Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 23. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: gospa Violeta Tomić, dr. Mirjam Bon Klanjšček, gospa Jelka Godec, gospa Vlasta Počkaj od 18. ure, dr. Simona Kustec Lipicer od 10. do 12. ure, gospa Erika Dekleva, gospod Andrej Čuš, dr. Laszlo Göncz od 17. ure, gospod Franc Laj, dr. Bojan Dobovšek od 17. ure, gospod Marijan Pojbič, gospod Franc Breznik, gospod Marko Ferluga od 18. ure, gospod Marjan Dolinšek od 18. ure in dr. Franc Trček od 15. ure. Vse prisotne lepo pozdravljam. Preden preidemo na obravnavo 4. točke dnevnega reda, vabim predsednika Državnega zbora dr. Milana Brgleza, da nagovori Državni zbor. Izvolite.
Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani predstavniki Zveze veteranov vojne za Slovenijo in Združenja Sever, gospe in gospodje! Ponosen sem in v čast si štejem, da vas lahko nagovorim ob prazniku naše domovine, dnevu suverenosti. Ta praznik predstavlja vrh obeležitev nastanka slovenske države. Gre za nekakšen praznični Triglav, kjer en krak predstavlja plebiscit in odločitev za samostojno Slovenijo, drugi razglasitev samostojne države, vrh, ki povezuje oba kraka, pa predstavlja prav današnji praznik, dan suverenosti. Gre za dan, ko je s slovenskega ozemlja odšel zadnji vojak Jugoslovanske ljudske armade in je Slovenija lahko zadihala svobodo in demokracijo. A odhod tujih vojakov z naše zemlje ni bil enostaven, kot se danes morda zdi, ampak je zahteval trdo delo, predvsem pa veliko življenjske energije, ki smo jo takrat premogli. Tu gre zahvala predvsem vsem vojakom in policistom, ki so našo samostojnost izborili, kot tudi vsem tistim, ki so skrbeli, da je tuja vojska z naše zemlje odšla brez enega samega strela, brez ene same rane. Četudi se nam zdi to danes samoumevno, takrat temu ni bilo tako. Skrbno in natančno je bilo treba pripraviti vse načrte za odhod Jugoslovanske ljudske armade, možne odklone, predvsem pa vse bolj ali manj verjetne scenarije. Vse s ciljem obvarovanja slovenske samostojnosti in državnosti. In zastavljeno smo dosegli 25. oktobra 1991. Slovenija je bila svobodna! Njena resnično samostojna pot se je lahko začela. Ta pot ni bila lahka, predvsem pa ni bila ravna. Mnogo je bilo križpotij, kjer smo morda za trenutek zavili v napačno smer, mnogo je bilo napak, ki jih ne bi smeli storiti, a smo jih. A ne glede na vse, bili smo na svojem in s svojo državo smo se morali naučiti upravljati. Seveda naloga tudi danes ni lahka in je izjemno odgovorna, a je hkrati tudi edinstvena. Ni namreč lepšega, ni večje časti kot služiti domovini. To velja tudi danes, petindvajset let pozneje. Ne glede na to, da smo Evropski uniji predali izvrševanje določenega dela svojih suverenih pravic, je naša država še vedno suverena in samostojna. To seveda ne pomeni, da se ne povezuje z drugimi akterji v mednarodni skupnosti, pomeni pa, da se mora povezovati na temelju suverene enakosti. Republika Slovenija je kot suverena država soodgovorna za skupno evropsko domovino. In tu moramo narediti več. Mnogo več. Našo suverenost lahko namreč v polnosti udejanjamo zgolj v sodelovanju z drugimi. Zato je prav, da Republika Slovenija v teh težkih in prelomnih časih zanjo in za Evropo naredi karseda največ, da bi bila Evropska unija mati in ne mačeha vsem svojim državljankam in državljanom. Gre za vprašanje odgovornosti, soodgovornosti in solidarnosti, predvsem pa za udejanjanje naše suverene volje, to je tiste volje, s katero smo si državo priborili in s katero smo jo ubranili. Spoštovani gospe in gospodje, ko je poslanski kolega iz Stranke modernega centra gospod Marjan Dolinšek predlagal, da bi uvedli nov državni praznik, je v svojem pojasnilu zapisal, da ta praznik ne bi smel predstavljati samo dneva odhoda zadnjega vojaka Jugoslovanske ljudske armade, ampak tudi dan, ko smo bili enotni, ponosni in samozavestni. In prav je imel. S prevelikim zadovoljstvom in prepogosto se v Sloveniji delimo na te in one, pozabljamo pa, da smo bili v obdobju od osamosvojitve do mednarodnega priznanja enotni in ponosni. Enotni, ker smo vedeli, da se borimo za svoje in svoj prav, ponosni, ker smo se zavedali, kaj smo v pičlih nekaj mesecih dosegli. Zato, spoštovani gospe in gospodje, dvignimo danes zvečer, ko bo uradno praznovanje našega praznika dneva suverenosti, čaše v spomin na našo enotnost in se odločimo, da te čase povrnemo. Suverena in samostojna Slovenija je domovina nas vseh in vsak je njen otrok. Vse najboljše, Slovenija! [[aplavz]]
Hvala lepa, gospod predsednik. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA TRETJO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DIMNIKARSKIH STORITVAH V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dodatno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade gospe Ireni Majcen, ministrici za okolje in prostor.
Spoštovani predsedujoči gospod Primož Hainz, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Veseli me, da nadaljujemo z obravnavo Predloga zakona o dimnikarskih storitvah, ki bo prinesla potrebne spremembe na področju izvajanja dimnikarskih storitev ter omogočila, da bo ta dejavnost zaradi zaščite interesov državljanov ostala v delu regulirana. Vemo, da je Zakon o varstvu okolja 1F določil, da se izvajanje dimnikarskih storitev na koncesioniran način ohranja zgolj do 31. 12. 2015, ko se je prenehalo izvajati kot obvezna državna gospodarska javna služba, kar je pomenilo, da bi bilo brez ureditve sistema te storitve prepustiti treba trgu. S sprejetjem Zakona o varstvu okolja 1H se je izvajanje dimnikarskih storitev na dosedanji način podaljšalo za obdobje do konca letošnjega leta. Mnenje ministrstva je, da zaradi zagotovitve ciljev, kot so: varstvo okolja, varstvo zdravja in premoženja, požarna varnost in energetska učinkovitost malih kurilnih naprav izvajanja dimnikarskih storitev ne moremo prepustiti trgu, temveč da je tudi v prihodnje potrebna regulacija tega področja. Verjamemo, da je uporabniku treba omogočiti izbiro dimnikarske družbe. Tako lani kot letos smo opozarjali, da so mnenja o tem, kakšna sistemska rešitev je najbolj primerna za doseganje ciljev na področju energetske učinkovitosti, izboljšanja kakovosti zraka ter varovanja zdravja in premoženja deljena oziroma celo na dveh zelo nasprotujočih si poljih. Čeprav tudi zadnje razprave kažejo na različnost mnenj, pa me vendarle veseli, da se je močno okrepilo zavedanje, da je predlog licenčnega sistema, ki smo ga predlagali v Zakonu o dimnikarskih storitvah, najbližje temu, kar predstavlja sprejemljivo rešitev za vse strani. V nadaljevanju želim ponovno poudariti prednosti, ki jih prinaša predlagana ureditev. Najpomembnejša novost je za uporabnike dimnikarskih storitev, ki bodo imeli možnost izbire dimnikarske družbe z vsemi koristmi, ki jih konkurenčni trg za njih prinaša. Pri tem mislim predvsem na uporabniku prijaznejšo izvajanje storitev ter cenovno konkurenčnost, saj bodo določene najvišje dovoljene cene storitev. Licenco bodo dimnikarju podeljevale in morebiti po potrebi seveda odvzemale upravne enote. Licenca ne bo krajevno omejena, veljala bo za celotno področje Republike Slovenije in ne bo časovno omejena. Za učinkovito delovanje novega sistema pa bo treba okrepiti nadzor nad izvajanjem zakona, kar nameravamo storiti predvsem na podlagi nadgradnje dimnikarske evidence ter krepitve nadzora s strani Inšpektorata za okolje ter izvajanja nadzora s strani drugih pristojnih inšpekcijskih služb. Predlagani sistem pomeni bistveno zmanjšanje administrativnega bremena. Nov, prožnejši licenčni sistem bo omogočil administraciji, da se bolj kot na ukvarjanje s podeljevanjem koncesij osredotoči na dvig ravni izvajanja storitev. Na Ministrstvu za okolje in prostor verjamemo, da se bo predlagan sistem opravljanja dimnikarskih storitev izkazal za učinkovitega in da bodo tako uporabniki kot izvajalci zadovoljni z rešitvami, ki jih prinaša. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospa Iva Dimic bo prestavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovana ministrica, poslanke in poslanci! Predlog zakona o dimnikarskih storitvah na novo ureja področje dimnikarstva. Vlada s prenovitvijo pravne ureditve hiti, saj obstoječa zakonodaja velja le do konca letošnjega leta. Če nov zakon do takrat ne bi bil sprejet, bi dimnikarstvo postalo popolnoma neurejeno področje. Vlada je s predlogom zakona želela v ureditev prinesti tudi nekaj sprememb, ki smo jih v Novi Sloveniji ocenili kot pozitivne. Kot eno izmed njih naj najprej izpostavim možnost uporabnikov, da dimnikarje izberejo sami, ne glede na kraj. Dimnikarska licenca, ki bi jo v skladu s predlogom zakona izdale upravne enote, bi namreč veljala za področje celotne države. Ta predstavlja korak k odpiranju konkurence, kar krščanski demokrati pozdravljamo. Državljani morajo imeti možnost, da sami izberejo, kateri dimnikar bo skrbel za njihovo napravo. Če je dimnikar od uporabnikov oddaljen dlje kot 25 kilometrov, je po predlogu zakona predvidena tudi možnost plačila potnih stroškov, ki pa jih dimnikar lahko tudi ne zaračuna, če si s tem želi obdržati konkurenčnejši položaj. V zvezi s tem se postavlja vprašanje nesorazmerno slabšega položaja oseb s prebivališčem, ki je od dimnikarja oddaljeno več kot 25 kilometrov. V skladu s predlogom zakona Vlada ob upoštevanju cen v dejavnostih s podobno ravnijo strokovne izobrazbe določi maksimirano ceno na časovno enoto, minister pa določi časovni normativ za posamezne dimnikarske storitve. Vlada maksimirano ceno v predlogu utemeljuje z dejstvom, da je storitev za uporabnika obvezna, kar naj bi močno poseglo v sistem trga. Glede na to, da predlog zakona prinaša prenehanje statusa gospodarske javne službe in liberalizacijo dimnikarskih storitev, je vprašljiva utemeljenost omejevanja cen, saj te v odprti konkurenci praviloma določa trg. Če bodo cene previsoke, se bo posledično povečala tudi ponudba dimnikarskih storitev in konkurenca. Naj spomnimo, da je Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora v fazi sprejemanja zakona imela določene pomisleke. Po mnenju Zakonodajno-pravne službe je predlagana zakonska ureditev deloma nejasna in neusklajena ter odstopa od pravno-sistemske ureditve. S predvidenimi omejitvami gospodarske dejavnosti v tržnem sistemu in posegi v avtonomijo pogodbenih strank posega v svobodno gospodarsko pobudo, ki jo zagotavlja 74. člen Ustave, in v splošno svobodo urejanja obligacijskih razmerij, ki izhaja iz 35. člena Ustave. Po mnenju Zakonodajno-pravne službe tudi predlagani amandmaji vseh pomislekov ne odpravljajo, zato v Novi Sloveniji opozarjamo na verjetnost, da bo zakon v prihodnosti na Ustavnem sodišču spoznan za neskladnega z ustavo. V Novi Sloveniji smo v postopku sprejemanja zakona že opozorili na morebiten konflikt interesov izvajalcev kot pomanjkljivost predloga zakona. Da ta pomislek ni bil v celoti odpravljen, še vedno opozarja tudi Obrtno-podjetniška zbornica Slovenije. V Novi Sloveniji Predloga zakona o dimnikarskih storitvah ne bomo podprli.
Hvala lepa. Dr. Bojan Dobovšek bo predstavil stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite.
Hvala. Spoštovani! Pred nami je zakon o dimnikarskih storitvah, ki je značilen ravno v obratni smeri, kar koalicija očita opoziciji. Očitajo nam, da so naši predlogi zakonov nesistemski, neusklajeni s stroko in številne druge očitke. Kaj prinaša zakon? Prinaša veliko spremembo, prenos iz enega sistema v drug sistem, vendar ni narejenih analiz, na podlagi katerih je nov predlagani sistem licenciranja boljši. Ne vemo, kako se bo zakon sploh lahko izvajal v praksi. Ministrstvo ni dopuščalo stroki, da bi svoje pripombe in svoje predloge bolje uveljavljala. Kaj so največje pomanjkljivosti? Največje pomanjkljivosti so v zakonu že opozorjene s strani Zakonodajno-pravne službe. Zakon ni skladen tudi ne sam s sabo; veliko število amandmajev to še posebej izpostavlja. Celo več, pravna stroka opozarja, da so nekatere rešitve neustavne. Prav tako ni opredeljenih finančni posledic in stroka opozarja na to, da se zakon ne bo mogel izvajati tako, kot je predvideno. Kaj bi sam še posebej izpostavil? Izpostavljam varnostni vidik, od požarne varnosti do vsega ostalega, kajti gospodarske razmere silijo ljudi, da gredo na čim cenejše vire ogrevanja, s tem pa požarna varnost, ki je vedno bolj ogrožena [[…]]Na drugi strani pa zakon sili ljudi, da sami več aktivno storijo. Gre za tipičen primer, ko se obveznosti po zakonu prelaga na uporabnika. Ekološki vidik, kot zelo pomemben – CO2, strupeni plini, toplogredni plini –, ne vem, kako bomo s tem zakonom dosegli standarde Kjotskega protokola. In pa seveda, nerešeno vprašanje glede inšpekcijskih izvajanj. Sodobna tehnologija omogoča takšno in drugačno inšpekcijsko izvajanje, v tem zakonu to ni predvideno. Če zaključim. Kaj zakon prinaša? Prinaša neskladnost v zakonodaji, zakon ni skladen ne sam s sabo kot tudi ne z ostalo zakonodajo. Prinaša visoko stopnjo tveganja in zmanjšuje življenjske standarde ljudi, predvsem zaradi toplogrednih plinov in drugih škodljivih plinov. Vredno bi bilo razmisliti o predlogih stroke, da bi se uveljavil predlagani modificirani sistem, žal pa ga ministrstvo ni upoštevalo. Zato zakona ne moremo podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Bojan Krajnc bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi, ministrica! Po trenutno veljavnem Zakonu o varstvu okolja, ki ureja področje dimnikarskih storitev, obstoječa koncesijska ureditev velja le še do 31. decembra 2016, ko se bo prenehala izvajati kot obvezna državna gospodarska javna služba. Zato je bilo treba poiskati takšno rešitev, ki bo uporabnikom in izvajalcem dimnikarskih storitev omogočila čim lažji prehod iz stare v novo ureditev, hkrati pa bo zagotavljala varovanje javnega interesa, varstvo okolja, varovanje zdravja, požarno varnost in energetsko učinkovitost. Prepričan sem, da nam je s pričujočim Predlogom zakona o dimnikarskih storitvah to tudi uspelo. V javnosti sta se glede ureditve področja dimnikarskih storitev sicer vzpostavila dva diametralno nasprotna pola. Eden, ki zagovarja popolno liberalizacijo in mu zaradi varovanja že omenjenega javnega interesa nismo mogli ustreči, in drugi, ki zagovarja obstoječo koncesijsko ureditev, katere veljavnost pa se kot rečeno izteka. Pogosto je bila v razpravah omenjena anketa zadovoljstva uporabnikov dimnikarskih storitev, po kateri je bilo 84 % uporabnikov zadovoljnih, 16 % pa nezadovoljnih. Nova ureditev tako omogoča nezadovoljnim uporabnikom izbiro drugega izvajalca dimnikarskih storitev. Zadovoljnim uporabnikom pa ni treba storiti ničesar, če želijo obdržati sedanjega izvajalca, seveda pa lahko tudi oni izberejo drugega izvajalca, če želijo. Predlog zakona tako pomeni najboljši možni kompromis med omenjenima dva poloma. Pred Ministrstvom za okolje in prostor so sicer številni izzivi, da bo izvajanje zakona učinkovito. Najpomembnejša sta gotovo sprejem podzakonskih aktov in nadzor nad izvajanjem zakona. Na začetku leta 2017 mora Ministrstvo za okolje in prostor tudi objaviti evidenco izvajalcev dimnikarskih storitev, ki imajo veljavno licenco. Od takrat naprej do 30. junija 2017 bo možno izbrati izvajalca dimnikarskih storitev za obdobje naslednjih 12 mesecev. Tudi vsakokratnega novega izvajalca dimnikarskih storitev bo možno izbrati do 30. junija tekočega leta za naslednjih 12 mesecev. Cilja zakona sta predvsem možnost izbire izvajalca dimnikarskih storitev in zdrava konkurenca na trgu, ki naj zviša nivo kakovosti opravljanja dimnikarskih storitev ter varovanja javnega interesa varstva okolja, varovanja zdravja, požarne varnosti in energetske učinkovitosti. Zaradi vsega navedenega bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra Predlog zakona o dimnikarskih storitvah ponovno podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Tomaž Lisec bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Hvala, podpredsednik, za dano besedo. Spoštovana ministrica s sodelavko, kolegi in kolegice, lep pozdrav! Sedanji sistem je na področju dimnikarstva tako po mnenju stroke kot tudi uporabnikov treba prenoviti. Treba ga je postaviti na nove temelje, ohraniti zdravo jedro sedanje sistemske ureditve in ga izboljšati, tako kot sta ga na primer izboljšali vedno nam primerljivi državi Avstrija in Nemčija, ki sta ravno tako usklajevali zakon z Evropsko komisijo. Sam sem v parlamentu že od leta 2005, ko smo se na enem izmed prvih sestankov spraševali, ali so rešitve, ki jih je zadnji dan s spremembo zakona pripravil tedanji predsednik Vlade gospod Anton Rop, in ko je bil dva dni pred sprejetjem zakona sprejet že pravilnik, ki je natančno določal ta sistem, kot ga imamo danes, torej sistem koncesij, ali je pravilen ali ni pravilen, ali že takrat iti na neki sistem tako imenovanih licenc ali pa nazaj vrniti občinam področje dimnikarstva. Ampak karkoli že je, izkušnje kažejo, da so bili določeni napredki na področju dimnikarstva od leta 2005 do 2016, ampak danes smo leta 2016 in pred nami je konec koncesijskega obdobja. Sedaj imamo pred nami sistem, ki mu ministrstvo pravi licenčni sistem, mi pa pravimo, da ne gre ne za ptiča in ne za miš. Kajti lepo se sliši licence, ampak dovolite mi, da v nadaljevanju predstavim razloge, zakaj predloga zakona v Poslanski skupini SDS ne bomo podprli. Menimo, da gre le za lepotne popravke, ki pa bodo – vsaj glede na to, kar je zapisano v zakonu, predvsem pa na to, kakšne so informacije tako s strani stroke na eni strani kot s strani civilnih iniciativ, torej uporabnikov na drugi strani – prinesle še slabše rezultate v bodoče, tako za področje okolja, predvsem pa za področje zdravja ljudi. Koncesijski sistem, kot ga imamo, ni popoln. Ima mnogo nepravilnosti, ampak v Poslanski skupini SDS smo prepričani, da bomo čez kakšno leto ali dve ugotavljali, da