naprej. Skratka, nikar nam ne govorite, da govorimo čustveno, imamo argumentov in dokazov več kot dovolj. Stvar morale, etike, na krilih katere je stranka nekoč Mira Cerarja prišla v ta parlament, pa je v tem, ali boste vsa dejstva upoštevali ali se boste postavili slepo na stran svojega človeka. Tako da jaz bom tukaj zaključila, kajti mislim, da je pomembno, da vemo, da je volilna aritmetika tista, ki določa, v katero smer gre država. Mladi rod, kajti na mladih svet stoji, je preveč pomemben, da bi si lahko dovolili politikantstvo. Kajti to, kar se gre koalicija, je politikantstvo. To, kar pa nam očitajo, je pa vendarle opozarjanje na nedopustne prakse, škodljive prakse, ki jih bodo naši zanamci, naši mladi rodovi čutili ne samo v generaciji naših otrok, ampak tudi naših vnukov. Ne vem, kako živeti s tem, ampak potrebna je res trda koža in velika doza arogance, da preslišiš kritike in si prepričan, kako si zveličaven, čist in nič kriv. Hvala.
Hvala lepa. Še enkrat bi prosil kolegice poslanke, pa tudi strokovno delavko SDS, da ne motijo govornika, ko govori. Če morajo govoriti, naj gredo ven. Hvala lepa. Postopkovno, pardon, predlagatelj, Koprivc, izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Zelo na kratko bi se odzval na gospoda Rajića, ko je govoril o tem, da smo se Socialni demokrati zavzemali oziroma podpiral šolo brez mask, da zgolj pojasnim, za kaj točno je šlo. Socialni demokrati smo res podprli poziv ravnateljev za šolo brez mask. Pozvali smo pa k temu, da ukrepe za vrtce in šole oblikuje stroka kot celota. Se pravi, ob epidemiologih smo kot nujne strokovnjake videli tudi pedagoge, socialne delavce, psihologe in praktike. Res je, s provokativnim naslovom smo zagrevali jasen in predvidljiv načrt z vključevanjem vseh. Borili smo se in se še danes borimo proti dekretom z danes na jutri, zaradi česar smo v upravljanju epidemije med najslabšimi v Evropi in v svetu. Če bi nas morda bolj poslušali pri tovrstnih predlogih, bi morda danes lahko celo res že imeli šole brez mask, tako pa imamo še vedno policijsko uro in smo pred valom številnih stečajev, številnih podjetij in tako naprej. In to je problem, da se je premalo poslušalo stroko in preveč dekrete s strani vlade oziroma predsednika vlade. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Aljaž Kovačič, pripravi naj se Anja Bah Žibert. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Ministrica z ekipo, kolegice in kolegi, pozdravljeni še enkrat! Veliko je že bilo slišanega in tudi povedanega, lahko rečemo, da gre interpelacija nekako tako, kot smo si lahko mislili, da bo šla, vsaj po odgovorih in stališčih, ki jih ima ministrstvo. Nekateri poslanci koalicije vedno govorijo, ko je interpelacija oziroma sklican nek odbor o posameznem ministru, kako dober človek je on privatno. Mene osebno ne zanima, ali je ta človek privatno dober človek ali je slab človek, kakšen odnos ima do svojih prijateljev, mene danes zanima, ali je ministrica dobra ministrica in ali je še sploh lahko v nadaljevanju ministrica. Moje mnenje je, kar se tiče ministrice Simone Kustec, in kar je tudi po mojem mnenju njen največji problem, je, da se ona sploh ne zaveda, kaj dela narobe. Ona dejansko verjame, da to, kar dela, dela dobro. Če bi verjela, da nekaj ne dela dobro, bi imela nekaj samorefleksije in bi tudi te napake popravila. V preteklosti smo imeli ministre, ki so načrtno delali nekaj slabega. Ministrica Simona Kustec pa dejansko verjame, da to, kar dela, dela dobro, in to je dejansko najbolj žalostno, ker je popolnoma izgubila stik z realnostjo. Danes v stališču reče, to bo danes politična razprava. Ja, spoštovana gospa ministrica, če ste v Državnem zboru, ministrica ste, politična figura, in rečete, da bo ta razprava politična. Ne vem, kakšna pa bi potem lahko bila. Šli ste na agendo, ki jo je v zadnjih tednih začela dejansko vaša vlada, da tudi če že eno leto ni Marjana Šarca, bo še vedno za vse kriv Marjan Šarec. Zdaj bom vas citiral, kar ste rekli: »Tisto, kar pa je dejstvo, pa je, da smo v določenem obdobju bili najslabši, pa ne v šolah, ampak z vidika okužb, ki smo jih imeli v državi in ki jih nismo znali obvladati, ker je nismo pravočasno začeli obvladovati. To pa je bilo še krepko pred 13. marcem 2020.« Sedaj pa, spoštovana ministrica, poglejmo nekaj številk. Ko ste prevzeli vlado, ste imeli 179 okuženih, od tega 8 v domovih za starejše, mrtvih nič. Naslednji podatek, od 13. marca do 31. maja, se pravi do konca prvega vala epidemije, ste imeli tisoč 294 okuženih, od tega 317 v domovih za starejše, umrlih 113. To ste vi slavili kot uspeh, nenazadnje je bil tudi prelet letal, in to bi potem lahko bil nek rezultat, ki vam ga je pustil Marjan Šarec. Od 1. 9. do 13. 3., ko pa že dolgo ni bilo Marjana Šarca in nikogar iz njegove ekipe, pa imate okuženih skoraj 200 tisoč, od tega skoraj 12 tisoč v domovih za starejše in več kot 4 tisoč mrtvih. Vi pa govorite, da vam je Marjan Šarec pustil prazna skladišča, a po prvem valu statistika kaže, da smo bili eni izmed najboljših na svetu, danes pa imamo več kot 4 tisoč mrtvih. Se pravi, eno leto po tem. Agenda te vlade je, da za vse je kriv Marjan Šarec oziroma kdo drug. Milana Kučana se zadnje čase omenja nekoliko manj, ker je že nekdo drug, ki bi naj povezoval to trdo levico. Žalostno. Kar se tiče vaših ukrepov. Tako LMŠ kot celotna opozicija in strokovna javnost so vam iz dneva v dan dajali neke pobude. Kot je bilo že danes povedano, samo v LMŠ smo dali več kot 40 vprašanj, o katerih je govorila tudi strokovna javnost, več pobud, sklicali smo sedem ali osem, če se ne motim, odborov, na katerih smo govorili, kako bi se naj zadeve rešile. Se pravi, hoteli smo, da bi se čim prej vzpostavil sistem, da bi se otroci lahko fizično vrnili v učilnice, se pravi, šolarji, dijaki, študenti. Ampak ne. Najlažje je dejansko vse zapreti. 12. oktobra ste rekli, spoštovana gospa ministrica, delež okuženih v šolstvu je 0,6 %. To ni nič ogrožajočega. Dva dni kasneje, dejanski minister za šolstvo Janez Janša na novinarski konferenci reče, zaprli bomo šole. V dveh dneh se je očitno v Sloveniji slika popolnoma spremenila. Zdaj ko vsi govorimo, kako dolgo imamo v Sloveniji šole zaprte, ne vem, če sami pišete sporočila na Twitterju ali kdo, zapišete podatek, da so v Sloveniji šole zaprte od 3. novembra do 26. januarja. Potem vam v minuti tisoč ljudi odgovori, da to sploh ni res. Danes celo vemo, da so se danes, 15. marca, nekateri dijaki prvič vrnili v šole, vi pa daste podatek 26. januar. Danes pa smo, spoštovana gospa ministrica, 15. marca, pa so eni dijaki šli prvič od oktobra v šole. Ne vem, kje ste vi zdaj, krčite vse številke. Govorite mi o Avstriji. Mi smo vam o Avstriji in njihovem sistemu, da imajo enote, kjer se lahko otroci s posebnimi potrebami in tisti, ki potrebujejo pomoč, oglasijo tam in jim dnevno nudijo storitve. Ali so imeli slovenski šolarji, tisti, ki so bili doma, to možnost, da so se lahko s starši usedli v avto, peljali na te postaje, kjer so jim profesorji dali navodila, na kakšen način se izobraževati? Če so imeli, se opravičujem, ampak mislim, da tega ni bilo, ker dejansko teh zadev ni bilo. Ves čas smo vam govorili, ne pozabiti na mlade. Na koga smo v času druge Janševe vlade pozabili, ko je prišel Zujf? Na mlade. Koliko je bilo izgubljenih generacij? Ko smo vas na to opozarjali − tudi vi, vaš resor predstavlja mlade − kaj ste za njih naredili, razen tega, da so vsi bili doma? Ali ste omogočili študentom dostop do delavnic, laboratorijev, kjer morajo opravljati praktični del pouka? Danes živimo v času zdravstvene krize. Na kakšen način so bodoči zdravniki opravljali vaje znotraj medicinske fakultete, znotraj univerzitetnih kliničnih centrov? Ali so preko Zooma gledali operacije srca in potem bodo operirali, ker so se to naučili preko spleta? Skratka, ministrica, vi ste izgubili stik z realnostjo na grozovit način. Opozarjali pa smo in radi se nekako zanašate na raziskave. Raziskava Evroštudent govori, da študent potrebuje okrog 500 evrov, da lahko preživi. Eno leto že dejansko študentje ne morejo delati prek študentskih napotnic. Z vašo pomočjo so dobili dvakrat po 150 evrov. Se pravi, 500 evrov potrebuje na mesec, vi pa ste jim v enem letu dali 300 evrov. Kaj si lahko za 300 evrov kupi v enem letu? Ne vem. Študentski domovi. Tudi na to smo vas neštetokrat opozarjali. Študent ima s študentskimi domovi podpisano najemno pogodbo, vi pa ste jih vrgli ven. Se pravi, študentje, mladi tam bivajo, živijo, ne živijo več pri starših, ampak tam je mnogim njihovo stalno prebivališče. Vi ste sprejeli odlok [[…]]
Se opravičujem gospod poslanec, vljudno prosim, spoštujmo poslovnikin ne motimo govornika, ko govori. [[oglašanje iz dvorane]] . Hvala lepa. Izvolite.
Tudi na to smo vas opozarjali. Potem ste jih čez nekaj časa sicer nekaj vračali, ampak še vedno so študentski domovi prazni. In potem rečete, da v pekapeju ste zagotovili, da študentje ne bodo rabili plačati študentskih domov. Fantastično. Kdo bi ga plačal, če ne živi tam? Vaša pomoč mladim raziskovalcem. Državnega sekretarja, ki je bil za to zadolžen, ste ga odrešili muk bivanja v tej vladi. Ko so se na vas obrnili mladi raziskovalci, ki so podpisali pogodbe, da morajo do nekega predvidenega časa končati doktorate, in so vas opomnili, da ste zaprli muzeje, da ste zaprli arhive in da ne morejo priti do gradiva, da bi lahko te zadeve zaključili − kaj ste jim odgovorili? Da boste zadevo preučili. Mladi raziskovalci pa se sprašujejo, kako bodo končali, ali bodo morali vračati denar. Namesto da bi jim dali rešitev, jim tam direktor direktorata odgovori, da boste pač preučili zadevo. Ne vem, mogoče do leta 2025, pa bodo potem dobili denar. Blokirali ste razpise o vpisu na univerze. Saj tu bi lahko našteval še in še zadev, ampak je res neverjetno, s kakimi banalnimi zadevami ste se vi v času epidemije ukvarjali. Je pa zanimivo, da se tu vedno pojavljajo eni in isti ljudje. Ko sem vas zadnjič vprašal, če so to ljudje, ki so v neformalni skupini glede znanstvenoraziskovalne dejavnosti, ste rekli, da ne, ampak bili ste z njimi v pogovorih. So pa, zanimivo, isti ljudje, ki so lobirali in bili pri vas na sestankih za podaljšanje akreditacij izbranim univerzam. Kaj pa ste v pekapejih zagotovili, kar je bilo potem sicer z amandmajem umaknjeno? Izenačitev splošne in poklicne mature. Vsi šolniki so se spraševali, kako je sploh mogoče, da nekaj takega pride na vlado. In na vlado s posameznih področij predlaga vaše ministrstvo. Po moje bi morali vsi alarmi na ministrstvu zvoniti, ko bi kdo kaj takega predlagal. Vi ste pa celo to sprejeli, da je potem moralo biti umaknjeno z amandmaji opozicije. Skratka, to je nekje tisti rang, kot ne skrbite, dragi učenci, imeli boste lepe ocene, ko me je v tistem trenutku klicalo 20 učiteljev, pa me je spraševalo, kaj so to lepe ocene. Lahko bi govoril tudi o spremembah pogojev za pridobitev Zoisove štipendije, na kar smo vas tudi opozarjali, pa na to, da niste v Sloveniji našli prostora, kjer bi lahko pet tekmovalcev naredilo mednarodno tekmovanje, da o vašem odzivu glede kazni dijakov sploh ne izgubljam besed. Še tedaj, ko bi vas dijaki potrebovali in bi res potrebovali neko spodbudno besedo, da bi se zavzeli za njih, ste rekli, da je to del odraščanja. Sicer ne vem kakšnega. Zdaj pa bi se dotaknil še dveh tem, ki ste ju popolnoma izpustili in na kateri smo v Listi Marjana Šarca tudi ves čas opozarjali. Prva je otroci s posebnimi potrebami. Zdaj naj bo jasno – ni ministrstvo vrnilo otrok s posebnimi potrebami v šole, ampak jih je Ustavno sodišče. Če bi čakali na vas, bi najverjetneje še danes bili doma. Celo dvakrat so jih vrnili, ampak prvič pač niste hoteli ali pa niste razumeli odločitve Ustavnega sodišča. Zakaj smo vas v Listi Marjana Šarca in celotna strokovna javnost opozarjali na to skupino otrok? Zato ker potrebujejo posebej prilagojeno izvajanje izobraževanja, ker za uspešen razvoj potrebujejo strokovno pomoč, se pravi različno strokovno pomoč. Se pravi, z njimi dela strokovna javnost, ki je za to posebej izobražena. Prav tako potrebujejo fizioterapije, specialne obravnave. In vsega tega niso imeli. Kdo je zdaj moral vse to, kar sem naštel, izvajati? Starši. Se pravi, starši so bili učitelji, profesorji, specialni pedagogi, fizioterapevti, vozniki, vse v enem so bili, vi pa ste jim rekli: zdržimo, gremo proti cilju. Zraven tega pa so imeli še stroške, ker tisti, ki so naredil vse, da bo otroku boljše, so si morali tudi na takšen in drugačen način plačevati fizioterapije, da otrok ni nazadoval. Za te otroke je še toliko bolj potrebna socializacija za napredek vsakega posameznika. Tudi epidemiologi so vas opozorili, da bi bilo za te otroke dobro, da se vrnejo. Nenazadnje dr. Damjan Osredkar, predstojnik Kliničnega oddelka za otroško, mladostniško in razvojno nevrokirurgijo na Pediatrični kliniki v UKC Ljubljana je napisal v mnenju, da bi se morali na kakšen način tudi otroci vrniti v šolo. Ampak tudi potem, ko je Ustavno sodišče vrnilo otroke s posebnimi potrebami v šolo, ste jih dve tretjini pozabili. Se pravi tiste, ki hodijo v osnovno šolo in imajo odločbe o disleksiji, o avtizmu. Ampak ne, tisti naj si še danes pomagajo tako, kot si znajo. Starši so vas pozivali, opozarjali, skoraj prosili, ampak dejansko ste pozabili na to skupino otrok, kar je žalostno. Posledice tu bodo, kolikor si lažemo, da jih ne bo. Druga zadeva, na katero smo v Listi Marjana Šarca tudi ves čas opozarjali, pa je dejansko šport. Vrhunca zaslug za šport sta dva, kot sem tudi že v stališču povedal. Prva je na Twitterju čestitka slovenskim vrhunskim športnikom, drugo pa vaša slavnostna večerja brez maske. Dejstvo je, da za šport niste naredili nič. Nič od nič. Tudi če se pogovarjaš s športnimi pedagogi, predstavniki klubov, mi najdite enega predstavnika kluba, ki vas bo pohvalil in rekel, da ste kaj naredili za društvo dobrega. Bile so zaprte dvorane, bili so zaprti bazeni, bili so zaprti fitnesi. V Sloveniji imamo šport na različne načine. Imamo profesionalni šport, imamo mladinske kategorije in imamo amaterski šport, ki je bolj kot ne namenjen vsej populaciji za nek zdravi način življenja. Že vrhunski športniki so imeli probleme. Samo spomnimo se košarkarskega kluba iz Ljubljane, ki je izgubil evropsko tekmo zaradi tega, ker smo bili unikum v Evropi, ki smo imeli takšna pravila glede testiranja. Kar se tiče mladinskih kategorij; mladinci so, mislim da, če prav vem, kar se tiče rokometa, zdaj odigrali dva kroga prvenstva. Bili so zaprti več kot pol leta. Pa niso to stroji, da bi pol leta imel zaprtega v neki omari, potem boš pa mu rekel:« Zdaj pa igraj 60 minut tekem.« Samo vprašajte športne trenerje, koliko več je poškodb, koliko so tekmovalci nazadovali, koliko se jih je odločilo, da več ne bodo trenirali. Tu smo izgubili generacije športnikov, ki bodo imele posledice še veliko let. In vaš odgovor na eno izmed poslanskih vprašanj je bil – trenirajte preko Zooma. Na mene se je takoj obrnil rokometni trener in mi je rekel, naj vas vprašam, kako naj trenira z nadarjeno rokometno vratarko, kako ji naj meče na gol preko Zooma, kako ji naj kaže gibanje. Če mi na to znate odgovoriti, mislim, da vas bo največja ekipa, najbolj slavna ekipa rokometna od danes zaposlila za trenerja. Ker bi, prvič, zelo privarčevali, po drugi strani pa bodo njihovi športniki res vrhunski. Posledice so, da so mladi izgubili stik z vadbo. Vedeli niso niti, kdaj se bodo lahko vrnili nazaj na športna igrišča. Pred kratkim sem govoril s prijateljem, ki me je spraševal, na kakšen način bodo zaključili nogometno ligo. Do konca imajo še mislim da 14 kol − kdaj jih bodo odigrali? Maja se zaključi prvenstvo. Kdaj bodo zaključili ligo? Kaj se smejite, kaj je smešno? To je žalostno, kar ste vi naredili iz športa. To ni smešno. Klubi propadajo, vi pa se smejite, ob tem da imajo klubi vedno več poškodb. Ko pa smo vas opozarjali glede društev, vam bom zdaj primer enega društva povedal. Recimo, da imajo 400 tisoč evrov proračuna, 200 tisoč dobijo od sponzorjev. Vemo, da bo gospodarska kriza, vemo, da gospodarske družbe odpuščajo in vprašanje, koliko bo za šport. 100 tisoč na leto dobijo od kart. Eno leto že ne morejo biti gledalci, se pravi, da izgubijo naslednjih 100 tisoč evrov. 100 tisoč pa dobijo z razpisi zaradi tega, ker imajo neke uspehe. Se pravi, vsi trije viri financiranja so jim onemogočeni. Zato me zanima, spoštovana gospa ministrica, kje naj ta društva, ti klubi najdejo denar. Vi ste jim zagotovili teste, pa še to po več mesecih, ko smo vas to opozarjali, pa da ne bodo rabili plačati dvorane. Pa še glede te dvorane ne vem, če ste danes že dali ven razpis, na kakšen način so oproščeni. Pa da mi ne boste očitali, da spet govorim na pamet. Fakulteta za šport, ki je članica je Univerze v Ljubljani, je že pred meseci naredila raziskavo, po kateri je gibalna učinkovitost slovenskih otrok padla za 13 %. Za 20 % se je povečal odstotek otrok z debelostjo. Manko je v razvoju, nedejavnost centralnega živčnega sistema in še in še. Skratka, tega si nisem jaz zdaj izmislil. To so podatki, ki so jih naredili strokovnjaki za to področje. Lahko bi še ure in ure govoril, česa niste naredili, ampak to bistveno, kar hočemo danes s to interpelacijo doseči, je, da bi se vi na ministrstvu začeli zavedati, da niste naredili nič. Najverjetneje res danes ne boste padli, ker bo koalicija spoštovala koalicijsko pogodbo, da ne glede na to, ali je minister popolnoma zanič, ne smejo glasovati za njegovo razrešitev, ker tako govori koalicijski dogovor. Ampak mogoče lahko vi greste preko koalicijskega dogovora in sami spoznate, da mogoče niste primerni za to funkcijo in sami odstopite. Seveda pa bom sam podprl vašo razrešitev.
Hvala lepa. Besedo ima Anja Bah Žibert, pripravi naj se Andrej Černigoj. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči za besedo. Sicer nismo še nekako na polovici razprave, vendar je bilo že kar veliko tega povedanega, veliko pa tudi ne. Pomembno se mi zdi, da gremo vendarle s časom, ko govorimo o epidemiji, tja, kjer se je vse skupaj začelo. Najprej moram povedati, da res temeljito poslušam opozicijske poslance in tak občutek dobivam, kot da so že trikrat šli skozi epidemijo, rešili ne samo Slovenijo, ampak svet, tako da res ogromno izkušenj imajo s tem in kar z zanimanjem poskušam dojemati, kaj vse so naredili za to, da po Sloveniji ne bi pustošila epidemija. Prav tako za razmislek, bilo je kar nekaj debat, ali gre za politično ali nepolitično interpelacijo in tako naprej. Pravzaprav je tako vseeno, ali gre za politično ali nepolitično, dejstvo pa je, če bi SMC prestopila v KUL grupacije, te interpelacije ne bi bilo in danes bi verjetno, ministrica, imeli v medijih eno najvišjih podpor v tej državi. Ampak zakaj? Lahko bi jo imeli, morali bi jo imeti, ker delate dobro, ampak žal niste v KUL grupaciji in tega ne boste doživeli. Pa vendar se mi zdi bolj pomembno tisto, kar ste povedali, da delate po svoji vesti najbolje kar lahko, in to je tisto, kar šteje. No, pa da gremo nekoliko nazaj. Kolegice in kolegi, 19. februarja, preden je nekako močno izbruhnila epidemija, ampak se je pa že dogajanje v Italiji dodobra razvilo in tudi Slovenija je vedela, da bo verjetno scenarij podoben. 19. februarja je bila sklicana seja Odbora za zdravstvo na temo pripravljenosti Slovenije na koronavirus. 19. februarja, spoštovani! Takrat je bilo sprejetih, čeprav smo bili v opoziciji, kar nekaj sklepov. Ampak ti sklepi so pomembni danes zaradi tega, ker govorijo o tem, kako je bila takratna vlada na vse skupaj pripravljena. Sklepi so bili naslednji. Pomembno je, da se poroča o okuženih. Se pravi poročanje o okuženih prej ni bilo potrebno. Tedensko naj se poroča o aktivnosti glede boja v korona virusu. Tedanji vladi se ni zdelo smiselno, da bi o tem kakorkoli poročala. Obvesti naj se izobraževalne centre, bolnišnice in domove za starejše, kako postopati v času koronavirusa oziroma ko pride do okužb in kako preprečevati te okužbe. Tudi o tem vlada ni imela nobene strategije, kajti tudi ta sklep je bil sprejet. Dodatno naj se zagotovijo kapacitete za obolele glede na prostor. Spoštovani! To so bili sklepi z 19. 2., ko je bil v Italiji že črn scenarij. Kaj se je zgodilo? Izjemno odgovorna in danes vseveda opozicija, takrat pa pozicija, je odgovornost sprejela tako, da se je samorazpustila. To je bila pa vaša odgovornost. V najbolj ključnih trenutkih za državo, ko se je od vas zahtevalo ukrepanje, čeprav itak prepozno, ampak vseeno bolje enkrat kot nikoli, ste se samorazpustili. In danes očitate aktivnosti in delovanje tistih, ki so pa prevzeli odgovornost in so rekli, da treba je nekaj narediti, pomagati državljankam in državljanom, treba je delati in ne razmišljati o tem, kako si bomo delili razne pozicije. Sedaj pa mogoče tudi zaradi tega, kar je sopredlagatelj SD, je morda dobro, da malo pogledamo tudi primerjavo z ministrom, ki je do te vlade opravljal funkcijo. To je gospod Pikalo. Pravzaprav je funkcijo ministra opravljal v takrat mirnih udobnih časih. Nobene krize ni bilo, še manj zdravstvene krize. In kakšni so njegovi rezultati? Od obljubljene bele knjige ni niti platnic. V letu in pol niti platnic. Nikoli ni naredil nobenega premisleka ali analize o tem, kaj v izobraževalnih programih potrebujemo za potrebe gospodarstva in stroke, kje je manko. Tega ni bilo. Vse je bilo v redu. Otroci so bili siti. Zanimivo, bil pa je imenovan kot potujoči minister. Jaz ne vem, jaz nikoli nimam nič proti tistim, ki potujejo in prinašajo dobre prakse, ampak jaz teh praks nisem videla na kakšnem papirju, v kakšnem zakonu. Ne vem, iz Tokia. Jaz bi bila zelo vesela, če bi nam povedali, kako se pa tam soočajo z raznimi krizami. Za primerjavo, mogoče za državljane, pa vendarle, veste, niso to tako nepomembne stvari. Gospod Pikalo je samo za potne stroške porabil 30 tisoč evrov. Za potne stroške. Joj, ministrica Kustečeva, vi ste bili pa res zelo zapravljivi. Celih 219 evrov ste zapravili. S službeno kartico je gospod Pikalo zapravil 4 tisoč 300 evrov. Kaj je na seznamu? Plačevale so se hotelske postrežbe v Bruslju, New Yorku, Londonu, Tokiu, Parizu, v Londonu celo kar 870 evrov. Skratka, na službeno kartico je zapravil 4 tisoč 300 evrov. Učinkovit minister. Ja, gospa Kustečeva, vi ste pa neučinkovita, ker ste zapravila zgolj 243 evrov in se vam je zdelo bolj potrebno biti doma in reševati stvari, kot hoditi naokoli. Umirite se, umirite se. Vse, kar govorim so podatki. In prav je, da ljudje slišijo za njih. Očitali ste ministrici, da se ne srečuje in da ne posluša raznih strokovnih delavcev, ravnateljev in tako naprej. Glej ga zlomka! V času povsem mirnega ministrovanja so gospodu Pikalu očitali, da ne sede za isto mizo z ravnatelji, starši, učitelji in založniki. S čim se je pa boril, ker je imel toliko veliko obveznosti? Verjetno s tem, kako priti z avionom nazaj iz Tokia. S peticijo je 22 tisoč ljudi zahtevalo spremembo šolskega sistema oziroma neke prenove. Ja, in obljubil je belo knjigo. Ko bi vsaj platnico videla. Zdaj pa morda, ker govorite o neodgovornosti ministrice, pa zame najhujša, ki se jo je polastil gospod Pikalo. Obračunal je z županom Šmarja pri Jelšah, ker si je drznil zapreti šolo. Si predstavljate? Tam so bile okužbe. Vemo, kaj se je potem dogajalo. In to je bil minister, ki je nasprotoval zaprtju šole. Danes vi govorite, kako je bil prvi val uspešen v boju s koronavirusom. Ja, zato ker so delali odgovorno posamezniki. Ker niso poslušali neumnosti posameznih ministrov, ki so rekli, da se šole ne sme zapreti, čeprav je virus že pustošil. To pa so rezultati vašega ministra. Veliko je bilo danes govora tudi o tem, da otroci nimajo toplega obroka. Tudi tukaj se dajmo vrniti malo v zgodovino. Ko je bila naša vlada, smo uvedli tudi brezplačni topel obrok za dijake. Veste, kdo ga je ukinil? Lukšič, minister SD. Danes od vas poslušam, kako otroci nimajo toplega obroka. Ampak mi smo v PKP poskrbeli, da so otroci dobili topel obrok. Ko pa so v šolah, imajo pa tako že leta subvencionirano prehrano. Poslušam o tem, da izobraževanje na daljavo ne nadomesti tistega v razredu. Seveda ne. Ali je kdo kdaj to trdil? Ali se je koronavirus izmislila ministrica? A mislite, da ne bi bilo mnogo lažje, če ne bi imeli te zdravstvene krize in bi otroci lahko bili v šolah? To je neumno. Danes razpravljate tako, kot da je odgovorna za koronavirus ministrica in da na svojo lastno pest zapira šole, ker se ji tako zdi fajn in dobro. Pa si kdo kdaj predstavlja, kajti niste ste vladali takrat, ko je bila korona v največjem zamahu, kakšno odgovornost nosi posameznik tudi pri tem, ko mora sprejeti tako pomembne odločitve, ko tehta na eni strani med zdravjem in življenjem ljudi in na drugi strani med tem, ali izobraževanje na daljavo ali za šolskimi klopmi? Mislite, da so to preprosto odločitve? Danes tukaj interpelirate ljudi, ki poskušajo narediti najbolje v dani situaciji. S tem da sem vam pokazala primerjavo tistih, ki pa so vladali v mirnih časih. In rezultati so znani. Naprej. Govorili ste o tem, da je vlada ustavila razpise. To ni res. V kratkem času je bil narejen razmislek. In kaj je prinesel bodočim študentom? Več vpisnih mest. Mi smo se pa leta pogovarjali o tem, da nam primanjkuje zdravstvenega kadra – in kdo je kaj pripravil? Ta vlada je takole naredila, pa bomo imeli 50 zdravnikov več v tej državi. A vi mislite, da dejansko to lahko pišete kot očitek? Vprašajte dijake, ki so veseli, ki si morda želijo tega poklica, pa so se bali, ker je pač vpis zelo zahteven na te fakultete. 50 jih bo imelo več mest. Jaz upam, da bomo imeli na ta račun tudi 50 zdravnikov v prihodnje več. In jaz si želim še več takšnih razmislekov, kajti to država potrebuje. Zdaj pa nekaj o tako imenovani stavki dijakov. Jaz se tukaj moram vključiti, ker se mi zdi, da je bilo vse skupaj prikazano zelo enostransko. Predlagatelji ste govorili o stavki dijakov in dijakinj. V Sloveniji imamo okoli 74 tisoč dijakinj in dijakov. Vsi ti dijaki in dijakinje so bili pozvani k sodelovanju v anketi. Pa veste, kakšno je bilo vprašanje? Ali s te za to, da se odprejo šole? Ja, kdo pa ne bi bil za to, da se odprejo šole?! Ampak poglejte, odgovorilo jih je 17 tisoč, 20 %. 9 tisoč pa je tistih, ki so rekli, ja, gremo v šole. To je 12 % vseh dijakov. Kdo je tisti dan protestiral, jaz ne vem, jaz nisem tega spremljala. Sem pa spremljala svojega sina, ki je prav tako v 4. letniku in se pripravlja na maturo, ki pa si je dovolil napisati tvit, da bo v šoli na daljavo, ker mu je pomembno, ker mu je pomembno, da upošteva vse ukrepe, da bo lahko čim prej videl babico, ki je ni videl praktično že pol leta, in da ne bo slučajno on tisti, ki bi okužil kogarkoli od domačih. Nikoli, zanimivo, se ni pritoževal nad poukom na daljavo. Je pa redno spremljal tiste, ki so bili oboleli, ali pa celo tiste prijatelje, ki so izgubili svoje babice in dedke. No, zanimivo. Danes govorite o tem, kako so nekateri dijaki, ne vem, zakaj so dobili plačilne naloge − glejte, za to so pač pri nas organi − ampak tako ste te dijake poveličevali. Kaj pa tisti, ki so bili pri pouku, pa so se zavedali potrebe ukrepov? A ste jih danes omenili? A so ti pa drugorazredni, ker spoštujejo ukrepe. In mnogo več jih je bilo, veste? Nimam nič proti temu, da vsak na svoj način protestira in pove tisto, kar ni prav, ampak ne govoriti o množini in o tem, da je to splošno veljalo za vse, ker ni bilo ravno tako. Z raznimi sporočili na tak ali drugačen način lahko pokažeš svoje nestrinjanje. Absolutno, še enkrat, dobro je, da bi bil lahko pouk ves čas tako, kot je bil, ampak se je pač zgodila koronakriza in treba je bilo sprejeti nekatere ukrepe. Ampak samo še toliko, ker ste tudi drugi govorili o svojih otrocih, no, in ko je povedal to, da želi, da bo v šoli, ker želi, da se res čim prej vrnejo zares v šolske klopi za ves čas, je dobil odgovor, da mora starše obiskovati center za socialno delo. Toliko o kulturi in kam smo prišli. Poslušala sem tudi o tem, da ni enako, da učitelji različno predavajo, ko gre za pouk na daljavo, nekateri imajo videoposnetke, nekateri samo pošiljajo. To se strinjam. Ampak to je tudi pri pouku. Jaz pač iz lastnih izkušenj lahko povem, da nekateri učitelji na tak način, drugi na drugačen način podajo snov. Tudi za šolskimi klopmi, od razreda do razreda je različno. Tako da tukaj se s tem ne morem strinjati. Rekli ste, da je to izgubljena generacija. Ne morem se strinjati. Moj oče je bil dojenček, ko je bila druga svetovna vojna, ubili so mu mamo, očeta spravili v Dachau. Ko je bilo konec vojne, je bil star štiri leta. Nikoli ni rekel, da je izgubljena generacija. Tudi tisti, ki so bili nekoliko starejši, nikoli niso rekli, da so izgubljena generacija. Bili so pa drugačna generacija. Marsikaj so se naučili in marsikaj so spremenili potem v svojih življenjih. Jaz verjamem tudi v te mlade, niso izgubljena generacija, drugačna generacija so. Jaz verjamem, da bodo s solidarnostjo in z drugimi vrednotami prepoznali stvari, ki so morda sedaj bile bolj napisane, nismo jih pa živeli. Gospa Kustec, ne vem, ne samo da ne vidim razloga za vašo interpelacijo, ampak enostavno nobena stvar ne stoji. Šole so zaprte tudi drugje, nobeden si jih ni želel. Vemo, kako se je začela epidemija, vemo, kaj se je zgodilo s prejšnjo vlado, vemo, kakšne ukrepe sprejemate. Tudi sama bi si želela kakšno spremembo nekoliko drugače, ampak tako je. In še za konec. 12. 1. 2021, dijaška organizacija. To so ti dijaki za katere govorite, da nasprotujejo ministrici. To je njihova izjava, del izjave:« Na Dijaški organizaciji pozdravljamo vse sprejete načrte, ki natančno določajo sproščanje trenutnih vladnih ukrepov na vseh področjih, še posebej takih, ki zadevajo izobraževalni proces srednješolcev.« To je mnenje dijakov. Tako da, spoštovani, vse, kar tukaj vidim, je dejansko kradenje še prepotrebnega časa, ki bi ga bilo treba usmeriti v prihodnost, tudi na področju vzgoje in izobraževanja, ker nas čaka ogromno dela. In veste, samo za konec en stavek, ne bom vam pomagalo, da se kar naprej ukvarjate s tem, kateri vrtci pa šole so s koncesijo, kateri so brez koncesije, ukvarjajmo se s kakovostjo programov. Ukvarjajmo se s kakovostjo programov in verjemite mi, da takšnih vprašanj ne bo več. Ampak za to je potrebno trdo delo in bolj malo besed pa več dejanj. Naj tukaj zaključujem in za konec morda malo šale, veliko pa resnice. Ja, otroci v Kamniku se v novo osnovno šolo ne bodo mogli vrniti. Žal.
Hvala lepa za to razpravo. Naj samo opozorim vse nadaljnje razpravljavce, gospe Anje Bah Žibert nisem želela motiti v njeni rdeči niti razprave, ampak potni stroški, število potovanj v tujino, gospod Pikalo ali pa gospod Lukšič niso predmet današnje interpelacije, zato prosim, da se vsi nadaljnji razpravljavci držite teme današnje interpelacije in očitkov iz nje. Zdaj se je prijavil k besedi najprej predlagatelj. [[oglašanje iz dvorane]] Gospa Anja Bah Žibert, če imate predlog v zvezi s postopkom in rabo poslovnika, izvolite, imate besedo, za proceduralni predlog.
Hvala lepa. Res sem šla bolj na široko, predsedujoča, nimam težav, da me opozorite, vendar pa tudi plačilni nalogi niso del interpelacije, kajti to je nastalo po interpelaciji, pa smo danes to poslušali, tako da [[…]]
Kaj je vaš postopkovni predlog?
Moj postopkovni predlog je, da če gredo drugi širše, morate pustiti, da gremo tudi drugi širše in [[…]]
Gospa Anja Bah Žibert, saj sem vam pustila [[…]]
[[…]]naj se ne ukvarjamo po barvi politike, ampak, glede na to, kaj kdo razpravlja. Jaz sem v večini samo odgovarjala.
Okej, sem razumela vaš postopkovni predlog, ki je bil zelo na meji, ampak okej. Vzamem na znanje, je pa res, da sem to sejo začela voditi v času razprave pred 20 minutami in ste bila vi edina razpravljavka v času mojega vodenja. Dajte se pogovoriti še z ostalimi podpredsedniki, če imate tudi pripombe na smer razprave, ki je šla danes. Jaz mislim, da smo lahko vsi toliko korektni, da se držimo točk iz interpelacije. Zdaj pa lahko nadaljujemo razpravo. Ne, niste gospod Černigoj vi, ker se je prijavil gospod predlagatelj. Mag. Koprivc, izvolite.
Hvala, podpredsednica. Jaz se sicer močno strinjam s tem, kar ste zdaj opozorili. Dejansko je gospa Anja Bah Žibert večji del razprave uporabila za to, da je napadala oziroma kritizirala bivšega ministra, ki ni del obravnave na interpelaciji in hkrati z zavajajočimi podatki skušala očrniti ministra Pikala. Pa mi dovolite, da se še jaz zdaj samo na kratko na to odzovem, res na kratko, v eni minuti. Gospa Anja Bah Žibert, glejte, ta primerjava o tem, koliko denarja je porabil za službene poti Pikalo in koliko ministrica Kustec, je popolnoma ne na mestu. Popolnoma ne na mestu je, ker v zadnjem letu službenih poti ni, in to vi dobro veste. Pa ga nočem braniti ali pa se sploh spuščati v to, kje je bil, kje ni bil. Ampak lahko pa naredimo primerjavo, sem na hitro zdaj našel, med njim pa med ministrom Počivalškom, ki je še skoraj enkrat toliko denarja zapravil za službene poti. Ampak nekorektno in nefer pa je, da to primerjavo sploh na tak način delate, povzemate jo po sovražnem trobilu SDS Novi24. Zato ste morali to povedati, ker je bilo danes tam objavljeno. Ampak res ne bi želel razprave preusmerjati na druge teme. Letos je bilo pa 400 evrov. Saj vam je ministrica povedala. Ali je kje bila? Saj so bile odpovedane vse mednarodne aktivnosti zaradi koronakrize. Kar se tiče pa aktivnosti, ki so bile izvršene v prejšnjem mandatu, sem pa že v uvodu povedal, da številni zakoni, ko so bili vloženi v času sedanje ministrice Simone Kustec, so bili pripravljeni v času prejšnjega mandata. In to je tudi vse, s čimer se je lahko pohvalila v uvodnem odzivu na interpelacijo. Pa naj govorimo o zakonu o vrtcih, ki je bil vložen zgolj delno. Tisti del, ki slovenski desnici ne paše, je bil izpuščen. Naj govorim o zakonu o otrocih s čustvenimi in vedenjskimi motnjami, da ne govorim o krovnem zakonu s področja znanosti, ki pa ni bil vložen. In ne vemo, zakaj ni bil vložen, ga je pa minister Pikalo pripeljal do konca. Januarja lansko leto je bil zakon pripravljen za vložitev, predstavljen v Državnem zboru po vseh poslanskih skupinah, koalicijskih in opozicijskih, in na Svetu za znanost in tehnologijo je dobil zeleno luč. In do danes zakon ni bil poslan v obravnavo. Zato smo Socialni demokrati skupaj z demokratično opozicijo ta zakon pred nekaj dnevi vložili. Da ne govorim o tem, da smo v prejšnjem mandatu pripravili vso potrebno dokumentacijo za začetek gradnje NUK 2 in še številne druge stvari. Nekorektno je, da zdaj zlorabljate vi vaše razprave, da skušate z nekimi polresnicami ali pa celo lažmi črniti prejšnjega ministra. Te primerjave z Nove24 so pa res smešne in absurdne. Koliko denarja je porabil za službene poti v lanskem letu, pa koliko je bilo porabljenega letos. Če ne drugega, vemo, da lansko leto so potekali v Bruslju redni sestanki Sveta ministrov, letos pa tega ni oziroma je na daljavo. Saj ves svet tako funkcionira, saj praktično ni letalskih povezav, vi pa zdaj primerjate, kaj je bilo takrat, pa kaj je zdaj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika, gospa Anja Bah Žibert. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Saj verjamem, da me gospod Koprivc ni dobro poslušal, verjetno je bilo preveč za njega. Poglejte, jaz sem povedala, da ne vidim težav v tem, da nekdo potuje, moti pa me, če za to ni učinkov. Jaz nisem videla nobene dodane vrednosti v njegovem potovanju v New York, Tokio, Pariz, London in tako naprej. Obljubil pa je na začetku, da bo pripravil belo knjigo, ampak tudi platnic nismo videli, ker ni pripravljeno nič. To pa je obljubil ob nastopu ministrstva. Ja, veliko je razlik med bivšim ministrom in sedanjo ministrico. Tudi v tem, da sedanja ministrica nima državnega sekretarja, ki nam vošči vesel božič, ve umazane živali.
Gospa Anja Bah Žibert, to presega vašo repliko in prosim, da se držite replike.
Saj je replika.
Ne govorimo o prejšnjih sekretarjih, ampak o zdajšnji ministrici.
Tudi nima težav z mobingom, da bi ji uhajali zaposleni. Tako da, ja, očitno je velika razlika, ampak žal je Kustečeva danes interpelirana, ker niste v KUL grupaciji.
Hvala za to intervencijo, ki ni bila replika. Nadaljujemo z razpravo. Gospod Andrej Černigoj ima sedaj besedo, pripravi se mag. Meira Hot. Izvolite.
Spoštovana gospa predsedujoča, hvala za besedo in pozornost. Spoštovana gospa ministrica Simona Kustec, spoštovani državni sekretar, cenjene kolegice in kolegi! Ko dan za dnem preživljam ure in ure z vami v tem cenjenem zboru, imam občutek, da nevidni sovražni covid-19 obstaja le v naši ljubi in najlepši podalpski deželici Sloveniji. Da je ta brutalni virus nastal tukaj in kar ne želi oditi stran zaradi nas samih, ne pa zaradi lastnosti samega virusa, s katerimi se v človeški zgodovini še nismo soočili. Vsaj tako nas želijo prepričati nekateri na levi strani te dvorane. Če bi lahko, bi to težko breme boja z novim virusom prevzel sam na svoja ramena, in verjamem, da bi isto storila tudi ministrica. Vendar se vsi zavedamo, da takih super moči nima na žalost nihče v tej dvorani. Stanje v sosednjih državah, državah članicah Evropske unije, v državah širom sveta, bodimo realni, ni rožnato. Drage kolegice in kolegi, čarobne paličice ni, je pa skupno prizadevanje za boljši jutri, ki temelji − ker vaja dela mojstra, bom ponovil − na doslednem upoštevanju ukrepov NIJZ, to se pravi razkuževanje rok, razdalji, saj pomnite, maski in prezračevanju, večji prekuženosti in nenazadnje cepljenju. Naj tukaj zbrane opomnim na resne razmere zelo blizu nas, na Češkem, v Avstriji, Italiji, da o razmerah čez ocean, v Severni in Južni Ameriki ter na afriškem kontinentu sploh ne govorimo. Naj vam na tem mestu, gospa ministrica, izrečem popolno podporo. Vem, da ste dosledna in pravična oseba, vedno pripravljena na dialog in iskanje najboljših rešitev. Kdor dela, še posebno v teh težkih časih, tudi greši. Pri vas še posebno cenim to, da napako priznate, se za njo opravičite in v nadaljevanju izboljšate svoje delovanje. Naj vas na tem mestu pomirim, saj niste edini, ki ste naredili kaj narobe, tudi sam sem kaj nenamenoma zagrešil, kot vsak posameznik v tej dvorani. To vam verjetno očitajo tisti, ki so brez greha na svoji vesti. Če to verjamemo, jaz ne. Naj tukaj spomnim na dejanje nekega vodje sindikata, ki je s kančkom, čisto malo, politične agitacije, ne morem se drugače izraziti, pozval učitelje, naj se uprejo hitremu testiranju. Na tak način je želel osebno preprečiti vrnitev otrok v šolo. Zmagal je razum učiteljev, staršev in otrok, ki jim ta napor ni predstavljal ovire, ampak potrebno, nujno zlo v boju proti nevidnemu sovražniku, da se mladi upi, mladi slovenski upi čim prej vrnejo v šole in vrtce. Še več, gospod ni pokazal kančka obžalovanja za svoje besede, ampak je le za nekaj časa izginil iz medijskih žarometov. Naj bo to za uvod dovolj. Vrnimo se k vaši interpelaciji, ki je legitimno orodje opozicije. Vložitev interpelacije zoper vas, našega ministra Janeza Ciglerja Kralja in ministra gospoda Vaska Simonitija je bilo le orodje za umetno ustvarjanje pritiska zaradi konstruktivne nezaupnice celotni vladi. Ko je to splavalo po vodi, so vse tri interpelacije izgubile pravi namen, cilj in posledično tudi njihovo gorečnost. Nihče od nas si pred letom dni ni predstavljal, da bomo morali v vsakdanjem življenju nositi maske, kaj šele, da bo nevidni sovražnik praktično ustavil naše zelo aktivno življenje. Šole, vrtce in vse nas je zaprl v tako imenovane mehurčke znotraj domov oziroma delovnega okolja. Zavedam se omejenosti izobraževanja na daljavo, vendar iskrene čestitke, gospa ministrica, da ste zgolj v dveh tednih vzpostavili izobraževanje na daljavo, in to brez kakršnihkoli izkušenj iz preteklosti. Naj na tem mestu izrazim svojo iskreno zahvalo tudi Akademski in raziskovalni mreži Sloveniji, drugi jo poznamo na kratko Arnes, ki je poskrbela za tehnično platformo izobraževanja na daljavo oziroma tako imenovane opevane spletne učilnice. Seveda gre tudi zahvala učiteljem in vsem delavcem šol, ki so pogumno, ki so se pogumno spopadli z novo in zahtevno situacijo učenja na daljavo. Predvsem bi rad pohvalil njihovo inovativnost pri tem delu. Ministrica, ki ji delo v šolskem okolju ni tuje, je vodila širok spekter dialoga z različnimi deležniki, Združenjem ravnateljic in ravnateljev, univerzami, predstavniki Zveze aktivnih staršev Slovenije, skupnost občin, raznimi inštituti, predstavniki dijaških in študentskih organizacij in še bi lahko naštevali. Zavedati pa se moramo tudi v tej cenjeni dvorani, da je všečno kričati v šolah brez mask, najkasneje zapreti, najprej odpreti. Maškarada v Državnem zboru − kako so lahko nekateri odvrgli maske v tem prostoru za YouTube klike? So priznali to zmoto? Cenim mnenje vsakega posameznika, vendar od tistih oseb pričakujem pokončno držo in ukrepanje, ko imajo v rokah škarje in platno, ne pa bežanje od odgovornosti nekaterih političnih strank, tudi tistih nadkoalicijskih. Skrbi me delovanje opozicije, ki ga v tujih, morda bolj zrelih, demokracijah ni bilo začutiti, da z všečnimi izjavami, predstavljenimi kot skrb za naše najmlajše, bijejo bitko za oblast in poskušajo s takimi prijemi obrniti javnost sebi v korist. Čeprav živimo v časih, ki vsem nam predstavljajo velik izziv, ministrica ni delovala. Uvedla je veliko novost, ki jo jaz tudi pozdravljam. Ena takih je svetovalna pomoč za učence na daljavo. Hvala, ministrica, za razumevanje specifičnosti izobraževanja otrok s posebnimi potrebami in dela v dveh ustanovah CIRIUS in še bi lahko naštevali. Ministrica je tako tudi z rebalansom finančnega načrta zagotovila dodatnih skoraj 88 milijonov evrov za nemoteno delovanje zavodov, inštitucij. Povečala so se sredstva za znanstvenoraziskovalno dejavnost v letu 2020 za skoraj 39 milijonov evrov, to je 16 procentov glede na leto 2019, v letu2021 pa bodo sredstva znašala 40 milijonov, kar je dobrih 14 procentov glede na leto 2020. Povečujejo se sredstva za vzgojo in izobraževanje ter šport. V letu 2020 so se sredstva povečala za 100 milijonov evrov in v letu 2021 za 134 milijonov evrov. In še bi lahko naštevali. Danes najbolj pogost očitek, ki je naveden tudi v sami interpelaciji, da imamo v Sloveniji najdaljše obdobje zaprtja šol, postavlja na laž zelo strokovno pripravljena raziskovalna naloga raziskovalno-dokumentacijskega oddelka Državnega zbora. Jaz imam tukaj izvod tudi skopiran, sprintan, če kdo želi, mu lahko posodim, bo lahko preveril številke. Večina pregledanih držav je zaradi širitve pandemije covida-19 v marcu 2020 zaprla vse izobraževalne inštitucije, vključno z vrtci. Ampak razumem starše, ki ob delu, ki praktično poteka ves dan, težko posvečajo še dodaten čas za pomoč svojim otrokom za učenje na daljavo. Jaz se tukaj na tem mestu res moram iskreno zahvaliti svoji ženi, ki je doma prevzela popolno skrb za izobraževanje našega otroka, za kar sem ji iskreno iskreno hvaležen. Vendar kot vidim iz te študije, če gremo malček pogledati, so v državah Bolgarija, Grčija, Italija, Madžarska, Poljska, Slovaška, Češka, Romunija šole zaprte dlje časa kot v Sloveniji, zato se sprašujem, kdo tukaj zavaja. Kolegice in kolegi na levi strani, ali boste spet obtožili tiste, ki so pripravili to raziskavo, kot ste omadeževali zaposlene na ministrstvu, ki so pomagali pripravljati prepotrebne pekapeje? Naj tukaj povem, da podpiram delo ministrice, zato bom glasoval proti njeni interpelaciji. Verjamem, da je ministrica ves čas delovala za dobrobit otrok in mladostnikov ter s svojo ekipo poskrbela za omilitev posledic epidemije, ki bi bile lahko bistveno bolj drastične. Če smem za konec samo en svoj lasten intermezzo, zame je več vredno eno rešeno življenje, ki smo ga rešili z različnimi ukrepi, kot zavedanje, da sem s svojo ležernostjo morebiti neposredno odgovoren za širjenje nevidnega sovražnika. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Predlagatelj dr. Tašner Vatovec, imate besedo. Izvolite.
Bom čisto kratek, ker je že nekaj koalicijskih poslancev razlagalo o tem, kako sta proračuna za kulturo pa za izobraževanja šla gor, bi rad spomnil na tvit Jožeta Tanka izpred nekaj dni, tako da bodite samo dosledni pri tem navajanju. Niso posamični ministri dvignili proračunov, ampak, kot pravi Jože Tanko, je to šef naredil. Tako da dajte vsaj to upoštevati. Jasno, da se je zvišal proračun, če smo dobili protikoronske injekcije in so vsi proračuni šli gor. Saj to vsi vemo, to ni nobena skrivnost. Vprašanje pa je, kaj se s tem denarjem počne. Mislim, da to sploh ne bi smela biti debata o tem, koliko so težki posamični proračuni. Ne vem, kaj ima to zveze sedaj z uspešnostjo posamičnih ukrepov. Poglejte, šola na daljavo je nekaj, s čimer je treba biti soočen, ampak predolgo trajanje šolanje na daljavo ima svoje posledice. In to je tisto, pri čemer vztrajam oziroma je naš očitek, ne pa, da, ne vem, je bil prenizek proračun na področju MIZŠ. To v tem primeru ni kazalnik, ker se ne kaže tudi skladno z rezultati in opozorili stroke v konkretnih učinkih.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Černigoj.
Spoštovana gospa predsedujoča, hvala za besedo. Hvala vam za te izrečene besede, ker ste se v bistvu strinjali z menoj glede povišanja sredstev. Tako da, hvala.
Gospod Černigoj, to ni replika, ker vi bi morali v repliki pojasniti, v čem ste bili vi narobe razumljeni, ne v čem se je gospod predlagatelj strinjal z vami. Ampak okej. Besedo je želel dr. Tašner Vatovec. Izvolite.
Me veseli, ko se strinjamo v tem državnem zboru. Včasih je to potrebno, ampak še vedno se ne strinjamo v tem, da nima to nobene zveze s tem, kar ste govorili. Višina proračuna v tem primeru na žalost ne govori o tem, kakšni so dejansko tudi ukrepi. Vemo, da je bilo tudi veliko tega denarja porabljenega za neke druge stvari, ki niso neposredno povezane z izvajanjem, tehnično, tega pouka. Seveda nekaj je bilo tudi vloženega v to, ampak to, kar mi trdimo in kar je na žalost rezultat tega enega leta te koronakrize in krize MIZŠ, je pač premajhna realizacija tistega, kar bi moralo biti narejeno na področju izobraževanja.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Mag. Meira Hot ima besedo. Pripravi pa se gospa Mateja Udovč. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana gospa podpredsednica. Spoštovana gospa ministrica, kolegice in kolegi, lep pozdrav tudi v mojem imen!. »Politična odgovornost ministra predstavlja posebno obliko odgovornosti, ki se lahko uveljavlja posebej ali v povezavi s pravno, moralno in drugačno obliko odgovornosti. Za ministrovo politično odgovornost je značilno, da je lahko ta subjektivna ali objektivna.« Citirala sem besede vašega nekdanjega predsednika gospoda Mira Cerarja, spoštovana gospa ministrica. Toliko da vas spomnim, kje ste začeli in kje ste danes. Začeli ste na nekih domnevno etičnih, moralnih osnovah. Danes ste, spoštovani, absolutno, tako subjektivno kot objektivno odgovorni za popolnoma nesprejemljivo ravnanje z najbolj ranljivo skupino v populaciji v tej državi: za otroke, mladostnike, dijake, študente, torej za mlade. Mi vsi tako radi govorimo, da na mladih svet stoji. V Sloveniji se je svet za mlade ustavil. Življenje se je za njih ustavilo, pahnjeni so bili v hude psihične stiske, depresijo, osamljenost, lakoto, hudo revščino. In kaj so od vas pričakovali? Da jim boste omogočili izvedbo njihove osnovne pravice – pravice do izobraževanja in da jih boste zavarovali. Zato so bili pripravljeni v celoti prevzeti odgovornost in celo uveljaviti svojo osnovno ustavno pravico v času, ko je to nekoliko nevarno in te lahko tudi policija preganja, če se slučajno odločiš mirno protestirati. In to le zato, da bi jih vi slišali, da bi bili z vaše strani slišani. Jaz, spoštovana gospa ministrica, si na vašem mestu absolutno ne bi upala pogledati v oči, in mi že ta današnja vaša trditev samo izkazuje, da ste res popolnoma izgubil stik z realnim svetom, popolnoma. Še posebej se jim ne bi upala pogledati v oči potem, ko ste popolnoma brezsramno njihov apel za vrnitev k izobraževanju in prošnjo k vrnitvi v šolo preslišali. In potem, ko so bili kaznovani, in to v nasprotju z Ustavo, namesto da bi jim stopili v bran, ne, vi ste stopili pred kamere in mirno povedali, da je to njihova vstopnica v odraslost in da pričakujete, da bodo prevzeli odgovornost. Jaz vas zdaj res resno sprašujem, ste vi popolnoma izgubili stik z realnostjo. Otroci vas prosijo, prosijo, da jim stopite v bran, da jih razumete, da jim omogočite tisto, za kar ste vi in samo vi odgovorni, in vi njim brezsramno rečete, da naj sami prevzamejo odgovornost. Jaz mislim, da oni so jo že zdavnaj, spoštovana. Prevzeli so odgovornost za svojo bodočnost. Kdaj jo boste vi? Kdaj boste vi prevzeli odgovornost, da se mirno igrate z bodočnostjo najbolj ranljivih skupin? Da jih en dan pošljete v šolo, potem čez dva dni, hop, zdaj pa ne. Tako se je zgodilo Obalno-kraški regiji. Po mojem mnenju že vse skupaj spominja na nek znanstveni eksperiment, na nek test vzdržljivosti, kot da testirate meje zmožnega. In jaz res mislim, da je tega dovolj. Da ne govorimo o odgovornosti za neposredno diskriminacijo najbolj ranljive skupine v tej že tako ranljivi populaciji. Govorimo o izobraževanju otrok s posebnimi potrebami. Torej diskriminaciji različnih skupin otrok s posebnimi potrebami. Že od marca smo mnogi poslanci opozarjali, da je treba to skupino ranljive populacije drugače obravnavati, da potrebujejo posebno skrb, posebno obravnavo, da so škodne posledice, ki njim nastanejo, lahko v resnici veliko hujše, opozorili pred drugim valom, da je treba za to skupino primerno prilagoditi ukrepe in jih res drugače obravnavati. V resnici so zastrašujoče posledice izobraževanja na daljavo za otroke s posebnimi potrebami, kajti številne prilagoditve so bile zanje popolnoma neizvedljive in zaostanki v izobraževanju in razvoju nenadomestljivi, nenadomestljivi. Vi nikakor ne bi smeli dopustiti, da so se osnovne šole za otroke s posebnimi potrebami zaprle oziroma da so ostale zaprte tako dolgo časa, ker posledice, ki so nastajajo za te otroke, so trajne. Trajne so in nesorazmerno hujše, kot bi bile posledica tega, da bi se šole za učence s posebnimi potrebami odprle. Na to vas je na koncu opozorila tudi najvišja sodna instanca v tej državi, Ustavno sodišče, v odločbi 3. decembra o presoji ustavnosti Odloka o začasni prepovedi zbiranja ljudi v zavodih s področja vzgoje in izobraževanja ter univerzah in samostojnih visokošolskih zavodih argumentiralo, da ima zaprtje šol za otroke s posebnimi potrebami veliko večje posledice kot za druge otroke. Ustavno sodišče je poleg ugotovitve, da zaprtje šol, vključno s šolami za otroke s posebnimi potrebami, sploh ni bilo pravno veljavno, sploh ni bilo pravno veljavno, za kar prav tako kot pristojna ministrica odgovarjate, podali so tudi vsebinsko stališče ter pobudnikoma, otrokoma starima 7 in 9 let, ki obiskujeta osnovno šolo za otroke s posebnimi potrebami, pritrdilo, da, in sedaj citiram, »izostanek takšnega dela lahko vpliva na njun razvoj, še posebej če ti ukrepi trajajo dlje časa, kot je to v obravnavanem primeru. Poleg tega pa so zaradi zaprtja zavodov, v katerih se izobražujejo, ti otroci prikrajšani za izvajanje vseh specialnih obravnav, ki so jih deležni v teh zavodih, s čimer se jim tudi povzroča škoda. Pri tem ni mogoče a priori zanikati, da bodo lahko posledice takšne oblike izobraževanja, ki traja dalj časa, pri posameznih otrocih s posebnimi potrebami težko popravljive«. Konec citata. Potrebno je poudariti, da je iz omenjene odločbe Ustavnega sodišča tudi jasno razvidno, da zaprtje šol za otroke s posebnimi potrebami ne more bistveno izboljšati epidemiološke slike v državi. Spoštovana gospa ministrica, v vsaki pravni in demokratični državi bi že po taki odločbi Ustavnega sodišča pristojen minister prevzel objektivno odgovornost. Čeprav v danem primeru imate vi absolutno tudi subjektivno odgovornost, ker ste na škodljive posledice bili opozorjeni pravočasno, a se niste odzvali. Skratka, minister bi prevzel odgovornost in nemudoma odstopil. Ne, vi, vaše ministrstvo, uberete ponovno drugačno pot, zame osebno zelo zelo neetično in nemoralno. Vi ste tako po navedeni intervenciji Ustavnega sodišča zavzeli res zelo ozko razlago navedene odločbe ter obiskovanje šole dopustili zgolj tistim otrokom s posebnimi potrebami, ki obiskujejo zavode za otroke s posebnimi potrebami in osnovne šole s prilagojenim programom, kar pomeni, da se je od približno 13 tisoč osnovnošolskih otrok z odločbami o usmeritvi le okoli 4 tisoč 700 vrnilo v izobraževalni proces − samo 4 tisoč 700, vsi ostali so še vedno doma oziroma delijo usodo z ostalimi učenci rednih programov osnovnih šol. To je absolutno sramotno, spoštovana gospa ministrica. In spet se sprašujem, res, od kod vam samozavest, da danes mirno izrečete, da lahko vsem mirno gledate v oči, ko ena velika skupina posebno ranljivih skupin otrok, ki ste jim kljub odločbi Ustavnega sodišča mirno onemogočili šolanje. Meni res ni jasno, kako lahko mirno zagovarjate take škodljive, abotne odločitve, res ne. Vi sploh veste, da pri skupini otrok s posebnimi potrebami, ki jim ni bilo takoj po odločitvi Ustavnega sodišča omogočeno šolanje in ki je številčno največja, da je za to skupino znanstveno dokazano, da jim prevelika uporaba informacijske tehnologije lahko pomembno škoduje? Vi veste, da z vašim vztrajanjem pri pouku na daljavo ti otroci že od marca niso bili deležni dodatne strokovne pomoči v živo in ostalih, z odločbo predpisanih, prilagoditev, kar negativno vpliva na njihovo znanje, na inkluzijo ter morebitne vedenjske, čustvene primanjkljaje? Ali veste, da številni otroci iz te skupine vsakodnevno razvojno nazadujejo navkljub nepredstavljivim naporom, ki jih njihovi starši, skrbniki ali drugi sorodniki vlagajo v njihovo šolanje na daljavo? Vi in vaše ministrstvo pa njim in njihovim staršem niste naslovili nikakršnih spodbud ali ukrepov, ampak ste jih ob odpiranju šol in zavodov za otroke s posebnimi potrebami mirno spregledali in z njihovo nevključitvijo v izobraževalni proces na način enake obravnave vseh otrok s posebnimi potrebami ne samo obšli odločbo Ustavnega sodišča, te otroke ste neposredno diskriminirali in postavili v neenak položaj, kar je absolutno nezakonito in prepovedano že z Ustavo Republike Slovenije. Spoštovana gospa ministrica, to je samo ozek delež vašega delovanja, ki kaže na absolutno nesprejemljivo ravnanje in nedvoumno politično odgovornost. Nedvoumno ste ravnali zoper ustavo, delovali ste neodgovorno in neetično. Za moje pojme ste absolutno subjektivno in objektivno odgovorni za stanje, s katerim se danes soočamo, in zato je interpelacija zoper vas absolutno in nedvoumno upravičena in utemeljena in vam na tej točki polagam na dušo, da danes pred glasovanjem imate še vedno možnost, da si ohranite obraz in da sami odstopite. Da se zazrete vase, prevzamete odgovornost za svoja dejanja. Pa ne se smejati, ker res ni primerno. Res apeliram na vas, da slišite, kar vam govorim in da se ne smejete, ko vam take stvari polagam na dušo. Zelo zelo neodgovorno do konca, ampak očitno se zazrli vase ne boste. Že sedaj ta vaša reakcija kaže na to. Vi ste bili pasivni, ko bi morali biti aktivni. Pa bodite danes aktivni, pa odstopite. Hvala.
Hvala lepa. Tudi jaz bi zelo prijazno prosila gospo ministrico, vendarle ste gostja v teh hiši in se ne posmehujte posameznim razpravam, ker ni korektno. Gospa Škrinjar, vi se pa prosim malo vzdržite pa se ne derite čez dvorano, ker tudi to ni primerno. Nadaljujemo. Gospa Mateja Udovč ima besedo, pripravi se gospod Jure Ferjan. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča za besedo. Spoštovana ministrica, državni sekretar, kolegice, kolegi, en lep dober dan! Najprej bi rada opozorila, da ministrica nosi masko in svaka čast tistemu, ki ve, kaj se za masko dogaja. Maska je modre barve, tako da, ni prozorna in se dejansko skoz njo ne vidi, samo kolegicam in kolegom v poduk, ki tukaj na desni, pa mogoče tudi na levi, že govorijo, mogoče se tudi smejijo, pa tega jaz sama ne vidim. Pa da ne bomo govorili danes samo slabo o naši ministrici. Jaz jo spoštujem kot ministrico. Spoštujem jo, ker je za Gorenjsko naredila zelo veliko, veliko veliko več kot marsikateri minister pred njo. Tri šolske programe smo dobili na Gorenjsko, ki jih je ona potrdila in odobrila. To je velik dobrobit za Gorenjsko in verjamem, da bo tudi ostal. Res je, tri šolske programe je odobrila v času, ko so bile šole zaprte, ampak to ne pomeni, da gre za šolske programe, ki se bodo začeli letos v januarju, temveč 1. septembra, ko upamo, da bo epidemiološka slika veliko boljša in bolj ugodna. Da bodo državljanke in državljani vedeli, kako pomembno je to, da dobiš šolski program, in da to ni kar tako čez noč, da morajo biti dobre argumentacije, strokovne argumentacije, da je ta program upravičen, pomeni da so se v Ormožu dvanajst let potegovali za ta program, a ga niso odobrili. In to za zdravstveno nego, ne za gimnazijo, pa jim ga nobeden predhodni minister ni nikoli odobril. Za poklic, ki je zelo zelo iskan. Zato spoštovana ministrica hvala, ker delate za naše otroke, ker delate za naše ljudi in odpirate programe, kjer se bodo lahko naši otroci ne samo izobrazili, temveč tudi dejansko zaposlili. Da ministrica dela dobro, je tudi podatek, da smo letos v Državnem zboru sprejeli zakon, s katerim smo zaostrili pogoje za varuhe naših otrok in s tem preprečili, da bi se nam ponovila še kakšna zgodba o kengurujčkih. Da ne omenjam, da bodo imeli otroci, drugi otroci in vsi nadaljnji otroci tudi brezplačni vrtec, verjamem pa, da bi marsikdo rekel tudi od državljanov in državljank, da je to samo populistična poteza sedanje vlade. Saj veste, vse kar naredi sedanja vlada, to je populizem, vse, kar naredi katerakoli druga vlada, to je pravica oziroma to je dobro za ljudi. Čeprav se vprašam, kaj dejansko je res, in bi mogoče samo nadaljevala v tej smeri, karkoli bi naredila ta vlada, je narobe. Pa vam bom povedala samo en primer na nas poslancih. Če poslanci nimamo prednosti pri cepljenju, rečejo, da je to zato, ker ne zaupamo cepivu. Ko dobimo poslanci prednost pri cepljenju, pa rečejo, sedaj pa niso upravičeni zato, ker bodo cepivo odvzeli nekomu, ki je v bolj ranljivi skupini. Enako je pri ministrici. Enako. Enako je bilo pri odločitvah, ko se je ministrica morala odločiti, ali bo šole zaprla ali ne. Danes jo krivimo, ker so se otroci morali šolati na daljavo. Kako bi jo šele krivili, če bi ministrica šole odprla pa bi zboleli učitelji, da ne bi mogli poučevati naših otrok. In bog ne daj, da bi se epidemija razširila, da bi otroci prenesli okužbo v svoje družine, za katero bi zboleli njihovi starši, stari starši. In bog ne daj, da bi še kdo izmed družinskih članov zaradi tega umrl. Kaj bi govorili šele takrat! Danes govoriti, ali je bilo to prav ali ne, poglejte, v vsaki vojni se mora nekdo enkrat odločiti, kaj bo naredil. Kakšne pa so bile odločitve, jih pa lahko sodimo šele po končani vojni. V sodelovanju, spoštovanju in povezovanju je naša moč. Prej ko se bomo vsega tega zavedali, bolj uspešni bomo pri premagovanju pandemije in pri našem delu, pri našem skupnem delu. Ne morem se znebiti občutka, da se vse preveč ukvarjamo z bojem proti ukrepom, ki jih je sprejela vlada za zajezitev pandemije. Narediti vse, da zamenjamo vlado, vse premalo pa se ukvarjamo z bojem proti epidemiji sami. Če bi se to razmerje obrnilo, bi bila verjetno zdravstvena slika v Sloveniji bistveno boljša in sigurno bistveno drugačna, otroci pa bi bili v šoli tudi bistveno, bistveno prej. Tudi mene osebno motijo določene omejitve, ki jih prinašajo ukrepi vlade na tem področju. Vendar pa če je to davek, ki ga moramo plačati za zajezitev in odpravo tega virusa, potem sem pripravljena tudi sama potrpeti in prenašati te omejitve. Res je, da gre za podobne ukrepe v različnih državah, ki pa so sprejeti v različnih obdobjih in z različno časovno dimenzijo. Predvsem so odvisni od epidemičnega stanja na določenih območjih oziroma v določenih državah. Torej ne gre za nek unikum naše vlade. Seveda med njih spada tudi šolanje na daljavo. Ali smo ta ukrep sprejeli prekmalu ali prepozno, mislim, da to sedaj resnično ne bi smelo biti vprašanje. Sedaj smo postali vsi pametni generali. Meni se zdi bolj pravo vprašanje, ali so učitelji, vodstvo šol, Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport naredili, postorili prav vse, kar je bilo nujno potrebno za izvajanje kakovostnega pouka na daljavo, koliko pričakovanega znanja so v tem času pridobili učenci s tem načinom pouka, kako bomo spet čim prej normalizirali stanje na tem področju in seveda, kar je najpomembnejše, na kakšen način bodo učitelji pomagali učencem, da bodo čim prej pridobili potrebno manjkajoče znanje. To so vprašanja, o katerih bi se morali mi danes pogovarjati. Ko se bo pouk spet normalno odvijal v šolah, ni dovolj, da bodo učitelji samo zahtevali le določen nivo znanja, ki je predpisan v kurikulimih, in ga ocenjevali, ampak jim bodo morali pri tem tudi sami pomagati. Šele ob zaključku letošnjega šolskega leta bomo lahko približno ocenili, do kolikšnega odstopanja od pričakovanega je prišlo pri znanju in potem bomo lahko tudi ocenjevali smiselnost ukrepov, povezanih s šolo na daljavo, posledično pa tudi odgovornost ministrice dr. Simone Kustec. Čeprav je interpelacija ministrov povsem legitimna in legalna, orodje opozicije, pa moramo dejansko vsi skupaj ugotoviti, da je ta izbrana povsem v napačnem času, da gre v tem primeru le za politično obračunavanje z aktualno vlado in Stranko modernega centra in z aktualno, našo ministrico. Namesto da bi se ministrica in resorno ministrstvo v tem občutljivem in kriznem času ukvarjalo s sprejemanjem ukrepov za čim prejšnjo normalizacijo na tem področju, se mora celoten strokovni tim ukvarjati z interpelacijo. Tudi mi poslanci bi lahko ta čas koristneje uporabili za drugo pomembno delo, ki nas čaka na področju sprejemanja nujne zakonodaje. Ampak, kot pravim, gre za legitimno potezo opozicije. Kot sem že večkrat povedala, poti do cilja so različne. Tudi ta je ena izmed njih. Neskončno zavzemanje, besedičenje, brez končnega uspešnega epiloga. Že videno, že slišano. Obljube na obljube, ki se nikoli ne realizirajo. Če pa smo že tu in razpravljamo o tej problematiki, pa bodimo konstruktivni, naredimo presek stanja, ugotovimo, kateri ukrepi prinašajo rešitve in katere je treba korigirati, dopolniti oziroma izboljšati, da bodo pomagali našim otrokom in zagotovili spet normalno izobraževanje. Ne pa samo bombastično nizanje napak in nekaterih hipotetičnih posledic ukrepov in tako dalje. Šolanje, izobraževanje otrok ni le domena ministrice, ministrstva in samih šol. To je domena vseh nas. Zato moramo vsi storiti prav vse, da naša šola postane še boljša, kot je bila do sedaj. Ko tako vestno in dramatično naštevate razloge za interpelacijo ministrice, pa se kar ognete nekaterih pomembnih dejstev, ki govorijo ministrici v prid. Predvsem mislim na vzpostavitev sistema za šolanje na daljavo. Ta sistem je bil postavljen in je začel delovati v rekordnem času. Vzpostavila se je potrebna informacijska infrastruktura, usposobili so se učitelji, učenci, starši. Seveda je prihajalo in še prihaja do določenih problemov, vendar je ministrstvo s strokovnimi službami hitro in učinkovito ukrepalo. V normalnih razmerah tega sistema ne bi vzpostavili v desetletjih. Saj veste, kako to gre, projekti na projekte in tako dalje. Ne moremo in ne smemo pozabiti znanja, ki so si ga pridobili vsi zgoraj navedeni – od učiteljev, do učencev. Ta sistem poučevanja v določenem obsegu in na določenih področjih je tudi bodočnost v našem sodobnem šolanju, v prihajajoči bodočnosti. To ne pomeni, da se bomo izobraževali na daljavo, ampak prav je, da stremimo k spremembam. S šolanjem na daljavo imam tudi sama izkušnje, saj imam doma dva šoloobvezna otroka. Pri tem moram jasno povedati, da je bilo v začetku res nekaj težav, a odpora z njune strani nikoli ni bilo. Mogoče je bilo veliko več težav z moje strani in strani staršev in samih učiteljev, kateri niso imeli afinitete do tega načina poučevanja, kot pa z učenci. Veliko večjo skrb sem imela sama, ker so učitelji tako različno poučevali pouk na daljavo. Nekateri so vzorno imeli videokonference, nekateri pa so, žal, ob nedeljah zvečer poslali, kaj morajo narediti čez ves teden. In v določenem obdobju so otroci imeli pouk narejen v eni uri pa pol na dan. In to je mene skrbelo kot starša. Mojih otrok, oprostite, pa ni skrbelo, pravzaprav so bili veseli. Ampak, veste, teh stvari ne more preprečiti ministrica. To je stvar učitelja in njegove avtonomije. Res je, ministri lahko odredijo določen način delovanja. Kako bo pa učitelj v razredu poučeval, je pa to popolna avtonomija učitelja. Še enkrat vas pozivam, da ta čas, ki ga imamo danes, raje izkoristimo za skupen boj proti virusu, epidemiji in poiščimo skupne dobre rešitve, ne pa za medsebojno brezplodno politično obračunavanje. Na tem mestu moram poudariti, da se tudi zavzemam, da učenci, dijaki in študentje javno izražajo svoje mnenje v veljavnih okvirih nastopanja in obnašanja. Sem pa odločno proti vsaki manipulaciji s temi kategorijami za doseganje kakršnihkoli političnih ciljev. Verjamem, da bi se ministrica mogoče kdaj tudi drugače odločila, kot se je, če bi vedela, kako se bodo razmere odvijale naprej. Po končani epidemiji bo dovolj časa za obračune, obračunavanja, iskanje politične odgovornosti in nagrajevanje oziroma nenagrajevanje s strani volivcev. Sedaj pa je čas, da začnemo sodelovati v boju zoper tega nadležnega virusa, ki je spremenil življenje ne samo v Sloveniji, ampak povsod po svetu. Mislim, da moramo vsaj na tej točki dokazati, da smo resni politiki in da se zavedamo svoje odgovornosti za stanje v naši lepi državi. Glede na vse navedeno bom seveda glasovala proti interpelaciji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Jure Ferjan, pripravi se gospod Soniboj Knežak. Izvolite.
Gospa podpredsednica, hvala za besedo. Spoštovana ministrica ter ostali gostje! Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci in seveda vsi, ki nas spremljate, prav lepo pozdravljeni! Neizpodbitno dejstvo je, da se izobraževalni proces v Sloveniji kljub epidemiji, kljub pandemiji ni ustavil. Ustavilo se je v določenem obdobju tudi javno življenje, izobraževalni proces pa se ni ustavil, je potekal in teče dalje. Seveda ne moremo enačiti izobraževalnega procesa na daljavo z izobraževalnim procesom, kot smo ga bili vajeni leta, desetletja pred tem. Ne moremo ju enačiti, ker nista enaka, in ne moremo ju enačiti, ker imata različne prednosti in ker imata tudi različne pomanjkljivosti. Dejstvo je tudi, da po letu dni ali po več kot letu dni epidemije in različnih ukrepov zagotovo pri vsakem posamezniku nastopi tudi ta sociološki, socialni vidik, želja po druženju in tako naprej. Zagotovo smo vsi dali veliko žrtev in omejili stike in seveda se dosledno in konsistentno držali ukrepov. Prepričan sem, da nas je to velika večina naredila. Seveda po tolikem času je tudi želja in ta vidik na mestu, seveda je tudi prisoten. In zagotovo je tudi dejstvo, da ne samo vsi, ki sedimo v tej dvorani, ampak pravzaprav sleherni Slovenec, Evropejec si želi čim prej poti v normalnost. Ampak ta pot v normalnost je po stezi upoštevanja priporočil stroke, upoštevanja ukrepov vlade, ki so narejeni na podlagi dejanske epidemiološke slike in je seveda tudi v dosegu ustrezne precepljenosti v čim krajšem času. In tukaj je še en ključen korak, kje se bo odgovornost vsakega izmed nas v družbi pokazala v tisti najbolj pomembni luči in tudi lahko rečemo z vidika solidarnosti, kajti s cepljenjem ne bomo zaščitili le sebe, svojih bližnjih, ampak tudi tiste, o katerih danes veliko govorimo, torej naše otroke in tiste, ki so v naši družbi najranljivejši, najšibkejši. Tudi iz današnje razprave vidimo, leva opozicija mnogokrat nabira politične točke, aktualna vlada dela in pomaga ljudem in se zaveda tudi posledic napačnega ukrepanja, zaveda se posledic takšnih pozivov, ki so tudi eden izmed razlogov, da so se morale slovenske šole zapreti. Posledica tega je bilo seveda naraščajoče število okužb. In še marsičesa drugega, metanj mask tudi v tej dvorani, tudi v tem državnem zboru. Ministrstvo za šolstvo in Vlada Republike Slovenije je na prvo mesto postavila zdravje in varnost naših otrok, naših učiteljev, vseh, ki sodelujejo v izobraževalnem procesu. In to niso samo otroci in učitelji, mnogo jih je. To, da je vlada postavila na prvo mesto zdravje in varnost, je ključno, kajti vse se da nadoknaditi, izgubljenih življenj − vsako je dragoceno − žal ne. Iz tega bi nadaljeval z citatom, ki je bil danes izrečen, tudi v nadaljevanju moje razprave bo še nekaj teh citatov. In sicer takole je dejal predlagatelj, »dijaki so pokazali pogum in odgovornost«. Drži. Dijaki so pokazali pogum in odgovornost. Ampak ne tisti, ki so protestirali, ampak tista velika velika večina, ki je ostala doma in ki je nadaljevala z izobraževalnim procesom. Pokazali so pogum in odgovornost. Jaz ne bom polemiziral glede kazni, glede ukrepov in tako naprej, bom se pa vprašal, pa se lahko vsak izmed nas vpraša, kaj se zgodi, če narobe prečkate cesto. Kaj se z zgodi, če narobe parkirate avto, kaj se zgodi, če naredite prometni prekršek in vas pri tem ustavi policist. Kaj se zgodi? Dobite kazen. In če je bilo morda včasih tako, če ste morda nekateri še vedno na to navajeni, da rečete ja, jaz pa ne, jaz sem pa to, pa tisto, pa tretje, pa gor pa dol. Veste, v samostojni in neodvisni demokratični Republiki Sloveniji morajo biti zakoni in so zakoni enaki za vse. Pred zakonom je prav, da smo vsi enakopravno obravnavani. In o tem naj seveda odločajo pristojne institucije. Zanimivo je tudi, kar smo spremljali, pa mogoče ne tako zelo zanimivo, bi bila kakšna druga beseda bolj primerna, pa vendarle, v zadnjih mesecih smo spremljali številne zgodbe o otrocih, kako so otroci lačni, danes smo slišali celo, da nekateri otroci imajo pa prekomerno težo. Brali smo tudi na Slovenski tiskovni agenciji, da otroci, ker ne hodijo v šolo, bodo pa pozabili, kako se je s priborom. Ko klikneš članek, ugotoviš, da sicer ne gre za razmere v Sloveniji, ampak v tujini, pa vendarle je bil naslov zelo zavajajoč in marsikdo ne prebere kaj več od naslova in ogleda uvodne slike. Tako da se mi zdi res neprimerno, da se najranljivejše, da se otroke izrablja za nek politični boj, za rušenje vlade, za nasprotovanje ukrepom in tako dalje. To je neprimerno. In to se je pokazalo tudi v raznih protestih in pokazalo se je potem nekaj tednov po tem, ko so tam številke naraščale, ko se je epidemiološka slika bistveno poslabšala. Tukaj bom to izpostavil, da ne bo potem v nadaljevanju kakšnih nesporazumov. Jaz se zavedam, da so med epidemijo nastale številne stiske in da so se nekatere stiske, ki so bile pred epidemijo, še dodatno poglobile. Ampak mislim, da se pa vsi tudi zavedamo, da so te stiske bile pred epidemijo, so med epidemijo in bodo žal ostale tudi po epidemiji. Ampak prepričan pa sem, da je teh stisk bistveno manj tudi zaradi ukrepov Vlade Republike Slovenije, ukrepov, ki smo jih sprejeli v Državnem zboru, osem protikoronskih paketov, več milijard evrov, ki so šle neposredno ljudem, ki so šle slovenskemu gospodarstvu, in samo na področji MIZŠ je šlo več kot 76 milijonov evrov. Tu si lahko, če bo kamera približala, konkretno pogledate, komu je bil denar namenjen, realizacija v letu 2020, torej v lanskem letu, in realizacija v letu 2021. Mislim, da so podatki do 12. marca letos. Veliko je bilo narejenega. In tisti, ki zdaj govorite, kaj vse bi moralo biti narejeno, kaj vse je bilo narobe, ste, ko je napočil čas, ko je treba stopiti morda v velike čevlje, ko je treba nekaj narediti, vrgli puško v koruzo, zbežali in potem še nagajali. Še en pomemben podatek, tega se nisem jaz spomnil. Pred tedni smo imeli v Državnem zboru s strani strokovnjakinje, ki se ukvarja s psihologijo otrok z duševnimi težavami, stiskami, eno tako zelo zanimivo, izredno zanimivo strokovno predavanje oziroma predstavitev, kaj se je v bistvu teh preteklih mesecih dogajalo. Iz tistega je bilo jasno moč razviti iz empiričnih podatkov, iz številk obravnavanih primerov, da epidemija covida-19 ni povzročila povečane stiske pri otrocih. Res pa je, da te stiske so, ampak so bile tudi prej in so odraz različnih dejavnikov. Žal, tudi danes so te stiske prisotne in zagotovo je tudi epidemija tudi marsikatero poglobila. Tukaj mislim, da se lahko strinjamo. Potem je treba tudi to izpostaviti. Saj to smo navajeni, da s podatki manipulirate, tako da to ni nič presenetljivega. Vi pravite, da so bile šole v Slovenij zaprte najdlje. Ne drži. Ne drži. Šole v Sloveniji niso bile zaprte najdlje So bile zaprte toliko in toliko dni, niso bile pa najdlje. Kar je pa ključno, vi govorite, šole so bile zaprte. Šole so bile določen čas zaprte, ampak izobraževalni proces je tekel. Danes smo slišali iz Liste Marjana Šarca − bojim se, da je storjena škoda nepopravljiva. Pa vi res podcenjujete mlade, vi res podcenjujete naše otroke! Zakaj to počnete? Zakaj jim že vnaprej govorite, »joj, kako ste bogi, joj, nič se ne da, joj, kako je grozno«. Vsaj jaz gledam osebno tako. V življenju se iz dneva v dan učimo. Marsikaj je težko, marsikdaj je tudi zelo lepo, ampak vse te izkušnje nas bogatijo, nas naredijo morda tudi drugačne, bolj odprte, bolj tudi široko razmišljujoče. In ravno otroci so po mojem mnenju tisti, ki se znajo zelo hitro prilagoditi, so iznajdljivi, so inovativni in marsikdaj bistveno bolj kot mi odrasli znajo razmišljati izven nekih ustaljenih smernic, nekih kalupov. Res pa je, spoštovane in spoštovani, da je to težje ali pa težko, če jih starši pri tem ne podpirajo, če jih starši pri tem zavirajo, če jim govorijo, da se ne da, namesto da bi jih spodbujali, »ja, je težko, ampak bomo zmogli«. Tukaj tudi ne pristanem na te očitke. Jaz se zavedam, niso povsod enake razmere, niso povsod dobre razmere, to jaz vse razumem. Marsikje je težko, ampak je bilo težko tudi pred epidemijo in žal bo težko tudi po epidemiji. Ampak bistveno več stisk bi bilo, če vlada ne bi ustrezno reagirala. Pa je. In pomagala ni bankam, kot je bilo to v pretekli krizi, pomagala je ljudem in pomagala je gospodarstvu. To je vse med seboj povezano, pomoč gospodarstvu je še enkrat pomoč ljudem. Ohranjajo se službe, ohranjajo se delovna mesta in tako dalje. Veste, ja mislim, da to leto, da strnem, ni bilo izgubljeno. To leto je bilo zahtevno, to leto je bilo polno izzivov in kot rečeno tudi polno stisk. In to leto je bilo predvsem leto, v katerem verjamem in upam, upam, da smo se vsi marsikaj naučili. Izobraževalni proces ni obstal. Zavedamo pa se vsi, da so posamezne šole, posamezne institucije med seboj različne in so se seveda tudi različno prilagodile, nekatere bolje, nekatere hitreje, nekatere na takšen način, nekatere na drugačen način. Ampak so se prilagodile. In verjamem, da so tudi iz tedna v teden postajale boljše, bolj učinkovite, bolj spretne. Tudi verjamem, da to, kar so se tako otroci kot tudi tisti, ki naše otroke izobražujejo, v tem obdobju naučili, da bodo to znanje s pridom prenesli tudi v prihodnja leta, ko bo ta epidemija še en spomin. Verjamem, da smo se kot družba tudi v teh težkih časih bili sposobni marsikaj naučiti in da bomo zdržali ta finalni obračun z epidemijo. Slišali smo tudi, da so šli otroci prepozno v šolo, kot pravite. Zdaj bom spet pokazal to sliko. Tudi zato so šli ponovno prepozno v šole. Tudi zato so se morale šole zapreti. In vi v stranki Socialnih demokratov pravite, da je ministrica dvolična. Kaj ste pa potem vi? Kaj ste potem vi? Naj nadaljujem, kar se tiče razpisa za vpis v visokošolsko izobraževanje. Na začetku je treba povedati, da so bili vsi postopki izvedeni pravočasno in v skladu z normativi. Res pa je, da je aktualna vlada k tej zadevi pristopila drugače kot pretekle vlade. Pristopila je s strateškim razmislekom, kaj je tisto, kar bo Sloveniji v prihodnjih letih, desetletjih dalo večjo dodano vrednost, kaj bo prineslo k razvoju, k napredku naše države, kakšna bo prihodnost. Moje mnenje je, da si ne Slovenija ne nobena država ne sme privoščiti, da bi izobraževali potencialno nezaposljivi kader. In zato ta strateški razmislek in tudi že rezultati. Tam, kjer potrebujemo več kadra, tam je tudi več razpisnih mest. In nenazadnje, kot smo tudi lahko videli v tem procesu, je tudi tam več interesa. Kot lahko vidimo tudi iz te moje razprave in razprav predhodnikov in predhodnic, vi, leva opozicija, delate z besedami, mi, vladna koalicija, Vlada Republike Slovenije, pa delamo z dejanji. Prej sem že pokazal konkretne številke, pa bom s tem tudi nadaljeval. Poglejte, to je število kosov informacijske opreme. Znatno se je povečalo v letu 2020, v letu 2021. Vlada, ministrstvo je šlo naproti temu, da je bila šola na daljavo, da je bilo treba tukaj marsikaj tudi nadoknaditi, pomagati predvsem tistim socialno šibkejšim, ki si tovrstne opreme niso mogli privoščiti. Izjemno pomembno je tudi to, da se je proračun ministrstva znatno povečal. In kar je še prav tako zelo pomembno, je tudi to, da bodo investicije v prihodnjih letih na tem resorju višje. Torej je jasno, da ta vlada mladim, izobraževalnemu procesu, prihodnosti Slovenije povzroča tisto, kar bi morali povzročiti že v preteklosti: da se izobražuje kadre, ki bodo ustvarili dodano vrednost, ki bodo pokrivali tiste poklice, ki jih v Sloveniji najbolj potrebujemo. Vi, leva opozicija, delate z besedami, mi, vladna koalicija, Vlada Republike Slovenije, delamo z dejanji. In spoštovane in spoštovani, tako bo tudi v bodoče.
Hvala lepa. Naslednji razpravljavec je na vrsti gospod Soniboj Knežak, pripravi se gospa Jerca Korče. Izvolite.
Hvala, predsedujoča. Spoštovane kolegice in kolegi! Glede na to da sem pretežni del svoje poklicne kariere, to je skoraj 37 let, opravljal v gospodarstvu, mi kljub temu da sem že skoraj tri leta v Državnem zboru, take zadeve, kot jih danes poslušam, res težko padejo na dušo. Ne morem verjeti okrog česa se sučejo in o vsem tem odloči teh 90 poslancev, ki smo v tem državnem zboru, ko poslušam nekatere res neumnosti, ne morem drugače reči. Niti ne bi razpravljal, bom tudi velik del tega, kar sem imel namen povedati, izpustil, ker se ne mislim ponavljati. Tisti glavni očitki, kar se tiče interpelacije in kar zamerimo ministrici, je bilo danes že ne vem kolikokrat izrečeno, tudi glede samih replik. Jaz sem se mislil oglasiti in tudi na dve zadevi tega mojega predhodnika, mladega kolega Ferjana, ampak si šel pogledat, ker ga ne poznam, da je delal kar en lep del svoje poklicne kariere tudi na Novi24, se pravi izgubljen primer in je škoda, da razpravljam v smeri tistega, kar je rekel. Ko človeku zmanjka nekih argumentov, kaže neke slikice, ki jih še mi v tej dvorani ne vidimo, neke grafe, ki tudi niso vidni. Skratka, to je način te komunikacije. Tisto, kar se danes pojavlja večkrat v očitkih razpravljavcev, ne vem, od razprave kolega Reberška iz Nove Slovenije bi rekel, sveta preproščina, mi delamo, vi ste pa vsi nori, škodo delate tej državi. Jaz mislim, da gledalci in gledalke oziroma državljanke in državljani pa le niso tako naivni, kot jih skozi svoje te populistične pamflete poskušate narediti. Danes poslušam že ves popoldan, kako se hvalite, koliko je ta vlada več sredstev namenila za področje izobraževanja, za vsa področja, 20, 150 milijonov, pozabite pa povedati, spoštovane kolegice in kolegi, eno dejstvo, da ste rekordno zadolžili to državo, da delite nekaj, česar ta država nima, dolgove bo odplačevala še moja vnukinja, ki je zdaj stara dve leti. Tega pa ne poveste. Gradili boste domove. Super, tudi prejšnje vlade bi lahko gradile domove za starejše, če bi se zadolžile. Pred enim letom, ko ste formirali vlado, ste prejeli doto v višini skoraj četrt milijarde evrov presežkov nad prihodki. To je bilo darilo prejšnje vlade. Danes je večmilijardna zadolženost. In se hvalite, kako ste bili uspešni. Na katerih področjih? Ali je preko štiri tisoč mrtvih za vas uspešno delo, ko pravite, da uspešno delate. Super delate! Jaz upam, da boste čim prej nehali delati, ker delate škodo tej državi. Toliko okoli komentarja zdajšnjih razprav, ki sem jim veliko večino spremljal tudi v pisarni. Glede ministrice in današnje teme sem rekel, da ne bom našteval vse tisto, ker se kar ponavljamo. Očitki so več ali manj isti. Tudi glede ostalih debat, kar se tiče teh pekapejev, sem zelo previden pri razpravah. Tudi danes ne bom rekel, da so naše šole predolgo zaprte, ali so premalo časa zaprte. Jaz verjamem po eni strani, če ministrica ni imela drugih idej, je najbolj enostavno, da imaš zadeve zaprte in nobenega dela, otroci so doma, hkrati pa lahko rečeš, da si tudi čuval njihovo zdravje. Temu težko oporekam, da so predolgo zaprte. To je bila pač njena odločitev. Po mojem, ko spremljam to dogajanje, to ni bila njena odločitev, ni ona v fazi tega odločevanja, vsaj kar se tiče področja dela Ministrstva za šolstvo, ni ona odločevalec, odločevalec je nekje drugje. Tudi škoda, ker je ni v dvorani, bi jo vprašal, ker eno izmed vprašanj, ki sem ji ga imel namen zastaviti, je tudi, kaj ona meni, kot akademsko izobražen človek z doktoratom, kako se počuti kot ministrica, ki ima prepoved komuniciranja z javnostjo s strani nekega uradnika iz nekega Ukoma. Isto prepoved imajo vsi ostali ministri, razen seveda predsednik vlade Janez Janša. Za njega ta omejitev ne velja. Prepoved komuniciranja ministrom v demokratični državi, v Republiki Sloveniji v letu 2021 − spoštovane kolegice, o čem se mi pogovarjamo? Katastrofa. Zdaj glede dela ministrice. Jaz se bom bolj osredotočil na tisti del, kar mislim, da ni bilo dosti še danes izpostavljeno, to je njeno katastrofalno komuniciranje. Vloga vsakega ministra oziroma ministrice je skrb za svoje področje. Zdaj bom malo bolj šel v to področje, ker zadnjih dvajset let sem delal na kadrovskem področju, pa naj začnem s tem opisom del in nalog nekega poklica, kot je ministrica za izobraževanje. Ona bi morala skrbeti za razvoj celotnega svojega področja, da je proaktivna, da deluje, sodeluje, nenazadnje tudi pripravlja strokovno ekipo s pomočjo ministrstva, ki ima na tem resorju po moji oceni ta ekipa bogato znanje in tudi izkušnje, da sprejema ukrepe, novosti, odpravlja slabosti, predvsem pa odločno, jasno in pa v prvi vrsti ščiti interese otrok, mladih ter drugih deležnikov v tem procesu vzgoje in izobraževanja. Vsega tega, spoštovane kolegice in kolegi, gospa ministrica Simona Kustec,po moji oceni ni naredila. Velik del teh aktivnostih, ki sem jih zdaj naštel, temelji na povezovanju in na komunikaciji. Tega, spoštovana ministrica, predvsem slednjega, to je področje komunikacije, z vaše strani na žalost v tem letu vašega ministrovanja ni bilo oziroma je bilo milo rečeno, kot sem že v uvodu rekel, katastrofalno. Pa ne mislim tukaj samo na tiste izjave, ki so se pri tej vladi iz dneva v dan spreminjale. Pri tem resorju smo bili celo priča temu, da so se ne iz dneva v dan spreminjale izjave ministrstva, ampak da so se spreminjale tudi iz ure v uro, zjutraj eno, popoldan drugo. Če se hočeš uspešno lotiti nekega problema, je ena izmed ključnih zadev pri premagovanju teh izzivov, s katerimi je bil ta sistem vzgoje in izobraževanja soočen v času epidemije, vsekakor sodelovanje ministrstva z vsemi deležniki v tem sistemu izobraževanja in vzgoje. To se pravi, sodelovanje s strokovnjaki na področju pedagoškega dela, šolskimi psihologi, s šolami, predstavniki zaposlenih, nenazadnje tudi z dijaki in s študenti. Ali je bilo to uspešno? Ministrica v predstavitvi pravi, da ona ocenjuje, da so delali dobro, da so bili uspešni, da je bilo dobro tudi sodelovanje. Pa je bilo res, spoštovane kolegice in kolegi, to sodelovanje dobro? Ena izmed zadev, ki jih je v svojem uvodnem govoru predstavila ministrica, da je bilo to sodelovanje uspešno, nenazadnje je to dokazovala tudi s tem, da je bil podpisan nek akt o napredovanju z največjih sindikatom SVIZ. Ne vem, ali to drži. Ali to sodelovanje v tej epidemiji temelji na podlagi enega podpisa nekega akta z največjim sindikatom? Jaz bi vas ob tej priliki, spoštovane kolegice in kolegi, ker na žalost ministrice ni, spomnil, da je bilo na 30. nujni seji Odbora za izobraževanje, ki je bila konec meseca decembra, pred dobrimi tremi meseci, s strani največjega sindikata SVIZ, Sindikata javnih uslužbencev v vzgoji in izobraževanju, javno izraženo, da navkljub prošnjam in predlogom učiteljstvo v procesih načrtovanja ni bilo zadosti upoštevano. To je izjava in si lahko pogledate zapiske, magnetograme s te seje odbora. To je na eni strani komunikacija s predstavniki zaposlenih, s sindikati, njihova ocena, ki je takšna, kot sem vam jo prebral. Niso pa edini od teh deležnikov v tem procesu. Nezadovoljni z vsem tem so tudi, naj vam preberem tudi opozorilo oziroma na problematičnih odnosov je zaradi odsotnosti dialoga opozoril tudi predstavnik Združenja ravnateljev in ravnateljic gospod Pečan. On je v svojem intervjuju dejal, da ta vlada odstopa od lastnih meril in da ga je tega strah, saj da jim odstopanje vlade, citiram, »od lastnih meril povzroča nelagodje, ker vidijo, da ni več pomembno, kakšna je v resnici epidemiološka slika, pač pa,da bo to stvar trenutne odločitve«. Na žalost bolj kot upoštevanje stroke so vsaj, kar se tiče tega resorja, bile v ospredju bolj politične odločitve. Še ostali deležniki. Na isti seji konec decembra je predsednica združenja Zveze društev pedagoških delavcev Slovenije dejala, jo bom citiral, bom prebral, sem si izpisal: »Odsotnost pedagoške stroke v šolski politiki je žal tako dolgotrajna, da je postala že samoumevna, pa to nikoli ne bi smela biti. Posledica ukrepov, ki do sedaj niso bili zasnovani na širokem strokovnem konsenzu in v tesni komunikaciji na relaciji politika−praksa−raziskovanje, se bodo vrnile kot bumerang in nas namesto v družbo znanja pahnile v neko drugo družbo, v neko drugo stoletje.« Imel sem namen pri tem vprašati spoštovano ministrico, na podlagi česa pa ona ocenjuje, da so delali tako dobro, kot je predstavila v uvodni obrazložitvi. Res me zanima to. Ena izmed zadev, ki jih je imela na tej svoji uvodni obrazložitvi, je bila tudi trditev, da ta razprava danes bo večinoma politična, ne strokovna. Jaz bi rekel na žalost, spoštovana ministrica, tudi vse vaše odločitve in ukrepi, ki so bili sprejeti brez stroke oziroma kot izhaja iz dokumentov, ki te dni prihajajo v javnost, ste stroko v tem svojem kratkem mandatu velikokrat ignorirali, jo zaobšli, vam ni bila eno od ključnih meril pri vašem odločanju. Tisto, čemur ste pa zvesto sledili, je pa to, da ste sledili politiki Janeza Janše, politiki, ki vas, kot sem rekel, kot resorno ministrico med drugim omejuje v komunikaciji, doktorica znanosti pa ima prepoved s strani nekega uradnika, da ne sme komunicirati v Sloveniji, ministrica za izobraževanje ne sme nastopiti na televiziji, na radiu, v medijih. Uradnik iz Ukoma je to preprečil. Pa se dobro počuti? Jaz verjamem, da ne. Sem trdno prepričan, da ne. Ne vem, kako se bo počutila, ko se bo po zaključku svoje politične kariere vrnila v svojo stroko. Vem, da je bila predavateljica na FDV. Jaz mislim, da bo kar nekaj časa hodila s sklonjeno glavo. Jaz sem imel namen samo opozoriti na to neustrezno komunikacijo, s katero ni bil zadovoljen nihče od deležnikov, ki bi morali biti pri teh tako pomembnih vprašanjih, kot je vprašanje izobraževanja, vključeni, pa na žalost niso bili. Zadnje, kar je izbilo sodu dno, pa je izjava, spoštovana ministrica, ki mi je tudi dokončno potrdila to, v mislih imam kaznovanje otrok, dijakov, ki so na nek kulturen način opozorili na probleme, ki jih imajo zaradi po vašem mnenju uspešni metodi poučevanja. To, kar ste izjavili na način brez kančka ene same empatije, mislim, da je več kot obsojanja vredno. Že to, spoštovana ministrica, če odštejem vse druge očitke, ki jih je bilo danes že v teh urah in vem, da jih bo še kar v nekaj naslednjih urah, je vsaj, kar se mene tiče, zadostni razlog, da niste primerna in dorasla funkciji, ki jo trenutno opravljate. Žal. In ja, spoštovana ministrica, tudi zato bom podprl današnji predlog vaše interpelacije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko želi gospod Ferjan. Izvolite.