je kljub vsemu bil ta sistem boljši kot predlog zakona, ki ga boste danes koalicijski poslanci potrdili. Da je sistem potreben spremembe, seveda ugotavlja tudi Računsko sodišče. Njihove ugotovitve so zelo eksplicitne in natančne – dati slabe koncesionarje na stran in pridobiti kakšnega novega koncesionarja. Imamo dve njihovi obsežni poročili, kaj vse je narobe, kaj vse bi se moralo storiti in kdo bi moral vse storiti in kdo se ne bi več smel ukvarjati s področjem dimnikarstva. A glej ga zlomka, ravno tisti največji dolžniki poročila Računskega sodišča so glavni iniciatorji sistema, ki ga boste danes sprejeli. Vse v smislu, da se še bolj zamegli področje dimnikarske službe. V poslanski skupini še enkrat ponavljamo, ministrstvo za okolje in prostor je del problema in ne del rešitve pri urejanju dimnikarske službe. Predlog zakona ni pripravljen na strokovnih podlagah in utemeljitvah, zaradi česar v primeru sprejetja predloga zakona ne bodo doseženi cilji, ki so v uvodu zakona predstavljeni. Na izvajanje tega zakona nenazadnje niso pripravljeni niti uporabniki, še manj pa izvajalci in najmanj država, ki ima ključno vlogo pri vzpostavitvi novega sistema. Poudariti je treba, da tudi kljub obljubam in sklepom [[…]]Eni pravijo, da je bila ustanovljena delovna skupina, drugi pravijo, da ni bila ustanovljena, da niso sodelovali tako uporabniki, torej civilne iniciative kot na drugi strani predstavniki gospodarske in obrtne zbornice, ki se jih ta zakon dotika. Zato tudi ni čudno, da je Zakonodajno-pravna služba raztrgala zakon, ki je prišel v Državni zbor. In tudi vse te redakcijske poprave, ki so letele tako s strani ministrstva in s strani koalicijskih poslanskih skupin, ne naredijo uvodne slabe slike nič kaj boljše. Še vedno zakonu nasprotujejo tako obrtna kot gospodarska zbornica in nenazadnje tudi uporabniki. Citiram enega izmed dopisov civilnih iniciativ, ki sem ga dobil v tem tednu: "Glavni cilj tega zakona je podražitev dimnikarskih uslug in disciplinirati lastnike malih kurilnih naprav. Na dimnikarje se bodo prisesale tudi upravne enote." Sam sicer se ne strinjam, da se bodo prisesale upravne enote na ta zakon, ampak jih bo ministrstvo prek zakonskih določb prisililo, da bodo delale nekaj, za kar zagotovo niso ne pristojne, še manj pa usposobljene. In seveda se bodo tako kot pod zakonskimi predlogi te vlade zraven prisesali še določeni promotorji dodatnega izobraževanja in periodičnega preizkusa znanja, ki želijo iz dimnikarjev narediti očitno neke uradnike v belih haljah. Ob tem pa je ključno, da se bo bistveno zmanjšala kakovost dimnikarskih storitev in povečala možnost zlorab, ampak očitno to za Vlado ni pomembno. Ugotavljamo, da so tudi v tem tretjem branju nekatere rešitve neustrezne; niti ni možno ugotoviti, kako se bodo uporabljale po 1. juliju 2016 ali če želite tudi s 1. 1. 2018, ko je najdaljše prehodno obdobje. Ampak Vlada je zgrešila že v osnovi. Ni primerjalne analize, na koncu pa bodo podzakonski akti, ki bodo še tisto, kar je dobro v tem predlogu zakona, izmaličili. Kajti vsi vemo, ko uradniki na posameznih ministrstvih dobijo svoj vrtiček, si ga z lahkoto prilastijo. Ampak na koncu, spoštovane, spoštovani, bodo k vam v poslanske pisarne prihajali ljudje, ki bodo zgroženi na tem, kar ste sprejeli. In še enkrat, tudi če je kaj dobrega v tem zakonu, bodite prepričani, da s podzakonskimi akti se bo naredilo tako kot se je tudi na področju dimnikarstva že v preteklosti. izmaličil se je ta namen zakona. Skratka, če se vrnem nazaj k upravnim enotam. Zanima me, kako lahko ministrstvo zagotovi, da so ljudje na upravnih enotah usposobljeni tako fizično, materialno, predvsem pa strokovno, da bodo opravili ljudje tisti posel, ki jim ga to ministrstvo s tem zakonom nalaga? Ta zakon ne prinaša skoraj nič dobrega. Ministrstvo se bo hvalilo, imeli bomo prosti trg, ki pa bo na drugi strani še vedno obvezna javna, državna gospodarska služba. Če vprašate vsakega solidnega ekonomista, kako lahko v en stavek stlačimo besedni zvezi prosti trg in pa obvezna javna, državna gospodarska služba, bo rekel, da to ne gre. Ampak tudi tu je očitno našlo Ministrstvo za okolje in prostor nek unikum, ki pa, vam zagotavljam, ne bo zaživel v praksi. Še več, prišlo bo do neenakosti pri dostopnosti do storitev za uporabnike, ki živijo v odročnih krajih. Še en zakon, kjer država privilegira tiste ljudi, ki živijo v centrih, in deprivilegira ljudi, ki živijo izven centrov odločanja, centrov moči in centrov delovanja. Zakaj? Poglejte zakonske določbe, ki govorijo o možnosti izbire dimnikarja. Ampak če boste želeli izbrati dimnikarja, ki bo od vas oddaljen več kot 25 kilometrov, mu boste morali za vsak kilometer plačati 0,25 evrov potnih stroškov. Pa me zanima, kateri Janez iz Štajerske si bo izbral dimnikarja iz Gorenjske, Dolenjske, Primorske, če bo za to moral plačati na primer za 10 kilometrov 2,5 evrov več ali na primer za 100 kilometrov 25 evrov več za prosto izbiro dimnikarja? Nihče ne bo izbral drugega dimnikarja, spoštovani in spoštovane. Ampak, kot rečeno, tisti ljudje s podeželja bodo primorani plačati potne stroške. Že v občini, iz katere sam prihajam, imamo iz centra občine, torej tudi tam, kjer je eno izmed dimnikarskih podjetij, pa do nekih odročnih krajev več kot 25 kilometrov, drugega pa ni niti blizu in bo avtomatsko primoran plačati potne stroške. Še več, ko pa na drugi strani govorimo o nadzoru, ministrstvo za nadzor predvideva 8 do 10 inšpektorjev, kar le pomeni nadaljevanje neobvladovanja te službe tudi v bodoče. Ljudje se bodo lahko pritoževali, čez dve leti pa bodo dobili kakšen pildek kako zadeve ni mogoče rešiti. Predlog zakona tudi popolnoma nesprejemljivo določa, da naj bi obveznosti za uporabnike nastopile v roku pol leta od začetka uveljavitve zakona, torej s 1. 1. 2017. In če računamo pol leta, torej se bodo ljudje po tem, ko bodo razmišljali o dopustih, morali razmišljati izven dimnikarske kurilne sezone o tem, kakšnega dimnikarja izbrati. Kdo se bo od Slovencev in Slovenk junija ukvarjal s tem, kakšnega dimnikarja bo izbral? Nihče, vsi bodo razmišljali, kdaj, kam in kako na dopust. Seveda pa bo ministrstvo ob tem govorilo, kako moramo varovati naše okolje in ostale floskule. Jasno je razvidno, da želi Ministrstvo za okolje in prostor s takšnim predlogom zakona uničiti še tiste dobre izvajalce dimnikarske službe oziroma dimnikarskih storitev zaradi tega, ker zadaj na ta zakon pritiskajo tisti, ki so poleg pristojnega ministrstva del problema in ne del rešitve. Poglejte številke; v zadnjih petih letih smo skoraj popolnoma uničili dimnikarsko stroko. Samo poglejte, koliko je mojstrov v zadnjih 5 letih – manj kot pet, spoštovane in spoštovani. In potem govorite, kako boste z novim zakonom naredili dimnikarsko stroko in kako bo vse super na področju dimnikarstva. Kdo se bo ukvarjal z dimnikarskimi storitvami? Tistih nekaj podjetij, ki so glavni del problema in ne rešitve, ki zaposlujejo ljudi iz Romunije, Bolgarije z dvomljivimi diplomami, in tisti bodo tako imenovana stroka v bodoče. Skratka, dobili bomo le nek nov model, ki bo seveda piarovsko podprt, kako gre za nek prosti trg in naj bi ga tudi tisti, ki so malo bolj liberalno usmerjeni, podprli. Ampak vsi vemo, kakšna bo praksa. Kajti v bistvu gre za to, da bo na koncu še manjša izbira med dimnikarji, kajti veliko boljših ste uničili, slabi pa bodo s pomočjo uradnikov na Ministrstvu za okolje in prostor, kjer je velika večina ljudi s tega področja ista že od leta 2004, še naprej delali po svoje. Gre torej za neke licence, ki pa bodo obvezne. Cene bodo sicer maksimirane, ampak zaradi tega, kar v zakonu piše, cene ne bodo nič manjše, kot so zdaj bile, in torej zakon ne bo nič boljši. Dinamika pregledov, ki bi bila ena izmed ključnih potrebnih sprememb tega zakona, se ne spreminja. Če uporabniki ne bodo vestni, pa jih čakajo še višje kazni kot zdaj. Samo preberite kazenske določbe in prehodne in končne določbe. Če do 1. julija, kot že rečeno, ne bodo izbrali dimnikarja, bodo dobili po dopustih kazen s strani tistih inšpektorjev, ki naj bi delali. Skratka, sedanji predlog, ki naj bi ga danes dokončno podprli, ki naj bi bil tudi tržno naravnan, je teorija. Praksa pa bo pokazala ravno nasprotno. Pa da ne bo pomote, v SDS za razliko od kolega Kavčiča iz Poslanske skupine SMC, ki je še vedno lastnik dimnikarskega podjetja, a je bil pri sprejemanju tega zakona na žalost popolnoma tiho, nismo strokovnjaki na tem področju, ampak imamo kar nekaj stikov, tako z različnimi dimnikarskimi podjetji, dimnikarji, če želite, in na drugi strani tudi s civilnimi iniciativami. In tudi dobro sodelujemo z obrtno in gospodarsko zbornico, ampak to so ravno tisti, ki pravijo, da zakon ni dober. To so tisti, ki pravijo, da se pripravlja nek teren za tri, štiri ali pet posvečenih dimnikarskih družb, ki bodo ta sistem, ki ga imamo s temi koncesijami, še bolj monopolizirali. Toliko o licenčnem sistemu na področju dimnikarskih storitev. V SDS ne bomo podprli zakona, ki ga zelo verjetno čaka ustavna presoja, ker je sistem ravno takšen, kot vi ne želite, ker je nesistemski, je netransparenten in ima ogromno pravne praznine. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Ivan Hršak bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovana ministrica s sodelavko, spoštovane kolegice in kolegi! Po večmesečnih, lahko rečem tudi večletnih usklajevanjih se bliža sprejem Zakona o dimnikarskih storitvah. Končna verzija zakona je po oceni naše poslanske skupine precej izboljšana, kajti ministrstvo je poskušalo najti čim boljše rešitve, tako za uporabnike dimnikarskih storitev kot tudi za dimnikarje. Pripraviti pa je bilo treba takšne rešitve, ki bodo še vedno zagotavljale obvezne preglede kurilnih naprav in dimnikov z namenom varovanja pred požari, varovanja okolja in predvsem varovanja zdravja in življenja. Glede na odziva dela zainteresirane javnosti po drugi obravnavi predloga zakona je moč sklepati, da gre zakon, ki verjetno nikoli ne bo pogodu vsem. V naši poslanski skupini pa smo s predlogom zakona večinoma zadovoljni, saj gre za sprejemljiv kompromis med obvezno javno gospodarsko službo in tržno ureditvijo dimnikarskega področja. Dejstvo je, da je bilo na področju ureditve dimnikarstva treba sprejeti določene spremembe. Na pristojno ministrstvo je namreč prihajalo precejšnje število pritožb, kajti mnogi uporabniki dimnikarskih storitev niso bili zadovoljni s svojim koncesionarjem, zamenjati pa ga niso mogli. Zato bo takšnim uporabnikom zagotovo všeč predlagana rešitev, da si lahko vsakdo izbere svojega dimnikarja ne glede na kraj, v katerem se nahaja kurilna naprava, katere lastnik je. Zakon prinaša rešitev tudi za tiste, ki do postavljenega roka ne bodo izbrali svojega dimnikarja, ker na primer nimajo dostopa do spleta, kjer bo seznam dimnikarjev objavljen, ali preprosto nočejo storiti tega koraka izbire. Za takšne primere zakon prinaša rešitev, da bo zadnji koncesionar ostal kot izbrani dimnikar, seveda pod pogojem, da bo izpolnjeval zakonske pogoje, da še naprej opravlja to dejavnost. Hkrati pa zakon prinaša tudi zaščito za dimnikarje v tem smislu, da uporabnik ne bo mogel vsak mesec menjati izbranega dimnikarja in na ta način celo izigravati sistem. Uporabnik bo moral namreč z izbranim dimnikarjem ostati vsaj eno leto. Kot smo povedali že v prvih dveh obravnavah predloga zakona, v naši poslanski skupini menimo, da so licence za dimnikarje boljše kot koncesije, saj ne bodo krajevno omejene, torej bodo veljale za celotno območje države. Prav tako ne bodo časovno omejene, podeljevale pa jih bodo upravne enote. Kar se tiče cen, ki so bile v preteklosti tudi pogost očitek dimnikarjem koncesionarjem, češ da so njihovi računi pogosto previsoki, bo zakon zagotovil cenovno konkurenčnost, saj ministrstvo določa zgolj najvišje cene. Cene bodo postavljene na podlagi časovnih normativov za posamezno storitev, dimnikar pa ne bo mogel zaračunati višje cene od maksimalne cene, ki jo bo določila Vlada. To pa z vidika uporabnikov, med katerimi je mnogo takih, ki se srečujejo z veliko socialno stisko, pomeni nižje cene, saj jih bo določal trg, konkurenca pa bo poskrbela, da bodo cene vzdržne za vse uporabnike. Eden od glavnih očitkov zakonu je ta, da nadzor ne bo deloval. Več kot očitno nadzor ni deloval tudi v preteklosti, sploh če pogledamo, kolikšno število koncesij je bilo odvzeto in kako slabo je bila do enega leta nazaj izpolnjena dimnikarska evidenca. Ministrstvo načrtuje nadgradnjo dimnikarske evidence in okrepiti nadzor tudi z dodatnimi zaposlitvami. V Poslanski skupini Desus bomo predlog zakona tudi v tretji obravnavi podprli, saj ocenjujemo, da samo izvajanje zakona, ki se bo sicer začelo s 1. januarjem 2017, ne bo prineslo večjih pretresov in da se bo izkazal kot učinkovit. Zakon bo po naši oceni omogočal tudi večjo energetsko učinkovitost, zagotavljal varovanje okolja, predvsem pa varovanje zdravja in življenj posameznikov. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jan Škoberne bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Najlepša hvala, spoštovani podpredsednik. Spoštovana ministrica, drage kolegice in kolegi, spoštovani gosti in gostje na balkonu! Osnovna potreba po spremembi zakona, ki ureja področje dimnikarskih storitev, izhaja iz na eni strani nezadovoljstva številnih uporabnikov z odnosom, kvaliteto in samo uporabniško storitvijo, ki so jo do danes ponujali številni izvajalci, in na drugi strani z neizvajanjem dejavnosti na številnih teritorijih številnih občih Republike Slovenije, kar je pomembno vplivalo na zmanjšanje tako požarne varnosti kakor tudi z zakonom pa tudi sicer visoko postavljenih okoljskih standardov. Kot tretja in ena izmed ključnih podstati za nujnost spremembe tega področja pa je tudi togost obstoječega sistema dimnikarskih storitev, ki je pomembno prispevala k nesposobnosti, nezmožnosti posodobitve te dejavnosti in s tem neprilagojenosti uporabniške izkušnje sodobni družbi in sodobnemu načinu življenja. Lahko bi celo rekli, da smo tudi s številnimi spremembami urejanja dimnikarske zakonodaje v zadnjih 70 letih prišli od točke, kjer so se ljudje ob srečanju z dimnikarji prijeli za gumb in si zaželeli sreče, do tega, da so se številni danes začeli prijemati za denarnice in zaklepati vrata in preprečevati dostop do svojih malih kurilnih naprav. In Vlada je seveda bila dolžna odreagirati in razmisliti o vzpostavitvi sistema, ki bo tudi ta pomemben del ugleda te službe vrnil na prejšnjo, tradicionalno pozitivno raven. Ključno vprašanje zakona in modela, ki je pred nami, je torej v iskanju ravnotežja na eni strani med zakonitostmi trga in s tem povezano željo uporabnikov po prosti izbiri, in na drugi strani zagotavljanjem javnega interesa, javne gospodarske službe skozi urejanje požarne varnosti, kvalitete zraka in siceršnjega doseganja visokih okoljskih standardov in cenovne dostopnosti nečesa, kar je danes obvezno in s tem povezano tudi regulirano. Ključno pri pripravi tega zakona je bilo, da se je ministrstvo skupaj s koalicijskimi poslanskimi skupinami odločilo, da ne sili določenega modela in določene verzije zakona skozi vse tri obravnave, ampak da poskuša prisluhniti čim večjemu številu deležnikov in uravnotežiti njihove interese in želje. Posledica tega je veliko število amandmajev, vendar pa tudi bistveno drugačen zakon od tistega, ki je bil prvotno pripravljen. Slednje izkazuje tudi visoko pripravljenost ministrice, da pripravi zakon po meri uporabnika in po meri izvajalca, za kar menimo, da je pomembno, da se ji tudi ustrezno zahvalimo. Ena izmed pomembnih kvalitet zakona, ki je pred nami, je tudi ta, da skuša v čim manjši meri posegati v svobodo sklepanja in urejanja obligacijskih razmerij med ponudnikom in med uporabnikom in da zmanjšuje potencialna administrativna bremena, ki bi sicer pogosto obremenjevala tako prebivalce, hkrati pa v stroškovnem smislu bremenila izvajalce. Zato ni predpisa obličnosti, dogovarjanja in se pomemben del tokrat uporabniške izkušnje prenaša na dogovor med ponudnikom in uporabnikom, kot je sicer v navadi pri drugih nereguliranih storitvah na trgu. Vendar pa država zagotavlja cenovni okvir, zagotavlja obveznost pregleda in zagotavlja bistveno tudi nadzor in evidenco, ki je v preteklih letih gotovo umanjkala. Samo ustrezno izpopolnjen in tudi dobro voden, posledično pa tudi nadzorovan EviDim namreč prinaša ustrezno izvrševanje tega zakona in lahko v pomembnem delu izvrši njegovo funkcijo, zato je pomembno, da je bila sprejeta tudi namera Vlade, da bo omogočila kadrovsko širitev na strani nadzora in da bo potem omogočen tudi ustrezen sistem uveljavitve tega zakona. Mnogo kritik je prišlo s strani Obrtne zbornice in Gospodarske zbornice. Pomemben del njih smo skozi amandmaje, ki jih je pripravila koalicija v obeh prvih branjih, tudi ustrezno rešili v okviru zakona. Tisto, kar je ključno, je, da smo skozi prehodno obdobje omogočili ponudnikom teh storitev, da se prilagodijo na nov model in da z enoletno obveznostjo izbire dimnikarske službe omogočimo tudi načrtovanje in ustrezne kapacitete posameznega ponudnika storitve, da zagotavlja kakovostno dimnikarsko storitev svojim uporabnikom. In če je ocena iz študij, ki nam jih je predstavila tudi Vlada, resnična, potem na eni strani niti ne gre pričakovati bistvenih sprememb pri izbiri dimnikarja, lahko pa da se bo trg v manjšem delu predrugačil tako, da bodo ljudje odslovili tiste izvajalce storitev, s katerimi niso zadovoljni, in jih nadomestili s tistimi, za katere ocenjujejo, da bodo za svoj denar dobili največ in da bodo z njihovo storitvijo tudi lahko zadovoljni. Ker zakon na ustrezen način lovi ravnotežje med trgom in med zagotavljanjem javnega interesa, bomo Socialni demokrati predlog zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica. Izvolite.