Gospa podpredsednica, hvala za besedo. Ne bom citiral, je bilo pa nekaj v smislu tega rečeno. »Kolega Ferjan je večino svojega poklicnega časa delal na Nova24TV in je izgubljen primer.« In vi, spoštovani gospod poslanec, poslanski kolega, meni pravite, da sem jaz brez argumentov. Vi meni pravite, da sem brez argumenta. Pa naj vas popravim, ni bila večina, je bila pa nekje polovica mojega poklicnega dosedanjega časa, ko sem delal na Nova24TV. Ampak ni bistvo v tem. Bistvo je v tem, da ste sami dejali, da me ne poznate, niti da me niste spremljali, pa me vseeno predalčkate pa diskriminirate. In vaše besede največ povejo o vas samih.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Naslednja ima besedo gospa Jerca Korče, pripravi se gospod Marko Bandelli. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednica. Lep pozdrav kolegice in kolegi! Ja, dejstvo je, da je ministrica za šolstvo gospa dr. Simona Kustec del vladne ekipe, ki je zavozila obvladovanje epidemije. To se izkazuje v številkah. Številke so posledica, statistika je posledica neobvladovanja epidemije te vlade, ki je kolektivni organ in del tega je seveda tudi ministrica. Tudi sama je v samem uvodu, in koalicija rada uporabi ta argument, češ, če bi pa pred 13. 3. bilo vse urejeno, pa danes ne bi imeli takega stanja. Ja, seveda. Ampak številke so: okuženi do 13. marca, 179 smo jih imeli, umrlih nič. Potem pridejo podatki o prvem valu. Okuženih je bilo tisoč 284, umrlih pa 113. In potem, spoštovani in spoštovane, pridemo do drugega vala. Tukaj se zgodi pa totalen kolaps in neobvladovanje epidemije s strani te vlade. Številke, ki so danes pred nami, kažejo, da smo skupaj imeli 200 tisoč 579 potrjenih okužb in 4 tisoč 220 umrlih, na žalost. Ministrica je del vladne ekipe, ki je pogrnila pri obvladovanju in nas skupaj z ostalimi člani vlade pripeljala na sam vrh smrtnosti. O tem govorijo številke presežnih smrti. Presežna umrljivost v državah članicah Evropske unije za leto 2020 kaže, da je vrednost tega kazalnika v elementu nad 90 % bila v treh državah – Poljska, Bolgarija in Slovenija. Torej po presežni umrljivosti, ki je relevanten podatek, ker so to primerjave s preteklimi leti, to se pravi, umrljivost za isto obdobje, se izkazuje v tem, da smo na samem vrhu. Vse ostalo od teh številk pa so zgolj posledice. In to so posledice nevestnega ravnanja te vlade in totalne nesposobnosti obvladovanja epidemije na eni strani in pa to, kar je glavni očitek današnji interpeliranki, ministrici, postavljanja prioritet na drugi strani. In na vrhu prioritet bi moral biti šolski resor, pa ni bil. Danes je ministrica zavedno ali pa nezavedno povedala dejansko resnico. Vse, kar je od te izjave naprej bilo, v bistvu pojasnjuje njeno pasivnost in bom citirala njeno današnjo trditev, ki jo je izrekla, ker je sama po sebi dovolj povedna. In sicer, citiram izjavo gospe Kustec: »Pred enim letom sem bila, tako kot mnogi med vami, prepričana, da se vse skupaj ustavlja za nek določen čas, da bomo malo potrpeli, malo počakali in bo vse skupaj prešlo nazaj v običajne tirnice. Najverjetneje smo bili vsi prepričani, da bomo z ukrepi popolne zaustavitve zmagali.« To je izjava, ki potrjuje, zakaj se je ministrica po prvem valu, ko so bile številke take, kot so bile, tako kot preostali člani vlade odpravila na tako imenovano poletno spanje. Kako ni izkoristila poletnih mesecev za tisto, kar je bila njena naloga, to pomeni, priprava šolskega sistema na možnost tega, kar se je potem na žalost tudi realiziralo. Ni bilo priprav, ni bilo alternativnih scenarijev. In, ja, da je stvar še hujša, je danes jasno še nekaj, da ta ista ministrica nikoli ni povzdignila glasu za zaščito svojega resorja. Lahko bi me znegirala, če bi seveda imela argumente. Ministrica ni dvignila glasu takrat, ko so na dnevni red prihajale ideje o odpiranju drugih dejavnosti. Ni dvignila glasu in povedala, »ne, šole so prve na seznamu, so naša prioriteta«. Ni dvignila glasu, da naj minister za delo zaščiti starejše in na tak način tudiomogoči šolanje. In tudi nikoli ni drugim ministrskim kolegom jasno rekla, na primer, »dragi moji, sem ministrica, ki pokriva prepomemben resor, da bi pristajala na kompromis z ostalimi resorji, da bi recimo nemo opazovala Počivalškove tovarne, ki delajo, brez da tam poskrbijo za zmanjšanje širjenja okužb na delovnih mestih in s tem omogočijo odprtje šol«. Tudi nismo slišali, da bi povzdignila glas, ko so strokovnjaki in še številni drugi opozarjali, da je treba zapreti mejo s Hrvaško. Enostavno se je prepustila toku tega, da smo puščali to odprto, ne vem, kot je bilo razvidno, zaradi tako imenovanega pucanja bazena vladnega govorca. Ministrica je vseskozi molčala. V bistvu je zaprla šole in se naslonila nazaj, in to je danes sama v izjavi povedala, da je bila prepričana, da bomo vse ustavili za določen čas, malo bomo potrpeli, počakali in potem bo zadeva prišla v normalo. To je njena izjava. In ta izjava potrjuje te očitke, ki vam jih nizamo v opoziciji. Zaprla je šole, ubrala najlažjo pot, se naslonila nazaj in čakala, kaj se bo zgodilo. Zaradi preostalih resorjev in delovanja te vlade se je krivulja okužb dvigovala v nebo in šole so ostajale zaprte. In danes je šla še dlje. Slišali smo celo neke take bučke, češ, kako je to zaprtje blagodejno vplivalo na računalniško pismenost otrok. Ja, seveda, če se postavim v vlogo ministrice, ko te briga za to, kakšne imajo nekatere razmere doma. In teh razmer skozi ekran pač ni zaznati. Preštevilna stiska se lahko prepozna v šolskem prostoru, ko imaš stik z učencem, če te seveda briga, kako pomemben je socialni stik, kako pomembni in neprecenljivi trenutki so tisti, ki se dogajajo v šolskem prostoru med sovrstniki. In če te briga, da se je število hospitaliziranih dijakov zaradi poskusa samomora dvignilo za 30 %. In to so posledice epidemije. In to so posledica tega, da smo te ljudi zaprli za štiri stene brez zavedanja, da so razmere dejansko zelo zelo različne od družine do družine. Jaz vem in verjamem, da se tukaj strinjamo, da nam vse posledice tega, kar je bilo storjeno, danes niti še niso znane. Zdaj pa gremo na aktivno državljanstvo. Tudi sama sem skozi šolski proces velikokrat poslušala, kako pomembno je, da so mladi aktivni državljani, da mladi participiramo, da se mlade spodbuja k temu, da so čim bolj aktivni v svojem državljanstvu. Tukaj imam gradivo učnega načrta o aktivnem državljanstvu. Zapisano je, da je temeljni cilj spodbujanje aktivnega, informiranega in odgovornega demokratičnega državljanstva. Dijaki skozi ta del, torej spoznavanje aktivnega državljanstva, pridobivajo in razvijajo znanja o človekovih pravicah, demokraciji, demokratični kulturi, vlogi medijev in civilne družbe, ustavni ureditvi in političnem sistemu. In zelo pomemben vidik je predvsem na kritičnem sodelovanju, dialoškem razmišljanju, krepitvi lastnega razmišljanja in odzivanja na družbene probleme. Zaprtje šol in neaktivnost ministrice je v nekem trenutku postal hud družbeni problem. Njena pasivnost, njena komunikacija je postala za dijake hud problem in odločili so se za aktivno državljanstvo – to isto aktivno državljanstvo, h kateremu ga učni proces skozi leta spodbuja. In kaj doživijo? Doživijo nič od tega, kar piše v temeljnih ciljih tega, kaj je aktivno državljanstvo in v kar jih nenehno spodbujamo, da razvijajo te veščine. Doživijo represijo državnega aparata. Ne opozoril, ničesar, ampak represijo. Represijo od iste vladne garniture, ki je zadnja v vrsti, da ima pravico izrekati se o tem, da so kršili, da so odgovorni, da morajo prevzeti odgovornost in da je prav, da so kaznovani. Mogoče bi ta argument lahko uporabili, če ne bi ta ista vlada vsakodnevno ali pa vsakomesečno, vsakotedensko kršila svojih odlokov, se obnašala ignorantsko do zadev, če ne bi nenazadnje resorna ministrica povozila svojega odloka, ko se odpravi na prireditev in je tam brez maske. To je ustvarjanje družbe prvorazrednih in drugorazrednih, češ, mi smo oblast, nam je dovoljeno vse, vsi ostali pa boste kasirali. Če dvignete pa glas in poveste svoje mnenje, da se z nečim ne strinjate, boste pa takoj kasirali. Za zaključek pa še ena stvar. Ta ista ministrica je nekoč pripadala stranki, ki jo danes praktično ni več in takratni predsednik in ustanovitelj te stranke se je veliko v svojem strokovnem delu pred politično kariero ukvarjal ravno s politično odgovornostjo in jo opredeljeval, kaj je. Na koncu enega izmed svojih člankov je zapisal, da »seveda politična odgovornost ni tako zelo enoznačna in je ni tako zelo lahko opredeliti, je pa vsekakor, da se po eni strani objektivni odgovornosti na političnem področju ne gre odreči. Po drugi strani pa je treba nenehno izgrajevati in v politično zavest vcepljati merila, po katerih se takšna odgovornost prepoznava in realizira«. Ko nam danes očitate, da s temi interpelacijami tratimo dragoceni čas, namesto tega raje stopite z nami in se borite proti virusu. Veste, osnovna naloga opozicije je, da kljub temu karkoli vi počnete in kako nizko zbijate ta merila, kako trgate neke osnovne standarde, ki so bili postavljeni v preteklosti glede prevzemanja odgovornosti, kako na nek način delate razkroj meril prevzemanja politične odgovornosti, da mi ne odnehamo pri tem, da vam nenehno nastavljamo ogledalo in vas soočamo s tem, česar ta vlada ne premore. In to je kanček samorefleksije. V normalni demokraciji pa tudi v preteklosti te naše države so bila merila postavljena in ljudje so prevzemali politično odgovornost za manjše napake. Opozicija pa vam danes dokaže z dejstvi, številkami, zelo jasno zadeve razgrne, pa ni niti kančka, da vas bi presunilo, da obstaja politična odgovornost. In da razkrajate s tem, ko razkrajate merila za prevzemanje politične odgovornosti, razkrajate politiko in v zadnji stopnji s tem razkrajate to državo. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji razpravljavec je na vrsti gospod Marko Bandelli, pripravi se mag. Branko Grims. Izvolite.
Hvala, predsedujoča, za besedo. Meni bi bilo všeč, da bi bila ministrica notri, vsaj državni sekretar. Ampak dobro kljub temu upam, da nas posluša v kakšni sobi, ampak glede na to, da ima interpelacijo, mislim, da bi bilo prav, da bi tukaj poslušala argumente. Zdaj je že tretji razpravljavec tukaj, ki govori o interpelaciji, ampak je ne vidim, je vedno prazen stol. To se pravi, da je tudi odnos do tega državnega zbora katastrofalen. To je nekaj, kar se ne bi smelo zgoditi, predsednica. Ali naredimo pet minut pavze, da pride ona nazaj, drugače bomo vsi govorili v prazno tukaj? Komu govorimo? Ljudem, ki nas poslušajo − saj oni itak vedo, kakšna katastrofa je ta vlada. Moramo govoriti človeku, ki je tukaj interpeliran. Jaz mislim na tak način. Upam, da se bo s kakšnega kraja pokazala in prišla na svoje mesto. Ali vsaj, če ne drugega, državni sekretar, ki je ravno tako sokrivec pri vsem, kar se je dogajalo do tega trenutka. Spoštovana ministrica, če ste ali niste, jaz bom vseeno povedal svoje stališče, svojo vizijo na to, kar čutim v tem vašem delu. Ogromno smo že slišali, veliko stvari, veliko zanikanj, z enega kraja eno reč, z našega kraja drugo, pa tisti, ki vas branijo, itak imajo to nalogo, da vas itak branijo, ker tudi to morajo tako narediti. Ampak skoraj sem prepričan, da vse to, kar se je dogajalo z vami – ne bom rekel, da niste vi krivi, ampak v veliki meri mislim, da je kakšen drug kriv dosti več kakor vi v prvi osebi, v taki poziciji kot ste. Mislim, vidi se, da je ogromno ministrov kimavcev, to vemo. Se pravi yes-man, bi rekli po domače; tisti, ki samo reče »ja«, ja, tako je in tako mora biti. In zato se potem dogaja to, kar se dogaja. V tem trenutku sem prepričan, da ste drugačen človek, ker drugače bi vas označil kakor za nesposobno, kar pa verjamem, da niste, ker ste vlada – mislim, ste že bili prej v določenih fazah, takih in drugačnih, ko smo videli točno, da ste kompetentna oseba in ste zmožni tudi nekaj napraviti. Tako verjamem in želim, če ne drugega, verjeti, da niste sami krivi za to nastalo nerodno situacijo, če tako imenujemo. Dejstvo je, da smo v bistvu med i tistimi, ki smo imeli najdlje zaprto šolo. In ne meni govoriti o Bolgariji, Romuniji in vse reči, kar je. To mene ne zanima nič. Govorim o tistih državah, ki so okrog nas; Hrvaška ima dosti manj, Avstrija ima dosti manj. Ne, mi moramo biti specialni, mi moramo kar počez imeti kar zaprto, brez nobenega problema. Potem dobimo enega pametnjakoviča, sina od gospe kolegice, ki potem napiše še, kako je lepo in kako se učimo doma, ker smo pripravljeni in ker naredimo vse, kar je, pa itak ne piše on, piše en drug. Ampak pustimo stati. No v glavnem, na sto otrok, ki te slišijo in govorijo, kako je to slabo, da si doma, da nisi v šoli, zaradi socializacije, zaradi drugih reči, zaradi znanja kot takega, pridobivanja znanja na tak in drugačen način. Se pravi, da to je po mojem mnenju zelo slabo. Izredno slabo. O neutemeljenem odrekanju izobraževanja otrok s posebnimi potrebami. Mislim, da je bila to tista kaplja čez rob, ki je res [[…]]Mi smo morali priti na to, da je Ustavno sodišče dalo nalogo, da odpremo šolo za te ljudi, ko je cela Evropa imela odprte šole za te otroke s posebnimi potrebami. Mi ne. Mi smo specialni. Pa nič si niste upali, nič si niste upali, tiho ste bili. Pravzaprav še zagovarjali ste stališče. In to je tisto, kar nas moti tukaj. Izredno nas moti. Ne morem mimo stališča, ki ga je prebrala kolegica Škrinjarjeva na začetku. Mislim, da tisto stališče je, z eno besedo samo povedano, žalostno. Dobesedno žalostno. Navajate z besedami »interpelacija moti ritem dela«. Ta interpelacija moti ritem dela. To so vaše besede bile. Veste, lahko bi povedal še to, gospa Škrinjarjeva, ki me posluša verjetno, ko smo mi, in lahko rečem mi, ker nas je bilo dosti, ki smo reševali Slovenijo – bom rekel drugačen izraz – pred propadom, ker smo imeli eno nogo v grobu, lahko rečemo, dobesedno smo imeli nogo v grobu, je minister Čufer z vsemi instrumenti, dobesedno, in potezami iskal praktično vodo v Sahari, da nas je reševal. V tistem trenutku. In ste ga interpelirali – veste kdaj, esdeesovci? Pet mesecev kasneje, odkar so prišli na vlado. Pet mesecev kasneje je bila že interpelacija. Sramota! In zdaj govorite vi, da ta interpelacija moti ritem dela. Moti ritem neumnosti, ki se dogajajo s to vlado, ne ritma dela. V največji finančni krizi, ki smo jo imeli takrat v Sloveniji, ki ste jo vi sproducirali, vi ste jo sproducirali in vaše neodgovorno vladanje. Tako kot počne danes Vlada. Vse je isto. Vse to je popolnoma enako. Veste, kaj je najbolj smešno? Tukaj govorite vedno, in tega ne razumem, govorite vedno, da je leva stran vladala 30 let. V zadnjih 16 letih ste bili šest let na vladi, škode ste naredili pa za 60 let vsakič. Vsakič. Ampak se prehitro pozabi vse te reči, se prehitro pozabi. Piše baza velika, je toliko sistemov za oglaševati na tak ali drugačen način in potem se to pozabi; se pokaže samo tisto, kar se splača pokazati. Gremo na temo rajši. Mislim, tista reč me moti in moram povedati, ker takrat ste nas pustili vse, državo celo, brez plač in brez pokojnin. Ne bomo milijonkrat govorili o istem, ampak ne razumete. Vi še zmeraj tolčete vašo. Rad bi vedel, če se ministrica zaveda, kako škodljiv in izključevalen, če bi tako rekel, in tudi podcenjujoč je odnos, ki ste ga imeli do športnikov. Ne bom govoril več o šoli, ker smo povedali že vse tukaj, da ne bomo eden čez drugega, ampak o športnikih. 200 dni zapore športa in športnikov. 200 dni! Edini! Ker drugi so se organizirali na drugačen način. Štiri mesece je bila zapora za 40 tisoč približno in več športnikov v nižjih kategorijah. Zaprtih. Ne govorim o športnikih v fitnesih, veste, tiso je najmanjši problem, kar jih je, ker tam tudi razumem, da je zaprt prostor in tako. Jaz govorim na splošno o športu. Mi se imamo na splošno za športno državo. Imamo nacionalne športe zelo radi, takšne in drugačne, vse, kar je. Da se je moral športnik iti testirati 24 ur ali 48 ur pred vsako tekmo, tako kot zahtevamo sedaj, da se trgovci testirajo enkrat tedensko, česar nisem razumel še sedaj, zakaj. Nisem razumel, oprostite. Vem, da je treba porabiti nabavo tistih hitrih testov, že v drugo nabavljenih, z vprašanjem, kaj je v ozadju vsega. In ne bom govoril potem o treningih in vseh rečeh in raznih detajlih, ker je popolnoma brez zveze, ampak tako je. Mislim, kako lahko računate, da je en šport ali pa izobraževanje tudi na daljavo [[…]]Kako lahko enačite ti dve stvari? Ne vem. Hvalite, kako so bili organizirani [[…]]Nič niso bili organizirani! Otroci so se morali organizirati sami. Mi smo v SAB tudi dali pobudo, da kupimo računalniško opremo, kolikokrat v protikoronskih paketih smo dali te pobude. Ne razumem, da so ene reči, ki so lahko za vas nepomembne. Ne moreš ti enačiti šolanja doma s prostori, ki so namenjeni za to, kot smo prej tudi govorili. In potem, kaj je bilo tisto, kar me je najbolj zmotilo, ko smo že v tej debati in vseskozi mečete – ne? Vseskozi so neki taki temni nameni vaši, da postavljate interes zasebnih izobraževalnih institucij praktično pred kakovost visokošolskega izobraževanja, vrtce, šole, univerze. Vsak teden je nekaj na mizi; pa porinemo one privatne, pa porinemo privatne šole, pa porinemo privatne univerze, pa damo denar za onega, ki nima pojma, da je sploh univerza, ker je naš. Koliko časa bo naš? Koliko časa bo ta malha še? Koliko? Lahko rečem, da sem dobesedno in v stranki SAB in na splošno smo razočarani. To veste, smo razočarani. So tudi pohvale, saj ste naredili tudi dosti dobrih reči in nikoli nismo tudi glasovali proti določenim zadevam. Veste sami. Ampak vedno, vse, kar se je dogajalo v tem, vedno je bilo notri vtaknjeno nekaj, samo da ste se pokazali, da znate, kako bi nafrigali narod slovenski z vašimi idejami, z vašo ideologijo, z vašim sistemom, z vašim načinom dela. Ministrica, sem skoraj prepričan, da kot človek, vsaj kot ste bili, kar se vas spomnim od takrat, da nimate slabih namenov. Bolj sem dobesedno jezen in tudi mi v stranki smo res razočarani, ker je očitno, da ste vsi ministri po vrsti, ne bom izpostavil nobenega ven, pod nadzorom in pod eno komando. To je jasno. Noben ni samostojen tukaj. Saj vem, da je ena kooperacija, da se zmeniš, kar je treba. Veste, kje je čisti odgovor na to, kar sem rekel. To se je pokazalo na Studio City, ko je z molkom ministrica Kozlovič povedala vse. Razumite asociacijo besed: z molkom je vse povedala. Tam smo razumeli točno, koliko je ura v tej vladi. Strah ali ne vem kaj še vse, kar je. Da ne bom govoril [[…]] Spoštovani kolegi, pred sabo imam, tudi sem prebral izredno zanimivo pismo, ki ga je vaš predsednik vam poslal – pismo članom. Glejte, ta vlada dobesedno, oprostite, zmeraj bom to ponavljal, je gluha, absolutno gluha; ne za tisto, kar je njihov interes, gluha je na splošno, arogantna in vaš predsednik, oprostite, je žaljiv. Ko nas je vse iz sredine – v vašem pismu, tukaj piše jasno, to je videla cela Slovenija, v vašem pismu – z leve sredine in z levice gospod Janez Janša označil za leve fašiste. To piše tukaj notri. To je stavek: levim fašistom. Ali je to način govora, ki ga lahko piše javno en predsednik vlade? Mislim, povejte, če je to to. Jaz mislim, da ne. Ker ministrice itak ni, ne morem drugače, kakor odgovoriti na milijon vaših trditev, ki ste jih imeli. Ne bom govoril samo, kar ste branili pozicijo ministrice in vse, kar je. Ampak najbolj mi je dalo – smejal sem se, ker sem slišal »uspehi in zmage te vlade«. Največji populist od vseh populistov, kar jih je tukaj notri, je kolega Reberšek. Mislim, da je to znano vsem; eno in isto govori, vedno isto, da mi nismo naredili nič, oni so naredili vse v enem letu. Kaj ste napravili? V enem letu?! Nadaljevali programe, ker drugega ne moreš napraviti! In če boste začeli nove programe, hvala bogu, da boste nekaj naredili. Kralj populizma. Samohvalec. Tak je. Točno sem povedal, kaj ste na hitro naredili v tem času, da bo tudi ministrica videla, katere so bile napake in kar je. Prva reč, ko ste prišli na vlado, ste si dvignili plače na maksimum. To ste prvo reč naredili. Prvi dan. Ministri in državni sekretarji. Saj ste res imeli, ker tudi prej ste se v SDS hvalili. Ne vem, kdo zmeraj govori o teh polnih skladišč opreme. Se boste zavedali, da minister, ki polni skladišča, je isti že šest let. Isti človek. Kakšno zvezo ima Marjan Šarec tukaj? Isti minister je – tisti, ki mora gledati za zaloge v državnih rezervah. Isti človek je že šest let isti. In če ni on znal zrihtati prej, saj potem je zrihtal, ker je reševal življenja, saj zato imamo dve parlamentarni komisiji. Dve, ne ene, dve imamo! Ker mi smo taki, moramo imeti dve preiskovalki. Se pravi, da nekaj verjetno ne štima, če sta dve preiskovalki. Očitno! Jaz ne bom rekel, ampak nekaj smrdi po korupciji in takih rečeh, ampak tako je. Ampak kriv je Marjan Šarec, vlada Marjana Šarca, ker smo bili mi takrat. A človek je isti! Zmeraj pozabimo to reči tukaj. Kaj ste naredili pa potem? Uničili ste STA. Tu manjka malo, zato ker manjka malo, da ga uničite. Hoteli ste naredili vašo agencijo, kar se je pokazalo za nekaj neverjetnega, ki se je zaprla v 14 dneh, še prej, v štirih dneh se je morala zapreti, ker mož ni razumel, kaj je javna nacionalna agencija. Je mislil, da je to Domovina ali Demokracija, kamor piše Vasle ali tako. Mislim, grozno. Napadate medije non stop, tu ste profesionalci. Sami, ministrica, ste kršili protikoronske ukrepe in to je bil tudi eden od argumentov na začetku. In glej ga zlomka, vsi od Olimpijskega komiteja so bili kaznovani, ampak vi ste bili oproščeni, če ne zgrešim. Tudi to je bilo zanimivo. Dobro, se zgodi, se opravičiš in se opravičiš pač. To je navada: oprosti mi. Ali pa oni, ki zmolijo dve zdravimariji, ko naredijo greh, in potem so oproščeni. Tudi to je lahko način oprostitve. Ne verjamem, lahko da je to dobro, ne vem. Si samo mislim. Ste vzpostavili –, to ste pa res naredili, ja – ste vzpostavili več kot 140 dni policijske ure. Več kot 140 dni policijske ure. In to ne, da bi naredili od 11. do 5. ure, tako kot ima cela Evropa približno, da tisti moment, ko so itak zaprte gostilne ali karkoli je vse zaprto, je itak vse zaprto še vedno. Ne, tu je treba napraviti od 9. ure do 6. Tako da se ja ne dovoli nič. O šolah sem že govoril, so dejansko najbolj zaprte, kar se tega tiče v Evropi. Skadrovali, da ne bom govoril, tudi ministrica vi ste zamenjali notri popolnoma vse, kar je bilo treba, vse in svašta, vse. Skradrovano je popolnoma vse. Imate pač partnerje, partnerice, vaše partnerice, ki so dobesedno nategnili volivce – to je treba enkrat povedati, ne moremo govoriti tako – in narod. Volivci so razočarani. Glejte, če ste razočarani volivci, pridete lahko tudi k nam, mi smo drugačni. Uničujete kulturo. O tem bomo tudi slišali, ker to je naslednja interpelacija, drugi teden sem slišal, za kulturo. Za Simonitija. Tu je tudi doseg dober, zato je pač interpeliran kot tak. Najlepša zadeva, ki je bila – in to je bila glavna reč, ki se je zgodila –, da smo dali, ste dali, smo dali, smo plačali davkoplačevalci – in je prav, da to vejo – 75 tisoč evrov, da so nas preletela letala. Mislim, to je bilo pa res za napraviti. Je bil moment ta pravi. Vsaj, da bi zrihtal, minister se je hvalil, da je bilo zastonj, ampak smo dali še 75 tisoč evrov za nič, ker dva meseca potem smo bili nazaj na istem. Pravzaprav smo bili potem še petkrat slabši. To so uspehi, pazite, to so vsi vaši uspehi in vaše zmage. To so zmage. Gremo z letali nad Slovenijo, damo 75 tisoč evrov za aviogoriva in kar je treba, da pokažemo, da smo uničili virus. Z letali smo uničili virus. Kaznujete vseskozi delavce, taksiste, dostavljavce hrane, zdaj na novo otroke. Namesto da bi se dali na stran otrok [[…]]
Kolega Bandelli, predlagam, da se osredotočite na tistih 20 točk interpelacije.
Ja, glejte, otroci. Otroci so zame pomembni in ona, ministrica, ki se ni postavila na stran otrok, pravzaprav je rekla, da je prav, da so kaznovani – zame je to napaka. Zato ona tudi sedi danes – ne, ne sedi, zato ker je ni. Tisti, ki gledajo nas, ni je notri, da boste vedeli. Toliko ima ona spoštovanja do Državnega zbora. Je ni. In ne, da je ni 5 minut, ni je že pol ure [[oglašanje iz dvorane]] ali pa eno uro celo. Toliko, da veste, da gledamo, kaj se dogaja. Vem, da imate Ukom, ki prepoveduje ljudem hoditi na televizijo, ampak tukaj nima kaj biti prepovedano. Tukaj mora biti. Ona bi morala sedeti tam, podpredsednik. In če ste vi kolikor toliko podpredsednika, bi morali ustaviti sejo in počakati, da pride nazaj, in nadaljevati. To bi morali napraviti, ko jaz končam. Ena velika zmaga in uspeh, ki ste ga naredili, so sigurno milijardni pufi. To je sigurno, to je velikanska zmaga, ki jo bomo plačali vsi. Ogrozili ste 300 tisoč delovnih mest. Ne rešili, ogrozili ste jih, da bo jasno, in uničili gospodarstvo. Ker to, kar slišim zdaj okrog, v prvi osebi, v prvi osebi, ker to lahko povem, vi ne veste, koliko bo stečajev in koliko bo odpuščenih ljudi. Tega niti še ne veste. In ne se hvaliti, da ste reševali, ampak ogrozili ste 300 tisoč delovnih mest. Kar je tisto, kar je maksimum od maksimuma, je, da z neznanjem in s popolnoma nepravilnimi ukrepi pa ste dejansko vi krivi za 4 tisoč smrti. Vi, ne mi. Mi smo imeli druge načine. In mi naj bi bili ponosni na delo te vlade, na delo te ministrice, ki je ni. Ki je ni danes tukaj. Jaz bom zdaj zaključil, ampak smo razočarani v SAB. Zelo smo razočarani in če bi bila toliko pametna in da bi bila toliko dobra do državljanov, bi sama odstopila. Še boljše bi bilo, da bi cela vlada odstopila. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Branko Grims, za njim pa bo razpravljal Nik Prebil. Izvolite.
Hvala in vsem zbranim prav lep pozdrav! Najprej, interpelacije ne bom podprl, ker je neekološka. Ker tako neargumentiran, prazen politični pamflet, ki je zmotno imenovan interpelacija, pač škoda je za papir, na katerem je natisnjen. Se pravi, iz ekoloških razlogov je to treba zavrniti v celoti. Drugo. Polemizirati s tistim, kar ni argumentirano, je težko oziroma skoraj nemogoče, zato se bom omejil predvsem na trditve, ki so bile poudarjene zdaj v razpravi. Prvo, kar je bilo, je bilo cel kup protestov, zakaj se primerja sedanjo ministrico z minulimi ministri. Recimo, da sedanja ministrica je porabila za reprezentanco 100-krat manj kot bivši minister Pikalo, in je bilo potem vpitje, da ni on predmet interpelacije. Gospe in gospodje, taka intervencija je odraz popolnega neznanja. Tisti, ki to počne, nima pojma o politologiji. Kajti, če bi odprl en učbenik politologije, bi vedel, da metodološko je politologija vedno primerjalna. Prvo in osnovno je primerjava v politologiji. Potem lahko nadaljuješ in analiziraš stvari. In mimogrede, nekateri to potem razširjajo tudi na celotno družboslovje in tudi za to boste našli v učbenikih trditev, družboslovje je vedno primerjalno. Potem je bilo rečeno, da je problem, ker se je nekoč proti enemu ministru vložila interpelacija po približno pol leta. Gospe in gospodje, ta vlada ni imela enega samega dneva miru. Tistih sto dni, ki jih naj bi vsaka nova vlada imela za to, da začne s svojim delom, da se lahko pripravi, ustrezno organizira, teh sto dni ta vlada nikoli ni imela. Takoj je bila hajka, takoj so se lansirali določeni posamezniki in kvaziafere, ki so se potem razblinile ali pa obrnile v smer tistega, ki je začel – upam, da nas gospod Gale zdajle gleda –, ampak to se je že vse pozabilo. Zdaj se spet tukaj dela popolnoma napačne zaključke. Poleg pozabljivosti je očitno temelj te interpelacije tudi nepoznavanje prava. Enemu od ključnih očitkov, ki ga danes cel dan poslušamo, je, da ministrica, citiram, »posluša predsednika Vlade«. Kaj pa pravi zakon o tem? Zakon pravi, da predsednik Vlade koordinira, usmerja in vodi delo ministrov oziroma ministrski zbor. To se pravi, vi očitate ministrici, da spoštuje zakon in zato predlagate njeno razrešitev. Kratek aplavz. Gremo naprej. Ministrica naj bi bila odgovorna po teh razpravah tudi za stanje v družinah; takih kot so. Včasih se je vedelo, kaj se od družine pričakuje – vzgoja za vrednote. Preprosto se je reklo, vsak oče ima temeljno nalogo, da vsak dan vsakemu otroku pove vsaj tri stvari. Prva: otrok moj, rad te imam; druga: otrok moj, vedno ti bom stal ob strani; tretja: otrok moj socializem nikoli, nikjer in nikdar ni uspel, vedno je prinesel uničenje, smrt, trpljenje in propad. Danes bi morala to nalogo vzgoj za vrednote opravljati šola. In zdaj smo pri tistem, kar je pravzaprav bistvo te interpelacije. Ta interpelacija glede na to, da je popolnoma neargumentirana, utemeljena na pravnem neznanju, očitnem, na politološkem neznanju, pomeni samo dvoje, da je politično motivirana, želi se zabiti klin v koalicijo, en dodaten klin, in seveda očiten je strah tistih, ki ste predlagatelji, da se ja v sistemu slovenskega javnega šolstva ne bi karkoli spremenilo. Tukaj pa je problem. Kajti spet pridemo do vprašanja, kaj šolstvo je. Šolstvo ne daje samo znanja, šolstvo bi moralo dajati tudi vrednote, prave vrednote. Danes pa je sistem javnega šolstva ideologiziran do amena. Tisto, kar še čaka ministrico – in danes, kot sem dejal, jo bom podprl, naslednjič pa nisem prepričan, če se te stvari ne bodo premaknile –, je to, da je treba šolstvo deideologizirati. Ven je treba nagnati vso LGTB in ostalo kulturno-marksistično indoktrinacijo, ki je je šolstvo polno, noter prinesti pravo slovensko tradicijo in slovensko kulturo. Več Prešerna, več Cankarja, vse tisto, kar je temelj slovenske kulture, kar je kvaliteta slovenske kulture, in seveda tudi pravo znanje, ko govorimo o vrednotah. Kakšnega otroka bi pričakovali, ko konča šolanje? Da vsaj to ve – to govorim zaradi tega, ker tudi te primanjkljaje smo v tej dvorani že opazovali –, da sta tako internacionalni socializem kot nacionalni socializem oba utemeljena na Karlu Marxu in da je Karl Marx prvi govoril, da je treba nekatere narode iztrebiti v holokavstu in da v tem smislu je bil celo Hitler bolj njegov dosleden učenec kot pa pač ostali. [[oglašanje iz dvorane]]
Prosim za mir v dvorani.
Vidite, to, gospe in gospodje, so vrednote; tisto, kar v vaši interpelaciji ne obstaja, zato ker se tega primanjkljaja zavedate in ga želite. In vas je strah, da bi prišlo v šolskem sistemu do vzgoje za vrednote, do tega, da bi otrok na prvo mesto vedno postavil temeljne vrednote, med njimi svobodo, ki pa pomeni tudi odgovornost, kajti svobode brez odgovornosti ni. Sami v interpelaciji in današnji razpravi ste napisali še in še trditev, kako bi morala šola delovati, pozabili pa ste, da se to dogaja vse v času pandemije in da to ni samo slovenski problem, ampak da je evropski problem, da se koordinira tudi na meddržavni ravni tudi posamezne rešitve in da seveda ne moreš kar zahtevati, da se nekatere izvzame iz sistema odgovornosti v smislu odgovornega ravnanja. Odgovornost pomeni prav to, da si soodgovoren do posameznika. Če kaj, bi morala šola pač vzgajati v tej smeri. Ampak to ne pomeni, da delaš v svojo škodo kot multikulturnost, zdaj se bomo pa naši kulturi odpovedali, zato da bo tuja kultura edina zveličavna. Ne. Treba je ravno krepiti slovensko kulturo, slovensko tradicijo, slovenski jezik, slovenske vrednote; vse tisto, na čemer se je nekoč utemeljilo ne samo državo Slovenijo, ampak tudi Evropo in tudi Evropsko skupnost. Če želite – kakšnega otroka bi želeli, ko pride iz šole? Da bo sposoben kritičnega razumevanja svojega okolja, da bo sposoben razumeti, kaj se v resnici dela, kaj se v resnici dogaja. Da če bo, recimo, en medij v Sloveniji objavil, da je Cerkev postala neofašistična organizacija, ki sovraži ljudi, in da je to zlo, ki ga je treba čim prej izgnati iz življenja in ker sovraži ženske, LGTB skupnost, vse drugačne, da bodo razumeli, da je to pristransko in da ima elemente netenja sovraštva na osnovi vere, kar je protiustavno, protizakonito, pa še kaznivo dejanje. Samo upam, da me zdajle spremlja tudi policija, ker to, kar govorim, se je ravnokar zgodilo v enem od slovenskih medijev. Potem se pa tukaj vidi še, da bi moral biti otrok občutljiv na dvojna merila, ko bi razumel, da v tem istem – mimogrede, ultralevičarskem – mediju bi pa zagnali vik in krik, če bi nekdo objavil, da je islam postal neofašistična organizacija, ki sovraži ljudi, ki je zlo, ki ga je treba čim prej izgnati iz življenja, ker sovraži ženske, LGTB skupnost, vse drugačne. Si predstavljate, kakšen halo bi bil, če bi eden objavil tako trditev? Ko gre pa za Cerkev, se pa to objavi kot izjava dneva. Do tega bi morali biti otroci občutljivi, da bi razumeli. Ker tukaj gre ne samo za netenje verske nestrpnosti, ki je protiustavna, še enkrat povem, ampak še za nekaj več. Cela evropska civilizacija in, če želite, tudi Slovenija, morda še posebej Slovenija, je utemeljena na krščanstvu. S tako gonjo kot je tukaj, to je samo en majhen drobec, žal, ki je tudi šolstvo v določeni meri prežeto s tem, se v resnici spodkopava krščanske temelje evropske civilizacije. Tisto, kar se nam zdi samoumevno. Do tega bi morala pač narediti šola občutljive naše otroke, da bi se zavedali, kaj to pomeni. Kajti, tako kot je celo en poslanec SD-ja – gospod Nemec ni zdajle z nami – enkrat javno rekel: »Evropa bo ali krščanska ali pa je ne bo več. To, gospe in gospodje, je bistvo. Za to gre pri šolstvu. Ne samo za znanje, ampak gre tudi in predvsem za vrednote. To se pozablja. Tukaj čaka ministrico še ogromno dela. Ampak to, kar vi ponujate, pa seveda ni nobena alternativa. Vam gre samo za to, da se ja ne bi nič spremenilo. Toda potrebne bodo spremembe, potrebno bo še veliko dela in moj glas danes proti interpelaciji, upam, da vsi razumejo kot spodbudo ministrici, da v tem delu stori vse tisto, kar se je zamujalo dolgo, dolgo vrsto let. Slovensko šolstvo je treba deideologizirati, potrebno pa je v večji meri iti v smeri pravih vrednot. Tistih, na katerih je utemeljena slovenska samostojnost, tistih, na katerih je združena moderna demokratična Evropa, ki žal v zadnjem času sama na svoje temelje prepogosto pozablja. Ampak tudi na to bi morali biti slovenski otroci, ko končajo šolstvo, še kako občutljivi. Da bi razumeli okolje, da bi bili sposobni delovati v modernem svetu, takem, kot pač je, kot samostojni, svobodni posamezniki, odgovorni in soodgovorni do soljudi.
Hvala lepa. Besedo ima Nik Prebil, za njim pa bo razpravljal Matjaž Nemec. Izvolite, imate besedo.
Najlepša hvala, spoštovani podpredsednik. Ministrica, kolegice in kolegi! Gospa ministrica, najprej lepo pozdravljeni zoper med nami, sem se že ustrašil, da ste na hitro odstopili pa da vas ne bo več nazaj. Ampak v redu, hvala, ker ste tukaj, ker namreč govorimo o vaši interpelaciji. Najprej bi se na hitro, res, preden grem na vsebino, odzval na kolegico Škrinjar, pa potem tudi še nekateri drugi kolegi so, tudi gospod Rajić, govorili o tem, kdo ne nosi mask in kdo je kriv za pojavnost širjenja virusa. Pa to, da se zavaja. Nekaj pa bi samo tukaj spomnil, zgolj za eno sliko, kdo so tisti, ki se ne držijo lastnih pravil, lastnih ukrepov, za neko lastno oziroma državljansko varnost. Tisti, ki so v prvi vrsti za to odgovorni. Kolega Rajić je rekel, a veste, pač šlo je za to, ker se je jedlo pa to, ampak od teh ljudi nihče nima ne varnostne razdalje, ki je bila takrat že zapovedana, niti maske, ki so bile takrat že z odlokom te iste vlade zapovedane, niti hrane na mizi ne vidim, ampak ne bomo o tem naprej. Tudi nekateri ministri, ki so bili pozitivni, pa so se sprehajali okrog, pa nekateri ministri, ki so šli malo nohte urediti brez maske in tako dalje in tako dalje. Spoštovana ministrica, moje ključno vprašanje je, kaj ste vi v tem letu storili za mlade. Pa realno poglejmo. Za dijake, študente, otroke ne samo da niste nič pravzaprav storili za izboljšanje položaja mladih v družbi, s svojimi dejanji ste jih v bistvu poslabšali in jih nekako postavili na kolena. Študente ste vrgli iz domov za študente in zunaj so še vedno. Po mojem mnenju, zgolj osebnem, ste se prezgodaj odločili za popolno zaprtje šol in te šole so ostale zaprte zelo dolgo. Zgolj za primerjavo, v Sloveniji so bile šole zaprte 91 dni, v sosednji Avstriji, na katero se tako radi sklicujete, 22 dni. No, šolanje na daljavo je spremljala obilica nejasnosti in pa težav. Nenazadnje vemo, koliko časa tudi ni deloval Arnes, a vendar, ministrica, vi rečete januarja tega leta: »Smo ena od vodilnih držav v Evropi, ki je zmožna ponuditi izobraževanje na daljavo. Vsi, tako učitelji kot učenci, so usposobljeni z ustrezno komunikacijsko tehnologijo in opremo, z znanjem, da lahko to izobraževanje gladko poteka.« No, in to je kontra vsemu tistemu, kar se je resnično zgodilo. Tudi strokovnjaki vam jasno povejo, da ni nobene ne strokovne ne druge podlage za vaše izjave, da takšna merila nikakor in nikoli niso bila narejena, zato jih tudi ne morete govoriti. No, potem vam Zavod Republike Slovenije za šolstvo, ki naj bi bil strokovni suport vašemu lastnemu ministrstvu, pove, da je bila spomladi pri prvem zapiranju šol, torej ta organizacija dela na daljavo, ki ste jo izvedli, izključno v domeni vsake posamične šole, kar pomeni 454 osnovnih šol, 181 srednjih šol in 70 fakultet. Torej približno 705 plus načinov izobraževanja in vi potem govorite, da so bile zadeve popolnoma usklajene, da so vsi imeli navodila in da so se vsi super dobro izobraževali. Potem, da ne govorim niti o poklicih, ki jih v veliki meri tvori praksa. Tukaj ste na kakovosti povozili eno celo generacijo, ki te prakse ne bo več mogla nikoli nadoknaditi, da ne govorim potem naprej tudi o zavračanju dialoga in izključujoč odnos do otrok s posebnimi potrebami. Pa se bom tukaj za kratek čas ustavil. Namreč, otroci s posebnimi potrebami resnično potrebujejo neko prilagojeno izvajanje izobraževanja in tega prilagojenega izobraževanja so lahko deležni le v zavodih in zato smo takšne zavode tudi ustanovili. Ravno za njih – in tega si nisem izmislil jaz, to govori stroka –, je izobraževanje na daljavo popolnoma neizvedljivo, saj imajo takšne izobraževalne ustanove posebej strokovno usposobljene delavce in tudi prostore za to. Ko smo ravno pri otrocih s posebnimi potrebami. Sam sem prejel eno pismo in mislim, da ste ga tudi vsi kolegice in kolegi poslanci. Ena od učenk ene od osnovnih šol, ki pravi: »Rada sedim v šolski knjižnici in listam knjige. Zanima me vse o Sloveniji. Potem pripravljam kvize za svoje sošolce. Na daljavo sem pogrešala vznemirjanje ob iskanju pravilnih odgovor. Nisem se imela s kom veseliti.« No, spoštovana ministrica, to pa so realnosti in to so realne stiske, ki ste jih povzročili vi s svojimi nepremišljenimi ukrepi. Nadalje. Ministrstvo seveda ne upošteva ne stroke, ne nikogar drugega, niti ne Ustavnega sodišča, če smo že pri tem. Ustavno sodišče opozori, da bi lahko zaprtje izobraževalnih zavodov za ranljive skupine imelo nepopravljive posledice. Število šolajočih otrok s posebnimi potrebami je tako majhno, da ne more pomeniti bistvenega doprinosa pri preprečevanju nadaljnjega širjenja virusa ali obvladovanja epidemije. Vi seveda to gladko ignorirate, si nekako ozko razlagate in šele po drugem poskusu nekako v izogib težavam z Ustavnim sodiščem pristanete na sprostitev tega dela izobraževanja. Pri vsem naštetem je eno glavnih vlog, po mojem, igrala ena zadeva: predvsem vaše delovanje, spoštovana ministrica. Veste, vse, kar v opoziciji počnemo, ni napad na vas niti to vse ni napad na Vlado. Mislim, da smo vam zelo korektno šli naproti, od prvega PKP-ja, ki se je tukaj pojavil, s številnimi predlogi tudi na področju izobraževanja. Nenazadnje smo samo v Poslanski skupini LMŠ vložili več kot 40 pobud za rešitve določenih situacij, zaradi katerih so se obračali državljanke in državljani; seveda ste to gladko ignorirali, ker je to vaš način dela oziroma način dela Vlade, v kateri ste. Ko govorim o tem, da ne upoštevate stroke, ne zdravstvene, ne tiste, ki jo imate na ministrstvu, da ne govorim o komunikaciji, ki je na psu, pravzaprav celotne vlade, pravzaprav nekako prelagate to odgovornost na druge, na starše, na [[…]]Tudi zdaj po eni strani vzgojitelje, ki so pač to morali delati preko spleta, tudi če mogoče z zadevo nekako na tak oddaljen način niso bili seznanjeni, nekateri vaši pozivi in predlogi in usmeritve so prihajali iz dneva v dan, nasprotujoči si celo, in pač to je pripeljalo do tam, kjer so. Nenazadnje, ko govorimo o nekem delnem odprtju šol, zdravstvena stroka in vsi vemo, to je strokovna skupina Vlade jasno povedala, da več ne obstajajo zadržki, pa so bile te šole še venomer zaprte. Vsa ta dejanja, vključno s tistim prvim, ko ste verjetno v strahu, kaj se bo zgodilo in ker je pač tako najlažje, da se vse zapre in se s tem nihče več ne ukvarja, imelo neke dolgoročne posledice tako za šolstvo kot tudi za znanje. Vi ste ministrica za izobraževanje, znanost in šport, ampak pri nas v državi že skoraj eno leto nismo deležni kakovostnega izobraževanja, nismo deležni znanosti niti nismo deležni športa. Tudi lahko razumem spoštovana ministrica, da je epidemija, da zadeva ni enostavna, da seveda vse, kar se naredi, ne more biti najboljše, da se lahko tudi zgodi neka napaka. Ampak veste, ko vas opozarja lastna stroka, se pravi tista, ki jo imate na ministrstvu, ko vas opozori zdravstvena stroka, torej tisto, ki si jo je Vlada postavila za to, da ji svetuje, ko vas opozarjajo starši, kolegi, starši in ostali šolniki, potem ko se v bistvu stranke opozicije obrnemo s številnimi predlogi na vas in potem to vse ignorirate, po mojem mnenju ni več težava zgolj in samo v epidemiji, ampak tudi v vas ali pa v tistem, ki vam pač daje navodila. Komunikacija, o kateri sem že prej govoril, s šolami in ravnatelji je bila slaba. Nenazadnje so to povedali tudi ravnatelji sami. Konfuznost je bila velika, neka navodila so bila resnično zmedena in kot rečeno, ukrepi iz dneva v dan, s tem da so si eden drugemu tudi nasprotovali. Torej vse skupaj je do danes bila pravzaprav ena velika zmeda. Tukaj se tudi vprašam poleg tistega prvega vprašanja, kaj ste naredili za mladino, ki se je znašla v nekem vmesnem delu, ki je prehajala, recimo, iz osnovne v srednjo šolo v tem letu ali pa iz srednje šole na fakulteto. Mislim, da je to popolnoma zanemarjena skupina in da se temu prav veliko na vašem ministrstvu ni posvečal nihče. Za vsem tem je nekako ogrožajoča skupina teh mladih ljudi, za katere v bistvu v državi polagamo veliko upe v njihovo kvalitetno izobraževanje. Prej ste celo v svoji uvodni predstavitvi rekli, da boste ustanovili nove delovne skupine za pregled stanja in izhod iz tega. Veste, čisto super in prav, ampak vseeno prepozno. Pustimo to, koga boste tja noter dali. Ampak načrt za odpravo nekih negativnih socialnih in učnih posledic zaprtja šol bi po mojem mnenju moral biti pripravljen zelo zelo hitro, že kar nekaj časa nazaj; takrat ko ste se pač odločili šole zapreti. Ta načrt bi tudi moral biti upoštevan pri vsem tem, kar se je v vmesnem času počelo, ne pa šele sedaj, kaj pač bo. Nekaj govora je bilo tudi o tej spremembi izobraževanja, o tem soglasju, ki ga Vlada ni dala, pa je dala. Prvič. Vsekakor sem za to, da se pogovorimo o prioritetah kadra, ki ga v Sloveniji potrebujemo, ampak veste, to se ne dela na ta način, da en reče, ne, ne, zdaj bomo pa tole ustavili, pa tako bo, kot bom jaz rekel, pa bomo potem naprej. Ne! To so stvari, ki se delajo vsaj eno leto vnaprej za naslednje leto v sodelovanju z vsemi možnimi deležniki, univerzami, tistimi, ki pač ta sistem izobražujete. Ampak potem po drugi strani kolegi govorijo o kakovosti študijskih programov, ob tem da ste vi soglasje dali k nekim programom, ki so v naši državi že tako zelo težko zaposljivi, nekateri seveda več kot potrebni, o tem govorim, zdravstveni delavci, in se potem vaši kolegi iz koalicije hvalijo, da je Vlada povečala vpis na te medicinske smeri. V isti sapi pozabite, spoštovani kolegice in kolegi, da bodo ti kadri zaposljivi šele čez deset let, po drugi strani pa, kolegice in kolegi, pozabljate in vas bom spomnil vedno, da za to, da med epidemijo nismo imeli zdravstvenega kadra, je v prvi vrsti odgovorna prejšnja vlada Janeza Janše, ko je sprejela ZUJF in onemogočila kakršnakoli napredovanja ali povečanje izobraževanja na teh smereh. In to je tisto, kar je resnica. Veste, ministrica, tudi ne gre za očitke vaši strokovni odgovornosti, saj smo videli, da stroka je bila bolj malo zraven, ampak gre predvsem za očitke vaši politični odgovornosti. Vi ste tukaj kot ministrica in ste v prvi vrsti politik. In ta nek stihijski odnos, ki ga je zaznati v tej vladi Janeza Janše, kaže na to, da je enostavno nek kompas, neka usmeritev, ki naj bi jo ta vlada imela, enostavno odšla. In veste, vi kot človek ste lahko povsem korektni, povsem v redu, se v to ne bom spuščal, ker se tako dobro osebno ne poznava, ampak vaše delo kot ministrice pa je pokazalo, da ste zanič. To ni zgolj ugotovitev nekega dela poslancev v tem državnem zboru, to je ugotovitev vaših kolegov iz ministrstva, to je ugotovitev vaših kolegov iz pretekle službe, to je ugotovitev sindikatov, to je ugotovitev učencev in dijakov, ki se z vami niso mogli pogovarjati, to je ugotovitev dela ravnateljev, ravnateljic, dela šolnikov in seveda tudi velikega števila staršev naše države. Tako, ministrica, mislim, da svojega dela, ne glede na situacijo, v kateri smo, niste opravili dovolj dobro, da bi zagotovili kontinuiteto in kvaliteto študijskega procesa v Sloveniji, zato bom vašo razrešitev v tem državnem zboru podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Matjaž Nemec, za njim pa bo razpravljala Nataša Sukič. Izvolite.
Spoštovane kolegice, dragi kolegi, spoštovana ministrica, dober večer in lep pozdrav tudi v mojem imenu! Danes se pogovarjamo in razpravljamo o vašem delu, spoštovana ministrica, in sicer na resorju, ki pokriva tri področja, ki so nam, Slovenkam in Slovencem, zelo draga. Govorim o znanosti, šolstvu in športu. Z vsemi tremi se zelo radi pohvalimo. Vse tri vidimo kot tista področja, na katera smo zelo ponosni. Praktično na dnevni ali pa na tedenski bazi mediji poročajo o izjemnih uspehih na področju znanosti, zelo radi se uvrščamo in smo uvrščeni med tiste države, ki imamo izjemno organizirano šolstvo, še posebej predšolsko vzgojo na samem svetovnem vrhu, in tisto, kar nas bogati in povezuje in v prvi vrsti odpravlja razlike, ki so med nami, je področje športa. Politiki se na dnevni bazi zelo radi velikokrat pohvalimo z uspehi naših športnic in športnikov. Globalni svet, globalni športni svet pozna dvoboj med Tadejem Pogačarjem in Primožem Rogličem – prvi je zmagal na francoskem Touru, drugi dvakrat zmagal na španski Vuelti. Ali pa izjemni uspehi ob motokrosistu, trikratnem svetovnem prvaku Timu Gajserju, da ne govorimo o Goranu Dragiću, kapetanu zlate slovenske košarkarske reprezentance, ki je v zadnjem letu igral v finalu lige NBA, ali pa o biseru globalnega športa, ne samo v športnem, ampak tudi v poslovnem smislu, govorim o Luki Dončiću, ki je uradno med petimi najboljšimi košarkarji na svetu. Da ne govorimo o nogometaših ali pa o naših košarkaricah, odbojkaricah, o Alenki Artnik na primer ali pa Anamariji Lampič; Josip Iličić, Handanović, Oblak, to sta dva od top 20, svetovno gledanih, najboljših vratarjev na svetu. Neverjetni rezultati od kanuistov, skakalcev; ni da ni. Seveda je z uspehi potem povezana tudi sama vzgoja teh mladih športnikov, na kar nenehno opozarjajo športne panoge v času epidemije, kako se dnevno soočajo z vašimi gluhimi ušesi. Bom mogoče raje obrnil drugače, da se vas bo bolj dotaknilo. Ne govorim samo o profesionalnih športnikih, ne samo o 7 tisočih tistih, ki so vrhunski in profesionalni šport v Sloveniji, govorim o otrocih, o športu, ki se začne od prvega, drugega leta in praktično kroji naš obstoj, naše življenje, krepi telo, krepi duh, tako kot radi v svojem izobraževalnem ciklusu poudarjamo otrokom. Ravno ti so ključni za uspehe, ki potem sledijo. Strokovnjaki opozarjajo nenehno, da so glavne žrtve epidemiologije, epidemije – se opravičujem – otroci, ki so v izolaciji. Namreč iz tega izhaja večja debelost, manjša gibljivost, na to, kar praktično Fakulteta za šport opozarja, in sicer opozarja na drastično zmanjšanje predvsem gibalnih sposobnosti tistih otrok, ki obiskujejo osnovno šolo. Torej na nek način epidemija – očitno mi danes ta izraz zelo težko gre iz ust – kroji naše usode in temu, tako kot smo se znali v gospodarstvu, se ne znamo prilagoditi na noben način. V zadnjem tednu sem bil soočen z ogorčenostjo, ker ravno vidim za vami ministra za gospodarstvo, ko se je ob odprtju ene od večjih trgovin v Sloveniji obelodanil podatek, da se istočasno lahko v tej trgovini znajde 700 posameznikov, v tem primeru kupcev, medtem ko v bližnjih Stožicah, kjer imamo na stadionu 16 tisoč sedišč, ko imamo v dvorani 12 tisoč sedišč, nismo sposobni, spoštovana ministrica, se organizirati na način, da bi lahko glede na razmere, ki so, prilagodili dogodek na način, da bi se pomagalo slovenskemu športu, da bi lahko gledalke in gledalci se udeležili teh dogodkov. Mi smo izjemno dobri organizatorji, to nam vsi pripisujejo. Namreč samo v zadnjem obdobju, v letošnjem letu smo organizirali tako svetovno prvenstvo v poletih ali pa svetovno prvenstvo na Pokljuki, govorim o biatlonu, ali pa na Roglji svetovno prvenstvo v deskanju in čez devet dni, spoštovana ministrica, je pred nami eden izjemen dogodek, katerega sploh širša javnost ne zaznava, in to je svetovno prvenstvo oziroma evropsko prvenstvo U2021, do 21. leta v nogometu. Takšnega dogodka v Sloveniji še ni bilo. Če izvzamem evropsko prvenstvo v košarki in mogoče v rokometu. To je globalen dogodek, kjer se bodo bodoče zvezde nogometa predstavile v Sloveniji. Kaj je naredila Vlada in kaj je naredila država, da bi omogoči ta minimalni obisk, bodo pa povedali televizijski prenosi čez 9 dni? Torej dialoga ni, na kar opozarjajo panožne zveze, na kar opozarja Olimpijski komite Slovenije, kljub temu da vam je ravno ta – spoštovana ministrica, prosim za pozornost – predstavil natančen program odpiranja športnih panog in seveda vseh njenih segmentov na način, da se praktično lahko šport izvaja tudi v času črne faze, rdeče faze in odpira tja do zelene. Seveda na drugi strani sogovornika ni bilo in tukaj se soočamo z dilemo o kredibilnosti politike pri reševanju vsakodnevnih težav, v tem primeru športnic in športnikov, če vam je ljubše, otrok vseh nas; tistih, ki bodo čez nekaj let prezentirali najverjetneje državo Republiko Slovenijo. Strokovnjaki opozarjajo, da brez tekmovanja je v času krize bilo in je 40 tisoč ljubiteljskih športnikov – tisti, ki so aktivni športniki, ne tisti, ki so rekreativci –, opozarjajo, da izgubljamo generacije mladih, opozarjajo, da bi se v tem procesu lahko izgubila ena četrtina mladih športnikov. Govorimo o 20 tisočih potencialnih svetovnih prvakov, olimpijskih prvakov in če želite, najboljših košarkarjev, pa vratarjev ali pa nogometašev na svetu, kot so Josip Iličić in drugi fantje in dekleta, ki nas zastopajo. Žal na drugi strani ni posluha in propadlo bo, kot opozarjajo, tudi 10 procentov društev, in to so tista društva, ki dejansko ne uspejo zagotoviti osnovnih sredstev za svoje delovanje. In še več, tudi tisti, ki so strogo profesionalno organizirani, ne uspejo svojih pogojev izpolnjevati, od katerih so seveda eksistencialno odvisni. Torej, spoštovana ministrica, govorim o znanosti na eni strani, o izobraževanju in šolstvu na drugi strani; a o športu ne duha, ne sluha. Praktično v samem letnem programu športa vlada pesimizem. Celo v dokumentu, ki bi moral narekovati neke smernice delovanja države znotraj športa ali pa športa znotraj države, se zmanjšujejo sredstva. Ta dokument ni razvojno naravnan in to ne govori Nemec v Državnem zboru, ampak na to opozarjajo strokovnjaki. Zaupati je potrebno epidemiologom na eni strani, ampak še bolj je pa potrebno zaupati trenerjem in športnim strokovnjakom. To je tisti pravi korak v svet odraslosti, spoštovana ministrica, ali pa zrelosti, če želite, da se soočimo s težavami, da nismo tukaj samo zaradi števila in številk, ki jih boste danes prejeli ob glasovanju nezaupnice. Ampak so tu imena, imena staršev, imena navijačev, imena športnikov, imena sponzorjev, če želite, ali pa kapitala, ki podpira to aktivnost in to dejavnost. Tisto, kar bode v oči in kar me je v zadnjih tednih zelo motilo, je bila nezmožnost prilagajanja danim razmeram na način, da slovenske reprezentance ne bi bile prisiljene prestaviti svojih treningov in delovanje v tujino, kot na primer v Republiko Hrvaško, v času priprav in od tam odleteti na športna tekmovanja. Republika Slovenija kot država, ki je v zadnjih letih izjemno veliko investirala v športno infrastrukturo, ki je razvijala turistični podsegment, govorim o športnem turizmu, se v tem mandatu do tega vprašanja in do te problematike, zelo milo rečeno, ne obnaša prav nič gospodarno. Ali pa se mačehovsko, če želite. Na eni strani najdemo način, kako lahko stojimo v vrstah veleblagovnic, trgovin, tudi tistih z nenujnimi živili. Na drugi strani imamo športne dogodke z izjemnimi prenosi oziroma z izjemno gledanostjo in zanimivostjo, imamo izjemne akterje, ki na dnevni bazi, kot včeraj Roglič, včeraj Pogačar, dvigujejo ugled Republike Slovenije. Na drugi strani je pa politika nezmožna reševati tisto, kar so drugi bili sposobni. Hrvaška – tretja liga v nogometu. Našli so način, zato da se na amaterski ravni lahko šport odvija. V mladinskih selekcijah se izvajajo tekmovanja. Samo v Republiki Sloveniji – česa se bojimo, zakaj to počnemo? Enako, kot imamo odnos do kulture. Najlažje je reči zapremo in si zatiskamo oči in se izgubljamo v vseh teh naših dnevnih razpravah, ne da bi karkoli tudi rešili. A res ne zmoremo toliko samoiniciative in modrosti in znanja – pa saj ste le profesorica na Fakulteti za družbene vede! –, da se najde ključ glede na okoliščine, ki so, da panožne zveze, športne zveze ne le zaživijo glede na okoliščine, ampak da sploh preživijo glede na globalno situacijo. Torej, ne bom predolg. Ampak moja kritika, spoštovana ministrica, glede na to, da so kolegi in kolegice veliko razpravljali predvsem o šolstvu in o znanju oziroma znanosti, predvsem nagovarja reševanje tistega, kar nas najbolj združuje. In če nismo sposobni se združevati na področju kulture ali pa na področju gospodarstva in ne vidimo enakih ciljev na zunanji politiki, je v nas, v nas je to, domoljubje vselej prisotno, ko sploh ni važno, od kod prihajamo, kdo smo, ampak dvignemo zastavo ob uspehih slovenskih športnikov. Naj vam bo to vodilo, da se, v kolikor danes preživite to interpelacijo, lotite dialoga s športom, s svetom športa, kajti na tak način, kot opozarjajo strokovnjaki, bomo preživeli samo še ene olimpijske igre. Čez pet do šest let bo vidno, spoštovana ministrica, vaše delo. Čez pet do šest let bi vas rad videl na Fakulteti za družbene vede, kaj boste imeli povedati. Torej, rekli ste, da gre za mlade odrasle, za katere verjamem, da razumejo in tudi prevzamejo odgovornost za svoja dejanja. Rekli ste, da je to prvi korak v svetu odraslosti. Spoštovana ministrica, prvi korak k zrelosti naredite najprej vi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Nataša Sukič, za njo pa bo razpravljala Tadeja Šuštar. Izvolite.
Najlepša hvala, predsedujoči. Lep pozdrav, spoštovana ministric! Kljub temu da sem predvidevala, kaj boste danes povedali, ste me vseeno presenetili. Moram reči, da je zanimivo, človek si ne bi mislil, da znate biti tudi odločna oseba, kot ste to pokazali danes, ko se borite zase. Čisto nič odločnosti pa niste pokazali v bran resorju, ki ga vodite oziroma če sem bolj precizna, ne vodite. Kajti v oči bode vaša servilnost največji vladajoči stranki. Zakaj to trdim? Zato, ker ste si dovolili, da je bilo ministrstvo že nekajkrat uporabljeno za dosego parcialnih interesov stranke SDS in njenih prijateljčkov iz zasebnih in Janši naklonjenih izobraževalnih zavodov. Saj se še spomnimo zgodbe o podaljšanju akreditacije Jambrekovi univerzi, četudi ta pogojev zanjo ne izpolnjuje. To pa nas stane dva milijona evrov letno. Molčali ste in s tem ste tiho podprli tudi blokado razpisa za vpis v novo študijsko leto, kar je bil jasen napad na javni visokošolski sistem – vi pa nič. Kot da se vas ne tiče. In to je tisti sistem, ki vam daje kruh, spoštovana ministrica. Pa naj citiram vaše akademske kolege. Citiram: »Že teden dni mineva, odkar Vlada ni podelila soglasja k razpisu za vpis v visokošolske študijske programe. Glede manevra, ki v resnici ni nič drugega kot novo izčrpavanje javnih zavodov na račun zasebnih, smo v visokošolskem sindikatu FDV pričakovali vašo reakcijo. Do tega nimate zgolj politične dolžnosti, temveč tudi profesionalno in etično odgovornost. Žal ste se odločili uveljaviti pravico do molka. Zadnji primer teptanja že usklajenih odločitev med vašim ministrstvom in visokošolskimi zavodi ne dokazuje zgolj odsotnosti vaše avtoritete nad lastnim področjem, temveč tudi izgubo etične integritete, saj ne spoštujete in se ne zavzemate za lastne zaveze, ministrsko funkcijo pa zožujete na obskurno vlogo opazovalke. Z rušenjem zaupanja med ministrstvom, univerzami in študenti ste povzročili nepopravljivo škodo vsem udeleženim v visokošolskem izobraževanju.« Konec navedka. Mislim, da so ti očitki, spoštovana, zelo upravičeni. Dejansko ste se postavili v vlogo molčeče opazovalke. To vam očitajo nekdanji kolegi s fakultete in vam sporočajo, da s takimi potezami izgubljate vso akademsko kredibilnost. Nekoč se boste verjetno vrnili v ta akademski svet. Vprašajte se, kaj to pomeni za vas. Nekje v bodočnosti. Pa ne samo s tem, ministrica, daleč od tega. Svojo kredibilnost pravzaprav izgubljate ves čas po malem. Niste se, recimo, zoperstavili niti si niste upali podvomiti prav v nobenega za učence, učitelje in starše škodljive ukrepe. V niti enega. Recimo, neresnic predsednika Vlade o previsokem številu študentk in študentov na družboslovnih smereh sploh niste demantirali. Spet ste bili nema opazovalka. Zato me pravzaprav niti ne preseneča nekakšna vaša aroganca in popolno, ampak res popolno nerazumevanje učencev in dijakov, ki so na mirnih in resnih protestih zahtevali vrnitev v šolo. Ministrica, dejstvo je, da ste zamudili priložnost, da bi se postavili na njihovo stran in spoštovali vrednost, ki so jo ti dijaki prepoznali v znanju. Oni so to prepoznali, ministrica. Vi ste bili spet nemi, tihi oziroma cinični. Kajti, namesto da bi kot ministrica na stisko staršev učencev in dijakov, ki je bila logična posledica vašega nedela, odgovorili z nekim razumevanjem in prevzemanjem odgovornosti, ste dejansko mirno dopustili, da so se nad starši in dijaki začeli izvajati represivni ukrepi, da se pišejo plačilni nalogi in da se je znanja željne dijake celo vleklo pred sodnike. Še skrajno nesramno in cinično pripombo ste si privoščili, tisto o prvem koraku k odraslosti, o prevzemanju odgovornosti. Če pogledam vaše odgovore na današnjo interpelacijo, zelo dosti je puhlic, leporečenja in kup nepodkrepljenih trditev, mestoma tudi neresničnih, kot je recimo ta, da so zavodi za otroke s posebnimi potrebami več čas epidemije nemoteno delovali. Ne, ministrica, niso nemoteno delovali, niti približno niso nemoteno delovali! To me še posebej boli, ker ko gre za tako ranljive skupine, trčimo – ob kaj, ministrica? –, trčimo ob lakmusov papir, ob tisto, kar je pokazatelj nekega našega odnosa v družbi, naše družbene zrelosti, demokratičnosti in tako naprej, odgovornosti navsezadnje. Ves čas ponavljate, da je ministrstvo pripravilo usmeritve, cilje, navodila ali priporočila, kot da bi bilo ministrstvo neko posvetovalno telo in ne izvršni organ, približno tako to zveni, ki bi moral na področju vzgoje in izobraževanja zavzeti aktivno izvršilno, to je glavno vlogo pri načrtovanju pouka, adaptacijah izobraževalnih institucij ter izvajanja teh priporočil. Ampak ne, vi ste raje kot to molčeča opazovalka in neke vrste posvetovalni organ. Ampak vrnimo se torej k najbolj ranljivi skupini, ki me dejansko posebej boli, ker gre res za temeljno kršitev človekovih pravic tistih, na katere je treba biti posebej pozoren. To je skupina šoloobveznih otrok s posebnimi potrebami. Vem, da se je to danes že večkrat govorilo, ampak treba je pač to povedati jasno in glasno, za kaj je šlo. V vašem predalu je namreč ostalo mnenje zdravnikov, naj se šole zanje odprejo. In to nedvoumno razkrivajo dokumenti, do katerih so se dokopali mediji, da ste več tednov ostali gluhi za stiske teh otrok in njihovih staršev in za kaj takega dejansko ni opravičila. Že samo to je dovolj, da bi vi morali nemudoma odstopiti, čisto nič drugega, ker sem vam naštevala ali pa kar vam danes naštevajo kolegi in kolegice, se sploh ne bi rabilo zgoditi. Samo to je dovolj, da bi morali nemudoma odstopiti, ne pa, da se oklepate položaja na vse kriplje, da je vse skupaj videti že prav malo patetično. Skratka, opravičila za to ni. Tudi če se danes delate še tako ubogo žrtev in pravite, da ste naš strelovod, spoštovana, žrtev vaše servilnosti, vaše podredljivosti Janezu Janši, vaše nedoraslosti vlogi ministrice na tako pomembnem resorju, vaše neaktivnosti, nekompetentnosti, nesposobnosti in nezavzetnosti, v bistvu že amoralnosti so bili v prvi vrsti otroci s posebnimi potrebami, pa tudi vsa šolajoča mladina. Mi je zelo žal. To je zelo resna stvar, tragična in resna stvar. Dejstvo je, da do konca lanskega leta niste želeli odpreti vrat šol in zavodov za otroke s posebnimi potrebami in to kljub strokovnemu mnenju dr. Damjana Osredkarja, predstojnika Kliničnega oddelka za otroško, mladostniško in razvojno nevrologijo na Pediatrični kliniki v UKC Ljubljana. Dokumenti neizprosno razkrivajo, da ste prezrli opozorila stroke, ki je opozarjala na velikanske posledice zaprtja šol za 4 tisoč 700 otrok in mladostnikov s posebnimi potrebami. 4 tisoč 700, spoštovana! Da je vladna strokovna skupina za boj proti covidu-19 že v začetku decembra vašemu ministrstvu priporočila postopne individualno odpiranje šol s posebnimi potrebami in da kljub temu na ministrstvu takrat niste pripravili nobenega načrta ali scenarija za začetek odpiranja teh šol. To so neizprosna dejstva, preverljiva, dokazljiva in tukaj ni izmotavanj. Ne moremo se sprenevedati, da ni bilo tako. Ampak to ste vi – kdaj, storili? Šele januarja, in to potem ko vam je to naložilo Ustavno sodišče, pred tem pa ste gladko zavajali javnost. Tukaj ste dejansko zavajali javnost, da za to nimate zelene luči stroke, kar je bila pa res brezsramna in debela laž, in tega si ena ministrica ne more privoščiti. Ustavno sodišče je 3. decembra odločilo, da so sklepi o šolanju na daljavo neveljavni, da jih Vlada ni objavila v Uradnem listu. Seveda jih ni, saj Janez Janša pogosto vlada kar z dekreti preko Twitterja – vi, ministrica pa tudi s tem nimate problemov, pa ste bili spet nema opazovalka, kot da se vas ne tiče. Kaj naj rečem? V tem vašem arogantnem in oblastnem svetu pač očitno ni prostora za takšne malenkosti, kot je, recimo, neka objava v Uradnem listu. Ustavno sodišče je Vladi dalo 3 dni časa za ukrepanje. Iz dokumentov je tudi razvidno, da je takoj zatem o odprtju šol za otroke s posebnimi potrebami razpravljala vladna strokovna skupina, ki jo je takrat vodila še Bojana Beović. Zapisniki te skupine razkrivajo, da je pod določenimi pogoji podprla individualno odpiranje teh šol že takrat, čeprav ste rekli, da nimate te zelene luči. Natančneje, odločitev o tem, ali bi posamezna šola za otroke s posebnimi potrebami odprla svoja vrata, bi se za vsako posebej po predlogu skupine sprejemala na podlagi treh kriterijev: diagnoz otrok, ki hodijo v posamezno šolo, dejstva, ali gre za šole ali zavode in pričakovanj staršev. Dr. Osredkar vas je jasno opozoril, da je šolanje na daljavo ali celo odsotnost šolanja v času pandemije za otroke s posebnimi potrebami še veliko bolj obremenjujoče kot za ostale, da jih spravlja v dodatno stisko, predvsem pa se za te otroke šolski proces v izobraževalni ustanovi prepleta z drugimi vidiki obravnave teh otrok, to so telesna nega, fizioterapija, delovna terapija, logopedska obravnava, pomoč specialnih pedagogov in tako naprej. Vsega tega naštetega dejansko ti otroci v domačem okolju ne morejo dobiti, so pa ti aspekti obravnave vsaj enako pomembni za otroke s posebnimi potrebami kot sam akademski proces, če ne še bolj. In vse to ste vedeli, ministrica, in niste naredili nič. Nič! Ampak ste zavlačevali z odprtjem teh šol, dokler vas ni prisililo Ustavno sodišče. Te strokovne ocene ta trenutek nimamo, ste se gladko zlagali v kamere, pa že več kot teden dni je bilo na vaši mizi mnenje dr. Osredkarja in tudi stališče vladne strokovne skupine. Zanima me, kako si to predstavljate, ministrica. Takole, res zavržno zavajate javnost, in to na račun najbolj ranljivih otrok, šoloobveznih otrok. Tako je malček za lase privlečeno, da se danes vi prikazujete kot žrtev, kot strelovod, v katerega sekajo strele po vašem mnenju krivične opozicije, ampak jaz mislim, da nisem krivična, ko vam govorim o tem primeru. Krivica se je zgodila tem, ki jim niste odprli šol. Če bi vi imeli dejansko še vsaj neko trohico časti, ministrica, bi samo zaradi tega morali odstopiti. Na vas je, no, da nam pokažete, ali pri vas sploh kaj takega še obstaja, kot je, recimo, neka vest, kot je neka dostojnost in kot je čast. In s tem bom zaključila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Tadeja Šuštar, za njo pa bo razpravljal Jože Lenart. Izvolite.
Hvala za besedo. Interpelacija ministrice za izobraževanje je neutemeljena. Veliko je bilo danes že povedanega, veliko bomo še slišali, in vseh 20 točk, ki jih opozicija očita in jih je navedla med razlogi za interpelacijo, bi lahko strnili v eno samo: zakaj smo prepustilo to vlado in Ministrstvo za izobraževanje drugi politični opciji. Ministrica je svoje delo v času epidemije in vmesnem času, ko ni bilo epidemije, opravila korektno in na podlagi vseh strokovnih mnenj. Če pogledamo s šolske perspektive, je v končnem uspehu odlično, lahko tudi kakšen spodrsljaj, najde se lahko kakšna slabša ocena, kakšna napaka, vendar skupno povprečje daje končni uspeh in sama bi ga ocenila za odlično. Poleg vseh ukrepov, ki jih je ministrica pripravila zaradi epidemije koronavirusa, in predlogov v protikoronskih paketih, je aktivno delala tudi na področjih, ki niso povezana z epidemijo. Med drugim je uredila opravljanje dejavnosti predšolske vzgoje in varstva otrok, in sicer je dovolila vsem fizičnim in pravnim osebam, ki so za te dejavnosti vpisane v razvid ministrstva, in s tem preprečila ponovitev primera Kengurujčki. Dogradila je institut Varuha predšolskih otrok na domu, da bo fizična oseba na domu lahko varovala do šest oseb, določila pa je tudi pravila o nadomeščanju varuha ter obveznost sklenitve pogodbe med varuhom in starši. Tretji zelo pomemben ukrep na področju predšolske vzgoje, za katerega smo se v Novi Sloveniji zavzemali že dlje časa, ne samo odkar smo v koaliciji, je ta, da se je uredil brezplačen vrtec za drugega otroka v vrtcu, ki ga obiskuje hkrati s starejšim sorojencem ter brezpogojno brezplačnost vrtca za tretjega in nadaljnje otroke iz iste družine, ne glede na to, ali so starejši bratje in sestre še v vrtcu ali ne več. To je zelo pomembno, da se uredi družinska politika, da bodo mlade družine vedele, da jih država spodbuja in jim prihaja naproti z varstvom otrok v vrtcih. V času epidemije je Ministrstvo za izobraževanje javnim in zasebnim vrtcem zagotovilo sredstva za pokritje izpada izplačil. Za soočenje z epidemijo je namenilo več kot 40 milijonov evrov sredstev, poleg tudi pa tudi sredstva za zaščitno opremo in za dezinfekcijo prostorov, tako v letu 2020 kot v letošnjem letu. Na področju osnovnega šolstva so v enem letu dosegli kar nekaj uspehov. Zaradi šolanja na daljavo so bili napisani učni načrti za digitalne vsebine, vsem učiteljem so zagotovili dostop do izobraževanj in usposabljanj za izvedbo pouka na daljavo ter vzpostavili digitalne učne načrte. V teku je pripravljanje enotne vstopne točke do učnih virov za vse učitelje in učence, ki bo poenostavil dostop do prosto dostopnih izobraževalnih virov kot tudi do plačljivih vsebin založnikov. Zaradi epidemije koronavirusa so na ministrstvu prilagodili ocenjevalna obdobja osnovnih in glasbenih šol, kar je povezano z ocenjevanjem znanja, s šolskim koledarjem, z nacionalnim preverjanjem znanja in drugimi vsebinami. Znotraj sistematizacije delovnih mest pa je bilo šolam omogočeno prilagajanje na izvajanje pouka na daljavo ter sklenitev dogovora s CŠOD glede možnosti prerazporeditve strokovnih delavcev na osnovne šole. Vemo, da je zaradi okužb v osnovnih šola velikokrat primanjkovalo učiteljev in drugega kadra v šolah, zato je bil tak ukrep nujen in zelo dobrodošel. V času šolana na daljavo so uvedli tudi brezplačen topel obrok za učence in dijake. Pri tem so sledili cilju, da so zagotovili brezplačen topel obrok tistim učencem in dijakom, ki so zaradi socialnoekonomskih okoliščin topel obrok najbolj potrebovali. Pri tem so sodelovali z lokalnimi skupnostmi, ki so v sodelovanju s šolami zagotavljale pripravo in prevzem oziroma dostavo obrokov tistim učencem in dijakom, ki jih niso mogli prevzeti osebno. Poleg dela med epidemijo se je v osnovnih šolah delalo tudi na drugih področjih, ki niso bila povezana z virusom. Med drugim so se povečale plače razrednikom, letno povečanje plače se giblje od okoli 2 tisoč 250 evrov do 5 tisoč 100 evrov bruto. Vlada Republike Slovenije je sprejela tudi sklep o ustanovitvi Nacionalnega sveta za bralno pismenost, ki ga bodo sestavljali strokovnjaki in strokovnjakinje s področja pismenosti od predšolskega obdobja do tretjega življenjskega obdobja, ki pokrivajo različne vidike razvoja pismenosti, ter predstavniki vladnih resorjev ključnih za razvoj pismenosti. Naštela sem le nekaj ukrepov, ki jih je izvedlo Ministrstvo za izobraževanje z ministrico Simono Kustec na čelu. Seveda se v razpravi nisem dotaknila ukrepov na področju študija, znanosti, športa, prav tako ne posodabljanja računalniške in druge opreme v izobraževalnih ustanovah, dodatkov za dijake in študente v času epidemije, zagotavljanja zaščitne opreme od predšolske vzgoje do Univerze za tretje življenjsko obdobje. Dela ima ministrica še veliko in v kolikor bo nadaljevala s takim tempom, kot je začela, verjamem, da bodo do konca mandata naredili še veliko dobrih stvari, ki bodo ljudem, vključenim v izobraževanje, pomagali pri napredku in pridobivanju novih znanj. Verjamem tudi, da se bo do konca mandata našla volja in rešitev za uresničitev odločb Ustavnega sodišča. Zato interpelacije zagotovo ne bom podprla, saj verjamem v boljšo Slovenijo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Jože Lenart, za njim pa bo razpravljala mag. Bojana Muršič. Izvolite.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Ja, spoštovana ministrica, prof. dr. Kustec. Gibanje, rekreacija, šport, so meni osebno življenjskega pomena in želim si, da bi gibanje kot tako pomembnega dojemali tudi ostali ljudje. Z rekreacijo si polnim baterije, uravnavam težo, vzdržujem kondicijo, predstavlja mi zadovoljstvo, pozitivno razmišljanje. Preprosto brez rekreacije, gibanja, športa ne znam živeti. V življenju sem pretekel kar nekaj maratonov in polmaratonov, prekolesaril na tisoče kilometrov, dalj časa sem bil trener in vodil atletski klub. Vodil sem športni zavod in tako lahko trdim, da iz prakse o športu, rekreaciji in gibanju kar nekaj vem in zato vam lahko povem, da ste, ministrica, v času epidemije, zanemarili športno-rekreativno dejavnost, ki se tudi že kaže v nepopravljivih posledicah za ljudi, predvsem otroke, in seveda aktivne športnike v klubih. Kot vidite, se bom v razpravi omejil predvsem na to športno dejavnost, na rekreacijo, ker tudi s tega področja nekako tudi izhajam. Našim daljnim prednikom je ravno gibanje omogočalo preživetje. Naši predniki so morali biti dovolj hitri, močni, spretni, vztrajni, skoncentrirani, neustrašni. Že takrat so morali imeti lastnosti dobrega, če lahko tako rečem, športnika. da so se seveda spopadali z naravo, obranili pred nevarnostjo, prevlado, si našli svoj bivalni prostor, prišli do hrane. Danes o športu ne razmišljamo zgolj kot o preživetju, ampak prepoznavamo vse nivoje, pomembne vplive na kvaliteto našega življenja. Najpogosteje izpostavljamo njegov vpliv na naše zdravje, telesne in osebnostne karakteristike, kot so vztrajnost, organiziranost, soočenje in premagovanje naporov, torej samopodobo, medosebne odnose. Je tudi pomembna veja gospodarstva. Gibanje je temelj preventivnega zdravja in kako malo vlagamo v to področje, je alarmantno. Ena od slovenskih zdravnic je izjavila, v milimetrih se merijo napori in vložena sredstva, da ljudje dojamejo, kaj lahko sami preventivno naredijo za svoje zdravje z gibanjem, z zdravo prehrano. Na drugi strani z nepremišljenimi ukrepi to izgubljamo v kilometrih in to se nam dogaja v času epidemije, ker nismo spodbujali in omogočali mladim in odraslim, da bi se v času epidemije več gibali. Posledice so že in še se kažejo na vseh področjih življenja. Na pomen gibanja v času epidemije so opozorili tudi na 15. kongresu športa konec novembra 2020. Saj poznate. Izpostavili so, da bi gibanje in šport morala biti del rešitve za preprečevanje širjenja virusa, saj je odpornost telesa in duha najboljši ukrep proti bolezni. Telesna aktivnost je v tem času epidemije pomembnejša kot kdajkoli prej. Gibanje je izjemnega pomena tako za naše telo kot za psiho, zmanjšuje tveganje za bolezni ter tesnobo, zato je preventivno ključno, da smo tako odrasli, mlajši in starejši, vsak po svojim zmožnostih, kot tudi otroci redno telesno aktivni. Namesto da bi upoštevali poziv in priporočila tega 15. kongresa športa za vse ter ugotovili, kako slabo se je stanje med mladimi zaradi vaših ukrepov, kar je ugotovil tudi predsednik Vlade Janez Janša in Twitterju izjavil: »Za večino preživljanje epidemije pomeni ležanje na kavču in gledanje televizije. Vam alarm še vedno ni zazvonil, saj niste ugotovili, da je potrebno ukrepati, da je potrebno spodbuditi prebivalstvo in omogočiti varne pogoje za več rekreacije. Če ste omogočili odprtje trgovin, sprostili večji del javnega prevoza, bi lahko omogočili tudi pogoje za rekreacijo ljudi, predvsem v naravi, na prostem. Zavedati se morate, da je prav šport tisti, ki nas združuje in poenoti, to pa je ključno pomanjkanje v času epidemije. Omejitve, ki jih je za šport vpeljala epidemija, pomenijo dolgoročne posledice za šport tako s telesnomotoričnega kot tudi družbenega in psihološkega vidika. Športna vadba je pomembna dolgoročna naložba v telesno in psihično zdravje.« Z omejitvami ste nam, ministrica, vzeli dobro zgrajene temelje za preventivno zdravje državljank in državljanov, predvsem pa mladih. Šport je način druženja, preživljanja prostega čas, povezuje ljudi in nas dela občutljive za medčloveške odnose. Z omejitvami v športu se je zaradi vas nasprotno okrepila odtujenost med ljudmi. In posledice? Kar lahko že spremljamo, so posledice ukrepov povečane telesne teže pri otrocih in mladih, večja okorelost, slabša vzdržljivost, ob tem je upadla tudi sama motivacija za gibanje. Učenci, dijaki so se vrnili v šole veliko bolj nemirni, težje se zberejo in osredotočajo, ob tem pa so ponovno postavljeni v neko rutino, zahteve šole, učenje in ocenjevanje, slabša je samokontrola in upad kondicije za spremljanje pouka. Tudi posledica omejitev organiziranih športnih aktivnosti. Na vse to nas že dalj časa resno opozarja stroka. Stroka, v katero naj bi spadali tudi vi, spoštovana ministrica, ampak stroke vi ne upoštevate. Verjamem, da ste o tem seznanjeni, da se sproti seznanjate – ampak zakaj ne ukrepate? Res se je treba vprašati, kaj se s tem dogaja. Z vsemi vašimi odloki, prepovedi in omejitvami, je bil otrokom odvzet pomemben del splošne izobrazbe, priložnosti, da se preizkusijo v različnih športnih izzivih. Nepopravljivo škodo so zaradi omejitev utrpeli tudi otroci s posebnimi potrebami, invalidi, starejši, ki zaradi telesnih in psihičnih omejitev nujno potrebujejo organizirano vadbo, da se sploh gibajo. Ker so njihove telesne motorične sposobnosti podvržene hitrejšemu upadu, je prepoved vadbe za to populacijo še hujša. Poleg rednih vadb so odpadli tudi promocijski športni programi, katerih namen je spodbujanje k vključevanju v gibalne aktivnosti in ozaveščanju o pomenu športa. Zato lahko pričakujemo upad ozaveščenosti o pomeni športa v celoti. Ministrica, z omejitvami športa in rekreacije ste obremenili zdravstvo. Stroka je jasna. Kdor se ukvarja s športom, z rekreacijo, preventivno skrbi za zdravje in to je najboljša naložba. Vi ste to preprečili z odloki. Posledice bodo spet nepopravljive in za to nosite odgovornost v polni meri prav vi in ne epidemija. Pa še nekaj o vrhunskem klubskem športu. Tudi tu hude posledice že čuti tudi vrhunski šport, ki je sicer tudi v času epidemije lahko deloval pod omejenimi pogoji. Od razglasitve epidemije lahko trenira le 10 odstotkov slovenskih registriranih športnikov, pa še ti z omejitvami. Le okrog 7 tisoč športnikov lahko trenira, nekaj nad 74 tisoč preostalih kategoriziranih pa ne. Še več pa je mladih, ki niso registrirani športniki in jim je vadba povsem prepovedana. V naslednjih letih lahko pričakujemo velik upad vrhunskega športa in mednarodnih uspehov zaradi omejitev športa mladih perspektivnih športnikov. Ignoriranje športne stroke je naredilo nepopravljivo škodo generaciji otrok. Po oceni študij, ki so jih naredili na Fakulteti za šport, gre za okoli 20 tisoč mladih, ki so za šport praktično izgubljeni. Slovenije ne bo več na zemljevidu držav z najvišjimi uvrstitvami na velikih mednarodnih tekmovanjih. To je seveda izjemna škoda, saj je šport pomemben gradnik nacionalne identitete in hkrati sila, ki spodbuja pripadnost narodu. Vrhunski uspehi športa Sloveniji omogočajo prepoznavnost dosti bolj, kot tvitanje sedanje vlade. Šport se povezuje s turizmom, z gospodarstvom. Prej je kolega Nemec lepo naštel te zvrsti športa in te velike prireditve, tako da tega ne bi ponavljal. Ministrica, koliko znamo izkoristiti ta velika imena v športu? Naše vrhunske športnike za prepoznavnost, za razvoj Slovenije? Ni dovolj, da se le rokujete s športniki, jim čestitate ter se udeležite prireditev Olimpijskega komiteja Slovenije, ampak jim morate stati ob strani, jih promovirati in najbolj pomembno: omogočiti jim, da lahko trenirajo, tako s financiranjem kot tudi podporo in ne le kupom omejitev, ki so vse leto bile prisotne. Pričakujemo lahko, da bodo v še večjih težavah tudi športni klubi. Bojimo se tudi, da bo upadla podpora športu na lokalni ravni pri financiranju letnega programa športa. Poleg tega je Vlada pokazala negativni odnos do nevladnih organizacij. Med 27 tisoč nevladnimi organizacijami jih praktično največ deluje prav na področju športa in rekreacije, ki pomembno vplivata na zdravje ljudi in psihofizični razvoj mladih kot odraslih. Glejte, tudi Vlada je za strategijo nevladnih organizacij zapisala in še vedno je to na tej spletni strani, » [[…]]v viziji razvoja Slovenije imamo dobro razvit, učinkovit, inovativen in trajnostno naravnan nevladni sektor, ki zna prepoznati potrebe svojega okolja ter se nanje učinkovito in uspešno odziva. Je glasnik javnega interesa in ena od oblik sodelovanja državljanov pri upravljanju države«. Glejte, na to smo ponosni in prav je, da je to še vedno zapisano na spletni strani vašega ministrstva. Sprašujem vas, spoštovana ministrica, kaj ste vi v času epidemije naredili, da bi športnim društvom in klubom omogočili in jih spodbujali pri iskanju poti za možnost sodelovanja tudi v času epidemije, seveda z upoštevanjem ukrepov NIJZ. Slovenija je zelena dežela, geografska poseljenost nam omogoča, da imamo preprost dostop do narave, ne da bi pri tem ogrožali druge. Ljudje, predvsem otroci, so bili doma. Učenci so bili tudi po 11 ur pred računalnikom vsak dan zaradi šolanja na daljavo. Z omiljenimi ukrepi, z izdelanimi navodili za projektne aktivne vadbe, z vašo spodbudo bi lahko bistveno preprečili upad psihofizičnih sposobnosti mladih in stiske odraslih, ki bi omogočali tudi lažjo pot skozi te težke čase. Žal je bilo z vaše strani in strani Vlade videti in slišati le ukrepe, prepovedi, odloke za zapiranje in grožnje s kaznimi, ki se še stopnjujejo. Pred sabo imam vse vaše objave, objavljene ukrepe, pa če se še toliko trudim, med temi ne najdem nobene motivacije, nobenega pozitivnega predloga. Zaprli ste gibanje med občinami ob dejstvu, da vse občine nimajo niti ustreznih možnosti za rekreacijo. Prav gibanje bi moralo po mojem mnenju biti pomemben ukrep v premagovanju epidemije na nacionalni ravni. Lahko rečemo, da so številna športna društva, organizacije in klubi kljub vaši nenaklonjenosti in celo oviram v tem času naredili veliko delo in so uspešno našli poti za dobro delovanje. Ne samo oni, tudi v zdravstvu in še kje drugje. Če bi se vi kot ministrica vsaj del časa, ki ste ga namenjali ukrepom za zapiranje dejavnosti izobraževanja in športa, ukvarjali z iskanjem možnosti delovanja obeh dejavnosti v tem času, bi bila danes situacija popolnoma drugačna. Tudi na področju psihofizičnega stanja mladih kot odraslih. Žal se bodo posledice pokazale še v večji meri v prihodnosti, ki jih bo potrebno z veliko truda ponovno postavljati na nivo, ki smo ga poznali pred epidemijo. Nezaupanje Vlade do športa ni bilo na mestu, saj so klubi vzpostavili in posvojili ustrezne ukrepe za varne športne aktivnosti. Tudi na NIJZ so ves čas mnenja, da je individualna športna aktivnost na prostem varna, pri selitvi v dvorane pa so potrebni bolj poostreni higienski pogoji in predvsem ustrezno prezračevanje, kar klubi seveda upoštevajo in se trudijo na tem področju. Šport je organizirana in disciplinirana dejavnost, ki je že v osnovi podrejena spoštovanju pravil pri izvajanju, zato je mogoče prav preko športa pokazati pot k ponovnemu odpiranju slovenske družbe, spoštovanjem ukrepov na način, da se omejujejo tveganja okužb, ki bi lahko ogrozile zdravstveni sistem in zdravstveno najbolj ogrožene. Vendar Vlada tudi na področju športa v času epidemije deluje povsem samovoljno in brez upoštevanja stroke. Na področju športa in rekreacije ter športne vzgoje ste, ministrica, v času epidemije naredili bistveno več škode kot koristi; s sprejemanjem škodljivih ukrepov in odlokov seveda. Na posledice vas je ves čas opozarjala tudi stroka, a zaman, niste jih slišali – bolj verjetno vaš vodja vam tega ni dovolil. Spoštovana ministrica, ste strokovnjak na tem področju in pričakovali smo od vas, predvsem od vas, da boste upravičili svojo vlogo. Bravo ministrica, dr. Simona Kustec, zelo dobra naloga in analiza slovenskega stanja športa in predlogi iz leta 2012, vendar danes kot ministrica za izobraževanje, znanost in šport niste več to, kar odseva ta naloga. Ste daleč od tega! To nalogo sem si podrobno pregledal že takrat in zdaj ponovno in zato govorim, da to niste vi zdaj kot v vlogi ministrice. Žal ste ves čas zapletali z novimi in novimi ukrepi in odloki, ki jih je diktiral vaš veliki vodja. Tako ste zapravili naše zaupanje, zaupanje ljudi, zaupanje otrok in športnikov na tem področju. Pa ne le zaupanje, ampak tudi zdravje otrok, uspehe naših športnikov in razvoj pridruženih dejavnosti, ki jih je tudi veliko. Toliko.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Bojana Muršič, za njo pa bo razpravljal Leon Merjasec. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Spoštovana ministrica! Pred časom ste na eni izmed tiskovnih konferenc rekli, da se zavedate, da so državljani jezni na vas. Rekli ste tudi, da ste nase jezni sami in danes vas popolnoma razumem, da ste jezni, ampak vsekakor, če ste jezni, bi morali nekaj narediti in danes že podati svojo odstopno izjavo, kajti prevzeli ste 13. marca leta 2020 eno izmed najpomembnejših ministrstev, Ministrstvo za šolstvo, znanost in šport in na vseh teh treh tezah padli na izpitu. Ta čas epidemije, ki je bil – ministrica sicer odhaja, po mojem ne želi slišati, kaj jo bom tudi v nadaljevanju vprašala, ampak nič zato, bo morala pač pogledati magnetogram ali je pa sploh ne zanima, kaj mi tukaj danes govorimo. Verjamem, boste ji prenesli. Ampak bi si želela, da bi me kot bivša poslanska kolegica danes spremljala, kaj bom povedala in kje čevelj tudi mene žuli, ampak ne želi. Pa gremo dalje. Tega časa epidemije se bomo vsi spominjali z veliko bolečino. Žalostno je dejstvo, da smo izgubili številna človeška življenja, po številu umrlih na tisoč prebivalcev smo spadali v sam vrh članic Evropske unije. Naše posledice, ki so bile narejene s strani te vlade, bomo videli še dolgo tako na gospodarskem, socialnem področju, najbolj in me pa res žalosti, da tudi v izobraževalnem vidiku. Vsi vedno govorimo, pa mislim, da tudi se ministrica tega jasno zaveda, da so otroci naše največje bogastvo. V času epidemije so bili zapostavljeni in potisnjeni ob rob. In res, ministrica bi se morala zavedati, da gre v času epidemije res za otroke, kot velikokrat radi rečemo. Naše otroke. Posledice bodo nepopisne. Osebno sem že velikokrat izpostavila v svojih govorih, da govorimo o izgubljeni generaciji otrok. Kljub temu da so te besede res hude, ampak čas bo pokazal, ali sem govorila prav ali sem se zmotila. Epidemiološka stroka je pri zapiranju šol bila zelo zelo previdna. A žal ministrica ni upoštevala njihovih predlogov, odgovornost je prelagala na šole, ravnatelje, učitelje, starše. Nesporno dejstvo je tudi, da je bilo izobraževanje prepuščeno stihiji. Pa nekako bi še razumela, da je bilo stihijsko načrtovanje izobraževanja v času prvega vala, nikakor pa na to ne pristajam v času drugega vala. Vmes so bili meseci julij, avgust in takrat se ne bi smelo spati, ampak bi bilo potrebno delati, pripraviti se na zadeve drugega vala, kajti nakazovalo se je že, da nas čaka drugi val. Vsi, tudi predsednik Vlade je napovedoval, da bo drugi val bistveno hujši in res, zgodilo se je to. In kaj se je zgodilo? Izobraževanje je bilo v drugem valu prepuščeno stihiji. Ministrstvo se je odzivalo več tednov prepozno, kar je v osnovni šoli bilo popolnoma nedopustno. Pomembne stvari bi se morale organizirati takoj, ne pa čakati in pričakovati od otrok, njihovih staršev in učiteljev, da bodo krpali luknje v organizaciji vzgoje in izobraževanja. Na tem mestu se bom dotaknila izobraževanja šole na daljavo. Ministrica je 4. 1. 2021 v oddaji Studio City izjavila, da smo ena od vodilnih držav v Evropi, ki je zmožna ponuditi izobraževanje na daljavo v tem trenutku. Kar pomeni, da so se vsi, tako učitelji in učenci, usposobljeni z ustrezno komunikacijsko tehnologijo, opremo, znanjem za to, da lahko to izobraževanje tudi poteka. Da ministrica ne govori popolnoma res in da to ne drži, je portalu Oštro bilo jasno zapisano, »ne poznam nobene primerjalne raziskave, ki bi trenutno sistemsko merila to, o čemer govori ministrica. Teh podatkov enostavno ni «. To so citati. Ob tem se mi pa utemeljeno postavlja vprašanje, ali so res vsi otroci poslušali in sodelovali pri pouku na daljavo. Glede na to, da marsikateri izmed teh otrok pri pouku ni imel vključene kamere, kaj je počel zraven izobraževanja na daljavo? Je poslušal snov? So ga učitelji pritegnili k poslušanju? Verjemite mi, iz lastnih izkušenj govorim, da temu ni bilo tako. Nadalje. Kaj se je dogajalo z najšibkejšo, najranljivejšo populacijo romskih otrok? Danes mislim, da še nihče ni govoril o njih. So imeli vse pogoje za šolanje na daljavo? So se udeleževali pouka na daljavo? Kdo jim je razlagal dodatno snov? Kajti v učnem procesu v šoli imajo dodatno strokovno pomoč. Nadalje. Ali so učenci tujcev imeli pogoje za šolanje? Se pravi, ti, ki še na koncu koncev ne obvladajo popolnoma slovenskega jezika. Marsikateri ni razumel, kaj se jim je razlagalo na daljavo. Ali so profesorji spremljali in spodbujali otroke k sodelovanju pri pouku na daljavo? Marsikateri tega ni počel. Pa med temi otroci, ki so se šolali na daljavo, so bili tudi otroci, ki so imeli odločbe otrok s posebnimi potrebami. In te bi morali pritegniti k sodelovanju. Ti so izgubili mesece in mesece prepotrebnega znanja. Ja, in ob vsem tem so tudi učitelji izpostavili, da bi bilo potrebno krovno organizirano izobraževanje na daljavo s potrebno programsko opremo, kajti marsikateri izmed učiteljev, ki se je soočil s šolanjem na daljavo, niti ni imel predhodnega znanja. Izobraževanje učiteljev je bilo namreč tako zapostavljeno oziroma zastavljeno zgolj v okviru njegove dobre volje in kadrovskih resursov posamezne šole. Prav tako ni samoumevno, da učitelji in šole razpolagajo z enakovredno infrastrukturo za izvajanje šolanja na daljavo, zato bi moralo ministrstvo poskrbeti tudi za to. Navodila s strani državnih institucij, odgovornih za izobraževanje otrok, bi morala biti karseda enotna in obvezujoča za vse šole, zato da niso učenci, učitelji in starši podvrženi individualnim odločitvam ali preprekam posamičnega kolektiva. Namreč, nejasne in neobvezujoče smernice vodijo v dodatno nepotrebno poglabljanje razlik med otroci, kar se seveda danes tudi kaže. Poleg številnih primerov so tudi pri nas raziskave epidemiologov tudi potrdile, da glavni vir okužb niso šole, temveč delovno okolje. Na NIJZ so ugotovili, da je bila ta kar v četrtini primerov delovno mesto. A glej ga zlomka, da je danes ministrica v svoji uvodni predstavitvi izpostavila, da po podatkih NIJZ, citiram, »prebolelo je pri nas že 20,5 odstotka zaposlenih v vrtcih, 8 odstotkov v osnovnih šolah ter dobrih 6 odstotkov v srednjih šolah oziroma z drugimi besedami« – poslušajte – »145 tisoč vseh omenjenih zaposlenih, med katerimi je danes v tem obdobju aktivnih nekaj manj kot 11 tisoč pozitivnih primerov, v zadnjem tednu nekaj nad 5 tisoč«. Spoštovana ministrica, ali ste se slišali, kaj ste izjavili? 145 tisoč vseh omenjenih zaposlenih v šolstvu. Ko pogledaš podatke, ki jih covid sledilec tudi poda, je pa bilo do sedaj aktivnih potrjenih primerov 200 tisoč 579. Ali ti podatki so pravi? Ali je kdo te podatke preveril? Ali to pomeni, da je zgolj 60 tisoč ostalih aktivnih potrjenih primerov bilo nekje drugje? Mislim, da temu ne bo tako. Ampak ja, to je retorično vprašanje za nekoga drugega in tukaj bi bilo tudi potrebno razčistiti, ali navajamo podatke pravilne. Ministrica prav tako strokovno utemeljenim dejstvom brez resnih strokovnih argumentov zatrjuje, da so šole pomemben prostor prenosa okužb. Še celo tako, da je tudi na tej tiskovni konferenci, pa tudi danes smo videli ta graf o okužbah v vzgoje in izobraževanja. A pri tem ni povsem konsistentno pojasnila, za kakšne podatke gre, po kakšni metodologiji so bili ti podatki zbrani, kdo jih je analiziral. Tudi danes smo to videli, tako res, kdo tu zavaja ali kdo tu laže. Prav tako se moram dotakniti, da je ministrica starše, otroke, učence, dijake, študente ves čas izobraževanja puščala in držala v popolni negotovosti. Nikoli ni bilo jasno, kdaj in kako se bodo vrnili v vrtec, osnovno šolo, srednje šole in fakultete. In ko že pridemo do tega, da spuščamo potem srednješolce, se pravi 2. in 3. letnik oziroma 1., 2. in 3. letnik v šolski proces, pozabi, da otroci, ki obiskujejo srednje šole, niso iz tistega kraja, ampak se morajo do tja pripeljati, da nekateri morajo iti na dva avtobusa, da je potrebno kupiti mesečno vozovnico. Tudi na to se pozablja, da se potem v enem dnevu mesečna vozovnica išče, vrste pred tem izdajanjem mesečnih vozovnic pa neskončno dolge. Na to se pozablja. Da ne omenjam tistih dijakov, ki so se morali v roku enega dneva zorganizirati, in tudi šole, dijaški domovi, da so otroke sprejeli v dijaške domove, na to se je tudi pozabljalo. To je bil rok enega dneva, da je bilo potrebno vse stvari pripraviti. Treba je stvari malce prej pripraviti, organizirati in jih pripraviti, da zadeve boljše stečejo. Spletni portal Necenzurirano je jasno pridobil tudi podatke, da je del skupine že konec novembra predlagal odprtje, se pravi te strokovne komisije, predlagal odprtje šol s 7. decembrom za prvo triado in še zlasti za otroke s posebnimi potrebami. Čeprav je bil sprejet načrt sproščanja edini vir informacij glede kriterijev za odpiranje vrtcev in šol, je pa načrt Vlada že naslednji dan kar povozila. Vlada se je decembra rajši odločila za odpiranje gospodarstva – raje gospodarstvo kot izobraževanje. In ja, tukaj je ministrica ponovno padla na izpitu. Pritisku predsednika Vlade in gospodarskega ministra, sicer danes je gospodarski minister za suport ministrici za šolstvo in sta odšla iz prostora – in spet sta se pogovarjala po svoje. Vedno s pozivi, ministrica je vedno govorila potrpimo še malo, saj bo, potrpite še malo; pa kar čakali smo, pa kar čakali. Končno smo sicer prišli tako daleč, da imamo otroke v šoli, ampak izgubljen čas je nepopisen in narejena škoda bo neizmerna. Tako bi tudi želela opozoriti oziroma poudariti, da pristojna ministrica v tem obdobju učencem in njihovim staršem nikoli ni jasno povedala, zakaj otroci ne smejo v šole, čeprav so se vrstila pa druga sproščanja na področju ponujanja storitev in drugih gospodarskih dejavnosti. Tudi za otroke s posebnimi potrebami so ostale zaprte, brez da bi za njihovo odprtje bil predložen kakršenkoli načrt. In ja, danes smo slišali, kaj to pomeni, in tudi vsi poslanci smo dobili pozive oziroma zahvalo otrok s posebnimi potrebami, ki so se vrnili v šolski proces, kaj jim to pomeni. Moram reči, da sem bila ganjena, ko sem to prebrala, in to so naši otroci s posebnimi potrebami. In Ustavno sodišče je moralo reči, da se otroci morajo vrniti v šole. Pa saj to je res nekaj nenavadnega. In ja, kar se tiče načrtov sproščanja, dejansko ni bilo pripravljeno, ni komunicirala stroka, ampak dnevna politika, ki so jo vodili parcialni, zasebni in tudi politični interesi. Javnost, šole, učitelje, pedagoška stroka, starši, učenci, dijaki in študentje so bili in so še tudi danes v negotovosti glede poteka izobraževanja. Namesto da bi se v okoliščinah epidemije vzpostavilo kolikor toliko predvidljivo okolje, smo bili deležni nasprotujočih si izjav predsednikov vladajoče politike ter nenehnega trepetanja, kaj nam bo ob molku pristojne ministrice sporočil naslednji tvit predsednika Vlade. V ponedeljek, 25. 1. 2021, na dan pred tem, ko naj bi se učenci prve triade le vrnili, je ministrica zaželela, naj bo jutri lep dan, medtem ko je predsednik Vlade v tem državnem zboru odgovarjal na poslansko vprašanje glede odprtja šol za prvo triado, da še ne ve, ali bo pouk naslednji dan se sploh začel. Takšna neusklajenost, konfuznost, nepredvidljivost, nezanesljivost, komunikacije med starši tako ali tako ni bilo, kako si naj sploh zorganizirajo delo in njihovo poklicno življenje, ter otroci in mladostniki, ki so seveda si želeli normalizacije razmer, so povzročili veliko stisk in nezaupanja. Povsem upravičeno, normalno in pričakovano je bilo, da so se nekateri starši in otroci odločili, da bodo svoje nezadovoljstvo izrazili z mirnimi shodi in drugimi oblikami protesta proti takšni šolski politiki. A ministrica jih ni nagovorila, niti jim ni stopila v bran, ko jih je predsednik Vlade obtožil, da so ravno oni krivi za širjenje okužb. In ja, ministrica, tukaj ste ponovno padli na izpitu. In ja spoštovana ministrica, bivša poslanska kolegica, v času vašega ministrovanja ste me razočarali. Predvsem zato, ker niste na vse stiske izobraževanja zmogli stoično odgovoriti ter ste podlegli politiki aktualne vlade. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Leon Merjasec, za njim pa se naj pripravi Luka Mesec. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Pozdravljena gospa ministrica, poslanke in poslanci! Samo eden ali peščica izmed nas, danes prisotni v tej dvorani, je v začetku leta 2020 vedel ali so vedeli, da Slovenija ni pripravljena se spopasti z virusom covid-19 in nato z epidemijo. Zato je nastala nova vlada, nova koalicija, v kateri svoje delo opravlja tudi prof. dr. Simona Kustec kot ministrica za izobraževanje, znanost in šport. Leto 2020 je bilo leto, kot ga še ni bilo. Na področju vzgoje in izobraževanja je bila v senci reševanja problemov, izzivov, povezanih s covid-19, potrebno zagotoviti, da je vzgojno-izobraževalni proces potekal nemoteno. Širjenje virusa je terjalo tudi zaprtje šol, ampak je bilo za izobraževanje na daljavo zagotovljeno optimalno nemoteno izvajanje izobraževalnih načrtov. Seveda so bile težave in so še, saj je to velik izziv za vse deležnike: za učence, dijake, študente, učitelje, profesorje in tudi za starše. Na samem začetku je bil tudi velik poudarek pri evidentiranju učencev in dijakov, ki so imeli težave pri vzpostavitvi v izobraževanje na daljavo, ker niso imeli svojih osebnih računalnikov. Tukaj gre pohvala vse, ministrstvu, šolam, staršev, donatorjem, da so omogočili optimalno rešitev tega problema. Za vse osnovne in srednje šole se je za čas šolanja na daljavo uvedel brezplačni topli obrok; ministrstvo je povečalo plače razrednikom zaradi njihovega nemotenega dela; napisali so učne načrte za digitalne vsebine; pripravili so zakonske določbe za ublažitev posledic epidemije covid; povečujejo sredstva za vzgojo in izobraževanje ter šport, prav tako za znanstvenoraziskovalno dejavnost; okrepila se je pomoč športu in športnikom, študentom se je omogočilo izplačilo solidarnostnega dodatka; pripravili so smernice višjim strokovnim šolam za izvajanje na daljavo in še mnogo drugih rešitev in pomoči na področju izobraževanja, znanosti in športa. Predlagatelji interpelacije navajajo, da ministrstvo, ministrica ne upošteva epidemiološke stroke pri odpiranju in zapiranju šol. Iz samih listin je razvidno, da temu ni tako, saj so imeli sestanke in posvetovanja z NIJZ preko celotnega leta 2020 in se izvaja tudi v letošnjem letu. Skrbi me pa nekaj drugega. Opozicija ni pripravljena pomagati, sodelovati, da skupaj premagamo ta virus covid-19. Namesto tega se norčujejo, kar je razvidno na njihovih socialnih omrežjih, kakor tudi z dejanji v samem Državnem zboru. S takimi dejanji opozicijski kolegi kot mnenjski voditelji vplivate na ljudi k nespoštovanju ukrepov in dajete zgled ter s tem še hitrejšemu tretjemu valu covid-19. S takim ravnanjem opozicije se bomo še z večjo težavo izkopali iz virusa covid-19. Zato spoštovana ministrica, vse, kar je bilo danes s strani opozicije povedano, po mojem mnenju ni interpelacija, temveč inkvizicija. Ni važno, ali ste krivi, važno je, da ste krivi. V danih okoliščinah je ministrica dr. Simona Kustec delovala in deluje v skladu z zakonodajo in v dobri veri, da otroci, učenci, dijaki, študentje varno nadaljujejo izobraževanje na nam do sedaj nepoznan način, saj takih razmer Slovenci še nismo doživeli. Zato ima ministrica dr. Simona Kustec mojo podporo in interpelacije ne bom podprl. Hvala.