Hvala za besedo. Zakon o dimnikarskih storitvah je Vlada pacala skoraj eno leto. Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora je dala pripombe k skorajda vsem členom zakona. Pripombe so obsegale vse od samih tehničnih in terminoloških pripomb do tega, da niso jasni nameni določenih členov ter do tega, da določbe posameznih členov zakona med seboj niso usklajene in da posegajo v nekatere z ustavo določene pravice. Najbolj pomenljiv del mnenja Zakonodajno-pravne službe pa je del, kjer se problematizira uvajanje tržnega sistema zagotavljana dimnikarskih storitev ob ugotovitvi, da izrazit javni interes pravzaprav narekuje ohranjanje opravljanja te dejavnosti v obliki javne gospodarske službe. Konflikt med predvideno vzpostavitvijo tržne dejavnosti in poudarjenim javnim interesom na drugi strani je pravzaprav konflikt med zaverovanostjo v neoliberalno dogmo nevidne roke trga, ki je vodilo v vseh politik te vlade, in zavedanja, da gre pri teh storitvah za materijo, ki nikakor ne bi smela biti prepuščena trgu. Kljub obsežnemu amandmiranju zakona s strani koalicijskih strank ta konflikt ostaja. Zakon o dimnikarskih storitvah je tipičen primer tega, kako se Vlada pri reševanju problemov vedno zateče k enim in istim principom rešitev – deregulaciji, privatizaciji in liberalizaciji. Obravnavani zakon je primer slednjega. Težave, s katerimi se ta država sooča na področju dimnikarstva, so znane že dolgo. Najprej smo imeli javno gospodarsko službo, potem obvezno državno gospodarsko službo, potem se je vpeljal koncesijski sistem, ki je v veljavi še danes, sedaj bi se pa tega rado opustilo in uvedlo licenčni sistem. Res je, da bo opravljanje dimnikarskih storitev še vedno do določene mere regulirano, ampak je trend tukaj jasen. Počasi, ampak vztrajno se opravljanje dimnikarskih storitev, ki so izjemnega pomena tako zaradi zdravja ljudi kot zaradi zagotavljanja varstva okolja, prepušča prostemu trgu. Država se vse bolj umika, vse več je popuščanj kapitalu. Sistem, kot ga imamo danes, je slab. Na to je večkrat opozorilo tudi Računsko sodišče. Koncesije za izvajanje dimnikarskih storitev so skoncentrirane in centralizirane pri nekaj podjetjih, ki imajo preko 10, največje celo 26 koncesij, pojavljajo se težave s kakovostjo storitev, veliko je priložnosti za zaslužkarstvo, nepravilnosti, nezakonitosti in zlorabe. Poleg tega zaradi sedaj veljavnega principa – ena koncesija na območje – uporabniki v primeru nezadovoljstva z izvajalcem ne morejo izbrati drugega. To je ena od stvari, za katero tudi v ZL menimo, da je dobra. Ne glede na to pa tržni sistem ne bo odpravljal prej naštetih pomanjkljivosti obstoječega sistema, ampak prav nasprotno, v veliki meri jih bo spodbujal. Odprte konkurence najverjetneje ne bo oziroma ne bo pripeljala do rasti števila ponudnikov dimnikarskih storitev, zato ker bodo največje dimnikarske družbe, ki že v koncesijskem sistemu obvladujejo levji delež trga, enostavno pohopsale vse ostale. Vzpostavil se bo oligopol, kjer bo sicer izgledalo, da za ljudi obstaja možnost proste izbire izvajalca dimnikarskih storitev, ampak v resnici bo za uporabnike ta možnost še vedno zelo omejena. Vlada bi se lahko odločila za praktično kakršnokoli obliko zagotavljanja dostopnosti dimnikarskih storitev državljanom. Po mnenju Združene levice gre pri dimnikarskih storitvah tako z zdravstvenega kot z okoljevarstvenega vidika za občutljivo materijo, da v nobenem primeru ne bi smela biti prepuščena trgu. Država bi morala opravljanje dimnikarskih storitev zagotoviti v obliki ustrezne državne gospodarske službe. Lahko bi za začetek tudi odpravili nekatere pomanjkljivosti obstoječega koncesijskega sistema. Žal se je Vlada obrnila v nasprotno smer in se odločila za uvedbo licenčnega sistema, s tem pa naredila naslednji korak v liberalizaciji dimnikarskih storitev. Tekom zakonodajnega postopka je šla v svoji tipični maniri kot buldožer čez mnenje stroke in ostale zainteresirane javnosti, tudi čez mnenja in predloge opozicijskih strank. V ZL bomo tako kot v prejšnjih obravnavah glasovali proti sprejetju tega zakona. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava o predlogu zakona v celoti. Besedo ima gospa Iva Dimic. Pripravita naj se gospod Jan Škoberne in gospod Igor Zorčič. Izvolite gospa Dimic.
Hvala lepa, predsedujoči. Kar se tiče ureditve dimnikarskih storitev, naj povem, da že odkar sem v tem Državnem zboru – lahko rečem, da že od leta 2012 –, poteka razprava, kako je treba urediti področje dimnikarskih storitev, da je o tem poročalo tudi Računsko sodišče. Se pravi, razprava poteka že nekako štiri leta. Tukaj so aktivne tudi civilne iniciative. Ne bom jih omenjala, vsi dobivamo njihova sporočila. Pa vendar čas očitno tako hitro teče, da enostavno se ne da pripraviti enega usklajenega dobrega zakona z vsemi deležniki, ki dejansko poznajo problematiko ureditve dimnikarske storitve nekako v drobovje ali pa v sam dimnik, če lahko rečem po dimnikarsko. Se mi zdi da težave, katere sem v tem času spremljala, so bile predvsem tudi to, da je treba urediti področje dimnikarskih storitev predvsem s področja, da si lahko vsak izbere svojega dimnikarja. S zdajšnjo zakonodajo bo vendarle to mogoče. Do tega je prihajalo v prejšnjem ali pa preteklih letih, da enostavno neka določena področja so bila dodeljena nekemu podjetju, dodeljena prek koncesij in enostavno si imel ti lahko v vasi dimnikarja, ti ni mogel priti, ali pa v sosednji vasi pogledati, ampak je prišel nekdo, ki je bil oddaljen. Tukaj mi s strani Nove Slovenije pozdravljamo to ureditev, da si vendarle vsak izbere svojega izvajalca. Vendar še enkrat poudarjam, da pa obračunavanje nekih potnih stroškov oddaljenih, da s tem ponovno prihaja nazaj to, da enostavno bo verjetno za tiste, ki ga pa resnično nimajo v neki bližini, ta zadeva postajala dražja, in se mi zdi, da je tukaj treba še vedno na nek način iskati neke rešitve, kako in kaj bi naredili. Nenazadnje se mi zdi ali pa bi mi želeli, da bi vendarle trg sam določil cene, da bi enostavno se več ljudi tudi odločilo za dimnikarske storitve. Ko smo govorili z Obrtno zbornico Slovenije in sekcijo za dimnikarstvo [[…]]Na nek način so vsi dimnikarji precej obremenjeni, in vendarle se moramo vprašati, ali je to res en tak nehvaležen poklic, ali je to res en tak poklic, ki dejansko ne želi nihče delati v tem poklicu? Po drugi strani imamo pa ponovno veliko brezposelnih in težko je dobiti, verjamem, tudi sami so povedali, težko je dobiti nekega zanesljivega, dobrega, vestnega delavca na tem področju. Zato je treba tudi poklic dimnikarstva na nek način spodbujati in ga približati, saj vendarle sodobno [[…]]Nek čas, ko smo se res držali za gumbe, kot je povedal prej kolega v svojem stališču, ko smo srečali dimnikarja, praktično ta čas je že, smo že napredovali ali pa je že na nek način minil, ker je danes vse drugače, ker se vendarle gleda na okolje in so to drugačne aparature tudi za merit, vendar je potrebno znanje, pa tudi podroben pogled samega dimnikarja in kurilne naprave. Vlada je imela nekako na vse pretekle čase kar dve leti časa, da bi pripravila nek usklajen brezhiben zakon, sedaj pa po pregledu in po vseh poročilih, tudi Zakonodajno-pravne službe obstaja bojazen, da vendarle zakon ni usklajen in še celo na neki točki mogoče lahko ustavno sporen. Se mi zdi, da je mogoče bilo s strani Vlade premalo energije ali pa premalo volje ravno pri usklajevanju, nenazadnje tudi z Obrtno zbornico. Vsi mi poslanci smo dobili ali pa vsaj tisti, ki smo člani odbora, kar 20 strani pripomb Obrtne zbornice Slovenije, katere bi bilo treba uskladiti. Se pravi, so prišli nasproti, da bi vendarle se zadeve uredile, pa kot kaže, še vedno žal tega ni. Se mi zdi, da je tukaj tehten pomislek, kako se bo urejenost oziroma pokritost in skrb za dimnike in kurilne naprave dogajala v večstanovanjskih zgradbah, kjer je več lastnikov in ena kurilna naprava; lahko si vsak po svoje še vedno to bo lahko delil. Tukaj je bil tehten pomislek tudi s strani Obrtne zbornice in se mi zdi, da je treba ravno na tem področju pogledati, kaj se da vendarle storiti, da do takšnih zadev ne bi prihajalo, da bi nekdo vendarle si želel, da bi nekdo delal izvajanje, potem drugi bi rekel kaj drugega. Tukaj bo prihajalo potem lahko do zmede in se mi zdi, da ravno tudi takšne večstanovanjske kurilne naprave so pomembne in potrebne nadzora, tudi izkušenih in usposobljenih dimnikarjev. Žal do tega ni prišlo, zato v Novi Sloveniji tega predloga zakona ne bomo podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Igor Zorčič, pripravita naj se gospod Ljubo Žnidar in gospa Marjana Kotnik Poropat. Izvolite, gospod Zorčič.
Podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! Jaz bom ponovil, kar sem že večkrat povedal. Pri sprejemanju tega zakona je bilo več kot evidentno, da imamo dva diametralno nasprotna pola zainteresirane javnosti; eni so bili tisti, ki so za povsem tržni sistem, drugi so tisti, ki so pristaši obstoječega koncesijskega sistema. In več kot evidentno je bilo že na začetku samega zakonodajnega postopka kot tudi kasneje, da nekega soglasja, nekega zelo usklajenega zakona ne bo. Slišati je bilo kritike v smislu, "zakaj niste usklajeni z obrtno zbornico, gospodarsko zbornico". Jaz verjamem, da je ta predlog, ki ga imamo zdaj na mizi, še nekako najbolj usklajen. Seveda pa ni povsem usklajen, zaradi tega, ker so tudi tam v teh zbornicah predstavniki dimnikarjev, dejansko ljudje, ki se ukvarjajo s tem, in so nekako po naravi stvari, jaz jim to nič ne zamerim, zainteresirani za to, da obdržijo sistem tak, kot je. Zakaj sistem ni takšen kot je oziroma zakaj zakonski predlog ne ponuja več koncesijskih pogodb, koncesijskega sistema? Zato, ker je bilo to ukinjeno leta 2013 s sprejetjem Zakona o varstvu okolja. Torej ta zakon ni tisti, ki je problematičen v tem smislu, češ da ukinja nekaj, kar je bilo do zdaj dobrega, ampak ta dosedanji sistem je ukinil Zakon o varstvu okolja. Jaz sem si šel pogledat razprave, ko se je sprejemal ta Zakon o varstvu okolja; kaj so takrat poslanci govorili, zakaj to spremembo vnašajo, torej zakaj ukinjajo sistem. In iz teh razprav ni veliko razvidnega. Tudi iz razprav poslancev takratne opozicije, ki so bili proti zakonu, niti ni razvidno. Nihče se ni zavzemal za star zakon, vsak je v razpravi povedal, "ja, stanje je slabo, treba je urediti". Zakon je bil na koncu sprejet in s tem tudi določena ukinitev tega koncesijskega sistema. Ministrstvo je glede na takšno odločitev Državnega zbora leta 2013 bilo postavljeno pred dejstvo, ali nazaj na isti zakon ali sprejeti nekaj novega. Ministrstvo se je odločilo, da bo šlo pač glede na rezultat takratnega glasovanja na nekaj novega in v zasledovanju tudi neke javne koristi sprejelo zakon, ki zasleduje tudi to javno korist, ki se dotika varnosti, zdravja, premoženja in podobno. Zakon, kot ga imamo na mizi, ne uvaja povsem tržnega sistema. Nekateri problematizirate to v smislu, češ da bi morale biti še cene dimnikarskih storitev, kot so določene, deregulirane oziroma da ne bi smelo biti maksimalne cene, eni trdite, da bi morali iti nazaj na koncesijski sistem, ampak naj spomnim, ta je bil ukinjen s spremembo Zakona o varstvu okolja. Torej, zakon pomeni neko mešanico tržnega sistema in neke regulacije. Slišati je bilo, zakaj so pa cene sploh regulirane. Naj jih določa trg. Jaz se s tem ne morem strinjati, to pa zato ne, ker tukaj nimamo vseh tržnih mehanizmov. Ne samo povpraševanja, tudi ponudbe ne. Ponudbo smo nekako regulirali glede cen, ampak povpraševanje tudi ni podvrženo povsem navadnem trgu. Mi smo povpraševanje pravzaprav dogovorili in določili v zakonu. Se pravi tisti, ki se bodo ukvarjali z opravljanjem dimnikarskih storitev, že vedo, da bodo imeli določene kupce na drugi strani, ker obstaja še vedno v zakonu obveznost čiščenja merilnih naprav oziroma ostale obveznosti, ki izhajajo iz zakona. Trg torej ni tukaj, bom rekel, povsem prost, enako kot pri prodaji sadja in zelenjave, ampak imamo že vnaprej zagarantirano povpraševanje, ponudbo pa je seveda glede na takšno situacijo treba nekako prilagoditi, tudi v smislu za zagotavljanje tega javnega interesa, da ne bo prihajalo do zlorab, kar se tiče ponujene cene. Jaz težko zdaj napovedujem in rečem, da je ta zakon super oh in sploh in da ne bo prišlo v naslednjem letu ali pa v dveh letih do kakšne spremembe zakonodaje. Seveda je to možno zaradi tega, ker gremo prvič na ta sistem in verjamem, da bodo s terena prišla določena opozorila. In ne nazadnje, tudi ta zakon bo podobno kot prejšnji v veliki meri odvisen od nadzora. Če bo nadzor popustil oziroma ga ne bo, bo tudi ta zakon slab in jaz, bom rekel, v tem smislu tukaj apeliram na ministrstvo, da vendarle zagotovi nadzor, da se bo ta zakon izvajal v največji meri. Če bo tako, kot je bilo zamišljeno in predstavljeno s strani ministrstva, potem si lahko obetamo, da bodo uporabniki imeli nekaj koristi od zakona, ko bodo izbirali svojega izvajalca. Slišali smo, da tisti, ki ne bodo izbrali nikogar, bodo obdržali tistega, ki so ga imeli doslej. To mogoče je tudi odgovor na pomisleke kolega Lisca, ki je v predstavitvi stališča poslanske skupine povedal, da se bodo ljudje morali sredi poletja ukvarjati z izbiro dimnikarja – ne bo se jim treba. Zakon prinaša tudi več svobodne gospodarske pobude na strani dimnikarjev oziroma tistih, ki se ukvarjajo s to dejavnostjo. Dejansko bo treba zaprositi oziroma oddati vlogo za pridobitev licence, in kdor bo imel to licenco, se bo lahko s to dejavnostjo ukvarjal. Kar se tiče cen, bi mogoče spomnil še oziroma se nekako dotaknil debate v zvezi s stroški za tiste, ki so oddaljeni več kot 25 kilometrov od sedeža podjetja. Jaz verjamem, glede na to, da v določeni meri ta zakon vnaša vendarle neko svobodno pobudo, da bodo tudi dimnikarji oziroma te družbe prišle do uporabnikov s svojimi ponudbami, da bo tukaj nekakšna konkurenca, nekakšno tekmovanje in da se bodo pri organiziranju svojega dela organizirali na ta način, da bodo pokrivali kar največje območje, bom rekel, Republike Slovenije in da bo pravzaprav iz tega lahko izhajala takšna ponudba, da tega dimnikarske službe niti ne bodo računale. Je pa povsem, bom rekel, logično, da nekako zelo zelo oddaljeni kraji pomenijo določene stroške. Prevaliti te stroške na same dimnikarske službe ne moremo, so pa prevaljeni že v tistem delu, ki se nanaša na pas do 25 kilometrov. Ampak kakor sem že rekel prej, najbolj pomembna bo seveda ta konkurenca in ponudbe, ki jih bodo poslale, jaz verjamem, uporabnikom posamezne družbe. Verjamem pa, da bo prihajalo na trgu tudi do sklepanja določenih pogodb, zakon tega ne omejuje. Se pravi, če bo prišla neka dimnikarska družba, nek ponudnik bo seveda lahko rekel, "mi vam računamo brez vseh potnih stroškov, ne glede na to, da ste bolj oddaljeni kot 25 kilometrov, če se bo ta storitev oziroma ta pogodba sklenila za neko določeno dobo". Verjamem da bodo naslednje leto prvi rezultati tega zakona. Če ga bo treba spreminjati, ga bomo, do takrat pa mislim, da je zakon, recimo temu, na mestu. Je rezultat tega, kar je bilo že sprejeto v preteklosti, to je, da se na stari sistem ne gre in rezultat nekih usklajevanj tudi z, recimo temu, strokovno javnostjo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ljubo Žnidar, pripravita naj se gospa Marjana Kotnik Poropat in gospod Zvonko Lah.
Spoštovani predsedujoči, kolegice in kolegi! Pri tem Zakonu o opravljanju dimnikarske dejavnosti dejansko prihaja do kar velike spremembe. Jaz pa se sprašujem, ali zakon sledi tej veliki spremembi. Po mojem mnenju ne. Kajti, prehaja se iz tako imenovanega koncesijskega obdobja na dejansko sistem licenciranja in tudi pravice proste izbire vseh uporabnikov. Zakon tej spremembi ne sledi tako, kot bi moral. Če povzamem besede mojega predhodnika, gospoda Zorčiča, so se potrudili, da bi z mešanico ustregli čim širšemu krogu, tako na strani izvajalcev kot na strani uporabnikov. To pa je po mojem mnenju slabo. Zakon mora biti čist, jasen, eksakten, natančen in tak zakon je v praksi najbolj tudi praktično uporaben. Jaz bi temu rekel, res je to mešanica. Včasih smo rekli po kuharsko, če damo v enolončnico veliko dobrih stvari, ki pašejo skupaj, je to dobra enolončnica. Mi pa s tem zakonom delamo, ne vem, "večlončnico", na koncu pa damo to skupaj v en lonec. Sedaj pa naj bi bil to ali naj bi bila to dobra jed. Tako je tudi pri tem zakonu. Zakon ni jasen, ni eksakten, dejansko je mešanica, da ne rečem, stare ureditve, ki se prepleta z novo ureditvijo. To kaže tudi izjemno veliko število amandmajev, ki so bili vloženi k tem predlogu. To je jasen pokazatelj tudi za oceno, da gre za neustaven predlog, in tudi z možnostjo ocene te ustavnosti. Zaradi te mešanice nejasnosti je tudi težko oceniti, kako bo ta zakon deloval v praksi. Postavljajo se veliki dvomi. In tudi takšen zakon je zelo težko nadzorovati. Kakšen bo sistem nadzora, kako bo deloval in kakšna bo uspešnost nadzora in konec koncev tudi uspešnost samega osnovnega namena tega zakona? Če pogledam za nazaj, jaz vidim problem, ker se določeni sprejeti zakoni ne izvajajo tako, kot bi se morali. Zelo dobro imamo napisane zakone, ampak nismo dosledni, ne sledimo temu, kako se izvajajo. Primer za dimnikarske storitve – spoštovana ministrica, jaz ne vem, ali so vaši zaposleni kdaj prebrali mnenje Računskega sodišča o nepravilnostih na tem področju? Naj si ga preberejo. Notri so navedene tudi nepravilnosti in ni bilo ukrepov, kako te nepravilnosti, ki jih je zasledilo Računsko sodišče, s kakšnimi ukrepi bi se te nepravilnosti popravile. Ni bilo nobenega ukrepa, da bi, ne vem, kot primer slabim koncesionarjem se dejansko zahvalili, ker svoje delo niso dobro opravljali. Takšnih ukrepov jaz na tem področju nisem zasledil. Tu menim, da je treba to državno inštitucijo, ki dobro opravlja svoje delo, tudi upoštevati. Ne samo na tem vašem resorju vašega ministrstva, ampak opažam, da tudi na drugih resorjih ministrstev se dejansko tako rekoč požvižgajo na mnenje Računskega sodišča. To je sedaj stalna praksa aktualne vlade. Ja, nepravilnosti se ugotovijo, ampak nič za to, oni so napisali mnenje, dali v papir, ta dokument v spodnji predal in vse to so pozabili. Zakaj imamo inštitucijo Računskega sodišča in zakaj se njihova opažanja, njihove nepravilnosti ne popravijo z ukrepi, z drugačnim prijemom, z drugačnim pristopom in tako naprej, da se stvari izboljšajo? Tega praktično dejansko več ni. Vsled tega seveda v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke, bi rekel, takšnega predloga, ki ni čisto jasen in eksakten in v polni meri dobrobit vseh uporabnikov, seveda ne bomo podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marjana Kotnik Poropat, pripravita naj se gospod Zvonko Lah in dr. Mitja Horvat. Izvolite, gospa.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim, tudi ministrici in kolegici! Torej, že dlje časa je prihajalo do številnih pritožb in do nezadovoljstva uporabnikov dimnikarskih storitev s koncesionarji, ki so seveda te storitve opravljali. Te njihove pritožbe oziroma nezadovoljstvo so se nanašale predvsem na neprimeren odnos do uporabnikov in na nekvalitetne storitve, ki jih naj bi opravili dimnikarji. Mestoma je prihajalo tudi do nezadovoljstva uporabnikov, tukaj mislim predvsem te odročne kraje, kjer posamezni koncesionarji niso bili zainteresirani opravljati storitve. Posledice takšnega odnosa so seveda bile za okolje neugodne, saj je prihajalo do neizvajanja okoljskih standardov in prihajalo je tudi do zmanjšanja požarne varnosti oziroma do ogrožanja objektov, kjer se ni izvajalo dimnikarskih storitev, da pride do požara. Ministrstvo je zato pripravilo nov Zakon o dimnikarskih storitvah, ki prinaša seveda pomembne spremembe. Pa bi samo najprej o najpomembnejših na kratko povedala, da imam za zelo pomembno spremembo odpravo licenčnega sistema [[…]]oprostite, odpravo koncesijskega sistema opravljanja dimnikarskih storitev in uvajanja licenčne oblike izvajanja te službe, s tem da bo licence podeljevala upravna enota. Da bo v primeru ko ta, ki bo dobil licenco, svojega dela ne bi primerno opravljal, seveda upravna enota tudi tista institucija, ki bo takšnemu izvajalcu potem licenco tudi odvzela. Zelo pomembno se mi zdi tudi določilo 15. člena, ki nalaga dimnikarju, da uporabnika opozori, če kurilna naprava ne deluje v redu, torej če ogroža objekt z možnostjo požara ali pa če se izpuščajo plini, ki seveda ogrožajo ljudi, ki upravljajo in živijo v tej stavbi. Izvajalec, to se pravi dimnikar, je v tem primeru dolžan tega uporabnika, lastnika te kurilne naprave opozoriti, in če v določenem roku seveda ta ne bo odpravil napake, je dimnikar dolžan opozoriti inšpekcijsko službo, ki bo ustrezno ukrepala. Tako da to je eno zelo pomembno določilo, ki bo seveda pripomoglo k temu, da ne bo prihajalo do ogrožanja življenja uporabnikov dimnikarskih naprav in seveda, da ne bo ogrožalo tudi požarne varnosti v tem objektu. Ocenjujem, da je ministrstvo prisluhnilo pri pripravi tega zakona vsem deležnikom, ki so bili zelo številni, in da je upoštevalo tudi želje, da je usklajevalo, bilo je veliko usklajevanj. In mislim, da je zakon na koncu zelo primeren in da je dober, da bodo na koncu pri uporabi zadovoljni tako uporabniki kot navsezadnje tudi izvajalci. Zato bom sama ta zakon podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zvonko Lah. Pripravita naj se dr. Mitja Horvat in gospod Bojan Podkrajšek. Oprostite, gospod dr. Mitja Horvat, imate besedo. Pripravita naj se gospod Bojan Podkrajšek in gospod Jože Tanko.