Hvala lepa. Predlagatelj mag. Marko Koprivc. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik. Kolegu iz SDS bi rad na kratko odgovoril, ko je govoril o tem, da opozicija s svojimi dejanji na nek način prispeva k temu, da se virus ne bo zajezil oziroma da ljudje ne jemljejo virusa resno. Jaz se čudim vašim izjavam, sploh glede na to, kaj smo danes lahko slišali tekom razprave in kaj je dejansko Vlada naredila oziroma ni naredila za to, da bi se virus uspešno zajezil. Mislim, da je tukaj predvsem Vlada tista, ki je dobesedno padla na izpitu glede tega. To kažejo podatki, to kažejo dejstva, tega si ne izmišljuje opozicije. Opozicija je bila ves čas konstruktivna. Pri vseh PKP-jih je skušala z nasveti pomagati, dopolnjevati zadeve, da bi bile boljše, pa nas Vlada ni nikoli in nikdar uslišala. Je pa Vlada izkoriščala vse te tako imenovane protikoronske ukrepe za druge stvari. Postavljala je v njih tako imenovane potaknjence. Veste, danes sem ministrico že nekajkrat vprašal, pa še nisem dobil odgovora, kaj je z ukrepom v PKP6, ko se je zasebnim visokošolskim ustanovam omogočilo podaljšanje akreditacij brez ponovnega preizkusa oziroma preverjanja. In kaj je s sestankom z gospodom Jambrekom in gospodom Avbljem na vaše ministrstvu nekaj dni pred tem? Mislim, da je prav, da slovenska javnost izve, kaj se je dejansko dogajalo in kaj je bil namen tistega kot – v narekovajih – protikoronskega ukrepa. Lepo prosim, da ne govorite, da je opozicija kriva za to katastrofalno situacijo, ki se je zgodila Sloveniji. Če smo prvi val na nek način normalno in s spodbudnimi številkami preživeli, je bil drugi val katastrofa. Ta katastrofa se ni zgodila zaradi opozicije, tudi ni se zgodila zaradi ljudi, to, kar rada Janševa vlada skozi poudarja. Ni se zgodila zaradi ljudi. Zgodila se je zaradi te vlade, ker je ta vlada nesposobna in ker očitno ni imela zaupanja v ljudi in ker je vzpostavljala ukrepe, ki niso blažili oziroma omejevali epidemije, ampak so širili in večali oblast vlade Janeza Janše. Zlorabljala je Vlada epidemijo za vzpostavljanje totalne in absolutne oblasti. In to so dejstva, spoštovani kolegi. Tudi to, da so bile šole zaprte tako dolgo časa, absolutno ni prispevalo k temu, da bi se epidemija zajezila. Ko so se šole odprle, ali se je povečalo število okužb? Ne, niso se. Niso se, gospa ministrica, niso se! Podatki kažejo, da se niso in še nekaj. In še nekaj; ves čas otroke na nek način krivite, jim dajete krivdo, da so oni tisti, ki bi širili epidemijo naprej, pa na starejše in ne vem kaj – podatki tega ne kažejo. Sigurno, da pride tudi do kakšnega prenosa preko otrok, ampak podatki kažejo, da se preko otrok epidemija najmanj širi. Tako lepo prosim, no, res, da smo bolj konkretni pri teh zadevah in korektni. Gospa ministrica, zdaj pa prosim vas, da mi odgovorite glede PKP6 določila glede podaljšanja akreditacij in pa zapisnika, ki je prišel v medije, med vami in predstavniki Nove univerze. Hvala lepa.
Hvala lepa. Izvolite repliko.
Hvala lepa za besedo. Nisem hotel slik kazati. Tukaj so jasni tviti. »V jeseni bomo baje imeli tudi v šolah drugi val. Ali so v Vladi Republike Slovenije jasnovidci, ali preprosto strašijo ljudi? Zakaj že?«. Kolega Jani – masko trga. Gospod Marko – masko trga. Podpredsednica Državnega zbora. In to je posledica takih dejanj, ki so danes so pa v rdečih številkah. Hvala.
Hvala lepa. Kot predlagatelj? Izvolite kot predlagatelj, gospod Koprivc.
Na to moram odgovoriti. Glejte, saj na to sem čakal, da boste izpostavili. Bom z veseljem odgovoril. Sem že enkrat gospodu Pogačniku, pa bom še enkrat zdaj vam, če je potrebno. Res je, meseca junija ali pa konec maja, ko epidemije dejansko v Sloveniji ni bilo, sem res snel masko in sem predlagal predsedniku Državnega zbora gospodu Zorčiču, da se ta pravila spremenijo. In nekaj dni zatem so se tudi ta pravila spremenila. Je bilo pa to obdobje, ko dejansko okužb ni bilo, ko okužb v Sloveniji nekaj dni ni bilo niti ene. Takrat smo opozarjali na to [[…]]Saj veste, če so ukrepi nesmiselni ali pa prenormirani, imajo kontra efekt. Saj to je isto, kot danes opozarjamo na policijsko uro, ki nima nobenega smisla, pa vztrajate na tem. Ne vem, zakaj – ker se bojite očitno, da se vam bo ljudstvo ponoči dvignilo pa šlo nad ne vem koga. A veste? S tem me nič ne zafrknete, če mislite, da mi s tem rečete »takrat ste dali masko dol«. Sem jo dal in če bi bila situacija ista, bi naredil popolnoma enako. Ampak ker pa danes situacija ni taka, imam masko gor – ali je nimam? Je pa gospod Hojs, odstavljeni minister, če smo že pri tem, da iste vatle za vse, odstavljeni minister v času največje rasti epidemije, ko so se začele šole že zapirati, tukaj za to govornico masko snel in potem rekel, ja, kako, saj smo na razdalji, saj smo na razdalji. Saj ne moremo govoriti brez tega. Da ne govorimo o gospe ministrici, ko nisem hotel izpostavljati tega, ker ni to vaš največji greh, oprostite gospa, res ni. Ampak, ko ste na večerji OKS se slikali takole brez maske, pa sedeli skupaj en zraven drugega pa se lepo prehranjevali, vsi ostali smo pa morali jesti po pisarnah, ker v Državnem zboru ni več restavracija delala. To pa je slab vzgled, to pa je slab vzgled. Tudi slab vzgled dijakom pa ne vem komu, ko ste jim vi očitali, kako se morajo obnašati. Tako lepo prosim, pa ne govoriti, da je opozicija kriva za to, da se ne vem kaj epidemija širi, ker ni. Opozicija vam je vseskozi hotela iti nasproti in vam pomagati, pa niste prisluhnili. Niste pa prisluhnili zato, ker vaš cilj ni omejiti epidemijo, ampak nekaj drugega – spremeniti Slovenijo, narediti drugo republiko in na tem intenzivno delate. Morda ne vi, spoštovana ministrica, zavedno, ampak vaš šef pa. Zato mi je še toliko bolj nerazumljivo, da tega ne sprevidite in nekaj ne naredite, da nemo gledate ali pa skomigate z rameni, ko se uničuje Slovenska tiskovna agencija, ko se uničuje javna radiotelevizija, ko se konec koncev posredno uničuje slovensko javno šolstvo, javne univerze, s tem ko preko nekih PKP-jev dajete bombončke zasebnikom in ustvarjate vzporedne nove univerze. Saj tako je na Madžarskem bilo isto: nova univerza, nova nacionalna agencija, nova televizija in tako naprej. Dajte se vzeti k sebi, prosim, pa uvideti, v kaj dejansko drvimo. Glede Jambrekove univerze pa prosim, ministrica, dolžni ste, ne samo meni, slovenski javnosti, da odgovorite, kaj se je takrat dejansko dogajalo in kakšen protikoronski ukrep je to. Na kakšen način ste zamejili širitev epidemije, s tem ko ste dali Jambreku denar za njegovo privatno šolo? Nova univerza, nova slovenska univerza ali kako se bo imenovala v tistih vaših novih lepih časih. Hvala lepa.
Repliko ima Tina Heferle. Izvolite.
vala lepa. Repliciram gospodu Merjascu. Zdaj mi je zelo žal, da je zapustil dvorano, ampak skrajno nekorektno je, da je zamahnil za stotinko sekunde s sliko podpredsednice, kjer ni bilo videti sploh, kaj kaže, iz katerega konteksta je vzel to sliko, iz katerega dogodka ali pa odbora, karkoli. Na tem mestu bi kolega poslanca prosila – upam, da mu boste sporočili kolegi iz SDS –, da naj pokaže še enkrat to sliko, da naj jo umesti v nek časovni okvir, v neko dimenzijo in naj potem manipulira s temi slikicami in fotografijami in z nekimi izmišljotinami. Ker skrajno nekorektno je, da ko imamo na sporedu interpelacijo zoper ministrico, gospo Kustec, se vi v koaliciji, ne da bi dali vse svoje napore v to, da bi jo branil korektno, strokovno, z argumenti, z njenim delom, kajne; ne, vi jo branite s tem, da diskreditirate vse nas ostale z nekimi slikicami. Pa lepo vas prosim, to ni primerno niti, ne vem, za najslabšega gospoda, gospod Merjasec! Tako lepo prosim, pokažite to sliko in povejte, v čem je bila težava, iz kakšnega konteksta ste jo vzeli, ne pa me diskreditirati, češ, meni nič, tebi nič, tukaj je gospa podpredsednica in [[…]]Skrajno nedostojno od vas. Če nimate res drugih argumentov, da bi branili gospo ministrico, ja potem pa vam res ni pomoči in kažete samo na to, da koalicijski ustroj, glasovalni stroj koalicije, res deluje samo na tak način, da diskreditirate vse ostale, preslišite vse argumente, vse dokaze, samo zato, ker to lahko, ker imate koalicijsko večino. Pa bom zaključila. Sram vas bodi!
Hvala lepa. Besedo ima Luka Mesec. Pripravi naj se Mihael Prevc. Izvolite.
Hvala lepa. Mislim, da tale razprava danes kaže, da smo se znašli v narobe svetu. Danes je ogrožena manjšina, oblast, kritika oblasti, se pravi to jedro demokratične ureditve, pa se tretira kot sovražni govor. Danes imamo tukaj ministrico za šolstvo, visoko šolstvo, znanost in šport, po izobrazbi doktorico politologije, ki sedi pred nami in temu daje legitimacijo. Ko se njo kritizira, tega ni rekel samo gospod Merjasec, to je rekla ona sama in je na naslovnici provladnega portala Siol.net, rekla je, da je to, kar se z njo danes dogaja, inkvizicijsko obračunavanje – to je citat: »inkvizicijsko obračunavanje«. Pa kje smo se mi znašli? Interpelacija ministrice, osnoven, z ustavo zagotovljen, če hočete, mehanizem, ki ga opozicija ima, zato da postavi oblast pred odgovornost, ministrica, po izobrazbi doktorica politologije, tretira kot inkvizicijsko obračunavanje. Če grem naprej. Zdaj, ko sebe postavlja v žrtev, to se je zelo lepo naučila od svojega šefa – uporabljam besedo šef, ker sem na Twitterju prebral, da se zdaj temu tako reče, predsedniku Vlade –, od svojega šefa se je naučila, da je najbolje, ko si postavljen pred kritiko ali ko te najdejo na napakah, enostavno sebe prikazati kot največjo žrtev nekakšne teorije zarote ali pa žrtev inkvizicijskega obračunavanja, če si sposodim vaš izraz. Ampak dejansko je treba malo drugače pogledati na stvari. 9. februarja so dijaki po petih mesecih zaprtja šol organizirali nek manjši simbolični protest, vsi so nosili maske, imeli so primerno varnostno razdaljo, nekaj jih je držalo transparente in kaj je bila njihova zahteva. Dajte si predstavljati, da bi si to pred enim ali pa dvema letoma zgodilo, pa saj bi vsi rekli, da se jim je zmešalo. Na transparentu je pisalo: Odprite šole. Odprite šole, potem ko so pet mesecev se zaradi ministrice, ki enostavno je tiho, ničesar ne naredi, ukanja hrbet. Po petih mesecih so prišli z enostavno zahtevo, naj se šole odpre. In kaj se je zgodilo? Polnoletni dijaki, ki so bili na tem protestu, so dobili po 400 evrov kazni, mladoletni dijaki so zaradi zahteve Odprite šole morali na sodišče, Maticu Goršku, dijaku tretjega letnika, ki je govoril na tem protestu, pa grozi do 4 tisoč evrov kazni. Do 4 tisoč evrov kazni, ker je na protestu zahteval odprtje šol! Kaj je naredila ministrica? Tiho je bila ob vsem tem oziroma celo rekla je, da so dijaki protestirali na lastno odgovornost, ne da bi poskušala na kakršenkoli način razumeti, da so ti dijaki žrtve najdaljšega zaprtja šol v regiji. Ne! Ti dijaki so po njenem tam protestirali na lastno odgovornost, torej naj eni plačajo 400 evrov, drugi 4 tisoč, tretji pa gredo k sodniku za prekrške, ker so zahtevali odprtje šol. Kdo je zdaj tukaj žrtev? Ali ste vi, ministrica? Ali pa, če dam drug primer. Ko se je predsednik Vlade samovoljno odločil 29. januarja, se pravi, dober teden pred tem protestom, da bo tik pred potrditvijo vpisa na fakultete in visoke šole, tik pred informativnim dnem kar odložil razpis in se s tem igračkal z usodo tisočev in tisočev bodočih študentov in pa konec koncev tudi fakultet, akademskega osebja, raziskovalcev, od katerih so pač odvisna delovna mesta, njihove plače – od vpisa, ste bili tiho. Pa to je precedens brez primere! Na začetku ste govorili o teorijah zarote, zavajanjih, lažeh, manipulacijah in razdoru in tam se je videlo iz argumentacije predsednika Vlade, zakaj je ta razpis ustavil. Ustavil ga je točno zato, da je zasejal razdor, in to dvojen. Prva točka razdora, ki ga je skušal s tem zasejati, je na fiktivno delitev na družboslovje in naravoslovje, češ leni družboslovci, pridni naravoslovci. Še zlagal se je debelo o tem, kakšne primerjalne statistike v Evropi, češ da nobena država v Evropi nima toliko vpisanih družboslovcev na enega naravoslovca kot Slovenija, pri čemer se je seveda takoj, ko so se podatki preverili, izkazalo, da je to neumnost in da smo povsem primerljivi z Avstrijo in Nemčijo, v Britaniji pa je razmerje še veliko bolj v prid družboslovja. Vi ste bili ob vsem tem tiho, pa je konec koncev napadel nenazadnje stroko, iz katere vi sami prihajate. Drugič, kar se mi zdi še huje in mogoče bolj škodljivo za stanje duha v slovenski družbi v tem trenutku, tega ni naredil samo zato, da bi zasejal spor med družboslovci oziroma da bi ustvarjal spor med družboslovjem in naravoslovjem, to je naredil zato, da bi obračal javno mnenje proti univerzi kot taki, proti ljudem, ki so izobraženi. Vi kot politologinja bi lahko kaj prebrali. V zadnjih letih se je veliko o tem pisalo, kako je skrajna desnica, s Trumpom na čelu, učinkovito izrabljala ta sentiment, češ ljudje, ki delajo z rokami, proti ljudem, ki delajo z glavo. Tukaj je naš predsednik Vlade naredil točno to, vi pa ste bili ves čas tiho. Ko je 14 tisoč članov akademske skupnosti se temu uprlo in tam so sami napisali, da je to igračkanje z njihovo usodo, da je to napad na temelje razvoja slovenskih univerz, in podpisali so vsi od Instituta Jožef Stefan do vseh treh javnih univerz in tako naprej, se je zgodilo – kaj? Vaš predsednik stranke Zdravko Počivalšek je šel tem ljudem soliti pamet, naj malo razmišljajo, kako nam manjka voznikov težkih tovornjakov in zidarjev. Vi pa ste bili tiho. Skratka, vi niste nikakršna žrtev. Vi ste ministrica samo zato, da legitimirate rušenje tega, kar naj bi vi sami zagovarjali ali pa za čimer naj bi stali. Imamo po besedah univerz in akademske skupnosti same rušenje temeljev razvoja – in vi ste tiho. Imamo proteste dijakov, ki zahtevajo odprtje šol, in dobivajo do štiri tisoč evrov kazni, če si drznejo spregovoriti, leta 2021 v svobodni in demokratični državi – in vi ste tiho oziroma pravite, to ste naredili na svojo odgovornost. In nenazadnje, vi niste samo ministrica za šolstvo, vi ste tudi članica vlade. In kot članica vlade nosite vso odgovornost za usode mladih dijakov in študentov, ki so zaradi covida se znašli v lahko zelo težkem gmotnem položaju. Študentje so praktično vsi po spisku, ker delajo v gostinstvu, storitvenem sektorju in tako naprej in se od tega preživljajo, štipendij pa bolj malo, izgubili delo in dohodek. Študentje so se morali množično vračati k staršem, ker niso več zmogli plačevati najemnin. Študentje so po vašem dekretu morali zapustiti študentske domove. Ljudem je bilo za več kot eno leto onemogočeno odraščanje in postavljanje na svoje noge. In jaz vas enkrat nisem slišal, gospa ministrica, da bi se vi oglasili in da bi rekli kaj o teh ljudeh. Da bi rekli kaj o študentih, ki so izgubili delo, o študentih, ki so izgubili stanovanja, o študentih, ki so bili poslani domov na čakanje za nedoločen čas, kdaj se bodo lahko naprej šolali ali nekaj naredili s svojim življenjem. Enkrat vas nisem slišal, pa kljub temu da so bili mediji polni pričevanj, njihovih zgodb o tem, kako doživljajo tesnobe, stiske, depresije. Mi tukaj poslušamo že cel dan, kako so bili ti ljudje praktično zdaj, ne vem, pet mesecev ali pa eno leto na nekakšnih počitnicah. In vi ste tiho. Nenazadnje, tiho ste, ko danes poslušamo – z desne tribune to leti – neverjetne neumnosti, laži, potvarjanja, manipulacije in teorije zarote, če uporabim vaše izraze. Slišali smo tisti zimzeleni napev skrajne desnice, ki zdaj hujska, češ da naj bi slovenske šole otrokom prale glave s tako imenovano LGBT ideologijo. Slišali smo, kako naj bi slovenske šole iz svojih kurikulumov izključile slovenske pisatelje. Ne vem, kje se to sicer najde, ampak to smo slišali. In slišali smo, konec koncev, da otrok ne učijo več pisati s prsti, ampak takole, po opičje, z roko. To so vse danes izrekli tisti, ki vas bodo podprli na interpelaciji – in vi ste tiho! Tukaj smo slišali v tej dvorani, da naši otroci takole pišejo v šolah, po opičje, s pestjo, in vi niti tega niste demantirali. Kaj ste vi v enem letu naredili za šolstvo ali pa visoko šolstvo v Sloveniji, razen tega da ste ves čas molčali in pustili nekomu drugemu, da vlada ali pa da vodi stvari namesto vas? Jaz ne vem. Tudi če danes takoj odstopite, jaz ne bom videl nobene škode, tudi če do konca mandata vaše mesto ostane prazno, nezasedeno, ker od vas, gospa ministrica, ni absolutno nič. Absolutno nič! In zato bom seveda vašo interpelacijo podprl.
Replika, gospa Anja Bah Žibert. Izvolite.
Nekaj stvari je pa treba replicirati pa priti nazaj v realnost, ne bom rekla s katerega planeta. Ustavimo se pri vpisu, ki naj bi bil ustavljen. Prav je, da je bil ustavljen. Zaradi tega, ker je bil ustavljen, imamo 50 mest več na Medicinski fakulteti, kolega Mesec. In bomo imeli 50 študentov več na ta račun na fakulteti, kjer je manko pri zaposlitvi velik. Ne vem tudi, s čim imate težave, da kar nek minister pove, da je težava s poklici zidarja. A ponižujete delavce? Ja, oprostite, tako ste izrekli. Dejstvo je, da smo dobili tudi več mest na Fakulteti za informatiko, kar je še kako pomembno. In ne govorite o tem, da je nekdo uničeval fakultete! A je kakšno družboslovno mesto manj? Nobenega ni manj. Govorite neumnosti. Naslednjič, glede protestov dijakov. Nehajte in ne govoriti o vseh dijakih, še enkrat, da ne bomo šli poimensko, kdo je protagonist dijaških protestov. Ampak nekaj je pa dejstvo, 12 procentov dijakov se je samo odzvalo k temu, da želijo nazaj v šole zdaj, ko je takšno epidemiološko stanje, 12 procentov na anketi. Koliko jih je pa protestiralo, je pa številka še bistveno manjša. In mnogi so bili pri pouku. In dejstvo je, da če nekdo krši zakon, to velja z vse enako, ne za »vaše in naše«. Zresnite se enkrat in ugotovite, če ne znate drugega, ugotovite, da ne morejo biti pravila različna; za vse enako mora biti v tej državi. Jaz tega res ne razumem. Danes moramo tukaj hvalospeve peti tistim, ki so kakorkoli že očitno – jaz nisem organ, to ve tisti, ki je pač organ in ve, kaj je tam počel –, ampak danes hvalospeve pojete tem, ki so proti ukrepom, na drugi strani pa otroke in dijake, ki so hodili v šolo, sploh ne omenjate. A to se vam zdi normalno?
Hvala lepa. Besedo ima predstavnik predlagatelja Matej Tašner Vatovec. Izvolite.
Hvala lepa. Glede blokiranja vpisa na fakultete, gospa Žibert. 50 dodatnih mest, pravite, za medicino. Odprite Večer, časnik Večer, kjer piše: Bo ljubljanska medicinska fakulteta zavrnila vladne načrte? Dekan ljubljanske medicinske fakultete Igor Švab je za medije jasno povedal, da predlagano povečanje vpisa ni izvedljivo brez istočasne rešitve prostorskih in kadrovskih problemov. In to je, mislim, da najbolj simptomatičen dokaz tega, kaj je Janez Janša naredil. On se je – še enkrat poudarjam – samovoljno odločil zaustaviti razpis in iz neke lastne kaprice, ne vem, kje je potegnil te številke, je potem dokazal svoje na tistem poniževanju na Brdu pri Kranju, kjer je posedel rektorje javnih univerz in jih izenačil z dekani zasebnih institucij v tej državi in rekel, aha, mi bomo zdaj določili, katera mesta boste vi razpisali. Brez premisleka, brez nobene utemeljitve! Posledica tega, s čimer se vi hvalite, je to, da Medicinska fakulteta nima niti kapacitet, da izvede to, kar ste vi naredili. In če bi se eno leto pripravljalo ali pa če bi se v nekem normalnem času to pripravljalo, bi bilo to druga zgodba, ampak to je bila neka kaprica predsednika Vlade, ki se je odločil, da bo stopil, ne vem, za dva tedna v čevlje ministrstva za šolstvo in bo sam določil, kako se bodo razpisala v tem letu prosta mesta na fakultetah. Kar se tiče zidarjev. Nihče ne ponižuje zidarjev. Ampak minister Počivalšek, ko pride na posvet z visokošolskimi delavci, z rektorji, s predstavniki raziskovalnih zavodov in reče, da morajo te institucije, se pravi univerze in visokošolskih zavodi, razmišljati o tem, kako zagotoviti več voznikov tovornjakov in zidarjev v Sloveniji, potem je to, oprostite, čisto norčevanje iz akademikov in iz profesorjev na fakultetah. Mi se lahko vsi strinjamo, da je potrebno več takšnih delovnih mest, mislim, zagotoviti kadre tudi za ta delovna mesta, ampak dajte jih bolje plačati. Naj to minister Počivalšek na nek način uredi, ne pa, da nasprotuje, recimo, dvigu minimalne plače – zaradi česar tudi nimamo takšnih delavcev. Ampak to je napad na javno univerzo, kot je Luka prej rekel. Napad, ki je kontinuiran v tem času s strani ministrice in s strani seveda Janeza Janše zato, ker ministrica služi samo kot nek paravan za tisto, kar skuša Janez Janša narediti; in to je v bistvu tretji razdor, ki ga dela Janez Janša. Se pravi, razdor med javnim in zasebnim. Vse te poteze, blokada razpisa, prepoved zaposlovanja novih raziskovalcev na javnih zavodih in ne vem, PKP6 in Jambrekova akreditacija brez podaljšanja. To so vsi znaki tega, da si pač Janez Janša želi sprivatizirati tudi javno šolstvo oziroma javni visokošolski prostor. In z vsemi temi ukrepi, seveda, ki gredo na rovaš javne univerze, favorizira svoje prijateljske zasebne institucije. To je ponižujoče za šolski prostor v tej državi. Janez Janša je ponižujoč za šolski prostor v tej državi.
Hvala lepa. Replika, gospa Anja Bah Žibert. Izvolite.
Če bi več delali, pa se manj ukvarjali z Janezom Janšo, bi bilo to dobro, ampak pustimo to. Še enkrat: 50 mest več. Ne se vi danes ukvarjati s tem, kar je nekdo rekel in da tega ne bo. Veste, ta vlada je bila sposobna v 10 dneh zagotoviti dodatne prostore v Kliničnem centru, ko so stali vrsto let. In ta vlada res ni na pamet dajala soglasij k vpisom. Strinjam se pa v nečem z vami, kaj so delali predhodniki. Kaj se je eno leto nazaj delalo pri teh zadevah? Pa glede zdravstven stroke vemo že leta in leta, da je manko. Poglejte, saj lahko primerjamo potrebe po zaposlitvi, pa boste videli, kje je manko in kdo je lažje zaposljiv. To je treba otrokom povedati. Zakaj jim tega ne poveste, na katerih fakultetah in s katerimi fakultetami bodo v prihodnosti lažje zaposljivi? Ste to sposobni povedati ali ste sposobni samo braniti tisto, kar se vam zdi potrebno braniti, zaradi takšnih in drugačnih političnih odločitev? Ampak resno, treba se je enkrat pogovarjati o tem, kaj potrebujemo v prihodnosti. Dejstvo je, da je tukaj sedaj 50 mest več in da imamo dve fakulteti; v Mariboru in v Ljubljani. Verjamem, da se bo našel prostor, da bodo vsi ti novovpisani lahko šli na fakulteto, ki jo morda ne bi mogli doseči, ker bi bil pač ta nivo previsok. In teh 50 mest dodatno jim bo to omogočilo. Vsi dobro vemo, kako je. Kar se pa ostalega tiče, pa tako: ne vem, tako danes govorite čez ministrico in vse, saj, veste, tudi imamo problem na primer pri Komisiji za maturo. Jaz bi marsikaj več od tega pričakovala. Ampak vi veste, kdo je predsednik? Poglejte, nalijmo si čistega vina. Pač, ene stvari je potrebno malo pomakniti naprej. In ne se kar naprej ukvarjati s koncesijo, zasebniki, javnim šolstvom. Naredimo šolstvo, ki bo takšno, da bodo ljudje navdušeni nad njim. To je pomembno! Ne bo treba nobenih alternativ. Ne vem, v čem je problem. Ampak naredimo takšno, da bo res navduševalo. Ne se bati konkurenc. Naredite tisto, kar je potrebno in izboljšajte. Ampak najlažje je sedeti vedno v opoziciji – pa seveda kričati.
Hvala lepa. Besedo ima najprej predstavnik predlagatelja Marko Koprivc. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik. Sedaj, na tem mestu po izvajanju gospe Anje Bah Žibert bi imel res eno vprašanje za ministrico. Konkretno. Ko govorite o teh 50 dodatnih mestih, gospa Bah Žibert, bi želel jasen odgovor, ali so res zagotovljeni pogoji in sredstva za teh 50 dodatnih mest? Namreč, imam zelo zanesljive informacije, da temu ni tako; da za teh 50 dodatnih mest ni zagotovljenih sredstev in pogojev. Lepo prosim, ne zavajati slovenske javnosti. Vse, kar je pa res, je pa to, da je predsednik Vlade hotel vnesti razdor med družboslovjem in naravoslovjem na eni strani in na drugi strani je hotel dati vetra ministrstvu in reči, opa, tokrat pa bom jaz odločal, ne oni. In je šel preko vseh dogovorjenih pravil in zaustavil razpis na točki, ko se tega ne bi smelo več narediti. Žrtev vsega tega je bil državni sekretar dr. Gašparič. Tako lepo prosim, to so res neki ideološki boji, kulturna vojna, nikamor ne pelje to vse skupaj. Ministrica pa spet tudi danes samo nemo gleda. Samo gleda! Jaz sem že prej želel jasen odgovor, kaj se je dejansko dogajalo s tem razpisom. Ker namreč zaradi tega je državni sekretar odletel, na drugi strani prej je gospa Škrinjar govorila, da je bilo vse v redu in vse v skladu s pravili in tako, kot bi moralo biti. Za moje pojme je to velik poseg v avtonomijo javnega visokega šolstva v Sloveniji in poskus na nelegalen način vplivati, na nek način ustvariti ponovno usmerjeno izobraževanje, če boste tako bolj razumeli. Zdaj pa, kar se tiče pa teh tako imenovanih protestov dijakov. Gospa Anja Bah Žibert, skušajmo se vživeti v vlogo staršev, pa da nismo tukaj poslanci pa levi, desni pa ne vem kaj. Kaj bi vi naredili, če bi vaš otrok, najstnik, prišel na trg protestirat – v narekovajih, ker ni šlo za klasičen protest, je šlo za simbolni protest. Namreč, ti otroci so se držali varnostne razdalje, držali so se vseh pravil zaradi epidemije in tako naprej – in bi prišel izrazit mnenje, da želi v šole. Mislim, da bi ga težko zaradi tega kritizirali. Meni se zdi nekaj popolnega razumljivega in normalnega in celo pozitivnega, če želijo otroci, potem ko niso uspeli vzpostaviti dialoga z ministrico, opozoriti na to, da želijo v šole. Samo to so rekli, da želijo v šole. In zato so dobili globe. Ob tem, da so spoštovali vse ukrepe. Vse ukrepe so spoštovali. Popolnoma vse ukrepe. Se pravi, nekdo, ki čaka v vrsti na testiranje ali pa na vstop v trgovino, ne krši ukrepov po vaše, pa se ne drži varnostne razdalje, nekdo, ki pa opozarja na to, da bi rad hodil v šolo, je za to kaznovan. Ampak mislim res, v kakšni državi mi živimo? Namesto da bi jih ministrica zaščitila, da bi bila njihov varuh, njihov odvetnik, je ona rekla, da je to popolnoma razumen ukrep, da morajo prevzeti odgovornost ti otroci, dijaki, katerikoli že so, in da je to eden izmed korakov vstopanja v odraslost. To, da dobijo kazni, zato ker želijo iti v šolo! Grozljivo, res. Ne rečem, da bi ne vem kaj hoteli, da bi ne vem kaj delali; ampak ne, samo v šolo so hoteli. In najprej so se hoteli pogovarjati z ministrico. Tako da res tukaj na nek način skušajmo racionalno pogledati na to, kaj se dejansko dogaja v naši družbi. Hvala lepa.
Besedo ima predstavnik predlagatelja, dr. Matej Tašner Vatovec. Izvolite.
Hvala, podpredsednik, še enkrat. Zdaj vem več, ali se tukaj delamo norca ali ne ve več nihče, kaj govorimo; ampak, če govorimo o 50 dodatnih mestih na Medicinski fakulteti in naj mi kdo reče, da ne se ozirati na to, kaj pravi nekdo v nekem časopisu in je ta nekdo dekan Medicinske fakultete, ki pravi, da ne morejo izvesti dodatnih pet mest, potem mislim – kaj? S kom se pogovarjamo? Ali bo prišel Janez Janša še na medicinsko fakulteto in tam dekanoval nekaj dni, da uredi te zadeve? Mislim, to je noro. Druga stvar. Ali je v tistih dveh tednih nastala kakšna analiza, na katero se zdaj sklicujete? Vi pravite, da imamo potrebo po teh 50 dodatnih informatikih in 50 dodatnih zdravnikih na Medicinski fakulteti. Kje je ta analiza? A to je tista analiza, ki jo je Janez Janša naredil na Twitterju, kjer je seštevek vseh več kot 103 odstotke? Verjetno, ne. To je bil, spoštovani, poskus, s katerim si je Janez Janša skušal rešiti obraz, ko je videl, kaj je naredil, ko je zaustavil razpis. Saj ni nobenega premisleka za tem, ker verjetno bi bili kakšni drugi profili, če bi se še kakšen dan ukvarjal s to zadevo in skušal to potisniti dalje. Kar se pa tiče konkurence. Strinjam se, da mora biti visokošolski prostor zanimiv; in verjamem, vem, da je. Marsikateri program je, tudi ogromno študijskih programov trči ob omejitve vpisa zaradi zanimanja. Ni pa javni visokošolski prostor prostor konkurence in ne sme biti in ne sme nikoli postati. Očitno to pomeni, da je ta konkurenca taka, da pride gospod Jambrek z gospodom Avbljem na MIZŠ lobirat za to, da se jim pogleda skozi prste, ker ne izpolnjujejo pogojev za akreditacijo, ker niso dovolj kakovostni, zato da lahko ohranijo financiranje. Če je to konkurenca, ki jo vi propagirate v visokošolskem prostoru, potem smo tik pred prepadom. Zato je pomembna ta razlika med javnim in zasebnim, ne pa konkurenca. Mislim, kaj pa govorite! Kar se tiče dogodka v Mariboru. Tukaj bi predlagal, da se ministrica nekako uskladi s poslanci SDS, oni vztrajno zagovarjajo, da je prav, da se jih kaznovalo in tako naprej, prej je pa ministrica naredila nek tak salto mortale, ko je rekla, ne, ne, saj sem s tem mislila, da je s tem pohvalil, da v bistvu so naredili prav, da so bili odgovorni sicer, ker so imeli razdaljo med seboj in maske, da je bila to neke vrste podpora. Sicer en mesec kasneje demantira tisto izjavo, kot jo je razumela celotna Slovenija na tak način, kot smo jo. Se pravi, kot neko zaničevanje oziroma aroganco nad njimi, ampak dogovorite se tukaj, ali je zdaj to podpora tem dijakom ali je to graja tem dijakom. Mislim, da pač tukaj zelo jasno kažete, da se v bistvu z vsako to intervencijo zaplezate čedalje bolj, ker branite neubranljivo.
Hvala lepa. Besedo ima Mihael Prevc, pripravi naj se mag. Andrej Rajh. Izvolite. [[oglašanje iz dvorane]] Sem mu dal že besedo, ko konča, boste dobili takoj. Izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovana ministrica, spoštovani državni sekretar, spoštovane kolegice in kolegi! Področje vzgoje in izobraževanja, kot vsi dobro vemo, je bilo v lanskem letu v prvi vrsti namenjeno reševanju izzivov, povezanih z epidemijo covida-19. Tako so bile izobraževalne ustanove že v marcu prisiljeni zapreti svoja vrata in vzpostaviti izobraževanje na daljavo. To dejstvo je pomenilo velik izziv za vse, tako za učence, dijake, študente kot tudi za vse pedagoške delavce in nenazadnje tudi za starše. Naš vzgojno-izobraževalni sistem je bil na ta ukrep praktično nepripravljen. Ministrica, ki je komaj nastopila svoj mandat, je s svojimi sodelavci takoj po zaprtju šol pristopila k proaktivni uvedbi izobraževanja na daljavo. Lahko smo se prav kmalu prepričali, da se je glede na razmere izobraževalni sistem na ta ukrep odzval zelo dobro, saj se je že v slabih dveh tednih izobraževanje na daljavo brez ustreznih predhodnih izkušenj vzpostavilo tako, da je dobro delovalo. Po tistih začetnih težavah s preobremenjenostjo sistemov je vzgojno-izobraževalni proces kljub spremenjenemu učnemu okolju kontinuirano potekal na vseh osnovnih in srednjih šolah ter zavodih za vzgojo in izobraževanje otrok in mladostnikov s posebnimi potrebami. Še poseben poudarek pa je bil dan evidentiranju tistih učencev in dijakov, ki niso bili vključeni v izobraževanje na daljavo, ter poudarek je bil še posebej tudi namenjen vzpostavitvi stika z vsemi tistimi učenci ob upoštevanju različnih tehničnih zmožnosti. Z očitki predlagateljev interpelacije, da so bile poteze ministrice na področju organizacije vzgoje in izobraževanja v času epidemije, nestrokovne, nekonsistentne, neučinkovite in celo škodljive, se nikakor ne morem strinjati. Poudarjam, nikakor se ne morem strinjati! Žalosti me, da predlagatelj interpelacije nočete razumeti, s kako zahtevno nalogo se je soočila ministrica s svojimi sodelavci že takoj na začetku svojega mandata. Vzgojno-izobraževalni sistem in pedagoška stroka sta bila za izobraževanje na daljavo povsem nepripravljena in še noben minister za izobraževanje, znanost in šport se doslej v zgodovini samostojne Slovenije, in tudi prej, ni soočil s tako zahtevnim projektom. Da so očitki predlagateljev interpelacije o nestrokovni, neučinkoviti in celo škodljivi politiki na področju organizacije vzgoje in izobraževanja v času epidemije povsem utemeljeni, sem se lahko prepričal nenazadnje tudi sam pri spremljanju izobraževanja na daljavo pri svojih otrocih in tudi svojih vnukih, vse od osnovne šole, preko srednje šole pa vse tja do izobraževanja na univerzi. Lahko smo se prepričali, da so prav vsi deležniki v vzgojno-izobraževalnem procesu: od Zavoda Republike Slovenije za šolstvo do Inšpektorata za šolstvo, Centra šolskih in obšolskih dejavnosti, Centra Republike Slovenije za poklicno izobraževanje in še in še bi jih lahko našteval, da so se vsi ti deležniki še kako strokovno in učinkovito spopadli z vsemi izzivi, povezanih z epidemijo. Prav tako je ministrica uspela vzpostaviti tudi sodelovanje s celotno javnostjo, tisto javnostjo, ki je neposredno povezana ali pa vključena v vzgojo in izobraževanje. To so v prvi vrsti starši, potem zaposleni v vzgoji in izobraževanju, ravnatelji, učitelji in nenazadnje tudi ustanovitelji vzgojno-izobraževalnih zavodov. Skupaj z vsemi temi deležniki, ki sem jih naštel, je Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport na osnovi vsakokratne epidemiološke slike in priporočil Nacionalnega inštituta za javno zdravje sprejemalo ključne odločitve za zahtevno organizacijo vzgoje in izobraževanja v času epidemije. Prepričan sem, da so bile vse te odločitve strokovne in nenazadnje tudi učinkovite in so v danih pogojih omogočile, da je vzgojno-izobraževalni proces potekal kolikor toliko nemoteno. Seveda so bili učenci, dijaki in študenti pri izobraževanju na daljavo za marsikaj prikrajšani, to vsi dobro vemo. Vemo tudi to, da so se mnogi med njimi, in tudi mnogi starši, znašli v hudih stiskah. Vendar se moramo zavedati, da je naloga države, da v teh danih epidemioloških razmerah zagotovi najbolj optimalne pogoje za to, da se vzgojno-izobraževalni proces lahko izvaja. Epidemiološka slika v danem trenutku je tista, ki nam pove, ali je to z vidika zdravja za učence, dijake in učitelje varno. Zagotavljati varno in spodbudno učno okolje pa mora biti ključni cilj slovenskega izobraževalnega sistema. Prepričan sem, da se tega ministrica še kako dobro zaveda in zato interpelacije proti njej ne morem podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Postopkovno, kje pa je zdaj? Tam. Gospod Marko Koprivc, želeli ste postopkovno. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Postopkovno ima sicer prednost pred naslednjo razpravo, tako da sem pričakoval, da bom že prej dobil besedo. Želel sem pa samo ministrico opozoriti oziroma vas, predsedujoči, da jo opozorite, da bi na nek način imelo smisel, da bi kakšne odgovore dobili tudi sproti, ker kup stvari smo vprašali in odgovorov ne dobimo, tako da ne vem. Daje pa ves čas občutek, da nas sploh ne posluša, da brska po telefonu oziroma se pogovarja s kolegi. Mislim, da je to zelo nekorektno in nespoštljivo do institucije, kot je Državni zbor. Tako ne vem, gospod podpredsednik, dajte vi mogoče malo apelirati na to, da bi vendarle nek dialog potekal med nami in ministrico, ki je danes tukaj na nek način na zaslišanju oziroma pričakujemo od nje odgovore in pojasnila. Hvala lepa.
Gospod Koprivc, najprej vam bom povedal glede postopkovnega. Bodite bolj pozorni, gospod je že dobil besedo in ga ne morem prekinjati vmes. Prvič. Drugič, kot predlagatelj ne vem, zakaj izkoriščate čas za postopkovno. Saj, kot predlagatelj dobite vedno, vedno besedo, ampak očitno nekaj izrabljate. Izvolite, kot predlagatelj.
Podpredsednik, presenečate me s temi vašimi intervencijami. Očitno ne ločite med postopkovnim predlogom in vsebinskim. Pač jaz sem se postopkovno javil zato, ker sem želel vas opozoriti, da skrbite za korekten postopek. Na vsak način tega ne bi mogel izreči kot predlagatelj, ampak je šlo za postopkovni predlog. Tako lepo prosim, lepo prosim, da nas, predsedujoči, na nek način ne sili v to, da se nepravilno javljamo k besedi. Bi pa prosil, da ministrico opozorite na to, na kar sem vas opozoril. Hvala lepa.