Najlepša hvala, predsedujoči, za dano besedo. Spoštovana ministrica! Spoštovane poslanke in poslanci, kolikor nas je v dvorani pri tej očitno zanimivi temi, ki ji mnogi nasprotujejo pa jih ni tukaj, da bi pojasnili natančneje, s kakšnimi razlogi. Sam bi želel odgovoriti na nekatera stališča, ki so bila izražena do sedaj, tudi to kar se tiče mnenja Zakonodajno-pravne službe, na katero se sklicujejo tisti, ki nasprotujejo temu zakonu. Prvo in osnovno, kar je treba nujno poudariti, je, da moram v svojem imenu povedati glede na dve razpravi – se pravi, glede na razpravo o Zakonu o dimnikarskih storitvah in pa prejšnji torek v interpelaciji – čestitke ministrica, uspelo vam je nekaj, na kar sem sam opozoril, da bo težko. Težko tako različne interese in tako različna izhodišča spraviti pod skupni imenovalec, ampak vam je uspelo. Veseli me, da so bili vloženi dodatni napori, tako kot je tudi pred menoj gospa Kotnik Poropat lepo povedala, da so napori, pogovori, usklajevanja prinesli dober rezultat. Kot nas je varuhinja v poročilu za 2015 opozorila, vedno obstaja možnost, da stvari izboljšamo. Zagotovo bomo nabrali tudi nekaj izkušenj, ko se bo zakon uveljavil, in bomo lahko odpravili tisto, kar je sedaj utemeljeno morda v strahovih, morda tudi v interesih, najrazličnejših interesih. Sam osebno pa moram ekstra poudariti to, da ste obdržali to osnovno linijo, torej, kaj je dobro za ljudi. Tukaj niso bili pomembni interesi oziroma niso bili poudarjeni, niso dobili prednosti, ampak mislim, da gre za dobro uravnoteženje med interesi izvajalcev dimnikarskih storitev in interesi ljudi. To je seveda to, za kar si prizadevamo v stranki Modernega centra in veseli nas, da ste prisluhnili tudi tem našim argumentom. In seveda v tem delu bi želel odgovoriti na pomisleke kolege Kordiša iz Združene levice, da se vedno zatekamo k deregulaciji, privatizaciji in liberalizaciji. Saj to je v bistvu naše politike, to je naš program, ki ga izvršujemo in tudi zato seveda sem vesel, da smo v koaliciji našli dobre rešitve za ta vprašanja. Kar bi želel v nadaljevanju, je torej odreagirati še na pomisleke, ki jih je izrazila Zakonodajno-pravna služba, ki so jih povzele tudi poslanske skupine – zlasti NSi, Nepovezanih in Združene levice –, torej, da s tem zakonom posegamo v 74. in 35. člen Ustave Republike Slovenije. No, pa si poglejmo. V drugem odstavku 74. člen določa, da zakon določa pogoje za ustanavljanje gospodarskih organizacij, gospodarska dejavnost se ne sme izvajati v nasprotju z javno koristjo. Res je, da je javna korist nekoliko ožji pojem, ampak danes je bilo že veliko govora tudi o javnem interesu na tem področju. In prav to je tisto, za kar želim čestitati ministrici in ministrstvu, da ji je uspelo ohraniti to osnovno rdečo nit javnega interesa na tem področju. Zagotoviti kakovostne storitve za to, da se zagotovi predvsem varnost. Res je, da v ustavi izrecno ni nikjer napisano, ampak na enem drugem področju, ki je prav tako življenjskega pomena za vsakega posameznika, povemo, da imamo to področje, da ga tudi z javnimi sredstvi financiramo, da varujejo življenje, zdravje ljudi in premoženje. In prav to je osnovna rdeča nit tudi tega zakona in še enkrat čestitam, da vam je to uspelo. Prepovedana so dejanja nelojalne konkurence in dejanja, ki v nasprotju z zakonom omejujejo konkurenco – tretji odstavek 74. člena. Kako na svetu, če z obratnimi argumenti argumentirate, da bi to lahko poseglo v 74. člen, če je pa prav to vgrajeno v zakon? Omogočanje širšemu krogu izvajalcev namesto sedanjega omejenega števila izvajalcev. Ne razumem tega argumenta oziroma ta argument ne vzdrži resnejše kritike. Zadnjič ob interpelaciji smo se ukvarjali z vprašanjem zdravstvenega sistema izvajanja zdravstvenih storitev. Podobno vprašanje, spomnili se boste, da sem opozoril, da se v javnem sektorju, torej v najširšem javnem sektorju, to kar gre za javni interes, za skupne stvari, urejanje skupnih stvari, da se vse začne in konča pri zdravstvu. Veliko smo se ukvarjali s koncesijami, koncesije da ali ne. Tudi tukaj smo imeli, imamo do konca leta sistem koncesij in danes gremo v sistem licenc. Tudi zdravniki izvajajo svojo dejavnost zdravljenja pacientov na podlagi licenc. Zakaj ta sistem ne bi bil sprejemljiv tudi na tem področju? V redu, lahko se ukvarjamo z vprašanjem pristojnosti, ampak to bom pustil ob strani – ali so upravne enote primerne ali bi moralo biti ministrstvo ali bi moral biti kdo sploh tretji, ki bi seveda podeljeval koncesije, tako kot za zdravnike zdravniška zbornica. Ampak to prepustimo nadaljnjemu razvoju dogodku, življenju. Videli bomo, kaj se bo na tem področju zgodilo. In da ne bom predolg in da pustim še kolegu nekaj časa za njegovo razpravo. Torej pomislek, da zakon posega v 35. člen Ustave. 35. člen Ustave govori, da je zagotovljena nedotakljivost človekove telesne in duševne celovitosti, njegove zasebnosti ter osebnostnih pravic. Zato seveda sprašujem vse tiste, ki argumentirajo na tej podlagi, da bodo predlog zakona zavrnili, da odgovorijo na vprašanje: torej v čem, s kakšnimi rešitvami zakon, ki ga imamo danes v obravnavi in verjamem, da ga bomo tudi sprejeli, posega v nedotakljivost človekove telesne, duševne celovitosti, njegove zasebnosti ter osebnostnih pravic? Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bojan Podkrajšek, pripravita naj se gospod Jože Tanko in gospod Tomaž Lisec. Izvolite. Ni. Gospod Tanka ni, gospoda Lisca ni. Besedo ima mag. Branko Krajnc. Izvolite. Bojan Krajnc.
Oprostim vam, gospod podpredsednik, in hkrati hvala za besedo. Res je malce težko nastopati pred 98 % prazno dvorano, tako da sedaj razumem tiste, ki morajo kdaj to početi. Pri poslanskih vprašanjih se bom vseeno potrudil pa se bom bolj usmeril k ministrici s svojim pogledom. Začnem svojo razpravo z neko zelo elementarno zadevo, ki se ji reče lastnina. Odkar smo se osamosvojili, nekako pripisujemo večji pomen lastnini kot smo včasih in na nekaterih področjih zelo dobro razumemo, kaj sam koncept lastnine pomeni in kaj prinaša tako za ljudi kot posameznike ali fizične osebe kot tudi za gospodarske družbe. Zelo hitro smo se seveda naučili tudi to, da lastnina pomeni odgovornost in v kontekstu tega zakona lastništvo male kurilne naprave pomeni odgovornost za vse tiste vidike javnega interesa, ki so bili danes že večkrat in tudi kdaj prej omenjeni – torej varovanje okolja, zdravje, požarno varnost in energetsko učinkovitost. To, kar se namreč v kurilnih napravah na splošno ali pa v drugih napravah, v katerih poteka zgorevanje goriv, v tem konkretnem primeru kuriv dogaja, je namreč nekaj, kar ima lahko posledice in jih tudi ima na vse te štiri vidike javnega interesa. Vsi vemo, vidimo kdaj, slišimo, da seveda lahko prihaja do hudih posledic za zdravje ljudi v primeru neprimernega, neustreznega obratovanja kurilnih naprav, prišlo je tudi že do smrtnih primerov. Vsi vemo, vidimo, slišimo, beremo analize o tem, kako neprimerno in neustrezno zgorevanje onesnažuje naše okolje, kaj to pomeni ne samo za okolico objektov, v katerih so kurilne naprave nameščene, za kraj, ampak tudi v globalnem smislu za naš planet. Radi se ob tem pridušamo, kako smo zavezani varovanju okolja, pri tem pa nekateri – moram reči seveda ne velika večina, za katere verjamem, da so zelo okoljsko osveščeni – pozabijo na to, da so seveda vzroki nekje zelo blizu njih. Torej lastnina pomeni odgovornost, pomeni pa tudi zaradi tega to, da je treba z zakonom predpisati določene obveznosti za ravnanje s to lastnino, v tem primeru z kurilnimi napravami, ki morajo biti ustrezno najprej vgrajene, pred tem še seveda načrtovane, projektirane, kasneje ustrezno vzdrževane, servisirane in da to mora pregledati nekdo, ki je za to usposobljen. In dimnikarji in dimnikarske družbe seveda bodo, to ta zakon zagotavlja. Ko je govora o dveh različnih polih, je treba povedati predvsem to, da ni samo po sebi bilo otežujoče, da dva pola obstajata, ampak je bilo pomembno to, kaj so bila njuna stališča. Tisti pol, ki se je zavzemal za popolno liberalizacijo, je v neki meri zastopal malodane ekstremistično stališče v zvezi s tem, da lastnikom kurilnih naprav ni treba storiti prav ničesar. Predpostavljal je, da smo vsi največji mojstri, da bomo vse naredili sami, očistili kurilne naprave, pregledali emisije, očistili dimnike, sproti še malo poservisirali zadeve in da bo na koncu vse v najlepšem redu in da tega ni treba preverjati in kontrolirati. To je nek argument, ki ne vzdrži racionalnega premisleka. Na drugi strani pa seveda tisti pol, ki se je resnici na ljubo v okviru obstoječih združenj – se pravi združenj obstoječih koncesionarjev pri Obrtni zbornici Slovenije in Gospodarski zbornici – zavzemal za to, da se nič ne bi spremenilo. Treba je povedati, da je ta drugi, se pravi, da so sedanji koncesionarji pokazali več volje, več interesa in pripravljenosti za dosego najboljšega možnega kompromisa, da pa seveda tisti prvi pol, ki se zavzema za popolno liberalizacijo, še vedno vztraja na svojih stališčih in ni kazal v toku razprave prav nobene volje po tem, da bi svoja stališča omehčal in bi na koncu res lahko rekli, da je predlog usklajen. Seveda ni usklajen, ne more biti, stališča so bila na začetku preveč ekstremna. Je pa najboljši možni kompromis za varovanje javnega interesa, ki sem ga prej že omenil in o njem razpravljal, ga opisal s posamičnimi primeri. Nova ureditev ni povsem tržna, torej ni povsem liberalizirana, je socialno-liberalna. Omenjeno je že bilo, to je program Stranke modernega centra, za to se zavzemamo. Ob tem pa moram reči, da sem ne žalosten ampak nekako presenečen, da kljub tej socialni liberalnosti Nova Slovenija ni zmogla premisleka, da bi ta zakon kljub vsemu podprla glede na to, da sami v svojih razpravah večkrat poudarjajo njihov splošni ekonomski program kot socialno-tržno naravnan, ampak za to že imajo svoje razloge. V razpravah so se nekateri razpravljavci, predvsem kolegi iz SDS veliko ukvarjali s tem, kaj bo prinesla prihodnost, postavili so se v vlogo tistih, ki prihodnost celo napovedujejo, kaj se bo zgodilo, kakšne grozne reči, katastrofične napovedi v zvezi s tem. Moram reči, da seveda sam ne upam napovedovati prihodnosti, ker redkokomu uspe, da s svojimi napovedmi uspe, pa še tisti, ki so kdaj to v zgodovini dosegli, so seveda imeli več sreče kot pameti. Lahko seveda rečem samo to in to sem poudaril že v stališču, da so pred ministrstvom veliki izzivi, relativno večji v primerjavi s tistimi, kot jih je ministrstvo imelo pri izvajanju sedanje ureditve. Prvič zato, ker seveda mora na nek način dokazati, da je nova predlagana ureditev, ki jo bomo danes sprejeli, boljša od tiste, ki je veljala do sedaj in da se z nekim drugačnim, novim, boljšim načinom delovanja – predvsem z organiziranostjo uradnikov, za katere je kolega Lisec očital, da so že tam od leta 2004, pa ne verjamem, da je to problem, ker so že tako dolgo tam, to bi morala pravzaprav biti prednost – službe organizirajo tako, da bo izvajanje zakona učinkovito. In tukaj, ministrica, verjamem, da imate že in boste še imeli veliko dela. Ne glede na to pa seveda veliko uspeha pri zagotavljanju učinkovitega izvajanja zakona. In seveda, kot je kolega Zorčič že povedal, ni nujno, da bo zakon ostal takšen kot je; če se bo po mojem v prihodnjih od enega leta do dveh let pokazalo, da je treba kakšno stvar izboljšati v zakonu, bomo to seveda storili, kot je to sicer običaj – ko zakone spreminjamo, da jih tudi izboljšujemo. Kolega Lisec je tudi omenil, kako si bo Janez iz Štajerske izbral dimnikarja iz Gorenjske ali pa od kod drugod. Čisto po dikciji zakona je seveda treba povedati, da si uporabniki malih kurilnih naprav ne izbirajo dimnikarja ampak dimnikarsko družbo, kajti dimnikarske družbe opravljajo dimnikarske storitve, dimnikarji pa jih izvajajo. To razliko je že dobro poznati, če hoče človek kredibilno razpravljati o vsebini zakona. In seveda ta primer ali pa ta argument, da se naj bi nekdo iz Gorenjske fizično pripeljal na Štajersko, ne vzdrži, kajti dimnikarska družba lahko ima seveda dimnikarje ali pa svoje poslovne enote tudi drugje po Sloveniji in od tam se lahko dimnikarji potem odpeljejo k lastniku kurilne naprave, kjer pač izvedejo dimnikarsko storitev. Ne moremo torej govoriti o mešanicah, "večlončnicah" in enolončnicah, ampak seveda govorimo o zakonu, ki zagotavlja varovanje javnega interesa na vseh omenjenih štirih področjih in seveda upam in prepričan sem, da se bo to odrazilo tudi na kazalnikih glede stanja okolja, tudi varovanja zdravja in da seveda nesrečnih primerov več ne bo. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del razprave, v katerem dobi besedo še predstavnica Vlade, ministrica Irena Majcen. Izvolite.