Gospa ministrica je slišala. Besedo ima mag. Andrej Rajh. Izvolite. Pripravi naj se pa dr. Franc Trček.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovana ministrica, državni sekretarji, kolegice poslanke in poslanci in gledalci pred malimi zasloni! Res je, za stranko SAB je močno in vsem dostopno javno šolstvo vrednota izrednega pomena in delamo pravzaprav vse na tem, da to vrednoto, ta civilizacijski dosežek ohranimo tudi za bodoče generacije. In če nekako razumemo, da je v prvem valu epidemije Vlada nekoliko, bom rekel, ad hoc sprejemala odločitve, ker preprosto nismo vedeli, kako se bo ta virus obnašal in širil, bi pa vseeno pričakovali, da bi se v drugi fazi ti ukrepi sprejemali sistematično, pregledno, premišljeno, predvidljivo. So pa se prav v nasprotju s tem sprejemali čez noč, ad hoc in celo sporočali preko socialnih omrežjih v poznih večernih urah. Seveda je vse to med ljudi vnašalo veliko mero negotovosti, nezaupanja in tudi zmede, kar se tudi kaže v tem, da ljudje pravzaprav ukrepom, ki jih Vlada predlaga in sprejema, ne zaupajo. Posledice, ki smo jih zaradi tega v družbi doživeli, niso majhne. Šolajočim se otrokom, torej začenši še od vrtca, osnovne šole, srednje šole pa do fakultete, se je v bistvu omejila ali pa nekako okrnila pravica do izobraževanja, znanja, socializacije in to bo na njih pustilo določene hude posledice. Mlajši kot so, verjetno se da lažje kake zadeve poflikati, ampak vseeno, pouk na daljavo, ukvarjanje z otroki s posebnimi potrebami na daljavo ni enako kot ukvarjanje z njimi na način, kot se je to odvijalo v drugih sosednjih državah. Vsi ti ukrepi, ki jih je Vlada sprejela, so številne družine popeljali v osebne stiske. Predstavljajte si družino, ki ima več otrok in je morala čez noč zagotoviti več računalnikov, da so lahko otroci spremljali pouk. Prav zaradi tega smo v stranki SAB podali predlog, da bi država otrokom zagotovila dlančnike z dostopom do interneta, pa se to ni zgodilo na sistematičen način. Povečala se je stiska staršev, ki niso vešči poučevanja, povečala se je stiska staršev, ki so opravljali delo od doma in hkrati morali zagotavljati šolanje otrok, povečala se je stiska staršev, ki so za potrebe poučevanja otrok vzeli bolniško nadomestilo in s tem bili ob del dohodka. Torej, to so vse take finančne stiske, ki vplivajo tudi na socialni razvoj otroka in družbe. V stiski so bili tudi zato, ker otrokom niso mogli kupiti zimskih oblačil, kot so čevlji, bunde, jakne, nogavice, rokavice, medtem so pa lahko izbranci kupovali prestižne parfume, beljakovine, celo zlato. V stiski so bili tudi zato, ker nekateri oziroma številni imajo dolgoletne obveznosti v obliki posojil. Vse to je imelo velike posledice na družbo. Tu je en graf. Imamo najdlje zaprte šole v Evropi, imamo eno od najslabših epidemioloških slik, imamo največje število umrlih na milijon prebivalcev v Evropi in nenazadnje, kot posledica nezmožnosti delovanja gospodarstva, na katerega je vplivala tudi odsotnost ustreznega delovanja šolstva, imamo rekorden javni dolg. To so vse stvari, ki jih bodo plačevale bodoče generacije. To so vse stvari, ki bodo vplivale na prihodnost bodočih generacij in tudi zaradi tega, zaradi vseh teh navedenih dejstev, bom interpelacijo proti vam podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Franc Trček, pripravi naj se Monika Gregorčič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Dober večer vsem skupaj! Vse vlade in vsi parlamenti so se v zadnjem letu znašli v osnovi pred dokaj identično nalogo – kako z ustreznimi infrastrukturami družbene solidarnosti, predvsem javnim zdravstvenim sistemom, kvalitetnim, obvladovati epidemijo, da pandemično ne zbezlja, kako ob tem obvladovanju poskušati obvladovati in ne čisto ugasniti gospodarstvo in zlasti ga ne furati na takšen način, kot se ga je preveč v tej družbi in državi, na škodo zaposlenih, ki še dandanes nimamo jasno razrešenega vprašanja karantenskih odločb, pa zdaj podpredsednik Vlade in minister za obrambo predlaga neke scenarije, kot da je on nadepidemiolog, potem naj se pa, ne vem kaj, epidemiologi odločijo in izberejo, kaj je najboljše. Luda kuća smo temu včasih rekli. In seveda, kot pravi lep pregovor, zvezde in otroci so tisto, kar je ostalo od raja, ali kot zelo rada pravi kolegica Anja iz SDS, za otroke gre – poskrbeti za problematiko šolstva v epidemičnih in tudi pandemičnih časih. Večina vas je verjetno pozabila, da sem hotel o teh zadevah govoriti s sedaj interpelirano ministrico že za časa hearinga, ampak mi je takrat, celo s pravilno uporabo Poslovnika, tedanji predsedujoči, pa je zdaj trenutno odsoten, ne le majhen po velikosti, ampak majhen tudi po politični kulturi, mag. Branislav Rajić, to onemogočil. On je potem presedlal s predsedovanja Odbora za šolstvo na Odbor za gospodarstvo, ker se je tudi zelo izkazal, kajne, ko je protiustavno kar vsilil neke sklepe Vlade kot sklepe parlamenta, ampak to je neka druga, tretja tema. Preden se na kratko lotim tega, kar sem hotel svoji, v širšem krogu tudi stanovski kolegici s FDV že takrat povedati, bi rad začel s citatom. Kdaj človek citira? Človek citira, ko nekdo v stavku ali dveh upodobi ali v pasici stripa, v grafu ali dveh pove več, kot bi ti v nekaj minutah. Moj citat je tole, naslovnica v soboto ljubega časnika Večer, mister Horowitz je zelo jasno povedal, katero ideologijo zagovarja ta vlada, zagovarja ta ministrica, zagovarja ta koalicija. Še leto pa pol starega dobrega stalinizma, izhaja iz SDS – ja bomo nekako preživeli. Maribor je tudi drugo svetovno vojno preživel, 29 bombardiranj, ampak se je potem pet let pobiral, da se je sploh spucalo vse, kar so podrli. Otroci so odgovorni ali je odgovorna Vlada? Sam osebno mislim, da bi ta vlada morala pasti že zaradi afere štumfi. Jebemti sunce, se opravičujem, najbolj nevarna zadeva v Sloveniji so v zadnjem letu bili štumfi. Nogavice. Kot je rekel že kolega Rajh, lahko ste šli, probirali ste šminke, parfume, testerje – še vedno nogavice! Gospa ministrica, pa vzemite mi mojo plačo do konca mandata, naredite neko raziskavo, pa mi enkrat pojasnite, zakaj so nogavice v Sloveniji bile najbolj nevarna zadeva zadnjega leta. Ne vem. Še vedno me bega to, pa sem delno naravoslovec, delno analitični družboslovec, ne pridem v globino te. Takrat sem vam hotel povedati, seveda, da se moramo vprašati o informacijski pismenosti, da se je dostikrat izkazalo, da je problem informacijske pismenosti tudi na strani šolnikov. Dvanajst-, trinajstletni so shekali Teamse in izklapljali tovarišico med tem, kar vi imenujete izobraževanje na daljavo. Zgodba enega Zoom enega od mojih otrok, mimogrede. Pa ni zdaj tovarišica kriva za to ali gospa – jaz sem malo stara šola, saj veste, rojen sem v šoli. Tudi infrastruktura. Ko sem jaz imel osnovnošolsko pa srednješolca na Zoomu ali na Teamsu, sem se moral za predavanje pa Zoomu peljati v Ljubljano, pa je Trček zadnji, ki bo jokal. Gotovo ima 80 procentov državljank in državljanov Slovenije še dosti slabši dostop do interneta, kot ga imam jaz na obrobju centra Maribor. In zdaj vi tukaj: oooo, super smo bili! Izobraževanje na daljavo. Danes vas poslušam že cel dan. Se opravičujem, nobeden, ki je do zdaj ubesedoval, nima kaj dosti pojma o izobraževanju na daljavo. To, da na eno stran postaviš našega otroka, na drugo stran tovarišico; to, da se ministrica hvali, da je prvi dan podpisala z Mikrosoftom za Teams licencte, to ni izobraževanje na daljavo! To, da gre spoštovana kolegica dobesedno lagati v Studio City, da smo mi glede tega vodilni v svetu, in potem ko postavim poslansko vprašanje Vladi, mi odgovorijo, da to veste na osnovi Zoom pogovorov z vašimi kolegi iz ministrstva. Mislim, to je norčevanje iz parlamenta in iz mišljenja v tej državi. Izobraževanje na daljavo seveda zahteva tudi razmislek in premislek kurikuluma. Izobraževanje na daljavo zahteva tudi drugačno didaktiko, pa imamo mi neko tradicijo izobraževanja na daljavo Slovenije, veste: dopisno biblijsko šolo. Mogoče jo je, če je kdo na desnici ali pa tudi kje drugje, delal. Ampak med prvim in drugim valom bi človek pričakoval, da se to naredi in na tistem sestanku, ko ste se vi hvalili, kako je bilo to super, je Igor Ž. Žagar vas opozoril na to. In kaj je dobil za nagrado? Čeprav mu je vse tisto, kar mu mora požegnati in po strani zavoda in po strokovni plati reklo super – ne le da je, verjetno, eden najbolj vrhunskih retorikov v Sloveniji, tudi profesor retorike – za še en mandat na Pedagoškem inštitutu, ja ne, se vam je človek osebno zameril, je treba bilo tam Janeza Janšo malo špilati. Če grem naprej, tako imenovani model C - nekdo je prej tukaj omenjal zidarje. V vzporedni ulici z mojo v Mariboru, ali pa z našo, ali pa tudi mojo in Kalohovo, je Smetanova ulica kjer imamo Srednjo gradbeno šolo in gimnazijo, na Prečni ulici so učilnice za praktični pouk, ki že pol leta samevajo. Pa tisti razredi nimajo tam po 40 bodočih zidarjev, polagalcev ploščic in kar je takšnih častnih poklicev, ki jih res tudi primanjkuje pri nas. Dajte mi, pri milem bogu, povedati, zakaj pa se niso mogli ti razredi razdeliti na polovice, na tretjine in se izvaja ta praktični pouk. In tudi, veste, fama o 50 več vpisnih mestih na medicini. Pa sva se s Šabedrom takrat pogovarjala, ko sem predsedoval Odboru za zdravstvo. Že trenutno se resen medicinski študij pri nas, lahko rečem, ne izvaja, kot bi se moral, zato ker za razliko od Avstrije zaradi covida pri nas drugo zdravstvo napol ne deluje oziroma v veliki meri skoraj ne deluje. Za resen univerzitetni študij medicine potrebuješ kliniko. Že za resen študij družboslovja potrebuješ marsikaj. In tukaj zdaj se hvaliti s 50 vpisnimi mesti [[...]]Sočasno, kam jih boš sploh umestil? 50 vpisnih mest na medicini pomeni mogoče 40 ali 50 zdravnic ali zdravnikov čez – koliko let? Pa še kdo rodi vmes pa specializacija čez ducat let. Mi se pa zdaj tu napihujemo, u, super, vse ste rešili. Sočasno mi pa ljudje norijo, že v Mariboru doktorja na primarni ravni ne dobijo na telefon. Eno samo prazno napihovanje. In potem reče cenjeni kolega iz NSi, ja, ministrica je bila povezana in dosegljiva, pa zlasti staršem. Ne vem, zadnji mesec, mesec in pol smo se spraševali, kje sploh ministrica je. Dobro, verjetno je kolegica Simona pregorela, se zgodi, tudi jaz sem 2016 pregorel, smo ljudje. Ampak navsezadnje sem jaz že na tistih prvih hearingih 2014 rekel, da je dolžnost vsakega, ki dojame, da je stopil v prevelike čevlje, da odstopi. V tej vladi, dobro, tista gospa za Slovence po svetu ni naredila še nobene neumnosti, potem se pa že rahlo neha. Meni je prav žal. Pa cenjena kolegica je redna profesorica, politologinja, predava različne stile vodenja, to piše v CV. Jaz ne vem, Simona, je to ideologija, ki jo zagovarja ta SMC, nadetična, nadmoralna stranka, iskalka sistemskih rešitev do pamtiveka in naprej in nazaj? Tukaj smo! In zdaj tu neko paberkovanje, pa smo dali milijonček za to na Arnesu pa smo kupili nekaj računalnikov in nekaj tistega in drugega. Saj v bistvu moram tudi kolega iz opozicije pokritizirati. Vi si zdaj predstavljajte, vsem bomo potalali. Zaradi mene lahko zdaj Vlada kupi in nas še zakreditira in vsak državljan dobi ne vem kaj, Mac Pro, to še ne pomeni, da bomo mi potem imeli takoj resno izobraževanje na daljavo. Jaz sem celo vrsto vprašanj postavljal tudi ministrstvu. V teh izvedbah so seveda bile zelo velike razlike. Upal bi si celo postaviti tezo. Pred leti je bila neka resna raziskava o bralnih navadah in o funkcionalni pismenosti v Sloveniji, ki je v bistvu pokazala, da je neka spremenljivka, ki pojasni skoraj vse, izobrazba očeta. Upal bi si celo tukaj postaviti tezo, da je bil tako imenovani uspeh sedaj povezan z informacijsko-funkcionalno pismenostjo staršev, tudi s premoženjskim stanjem in tudi seveda s tem, ali so starši imeli čas za to ali ne. Lahko povem lasten primer, jaz visim tukaj večino časa, poslušam neumnosti, moja rešuje življenja, naš otrok je v veliki meri prepuščen samemu sebi. Ja dobro jutro. Pa verjetno nisem edini primer takega. Verjetno bo kakšna desnica zdaj takoj ruknila, Trček je slab starš, pa ministrica bo seveda morala pogledati na mobi in retvitati objavo Kleti ali Janše ali – kaj je že? – sekretarja za nacionalno varnost, pa Kangler bo mogoče napisal, da bo Trčka tudi namlatil. Tukaj mi smo. Tukaj ste! To ste vi, to je koalicija, ki jo zagovarjate, to je koalicija, ki je jaz ne zagovarjam. Ne zagovarjam je tudi zaradi tega, ker bodo otroci mojega vnuka, če jih bo kdaj imel, morali plačevati tisto 60-letno obveznico. Ali jo bomo s tako neumnostjo odplačevali? Lahko noč.
Hvala lepa. Besedo ima Monika Gregorčič, pripravi naj se Miha Kordiš. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Dober večer vsem! Še posebej ministrici, za katero mislim, da ji je kar blizu misel: »Kar te ne ubije, te utrdi.« Današnji večer, današnji celoten dan vas bo prav gotovo utrdil v prepričanju in vam dal konec koncev tudi voljo, da se borite, da odgovorite na vse konstrukte, ki ste jih danes slišali, ki se vam očitajo, in sploh ne dvomim, da ste kos svoji nalogi. Namreč, po fiasku s konstruktivno nezaupnico danes pač opozicija nadaljuje svoj politični boj. To je danes prva interpelacija, sledili ji bosta še dve. Vsak minister iz vsake koalicijske stranke si je prislužil eno. Izbor ni naključen. Nadaljuje se pač rušenje vlade in pogrom, ki ga doživljate, prav gotovo ni prijeten. Deležni pa ste ga zato, ker ste pač v okviru kvote SMC prestopili rubikon, dovolili ste si zavzeti ali pa prevzeti odgovoren položaj v Vladi, ki jo pač vodi predsednik Vlade Janez Janša, zaradi katerega se danes tako zelo iskrijo vse te besede, zaradi katerega celo poslanski kolegi ne izbirajo besed v osebnih diskvalifikacijah svojih poslanskih kolegov, in to kolegi, ki so celo akademsko izobraženi. To je pa moje osebno razočaranje danes, kar sem prejle pri svojem predhodniku slišala. Tekmujejo kolegi iz opozicije, predlagatelji te interpelacije v tem, kdo bo naštel več vaših grehov, bolj ali manj bizarnih napak, in dokazujejo, da je res čisto iz vsake malenkosti možno narediti afero, če imaš na svoji strani neko ustrezno medijsko podporo. Vi ste bili deležni resnično nekega kar obsežnega, dolgotrajnega medijskega pogroma ali pa linča z dobesedno bizarnimi očitki, na primer, da so bile šole najdlje zaprte v naši državi od vseh v Evropski uniji in tudi širše. Veseli me, da ste nam poslali gradivo in tudi predstavili v svoji uvodni razlagi podatke, ki jim jaz veliko bolj verjamem kot nekaterim drugim, ki so jih predstavljali ostali moji kolegi iz opozicije. Namreč, iz vaših podatkov izhaja, da je Slovenija nekje v dobri sredini držav, kjer so bile šole najdlje zaprte. Dlje od nas so imele šole zaprte Irska, Latvija, Romunija, Italija, Kanada, Velika Britanija, ZDA in Brazilija. Tako da bi si želela, da se danes preneha z manipulacijami in z ustvarjanjem alternativnih dejstev, če se tako po novem lahko reče lažem. Dejstvo je, da je stroka zelo priljubljena beseda pri kolegih iz opozicije, je pa to v politiki tudi najbolj zlorabljena beseda. Zakaj? Sigurno pedagoška stroka in vi vodite ta resor, zagotovo to stroko dobro poznate, sigurno ste si tudi v imenu stroke prizadevali za čim daljše odprtje šol, za nadaljevanje čim bolj normalnega pedagoškega procesa. Po drugi strani imamo epidemiološko stroko, kjer so se pa strokovnjaki, epidemiologi zavzemali za ravno kontra stališče, čim prej zapreti, ustaviti javno življenje, šole, gospodarstvo, vse z namenom, da se zajezi širjenje virusa. Politika pa je tista, ki tehta in ki na koncu sprejema tudi odločitve in nosi vse breme odgovornosti. Ko govorimo o dokaj uspešnem premagovanju epidemije v prvem valu, vam lahko samo čestitam. Spomnim se tistega večera, ko je bila ministrska ekipa potrjena, zvečer ste šli na Vlado in od tistega trenutka naprej vzpostavljali možnosti za nadaljnje kolikor toliko normalno življenje ali pa za boj z epidemijo. Lahko vam samo čestitam za ustrezno, resnično hitro reakcijo, za to, da ste zelo hitro vzpostavili vso informacijsko podlago, sistem za to, da se je šolanje nadaljevalo v obliki šolanja na daljavo. V drugem valu – kaj je šlo narobe? Seveda, opozicija je zlorabila predvsem drugi val za politični boj. Jaz se res spomnim zelo dobro akcije za šolo brez mask: zakaj preventivni ukrepi, če pa sploh ni tako hudo? Nato pa nas je vse skupaj kmalu doletel porast okužb in nekako ste se morali ugrizniti v jezik, bilo je pa prepozno za vse nas, žal. Sledila je posledica – drugi val in drugo zapiranje šol. Ampak v opoziciji ste seveda nadaljevali politični boj na plečih vseh državljanov in samo taktiko ste spremenili in očitali Vladi, da posamezni resorji niso ustrezno odreagirali in se pripravili na drugi val epidemije. Ministrici očitate razne napake, zdrse, kot je na primer večerja na Olimpijskem komiteju Slovenije, pa pozabljate, da je bilo tedaj tam prek 100 drugih udeležencev, tudi potencialni novi politični obraz, ampak nisem videla, da bi bil on deležen takšnega medijskega pogroma kot ministrica. Želela bi samo še izpostaviti eno stvar. Danes pozivate tudi ministrico, naj sama odstopi, ker se zavedate svoje nedovoljšnje politične moči, da nimate dovolj glasov, da bi se danes morala posloviti s tega mesta, in trkate na vest ne vem koga, SMC. Zelo radi trkate na vest SMC, predlagatelj si je danes tudi dovolil ponovno očitke, zakaj smo šli v to vlado, v to koalicijo, da rešujemo neke svoje osebne eksistencialne težave, ne vem, kaj še vse, kot da vi veste, zakaj je bila SMC ustanovljena. Na te očitke se vedno odzovem in to zato, ker vam resnično priporočam, da se ukvarjajte s svojo stranko, v njej imate dovolj svojih problemov. Vedno znova vas kot bič božji udari nek nov obraz in vam prepreči zmago na volitvah, tako da imate veliko svojih problemov pa se raje ukvarjajte z njimi, SMC pa pustite prosim pri miru [[…]]
Gospa poslanka, se opravičujem, da vam segam v besedo. Spoštovani kolegi poslanci, prosim, da spoštujete poslovnik in ne motite nekoga, ko govori. Hvala lepa. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik. Sklenila bom z mislijo: da, ministrica, imate mojo polno podporo, tudi iz lastnih izkušenj vem, bili ste nekaj let moja nadrejena, da delate maksimalno strokovno, etično, korektno. V tem kontekstu prepoznavam tudi upravičenost vaših določenih kadrovskih menjav, to je vaša pravica in odgovornost. Veseli me, da ste danes že v uvodni predstavitvi z mirno vestjo odgovorili ali pa pojasnili marsikakšen očitek, povedali, kaj vse ste naredili kljub covidu ali pa tudi zaradi covida, in da ste nekako na ta način tudi nekaterim svojim ministrskim predhodnikom nastavili kar veliko ogledalo. Hvala.
Hvala lepa. Trije ste. Kdo ima postopkovno? Gospod Nemec, postopkovno.
Spoštovani podpredsednik, imam eno prošnjo, ki jo naslavljam na vas. Niste edini, ki vodite to sejo, in skušate podpredsedniki s predsednikom na čelu držati isti nivo in to je razumljivo. Razumljivo je tudi, ko se poslanci mogoče nekoliko prepustimo in smo mogoče včasih glasni, govorim v imenu vseh, in nekoga motimo. Ampak jaz vas prosim, da vi ne pretiravate, kajti vi pretiravate. Nismo ne pri maši niti pri šolskem pouku, če si kateri od kolegov izmenja mogoče po tiho kakšno mnenje, vas prosim, da to tolerirate. Namreč, vi ste edini, ki imate nekoliko te kriterije zvišane do te mere, da v bistvu ustvarjate občutek, da moramo biti čisto tiho, tako kot ne sodi v ta parlament. Tako da bi vas prosil, ja, opozorite, takrat ko je treba, ko ni potrebno, pa tega ne počnite. Hvala lepa.
Hvala lepa za vaš predlog. Jaz sem tisti, ki vodi sejo, in če nekdo 10 minut nonstop moti drugega, ga bom vedno opozarjal. Gospa Udovč ima postopkovno. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Jaz vas moram pohvaliti, ker ste opozorili poslance in strokovne sodelavce tako, kot vodite že cel dan sejo. In če ste v dopoldanskem času SDS opozarjali in opozicijske poslance, je bilo prav, da ste sedaj opozorili tudi poslanca, ki pa sta nadaljevala s pogovorom. Strokovna sodelavka in poslanec tudi opazila nista, da ste prosili za mir v dvorani in da naj ne motijo poslanke pri razpravi. Zato prosim, da nadaljujete s takšnim delovanjem vodenja sej, kot ga imate. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika, dr. Trček. Izvolite.
Hvala za besedo. Ko se vlečejo ven neke tabelice in podatki in primerjave, je potrebno zadeve postavljati v kontekst, da so imele tako Brazilija kot ZDA dlje časa zaprte šole – zakaj? Zato, ker sta tam dva še bolj, da ne rečem kakšna politika, ker nimam imunitete. To je v bistvu posledica tega. Glede drugih strank. Jaz se še z Levico ne ukvarjam, kaj šele da se bom s SMC. Ampak neke stranke, ki še obstajamo, imamo neke težave med sabo, ki jih na demokratični način rešujemo in jih bomo tudi skupaj v Vladi. Hvala.
Hvala lepa. Repliko ima tudi Lidija Divjak Mirnik. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Moram se odzvati na to, kar kolegica Monika vedno znova govori in opleta z nekimi zgodbicami. Vsake toliko časa si kaj izmisli, ampak okej. Danes je povedala, da je opozicija zlorabila drugi val za politični boj. Dobro jutro! Kaj se pa gremo tukaj in kje pravzaprav smo? To je legitimno sredstvo opozicije. Ne vem, kolegica Monika, si vi predstavljate, da vam bo opozicija ploskala pri 4 tisoč 220 mrtvih mogoče? En avtobus na dan mrtvih, mam, babic, stricev, sester? Vam bomo, ne vem, ploskali pri najdlje zaprtih šolah v Evropi? Ali vam bomo mogoče ploskali pri uvajanju diktature v to državo pa uničevanju neodvisnih medijev?! Jaz vas res prosim, dajte se spustiti iz tega vašega vzporednega sveta, v katerem živite, pa malo realnost v tej Sloveniji pogledati. Hvala lepa.
Besedo ima Jure Ferjan, postopkovno. Izvolite.
Gospod podpredsednik, najlepša hvala za besedo. Jaz bi vas prosil, da kolegico poslanko iz Liste Marjana Šarca opozorite, da naj vendarle malo bolj razumsko uporablja te besede. Slovenska demokratska stranka je zmagala na volitvah in je sestavila vlado in ima daleč največ poslancev v Državnem zboru. Nekdanji predsednik Vlade gospod Marjan Šarec je iz vaše stranke, ki je imela bistveno slabši rezultat na zadnjih državnozborskih volitvah, pa nismo govorili o diktaturi. Prosim, prenehajte s takim.
Spoštovane kolegice in kolegi, prosim vas, da se malo umirimo. Bodimo spoštljivi. Vem, da smo od 9. ure tukaj, da smo vsi utrujeni, pa vendar bodimo toliko spoštljivi eden do drugega in se poslušajmo. Postopkovno, Monika Gregorčič. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Vljudno vas prosim, da mi v skladu s 70. členom Poslovnika dovolite oziroma omogočite repliko na repliko kolegici Lidiji Divjak Mirnik, kajti izrečene so bile nekatere neresnice.
Žal tega ne morem narediti, poslovnik je jasen. Predlagatelj Marko Koprivc [[…]] [[nemir v dvorani]] Pa nehajte. Dr. Trček, postopkovno.
Hvala za besedo. Rad bi, da si, predsedujoči, že končno enkrat preberete poslovnik, ki omogoča repliko na repliko. Če vi dojamete, da kolegica Monika ni bila ustrezno razumljena s strani kolegice Lidije, po postopkovniku obstaja možnost, da ji date repliko na repliko. Zgolj to.
Hvala lepa za vaše učne napotke. Mag. Marko Koprivc, imate besedo kot predlagatelj.
Hvala lepa, podpredsednik. Najprej gospodu Ferjanu. Želel sem sicer replicirati gospe Moniki Gregorčič, ampak se je vmes že toliko zgodilo, da so še dodatne neresnice privrele na dan. Najprej gospodu Ferjanu glede zmage SDS na volitvah. Res je, SDS je zmagal in zmaguje že kar nekaj časa na volitvah, ampak gre za relativno zmago. Ni pa SDS dosegel absolutne večine. Stranke, ki ste jih uspeli zvabiti v to koalicijo, so na nek način omogočile vašo oblast. Ampak ni problem v tem, problem je v tem, da sta vsaj dve stranki od strank, ki tvorijo koalicijo, stranki, ki sta se pred volitvami in po volitvah zelo jasno zavezali, da v to koalicijo ne bosta stopili. In kaj je to drugega kot prevara volivk in volivcev? Povejte mi. Ali je to legitimno? Desus je takrat na čelu s Karlom Erjavcem mahal z rdečim plakatom »Levi blok za levo Ljubljano«, ki je bil ustanovljen kot antipod temu, da se gre v Janševo vlado. SMC z Mirom Cerarjem na čelu je bila sicer en mandat prej ustanovljena kot alternativa politiki, ki jo pooseblja Janez Janša, kot alternativa temu najslabšemu, kar je možno. In tudi na zadnjih volitvah, se pravi 2018, se je SMC jasno zavezala, da v to koalicijo ne bo šla. Jasno se je zavezala. To je absolutno prevara volivk in volivcev in zato smo jezni, v opoziciji smo zelo jezni na to, kar vi omogočate. In ne samo to, da ste omogočili to vlado, nelegitimno vlado, ne samo to – ta vlada izvaja absolutno nesprejemljive ukrepe. Ta vlada spreminja Republiko Slovenijo, grabi po vseh možnih podsistemih, ukinja svobodo medijev, uničuje javno šolstvo, uničuje nevladne organizacije. Vse to, za kar ste se zavzemali, dragi prijatelji iz SMC, da se ne sme delati, vse to počenjate. In na področju šolstva. Zato smo jezni na vas, ministrica dr. Kustec, ker vse to gledate. Tiho gledate ali pa mižite pa pustite, da gre mimo. Zato govorimo, da v bistvu Republika Slovenija nima ministrice za šolstvo, ker ministrstvo za šolstvo vodi predsednik Vlade. Včeraj ali predvčerajšnjem je na enem izmed televizijskih soočenj eden izmed desnih političnih komentatorjev rekel: »Ja, veste, saj to je razumljivo. Predsednik Vlade je, hoče biti učinkovit pa inovativen in ne dopušča enostavno, da bi se stvari tako počasi vlekle, kot je normalno za sisteme znotraj ministrstva in tako naprej, znotraj uradništva.« On je na nek način priznal, da ministrov ne rabi, da je dovolj en minister, in to je on. To je, oprostite, resnično nesprejemljivo. Gospa Monika, naj se zdaj še na vašo razpravo prej osredotočim, ko ste rekli, treba je poslušati stroko, ampak strok je več, ena je šolska, pedagoška, druga je zdravstvena, epidemiološka in tako naprej. Glede odpiranja šol so si bile vse stroke enotne, od dr. Fafangla, ki predstavlja epidemiologije, do dr. Beovićeve, da ne govorim o šolskem delu. Vsi so zagovarjali čim prejšnje odprtje šol. Ti podatki so prišli celo v javnost že konec novembra, da je celo vladna posvetovalna skupina predlagala odprtje šol in ministrica temu ni sledila. Jaz mislim, da bi ministrica to celo naredila, ker je napovedala, ampak je dobila potem befel z vrha, da se tega ne sme narediti, in se zaradi tega šole niso odprle. In zato smo jezni in zato smo zaskrbljeni. Ja, še enkrat, jezni smo na vas, na SMC in Desus, kar ga je ostalo, saj ne vem, kako se temu sploh lahko reče. Jezni smo, ker vzdržujete to oblast in delate škodo Sloveniji. Hvala lepa.
Spoštovani gospod Koprivc, prosim, da se držite vsebine današnje seje. Izvolite, dr. Trček, replika.
Hvala za besedo. Jaz nisem jezen. Pa veste, zakaj ne? Mi imamo nekega predsednika Vlade, ki je, ko se zbudi, jezen na pol sveta, ko prime Twitter v roke je pa jezen na cel svet. Američani so imeli nekega jedca McDonald'sa, sorry, ker delam reklamo, ki je bil jezen na cel svet. Politike se z jezo ne more delati. Dajmo se vsi skupaj odjeziti. Hvala.
Hvala lepa. Ste vzdignili roko? [[Da.]] Replika. Gospod Ferjan, izvolite.
Hvala lepa. Replika na kolega Koprivca. Zdaj smo pravkar videli, kako očitno v stranki SD delajo s prijatelji, kako delajo z neprijatelji, si pa nikoli več ne želimo videti, kar smo včasih lahko že videli. Jaz ne, ker sem premlad, marsikdo pa. Kar se tiče pa problema, današnje interpelacije pa vsega tega nagajanja, kar vidimo v preteklosti, smo pa tudi zdaj videli. Problem je v tem, da niste več na oblasti, in to vas pač boli. Seveda z izjemo dr. Trčka, ki je pa jasno danes povedal, da ni jezen. Tako da z izjemo njega, da ne bo potrebne dodatne replike. Hvala lepa.
Mateja Udovč ima repliko. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Jaz bi rada samo nekaj povedala. Opozicija je bila eno leto pa še majčkeno nazaj na Vladi in ta opozicija volivcem in volivkam sigurno na volitvah ni rekla, da bo čez eno leto vrgla puško v koruzo pa šla na volitve. Pa tukaj nismo zato, da sodimo, spoštovani kolega Koprivc, nismo zato, da sodimo in obsojamo. Prosim, da smo povezovalni in da znamo sodelovati. To pomeni, da delamo dobro za Slovenijo. Pa bi se vprašali, ali ste vi tega sposobni. Pa ne mislim na vas osebno, ampak tako kot sem danes v razpravi že enkrat povedala, danes ni čas za politikantstvo, danes se moramo mi tukaj strniti skupaj, da bi zajezili epidemijo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlagatelj dr. Tašner Vatovec, izvolite.
Saj ne vem, ali je brez zveze in škoda besed. Ampak sodelovati. Včeraj je predsednik Vlade pisal koalicijskim strankam in vam zažugal zelo jasno, nehajte se zafrkavati, od zdaj naprej, če ne boste delali tako, kot hočem jaz, gremo na volitve. In to je bilo namenjeno tistemu preostanku SMC, kot pravi Marko, in Desusa in SMC. To je bil direkten poziv Janeza Janše dvema koalicijskima partnericama, naj se nehajo zafrkavati z njim zaradi nekaterih dogajanj v Državnem zboru, tiste seje o Veselu glede Računskega sodišča, nekih amandmajev tu pa tam v kakšnem od zakonov in tako naprej. Ali je to sodelovanje, da mirno pristajate na to? Zaradi tega tudi imamo danes to interpelacijo, ker ministrica mirno pristaja na način delovanja Janeza Janše, ki je absolutno avtoritaren, ki nima težave zablokirati razpisa za vpis, ki nima težave žugati polovici sveta, ne vem, svetovnim voditeljem, novinarjem, evropskim poslancem, ne vem, komu še, ki nima težave priti v Državni zbor in žaliti vse po vrsti in tako naprej. Pa kakšno sodelovanje? S kom?! Jaz mislim, da imajo v Pjongjangu bolj racionalnega človeka, kot je Janez Janša.
Hvala lepa. Gremo naprej. Brez užaljenosti. Miha Kordiš, imate besedo, pripravi naj se Alenka Jeraj.
Hvala, predsedujoči. Ali ste prepričani, da imam besedo? Da ni kje še kakšen postopkovni predlog, replika, križna replika, karkoli takega? Sigurno?
Izvolite, gospod Kordiš, imate besedo.
Okej, super, krasno, me veseli. Torej hvala za besedo. Svojo razpravo sem strukturiral v tri tematske bloke. Prvi se ukvarja z odpiranjem šol, drugi se ukvarja – ta je mogoče celo bolj simboličen kot karkoli drugega – s preanaliziranjem dijakov zaradi tega, ker so se podali na ulice, in kako se je na situacijo odzvala ministrica Kustec Lipicer, tretji pa se sprašuje o zadnjem dogajanju v visokem šolstvu, torej lomastenje Janeza Janše po visokošolskih inštitucijah, igračkanje z razpisnimi mesti in vsi poskusi privatizacije visokošolskega prostora in preusmerjanja financ v zasebne fakultete okoli vladajoče stranke SDS. Ampak preden to storim, naj se odzovem na eno izmed trditev, naj rečem tez, s katerimi je bilo postreženo v zadnjih 30 minutah v razpravi. In sicer očitek ministrici Kustec Lipicer, da ni nosila maske na onem sestanku, in kako da je doživela pogrom in kako je bil ta pogrom neupravičen pa da je bilo tam notri še 100 drugih ljudi. To verjetno vse drži. Verjetno je bilo res v tisti sobi na tistem sestanku 100 drugih ljudi tudi takih, ki niso nosili maske, ampak tam notri je bil samo en tak, ki za nenošenje mask žuga ljudem s 400 evri kazni oziroma za neupoštevanje ukrepov vlade Janeza Janše z raznoraznimi položnicami in drugimi sankcijami. To je ta razlika, v hipokriziji in v politični odgovornosti. Te politične odgovornosti se ministrica Kustec Lipicer zelo očitno ne zaveda. Oziroma zaveda se je vsaj v nekem omejenem obsegu, zaradi tega pa se praktično skriva pred javnostjo, ker ne more braniti neubranljivega. To, kar se dogaja in kar se je dogajalo s šolami, še zlasti v drugem valu epidemije covida-19, je absolutno neubranljivo. Danes poslušamo koalicijsko vrsto, tudi vladno vrsto, kako je bilo v osnovi z odpiranjem in zapiranjem šol vse v redu, da je Vlada naredila najbolje, kar se da. Ampak najbolje, kar se da, je izgleda to, da so bile šole v tej državi zaprte pet mesecev. Spomnimo se nekega ponedeljka, neke redne seje nekaj mesecev nazaj. Tema: odpiranje oziroma zapiranje šol. Tisti ponedeljek je Twitter predsednika Vlade gospoda Janeza Janše govoril eno zgodbo, kaj bo s šolami, Twitter Vlade Republike Slovenije je z javnostjo komuniciral neko popolnoma drugo zgodbo, ali bodo šole odprte ali bodo zaprte, kaj se bo z njimi zgodilo, potem smo imeli na poslanskih vprašanjih tisti ponedeljek predsednika Vlade tudi tukaj v živo z nami v dvorani in je govoril še nekaj tretjega. In potem je na isti seji sodelovala ministrica Kustec Lipicer, ki je podala spet četrto verzijo odgovorov. Vse v istem ponedeljku, kolegice in kolegi. Dve uri, preden je bila – mislim, da takrat ob šestih zvečer – obelodanjena odločitev, vladne inštitucije, predsednik Vlade, ministrica Kustec Lipicer niso znali javnosti povedati, ali se bodo šole odprle ali se ne bodo odprle, kaj naj pričakujejo starši, kaj naj pričakujejo učitelji in učiteljice pa seveda dijaki, učenci. Po tem fiasku, ki se je v nadaljevanju zgolj stopnjeval, smo danes prišli do interpelacije neposredno odgovorne, ministrice za izobraževanje, znanost in šport gospe Simone Kustec Lipicer, in poslušamo, kot da se praktično nič ni zgodilo, da imamo najboljšo vlado, kolikor jo lahko imamo, da imamo najboljšo ministrico in da so oboji praktično imuni za napake. To seveda ne drži. Takoj ko pogledamo raziskave in primerjave s kakšnimi drugimi državami, vidimo, kako zelo to ne drži. Ministrica Kustec Lipicer v svojo obrambo ni podala nobenega tehtnega argumenta, predstavila ni nikakršne podlage, na kateri bi se ravnanje Vlade glede odpiranja in zapiranja šol lahko tehtalo. Očitno je šlo za neko popolnoma stihijsko situacijo, ki ni upoštevala niti Svetovne zdravstvene organizacije, tudi takrat, ko so izšle recimo raziskave na Švedskem, v Nemčiji, na Japonskem o vplivu zapiranja in odpiranja šol, to ni bilo nekaj, kar bi vlada Janeza Janše ali ministrica Kustec Lipicer vzela resno. Vse te razprave v osnovi sporočajo eno in isto stvar: odpiranje, zapiranje šol, udeležba dijakov, osebja in tako naprej je razmeroma majhen rizičen faktor v primerjavi z gorjem, ki ga v stratificirani družbi zaprtje šol povzroči. Otroci so ostali doma, nekateri starši so lahko skrbeli zanje, so jim lahko pomagali, spet drugi starši pa ne. To je zelo povezano s tem, kako dobro so ti starši plačani v svoji službi, ali službo sploh imajo, ali se nemara iz dneva v dan ubijajo z vprašanjem, ali bodo lahko plačali položnice ali teh položnic ne bodo sposobni plačati, kakšen računalnik otroci imajo, ga sploh imajo, informacijska pismenost in tako naprej. Neenakost se je v zadnjih 30 letih postopoma plazila v slovensko šolsko vertikalo in se je prav tako postopoma začela odražati na učnem uspehu učencev. Seveda vam ne rabim posebej poudarjati, da so otroci iz socialno deprivilegiranih družin, iz revnih družin, delavskih, kmečkih družin tisti, ki so praviloma deležni slabšega učnega uspeha, tistim iz buržoaznih družin, bogatih družin gre pa seveda bolje. Z zaprtjem šol je ta neenakost ostro udarila na plano, ampak to očitno ni nekaj, kar bi ministrica Kustec Lipicer vzela v obzir. In če morda vprašanja raziskav, ki sem jih navedel, niso dovolj tehtni argumenti, naj soočim samo dvoje dejanj Vlade, ki so bila za ministrico Kustec Lipicer sprejemljiva. Sočasno s tem, ko so šole ostajale zaprte, so se odpirali šoping centri. Prosim, povejte mi, kako je to kakorkoli racionalno sploh upravičljivo?! Odprejo se šoping centri, ne običajne trgovine z mlekom in kruhom, gospe in gospodje, šoping centri, v katere se otroci s svojimi družinami lahko gredo gužvat, v šolo ne smejo. Zaradi posledic nakupovalne norije konec meseca decembra, ki jo je Vlada spodbudila in omogočila, je bilo tudi, da se je odprtje šol nato potegnilo še za mesec dni, globoko v januar. Bodisi na Vladi z ministrico Simono Kustec na čelu ne vedo, kaj počnejo, bodisi cinično počnejo nekaj, kar vedo, da je škodljivo. Druga točka. Protest in sankcioniranje dijakov, na kar se je ministrica Kustec Lipicer odzvala s tem, da gre v osnovi za mlade odrasle ljudi, za katere ona verjame, da razumejo in sprejemajo odgovornost za svoja dejanja, in da je to prvi korak v svet odraslosti. Okej. Za začetek: ali se vam zdi normalno, da se penalizira, preganja dijake, komajda ne več mladoletne ljudi, zaradi tega ker gredo na ulico – pazi to – ne metat granitnih kock pa razbijat pa ne vem, na neke nore pivske pohode, ampak zato ker zahtevajo, da se odprejo šole? Ker želijo dostop do znanja, očitno jih je javna šola dovolj dobro usposobila z orodji za tolmačenja sveta, v njej pa so usvojili tudi moralni kompas, s katerim prepoznavajo družbene krivice in se nanje primerno odzivajo – z akcijo. Ministrica jih pred tem terorjem vlade Janeza Janše ni zaščitila. Še več, privoščila si je arogantno in cinično moraliziranje in je zelo očitno posvojila ideologijo, ki se je razrasla v Vzhodni Evropi, postsocialistični blok, in ki jo je Gáspár Miklós Tamás strnil takole: »Morala je krinka zatiranja, načela so preobleka interesov, nacije so plemena z zastavami, republike pa tolpe s statuti.« To je nekako stališče, ki ga je pokazala ministrica Simona Kustec Lipicer s tem, da je namesto zaščite dijakom ponudila še dodaten udarec. Pri tem, da ta zaključni del, ki ga je izrekel filozof Tamás, »republike pa tolpe s statuti«, v Sloveniji počasi lahko postavimo pod vprašaj. Saj statute država še ima, republika pa vsak dan manj. Za zaključek še tretja točka, visoko šolstvo. Vlada Janeza Janše ni nič naredila na tem, da bi področje visokega šolstva bolje usposobila in ga podprla. Prav nasprotno, na tisoč in en način ga poskuša spodnašati, sprivatizirati in sredstva kanalizirati za zasebne fakultete ne glede na to, če so te zasebne fakultete popolnoma zanič, če k visokemu šolstvu ne prinašajo popolnoma nič. Kar jih zanima je to, da se nahajajo v krogu SDS. In to je približno tako daleč, kot v vladi Janeza Janše nese izobraževalna politika. Simona Kustec Lipicer ne bom rekel, da jo aktivno izvaja, aktivno jo izvaja Janez Janša, Simona Kustec Lipicer kot ministrica stoji nekje v kotu in gleda v tla in zato mora oditi.
Hvala lepa. Replika, dr. Trček. Izvolite.
Moramo biti natančni. Dijaki in dijakinje niso šli na ulice, šli so v Mariboru na Trg svobode, kjer jim je bila kršena svoboda tega, kar je Miha ubesedoval. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Alenka Jeraj, pripravi naj se Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Danes je bilo izrečenih veliko besed, kaj vse želimo uničiti in kaj bomo uničili, ampak ničesar ne bomo uničili, pač pa bomo odpravili anomalije, ki so se udomačile v zadnjih letih. Med drugim tudi to, da so se potrjevala vpisna mesta po inerciji in se ni pogledalo nobenih potreb, kaj potrebujemo, čeprav smo pa na vsaki seji Odbora za zdravstvo poslušali, da imamo premalo zdravnikov. Naj vas spomnim, da je oktobra 2019 imel minister za zdravje Aleš Šabeder sestanek z dekanoma obeh medicinskih fakultet in so se pogovarjali o tem, da je potrebnih 50 vpisnih mest več kot zdaj. Govorim kolegi Vatovcu, ki pravi, da je treba o teh stvareh razmisliti, ne pa kar nekaj vpeljati. Torej, oktobra 2019 so se začeli pogovarjati. »Število razpisanih mest za splošno medicino se je v zadnjih letih zmanjšalo. Na medicinskih fakultetah v Ljubljani in Mariboru je bilo letos,« torej leta 2019, »za slovenske državljane na voljo 64 študijskih mest manj kot pred osmimi leti in to kljub temu, da število tam zaposlenih pedagoških delavcev ostaja enako.« Ljubljanska medicinska fakulteta je imela največji vpis leta 2011, in sicer 2020, naslednje leto se je število vpisnih mest zmanjšalo na 180, zadnjih pet let le še 150 mest na leto. Tudi mariborska medicinska fakulteta je imela največ vpisov leta 2011 – 96, druga leta je bilo razpisanih 86 mest. Zanimanje za študij medicine pa je precej večje, lani se je v Ljubljani prijavilo 163 kandidatov več, kot je bilo mest, v Mariboru pa je pred vrati ostalo 100 kandidatov. Ministrstvo za zdravje je zato že konec poletja predlagalo povečanje vpisa, na ljubljanski fakulteti za 20 in na mariborski za 30 mest. O tem se je minister Šabeder pogovarjal z obema dekanoma, z ministrom za izobraževanje Jernejem Pikalom ter direktorjema ljubljanskega in mariborskega kliničnega centra. O povečanju števila vpisnih mest na obeh medicinskih fakultetah so se strinjali vsi. V naslednjem koraku bosta dekana preverila, kaj bi morebitno povečanje pomenilo za proces študija in financiranje. Potem pa beremo čez en mesec v Financah: »Državni uradniki že leta spijo, medicinski fakulteti pa za morebitno povečanje števila študentov za 50 zahtevata več denarja, pa čeprav se denimo ljubljanska koplje v njem in izplačuje milijone za dodatke svoji eliti.« In potem tudi napišejo, koliko dodatkov so dobili. Profesorji oziroma drugi zaposleni so visoke zneske prejeli predvsem na račun tržne dejavnosti fakultet. Torej, za tržne dejavnosti imamo čas, za izobraževanje in usposabljanje bodočih zdravnikov pa nimamo časa ne kapacitet. Razmisleki so očitno bili, manjkala pa so dejanja. Če bi ostala Šarčeva vlada, bi se najbrž še vedno pogovarjali o tem, kolegi bi vpili, da nismo nič naredili na kadrih, da je premalo zdravnikov in sester. To smo namreč poslušali jeseni – da je vlada čez poletje spala in ni zagotovila novega kadra, zdaj ko bi ga pa radi, je pa to problem. Ta vlada torej dela drugače, je aktivna in ni želela zapraviti še enega leta. Treba se je pač zmigati in najti rešitve in prepričana sem, da jih bodo tudi našli, ker so postavljeni pred dejstvo, drugače pa še ne bi bilo treba. Torej ne more biti tako težko, če je šlo leta 2011. Poleg tega bo Vlada gotovo zagotovila denar za investicije in se bo lahko zelo hitro zagotovilo potrebne prostore. Toliko o tem, da se nismo o tem pogovarjali in je to nekaj novega in ustavljen razpis in cela drama. Končno se je nekaj premaknilo, prej smo pa samo govorili o tem. Dijaki niso dobili kazni, ker želijo v šolo ali pa zato, ker so dijaki, ampak zato, ker so kršili prepoved združevanja, prepoved združevanja po Zakonu o nalezljivih boleznih. Za to so bili kaznovani, in če bi to naredila jaz, bi bila tudi kaznovana, in če bi naredil kdo od vas. To je pravilno, pravila so za to, da se jih držimo. V situaciji, v kakršni smo bili v letu, ki je za nami, ki ga ne pomnimo, se je bilo treba zelo hitro organizirati in najti rešitve. Šolanje na domu najbrž res prvi dan ni steklo tako, kot bi si mogoče želeli, bilo je nekaj težav, ampak so se vsi akterji potrudili in svoj trud in znanje vložili v čim hitrejše rešitve. Je bil pa to izziv za vse, za šolarje, učitelje, pa tudi za starše, ki so morali bistveno bolj aktivno sodelovati, kot so do takrat. Končno to niti ni slabo, ker so zdaj videli, kaj se njihovi otroci učijo, in imamo cel kup komentarjev na učne snovi, učitelji so ugotovili, katera snov in podatki so ključni – ker roko na srce, učni načrti so nujno potrebi prenove, saj je veliko preveč vsebin, ki učence obremenjujejo in niso namenjene temu, da razvijajo njihove sposobnosti. Tako je zdaj idealen čas, da nekaj naredimo na tem, končno so se pa tudi naučili veliko, računalnik ni samo za igrice in za zabavo, ampak tudi za učenje. Izkazalo se je tudi, da imamo učitelje, ki so s srcem pri stvari in so se prilagodili novim razmeram, vpeljali nove načine, pomagali drug drugemu, izmenjavali znanja, do izraza je prišla njihova iznajdljivost, ideje, ki pogosto ne najdejo mesta v sistemu, kjer je vse določeno in že leta jemljemo učiteljem avtonomijo. Poskrbelo se je za informacijsko opremo, tudi otroci, ki niso imeli računalnikov, so jih dobili. Torej, mi smo tablice obljubili že v programu leta 2014, 2018 ponovno, in če bi vodili Vlado, bi to danes imeli in bi bilo precej lažje izobraževanje na daljavo. Sprašujem pa se, kaj je minister Pikalo naredil v tem času, da bi vsi otroci imeli računalnike. Ni načrta in ni recepta, ni protokola, sproti ga pišemo. Po 100 letih smo prvič v taki epidemiji in zdaj pričakovati, da bo vse teklo perfektno, da imamo odgovore na vsa vprašanja – tega žal ni. Če samo pogledamo, kaj se je dogajalo. Septembra smo mi šole odprli. Potem imamo akcijo SD, »v šoli brez mask«. Kolega Koprivc je to sicer nekako opravičeval, da so sledili samo ravnateljem pa sindikatu, ampak na svoj plakat ste napisali poziv Vladi za življenjske pogoje v šolah in vrtcih, torej če imajo otroci maske, to niso primerni življenjski pogoji. Ne se zdaj izgovarjati, da niste nič krivi. In potem se nam zgodi takole [[pokaže premet]] , naraščanje, in kaj naj Vlada naredi drugega, kot šole zapre? In jih je zaprla. Kolega Koprivc potem pravi: »Dokazano je, da otroci ne širijo bolezni.« Seveda ne, ker so bili doma, glejte, tukajle [[pokaže premet]] so bili doma in tukaj res niso širili bolezni. Potem jih pa mi spet spustimo, odpremo šole, otroci so v šolah in danes imamo, 23 % med okuženimi je šolarjev, v Ljubljani zaprti razredi, v karanteni, ker so letovali med počitnicami v Afriki in tako naprej. In samo še za zaključek, s Twitterja: »Naš dijak je bil v šoli po odprtju točno en teden. Ker so v petek izvedeli za okužbo v razredu, je zdaj v karanteni, mi pa v negotovosti, kar je precej večji stres kot pouk na daljavo.« Jaz seveda ne bom podprla interpelacije.
Hvala lepa. Najprej replika, Nataša Sukič, potem pa tudi gospod Kordiš. Izvolite.
Spoštovana kolegica, rekli ste, pravila so za to, da se jih držimo, pa da so bili dijaki kaznovani zato, ker se niso držali pravil. Ali res? Ali je bil minister Počivalšek kaznovan? Je bil minister Hojs kaznovan? Je bil Krek kaznovan? Je bil gospod Kacin kaznovan? Sta bila naš predsednik Pahor in Tonin, ko so se sprehajali brez mask, kaznovana? Je bila kaznovana ministrica zaradi tiste večerje tam oziroma tistega sprejema? Kaznovani so očitno izključno tisti, ki spregovorijo, kakorkoli kritizirajo vlado. Dijaki so zahtevali samo pouk. Oni so pokazali tisto zrelost, ministrica. Oni so pokazali zrelost, ki je vi očitno ne premorete. Oni hočejo znanje in šolo in so kaznovani zato, ker so s transparenti zahtevali šolo. Dijak, ki je govoril v imenu vseh, je kaznovan. Vsi ti gospodje, ki sem vam jih omenila, pa niso bili kaznovani, pa so kršili pravila, o katerih ste govorili. Pojasnite mi ta paradoks. Hvala lepa.
Repliko ima gospod Miha Kordiš. Izvolite.
Pravila so za to, da se jih držimo, razen če – vsaj tako velja pod vlado Janeza Janše – razen če smo prvorazredni. Pa si poglejmo najbolj očiten seznam: Hojs, Počivalšek, Kustec, Tonin, Krek. Samo nekaj imen, ki gladko niso bila kaznovana za neupoštevanje sicer pogosto iracionalnih, nesmiselnih in kontradiktornih vladnih ukrepov, ki niso bili tu zaradi epidemije covida-19, marsikateri od njih ne, ampak zato, da ščiti vlado Janeza Janše, medtem ko ta dela udar na državo. Sicer pa v resnici niti ne vem, komu natančno repliciram. O univerzi na veliko govori Alenka Jeraj s srednješolsko izobrazbo ali pa Kopriva, ki po Twitterju ljudi zmerja s telički? Nisem še uspel pogruntati.