Hvala, spoštovani predsedujoči. Mogoče bi ob zaključku povedala to, kar smo povedali – če govorim o sebi kot ministrici za okolje in prostor – že na začetku. Ponavljali ste številni poslanci, bom pa vseeno ponovila, da se to vedenje tudi nekako utrdi. Torej, leta 2013 je bilo izdano mnenje Računskega sodišča. Računsko sodišče je pregledovalo koncesijsko obratovanje za dimnikarje v letih 2009 in 2011. In zanimivo, leta 2013 je tudi takratni sestav Državnega zbora sprejel novelo Zakona o varstvu okolja, imenovano 1F verzija, in ugotovil, da je treba koncesije oziroma urejanje dimnikarske službe takšne kot je bila takrat zaključiti, končati do 31. 12. 2015. Sama, ko sem prevzela ministrstvo v letu 2014 [[…]]Pravzaprav je ta tema – vsi se še spomnimo, koliko neljubih dogodkov je bilo zaradi poplav takrat v Sloveniji – prišla na vrsto v začetku leta 2015 in pravzaprav ni bila dilema, samo povedali smo si, da je možno ali iti v pregled koncesionarjev, ugotavljanje njihovih sposobnosti delovanja ali pa v pripravo novega zakona. Ker sem nekako osebnostno naravnana za poglede naprej, smo se odločili, da gremo v pripravo novega zakona. Res je, da pri letošnjem; mi vemo, da smo lani podaljšali še to, kar naj bi se zaključilo 31. 12. 2015, smo preložili na letošnje leto 31. 12. 2016. In seveda smo mnogim koncesionarjem – koncesijskih območij je v Sloveniji 193, koncesionarjev je nekaj manj – začeli vsaj nekaj njihovih pogojev pregledovati. Največkrat se je pojavila težava vpisa pregledov ali pa vpisa naprav v EviDim, in smo jim sporočili, da ne izpolnjujejo pogojev za podaljšanje licence. S tem smo pravzaprav zelo uspešno napolnili evidenco; nekako ocenjujemo, da je na 90 % od ocenjenega števila teh kurilnih naprav v Sloveniji. Zavedamo pa se, da koncesionarji tudi niso imeli pregleda nad vsemi kurilnimi napravami na svojem koncesijskem območju, da je nekaj kurilnih naprav bilo izvzetih in zdaj v resnici za te lastnike kurilnih naprav res sprejemamo neko spremembo. Za njih bo zdaj veljalo, da so za kurilno napravo odgovorni sami. Doslej, torej do konca letošnjega leta pa je bil odgovoren koncesionar. V miselnem toku mislim, da veliko ljudi nima težav s tem, da ne sprejema tega, da je za kurilno napravo odgovoren lastnik, ne pa koncesionar. Tako je naloga teh lastnikov predvsem, da si poiščejo izvajalca, da se z nekom dogovorijo. Za tiste lastnike, ki so že zdaj bili v rednih pregledih, bodo do junija, ko naj bi se ta izbira opravila – ampak do junija, ne v mesecu juniju –, dimnikarji opravili preglede in se seveda z njimi dogovorili, ali je stranka zadovoljna z njihovim izvajanjem ali ne, ali se bodo dogovorili za kakšen popust. Ne želim preveč si domišljati, da vem, kaj je to trg in določanje cen. Res se bo pri samem izvajanju pokazalo, v katerih območjih pa je mogoče sedanjo maksimirano ceno znižati. Jaz sem prepričana, da nekaj takšnih območij bo. Na podeželju verjetno tega ne bo veliko, ampak mogoče si bomo te stvari še povedali kdaj kasneje. Torej, EviDim moramo nadgraditi, tudi tega se zavedamo in tega smo se lotili, torej starim koncesionarjem postopek odvzema licenc nismo sprožili zaradi tega, ker z novo zakonodajo to glavno dilemo in nepravilnosti rešimo. V nekaterih okoljih bo trg v delu, ki sega do najvišje tržne cene, prav gotovo omogočil nižanje cen. Zelo žalostna sem bila, ko sem poslušala dvome v usposobljenost upravnih delavcev na upravni enoti. Namreč, sama tudi iz tam izhajam, že imam kar nekaj let, sem bila tudi vodja oddelka, takrat je bilo za kmetijstvo in gospodarstvo in smo takrat izdajali za številne dejavnosti odločbe. In sama ne vidim razlogov, zakaj upravni delavci na upravnih enotah, ki so usposobljeni za številne postopke, ne bi zmogli z izdajo licenc. Če povem, pa pa bom še enkrat potem povedala, ampak gradili smo ta predpis ne samo na mnenjih strokovnih služb. V samem delovanju prav naše ministrstvo sega do ljudi in vedno pri pripravi zakonodaje skušamo v največji možni meri upoštevati zaupanje naših državljanov in državljank. Rada bi še povedala tudi da si nihče ni domišljal in sem prepričana, da nikoli s strani Ministrstva za okolje in prostor nismo rekli, da bomo s tem zakonom dosegli potreben nivo za kjotski sporazum. Mi vsi vemo za podnebne spremembe, da so izpusti CO2 v veliki meri odvisni od industrije. Za industrijo smo na Ministrstvu sprejeli kar nekaj direktiv, ki se nanašajo na IED uredbo in bo industrija se pri tem delu še prilagajala, če se že do sedaj ni. Prav gotovo je ena od tistih dejavnosti, ki pravzaprav največ vpliva na to stvar, promet. Zanimivo je, da promet neprestano proizvaja CO2. Kurjenje ali kurilne naprave bolj obremenjujejo naše ozračje v času nižjih temperatur, čeprav zdaj že težko rečemo, da je to zima, saj tudi v teh letnih časih marsikaj spreminja, ampak ko so nižje temperature in ko se začne proces kurjenja, je obremenitev iz kurilnih naprav velika, medtem ko je v prometu konstantna skozi celo leto in je tudi visoka, previsoka. Zato se uveljavljajo številni ukrepi, izboljšave, ki bi tudi na prometu omogočale zmanjšanje izpustov CO2. Tudi kmetijstvo ni povsem izvzeto iz tega. Tako da tega se mi zavedamo in lahko rečemo, da je ta zakon eden izmed zakonov, ki bodo reševale te stvari. Ob zaključku bi se želela zahvaliti vsem, ki ste kakorkoli pomagali pri pripravi, pri snovanju, pri odločanju znotraj zapisov tega zakona in nam pomagali, da je zakon v sedanji obliki sprejemljiv za vse. Ta zahvala je, sploh z naše strani, pomembna predvsem zaradi tega, ker je zakon, kot sem že dejala, pisan za uporabnike, izvajalci pa, sem prepričana, da se že in se še bodo v svojem delovanju na terenu z lahkoto prilagodili njegovemu izvajanju. Hvala.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci ste dobili besedo. Časa še nismo izrabili popolnoma, zato prosim, če se prijavite za dodatno razpravo, ker vem, da je še želja. Prijavite se, prosim. Hvala lepa. Torej, besedo ima gospod Zvonko Lah. Izvolite. 5 minut.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Jaz tega zakona ne bom podprl zaradi razlogov, ki so bili tukaj že povedani s strani določenih poslanskih skupin. Namreč, meni ne gre v račun to, da je to gospodarska javna služba in da je preprosto tržna dejavnost, ker po mojem to ne gre. Po mojem bi morala biti gospodarska javna služba, je pa zelo povezana tukaj dimnikarska dejavnost tudi s požarno varnostjo in za požarno varnost so odgovorni župani oziroma občine. Uvid imam predvsem v podeželje. 70 % Slovencev živi v lastnih hišah. Na podeželju živijo ostareli ljudje v hišah ali pa družine na robu revščine, kjer je največ tako imenovanih dimniških požarov. Vse več gospodinjstev gre na trda goriva, to se pravi, ogreva na drva. Kmetije imajo več kurilnih naprav, več dimnikov in nihče ne bo to preverjal. Ta zakon predvideva, da si bo vsak sam izbral svojega dimnikarja. Sedaj pospešeno ti bivši koncesionarji izvajajo ta dela tudi na podeželju, ker ljudje še ne vedo, da ni več koncesij. V bodoče pa, ko bodo vedeli, da je v Sloveniji 800 tisoč kurilnih naprav pa deset inšpektorjev, ki bodo to nadzirali, in ti inšpektorji bodo nadzirali predvsem, ali je storitev opravljena ali ni, manj pa verjetno kvaliteto izvedenih del. Zanima me, kdo bo to nadziral. Na podeželju bodo verjetno ostajale kar kurilne naprave nepregledane. Tudi kazni so zelo nizke, mislim da 60 evrov, in če prideš enkrat na 10 let na vrsto, da te inšpektor dobi, potem verjetno marsikdo ne bo dal to pregledati. Je pa nujen nadzor, predvsem iz vidika požarne varnosti. Tisti, ki ste bili župani, veste, kaj je, koliko občine financirajo gasilska društva ali pa gasilce poklicne, da opravljajo to dejavnost, in koliko je tudi dimniških požarov. Nekdo bi moral narediti analizo, če se pripravlja nov zakon, zakaj je prišlo do teh požarov, kdo je kriv, kdo bi moral nadzirati to. Včasih so gasilci pred vsako kurilno sezono obiskali vse domačije in pregledali kurilne naprave, dimnike in seveda priporočili, da se to odpravlja. Imamo po novem tudi inšpekcijo občinsko, ki bi lahko v tem primeru na nek način tudi nadzirala, vendar ste se pač odločili, da boste šli na licence. Tisti izvajalci, ki bodo v večjih mestih, v javnih objektih, večstanovanjskih stavbah, bodo krasno zaračunali, lepo živeli, tisti na podeželju dimnikarji pa opuščali dejavnost, ker bo teh naročil čedalje manj, ker se ljudje ne bodo bali nekih inšpektorjev. Zgleda, da vam je čisto vseeno za podeželje. Važno, da nekateri izvajalci v mestih se bodo mastili, pregledovali bodo tudi prezračevalne naprave, izstavili račune večkrat na leto. Tako je bilo sedaj. Na podeželju pa vas ne briga nič. Občine se otepajo, seveda župani se otepajo neke dodatne naloge, vendar če je to javna gospodarska služba, se mora izvajati dosledno povsod, predvsem pa tam, kjer je večja nevarnost tudi dimniških požarov. Verjetno na podeželju niso problem PM10 delci, to je bolj strnjenih mestih kot na podeželju,ampak požarna varnost je pa še kako pomembna. Ampak očitno ta zakon po mojem ne bo prinesel rešitve. Nekateri bodo bogateli, nekateri bodo videli tu krasen zaslužek in fino zaslužili, drugje se bo pa pač ta dejavnost počasi opuščala. In tudi izvajalcev bo čedalje manj.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo o predlogu zakona v celoti. Amandmaju k predlogu zakona niso bili vloženi. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 17. točki dnevnega reda. S tem prekinjam 4. točko dnevnega reda. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI IN DOPOLNITVI ZAKONA O UVELJAVLJANJU PRAVIC IZ JAVNIH SREDSTEV PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina šestih poslank in poslancev s prvopodpisano gospo Violeto Tomić. V zvezi s tem predlogom zakona Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide predlaga Državnemu zboru sprejem sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem predsedniku odbora gospodu Urošu Priklu za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, kolega Hainz. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Na kratko dovolite, da vam predstavim stališče odbora do omenjenega zakona. Naš odbor je kot matično delovno telo Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev obravnaval na predlog prvopodpisane kolegice Violete Tomić. Kolegij predsednika Državnega zbora je sklenil, da se predpis obravnava po skrajšanem postopku. Pri samem delu odbora so sodelovali ob predstavniku predlagatelja tudi Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport, Državni svet, Zakonodajno-pravna služba, Skupnost centrov za socialno delo ter iniciativa Petka za nasmeh. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je predpis obravnavala z vidika svojih pristojnosti. Prav tako je na odboru predstavila državna svetnica mag. Kuzmanič Korva stališče, ki ga je do predloga tega predpisa sprejela Komisija Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide. Predstavnik predlagateljev kolega Mesec je poudaril, da predlog zakona temelji na načelu socialne pravičnosti, saj bi omogočil dostop do brezplačnega subvencioniranega kosila večji skupni učencev, in to iz družin, ki so v takšno ekonomsko socialnem položaju, ki jim onemogoča kritje stroškov za šolsko prehrano oziroma kosilo. Zasleduje en sam cilj in to je zvišanje cenzusa za brezplačno kosilo učencem z 18 % neto povprečne plače v Republiki Sloveniji na 36 %. Trenutno veljavna določba Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev veže pravico do stoodstotnega subvencioniranja kosila na prvi dohodkovni razred pri otroškem dodatku, to je zgolj na 18 % neto povprečne plače. Otroci iz drugega in tretjega razreda pa so le delno subvencionirani, kar zadeva šolskega kosila. Vlada je v svojem mnenju opozorila, da je treba najprej analizirati pa evalvirati sedanji sistem subvencioniranja šolske prehrane s socialnega in zdravstvenega vidika ter z vidika organizacije pouka in prehrane v šoli. Prav tako je v letošnjem letu treba spodbuditi, da se bo delež prijavljenih na kosilo povečal in bodo pravico izkoristili vsi, ki so do nje upravičeni. To je mnenje Vlade, ki je seveda tudi opozorila, da aktualna zakonodaja ni do konca uveljavljena in se uveljavlja prepogosto oziroma so spremembe prepogoste, kar otežuje delo šol in povzroča nejasnosti staršem in tako dalje. V široki razpravi k 1. členu predloga zakona je bilo opozorjeno, da je treba razširiti krog upravičencev do brezplačnih šolskih kosil, ki se s predlagano novelo širi tudi na drugi in tretji razred. Zagovorniki predloga zakona so eksplicitno opozorili, da je problem zelo pereč, saj so predstavniki nevladnih organizacij povedali, da njihova društva dobivajo prošnje za doplačilo šolske prehrane in od tega jih 60 % prosilcev sodi v drugi, 30 % pa v tretji dohodninski razred. Vsi ti otroci še vedno živijo pod pragom revščine, še vedno je na žalost veliko družin, ki jim je treba pomagati, tudi pri sofinanciranju šolske prehrane. Po zaključeni razpravi je Odbor sprejel sklep, da predlog Zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Prikl. Besedo dajem predstavniku predlagatelja predloga zakona gospodu Luku Mescu za uvodno predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa. Izvolite.
Hvala, predsedujoči in lep pozdrav vsem! Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, ki smo ga pripravili v Združeni levici, ima en sam cilj. To je vsem otrokom, ki živijo pod pragom revščine, zagotoviti brezplačno šolsko kosilo. V Sloveniji namreč v tem trenutku kar 54 tisoč otrok živi v revščini. Situacija je alarmantna in kliče k ukrepanju. Trenutno je le del teh otrok upravičen do brezplačnega kosila, ki je pogosto celo edini topel obrok v njihovem dnevu. Ukrep, ki ga predlagamo, je preprost in nujen: vsem otrokom iz revnih družin brez izjem zagotoviti brezplačno šolsko kosilo. Ker je v proračunih za leti 2016 in 2017 za izvedbo tega ukrepa že zagotovljenih dovolj proračunskih sredstev, smo pričakovali, da bo koalicija brez pomislekov zakon podprla in s tem otrokom iz revnih družin že z začetkom tega šolskega leta omogočila topel obrok. A jesen je prinesla vrsto razočaranj. Najprej smo bili razočarani nad odločitvijo koalicije, da ne prispeva podpisov za sklic izredne seje, s katero bi že v začetku tega šolskega leta, se pravi 1. septembra zagotovili tem otrokom topel obrok. Nad argumenti, s katerimi je koalicija to zavrnila, pa smo bili naravnost osupli in zgroženi. Dejstva in statistični podatki o stopnji revščine in socialni izključenosti namreč ne bi mogli biti bolj zgovorni. Od krize se je socialni položaj v Sloveniji močno poslabšal. Če je leta 2007 pod pragom revščine živelo 11,5 % prebivalcev Slovenije, je leta 2015 ta odstotek zrasel že na 14,3 %. V konkretnih številkah to pomeni, da v tem trenutku v Sloveniji v revščini živi kar 287 tisoč državljank in državljanov, od tega kar 54 tisoč otrok. Na to nas neprestano opozarjajo humanitarne in človekoljubne organizacije. Včeraj so se spet oglasile; UNICEF, Zveza prijateljev, Petka za nasmeh se obračajo na nas in nam pošiljajo jasno sporočilo: otroci v šolah so lačni in dostop do kosila ne sme biti odvisen od dobre volje ali prostovoljne pomoči, ampak mora biti urejen sistemsko. Zagotoviti ga mora država. Vsi otroci morajo imeti enake možnosti, tako nam konec koncev veleva sama ustava te države. Zagotavljanje enakih možnosti za vse otroke je predpogoj vsakršne socialne države in pravične družbe. In tukaj še enkrat opozarjamo, da trenutna ureditev tega ne zagotavlja. Do brezplačnega kosila niso upravičeni vsi otroci iz revnih družin. Otroci iz drugega in tretjega dohodkovnega razreda namreč morajo kosila doplačevati in marsikateri starš tega ni zmožen. Čeprav imamo v proračunu dovolj sredstev, kot sem že večkrat opozoril, da bi bili do brezplačnega kosila upravičeni vsi, smo od vladne koalicije slišali, da proračun ni vreča brez dna in da še vedno poteka konsolidacija javnih financ. Drugače rečeno, Vlada in koalicija pravita, da nimamo denarja, da bi nahranili lačne otroke. Seveda pa je bilo bistveno drugače pred par tedni, ko je bilo treba glasovati za davčno reformo, s katero ste 10 % najbolje plačanih, vključno z nami poslankami in poslanci, ki sedimo tu, omogočili 60-milijonsko davčno darilo. Takrat temu ni nasprotoval nihče razen Združene levice. Nikjer nismo slišali, da je proračun vreča brez dna ali pa da javnofinančna konsolidacija še poteka. Očitno to velja samo, ko govorimo o revnih, tokrat celo o otrocih. Ne razumem, kako lahko ostajate tako brezsrčni kljub vsem apelom, osebnim stiskam in pričevanjem, ki so ob razpravi o šolskih kosilih zaokrožili v javnosti. Ne razumem, kako lahko takšna moledovanja odpravite z odgovorom, da rabimo dodatne analize. Kaj bi analizirali, če so otroci v šolah res lačni ali so lačni samo doma, če so revni res revni? Boste analizirali, kot ste poudarjali, zlorabe – se pravi, da se ne bo kakšen reven otrok okoristil s tem kosilom? Ne razumem. Edino kar mi preostane je, da vas še enkrat opozorim, da proračuna to ne bo stalo nič, rešili pa bomo marsikatero osebno stisko, marsikatero revno družino. Upam, da premorete dovolj empatije, da boste z nami danes ta predlog spravili naprej. Hvala.
Hvala, gospod Mesec. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo dajem Poslanski skupini nepovezanih poslancev, zanjo gospa mag. Alenka Bratušek. Izvolite.
Najlepša hvala, podpredsednik. Kolegice in kolegi! Zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev je bil nazadnje spremenjen junija 2015, v veljavo pa je stopil 1. januarja 2016. S to spremembo zakona se je tako zvišal prag za brezplačno kosilo, in sicer tako, da so otroci iz 2. in 3. dohodninskega razreda upravičeni do delne subvencije. Osnovni predlog novele iz leta 2015, ki sem ga tudi sama sopodpisala, je predvideval 100 % subvencioniranje šolskega kosila za vse otroke, ki živijo pod statističnim pragom revščine. Z amandmajem koalicije pa je končni predlog zakona za otroke iz 2. in 3. dohodkovnega razreda le delno subvencionirano kosilo. Vemo, da je za izvajanje končnega predloga zakona, ki določa delno subvencioniranje, pristojno ministrstvo zagotovilo 8 dodatnih milijonov. Skupaj je torej za ta namen zagotovljenih 16 milijonov evrov sredstev in po podatkih resornega ministrstva ta sredstva niti niso v celoti porabljena. Zakaj to govorim? Zato, ker to pomeni, da je Državni zbor denar za nekaj, kar boste danes zavrnili, že zagotovil. In žalostno in nerazumljivo je torej, da je koalicija odrekla podporo temu, da bi otroci iz nižjih dohodkovnih razredov imeli kosila v celoti brezplačna. SMC, DeSUS in SD. In to naj bi bila socialno čuteča vlada? Glede na to, da je subvencioniranje šolskega kosila vsekakor eden izmed potrebnih ukrepov za zmanjševanje stopnje revščine med otroki, ter glede na to, da so sredstva za izvajanje ukrepa že zagotovljena, se sprašujemo, kako to, da se brezplačnih kosil tem otrokom ne zagotovi? Pri čemer je treba vedeti, seveda, da brezplačna kosila pri odpravljanju revščine predstavljajo le parcialni ukrep. V naši poslanski skupini bomo seveda glasovali proti sklepu, da zakon, ki bi revnim otrokom zagotovil brezplačen topel obrok, ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Apel še enkrat vsem tistim, ki imamo vsaj malo socialnega čuta, da premislite in se o tem zakonu vsaj pogovarjamo; ne ga v osnovi zavreči, kar ste na odboru na žalost naredili. In res me žalosti, da to delajo tisti, ki pravijo ali pa se predstavljajo za stranke, ki imajo socialni čut. Še več, v stranki Zavezništvo mislimo, da bi to vprašanje morali celo razširiti. Kaj pa, če pod koncept brezplačne osnovne šole za vse otroke sodi tudi brezplačno kosilo za vse otroke? Vsekakor bi takšna interpretacija pomenila izogib vsakokratnim, vsaj polletnim razpravam o tem, ali pri nas so ali niso lačni otroci, vsaj v šolah. In tudi apel nevladnih organizacij kaže, da ni vse tako, kot bi moralo biti oziroma kot nas koalicija prepričuje. Zgodbe projekta Botrstvo se me dotaknejo iz tedna v teden. Poslušajte jih tudi vi in potem boste lažje pritisnili gumb "za". In ne boste verjeli, da pri tem predlogu gre res za otroke.
Hvala, gospa Bratušek. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo dr. Jasna Murgel. Izvolite, gospa Murgel.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Naj v imenu Poslanske skupine SMC uvodoma izrazim obžalovanje, da se je razprava o šolskih kosilih, ki je v zadnjih mesecih potekala prek različnih medijev in tudi v dvoranah Državnega zbora, da se je ta odvila v smeri osebnega obračunavanja, podtikanja ter celo manipuliranja. V celotni razpravi smo bili narobe razumljeni. V Stranki modernega centra in v Poslanski skupini Stranke modernega centra se zavedamo, da gre za resen socialni problem in na ta problem smo v SMC zelo pozorni. Menimo, da je treba ta problem primarno reševati v okviru socialne politike, za katero je odgovorno Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, ne pa vzgojno-izobraževalna politika. Država je tista, ki mora pomagati ljudem v stiski, da se postavijo na noge. Iz tega razloga smo v Poslanski skupini Modernega centra se odločili, da bomo podprli predlog, da se obravnava te vsebine vrne nazaj na matično delovno telo. Od Vlade pričakujemo, da bo skupaj s civilno družbo in stroko našla ustrezne celovite rešitve, s katerimi bo nedvoumno pokazala, da zna in more poskrbeti za najbolj ranljive. Slovenija je socialna država in naša dolžnost je, da tudi takšna ostane. Hvala lepa.
Hvala tudi vam, gospa Murgel. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Žan Mahnič. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Kolegice in kolegi! V Slovenski demokratski stranki se zavzemamo, da bi bili vsi otroci deležni brezplačnega toplega obroka v šoli. Trenutno ni nobenega javnofinančnega razloga, da se ne bi vsaj tistim otrokom, ki živijo pod pragom revščine, omogočilo brezplačnega toplega obroka. Prepričani smo, da se samo sit in zdrav otrok lahko popolnoma posveti učenju in osvajanju znanja, ki mu bo potrebno za osamosvojitev in samostojno življenjsko pot. Zato smo tudi podprli vloženi Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, ki bi omogočil 100 % subvencijo šolskega kosila vsem otrokom, ki živijo pod pragom revščine. Po metodologiji Statističnega urada Republike Slovenije je prag revščine trenutno 596 evrov na družinskega člana. Kljub velikim besedam predsednika Vlade Mira Cerarja in ministrice za delo, družino, socialne zadeve in invalide ter enake možnosti gospe dr. Anje Kopač Mrak, da se stanje v Sloveniji izboljšuje, lahko z žalostjo spremljamo statistične podatke, ki jih navaja raziskava Inštituta Republike Slovenije za socialno varstvo z naslovom Revščina in socialna izključenost družin z otroki: materialni in nematerialni obraz revščine iz februarja 2016, ki ugotavlja, da temu še zdaleč ni tako in da se revščina v Sloveniji pod vlado Mira Cerarja še povečuje. To na skrivaj priznava tudi Vlada, saj je v proračunu za leto 2017 povečala odhodke za socialno varnost za kar 52 milijonov evrov. Koalicija, ki jo sestavljajo stranke SMC, Desus in seveda tudi SD, ki se deklarira za socialno najbolj čutečo stranko, na seji Odbora za delo tega zakona niso podprli in so celo predlagali proceduralni sklep, da ta zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. To kaže na veliko dvoličnost te koalicije in vlade Mira Cerarja, ki vedno znova in znova govori eno, dela pa drugo. Gospe in gospodje, naj vas ob tem samo spomnim na zakon, ki ga je v prvi Janševi vladi v parlament vložila Slovenska demokratska stranka in ki je bil sprejet. Vsi dijaki, ne glede na to, iz kakšne družine prihajajo, so dobili brezplačen topel obrok v šoli. To je bil zakon Poslanske skupine SDS, ki je bil sprejet v prvi Janševi vladi. Takrat nismo revnih delili na tiste manj revne in tiste bolj revne, ampak smo vsem dali topel obrok. Mi, gospe in gospodje, smo dokazali, kako se bori proti revščini, vi boste to še morali storiti.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavila mag. Julijana Bizjak Mlakar. Izvolite, gospa.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke, poslanci! V Ustavi Republike Slovenije je zapisano, da je Slovenija socialna država. Državljani in državljanke imajo pod pogoji, določenimi z zakonom, pravico do socialne varnosti, otroci pa uživajo posebno varstvo in skrb. Trenutno veljavna socialna zakonodaja je razmeroma mlada. Nastala in uveljavila se je v času, ko smo doživljali finančno in gospodarsko krizo. Vzpostavljanje kriterijev oziroma cenzusov za pridobitev določenih pravic pa je marsikoga že ob uveljavitvi Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev in Zakona o socialnovarstvenih prejemkih prizadelo, kar je malo kasneje Zakon za uravnoteženje javnih financ še poglobil. Tekom tega mandata smo pričeli odpravljati nekatere pomanjkljivosti v socialni zakonodaji in v smeri odpravljanja kleščenja socialnih transferov, uvedenega z Zujfom, že tudi marsikaj postorili, seveda upoštevajoč fiskalno kondicijo države. S potrditvijo predloga spremembe Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev – v zvezi s to isto danes obravnavano tematiko – smo tako že v lanskem letu našli rešitev, uveljavljeno sicer z letošnjim januarjem, s katero smo zagotovili možnost delnega subvencioniranja kosil učencem v osnovnih šolah še za tiste, ki izhajajo iz drugega in tretjega dohodkovnega razreda. Na podlagi zadnjih sprememb tako znaša povprečna subvencija države okoli 33 evrov v drugem dohodkovnem razredu, za učence iz tretjega dohodkovnega razreda pa država prispeva okoli 19 evrov mesečno. Ob tem je treba povedati, da znaša prispevek države za kosila najbolj ogroženim otrokom okoli 47 evrov na mesečni ravni. Prav tako pa naj spomnim, da so vsi otroci do vključno petega dohodkovnega razreda v celoti, torej 100 % upravičeni do subvencije za malico. Poslansko skupino DeSUS zanimajo odgovori na vprašanja o ustrezni skrbi za prehrano otrok v šolah. Kako je s tem, si v poslanski skupini DeSUS ne upamo zatrjevati. Kljub temu, da imamo v veliki meri zagotovilo posamičnih šol, naj bi otroci v šolah ne bili lačni, pa so s strani pristojnih ministrstev precej nedoločene navedbe, kako primerno je poskrbljeno za prehrano slehernega otroka v šoli. V poslanski skupini DeSUS menimo, da če obstaja dvom, da je en sam otrok iz socialno ogrožene družine v šoli lačen in brez 100 % subvencije, to ni sprejemljivo. Seveda se sprašujemo, ali trenutno veljavna zakonodaja glede na stopnjo socialne ogroženosti družine ne daje zadostne upravičenosti do subvencije. Torej se postavi vprašanje, ali je materialni cenzus primerno postavljen, ali so ustrezni kriteriji, ki jih postavlja pristojno ministrstvo, ali pa se morda dogaja, da družine obstoječih upravičenj niti ne uveljavljajo in kakšni so razlogi, če do tega prihaja. In prav slednje, torej podatek o številu prijavljenih otrok na šolsko kosilo je za nas bil nekako presenetljiv. V 6-mesečnem obdobju veljavnosti in uporabe novega načina subvencioniranja šolskih kosil se je namreč pokazalo, da pravice ne uveljavljajo vsi, ki bi jo lahko uveljavljali. Zato bi bilo dobro vedeti, ali je izkoriščenost pravice morebiti povezana s premajhno obveščenostjo upravičencev in ali je informiranje s strani šol in centrov za socialno delo zadostno. V poslanski skupini DeSUS upamo, da bomo v nadaljnjem postopku sprejemanja zakona, ki ga danes obravnavamo, dobili odgovore tudi na navedena vprašanja. Glede na pravkar povedano bomo v poslanski skupin DeSUS glasovali enotno, in sicer, da je predlog zakona, ki ureja subvencioniranje kosil v osnovnih šolah, primeren za nadaljnjo obravnavo. Torej glasovali bomo proti sklepu, da ta zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Poslancem Desusa se ne zdi sprejemljivo, da bi morali otroci iz socialno ogroženih družin, ki tudi sodijo v drugi ali tretji dohodkovni razred, čakati na drugačne, četudi bolj dodelane rešitve pristojnega ministrstva za ureditev 100 % subvencij za kosila otrok iz socialno ogroženih družin. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospa Bizjak Mlakar. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila gospa Marija Bačič. Izvolite, gospa Bačič.
Spoštovani gospod podpredsednik, hvala za besedo! Kolegice in kolegi! Novela zakona, ki je na mizi, je ena tistih, ki zmeraj pusti grenak priokus. Socialni demokrati se zavedamo, da se revščina poglablja in da med nami so lačni otroci, zato so zavrnitve takih predlogov predvsem zelo, zelo težke. Vedno, ko imamo na mizi takšne občutljive materije, je dejansko zelo težko razumeti in še teže zagovarjati, da denarja ni. Še posebej, ko govorimo o otrocih. Zagotavljanje prihodnosti in blaginje otrok kakor tudi vseh drugih državljanov je odgovornost vsake države, vsake resne politike, ki na plečih ranljivih skupin ne sme kovati političnega kapitala ali se iti populizma. Republika Slovenija je v ustavo zapisala, da je pravna in socialna država. Zadnje čase pa se vse preveč krepi vtis, da vsa sociala temelji na karitativnosti in medsebojni solidarnosti državljanov, tudi tistih, ki sebi in svoji družini s svojim poštenim delom in težko prigarano plačo ne morejo več zagotavljati dostojnega življenja. S potrditvijo predloga te novele bi se uveljavila rešitev, da bi bili upravičeni do 100 % subvencije kosila vsi učenci iz prvega, drugega in tretjega dohodkovnega razreda, torej vsi tisti, katerih povprečni mesečni dohodek na osebo ne presega 36 % neto povprečne plače v Republiki Sloveniji. Zadnja sprememba zakonodaje, ki se je nanašala na navedeno vsebino in je uzakonila zdaj veljavno rešitev subvencioniranja po deležih glede na dohodkovni razred, se je začela uporabljati 1. 1. 2016. Ker vse kaže na to, da je obstoječa ureditev pomanjkljiva, saj izpušča preveliko populacijo otrok, v Poslanski skupini Socialnih demokratov, ki imamo socialni čut, menimo, da potrebujemo dodaten premislek, kako urediti to problematiko. Zato bomo glasovali proti sklepu, da predlog Zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospa Marija Bačič. Gospod Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo, predsedujoči. Veste, če bi zjutraj vedel, da bom poslušal taka stališča poslanskih skupin iz koalicijskih vrst, potem bi se zbudil z nasmeškom. Namreč, v preteklih dneh ni nič kaj kazalo na to, da bo naš predlog za brezplačna šolska kosila otrokom iz revnih družin dejansko prestal to obravnavo, ampak kot kaže, se vračamo na odbor iskat rešitev, da pa vendarle ta sredstva zagotovimo in da otrokom zagotovimo tisti topel obrok v šoli, ki ga potrebujejo, če ga recimo tudi že ne dobijo doma. Ker ta država, Slovenija kot socialna država na otrocih res ne more, ne sme šparati. To je kratko malo narobe, sploh če naredimo dva koraka nazaj in se spomnimo, da je še ne en mesec tega 10 % najbolje plačanih ljudi v tej državi brez resnega argumenta dobilo 60 milijonov evrov težko davčno darilo. No, potem malo kasneje je bilo pa za otroke iz revnih družin težko najti nekaj milijonov za to, da v šolah pač ne bodo lačni. Revščina v naši družbi obstaja. Je realna. Pod pragom tveganja revščine živi slabih 300 tisoč naših sodržavljank in sodržavljanov. Ampak revščina se hkrati pri nas tudi skriva. Velja za neko sramoto. In zato je o njej treba govoriti in zato je treba tukaj izpostaviti, da ljudje za svojo revščino niso krivi sami. Kriv je naš sistem, kriv je kapitalizem, ki jih je izvrgel iz sebe kot nepotrebne in jih potisnil na rob. Tukaj potem vskočijo redistributivni mehanizmi države, ki lahko vsaj nekoliko izenačijo možnosti ljudi v razredni družbi in omogočijo tudi deprivilegiranim človeka vredno življenje. Kriza, katero smo pravkar preživeli v gospodarskem smislu, še vedno traja v socialnem smislu. Ta kriza je nastala na finančnih trgih in je ustvarila luknjo, ki so jo potem mašile milijarde iz proračunov držav po celotni Evropi. Zato ta sanacije krize ni prizadela vseh enako. Velika večina slovenskih državljanov je tistih, ki so potegnili kratek konec in jih je varčevanje najbolj prizadelo. Tudi zato statistični podatki o stanju revščine pri nas kažejo takšno sliko, kot jo kažejo. Seveda hrbtna stran statistične slike je precej bolj plastična. To so zgodbe, zgodbe ljudi, ki se vsak mesec trudijo sebi in svojim otrokom zagotoviti osnovne življenjske potrebe, hrano, toplo stanovanje, itn. In ta slika je tista, ki upam da nas bolj zgovorno kot statistične številke nagovarja, da je ukrepanje proti revščini nujno. V Združeni levici smo v tem letu že predlagali pet ukrepov proti revščini, s katerimi bi lahko tukaj in zdaj začeli odpravljati revščino in njene posledice. In danes s temi šolskimi kosili je pred nami eden izmed teh ukrepov. Ukrep, ki bi za otroke iz prvega, drugega in tretjega dohodkovnega razreda oziroma za družine iz teh razredov omogočil topel obrok v šoli. V praksi to pomeni, da bi bili do brezplačnega šolskega kosila upravičeni vsi učenci, pri katerih povprečni mesečni dohodek ne presega 36 % neto povprečne plače. Se pravi, tukaj govorimo o družinah, kjer mesečni dohodek na osebo ne presega 364 evrov o družinah, ki živijo pod pragom tveganja tveganja revščine. In v Združeni levici bomo glasovali proti sklepu, da ta zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo, in tudi v nadaljevanju bomo glasovali za to, da od govora o revščini preidemo k ukrepom, ki jo bodo odpravljali. Kot rečeno, danes se je vsem pričakovanjem navkljub slika toliko zasukala, da bomo s tem našim prvim korakom dejansko uspeli, kar me neizmerno veseli. Hvala.
Hvala, gospod Kordiš. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospa Iva Dimic. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, kolegice in kolegi! UMAR v včerajšnji izdaji Ekonomskega ogledala navaja, da se je stopnja tveganja revščine v Sloveniji sicer nekoliko znižala, vendar je še vedno višja kot pred krizo. Stopnja tveganja revščine se je znižala samozaposlenim, brezposelnim, neaktivnim in zaposlenim za določen čas. V primerjavi s predhodnim letom pa se je stopnja tveganja revščine poslabšala v skupini zaposlenih za nedoločen čas, in sicer tako tistim za krajši kot tistim za polni delovni čas. Glede na izobrazbo se je stopnja tveganja revščine povečala najbolj tistim s terciarno izobrazbo. Stopnja tveganja revščine med zaposlenimi še nikoli ni bila višja. Se pravi, imamo revne zaposlene. Stopnja tveganja revščine se je v primerjavi s predhodnim letom povečala tudi nekaterim že doslej najbolj ogroženim skupinam prebivalstva. To so brezposelne osebe, samske ženske, enočlanska gospodinjstva in enostarševska gospodinjstva. Zakaj pričenjam stališče Nove Slovenije s temi alarmantnimi, zaskrbljujočimi podatki? Da opozorimo nanje Ministrstvo za delo, ki jih očitno ne razume. To sklepam na podlagi mnenja Vlade Republike Slovenije o noveli Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, ki opozicijskega predloga sprememb zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev ne podpira oziroma ni podpiralo. Že pred dobrim letom smo obravnavali opozicijski predlog z enakimi rešitvami, z amandmajem koalicije pa je takrat končni predlog zakona za otroke iz drugega dohodkovnega razreda za otroške dodatke določil 70 % subvencioniranja, za otroke iz tretjega dohodkovnega razreda pa 40 % subvencioniranja. Glavni argument za vloženi amandma in določitev zgolj delnega subvencioniranja šolskega kosila je bil finančne narave. Žalostno je, da Vlada in ministrstvo za delo nimata posluha za najšibkejše, njihovi izbranci pa si na primer v slabi banki delijo nepredstavljive vsote. Iz podatkov Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport izhaja, da predvidena sredstva za subvencije šolskih kosil niso bila porabljena ter da bi razpoložljiva sredstva zadostovala za 100 % subvencioniranje kosil – ne le za otroke iz prvega, ampak tudi za otroke iz drugega in tretjega dohodkovnega razreda. V Sloveniji subvencija v polni vrednosti kosila danes pripada le učencem, ki se redno šolajo, so prijavljeni na kosilo in pri katerih povprečni mesečni dohodek na osebo ne presega 18 % neto povprečne plače v Republiki Sloveniji. Konkretno to pomeni 180 evrov na družinskega člana na mesec. Predlagatelji tokrat ponovno predlagajo, da se ta prag poviša na 36 %. V skladu z njihovim predlogom bodo do državne subvencije v polni vrednosti kosila upravičeni vsi otroci družin, kjer prihodek znaša do 360 evrov na družinskega člana na mesec. Predlog zakona je tak, da mu je pravzaprav nemogoče nasprotovati. Ravno zaradi tega smo v Novi Sloveniji tudi prispevali podpise za izredno sejo Državnega zbora, kar bi omogočilo polno subvencijo vsem socialno ogroženim otrokom že z začetkom letošnjega leta. Pomenljivo in realno pa se je pokazalo, da leva, tako izjemno socialno čuteča vlada je zopet blokirala to možnost. Nesprejemljivo je, da imamo v Sloveniji lačne otroke, še bolj zaskrbljujoče je, da jih je vedno več. Prav je, da o tem govorimo in prav je, da se čisto vsi ob tem slabo počutimo. Poslanci Nove Slovenije bomo glasovali proti sklepu, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa, gospa Dimic. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 17. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O PREPREČEVANJU NASILJA V DRUŽINI V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, in sicer ministrici dr. Anji Kopač Mrak, ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Gospa ministrica, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, drage poslanke in poslanci! Nasilje v družini posega v temeljne človekove pravice in predstavlja grobo zlorabo moči ene osebe nad drugo. Razširjenost pojava tovrstnega nasilja je v veliki meri odvisna od tega, kako se družba nanj odzove. Lahko ga obsodi ter s tem skrbi za preprečevanje širjenja nasilja ali pa nasilje tolerira. Razvite družbe si prizadevajo za vzpostavitev ničelne tolerance do nasilja ter zmanjšanje oziroma odpravo vseh vrst nasilja. Temu načelu sledi tudi Slovenija. Dokler ne dosežemo zastavljenega cilja, je treba poskrbeti za preventivo ter ustrezno varstvo in zaščito žrtev. V Sloveniji je do leta 2008 to področje urejala različna zakonodaja, ki ni omogočala usklajenega delovanja državnih institucij. Ker pa gre za izjemno pomembno in specifično področje, je Slovenija leta 2008 sprejela Zakon o preprečevanju nasilja v družini, ki je z vidika zaščite žrtve in usklajenega delovanja državnih organov v samostojen zakon združil problematiko nasilja v družini. Namen zakona je učinkovita zaščita žrtev pred nadaljnjim nasiljem, medtem ko se s kaznovanjem povzročitelja nasilja ukvarja druga zakonodaja – Kazenski zakonik in Zakon o varstvu javnega reda in miru. Slovenija je v zadnjem desetletju naredila velik korak na področju obravnave in preprečevanja nasilja v družini. Ob sprejemu zakona je sprejela tudi pomembne strateške dokumente, ki področje opredeljujejo, podrobneje opredeljujejo ukrepe za zaščito žrtev pa tudi preventivne aktivnosti na tem področju. Leta 2009 je Državni zbor sprejel Resolucijo o nacionalnem programu preprečevanja nasilja v družini, sprejeti so bili tudi štirje podzakonski akti, ki na operativni ravni določajo postopanje različnih organov in služb v zvezi z obravnavo nasilja v družini. Poleg tega so bila pripravljena tudi različna navodila in smernice za delovanje institucij na področju boja proti nasilju v družini. Leta 2008 je bil sprejet tudi nov Kazenski zakonik, ki nasilje v družini opredeljuje kot kaznivo dejanje. V tem času smo vzpostavili kakovostno in dovolj gosto mrežo različnih programov, ki so namenjeni pomoči in zaščiti žrtev nasilja v družini: varne hiše, materinske domove, krizne centre, svetovalnice za žrtve nasilja, skupine za samopomoč, telefonsko svetovanje. Za preprečevanje nasilja v družini in primerno obravnavo ter zaščito žrtev je nujno treba posodabljati tudi zakonodajo. Praksa je pokazala, da je posamezna določila Zakona o preprečevanju nasilja v družini treba dopolniti oziroma spremeniti v tistem delu, kjer se pri izvajanju in razumevanju kažejo pomanjkljivosti. K spremembam in dopolnitvam veljavnega zakona so Vlado večkrat pozvala tudi delovna telesa Državnega zbora – Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide ter Komisija za peticije ter človekove pravice in enake možnosti. Iz tega razloga je bila aprila leta 2015 oblikovana široka medresorska delovna skupina za pripravo novele. Pripravljene spremembe se nanašajo predvsem na sledeča področja: dopolnitev opredelitve nasilja v družini, razširitev opredelitve družinskih članov, razširitev ukrepov sodišč, spremembe na področju prepustitve stanovanja v skupni uporabi, prepoved telesnega kaznovanja otrok, razširitev izvajalcev storitev na področju socialnega varstva, zdravstva, vzgoje in izobraževanja, ki se jim določi vlogo in naloge pri obravnavi nasilja v družini, jasnejša opredelitev postopkov policije in postopkov pred sodiščem, varovanje podatkov o žrtvi, širitev nabora možnih ukrepov sodišča, zlasti za zaščito otrok in druge spremembe. Slovenija je podpisnica praktično vseh pomembnejših deklaracij, konvencij in sporazumov, ki urejajo problematiko nasilja v družini. Leta 2014 je ratificirala izjemno pomemben dokument, in sicer Konvencijo Sveta Evrope o preprečevanju nasilja nad ženskami, nasilja v družini ter o boju proti njima, tako imenovano Istanbulsko konvencijo. Ob ratifikaciji je Vlada ocenila, da Slovenija na zakonodajni ravni formalno že izpolnjuje vse zahteve konvencije. Kljub temu smo ob pripravi novele Zakona o preprečevanju nasilja v družini, ki jo danes obravnavate, upoštevali duh konvencije in posamezna določila zakona ustrezno preoblikovali in dopolnili. Ob obravnavi zakona na pristojnem odboru Državnega zbora in že prej v okviru javne razprave o predlogu zakona so bila izpostavljena zlasti vprašanja o prepovedi telesnega kaznovanja otrok in definiciji nasilja. Naj tukaj s tega mesta ponovim, kar smo že večkrat poudarili: predlagani zakon ne uzakonja permisivne vzgoje. Če boste otroku vzeli telefon, mu naročili, da odnese smeti in mu zvečer prepovedali izhod, ne boste obravnavani kot nasilneži. To ni namen predloga zakona in predlog zakona tega ne določa. Določa pa prepoved telesnega kaznovanja kot jasno sporočilo države, da uporaba nasilja kot vzgojne metode ni primerna. Gre preprosto za civilizacijsko normo razvitega sveta, ki mu Slovenija pripada in ki jo je do sedaj sprejelo 29 držav članic Sveta Evrope in skupaj 49 držav na svetu. Poslanke in poslance prosim, da predlagani zakon enotno podprete in s tem slovenski in širši javnosti sporočite, da nasilja v družini v Sloveniji ne bomo tolerirali in bomo storili vse, kar je potrebno, da žrtve takšnega nasilja tudi zaščitimo. Hvala.