Gospod Kordiš, izrabljate poslovnik. Lepo prosim, bodimo korektni. Jožef Horvat ima besedo, pripravi naj se Samo Bevk. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovani kolegi predlagatelji, spoštovana gospa ministrica prof. dr. Simona Kustec, državna sekretarja, drage kolegice in kolegi! Ja, kolegice in kolegi – mi smo politični sopotniki, smo politični konkurenti in nikoli ne bi smeli biti sovražniki. Nikoli. Nikoli ne bi smelo biti med nami mržnje. To je sicer prostor, kjer krešemo na demokratičen način različne ideje in včasih dejansko zaidemo v preveč kalne vode. Plaz interpelacij nas v Novi Sloveniji ni presenetil, saj so ta plaz poslanske skupine KUL napovedovale v trenutku, ko so ugotovile, da bo Karl Erjavec na glasovanju o nezaupnici pogorel. Zakaj je gospa Simona Kustec danes ministrica? Zato, ker je bila povabljena, da opravi izjemno zahtevno poslanstvo ministrice, ker nekdo mora to poslanstvo v državi opravljati. Ne morejo ga opravljati tisti, ki so zbežali pred epidemijo. Ja, zgodovina se ponavlja. Poznam nekaj ljudi in nekaj skupin, ki so zbežali tudi pred nekim drugim sovražnikom leta 1991. Interpelacija je res politični, z ustavo določen mehanizem parlamentarne kontrole nad delovanjem Vlade ali posameznega ministra oziroma ministrice. Prav zato, ker je mehanizem določen z ustavo, bi bilo nujno potrebno interpelacijo spisati na podlagi dokazane ministrove kršitve zakonodaje ali drugih dejanj, ki jih je storil minister in ministra niso vredna. Predvsem pa naj bi pri vsaki interpelaciji predlagatelji navajali resnične kršitve ministra oziroma ministrice. Če smo že na šolskem področju, smo si najbrž vsaj v eni točki enotni – da nismo imeli in nimamo učbenika, kako ravnati z virusom, novim koronavirusom, SARS-CoV-2 oziroma v epidemiji covida-19. Tega učbenika nismo imeli in ga nimamo. Danes si svetovna znanost, zdravstvena znanost ni enotna in ne zna napovedati, kako se ta virus obnaša. Ali zna kdo povedati, kako se bo odvijal tretji val? Ali zna kdo napovedati, da potem pripravimo ukrepe? Tišina. Niti državnega načrta, takšnega, kot bi bilo treba, nismo imeli, na kar je opozorila že predprejšnja vlada. Ta vlada je zdaj ažurirala ta državni načrt, ki se ga dvigne ob razglasitvi epidemije. Kolegice in kolegi, pri vseh treh interpelacijah, ki so vložene, mi pred oči prihaja, pa brez zamere, prispodoba o babilonskem stolpu. Trudim se slišati z leve: »Nosimo maske.« Trudim se slišati z leve: »Ohranjajmo distanco.« In trudim se slišati z leve: »Spoštujmo ukrepe, ki jih stroka predlaga za omejevanje okužb.« Dejstvo je, da sta v zadnjem letu Vlada in koalicija praktično 80 % časa in energije vlagali v boj proti epidemiji covida-19 in za pomoč gospodarstvu in ljudem. Nismo idealni – smo naredili tudi kakšen zdrs, se znamo tudi opravičiti – nekaj rezultatov pa je, bodimo objektivni. BDP ni toliko padel, kot smo načrtovali, brezposelnost je nižja, kot smo načrtovali, bonitetne ocene mednarodnih agencij poznamo. Očitate dolg države. Seveda, kako pa naj sfinanciramo vse te pomoči gospodarstvu? Ker če pade gospodarstvo, pademo vsi. In kako naj sfinanciramo vso pomoč ranljivim oziroma najranljivejšim? Povejte potem tistemu največjemu zaposlovalcu na Goričkem, da naj zapre podjetje. Povejte. In da vam je malo mar za tistih 150 ljudi in približno toliko družin. Povejte. Najradikalnejši levi del političnega spektra danes – seveda na simbolni ravni, da me ne bo kdo držal za jezik – na simbolni ravni uprizarja reprizo marčevskih id nad ministrico prof. dr. Simono Kustec. 15. marec je danes. 15. marca leta 44 pred našim štetjem naj bi bil Gaj Julij Cezar zadnjič na poti v senat. Ko danes ministrica posluša brutalne napade nekdanjih koalicijskih partnerjev, ima gotovo asociacije na zadnje znamenite Cezarjeve besede: »Et tu, Brute?« »Et tu, Brute?« No, še medklic. Predlagatelji pravijo, da je Vlada ravnala napačno, ker je število vpisnih mest na medicinske fakultete povečala za 50, 40 v Ljubljani, 10 v Mariboru. Napaka pa da je zato, ker ni prostora. Logika predlagateljev je torej, da fakultete vpisujejo toliko mest, kolikor je prostora na razpolago. Pogubna logika. Ker sem govoril o ustavni kategoriji in ker sem govoril o tem, da bi morali biti tukaj zagovorniki resnice, grem na prvo točko tega, kar očitajo, na prvi očitek predlagateljev ministrici: »Nestrokovne, neučinkovite, nekonsistentne in škodljive politike na področju organizacije vzgoje in izobraževanje v času epidemije covida-19, ki je povzročila najdaljše zaprtje šol in vrtcev v Evropi.« Te zastrupljenosti s to dezinformacijo danes več ne morete popraviti, ker se je prijela v slovenski družbi. Kolegica Iva Dimic, predsednica šolskega odbora, je naročila raziskavo z naslovom Šolanje v času COVID-19 v našem izjemno dobrem, odličnem Raziskovalno-dokumentacijskem sektorju. Nismo najdlje časa imeli zaprtih šol. Sicer pa, kaj pomeni zaprta šola? Ali pomeni, da ni bilo pouka? Pa smo vsi tako zelo digitalni in prisegamo na digitalno! Smo približno na nivoju Bolgarije, Grčije in slabše od nas, če želite, so Italija, Madžarska, Poljska, Slovaška, Češka, Romunija. Številke ne lažejo, kolegice in kolegi. Če vam te številke niso všeč, replicirajte raziskovalnemu sektorju. In še naprej. Ministrica ima odlično podporo v Vladi. Nekateri ste želeli dokazovati in javnost prepričevati, da je nepomembna. Zelo pomembna. Zelo pomembna, ima močno politično podporo v Vladi. Če je nimaš, si pogorel. Ona jo ima. Poglejmo spet številke, proračun za letošnje leto. Za 16 % več oziroma za 315 milijonov več denarja za letošnje leto, kot je bila realizacija 2019. Približno toliko tudi za leto 2022. Praktično več kot 2 milijardi 250 milijonov. Ali to dobi ministrica brez politične podpore na Vladi? No, njen predhodnik je gotovo ni imel, je pa bil olikan, ker se je zahvalil Novi Sloveniji za zahtevo za sklic nujne seje odbora za izobraževanje, kjer smo predstavili izjemno veliko, 10 let trajajočo problematiko nevlaganja v vrtčevsko in osnovnošolsko infrastrukturo. S sklepi smo bili povoženi, je pa bil sprejet naš amandma takrat na proračun, hvale vredno, mislim, da za 5 milijonov. Premalo. Prejšnja vlada je bila gluha za to, kar so demografski kazalniki eksaktno kazali in kažejo – da bomo do leta 2023 imeli 14 tisoč 251 otrok več v osnovnih šolah, vsak naj si izračuna, koliko je to oddelkov in tako naprej, in da je potrebno zagotoviti infrastrukturo. Ravno tisti, ki ste najbolj prisegali in prisegate na državne šole, ravno tisti ste rekli, ne, denarja pa ne damo. Čakajte, kako gre to skupaj? Ta ministrica je zagotovila za obdobje 2021–2024 dodatno 43 milijonov evrov, dobrih 13 za sofinanciranje vrtcev in slabih 28 za sofinanciranje osnovnih šol. In še bi lahko našteval. Pa morda še toliko priljubljena tema, kohezijska sredstva. Poglejmo samo nekaj podatkov o sredstvih evropske kohezijske politike. Na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport razpolagajo z dobrimi 606 milijoni evrov pravic porabe sredstev evropske kohezijske politike za obdobje 2014–2020. Do konca leta 2020 je bilo izvedenih 126 neposrednih potrditev operacij ter javnih razpisov za sofinanciranje. Sofinancirali so – ministrstvo namreč – tisoč 582 operacij z različnih vsebinskih področij v skupni vrednosti 525 milijonov evrov. Številke ne lažejo. Dejstvo je, da leva opozicija z relativno jalovimi argumenti prihaja nad ministrico za šolstvo, medtem ko, zanimivo, enega od pomembnih razlogov pa ne navaja. Zdaj tu pomagam predlagateljem. Med 20 ne ravno utemeljenimi očitki opozicije praktično ni najtehtnejšega, zaradi katerega bi si morda ministrica Simona Kustec zaslužila interpelacijo – ustavna odločba. Zaenkrat še ni realizirana, še ni sanirana, bo pa, ker smo tako dogovorjeni. Očitno torej predlagatelji odobravajo diskriminacijo otrok v zasebnih osnovnih šolah z javnoveljavnim programom. En znani visokošolski učitelj se sprašuje danes, ko nas posluša ali vas posluša, citiram ga: »In kaj človek izve v prve pol ure interpelacije? Da predlagatelja ministrico večkrat pozoveta k odstopu in s tem najlepše priznata, da je interpelacija farsa in da glasov za odstavitev opozicija nima.« Opozicija ima seveda do vlaganj interpelacij vso pravico, kljub temu pa se zdi, da s tem instrumentom ne zna ravno najbolje ravnati. Ministrica je namreč s svojim umirjenim odzivom za zdaj zatrla vsak poizkus, da bi jo razpravljajoči z ravni stroke spravili na raven medsebojnega političnega obračunavanja. V tem primeru se ministrica njihove igre pač ne gre. Epidemija seveda ni krivda ministrstva, s to težavo se namreč sooča celotna Evropa. To ugotovitev poznajo otroci, upam, da tudi odrasli. Za končno sodbo o vseh odločitvah bi vendarle kazalo še vsaj majčkeno počakati. Upam, da ne predolgo. Odstavitev ministrice je vendarle resnejša stvar kot prikazovanje svoje politične moči ali, bolje rečeno, nemoči. Kakorkoli, današnja razprava bo spet minila v prepričanju že prepričanih. Ob tem ima opozicija nedvomno na svoji strani mnenje tistih, ki so siti zaščitnih ukrepov. A grajenje svoje kariere na razjarjenih volivcih se ji lahko hitro vrne kot bumerang. Kolegice in kolegi, je čas neuspešne nezaupnice in je čas neuspešnih interpelacij. Je tudi čas, ko nesposobni niso sposobni onesposobiti sposobnih. In je čas za podporo ministrici prof. dr. Simoni Kustec. Zdaj je ta čas. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Samo Bevk, pripravi se Blaž Pavlin. Kolegica Nataša Sukič, replika.
Spoštovani kolega, zdaj pa vi govorite o nekih igrah opozicije. Dajte vi meni povedati, kakšna je to igra opozicije, če konkretna vprašanja postaviš ministrici, pa ne dobiš odgovora. Kako to, da je zavajala javnost? En teden je imela na mizi strokovno mnenje, da naj odpre šole za otroke s posebnimi potrebami, pa tega ni naredila. Pa še lagala je, da nima zelene luči. In zdaj boste vi govorili, da so to igre opozicije, te interpelacije? To niso igre opozicije, to so igre ministrice, ki niti ne odgovori. Vi pravite, kako dostojanstveno ona danes tu sedi – ona sploh ne odgovarja na vprašanja, na katera bi morala odgovoriti. To je replika vam, ko take trditve postavljate v opoziciji, spoštovani kolega.
Kolegica Sukič, to ni replika. Besedo ima Samo Bevk, pripravi se Blaž Pavlin.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor! Kot prvo bi najprej povedal, da se mi zdi to, da 16 ur razpravljamo v enem dnevu o eni temi, odločno preveč. To za nekega normalnega delovnega človeka daleč presega sposobnosti neke razumne razprave. Pa pustimo to, to je mogoče tema za spremembo Poslovnika Državnega zbora. Sedaj pa k interpelaciji. Vlada, v kateri sodeluje in glasuje tudi prof. dr. Simona Kustec, na 53. redni seji 28. januarja letos ni potrdila sklepa o soglasju k vsebini razpisa za vpise v dodiplomske in enovite magistrske študijske programe v študijskem letu 2021/2022. Soglasje Vlade ja namreč pogoj za objavo razpisa, visokošolski zavodi pa so, kot je ustaljena in običajna praksa, nameravali ta razpis objaviti 1. februarja. Še bolj bizarno se mi zdi dejstvo, da je sam dokument uskladilo prav šolsko ministrstvo in je bilo zato pričakovano, da bo soglasje Vlade zgolj gola formalnost. S to samovoljno potezo Vlade je bil resno ogrožen vpis na fakultete v prihodnjem študijskem letu. Ob tem je dodatno zaskrbljujoče dejstvo, da je predsednik Vlade Janez Janša dejal, da je potrebno izobraževanje prilagoditi potrebam na trgu dela, kar me spominja na čase, ko je predsednik hodil po poteh Avnoja. Vlada in ministrstvo, ki nista sposobna jasno določiti, ali bodo šole naslednji teden odprte, sta kot razlog za nesoglasje navedla, da je izobraževanje potrebno prilagoditi potrebam trga dela v naslednjem desetletju. Namesto avtonomije univerze ter svobode raziskovanja in izražanja trenutna vlada vsiljuje produktivistično ideologijo, kjer je očitno sprejemljivo, da predsednik Vlade osebno odloča o tem, kaj je produktivno in kaj ne, kaj ima dodano vrednost in kaj ne. Ministrica predsednika Vlade pri tem očitno podpira in zahteva visoko šolstvo, ki bo služilo potrebam trga dela, torej kapitala, in prav ničemur drugemu. Avtonomija univerze pa pomeni prav nasprotno – da ima nekdo vso svobodo in pravico, da sodi o odločitvah politike in da za to ni kaznovan in preganjan. Cilj izobraževanja je namreč napredek človeštva in zadovoljevanje družbenih potreb. Univerza mora imeti avtonomijo, da sama odloča o lastnih prioritetah, in svobodo, da sodi o potezah politike, ne da se ji slednja maščuje. Gre torej za očitno kršitev avtonomije univerze in svobode izobraževanja. Postavlja se torej vprašanje, ali je ministrica prof. dr. Simona Kustec pri tem zopet pomagala zasebnim visokošolskim zavodom, kot je to storila pri obravnavi PKP6, ko je zasebnim izobraževalnim zavodom, ki so blizu predsednika Vlade, omogočila, da akreditacijo obdržijo, navkljub temu da za to ne izpolnjujejo zakonskih pogojev. Tudi v tem primeru gre namreč za destabilizacijo javnega visokega šolstva in znanosti ter za pretakanje proračunskega denarja k izbranim zasebnim družboslovnim fakultetam. Seveda bom glasoval za to, da ministrica izgubi položaj šolske ministrice v tej vladi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Blaž Pavlin, pripravi se mag. Dejan Židan.
Gospod predsednik, hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi in ostali prisotni! V začetku lanskega leta smo začeli na daljavo spremljati epidemijo covida-19, ko smo spremljali razmere na Kitajskem. Vse skupaj se je zdelo kot nek dogodek iz znanstvenofantastičnega filma. Ko smo se pri nas in v naši okolici začeli soočati s smrtonosnim virusom, smo vsi pričakovali, da se bo epidemija kmalu končala. Jeseni se je epidemija koronavirusa spet razmahnila, novo upanje v boju z virusom pa je dalo odkritje raznih cepiv. Zagotovo je vodenje Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport poleg Ministrstva za zdravje ter Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti v tem času epidemije eno najbolj odgovornih in zahtevnih ministrstev. Naj uvodoma povem, da šole v Sloveniji niso bile zaprte. Tako spomladi kot tudi jeseni in preko zime je pouk potekal na nekoliko drugačen način. Potrebno je bilo omejiti stike in šole so bile prostor, kjer je bilo zaradi številnih stikov veliko možnosti za okužbo s koronavirusom, saj se v njih tako ali drugače srečuje veliko ljudi. Res je, da večinoma otroci oziroma mlajši prebolijo ta virus brez hujših simptomov in težav, so pa lahko prenašalci virusa in z njim lahko okužijo tudi starejše, za katere je virus lahko smrtonosen. V slabih dveh tednih se je spomladi vzpostavilo izobraževanje na daljavo, in to tako, da je delovalo dobro. Glavni namen izobraževanja na daljavo je zagotovo ohraniti stik učenca z vzgojno-izobraževalnim področjem in vsebinami znotraj le-tega, kakor tudi vzdrževati doseženo raven znanja pri učencih. Velika zahvala gre vsem učiteljem, psihologom, pedagogom in ravnateljem, da so bili in ostali povezani s starši in učenci. Po počitnicah je pouk sprva potekal v učilnicah, a ker se je večinoma v obdobju od oktobra do decembra zdravstvena situacija začela poslabševati, so številne države šole spet zaprle in prešle na pouk na daljavo. V mesecu februarju, točneje 22. februarja, me je presenetil prispevek na Televiziji Slovenija, da se v Berlinu v šole vračajo učenci prvih treh razredov osnovne šole. V tistem obdobju, če se ne motim, je bila v večini Slovenije prva triada v šoli že nekaj časa. Do tedaj sem bil prepričan, da imamo šolanje na daljavo samo v Sloveniji, ampak po poročanju medijev je bilo tako tudi v Nemčiji. Naj ob tem poudarim, da je imela Nemčija bistveno boljšo epidemiološko sliko tako takrat, ko so šole zapirali, kot takrat, ko so jih odpirali. Nihče ne trdi, da lahko izobraževanje na daljavo nadomesti izobraževanje v šoli, vendar so ta način izobraževanja narekovale zdravstvene razmere v Sloveniji. Glede odprtja šol v Posavju in Jugovzhodni Sloveniji, ki sta bili dlje časa glede okužb najslabši regiji in so učenci začeli obiskovati šole najkasneje. Trenutno je epidemiološko situacija najboljša glede na regije v ostalih delih Slovenije. Ali je oboje povezano, ne vem in o tem težko sodim. Eden od predlagateljev je danes povedal, da bi lahko selektivno lokalno odpirali in zapirali šole. Ko je izobraževanje v teh regijah zaradi poslabšanja razmer ponovno prešlo na daljavo, pa so v nekaterih regijah proti tem ukrepom protestirali. Cepljenje in množično testiranje konec lanskega leta in v januarju je izboljšalo epidemiološko sliko v Sloveniji in takrat je bilo tisto obdobje, v katerem so se šole lahko odprle. Zmanjšalo se je število okužb, prav tako se je zmanjšalo tudi število hospitaliziranih, kar je bil tudi eden od pogojev nekdanjega ministra za zdravje Tomaža Gantarja za rahljanje teh ukrepov. Otroci so zelo prilagodljivi, nikoli niso imeli težav z nošnjo mask ali upoštevanjem predpisanih ukrepov, če so le imeli dober vzgled svojih staršev in učiteljev. Razni neverni Tomaži med sindikalisti pri tem zagotovo niso koristili in so bili slab vzgled. Otroci so se hitro navadili na delo od doma, seveda pa so pogrešali svoje sošolce in prijatelje. Verjamem pa, da se da danes s sodobno tehnologijo to do neke mere nadoknaditi. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Dejan Židan, pripravi se Robert Pavšič.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, predstavniki Vlade! Sedaj bom govoril o ministrici brez njene prisotnosti. To ni prav, v resnici, ker govoriti o nekom, ki ni prisoten, izgleda skorajda kot zahrbtno dejanje, tako da niti ne vem, kako naj začnem, in bi si želel, da je ministrica tukaj prisotna. Upam pa vsaj, da ima tam, kjer sedi, televizijo prižgano ali pa posluša radio. Nekaj razlogov, zakaj bi vsak minister slovenske Vlade, ko pride sem pod vprašajem interpelacije, moral imeti izglasovano interpelacijo, katerikoli minister. Trenutek, odkar si trenutna slaba slovenska vlada, posledice dejanj katere bomo kot država, kot narod, kot družba celili še desetletja, zasluži pozitivno interpelacijo, torej da se z blagoslovom tega parlamenta poslovi, je bil, ko je Vlada na nek način vzela pristojnosti ministru, ki je odgovoren za epidemijo, torej ministru za zdravje, in začela odločati v imenu Ministrstva za zdravje. Od takrat naprej za vse napačne, vse škodljive odločitve nosi svoj delež krivde vsak minister in vsaka ministrica te vlade, vključno s prisotno, ki sedaj tukaj ni prisotna. To, da smo pri obvladovanju epidemije covida-19 izrazito neuspešni, verjetno lahko skriva samo nekdo, ki je ideološko zaslepljen. Smo neuspešni, število smrtnih žrtev je povsem nepotrebno, takšno, kot je, in kriza, ki je v državi, je povsem nepotrebna. Kaj so razlogi, je v tem trenutku jasno, kriva je pa tudi ministrica, ki je trenutno odstotna. Prvi razlog je dosti enostaven. O epidemiji največ vedo epidemiologi. Epidemiolog ni infektolog. Epidemiolog ni obramboslovec. Epidemiolog ni pediater. Epidemiolog ni strojni inženir. In epidemiolog ni mikrobiolog. O epidemiologiji največ vedo epidemiologi. V tem državnem zboru sem že nekajkrat govoril naslednje, pa moram ponoviti, ker je občutek, da je enostavno na strani vladajočih nerazumevanje. Če človek zboli za očesno boleznijo, verjetno ne želi, da je obravnavan pri dermatologu, pa čeprav je Nobelov nagrajenec. Če je potrebno narediti operacijo na srcu, si verjetno človek ne želi nevrokirurga, pa čeprav je ta mednarodno priznan. In kadar gre za infekcijsko bolezen pri posamezniku, nikomur ne bo prišlo na misel, da bo tega posameznika zdravil epidemiolog. Ko gre za epidemiologijo, pa slovenska vlada, ki je slaba, breme odgovornosti in odločitev prenaša na vse profile, samo na epidemiologe ne in to sprejema vlada kot celota. V tem trenutku imamo malo spremenjeno skupino, ki vodi, naj strokovno svetuje v borbi proti epidemiji. Spoštujem posameznike in posameznice, ki so člani, vendar ponovno skupine ne vodita strokovnjakinja ali strokovnjak, ki ji, mu je to v bistvu življenjsko poslanstvo – epidemiologinja ali epidemiolog. Niti večine nimajo. Sam in Socialni demokrati smo že večkrat predlagali slovenski vladi – zakaj to poudarjam, predlagali slovenski vladi? Ker je kar naprej očitek, da ne sodelujemo. Saj mi drugače kakor s predlogi ne moremo sodelovati. Mi ne odločamo, mi nismo tisti vzor. Vzor morajo biti tisti, ki sprejemajo odločitve. Predlagali smo ji tudi načela delovanja strokovne skupine, nič se ne upošteva. Nič se ne upošteva. Odgovorna je tudi trenutno odsotna ministrica. To je razlog, zaradi katerega je potrebno glasovati proti tej ministrici. Kot drugo. Sem že omenil, da če želimo, da ukrepi v tej državi delujejo, morajo največji, dvojni, trojni, stokratni vzor biti tisti, ki sprejemajo omejitve. Pričakovati, da naj bodo vzor delavci v tovarnah, je napačno. Pričakovati, da naj bodo maksimalni vzor šolniki v šolah, je napačno. Največji vzor morajo biti tisti, ki sprejemajo omejitve, in to so ministrice in ministri, in če hočete, državni sekretarji in sekretarke. Apeliram seveda na vas, gospod državni sekretar, ker ste edini, ki ste trenutno prisotni od političnega vrha slovenske Vlade tukaj [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Pa še dva, se opravičujem. Tako zadaj sedite in ste s to masko povsem neopazni [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Še nekdo je nekje. Ni potrebno, da se skrivate pred opozicijo, nič slabega vam nočemo, samo svetujemo vam. Tu je druga napaka. Prva napaka je, da se ne upošteva stroke, ker, še enkrat, pediater ni strokovnjak za epidemijo, urolog ni strokovnjak za epidemijo, da ne govorim o obramboslovcih. Druga napaka je potem vzor. Ne bom govoril o posameznih primerih, ker so zlovešči, ampak primer tistega, ki krši, ki ni dober vzgled in sprejema odločitve, je milijonkrat slabši kot primer nekoga, ki ne sprejema odločitev. Zamislite si ljudi, ki opazujejo. Če se nekdo, ki sprejema na Vladi odločitve, ki glasuje, tega ne drži, kako naj človek pomisli, da gre za resen ukrep, če ga tisti, ki ga sprejme, ne uresničuje v praksi? Tretje so pa seveda grožnje. Jaz ne vem, to sem v tem parlamentu povedal že milijonkrat, pa verjetno moram še dvamilijonkrat povedati, preden gre gospa v penzijo – poglejte nastope gospe Merklove. Poglejte ponižnost nekoga, ki je voditelj in ne politikant. Poglejte ponižnost, ko govori v parlamentu, poglejte ponižnost, ko se pogovarja tudi z opozicijo, in predvsem ponižnost, ko se pogovarja z državljankami in državljani. Pa sedaj primerjajte z našo vlado pa boste ugotovili, zakaj stvari ne gredo. In sedaj grožnje. Jaz ne vem, kaj je tako zelo narobe, da ne spoznate, kaj se je dogodilo v Mariboru na Trgu svobode. Bili so otroci, ki so prosili, da se jim omogoči nekaj, kar je najbolj normalno – da pridejo v šole. Tisti, ki danes govorite, da je izobraževanje prek digitalnih omrežij uspešno, pojma nimate. Socializacija prek digitalnih omrežij v resnici ni možna. Socializacija prek digitalnih omrežij ni prava socializacija. Preberite literaturo, poglejte, sam jo berem. To je največja napaka. In če verjamete, da je pouk prek digitalnih orodij primerljiv s poukom »v živo«, pomeni, da res živimo v vzporednem svetu. In otroci prosijo – to ni politično dejanje, to je prošnja otrok – dovolite nam, da se vrnemo v šole. Kazni ne dobijo najvišji predstavniki slovenske države, ki sprejemajo odločitve in jih kršijo, kakor dobi kazen revež, ki na nekih stopnicah je rogljiček, se spravite na otroke, ki prosijo, da se vrnejo v šolo. Ali ste slišali kdaj izraz politični teror? Še enkrat, otroci so prosili, da gredo v šole, za njih to ni bilo politično dejanje, je bila samo prošnja. V trenutku, ko ste se odločili, da jih je potrebno kaznovati, je pa vse skupaj postalo politični akt, ampak ne njihov, vaš politični akt. V takem trenutku je biti tiho nekaj napačnega. V takem trenutku je ne razumeti otrok in jim žugati, ja, dobili ste to, kar ste si zaslužili, znak nezrelosti. In to je ministrica, ki bi morala biti prisotna, pa je odsotna, naredila. Verjemite mi, da bi bila v večini zrelih demokracij to točka preloma, da ministrica ali minister v trenutku odide. Gremo naprej. Sam sem bil šokiran, ko sem skušal tudi s poslanskimi pobudami dokazovati, da imamo posebno kategorijo otrok v tej državi, to so otroci s posebnimi potrebami. Otroci s posebnimi potrebami so točno to, kar ime pove. To niso zoom otroci, to niso digitalni otroci, to so otroci s posebnimi potrebami. Ob vsej stroki, ob vseh nasvetih in ob vsej pameti tudi na pristojnem ministrstvu mora na koncu otroke rešiti Ustavno sodišče. Da je pa zadeva še hujša, pristojna ministrica reče: »Ja, pravilno, to sem pričakovala.« Poslušajte, imamo izvršilno vejo oblasti, ki je dolžna, da deluje v skladu z zakonom, pa še to je premalo, mora imeti rada otroke, mora jih razumeti. In na koncu reče: dobro, ustavno sodišče, da ste se tako odločili. Ministrica, pogrešal sem vas. Kakor da govorim sam sebi. Ustavno sodišče reši otroke in vi, gospa ministrica, rečete, saj sem pričakovala. Ja pa če ste pričakovali, zakaj tega niste naredili teden, dva, tri, štiri, pet, šest pred tem?! Kaj pa je Ustavno sodišče tam, da bo vam govorilo, kaj je potrebno narediti otrokom?! Če grem naprej. Vsi se strinjamo, da so zaradi majhnosti Slovenije znanost, znanstvenoraziskovalno delo, inovacije še bolj potrebni. Ob vsem dolgu, ki ste ga naredili, so potrebne še bolj. Tako in tako to, kar sedaj počnete, naša predsednica gospa Tanja Fajon je dobro rekla, ne delite samo bombončke, delite bombonjere. Na račun naših vnukov, in če preračunate, kaj pomeni 60 let, ugotovite, da tudi na račun pravnukov. Če hočemo vse to vrniti tako, da ne bo posegalo v pravice ljudi, v javno šolstvo, v javno zdravstvo in tako naprej, lahko naredimo samo s hitrim dvigom dodane vrednosti, ni druge možnosti. Ko ste prevzeli ministrstvo, ste v roko dobili usklajen predlog z deležniki, kar se tiče Zakona o znanstvenoraziskovalni in inovacijski dejavnosti. Ne samo, da je bil usklajen, ta zakon je imel tudi soglasje tedanje strukture finančnega ministrstva, kar je skoraj enako ali bolj pomembno. Vem, da lahko rečete, da kakšna malenkost ni bila usklajena, ampak vsebinsko je bil usklajen. Pa jaz razumem, da pride nova oblast, kakšen nov pogled, novo vprašanje, in zato sem začel početi nekaj, kar mora početi opozicijski poslanec. To ni stvar nesramnosti. Naloga opozicijskih poslancev je nadzor in kontrola. Mi nimamo moči, da sprejemamo odločitve. Če bi imeli te moči, ne bi bili opozicijski poslanci. Sam imam to navado, marsikdo se čudi, da podobno, kot nekateri rečejo jabolko na dan, jaz rečem poslansko vprašanje na dan. Pa moram povedati – tokrat bom povedal nekaj pozitivnega o slovenski Vladi – da generalno dobivam kvalitetne odgovore. Ne strinjam se z vsemi, ampak vidim trud. Vidim drugačen pogled, kot je moj, vendar dobivam relativno kvalitetne odgovore. Potem sem se odločil, da grem nekoliko rangirat, kakšni odgovori prihajajo s posameznih ministrstev. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, če greste kdaj na rubriko Poslanska vprašanja in pobude pa vtipkate Dejan Židan, boste videli, vsak da eno vprašanje, potem pa tudi odgovore ministrstev. Če boste kdaj imeli to možnost, dajte pogledati kvaliteto odgovorov posameznih ministrstev. Pa si poglejte, kje je ministrstvo, ki bi po neki logiki moralo imeti najbolj kvalitetne odgovore in najbolj vsebinske, pa primerjajte te odgovore recimo z ministrstvom za zdravje, z ministrstvom za okolje, infrastrukturo in vsemi ostalimi. Doživeli boste, podobno kot jaz, kakor ga doživim vedno, ko dobim odgovor, neke vrste majhen šok. Že to v resnici pove, kako resno je to konkretno ministrstvo vodeno. Še enkrat, za ministrico je danes potrebno, da se ji glasno in jasno pove, da je čas, da odide. Prvič, ker ste del vlade, ki je škodljiva, in vsako glasovanje o ministrici ali ministru je glasovanje tudi o konkretni vladi. Kot drugo pa tudi odnos do znanstvenoraziskovalnega dela, inovacij in ne nazadnje do dijakov, do otrok s posebnimi potrebami, je več kot zadosten razlog, da bi, če bi danes glasovali na podlagi argumentov in ne moči koalicija – opozicija, trenutna vlada jutri morala iskati novega ministra. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Besedo ima Robert Pavšič, pripravi se Gregor Perič.
Hvala in dober večer vsem! Počasi se bližamo današnjemu epilogu, za katerega seveda vsi, ki nismo naivni, predvidevamo, kako se bo zaključil. Me pa dejansko tako kot vedno niti ne preseneča, bolj me žalosti to, da vedno znova ugotavljamo, da je sestava trga parlamenta zelo multifunkcijska in se ukvarjamo z vsem, samo s tistim, s čimer bi se morali ukvarjati, ne. Ministrica, ali vam je tega treba danes? Je vredno te cene? Ali mislite, da vas bo ta množica ljudi, ki vas danes tako srčno in argumentirano zagovarja, seveda skozi vrstice, do svojega vodje, delala to tudi jutri, ko bo zgodba zaključena? Jaz sem prepričan, da ko bo enkrat konec te vaše ljubezni, te zgodbe, vas bodo čez noč pozabili. Vam bo zaradi tega danes po interpelaciji, ki jo boste zelo verjetno preživeli, kaj lažje? Dvomim, da boste tudi danes po potencialno preživeti interpelaciji mirno spali, ker veste, kdo vas zagovarja v tem postopku. Vaši nekdanji politični nasprotniki, ki so vas še ne tako dolgo časa nazaj mirne duše blatili, vas spotikali in iskali vsako možno napako, danes vas pa branijo. To branjenje ima svojo ceno in to ceno danes plačujete. Veste, kaj je meni danes osebno najtežje? Ko vas gledam v tem letu dni, kako pred našimi očmi dejansko usihate, postajate bleda senca ženske, kakršna ste bili pred letom dni. Druga stvar pa je pač argumentacija, ki jo poslušamo predvsem s te strani [[pokaže z gesto]] . Vedno znova se ponavljajo iste zgodbe, niti ne teze, ampak hipoteze. Ampak pač, če jo dovoljkrat ponoviš, postane resnica. Vi z vsako minuto, ko ste tiho, tem hipotezam, ki bi jih ne tako dolgo časa nazaj gladko zavrnili, danes samo še tiho, z vsako minuto tišine prikimavate. Slišali smo, da opozicija dela vse, samo da bi zrušila vlado. Bežite, no. Pa saj vso interventno zakonodajo sprejemate sami, brez nas. Da ne govorimo sploh o ukrepih Vlade. Dela pa Vlada sama, če govorimo o kolektivnem organu, ampak vsi tisti, ki vemo, za kaj gre, vemo, kdo sprejema odločitve v tej vladi. Ti ukrepi Vlade so dejansko unikum v celotni Evropi – se bom kasneje vrnil k temu – in dokazano v nasprotju z mnenjem stroke. Tako kot je izpostavil kolega Židan – z epidemijo naj se ukvarjajo epidemiologi. Ta vlada je z vašo pomočjo in s pomočjo koalicije pač to zgodbo obrnila na glavo z izgovorom, zelo poceni izgovorom, da je bil krizni načrt upravljanja iz leta 2016 preslab, in s prvimi nekaj interventnimi zakoni. Takrat ste pa tudi, ko ste umaknili stroko, prevzeli vso odgovornost. In da bi se parlament moral ukvarjati z epidemijo – pa kakšno epidemijo? Vladno, koalicijsko? Če pač zavračate vse predloge, potem boste sprejeli tudi odgovornost. Veste, da pravi voditelji napake priznajo, se iz njih nekaj naučijo, drugi, ki niso pravi voditelji, pa za napake vedno krivijo druge, tako kot vi danes, ministrica. Sem vas poslušal cel dan, krivi so mediji, kriva je politika, krivi so ljudje, vsi so krivi, samo vi ne. Mi smo krivi. Verjetno zato, ker vas že 15 ur matramo zdajle. Že decembra je predsednik vaše stranke na televiziji javno priznal, da ste kot Vlada z ukrepi zašli v slepo ulico. Zdaj ne vem, ali je bil to en trenutek slabosti, nepozornosti, ampak v tistem trenutku je Zdravko Počivalšek priznal, da ste napake delali. Potem pa danes spet poslušam, kako ste vse naredili brezhibno, vse štima, vse deluje, brez napak, brezmadežno. Vi lahko živite v takšni utopiji, resnično življenje pa je na žalost popolnoma drugačno. Ko ste sprejeli ponudbo, da postanete ministrica, so vas verjetno premamili rezanje trakov, fototermini z uspešnimi športniki, gala dogodki in podobno. Resničnost je pa spet na žalost bila popolnoma drugačna. Ne me narobe razumeti, nihče ne trdi, da vam je bilo enostavno. Ampak vi osebno in kolektivno kot članica Vlade ste to epidemijo in predvsem spopadanje z epidemijo in posledicami kompletno zavozili. Ker upravljanje epidemije ni zdravljenje bolezni, upravljanje epidemije je zdravljenje družbe, tega pa ne zmorete prepoznati in ste se raje prepustili nekemu kriznemu upravljanju. Vrhunec razprave pa je bil danes, ko je poslanec govoril o vrednotah in svobodi. Kakšni svobodi? A mi danes živimo v svobodni državi? Ljudje ne smejo ven po 21. uri, ne smejo povedati svojega mnenja, če ga, pa to stane najmanj 400 evrov. Ali je to svoboda po vaši meri? Ali so to vrednote? Ne, to je vrednost. In če govorimo o dijakih iz Maribora, polnoletni so dobili kazen in so morali na sodišče, ne vem pa, če veste, da so mladoletni pa morali s starši na zagovor še na center za socialno delo. Kam smo mi pripeljali starše in otroke zaradi vašega molka, ministrica? To je vrednost, to je cena, ki jo plačujemo zaradi vaše kimavosti. To opravičevati pomeni samo strinjati se in postati enak. Lahko si lepite razne nalepke, kako ste sredinska vlada – to sem tudi slišal danes, mislim, ene zadeve so prav smešne. Sredinska vlada ste, vi ste pa liberalni korektor? Ne, dragi moji, za prgišče drobiža, če gledamo celotni proračun naše države, vsak dan prodajate ne samo državljanke in državljane, ampak tudi prihodnost. Za prgišče drobiža. Jaz sem vas danes zelo pozorno poslušal, ministrica. Vas, koalicijo, predlagatelje, in sem se resnično zamislil, kam smo mi pravzaprav prišli, da se strinjate s tem, vam še enkrat povem, da vas in vaše delo zagovarjajo največji dežurni nebulotiki, ki argumente – ne vem, od kod jih vlečejo. In potem imajo še toliko poguma, da rečejo, da je to najboljša sredinska vlada, ki jo premore ta država. Ja, potem pa [[…]]Tudi sami ste prevzeli ta besednjak, sploh v uvodnem nagovoru. Rekli ste, vas navajam: »Dejstva covid dosežkov so, da je bilo uspešno zaključeno preteklo, začeto novo šolsko leto, izvedena matura, vpisi v osnovne, srednje in visokošolske programe, da že tečejo priprave na letošnjo maturo.« Ja če bi pa še to zavozili, potem pa sploh ne bi imeli več resorja! To je bila osnova. Ampak zasluge, da se je to zgodilo, ne gredo vam, gredo sistemu, gredo požrtvovalnosti šolnikov, staršev in predvsem otrok, ki so to zmogli, vsaj tistih, ki so to lahko zmogli, ker ni bilo enostavno. Ampak spet je vprašanje, za kakšno ceno in koliko časa bodo otroci in vsi tisti, ki so bili v to zgodbo vključeni, to ceno še plačevali. Nadalje ste rekli, kar pravzaprav kaže ne samo na vaše razumevanje dimenzije in vsebine resorja, ampak tudi celotne države iz razprav poslancev. Citiram: »V okviru osmih paketov tako imenovane protikoronske zakonodaje je bilo podprtih za dobrih 76 milijonov ukrepov, s katerimi smo zagotovili podporo za izvajanje izobraževalnega procesa, med njimi za nakup opreme IKT, za zaščitna sredstva za nemoteno izvedbo dela, za nadomestila plač, izpad prihodkov, za oprostitev plačila za vrtce in tako naprej.« Po vašem se da vse te probleme rešiti z denarjem, vse se da kupiti – to kaže na dimenzijo vašega razmišljanja. In če zanemarimo, da svojo uspešnost ocenjujete z milijoni evrov, ki so by the way iz prihodnosti, in če se že tako hvalite z njimi, dajte vsaj povedati, da tako zadolžena, kot je danes Slovenija, še nikoli ni bila. Če bi prejšnja vlada imela možnost se toliko zadolžiti, se ne bi. Ampak vi pa se, zato da bi lahko okrepili resorje, kjer smo bili šibki. Za vas ni nobenih mej, ne v morali ne v etiki, sploh pa ne finančnih. Ta denar, ki ste ga tako dobrodušno vložili za nakup računalnikov za otroke – ja čemu pa so potem vsa ta humanitarna društva pa podjetniki pa prostovoljci zbirali stare računalnike in jih delili otrokom?! Pa še jih je premalo, še vedno to počnejo. Pa vrtce. Ne vem, zdajle spremljam, ljudje mi pošiljajo položnice, ki so jih dobili za otroke, ki niso bili v vrtcih! Dajte biti vsaj dosledni. Ali pa zaščitna oprema! Ja, dajmo se hvaliti z milijon evrov vrednimi toaletnimi maskami z gumicami, ki ste jih poslali šolam. Izpad prihodkov. Seveda ga morate plačati, če ste prepovedali aktivnosti in naložili plačilo vrtcev občinam. Eno z drugim. To ne gre. Ampak zdajle, ministrica, pa spet podpirate še eno zelo nevarno zadevo – da se bodo lažje odpirali zasebni vrtci. Tako vi skrbite za svoj resor javnega predšolskega sistema in vzgoje. Dovolili boste in spet boste tiho. Aktivno, pasivno ali pa pač samo zato, ker ste lahko tiho. Potem ste rekli, da so vzgojno-izobraževalni zavodi prejeli prek 110 okrožnic, navodil in priporočil za izvajanje. Dve bi bili dovolj, ker z vsem, kar ste poslali, ste samo zmedo ustvarjali, nenehno. Prva bi bila: zaprite vse. In druga bi bila: spet odprite. Kako? Itak se boste sami znašli. Ker navzven je tako delovalo. In ko poslušaš ravnatelje, je dejansko tako tudi bilo. Kakšna je bila uporabnost vašega priročnika z možnimi modeli izvajanja pouka v času koronarazmer? Šele danes, smo slišali, šele danes hodijo zadnji dijaki v učilnice. Ja, krasni modeli, če ste jih tako ali tako pisali samo zaradi tega, da lahko danes pokažete: »Lepo knjižico imamo.« In šele v teh dneh lahko hodijo nekateri študentje na vaje. Pa še nekaj vam povem. Od nekaterih od teh študentov fakultete zahtevajo maske FFP2. Ali jih je zagotovilo ministrstvo? Ne, spet ste preložili to na pleča študentov. Čeprav, tu pri maskah bi lahko pomagali, če ste že držali štango svojemu predsedniku stranke, ko se je to vehementno nabavljalo za ni važno kakšno ceno, predvsem za zaslužke drugih. Saj to je najbolj žalostno, ker niste vi nič od tega imeli, ampak so imeli drugi nekaj od tega, vi boste pa plačali politično ceno. Pa pustimo. O teh zgodbah se bo še dolgo dolgo razglabljalo, ampak upam, da bomo enkrat prišli tudi na tej točki do epiloga. Še ena zadeva je bila zelo zanimiva. V uvodnem odgovoru ste rekli, da ste se že decembra pripravili na odpiranje šol za otroke s posebnimi potrebami, ki naj bi bilo, spet po vaših besedah, mogoče v začetku januarja. Potem pa, spet vaše besede, se je zgodila »zanimiva zgodba«. Sem šel prav magnetogram gledat, »zanimiva zgodba«. Odločba Ustavnega sodišča je za vas zanimiva zgodba. Piar, ki vam je to pisal, je pogrnil na celi črti. Ali ste se tudi vi mogoče nalezli virusa kalimera? Ali je tudi za vas vsaka kritika tudi krivica? Se je tudi proti vam zarotilo Ustavno sodišče?! Dajte no, lepo vas prosim. Ustavno sodišče se je odločilo, da bo ravno takrat, ko ste se vi odločili, da boste odprli šole, dalo še odločbo zraven, da vam bo lažje. In to je zgodba. In to je zarota proti vam. In kar je še najmočnejše in dejansko zmaga v celotni zgodbi in vaši otvoritveni razpravi: »Dali smo dvakrat po 150 evrov za študente.« Eno leto so sedaj že zaprti, to niti en evro na dan ni! In to je za vas uspeh? Hkrati pa iz iste stranke oziroma s pomočjo vaše stranke letijo iz državne blagajne milijoni brez težav, kar takole [[pokaže z gesto]] . Ampak to je že drug resor, nimate nobene odgovornosti, ne politične, ne moralne, ne etične. Skratka, vaši uspehi se merijo v izposojenih in zapravljenih milijonih, vaš poraz pa je predvsem v izgubljenem otroštvu in izgubljenem znanju. Meni vas je pravzaprav žal, ker danes bi lahko vsaj del svoje osebne in profesionalne integritete ohranili s tem, da bi sprejeli vsaj ta del politične odgovornosti. Pa sem prepričan, da boste v zadnjih minutah dobro izkoristili svoj čas in boste spet raje med vrsticami pogledali proč. Ampak krivda bo ostala. In še ena vaša izjava: »Mi vemo, kaj delamo.« Če je to res, potem je mene in veliko ljudi tukaj zelo zelo strah.
Hvala lepa. Besedo ima Gregor Perič, pripravi se Matjaž Han.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi, spoštovana ministrica, državni sekretarji, vsi ostali! Mislim, da je dolg dan za nami. Marsikaj smo si povedali pa bi še jaz kaj dodal. Ko spremljam to razpravo, mi je zelo zanimivo narediti nek povzetek vsega skupaj, kaj se je dogajalo predvsem v zadnjem letu. Ko pridem v Državni zbor, imam občutek, kot da virus ne najde poti v ta prostor oziroma da virus sploh ni neka težava, s katero bi se zadnje leto spopadali in soočali, še sploh, ko vzamem v obzir način, kako se je opozicija obnašala do tistih ključnih elementov, ki preprečujejo širjenje virusa kot takega. Torej, problem so bile maske, problem je bilo nošenje mask, tukaj je bilo veliko povedanega, veliko predvsem takih in drugačnih nasprotovanj, ki so metala senco na smiselnost tega ukrepa. Pa to se je začelo na samem začetku in potem nadaljevalo, dostikrat smo omenili, kdo je bil zelo aktiven na tem področju, katere stranke opozicije. Potem je bilo zelo veliko energije porabljene za to, da se diskreditira aplikacijo kot tako, ki je namenjena sledenju okužbam. Potem je bilo veliko energije porabljene za to, da se diskreditira testiranje kot tako, in veliko energije je bilo namenjene tudi temu, da se protestira. Zakaj morajo parlamentarne stranke, ki imajo dostop do teh mikrofonov, do govornice, do številnih mehanizmov, institutov iz naše ustave še protestirati na ulici, jaz kot politolog ne vem, ker to je po navadi namenjeno predvsem civilni družbi. Kadar se začnejo politične stranke mešati v civilno družbo, potem imamo eno čudno mešanico, ki degradira civilno družbo kot tako. Ampak dobro. Protesti so se začeli že – kdaj? – lani februarja. Vlada sploh oblikovana ni bila, samo pogovori so tekli, pa so bili že protesti, preventivno. Protesti februarja letos so bili že bistveno drugačni, so nam govorili: odprite šole. Verjamem, da so državljanke in državljani, sploh vsi tisti, ki so bili tako ali drugače povezani s to zgodbo oziroma prizadeti z zaprtostjo šol, to razumeli spet kot nek element civilne družbe, kot element ljudi, ki se počutijo v neki stiski oziroma ki želijo nekaj doseči. Pa smo potem spet ugotovili, da za temi protesti stoji politika, posamezni kandidati oziroma kandidatke, ki so bile na listah za Državni zbor iz opozicije. Tako da jaz se potem vprašam, ali res ni nič svetega v naši državi. Sploh kadar govorimo o pandemiji, se res vsak mehanizem izrabi za to, da se približaš ali pa spet zavihtiš na oblast? Očitno ni, očitno je vse možno, vse dopuščeno in pandemija se pač uporabi za to, da se odpirajo vrata do vladnih soban. Potem vsi ti številni pozivi k odstopu. Konec prejšnjega leta je Ustavno sodišče presodilo o eni zadevi, o kateri se je odločalo leta 2013, ko je Vlado vodila SAB, ko smo imeli na mizi v Državnem zboru Zakon o davčnem postopku. Neke vrste nacionalizacija se je dogajala takrat. Danes ocenjujemo, da bo potrebno iz proračuna povrniti 100 milijonov evrov, pa se sliši kakšne pozive k odstopu, prevzemu odgovornosti kogarkoli, ki je bil takrat vpleten v te zgodbe? Ne, se ne. Mi se danes pogovarjamo na en zelo, bom rekel, politično neartikuliran način. Problem so bile maske, problem je bila aplikacija, niso bili problem protesti, potem se pa čudimo, če je slaba epidemiološka slika, potem se čudimo, ker se zaprejo šole, potem kritiziramo Vlado, ker uveljavlja ostre, nesorazmerne ukrepe, ker ti ukrepi trajajo predolgo. Ne se čuditi, če do tega prihaja. Jaz vse to razumem predvsem z namenom rušenja vlade. Epidemija, kot sem rekel, se zlorablja v ta namen. Kronski dokaz, ki ga poslušamo že kar nekaj tednov, je, da so bile v Sloveniji šole zaprte najdlje na svetu, potem pa danes ugotovimo, da sicer niso bile zaprte najdlje na svetu, ampak v Evropi. Potem gremo še malo naprej, samo v Evropski uniji, potem še malo, ker v bistvu vidimo, da je šlo za neko zlorabo, za neko laž, če povem po domače, zaprte so bile najdlje samo, ko je potekal drugi val. Laž, velika laž. Statistika. Statistiko se da uporabiti ali pa zlorabiti za marsikaj in to vi danes v opoziciji počnete. To ni korektno. Težko je pravzaprav tukaj notri govoriti o neki korektnosti. Zakaj je za moje pojme tako zelo veliko energije vložene predvsem na polje Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport? Ker je to ministrstvo zelo pomembno, ker se da prek njega izvajati neke vrste indoktrinacijo, ker se da lepo politizirati in se da izvajati neke vrste ideološki boj. To spet ni prav, ker to poteka na plečih naših najmlajših. To ni prav. Kot rečeno, ni prav in mi tukaj zlorabljamo to področje. Če pogledamo vse naše sosednje države ali pa države po Evropski uniji ali pa po svetu, povsod so bili v istih težavah. Mi smo bili v prvem valu uspešnejši, takrat, če vzamem besede opozicije, je bila za to zaslužna Slovenija, torej državljanke in državljani, ne Vlada, v drugem valu pa je bila za situacijo kriva Vlada. Tako da že tukaj imamo različne kriterije, različna merila. Kjer imamo mi kot država težavo, je v tem, da bi v preteklosti lahko bolje upravljali s številnimi podsistemi, in v tem primeru je predvsem šolstvo tisto, ki je potegnilo kratko. Ampak ne samo šolstvo. Če pogledamo, tudi domovi za starejše. Sistematično se leta in leta tja ni vlagalo. Če ne bomo gledali teh podsistemov kot medsebojno soodvisne, potem nismo pri boju s tem koronavirusom razumeli prav nič. V tem smislu je potrebno upoštevati tudi situacijo v šolah kot takih. Jaz sem vesel, da so se stvari obrnile v pozitivno, jaz sem vesel, da je tudi Vlada in ministrica na čelu ministrstva naredila ta pomemben korak naprej v smislu digitalizacije, da so v najbolj zaostrenih razmerah stvari tekle naprej, in da je bilo v tem času namenjenih veliko sredstev in omogočeno še številnim mladim, ki se izobražujejo, da so prišli do pripomočkov, ki so jim to izobraževanje v najbolj težkih časih omogočili. Tako da tukaj gre zahvala ne samo ministrstvu, ampak predvsem staršem in mladim, ki so v teh težkih časih imeli dovolj potrpljenja in bili predvsem dovolj iznajdljivi, da je izobraževalni proces tekel dalje in da to leto ni bilo izgubljeno, absolutno ne. Verjamem, da bo teh izzivov v prihodnje še zelo veliko, ampak lahko jih rešujemo zgolj in samo skupaj [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Kolega Pavšič, replika.
Najlepša hvala, gospod predsednik. Mislim, da me gospod Perič v kar nekaj mojih trditvah ni popolnoma razumel. Ko govorite o maskah, aplikaciji in testiranju, pridite do mene pa vam bom razložil, kdo je največje težave imel ravno pri teh treh zadevah, v katere vi polagate toliko upov. Vam bom jaz razložil oziroma saj bo kmalu prišlo na površje, ko bo začela z delom preiskovalna komisija. Samo ne govorite na pamet pa ne govorite neumnosti. Protesti so pa posledica teh zadržkov, ki so bili predvsem strokovni. In s čimer imamo mi kot država problem, gospod Perič, ste vi.