Hvala gospa ministrica. Predlog zakona je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku gospodu Urošu Priklu. Gospod Prikl, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi, ministrica! Dovolite, da na kratko predstavim poročilo odbora. Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je 29. 9. na svoji 29. seji kot matično delovno telo obravnaval predlog zakona, ki ga je v obravnavo predložila Vlada. Pri samem delu odbora so sodelovali: Ministrstvo za delo, pa Ministrstvo za notranje zadeve, Ministrstvo za pravosodje, Zakonodajno-pravna služba, Državni svet, Varuhinja človekovih pravic ter cela vrsta civilnodružbenih gibanj oziroma iniciativ. Zakonodajno-pravna služba je proučila zakon s svojega področja ter nanj dala nekatere pripombe, ki so bile upoštevane skozi koalicijske amandmaje. Odbor se je prav tako seznanil z mnenjem Komisije Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide, ki predlagani noveli oziroma spremembi zakona pritrjuje. Predstavnik predlagatelja je uvodoma povedal, da bo predlog zakona posodobil obstoječi Zakon o preprečevanju nasilja v družini, in sicer na način, da bo še bolj zaščitil, kar je poglavitnega pomena, žrtve nasilja v družini in izboljšal delovanje številnih državnih inštitucij pri obravnavanju tovrstnega nasilja. Novela zakona natančneje opredeljuje nasilje v družini in posodablja definicijo družinskih članov. Prav tako izboljšuje koordinacijo in komunikacijo med vsemi pristojnimi inštitucijami in organi ter izboljšuje postopke za obravnavo nasilja v družini. Predlog ureja tiste določbe, ki so se do sedaj v praksi izkazale kot ne dovolj oziroma premalo učinkovite. Nasilje v družini je splošni družbeni problem, saj posega v temeljne človekove pravice in predstavlja grobo zlorabo moči ene osebe nad drugo. V primerjavi z nekaterimi drugimi evropskimi državami je ozaveščenost strokovne in laične javnosti pri nas o tej obliki nasilja še vedno na relativno nizki stopnji. V zadnjem desetletju so sicer bili narejeni bistveni koraki na področju obravnavanja in preprečevanja nasilja v družini, zlasti s sprejemom Zakona o preprečevanju nasilja v letu 2008. V letu 2015 je bila, kot smo že prej ministrico slišali, oblikovana široka medresorska delovna skupina, ki je vključevala predstavnike resorjev za obravnavo nasilja v družini kot tudi predstavniki izvajalcev, sodišč in številnih nevladnih organizacij. Namen te skupine je bil, da prouči izkušnje z izvajanjem zakona in pripravi tiste predloge novele zakona, s katerimi bi veljavni zakon nadgradili, torej izboljšali, predvsem izboljšali delovanje inštitucij pri obravnavanju nasilja v družini, predvsem pa v interesu zaščite žrtev. Ključni cilj predloga zakona je dopolnitev in natančnejša ureditev tistih določb, ki so se do sedaj izkazale kot neučinkovite. V razpravi, ki je bila zelo široka in na trenutke tudi burna, so zagovorniki, ki podpirajo predlog zakona, v večini poudarili pomen preventive in se izrekli za ničelno toleranco do nasilja. Nevladne organizacije so predlagane spremembe ocenile kot dobre in korak v pravo smer, saj so jasna in poenotena pravila postopanja v posameznih primerih izrednega pomena za zaščito žrtve. Podpirajo tudi določbe v zvezi z okrepljenim izobraževanjem strokovnjakov v posameznih institucijah in na sodiščih, širitev definicije pojma nasilja, širitev definicije pojma družinskih članic in članov ter določbo o prepovedi telesnega kaznovanja otrok, za katero menijo, da je nujna. Poudarjeno je bilo, da so aktivno sodelovali pri pripravljanju novele in da je bilo veliko njihovih predlogov tudi dejansko sprejetih. Menili so, da je treba tudi bolj zaščititi pripadnike ranljivih ciljnih skupin, kot so Romi, migranti, istospolno usmerjeni in podobno. V praksi so težave glede informacij, kaj se z žrtvijo dogaja. Potrebna bi bila brezplačna pravna pomoč za vse postopke za zaščito žrtev. Nujno potrebno je tudi usposabljanje sodnikov, sodnic in tako dalje. Nekateri razpravljavci so menili, da določila predlaganega zakona niso primerna in nasprotovali ter poudarjali, da je treba nasilje pravilno in jasno definirati. Menili so, da predlagana definicija ne zagotavlja varnosti staršem, ki zgolj normalno – po njihovem mnenju – in ne permisivno vzgajajo svoje otroke. S tem pa bo lahko vsaka družina podvržena pretiranim socialnim nadzorom. Večina razpravljavcev se s takšnimi opredelitvami ni strinjala, saj je osnovni namen novih določb usmeritev v vodenje in vzgajanje otroka brez telesnega nasilja, ne pa kaznovanje staršev. Eksplicitno je bilo tudi pojasnjeno, da je poudarek na prepovedi zlorabe starševske moči, ne pa na izvajanju starševske vloge. V nadaljevanju smo glasovali in tudi sprejeli nekatere izmed amandmajev koalicijskih poslanskih skupin, zavrnili pa amandmaje skupine nepovezanih poslancev. Glede na sprejete amandmaje je bilo na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni vsi sprejeti amandmaji. Dopolnjen predlog zakona pa je sestavni del poročila, ki ste ga poslanke in poslanci tudi prejeli. Hvala lepa.
Hvala lepa vam, gospod Prikl. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prva dobi besedo Poslanska skupina Stranke modernega centra, za njo mag. Tanja Cink.
Spoštovani podpredsednik, gospa ministrica, drage kolegice in kolegi! Danes je pred nami prva novela Zakona o preprečevanju nasilja v družini. Zakona, ki je bil sprejet šele leta 2008, a je kljub relativno poznemu sprejemu prinesel številne pozitivne premike na področju obravnave nasilja v družini. Tako je že zakon iz leta 2008 opredelil nasilje v družini in jasno definiral različne vrste nasilja v družini. Določil je tudi vlogo, naloge in sodelovanje različnih državnih organov in nevladnih organizacij pri obravnavanju nasilja ter opredelil ukrepe za varstvo in zaščito žrtev. Posebej je opredelil tudi ukrepe za varstvo najbolj ranljivih družbenih skupin – invalidov, starejših oseb z različnimi ovirami in otrok. Novela, ki jo danes obravnavamo, pa prinaša izboljšave veljavnega zakona, in sicer v določbah, ki so se izkazale kot pomanjkljive v praksi. Predlog, ki je pred nami, tako vsebuje nekatere pomembnejše rešitve, kot je na primer razširitev pojma družine tako, da seznam oseb, za katere se bo po novem smatralo, da so družinski člani, zajema vse osebe, med katerimi obstaja ali je obstajala tesnejša čustvena vez, ki jo povzročitelj nasilja izrablja za zlorabo moči nad drugo osebo. Poleg fizičnega, spolnega in psihičnega nasilja je posebej dopolnjeno še ekonomsko nasilje, zalezovanje in zanemarjanje ter dodana je še najbolj odmevna rešitev, to je prepoved telesnega kaznovanja otrok. Pomemben premik na področju preventive so tudi naslednje rešitve: razširjena dolžnost prijave nasilja tudi na osebe, ki zaradi osebnih okoliščin niso sposobne skrbeti zase, prepoved obvezne uporabe alternativnih oblik reševanja sporov, obvezno varovanje otrok pred izpostavljanjem javnosti, zagotavljanje varnosti žrtve ob vstopu v stanovanje, da lahko vzame potrebne stvari za zagotavljanje osnovnih življenjskih potreb, nadgradnja rešitve o prepustitvi stanovanja v izključno uporabo žrtve in različno trajanje ukrepa glede na lastništvo nepremičnine. Novela med drugim nalaga prijavo nasilja tudi izvajalcem vsebin za otroke v športnih in kulturnih združenjih. Pri obravnavi problematike preprečevanja nasilja v družini pa je treba izpostaviti dva vidika. Eden je formalnopravni oziroma zakonske določbe, s katerimi želimo doseči želeni učinek v praksi, drugi je dejansko izvajanje zakona. Če smo do sedaj naštevali nove določbe, moramo poudariti, da se tudi te ne bi mogle optimalno izvajati brez ustreznega sodelovanja državnih organov in civilne družbe. Nevladne organizacije imajo nedvomno pomembno vlogo na obravnavanem področju. Njihov glas je ob enem glas žrtev nasilja, zato me veseli dejstvo, da so tudi pripombe nevladnih organizacij bile v večji meri smiselno umeščene v predlog, ki ga danes obravnavamo. Zavedati pa se je treba, da samo s sprejemanjem zakonov ne bomo naredili koraka naprej. Danes se namreč ne pogovarjamo samo o tem, da kot družba ne smemo tolerirati trpinčenja, mučenja, izživljanja in drugega nasilja med ljudmi, pri čemer še posebej izpostavljamo otroke. Pogovarjamo se tudi o tem, da je naš družbeni problem tudi ignoranca, pasivnost, zatiskanje oči, prelaganje skrbi na druge in sprenevedanje, ko se nekje nekomu dogaja nasilje. Komplementarne zakonu so torej različne kampanje o preventivi in ozaveščanju ljudi, opolnomočenju žrtev in aktivnem državljanstvu. Predlog novele Zakona o preprečevanju nasilja v družini prinaša pozitivne premike na področju preprečevanja nasilja v družini, zato ga bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra podprli. Hvala.
Hvala lepa gospa Cink. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod Žan Mahnič.
Hvala za besedo, podpredsednik. Ministrica, kolegice in kolegi! Pred nami je predlog zakona, ki ima nekatere dobre rešitve, vendar ga v Poslanski skupini SDS ne moremo podpreti, ker omogoča državnim organom preširoko in nepredvidljivo vtikanje v družinska razmerja in odnose, kar smo sicer od ministrice dr. Anje Kopač Mrak že tako ali tako vajeni. V SDS zagovarjamo stališče, da je družina temeljna celica družbe, da je sveta in država nima nobene pravice, da vanjo posega in jo regulira. Da je temu tako, so vam lansko leto decembra povedali tudi državljani na referendumu o Zakonu o zakonski zvezi in družinskih razmerjih. V zvezi s tem zakonom, ki je danes pred nami, je treba poudariti, da je bil sedanji zakon prvič sprejet v času prve vlade Janeza Janše, število registriranih primerov družinskega nasilja pa je po njegovem sprejetju upadlo. V SDS podpiramo nekatere rešitve, kot so na primer varovanje podatkov o nastanitvi ogrožene žrtve in njenih otrok in drugi ukrepi za njihovo zaščito. Prav tako podpiramo natančno opredelitev vsebine izobraževanja za strokovne delavce in določitev obveznega usposabljanja za sodnike in tožilce. Obstajajo tudi nekateri drugi ukrepi, ki pomenijo vsaj poskus izboljšanja stanja na področju preprečevanja družinskega nasilja. Glavni problem, ki ga vidimo v predlogu zakona in zaradi katerega ga ne moremo podpreti, pa je, da centrom za socialno delo in drugim inštitucijam daje prevelika pooblastila za poseganje in vtikanje v družinska razmerja na področju vzgoje. Zakon definira tako imenovano fizično in psihično nasilje tako, da sta oba pojma tako široko določena, da pod to lahko spada skoraj vse. Takšna definicija pa pomeni arbitrarno odločanje o posameznih primerih in s tega vidika ni mogoče pričakovati neke enotne prakse, da bi se sploh vedelo, kaj je prepovedano in kaj ni. Poleg tega pa zakon prepoveduje tudi telesno kaznovanje oziroma to kaznovanje enači z zlorabami in trpinčenjem otrok. Seveda vsakršno zlorabo otrok najostreje obsojamo, vendar moramo imeti v mislih, da sta zloraba in trpinčenje otrok že prepovedani s Kazenskim zakonikom, zato ne vidimo nobene potrebe, da se prepove tudi telesno kaznovanje oziroma vsak praktično fizični stik z otrokom, ki je namenjen zgolj vzgoji. Prepoved telesnega kaznovanja je bila tudi eden izmed razlogov, da je leta 2012 na referendumu padel družinski zakonik. Gre torej za ponovno uzakonitev tistega, kar je ljudstvo zavrnilo. Zaradi vsega naštetega v SDS zakona, za katerega srčno upamo, da je zadnji, ki ga je pripravila aktualna ministrica, ne bomo podprli, prav tako pa mu ne bomo nasprotovali.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavila mag. Julijana Bizjak Mlakar. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica, poslanke, poslanci in drugi prisotni! V Poslanski skupini DeSUS podpiramo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o preprečevanju nasilja v družini. Nasilje v družini je pereča in zelo občutljiva tema, saj gre za kršenje temeljnih človekovih pravic, zato ta splošni družbeni problem zahteva veliko pozornosti in previdnosti ter obravnavo različnih deležnikov v postopku obravnave nasilja v družini. Na eni strani je žrtev nasilja, ki jo je treba zaščititi in ji pomagati, na drugi strani imamo povzročitelja nasilja, ki mora nositi posledice svojega ravnanja. Hkrati pa ne gre zanemariti potrebne prevzgoje povzročitelja nasilja. Potem so tukaj prisotni organi, za katere se postavlja vprašanje, ali naredijo dovolj oziroma vse, kar je treba, da je dejanje nasilja sploh odkrito in ustrezno obravnavano. Pomemben segment, ki ureja to področje, je pravna ureditev tega področja, glede katere se odpirajo vprašanja ali celo očitki, da se ali preveč ali pa premalo vključuje v dogajanje med štirimi stenami. Zelo pomembno je tudi zavedanje, da Zakon o preprečevanju nasilja ni samostojen zakon, ki sam po sebi rešuje vse konkretne situacije in nasilja. Nanj je treba gledati v povezavi s Kazenskim zakonikom in Zakonom o zakonski zvezi in družinskih razmerjih. Kaj nam pomenijo oziroma povedo statistične zabeležke o nasilju? Po podatkih policije število prijav, povezanih z nasiljem v družini, v zadnjih petih letih z izjemo leta 2014 upada, vendar je lahko zaradi neprijavljanja nasilja realna slika nekoliko drugačna od tiste, ki jo prikazuje statistika, ki beleži predvsem prijave nasilja policiji in obravnavo dejanj pred sodišči. S problemi nasilja se poleg policije ukvarjajo tudi centri za socialno delo in druge institucije. Preveč je še nasilja nad ženskami in otroki, veliko je tudi nasilja nad starejšimi osebami, ki prav tako sodijo med najbolj ranljive prebivalce v družbi. Najbolj boleče za starejše je nasilje v družini, ki ga izvajajo svojci in ga žrtve pogosto tudi ne prijavijo, ker jih je ali sram, da jih tepejo lastni otroci ali pa jih je strah maščevanja oziroma ne vedo, kam se obrniti po pomoč. In medtem ko so v starosti do 50 let najpogostejše žrtve nasilja ženske, pa se v obdobju nad 50 leta ta odstotek povečuje tudi pri moških. Nasilje v družini nad starejšimi izvajajo ali partnerji, otroci ali pa drugi sorodniki. Vključuje pa telesno ali ekonomsko nasilje, na primer pobiranje pokojnine, siljenje v prepis premoženja, potem imamo psihično nasilje, na primer osamitev drugih, ter spolno nasilje. Kazniva dejanja nad starejšimi so sicer v upadu, vendar pa je še vedno treba delati več na samozaščitnem ravnanju. Premalo je torej občutljivosti za vse oblike nasilja, ki se pojavlja med ljudmi. Vprašati se moramo, koliko se je v preteklosti na glas govorilo o tem problemu, kolikokrat so žrtve nasilja v preteklosti v primerjavi z današnjim časom poiskale pomoč ali prijavljale dejanja. Evidentno je, da je nasilja preveč, po drugi strani pa se, kar je dobro, o njem danes več govori. Dobro je, da je ob povečani medijski, strokovni in politični pozornosti nasilje v družini postalo prepoznan družbeni problem. V poslanski skupini DeSUS se strinjamo z ničelno toleranco do nasilja v naši družbi. Za vzpostavitev le-te je treba javnost o problematiki nasilja v družini sistematično in načrtno ozaveščati. Delovanje proti nasilju je skupna odgovornost celotne družbe, ki mora poskrbeti za ustrezen razvoj politik preprečevanja in obravnave nasilja. V poslanski skupini DeSUS smo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o preprečevanju nasilja v družini ocenili kot korak v pravo smer, saj uveljavlja spremembe in dopolnitve prav na tistih področjih, ki so se doslej izkazala kot premalo dodelana. Zato bomo v Poslanski skupini DeSUS predlog zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala, gospa Bizjak Mlakar. Stališče Poslanke skupine socialnih demokratov bo predstavila gospa Marija Bačič. Izvolite.