To ni bila replika, kolega Pavšič. Besedo ima ministrica dr. Simona Kustec.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Čas je, da se zdaj še vsebinsko odzovem. Ves čas sem poslušala, zato da potem v paketu odgovorim na vse te vsebine. Tudi vmes, ko me ni bilo, to ne pomeni, da vas nisem poslušala, ampak sem bila v sobi 110, zato ker sem si morala malo pretegniti ude. Nekaj stvari bom ponovno pojasnila, nekaj stvari bom dodatno pojasnila, nekaj zadev bo pa tudi takšnih, kjer vas bom popravila, ker so bile bodisi izvzete iz konteksta bodisi napačno razumljene danes skozi ta del, ki sem vam ga že predstavila. Vse z namenom, da se razumemo, da slišite, kaj je realno stanje razmer, kaj se je realno dogajalo z zornega kota dela na ministrstvu, tudi v sklopu Vlade, predvsem in tudi zato, da se ne bi po nepotrebnem delale zgodbe iz neobstoječih problemov. Začnimo najprej na polju vzgoje in izobraževanja, predvsem osnovnošolskega, srednješolskega dela. Tule je še nekaj zadev, ki bi jih rada pojasnila. Ko smo se na Vladi odločali vsak teden o tem, kakšna bo usoda za naslednji teden delovanja vzgojno-izobraževalnega sistema, smo seveda sledili oceni, ki nam jo je dala posvetovalna skupina, sledili smo v prvi vrsti oceni, ki jo je dal minister, pristojen za zdravje, verjetno ne rabim pojasnjevati, zakaj je to tako, in seveda sledili moji oceni. Moji oceni, ki je bila vedno prvi glas za to, da poskušamo narediti vse za to, da se vzgojno-izobraževalni proces izvaja v prostorih vrtcev in šol, vendar pa ne za ceno zdravja. To so dejstva. Vsak je pravzaprav na svoji strani en svoj vidik, svoj interes, tudi področje, ki ga pokriva, zagovarjal, na koncu smo se pa morali, kot sem vam že povedala na začetku, odločiti kot skupina, kot celota za tisto, kar je tisti trenutek bilo najbolj varno, najvišja točka javnega dobrega in človekovih pravic, ki se začnejo v tej zgodbi epidemije z zaščito pravice do življenja in do zdravja, potem pa temu prilagojeno vse ostale pravice. Vmes je bilo vprašanje, kaj se dogaja s tistim mojim podatkom 145 tisoč že preživelih potrjenih primerov v vzgoji in izobraževanju. To je podatek, ki sem ga pridobila iz aktualnega poročila NIJZ, in sicer je to podatek, ki pravi sledeče: na ravni zaposlenih vzgojiteljic, vzgojiteljev v predšolski vzgoji je ta števila tisoč 889; v osnovnih šolah učiteljice, učitelji tisoč 662; v srednjih šolah profesorji, profesorice 437; ostali primeri – ni definirano, kaj so to ostali primeri, ta podatek bomo pridobili s strani NIJZ, toliko da dobite, in to je tudi prav, definicijo, kaj so to ostali primeri, sama bi si to vsekakor interpretirala kot vsi ostali zaposleni v vzgoji in izobraževanju, vemo, da je ta številka zelo visoka, tudi vsega ostalega podpornega zaposlenega osebja v naših zavodih – ta številka je 142 tisoč 985. Iz tega ven potem ta seštevek številk, ki sem vam jih omenila. Bomo pa pridobili za to pojasnilo, k temu se zavezujem, tako da bomo v resnici vedeli, o kateri številki se dejansko pogovarjamo. Mimogrede, vsi podatki, ki sem jih uporabljala danes, so podatki, ki so javno dostopni in so pridobljeni, analizirani po preverjeni metodologiji s strani strokovnih raziskovalnih institucij, ki se s tem pridobivanjem podatkov ukvarjajo – NIJZ, COVID-19 sledilnik in mednarodne podatkovne baze, Svetovna zdravstvena organizacija Our World in Data in seveda podatkovna baza, ki jo pridobivamo s strani Evropske unije. Tako da tule ni neke pretirane skrbi, da bi operirali s podatki, ki niso veljavni oziroma v katere ne gre zaupati. Kar se tiče komentarja, ki ga je dala poslanka Sukič. Nisem rekla, da so delovali oziroma da so bili odprti vzgojno-varstveni zavodi, rekla sem, da so delovali vzgojni zavodi, ne pa zavodi za otroke s posebnimi potrebami, tako kot ste omenjali. Napačno razumevanje je bilo, šla sem tudi pogledat v svoj tekst, vzgojni zavodi, devet jih imamo, za otroke z vzgojnimi težavami, ki so v institucionalni oskrbi, so delovali ves čas. Pravzaprav jih nismo nikoli zaprli. Tako da govorimo o tej skupini. Kar se tiče pa potem še nekaterih vsebinskih vidikov. Preden se premaknem na to, še informacija v zvezi z glasbenimi šolami. Glasbene šole za individualno izvajanje pouka so že odprte, odprle so se v tistem prvem ponovnem odpiranju. Je pa res, da se še niso odprle, spet zaradi potrebe po tem, da vse varnostne ukrepe ponovno z NIJZ natančno premislimo in seveda s strokovnim delom na področju izvajanja tega dela pouka na polju tako imenovane skupinske vzgoje. Se pravi, tukaj govorimo o zborih, govorimo o instrumentalni vadbi oziroma izobraževanju v glasbenih šolah. Ravno jutri imamo s posvetovalno skupino to na dnevnem redu, če bomo dobili eno dobro oceno in vse ukrepe dobro premislili, pričakujem, da lahko že v naslednjem tednu tudi ta del potem odpiramo. Se zavedamo tega, smo v kontaktu z glasbenimi šolami in se jim tudi zahvaljujemo za to razumevanje, predvsem tudi učencem, dokler ne najdemo tudi tega varnega načina. Kar se tiče vprašanja izvajanja tekmovanj in štipendiranja v tem šolskem letu, tudi v preteklem šolskem letu. Vsa tekmovanja smo v tistem času, ko bi se morala odvijati takrat, ko je bilo polno zaprtje, prestavili. Mislim, da je ravno pred kakšnima dvema tednoma bila poslana okrožnica, bili so sprejeti novi datumi za izvedbo tekmovanj, tako da se bodo izvedla. Prav tako to velja tudi za tisti – mislim, da januarski ali pa začetek februarja – poziv za izvedbo tega tekmovanja oziroma preverjanja znanja iz nemškega jezika. Tam smo s pomočjo nemškega veleposlaništva in izvajalcev dorekli neko alternativno rešitev, tako da se bo tudi to preverjanje lahko uspešno izvedlo in nihče ne bo zaradi tega izgubil nobene priložnosti za nadaljevanje šolanja oziroma za tiste najboljše možne pogoje za šolanje. Tudi pri štipendijah smo prilagodili ta sistem štipendiranja v prejšnjem šolskem letu na način, da smo pogledali pretekle rezultate in na ta način vzpostavili neko enakost v pogojih, ker nekatera tekmovanja so se že izvedla, nekatera se niso pa smo po tem kriteriju potem zasledovali skupaj z ministrstvom, pristojnim za delo, ker je ono temeljno pristojno za štipendiranje v našem sistemu. Tako da tudi v tem šolskem letu se prilagajajo ti kriteriji in bodo zanesljivo tudi v izkušnji prejšnjega šolskega leta optimizirani na način, da zanesljivo učenci in dijaki ne bodo prikrajšani pri končni odločitvi oziroma pri končni rešitvi. Poslanec Jelinčič je zelo na mestu odprl vprašanje kurikuluma, vprašanje učnih načrtov, vprašanje pravzaprav tega, s kakšnimi poudarki, s kakšnimi vsebinami v prihodnosti iti v izobraževalni proces. Mislim, da je to ena od večjih zgodb in eden od večjih izzivov časa, ki prihaja. Prav koronačas je našemu izobraževalnemu sistemu nastavil kar eno tako zahtevno ogledalo, ki kaže na to, da smo zelo veliko v šolskem sistemu najverjetneje preveč zakomplicirali na račun tega, da se izpušča oziroma izgublja znanje res temeljnih vsebin, temeljnih ciljev, da se velikokrat naši učenci učijo preveč zakomplicirane snovi, ki je ne dajejo na neke osnovne in pa recimo temu zdravorazumske temelje, ampak jo že izhodiščno začnejo graditi včasih na nekih osnovah, ki jih bodisi na ravni razvoja razuma ali pa tudi življenjske izkušnje še ne razumejo, in je tule predvsem en premislek, ki bo potreben za naprej. Ampak ta premislek bo morala narediti stroka. To je tista posebna karakteristika našega resorja. Verjeli ali ne, gre v prvi vrsti za strokovni resor, kar pomeni, da se v resnici vse odločitve tako na polju izobraževanja kot znanosti in športa sprejemajo v sodelovanju z različnimi strokovnimi sveti, strokovnimi organi, ki pripravljajo podlage, ki pripravljajo vsebinske strokovne rešitve, ki se jih nato tudi na ravni političnega odločanja potrjuje. V tem primeru seveda govorimo o Zavodu za šolstvo, govorimo o različnih predmetnih komisijah, ki pripravljajo te predloge, potem potrjevanju na ravni strokovnega sveta in šele nato to potem pride bolj ali manj kot predlog na mizo ministrstva in Vlade, v nekaterih primerih tudi Državnega zbora, in se o tem odločimo. Razlog, zakaj to počnemo, je zaradi tega, ker je naš sistem utemeljen na konceptu javnega interesa in s tem povezano seveda tudi javnega financiranja. Takrat ko država namenja denar, potem seveda tudi upravičeno mora biti zaradi transparentnosti in gospodarnosti tista, ki preverja, ali je denar namenila za prave zadeve in za prave namene. Tule je vsekakor zgodba kurikuluma tista, ki bo ena od večjih zgodb. Pričakujem jo zelo kmalu in tudi neposredno v povezavi s tole covid izkušnjo in v povezavi z vprašanjem, na kakšen način, v kakšni obliki, do katere mere koncept digitalnega v samem izobraževalnem sistemu ohraniti in z njim potem bogatiti šolski prostor. Zelo podobna zgodba, ki nas čaka in je še velik izziv, je vprašanje bolj gospodarnega pristopa k učbeniški politiki. To pomeni, da se bo treba skupaj z založniki in seveda s stroko usesti in pogledati, kaj lahko in na kakšen način lahko optimiziramo tudi sistem učbenikov, delovnih zvezkov, ki ne smejo biti, tako kot je sedaj to pravilo že predolgo časa, na plečih staršev v konceptu javnega izobraževanja in zaveze, da bomo naredili tudi na naši strani vse za to, da bomo omogočili brezplačno izobraževanje. V tej povezavi govorimo tudi o tako imenovani vzpostavitvi i-oziroma e-učbeniškega sistema. Prve korake proti temu skupaj z Zavodom za šolstvo že počnemo z digitalizacijo učnih načrtov in celotne vstopne platforme, kjer vse tiste učbenike, vsa tista učna gradiva, ki že obstajajo v digitalni obliki, sedaj pripenjamo v posamezne učne načrte in jih bodo lahko tako učitelji kot tudi učenci potem že, pričakujem, z naslednjim šolskim letom uporabljali na brezplačen način. Toliko mogoče še kot odziv na, recimo temu, vzgojno-izobraževalni del na prvem nivoju vertikale. Mogoče še nekaj komentarjev ali pa primerov poročanja, ki smo jih oziroma sem jih pridobila v tem mesecu, pa so neposredno vezani na izkušnjo z izobraževanjem na daljavo in s prvimi ocenami. Povsod gre za prispevke iz enega od slovenskih dnevnih časopisov. Prvi je recimo en lokalni prispevek iz Tolmina, iz Vipave, ravnatelj Škofijske gimnazije Vipava: »Generacija ni izgubljena.« Tule imamo nek strokovni kratek prispevek v zvezi s tem. Potem recimo en prispevek dopisnice iz Nemčije Barbare Zimic, ki opisuje, kako poteka izobraževanje v tem času v Nemčiji, dva dni v šoli, dva doma, nekaj ur po spletu. Tretji prispevek pa je prispevek iz pisem bralcev enega priznanega intelektualca dr. Antona Suhadolca, ki piše o tem, da njegova generacija zaradi vojne ni mogla v šolo, in opisuje, pravzaprav razmere tistega časa umešča v aktualni prostor in nam daje kar nekaj pomembnih sporočil v premislek in pa tudi, verjamem, v prihodnje ravnanje. Velika zgodba, ki nas čaka, ki ni bila narejena na polju vzgoje in izobraževanja na tem prvem nivoju in ki jo tudi osebno jemljem kot nedokončano delo in veliko zavezo do vseh vas, je realizacija ustavne odločbe iz leta 2014 v zvezi s financiranjem javnih osnovnih šol. To je nekaj, kar bomo naredili, zavezujem se, če bo sodelovanje in tudi interes izkazan na vaši strani, da še do poletja letošnjega leta. Gremo dalje. Visoko šolstvo in znanost. Da, tukaj smo vsekakor v času mojega mandata naredili premalo. Želela sem si in tudi dala naloge za to, da bi bilo narejeno veliko več. Imate prav, zakon o znanstvenoraziskovalni dejavnosti se je premikal, se je usklajeval, ampak ni prišel do ciljne črte oziroma čez njo. Imamo dve desetletni strategiji, ki bi ju že morali imeti tudi vi v obravnavi na vaših delovnih mizah. To sta strategija o nadaljnjem razvoju znanosti in raziskovanja in strategija o nadaljnjem razvoju visokega šolstva. To so desetletne strategije, lahko bi se vprašala, kaj se je dogajalo zadnjih devet let, da se nič od tega ni naredilo, lahko vam zagotavljam, da se je z mojim prihodom začelo s tem procesom, da se premika, vendar pa se premika počasi. Prepočasi po moji oceni. Zato pričakujem, da bo novi državni sekretar z ekipo, ki si jo je sam izbral, to delo tudi opravil. To je tisto prvo navodilo in delovna naloga, ki jo je prevzel z nastopom mandata. Še pojasnilo glede vpisov ste želeli ponovno. Malo je povezano tudi s to zgodbo. Vpisi na prvostopenjsko visokošolsko izobraževanje, pa potem tudi na drugostopenjsko in tretjestopenjsko, nekaj, kar bo Vlada obravnavala sedaj pa v teh dneh, so predolgo časa do sedaj bili samo neke vrste, bom rekla, administrativno opravilo. Vsako leto se je po neki določeni proceduri usklajevanja to delalo, vendar pa na ravni strokovno-upravljavskega dela in presoje, razvoj je pa šel naprej, potrebe so se pa spreminjale. Zaradi tega mora pravzaprav odgovoren politični odločevalec, ki tudi financira vse te programe, prevzeti svoj del odgovornosti in to narediti na en drugačen način. Res je, da smo letos že na ravni ministrstva krepko zamujali. Mi smo že nekaj dni prepozno pripravili gradivo za na Vlado in pripravili smo ga po ustaljeni stari poti. Res je, da smo, potem ko smo poslušali tiste prve ključne odzive, ki so prišli iz prakse, iz potreb trga dela, dobesedno v dveh dneh organizirali to strateško srečanje, ta strateški pogovor in pripravili potem vpis, ki se ni niti za eno samo mesto spreminjal glede na predloge, ki so nam jih poslale fakultete. Ampak se je, kot ste že večkrat povedali, dopolnjeval ta predlog glede na potrebe trga dela in tudi glede na potrebe bodočih študentk in študentov, in sicer za 50 mest na računalništvu in informatiki – tega danes niste izpostavljali, pa vam povem – na Univerzi v Ljubljani in za 50 mest, 40 v Ljubljani in 10 v Mariboru, na medicinski fakulteti. Ena od točk oziroma eden od sklepov tega vladnega gradiva, ko smo potrjevali, ko smo dajali soglasje, je tudi sledeče: Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport ter Ministrstvo za zdravje zagotovita vsem trem fakultetam vsa potrebna dodatna sredstva ter pomoč pri zagotavljanju ostalih potrebnih pogojev za realizacijo povečanega vpisa. Tako da tudi ta skrb je odveč. Mi smo na zvezi z omenjenimi fakultetami, tudi z univerzo, in to odgovorno pripravljamo. Tako kot verjamem, da tudi kolegi na ministrstvu za delo, za gospodarski razvoj, Zavodu za statistiko pa na Umarju pripravljajo natančnejšo analizo razmer na trgu dela z okvirno projekcijo potreb po delovnih mestih do leta 2035. To bo tista temeljna osnova, ki ji bomo tudi v vseh naslednjih letih potem pri razpisih sledili. Še to pojasnilo, hkrati s pojasnilom, da imamo v naši državi 14 zavodov, ki opravljajo visokošolsko dejavnost oziroma izobraževanje, tri javne univerze, ki imajo skupaj 49 fakultet, en samostojni visokošolski zavod in 10 zasebnih visokošolskih zavodov. Ja, res je, seveda se z vsemi od njih pogovarjamo. Bilo bi neodgovorno, bilo bi pravzaprav zelo problematično, če se ne bi. Vrata so vedno odprta vsem, tako kot so odprta tudi vrata vsem raziskovalnim inštitutom za to, da se usedemo, da se poslušamo, slišimo drug drugega in potem tiste najboljše in dobre rešitve delamo vsi skupaj naprej. Je pa res, da imamo sistem, ki pozna tako po zakonu kot tudi po ustavi tako javno kot zasebno šolstvo, izobraževanje in ga mora seveda podpirati pod enakimi pogoji in ga tudi spodbujati. In tule je vsa zgodba, vsi zapisniki, vsa srečanja, vsa sestankovanja potekajo na transparenten način, tako da tudi tule kar brez skrbi. Podaljšanja akreditacij. Zelo podobnim razlogom – tako kot smo podaljševali status študentov, tako kot smo podaljševali status mladim raziskovalcem, če so to želeli, smo v luči pravzaprav zelo zahtevnih procesov, ki jih morajo pridobiti visokošolski zavodi za podaljševanje akreditacij, želeli pomagati tudi s podaljševanjem tega statusa akreditacij. Zgodba se je ustavila na Ustavnem sodišču, imate prav, vendar pa ne zaradi rešitve, ki ste jo podprli v okviru PKP, ampak zaradi ugotovitve Ustavnega sodišča, da so se z novelo zakona 2017 vzpostavili neenaki pogoji pri akreditaciji javnih in zasebnih visokošolskih ustanov. To gre v presojo. Skratka, tisto, kar ste vi sprejeli, ni bil in ni problem presoje na Ustavnem sodišču, ampak ena druga zadeva. Smo imeli še kakšno vprašanje tukajle pri znanosti, takšno, da vas je zanimalo? [[oglašanje iz dvorane]] Dobro. Gremo lahko potem naprej na šport. Šport. Imate prav, šport je eden od temeljnih gradnikov ne samo nacionalne identitete v simbolnem smislu, ampak predvsem tudi eden od stebrov zdravja in zdravega razpoloženja v družbi. Takrat ko so bile največje omejitve, začetek spomladi, aktivirane, se rekreativni šport za posameznika ni nikoli prepovedal. Se pa je v resnici takrat za eno obdobje povsem zaprl tekmovalni šport in poklicni šport, to drži. Vendar pa se je, takoj ko so se prvi ukrepi sproščanja zgodili, to potem spet začelo na en tak kontroliran način vračati, vključno s tekmovanji. Zelo podobna zgodba z eno bistveno razliko se je pa zgodila potem s tem drugim zapiranjem. Šport se je omejil v smislu določenega dela kategoriziranega športa za mlajše kategorizirane skupine in zaprl se je za eno obdobje rekreativni šport, tisti, ki je vezan na skupine. Ves čas se je dovoljeval rekreativni šport za posameznika in za posameznika, ko je v skupini s svojo družino na prostem. Sedaj se je ponovno odprl v tistem prvem valu odpiranja tudi v zaprtih športnih prostorih, ves čas je pa bil aktiviran in so bile dane možnosti za treninge in tudi tekmovanja na ravni vrhunskega športa in na ravni poklicnega športa, seveda s spoštovanjem vseh ukrepov, vseh omejitev, ki jih je potrebno zdaj za preprečitev prenosa virusa imeti aktivne. Rezultat tega? Mislim, da ni treba posebej ponavljati, ampak kljub vsemu, ker smo lahko zelo ponosni na to. Izjemni vrhunski rezultati, ki jih spremljamo v resnici vse od poletja dalje, pravzaprav od tistega Tour de Francea dalje do zdajle, od izjemnih rezultatov naših nordijcev, ki so se dobro vrnili s svetovnega prvenstva, do uspešnega, vrhunskega organiziranja najvišjih mednarodnih tekmovanj, ki so jih uspešno naši domači organizatorji že izvedli, nekatera še bodo. Letni program športa je bil objavljen v petek v Uradnem listu, prav tako na tej podlagi bo zelo v kratkem objavljen tudi razpis za investicije v športno infrastrukturo. V obeh primerih, investicije za športno infrastrukturo veste, da smo jih krvavo pričakovali, letni program športa prav tako finančno gledano vsekakor v višini, ki je pozitivna, ki je spodbudna. Sodelovanje pri vseh teh procesih ves čas poteka s strokovnim svetom, z Olimpijskim komitejem, s športnimi zvezami, tudi z nekaterimi društvi, tam, kjer je le možno in izvedljivo, vsekakor nekako pridemo skupaj in poiščemo rešitev za to, da se lahko potem tudi ta dejavnost aktivno izvaja. Imamo potem še kakšno zadevo? A, seveda imamo. Nekaj, kar vam moram še enkrat zdaj pokazati, ker sem imela občutek, da se ne razumemo oziroma da mi ne verjamete, kaj sem videla. Tole [[pokaže predmet]] je zgled o odgovornosti. To sem videla in o tem sem govorila. To so dijaki, ki so bili v Mariboru s transparenti, z maskami, z ustrezno varnostno razdaljo. Res ne razumem, česa bi se oni lahko bali oziroma s čim bi lahko imeli problem v zvezi s tem, kar vi govorite. Kar se tiče mojega osebnega pogleda, je to tisto, na kar smo lahko zelo zelo ponosni, in je slika, ki jo lahko ves čas kažemo. Sama sem pa tudi zadovoljna, da smo uspeli dijake danes, prav danes, po C-modelu, še tisto drugo skupino, vrniti v šole. Verjamem, da so veseli in da so pozitivno začeli z novo vrnitvijo v šolske prostore. Vse, o čemer sem vam govorila, je dobilo svoje mesto tudi v ustrezni protikoronski zakonodaji oziroma paketih. Nihče ni bil izpuščen. Nekateri so bili pravzaprav deležni tudi določenih ukrepov, ki jih sicer niso deležni. Prej sem slišala, da je sramotno, da so študentje dobili dvakrat 150 evrov pomoči. Študentje še nikoli niso dobili pomoči samo zato, ker so študenti. Zaradi stiske tega koronačasa, zaradi neke simbolne pozornosti smo jim jo namenili in smo verjetno ena od redkih držav na svetu, ki so to naredile. Je pa res ena druga zadeva. Ne smemo pa mešati – o tem se s študenti tudi veliko pogovarjam – statusa študenta, ki izhaja samo zaradi statusa v smislu izobraževalne aktivnosti, in pa študentskega dela. To je pa ena druga zgodba, to je pa zgodba, ki je predvsem v presoji in ukrepih, ki so povezani z ministrstvom za delo in deloma tudi z ministrstvom za gospodarstvo. Pravzaprav gre za vprašanje, na kakšen način zagotoviti enakovredno in spodbudno priložnost oziroma okolje za to, da bodo tisti študentje, ki želijo, ki potrebujejo tudi v času študija delati oziroma opravljati delo, to v tem času tudi lahko naredili. To je tudi recimo eden od razlogov, zakaj smo sedaj končno spet po skoraj letu in pol aktivirali Svet za študentska vprašanja, v katerem je devet predstavnikov različnih ministrstev. Ker gre za obravnavo vloge in položaja študentov v tem širšem smislu, ki ni vezana samo na izobraževalni proces, ampak na izzive, ki jih je potrebo zagotoviti v nekem širšem smislu, zato da se študenti prvič dokončno samostojno postavijo na svojo življenjsko pot. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika, kolegica Lidija Divjak Mirnik.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik, za besedo. Gospa ministrica, jaz sem vam postavila še eno vprašanje, na katerega ste, verjamem, v vsej tej količini pozabili [[…]]
Replika je, ne vprašanje.
Ja, saj imam repliko. Vljudno prosim, da mi odgovorite na vprašanje, kaj bo s študentskimi domovi, kdaj se bodo odprli in kdaj se bodo končno lahko študentje vrnili tja, od koder ste jih izgnali. Hvala lepa.
Kolega Aljaž Kovačič, replika.
Ministrica, sam sem govoril o podaljševanju akreditacij. Zdaj res ne vem, ali vam res ni jasno, kaj je Ustavno sodišče sprejelo. Vi govorite o letu 2017. Ustavno sodišče vam je zadržalo sklep iz PKP6, pobudo je dal nekdanji mariborski rektor Danijel Rebolj. Podaljševanje akreditacij, to vam je Ustavno sodišče zadržalo, vi pa govorite o nekih zadevah iz leta 2017, pa tri državne sekretarje imate ob sebi. Kdo vam piše te bedarije, ki jih govorite?
To tudi ni replika. Besedo, replika? [[Ne.]] Predlagatelj. Kolega Matej T. Vatovec, imate besedo.
Hvala. Saj vem, da smo že pri koncu, pred ciljno črto, ampak mislim, da to ne sme iti kar tako mimo. Glede PKP6. To je pač neko eklatantno zavajanje na delu. Imeli smo očiten primer lobiranja. Peter Jambrek in Avbelj sta prišla 27. oktobra na ministrstvo za izobraževanje in šolstvo – kaj sta naredila? Zahtevala sta spremembo Zakona o visokem šolstvu na tak način, da bi omilili pogoje za univerze, se pravi, da bi lahko potem normalno podaljšali akreditacijo. Kaj se zgodi potem? Dva državna sekretarja oziroma en državni sekretar in ena direktorica direktorata, gospod Jure Gašparič in dr. Jana Javornik, nasprotujeta takšnim spremembam in se potem v nekem pogovoru pogodijo za to, da se izmisli ta rešitev v PKP6, rešitev, zaradi katere je imela samo Nova univerza težavo. Edino Nova univerza je bila pred prvo akreditacijo, ki ne bi šla skozi na NAKVIS. In potem ministrstvo oziroma ministrica enostransko odloči, da se bo ta stvar naredila, nasprotuje celo NAKVIS, citiram, 2. 12. je NAKVIS izdal izjavo, da »predlagana zakonska rešitev v 57. členu PKP6 pomeni nedopustno poseganje v postopke reakreditacije, ki so v teku, ter postavljanje slovenskih visokošolskih zavodov v neenak položaj, saj je v dokazovanje kakovosti njihovega dela na posameznih univerzah vključeno več sto ljudi, druge pa bi bile iz takega preverjanja izvzete«. To je Ustavno sodišče na pobudo Rebolja presojalo in zaradi tega zadržalo ta del PKP6 s točno to argumentacijo, da če bi nekdo šel skozi akreditacijo pod pogoji iz PKP6, bi to bilo enakovredno s tistimi, ki so že recimo morali skozi ta postopek pred PKP. Zato je Ustavno sodišče zadržalo to zadevo, ne zaradi tega, ker – ne vem, tisto, kar je pač rekla ministrica. In to je eklatantna škoda, ki se je skušala narediti na tem področju. V tem primeru gre po eni strani direktno v korist univerzi Petra Jambreka, dolgoletnega sopotnika Janeza Janše in SDS, tudi tako imenovanega ideologa stranke SDS, in na škodo vseh ostalih, tudi javnih univerz, ki so te postopke že dale skozi v preteklih letih. Tako da to je problem. Tu, ministrica, je direktna in konkretna škoda, s seveda z jasnim sumom privilegiranja določenih oseb. Mogoče za konec samo še, kaj se je zgodilo z Jano Javornik in Juretom Gašparičem. Odšla sta z ministrstva, tako kot še kakšne štiri druge osebe. Ena od teh oseb je recimo danes, ko je poslušala ministričino predstavitev, na svojem Facebook profilu javno objavila pričevanje, kako je potekalo to odslavljanje ljudi z MIZŠ – brez pogleda v oči in brez nekih jasnih obrazložitev. Ta oseba – ministrica bo že vedela, za koga gre, ne bom pa je imenoval – je zapisala, da se je zavedala, da gre v nos predsedniku Vlade, da gre v nos Janezu Janši, in ministrica naj bi tej osebi rekla naslednje, citiram: »A veste, kakšni pritiski so to? Ne morem vas več ubraniti.« In naslednje jutro ni bil več zaposlen na ministrstvu. To je tudi del teh očitkov, ki smo jih danes nanizali. Očitki o tem, da ni sposobna ubraniti niti najbližjih sodelavcev niti tistih, ki so bili prisotni v kabinetu oziroma na ministrstvu na najvišjih položajih.
Hvala lepa. Besedo ima Matjaž Han, kot zadnja se pripravi Mojca Škrinjar.
Hvala lepa. Cel dan sem moral čakati, da bom prišel do besede. Jaz se vam moram opravičiti, saj sem mislil že odpovedati, po nastopu ministrice, predvsem v tem zadnjem delu, pa vendarle moram kakšni dve besedi vreči. Ne zameriti, ministrica, ker te bom tikal. Po zadnjem nastopu sem spoznal Simono – veliko pa nič. Eno stvar moram povedati. Interpelacija, ministrica, je eno orodje opozicije, ki opozori na nepravilnostih, ki jih minister v Vladi stori. Lahko je samo ena nepravilnost pa je to že, bom rekel, lahko povod za interpelacijo in opozicija ima to možnost, da interpelacijo naredi. V tej interpelaciji, ki ste jo verjetno vsi prebrali, je 20 točk, 20 stvari, za katere se je po našem smislu zdelo, da jih niste storili ali pa da ste jih narobe storili. Je že fajn, da govorite, kaj boste naredili za naprej, in je to seveda pohvalno, ampak tisto, kar boste naredili naprej, nima zveze s to interpelacijo. Mi vas interpeliramo za to, kar ste oziroma kar si oziroma česar nisi naredila za nazaj. To je bistvena razlika. Pustimo zdaj te bele knjige in tako naprej, če gledamo, kdo je ministrstvo vodil v zadnjih štirih letih, saj se ve, kdo je vodil, tudi SMC. Štiri leta sva bila z ministrico Simono na nek način sopotnika v koaliciji in sva se verjetno dodobra spoznala. Moram reči, da sem zelo dobro poznal in poznam tvoja politična stališča, zelo dobro poznam na nek način tvoje ideale in tudi tvoja razmišljanja. Žal mi je, res mi je žal, ker imam občutek, da se zelo dobro poznava – kje so se ta stališča, kje so se ti ideali, kje so se ti pogledi v tako kratkem času izgubili? Ne vem. Človek je intelektualec, človek je akademsko izobražen, da tako [[pokaže z gesto]] na hitro izgubiš ideale, jaz ne vem, no. Ne vem, verjetno je zelo fajn biti minister. Jaz verjetno nikdar ne bom minister, razlogov je več, ampak ali je res tako fajn biti minister? Ne vem. Kaj jaz po Sloveniji, bom rekel, poslušam? Veste, kaj pogrešajo ljudje od ministra? Predvsem pogrešajo od ministra v segmentu, ki ga minister pokriva, da se minister za ta segment, za to področje tudi v času epidemije, ki je absolutno zahteven, zavzame. Če bi ljudje, zaposleni na ministrstvu, zaposleni v šoli, učitelji, profesorji, imeli občutek, da imajo na resornem ministrstvu človeka, ki se dnevno bori za njihov status, za njihove probleme, četudi ne bi bil uspešen, bi bila zadeva po mojem čisto v redu. Ker pa dobijo včasih občutek, da se minister, pa nisi edina, raje skrije za dva meseca in ga nikjer ni, potem začne brbotati, potem pa nastane problem. Zdaj kazati slike teh dijakov – definitivno se lahko zdaj vsi borimo za njih, ampak samo ena stvar je problematična, dobili so kazni in na sodišče morajo iti. Samo to je zdaj problem. Nekateri so dobili kazni in nekateri so dobili in gredo na sodišče in so lahko držali ne vem kakšne plakate in so lahko držali ne vem kakšno razdaljo, ti otroci, ti dijaki so zaradi svojega pogleda, zaradi svoje angažiranosti dobili kazni. Vem, ministrica, da jim nisi ti kazni napisala, vem, da to tudi ni bila tvoja ideja, vem, da če bi bila ti tam, tudi tega ne bi naredila, ampak eden se mora za njih tudi v Vladi zavzeti. Oni so pričakovali od ministrice za izobraževanje, da se potegne za njih. Celo predsednik države se je potegnil, opozicija se je potegnila za njih, ministrica za izobraževanje pa pač – mogoče smo vsi narobe razumeli tisto tvojo izjavo. Ampak tista tvoja izjava je bila v tem smislu: oni že vedo, gredo proti odraslemu svetu, odrasel svet je krut in morajo pač plačati te kazni. Danes praviš, da je bilo narobe razumljeno – hvala bogu, ampak ti fantje, ta dekleta imajo še kar kazni. V tej epidemiji so najbolj nastradali, če mene vprašaš, poleg vseh zaposlenih, zdravstvenih delavcev, bolnikov, v tvojem resorju dijaki srednjih šol, ki končujejo srednje šole, maturanti. Prvič niso vedeli, kdaj bodo maturo pisali, niso vedeli, na kakšen način se bo matura pisala, potem so dobili informacijo, da se ne bodo mogli vpisati v srednjo šolo, da se bo nekaj spreminjalo. Pa saj vi veste, kakšen je to šok za srednješolca, ki je izgubljen v tistih dneh, ki je pod nekim pritiskom. Takrat ti kot neka avtoriteta nisi zmogla iti pred novinarje, povedati, takole in takole bo. In so bili spet v nekem zraku in so se spet lovili. Študentje isto. Vsi imamo – no, jaz imam tudi doma študentko. Problem študentarije ta moment je, da so obremenjeni profesorji. Danes, ko magistrske naloge ti študenti pišejo na daljavo in tako naprej, nimajo stika s profesorji, vsak dan jim profesor, mentor odpove pa pride nov pa mora na novo diplomsko pisati. Pa to se dogaja, to se vsak dan dogaja. Jaz jim ne zamerim, profesorjem, ampak eden bo moral narediti malo reda na tem področju. Kdo je odgovoren za to? Minister za izobraževanje. Okoli športa ne bom govoril, ker so kolegi, ki se na šport bistveno bolj spoznajo kot jaz, vse povedali. Ampak lepo vas prosim, Simona, ne ti pa ne jaz pa ne tale državni zbor – za Rogliča, da je zmagal v Franciji, pač nič nismo naredili, no. Ne se zdaj hvaliti z Rogličem, da je dobro kolesaril, ker smo mi ministri. Kolesari on že nekaj časa, no. Ni problema, kaj so zdajšnji športniki naredili, problem je to, kar je rekel Matjaž Nemec – zaradi te epidemije je problem, kakšni rezultati bodo čez tri leta. To bo potem problem, ne, kaj je za nazaj. Kot so že moji kolegi vse povedali, meni je zelo žal, bom podprl to interpelacijo, ker mislim, da, Simona, naloge nisi najboljše opravila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Spoštovani kolegice in kolegi, ker vas je tu relativno veliko, bi vseeno apeliral na vas tukaj tudi javno, da se, glede na to, da opravljamo poklicno funkcijo, v skladu z ustavo, v skladu s poslovnikom vikamo. Saj smo prijatelji in kolegi med seboj in spijemo kavo in se seveda tam tikamo, tukaj smo pa vendarle v službi. Tudi v okviru opravljanja službe v okviru različnih institucij vseeno prosim, da se vikamo v tej dvorani. Besedo je želela gospa ministrica.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Samo tri zelo kratke zaključne misli bi rada podelila z vami. Ta prostor, parlamentarni, razumem kot posvečen prostor, ki mora kljub politični raznolikosti ostati v prvi vrsti prostor ene odgovorne besede. Besede, ki je rezultat razuma, posebej v teh časih. Enega uma, ki razume, da je dialog ključen, uma, ki hlepi za umetnostjo izgovorjenega, uma, ki je garant svobode in garant prihodnosti in tudi garant, da se hram demokracije ne bo spreminjal v hram neosnovanih obtožb, ampak v hram, ki bo iskal poštene in pravične rešitve za vse v vseh raznolikostih, ki jih premoremo, in ham, ki bo uporabljal in sledil predvsem besedam strpnosti, spoštovanja, besedam, ki se ne bodo znašle v tejle knjigi, ki so mi jo pripravili moji kolegi na ministrstvu in je rezultat zadnjih dveh mesecev komentarjev po spletnih medijih na račun mene. Grozne besede so to, besede, ki pravzaprav nimajo nikakršnega čuta več do kakršnekoli človečnosti in človeškosti. To je bil razlog, zakaj me niste videli en mesec. Sem delala, nisem potrebovala nikakršnega počitka, nikakršnega odmora, ampak sem zaradi zaščite lastne integritete, tega, kar se je znašlo tukaj – polovica tega je s strani gospoda, ki ga je poslanec Han omenil prej. Zaradi tega. Če imamo namen na takšen način nadaljevati dialog v javnosti in na ta način sporočati, da je to tisti pravi, spoštljiv dialog v tej naši družbi, potem se bomo žal morali srečevati samo na takšnih javnih srečanjih. Tega si absolutno ne želim in mislim, da smo civilizacijsko toliko dostojni, da se bomo lahko temu izognili v prihodnosti. Rada bi sporočila, da po slišanem danes pravzaprav zelo pozdravljam to našo razpravo, zaradi tega ker v njej vidim dva ključna pozitivna momenta in dve ključni pozitivni sporočili v luči tega, kar sem govorila prej, v luči iskanja skupne zaveze do sodelovanja in do iskanja skupnih rešitev. Kje se vsekakor strinjamo? Strinjamo se v tem, da otroci sodijo v vrtce in v šole in da je naša temeljna naloga in odgovornost, da bomo naredili vse za to, da se bodo tudi v teh časih lahko varovali in izobraževali v prostorih vrtcev in šol. Tudi na naši strani, na strani naših zgledov je, ali nam bo to uspelo ali ne. Smo že pogrnili, vsak na svoj način, imeli ste prav, mi skozi komunikacijo, pri vas skozi določene apele, ki niso bili prav spodbudni za usvajanje nove kulture zaščitnega ukrepanja, tule predvsem nošenje mask. Ampak smo se izučili in jaz verjamem, da gremo lahko naprej, ker imamo isti cilj, in tule ni bilo nikakršne dileme. Drugo pozitivno sporočilo današnjega dne, ki smo ga tudi skozi leta precej pozabili ali pa zanemarili, pa je zelo zelo pomembno, je, da smo končno ponovno prepoznali, kako osrednje pomembno mesto v naši družbi in v naši državi nosi polje vzgoje, izobraževanja, znanosti in športa in da imamo tule eno veliko odgovornost vsi skupaj, kako bomo v tem razvojnem smislu delovali v prihodnje. Na koncu samo še ena kratka zaveza, ki jo dajem vsem vam, na nek način ponovno. Če bom dobila dovolj glasov podpore danes, obljubljam samo eno stvar. Da se bom še naprej borila za avtonomijo vseh, ki tvorijo šolsko polje, polje znanosti in polje športa, in da bom dala vse od sebe za to, da bomo iskali dobre, najboljše možne rešitve za prihodnost tega, kot že rečeno, ključno pomembnega področja za našo družbo in tudi državo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika, kolega Matjaž Han.
Spoštovani predsednik, upošteval bom tvoje navodilo, se ti opravičujem [[…]]Se opravičujem, pozna ura je. Se opravičujem – vaše priporočilo. Spoštovana ministrica, jaz nisem nobenega gospoda omenjal v svoji razpravi, tako da niti ne vem, o kakšnem gospodu govorite. Mogoče ste me narobe razumeli. Samo to bi rad razčistil, ker jaz po navadi za svojimi besedami kolikor toliko stojim, ampak jaz o nobenem gospodu nisem govoril. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima kot zadnja prijavljena Mojca Škrinjar.
Hvala lepa. Kaj je prinesla današnja interpelacija? 16 ur mučenja ženske, ki vodi drugi najtežji resor v teh časih v tej državi, izmišljene, potvorjene podatke, laži, manipulacije, celo šovinistične pripombe strank, predlagateljev iz levice. Je izguba časa in denarja. Kar pa je najtežje in najhuje – podton, ki je grozljiv in preglasi vse in ki se vidi iz razprav. Predlagatelji, leve stranke sploh ne dojamejo koncepta demokracije, da se menjavajo stranke na oblasti, ampak to, da niso oni nenehno na oblasti, jemljejo kot anomalijo. To pa nakazuje na totalitaristično miselnost, ki sodi na smetišče zgodovine. Čestitam ministrici za pokončno držo, za vztrajnost, pogum in herojsko prenašanje tega 16-urnega mučenja. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del razprave, v katerem dobijo besedo še ministrica ter predstavnika predlagatelja interpelacije. Želi besedo ministrica? Imate še minuto. Ne. Besedo ima predstavnik predlagatelja mag. Marko Koprivc.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Razprava je bila res dolga. Številna vprašanja smo vam postavljali, spoštovana ministrica, ampak na ključna žal niste odgovorili. Samo ena izmed zadev, ki ste jih zdaj na koncu izpostavljali, glede akreditacij in določila v PKP6, kjer ste na nek način želeli privilegirati Jambrekovo univerzo. Vi, gospa ministrica, ste omenjali spremembo Zakona o visokem šolstvu, ki se je zgodila v času, ko je ministrstvo za izobraževanje vodila vaša ministrica, predhodnica. Ta člen, to določilo je za vas očitno naenkrat postalo sporno. Takrat je bilo smiselno, zdaj pa je očitno za vas sporno, ker na nek način omejuje zasebne visokošolske zavode. To je konkretno dokaz, kako se je politika SMC v nekaj letih spremenila oziroma kako je podlegla diktatu predsednika največje vladne stranke. Ampak oprostite, Ustavno sodišče ni govorilo o tem. Ustavno sodišče je govorilo o tem, da ste vi na nek način, nezakonit, protiustaven način obšli ta zakon. To je bil ključni problem. Vi ste obšli ta zakon, ki ste ga vi oziroma vaša prehodnica iz SMC pred leti spreminjali. Zdaj ste ga obšli, ker ni bilo soglasja za spremembo znotraj ministrstva, in ste enostavno zadevo vrgli v PKP in določili, kot da je to ukrep, ki zmanjšuje posledice koronakrize. To je protiustavno. Upam si trditi, da obstajajo tudi zelo resni indici, da je koruptivno, na odločitev protikorupcijske komisije sicer še čakamo. Je pa na srečo ukrep zadržan vsaj začasno, ker gre izrazito za pomoč prijateljem predsednika Vlade. Dejstva so pa taka, da bi pričakovali od ministrice, da je na nek način odvetnica, zaščitnica šolskega polja, športnikov in tako naprej. Ste pa vse kaj drugega kot to. To ste vsaj dokazali z dejanji. Šole so bile zaprte samo v drugem valu štiri mesece in več. Ali je bilo to nujno potrebno? Ste se zavzemali, da bi bilo drugače, kljub opozorilom stroke z vseh strani? Ne, niste se in ni bilo nujno potrebno. Ali ste naredili v času med prvim in drugim valom potrebne prilagoditve, da bi lahko pouk stekel? Niste. Ali ste pripravili rešitve za odpravljanje posledic? Niste. In to je vse vaša odgovornost, spoštovana ministrica. To je vaša odgovornost in odgovornost Vlade. Kot sem že rekel, vi bi morali biti na nek način lokomotiva, glavna zagovornica svojega področja, ste pa žal ročna zavora, izvrševalka nestrokovnih ukazov Janeza Janše. Zato bi bilo prav, da danes s tega mesta odidete. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima še predstavnik predlagatelja dr. Matej T. Vatovec.
Dodal bom še nekaj misli k temu, kar so povedali kolega Marko. Na začetku je ministrica dejala, da bo ta razprava potekala na tak način, da bo koalicija ubranila ministrico in tudi pokazala, kako je nadvse uspešna. Ta napoved se je uresničila. Pričakovano, saj smo vedeli, da bo takšna ta razprava, na žalost. Je pa ta napoved tudi pokazala – in na to sem se spomnil, ko je kolega Perič rekel, ali res ni nič več svetega v naši Sloveniji, spomnil sem se na en citat iz Lukovega evangelija: »Kaj vendar gledaš iver v očesu svojega brata, bruna v svojem očesu pa ne opaziš?« To je bila ta debata. Ta koalicija s predsednikom Vlade na čelu dobesedno gradi nek alternativni svet, alternativni svet, kjer je vsakršna kritika, vsak drugačen pogled obrnjen narobe, napačen, napad, nedostojen in ne vem, kaj še vse. Lahko bi temu rekli tudi, da gre za nekakšno alegorijo Cesarjevih novih oblačil. Poslušali smo o tem, kako je bilo vse super, od področja izobraževanja na daljavo do tega, da se je v bistvu vse upoštevalo, da smo vodili dialog, in ne vem, kaj še vse. Če je to tako, kako je možno, da so bili velik del učiteljev v tej državi in velik del ravnateljev v tej državi, velik del pedagogov, psihologov, razvojnih psihologov, sociologov, pa ne vem, kdo še vse, učenci, dijaki, študentje polni kritik za ministrico praktično celo leto tega mandata? Ministrica, ali tudi vi pristajate na zlobno tezo o mainstream medijih, #MSM, to, kar uporablja SDS že kakšno desetletje? Da obstaja neka velika zarota, ki se obrača vedno proti Janezu Janši in njegovim sopotnikom? Ali ste tudi vi v tej vlogi, ko zdaj že napadate tako imenovane mainstream medije? Ker jaz si drugače tega ne morem razlagati. Beremo, vsak dan beremo nova in nova pisma. Recimo danes je bilo objavljeno pismo profesorjev z Gimnazije Bežigrad, ki kritizirajo rušenje demokratičnih standardov v tej državi, ki ga vodi ta vlada, katere del ste, hočete ali nočete, tudi vi, ministrica, 54 se jih je podpisalo. Tam kolega iz SDS kriči, da je treba dati knjigo 54 profesorjem z Gimnazije Bežigrad. Bravo, to je pravi način. Danes je bila objavljena tudi anketa. Anketa je preverjala podporo javnosti trem interpelacijam, ki se bodo zvrstile v naslednjih dveh tednih. 53,6 % vprašanih je za najbolj upravičeno izbralo interpelacijo zoper dr. Simono Kustec, takšni interpelaciji nasprotuje 30 % ljudi, ostali so neopredeljeni. To si je tudi nekdo izmislil, ali ne? To si je izmislila zlobna opozicija, ki pač skuša rušiti vlado in vse ministre, ali ne? Odgovornost za slabo delo, za slabe rezultate, ki so se pokazali v tem času, je potrebno prevzeti. Tudi ljudje, ki so bili kritični do predsednika Vlade na ministrstvu, najbolj eklatantno gospod Gašparič, ko je povedal, da ni bilo nič narobe pri razpisih in da je bilo vse pravočasno narejeno, so morali odleteti. Nekdo si je upal reči: »Cesar je gol,« in je ostal brez službe. To so te stvari, o katerih smo skušali predlagatelji danes govoriti, to so te stvari, ki smo jih skušali nanizati v teh 20 točkah interpelacije, in to sem danes uvodoma, na začetku te razprave v prvi vrsti očital ministrici. Vmes ste dejali, da ste imeli vi svojo oceno in da ste se pač odločili tako. Jaz temu ne verjamem. Jaz ne verjamem v to obrambo, ki je bila danes izpeljana, zato ker sem prepričan, da niste pokazali zmožnosti posluževati se svojega razuma brez vodstva po kom drugem. To leto ministrovanja na Ministrstvu za izobraževanje je pokazalo, da je pomanjkanje odločnosti in poguma pravzaprav krivda. Krivda, ki je imela resne negativne posledice za celoten resor, ki ga pokriva ministrstvo za izobraževanje. Seveda razkriva ta današnja razprava tudi to žalostno situacijo parlamentarizma, kjer je lahko, če le ima koalicija dovoljšno podporo, dovoljšne število glasov, interpelacija še tako dobra, ne vem, se lahko še celo minister strinja z nekaterimi očitki, pa ne bo uspešna. Važno, da je naš. Ne glede na to, in s tem bom tudi zaključil, je bila ta interpelacija naš posluh. Posluh, ki smo ga namenili vsem, ki so se vztrajno v tem letu obračali na ministrstvo, ki so želeli prispevati k temu področju, ki so želeli povedati svoje težave na tem področju in kakšno stvar spremeniti. Kot opoziciji nam drugega kot to, da smo vlagali poslanska vprašanja, pobude, nujne seje, ni ostalo, zato smo ta posluh do ljudi, učencev, njihovih staršev, šolnikov, ravnateljev pokazali s to interpelacijo. Zato je tudi tako dolga, nekateri so rekli, da celo neobičajno dolga, 20 točk. Ampak vse to se je nabralo v tem enem letu. Žalostno je, da se vse te očitke, ki niso zrastli samo na zelniku opozicije, ampak so bili predvsem očitki, ki so ves čas prihajali iz strokovne in zainteresirane javnosti, označi kot neke puhlice, kot nek prazen napad. Ponavljam še enkrat tisto, kar sem danes v uvodni predstavitvi povedal. Še je čas, da se pokaže nek pogum, da se upre mišljenju po nekom drugem – vemo, kdo je ta drugi – da se kakšno kritično besedo najde tudi za tistega, ki se ima za nezmotljivega. In če to ne gre, je potem še edino zares kritično in očitno tudi subverzivno dejanje za ministra te vlade, da odstopi in s tem pokaže svoje nestrinjanje s tem, kar se dogaja v tej državi.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Čas za razpravo sicer še ni potekel, ostalo ga je še 12 minut, zato če ni kakšne posebne želje po razpravi, zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje. Poslanke in poslanci, prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Predlagatelji interpelacije predlagajo Državnemu zboru, da po opravljeni razpravi sprejme naslednji sklep: Državni zbor Republike Slovenije na podlagi vložene interpelacije izreka nezaupnico ministrici za izobraževanje, znanost in šport dr. Simoni Kustec in jo razreši s funkcije, s tem ji preneha funkcija ministrice. V skladu z drugim odstavkom 118. člena Ustave Republike Slovenije bo nezaupnica ministrici izrečena, če bo zanjo glasovala večina vseh poslank in poslancev, to je 46 ali več. Kakšna obrazložitev glasu? [[Da.]] Kolega Matej T. Vatovec v imenu poslanske skupine.
Stvar je resna. Ni obrazložitev glasu. Kot veste, je tudi predsednik na začetku seje napovedal, da se naš poslanec Željko Cigler udeležuje seje na daljavo, ampak ima težave z dostopom. Je na zvezi s tehniki Državnega zbora in stvar rešujejo. Tako da samo povem, kakšna je ta situacija, predsednik, vi se odločite, kako jo boste razrešili, ampak to je tudi ena od teh stvari, na katere smo opozarjali.
Spoštovani kolegice, kolegi, res je, imamo neke tehnične težave s povezavo, ampak naš poslovnik je tako široko napisan, da nam omogoči, da preverimo njegovo voljo tudi po telefonu, tako da bomo to naredili. Kakšna obrazložitev glasu? Da. Kdo v imenu poslanske skupine? Ne. V osebnem imenu dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Kot naravoslovno-matematični tehnik imam rad logično sklepanje. Če mi nekdo, ki ni zaščitil dijakov, če mi nekdo, ki ni zaščitil ljudi iz svojega kabineta, reče, jaz vam obljubljam, še naprej se bom trudila, da bom ščitila svoje polje in svoje ljudi – ne vem, nekaj mi tukaj ne štima. Če mi nekdo kot redna profesorica laže, da smo mi najboljši glede informatike malodane v vesolju, imam tudi neko težavo. Meni se zdi, veste, da imamo mi težavo s tem, da ljudje, ki pridemo iz profesure, preštevilni od nas mislijo, da se ne rabijo politike naučiti. Če smo prfoksi na faksu, smo, ko pademo v parlament, vajenci in bi rad, da se to začnemo učiti. Ker tole, kar je izvajala gospa ministrica na koncu, je bilo bolj neko predavanje, ki bolj spada na FDV v četrtek popoldne, ko je študentom že dolgčas, kot pa odgovarjanje na 20 točk interpelacije. Tudi zato bom glasoval proti, ne bom podprl, da bi še naprej bila ministrica.
Hvala lepa. Spoštovani kolegice in kolegi, zdaj pa malo pozornosti prosim. Zdaj bomo poklicali kolego Ciglerja. Počakajmo, da tehnična služba opravi svoje, mogoče ga bomo slišali na zvočnikih, če ni že šel spat. Ga bomo slišali? [[Da.]] Kolego Željka Ciglerja sprašujem, kako glasuje o predlaganem sklepu.
Državni zbor, dobro jutro! Glasujem za interpelacijo.
Hvala lepa. Prehajamo na glasovanje, njegov glas bomo prišteli našim. Glasovanje poteka. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 38, proti 41. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Glede na izid glasovanja ugotavljam, da ministrici za izobraževanje, znanost in šport nezaupnica ni bila izglasovana. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in 65. izredno sejo Državnega zbora.