Še enkrat hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Novela, ki jo danes obravnavamo, nadgrajuje zakon iz leta 2008, ko smo to problematiko združili pod eno streho in hkrati v Kazenski zakonik zapisali, da gre za kaznivo dejanje. Zakon opredeljuje nasilje v družini in jasno definira različne vrste tovrstnega nasilja, hkrati pa določa vlogo, naloge in sodelovanje različnih državnih organov in nevladnih organizacij pri obravnavanju nasilja v družini ter opredeljuje ukrepe za varstvo in zaščito žrtev nasilja v družini. Zakon posebej varuje najranljivejše družbene skupine, in sicer invalide, starejše, osebe z različnimi ovirami in otroke. Optimističen je podatek Ministrstva za notranje zadeve, da od leta 2008 naprej upada število primerov kaznivega dejanja nasilja v družini, a kljub temu je tega nasilja še vedno preveč. Rezultati nacionalne raziskave kažejo, da je 90,8 % povzročiteljev nasilja moških, žrtve pa so v veliki večini ženske. Analiza podatkov kaže, da je vsaka druga ženska v Sloveniji do dopolnjenega 15. leta starosti doživela eno od oblik nasilja. Najpogosteje so doživljale psihično nasilje, potem fizično, premoženjsko, omejevanje gibanja in spolno nasilje. Nasilje v družini je tako splošni družbeni problem, saj posega v temeljne človekove pravice in predstavlja grobo zlorabo moči ene osebe nad drugo. Sicer postaja prepoznan družbeni problem, a kljub temu smo do te oblike nasilja v naši družbi še vedno preveč tolerantni v smislu, da se nas ne tiče, da to ni naša stvar. A dejstvo je, da je delovanje proti tovrstnem nasilju skupna odgovornost celotne družbe, vsake posameznice in slehernega posameznika, ki bi lahko tovrstno nasilje preprečil, pa raje molči. Temeljni cilj novele je zato izboljšati in posodobiti zakon na način, da bo še bolj ščitil žrtve nasilja v družini ter preprečeval nadaljnje zlorabe. Zato se spremembe zakonodaje nanašajo predvsem na dopolnitev opredelitve nasilja v družini, razširitev opredelitve družinskih članov, razširitev ukrepov sodišč, prepoved telesnega kaznovanja otrok in tako naprej. Večina nasilja se zgodi v družini, v zakonskem ali zunajzakonskem razmerju za štirimi stenami, a s priškrnjenimi vrati. V večini primerov vsi vedo vse in še več, ukrepa pa žal nihče. Nasilje nad ženskami in nasilje v družini sta še vedno tabu tema in družba se še vedno obnaša, kot da je to stvar le dotičnih posameznikov. A problematika presega spol, vero, kulturo, starost, izobrazbo, presega družbeni položaj, spolno usmerjenost in telesne omejitve. Gre za veliko več kot le to, na to kar smo v sodobni družbi z obračanjem stran zreducirali to prezira vredno dejanje. Odpira vprašanje varnosti in temeljnih človekovih pravic, ki jih je država dolžna varovati, zato ni in nikakor ne more biti zasebna stvar posameznikov. Nasilje nas naredi gluhe in slepe, polne izgovorov, "brigaj se zase", dokler velikokrat ni prepozno za tiste, ki smo jim z neukrepanjem odrekli potrebno pomoč in jim obrnili hrbet. Žrtve nasilja ne prijavijo, ker se bodisi sramujejo, bodisi bojijo nadaljnjega nasilja ali tega, da jim nihče ne bo verjel. Statistični podatki, ki so na voljo, kažejo grozljivo sliko socialnih in zdravstvenih posledic. Upam si trditi, da je uradna statistika le kaplja v morje dejanskega stanja. Nevladne organizacije v Sloveniji ocenjujejo, da je nasilje prisotno v vsaki 5. družini v Sloveniji, da je posiljena vsaka 7. ženska in le 5 % vseh žensk z izkušnjami nasilja išče kakršno koli pomoč. Naše neukrepanje in obračanje stran pa temu ravnanju dajeta potuho in ga delata družbeno sprejemljivega. Enako tudi poskusi banaliziranja tega problema s strašenjem ljudi, da bo nasilje vse, kar je splošno sprejeto kot običajen način vzgoje. Na primer, če mora otrok sodelovati pri gospodinjskih opravilih, ki so primerna njegovi starosti. Takšna razprava je namenjena zgolj zamegljevanju resničnega problema, kar nasilje v družini je. Spoštovani, dovolj je črne statistike, dovolj je stiske žena in otrok, dovolj je mižanja. Socialni demokrati pozdravljamo to novelo in jo bomo tudi soglasno podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospa Marija Bačič. Stališče Poslanske skupine Združena levica bo predstavil gospod Miha Kordiš. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. V Združeni levici bomo ta zakon podprli. V normalnih okoliščinah bi bila prepoved telesnega kaznovanja otrok samoumevna; gre za napotilno normo, namenjeno humanizaciji vzgoje otrok. Prepoved ne pomeni, da ne smemo fizično posredovati, če obstaja nevarnost poškodbe. In prav tako tudi ne pomeni, da bo socialna inšpekcija vohunila po družinah. Je samo napotilo za starše, vzgojitelje, za vse, ki prihajajo v stik z otroki. Varuhinja človekovih pravic je dala dobro primerjavo: "Danes je popolnoma nesprejemljivo, da bi nadrejeni discipliniral podrejenega s klofuto. Zakaj je torej za nekatere tako zelo sporno, da prepovedujemo telesno kaznovanje otrok?" Obravnavo zakona na odboru si bomo zapomnili po nastopih predstavnika gibanja Aleša Primca. Poslušali smo absurdne zgodbice, da bodo otroci prijavljali starše centrom za socialno delo zato, da jim ne bo treba delati nalog. Način argumentiranja je bil enak kot aprila ob sprejemanju Zakona o varstvu pred diskriminacijo. Takrat so govorili, da bodo ženske prepoved spolnega nadlegovanja izkoristile za to, da bodo lažje dosegle ločitev. V obeh primerih je bila uporabljena taktika ameriških neokonservativcev, ki zagovarjajo mračnjaštvo na način, da se skrivajo za pravico do osebne svobode. V normalnih okoliščinah bi bilo to mogoče smešno, v naših razmerah pa ni. Po dostopnih podatkih je kar 80 % žrtev nasilja v družini žensk, med povzročitelji pa je 99 % moških. V naši družbi je še vedno visoka toleranca do družinskega nasilja in poniževalnega odnosa do žensk ter otrok in na tem ni v resnici prav ničesar spontanega. Vedno bolj dvigajo glavo, raznorazna civilna gibanja, ki ne samo zagovarjajo patriarhalne vrednote, ampak jih hočejo vsiliti kot normo celotni družbi. Ne gre za to, da so bili proti svobodni vzgoji, splavu ali istospolnim porokam. Vanje jih navsezadnje prav nihče ne sili. Nasprotno, gre za to, da hočejo sodržavljanom in sodržavljankam odvzeti njihove pravice do tega, da se poročijo z istospolnim partnerjem ali da v skrajnih okoliščinah naredijo splav. S tem pa seveda rušijo temeljne civilizacijske pridobitve in tukaj se mora naša toleranca končati. Predlagani zakon zaostruje represivne ter prevzgojne ukrepe na področju preprečevanja nasilja v družini, ne more pa odpraviti visoke tolerance zaničevanja žensk in drugih ranljivih skupin. Proti temu lahko ukrepamo samo, če se dosledno zavzamemo za vse tiste, ki so najpogostejše žrtve nasilja. Del teh ukrepov je tudi distanciranje državnih organov od gibanj, ki našim civilizacijskim pridobitvam odkrito nasprotujejo. Od idej se ne da živeti, njihovi nosilci potrebujejo materialno oporo. Glavni vir patriarhalnih vrednot v naši družbi je Rimskokatoliška cerkev. Njeni nazori so močni toliko, kolikor je ta cerkev močna. RKC ni dovolj, da se je prisvojila več 10 tisoč hektarjev državnih gozdov; v času, ko imamo še vedno skoraj 290 tisoč revnih, vodstva škofij in redov zahtevajo še milijonske odškodnine. Medtem, ko državljani plačujemo visoke obresti na javni dolg, ki je nastal tudi zaradi malverzacij cerkvenih skladov, vodstva RKC ni sram zahtevati še obresti na odškodnine. Državljani za duhovnike RKC plačujemo socialne prispevke, v zahvalo pa dobimo propagandni pano proti pravici do splava in agitacijo proti pravicam istospolno usmerjenih. Hkrati s tem, ko RKC na naš račun izvaja rekatolizacijo družbe, vrhovni predstavniki države, tudi predsednik Državnega zbora ne zamudijo niti ene maše za domovino. Blagoslavljanje javnih bolnišnic, šol, cest je praktično del državnega protokola. V Slovenski vojski so zaposleni katoliški duhovniki. Politični razred dopušča RKC, da si prisvaja položaj državne cerkve, vsaj v praksi. Ob sprejemanju te pozitivne zakonske spremembe zato opozarjam, da zakonodaja ne more imeti širših učinkov, dokler ostajajo državni organi dobesedno zlizani z nosilci nazadnjaških idej. In ni bolj nazadnjaške inštitucije v slovenski družbi, kot je to Rimskokatoliška cerkev. Hvala.
Razmišljam, kaj naj odgovorim glede na to, da vsekakor Rimskokatoliška cerkev ni osnovni cilj Zakona o preprečevanju nasilja v družini. Bi prosil tudi ostale, da se držimo teme, o kateri govorimo danes. Ob siceršnjem trosenju neresničnih podatkov glede udeležbe vseh, poudarjam, vseh tovrstnih dogodkov. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospa Iva Dimic.
Spoštovani predsednik, spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Predlog sprememb in dopolnitev Zakona o preprečevanju nasilja v družini je eden bolj kontroverznih zakonov te Vlade in ministrice Kopač Mrakove v letu, ki se izteka. Dvignil je veliko prahu in nasprotovanja predvsem v relevantnih civilnodružbenih organizacijah, ki se ukvarjajo s področjem vzgoje otrok in podpore družinskemu življenju, na drugi strani pa zmerno podporo organizacij, ki se ukvarjajo z odkrivanjem nasilja v družini in pomočjo žrtvam nasilja v družini, ki so v največji meri ženske in otroci. V Novi Sloveniji smo zagovorniki nenasilne vzgoje, torej ničelne tolerance do nasilja, ampak smo tudi zagovorniki čim manj zakonodaje. Bistveno vprašanje, ki smo si ga zastavili ob obravnavi tega predloga zakona, je, ali bo zaradi tega zakona manj nasilja v družinah. Po številnih posvetih s strokovno in drugo javnostjo lahko rečemo, da žal ne. Predlagatelji izhajajo iz zmotne predpostavke, da lahko z zakonom uredijo čisto vsako podrobnost našega življenja. V velikem številu primerov odgovorni niso in ne bodo mogli biti dovolj objektivni v postopkih. Družina je osnova celica družbe in v Novi Sloveniji menimo, da država z vseh strani preveč posega vanjo. V zakonu ne najdemo nič poudarka na preventivi in vzgoji, izobraževanju za kvalitetne odnose, prav tako ni nič o izobraževanju staršev v smeri, da se jih podpre pri vzgoji otrok. Postavljajo se nam vprašanja, ali je družina sploh še svobodna celica in ali je država nad njo. Če je nad njo, mora v celoti odgovarjati tudi za njeno preživetje. Ponovno vas moram vprašati, ministrica, ali ne izvaja država ekonomskega nasilja nad svojimi državljani tudi s tem, ko ste jim leta 2012 vzeli državno pokojnino in varstvene dodatke spremenili v vračljivo kategorijo? Kako naj preživijo starejši, predvsem vdove z mizernimi prihodki? Ali pa delavske družine z minimalnimi plačami, ki morajo kljub temu hoditi po pomoč na Rdeči križ in Karitas? Več sredstev je po mnenju Nove Slovenije treba vlagati v preventivo in promocijo nenasilne vzgoje, odgovornega in sočutnega starševstva kot terapije, hkrati pa kot država poskrbeti izključno za kazniva dejanja. Koliko je v Sloveniji vzgoje za nenasilje in za zdrave odnose? Prenehajte financirati nesmiselne programe in naj podprejo tako terapijo kot celostne programe za družine, ki jih ministrstvo striktno zaobide. Kakšni so ukrepi za dobro usklajevanje poklicnega in družinskega življenja? Da bi bili otroci lahko več časa s svojimi starši. Tako pa so ves dan v institucijah, kjer se vzgojiteljice in učiteljice zelo trudijo, nikakor pa ne morejo nadomestiti staršev. Pozdravljamo pa nekatere in nekaj predlaganih ukrepov proti nasilnežem, ki vsaj deloma rešujejo to problematiko. Žrtve se namreč ne glede na napisano v zakonih in predlogih in neosebnih postopkih na sodiščih počutijo izigrane. Odvzeto jim je človekovo dostojanstvo. Ob tem moram omeniti, da CSD pogrešajo institut, s katerim bi staršem naložili vključitev v razne obravnave, terapije, šole za starše, učenje socialnih veščin in podobno. In lahko bi ga dobili prek tega zakona. Centri za socialno delo so dejansko prva vstopna točka pri nasilju in s temi pooblastili bi imeli možnost učinkoviteje delovati v smeri reševanja stisk žrtev, sploh otrok, ampak žal tega ni v zakonu. Vladajoča ideologija ima v siceršnji podpori vzgoje brez fizičnega nasilja eno zelo problematično zadevo – odsotnost kazni nasploh oziroma zanikanje, da je kazen sploh smiselna. Ta drža je globoko protičloveška in dejansko zanika nekatera temeljna antropološka dejstva. Permisivna vzgoja ni odgovor na potrebe otroka, kar lahko že vidimo v nekaterih državah, kjer so se odločili za to pot. Generacije, ki zrastejo iz take vzgoje, so idealni potrošniki, narcisi, egoisti in korporacije lahko z njimi zelo dobro upravljajo. V tej državi nam manjka zdrave kmečke pameti. Tudi v tem zakonu je ni, zato ga poslanci Nove Slovenije ne moremo podpreti.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo mag. Alenka Bratušek.
Predsednik, ministrica, kolegice in kolegi, še enkrat lep pozdrav! V naši poslanski skupini predlog novele Zakona o preprečevanju nasilja v družini podpiramo. Gre za pomemben zakon, a zdi se, da se z njim ravna, kot da gre za nekaj obrobnega. V Zavezništvu smo že na seji Odbora za delo, družino, socialne zadeve in invalide, ki je bila sklicana prav na našo pobudo, opozorili na nujnost zmanjševanja prevelike tolerance družbe do nasilja in potrebo po zagotavljanju čim zgodnejše detekcije družinskega nasilja. Že takrat smo zelo jasno opozorili, da je treba zagotoviti preventivne oblike dela z ženskami in otroki ter njihovimi svojci, da bi le-ti pravočasno prepoznali nasilje in ustrezno odreagirali. Prav tako smo že na tej seji opozarjali, da je treba zagotoviti učinkovito in ustrezno sankcioniranje nasilnežev na način, da bodo posledice svojih dejanj nosili sami, ne pa žrtve oziroma svojci. Če pogledamo še kronološko. Državni zbor je že leta 2009 sprejel Resolucijo o nacionalnem programu preprečevanja nasilja v družini, ki določa cilje, ukrepe in ključne nosilce politik za preprečevanje in zmanjševanje nasilja v družini. Slovenija je tudi sopodpisnica praktično vseh pomembnejših deklaracij, konvencij in sporazumov, ki urejajo problematiko nasilja v družini. Kljub vsem navedenim dejstvom se z vladno novelo ukvarjamo šele sedaj. Še več! Na našo veliko žalost novela ni bila deležna niti splošne razprave, kar nas žalosti. Lahko pa rečem, k sreči je na minulem matičnem odboru bilo soglasno sprejeto, da je treba do nasilja gojiti ničelno stopnjo tolerance. Pozno, a bolje sedaj kot nikoli. Še posebej bi rada opozorila na pomembnost vključevanja centrov za socialno delo. Novela namreč predlaga, da se določi, da mora center za socialno delo posebej skrbno obravnavati primere nasilja, kjer je žrtev nasilja otrok, zlasti kadar gre za sum spolne zlorabe otrok. Zato bi se za večjo varnost žrtve moralo dodati določilo, da lahko center za socialno delo na zaprosilo žrtve pridobi podatke o prostih izhodih, o morebitnem pobegu s prestajanja zaporne kazni in predvidenem datumu odpusta obsojencev. Dosedanja praksa je prav tako pokazala, da se dogaja, da v primerih, ko center za socialno delo povzročitelja nasilja obvezno napoti v ustrezne socialnovarstvene, izobraževalne, psihosocialne ali zdravstvene programe, se povzročitelj nasilja le-teh ne udeležuje. Po naši oceni bi morali biti programi za storilce obvezni. Še več! Tudi stroške udeležbe bi moral kriti storilec sam, če to zmore, seveda. Zato na Vlado ponovno apeliram, da mora biti ena glavnih oblik preventiva oziroma pravočasna prevzgoja nasilneža. Prav tako je po naši oceni nujno, da se nasilneža z mesta nasilja odstrani takoj. Na ta način bo zagotovljena večja varnost in zaščita žrtev teh ter morebitnih otrok. Zato smo veseli, da imamo na mizi zakon, ki nasilje še bolj ostro obravnava. Je pa dejstvo, da bi lahko bil zakon pripravljen bolje in bi lahko še ostreje kot predlog zarezal v nasilje in predvsem v preprečevanje le-tega. Ob koncu bi rada povedala samo še to, da si želim, da bi bila Slovenija država, kjer nasilja sploh ne bi bilo. In še, več bomo govorili o tem, več bo zavedanja, da je nasilje nedopustno. Pogumni so tisti, ki javno spregovorijo o svojih slabih izkušnjah in s tem pomagajo tistim, ki si nekako ne upajo, ne znajo, ne zmorejo stopiti iz začaranega kroga nasilja. Še posebej, če gre za javne in izpostavljene ljudi. Zato se jim tudi s tega mesta za ta njihov pogum, da javno govorijo o tem, zahvaljujem. S to novelo zakona smo po naši oceni na pravi poti. Bi pa, kot sem že povedala, morali še ostreje nastopiti proti nasilnežem. Vse to smo skušali na matičnem odboru rešiti oziroma dodati z amandmaji, pa nas je koalicija na žalost povozila. Ampak kakorkoli, tudi v nadaljevanju se bo dalo zakon še dopolnjevati in ga narediti še boljšega. Kot sem povedala že na začetku, zakon ima podporo poslancev naše poslanske skupine.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Glasovanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 17. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 17. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA PRIPOROČILA VLADI REPUBLIKE SLOVENIJE V ZVEZI Z NEZAKONITIM POSEDOVANJEM UBOJNIH SREDSTEV V POSESTI NEKDANJIH PRIPADNIKOV SLUŽBE DRŽAVNE VARNOSTI. Predlog priporočila je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 19 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom priporočila je skupina 19 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. V zvezi s tem predlogom priporočila Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo predlaga Državnemu zboru sprejem sklepa, da predlog priporočila ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem podpredsednici odbora gospe Janji Sluga za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa.
Hvala lepa. Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo je na 42. nujni seji dne 26. septembra kot matično delovno telo obravnaval predlog priporočila. Predstavnik predlagatelja je v dodatni obrazložitvi povedal, da je minilo že kar nekaj časa, odkar je bila v Evropskem parlamentu sprejeta Resolucija o evropski zavesti in totalitarizmu, ki posebej opozarja na vprašanje nekdanjih tajnih služb. Komisija za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb je tematiko že obravnavala in opozorila Vlado, da se v Sloveniji nahaja okoli 7 tisoč kosov orožja, ki izhaja še iz časa delovanja nekdanje Službe državne varnosti in je v nezakoniti posesti njenih nekdanjih uslužbencev ali sodelavcev. KNOVS je navedeno problematiko obravnavala na podlagi predloženih uradnih arhivskih dokumentov iz Arhiva Republike Slovenije. Predlagatelj je poudaril, da se je za tem orožjem izgubila vsaka sled. Dejal je, da obstajajo natančni seznami, ki jih je KNOVS tudi posredovala pristojnim organom. Nadalje je podrobno predstavil primer streljanja v Izoli, pri katerem se postavlja vprašanje izvora uporabljenega orožja. Ministrica za notranje zadeve mag. Vesna Györkös Žnidar je dejala, da Vlada z vso skrbnostjo zagotavlja kar najvišjo stopnjo varnosti v državi, pri čemer morajo resorni organi preverjati vse informacije o varnostno relevantnih vprašanjih, vključno z obstojem in posestjo domnevnih ubojnih sredstev nekdanje Službe državne varnosti. Če se pri tem izkaže zadostna stopnja suma o storitvi kaznivega dejanja oziroma ogrožanja varnosti in premoženja ljudi, državni organi nemudoma ukrepajo, seveda ob spoštovanju pravil in zakonitosti stroke. Poudarila je, da je policija proučila vse pobude KNOVS in ugotovila, da ni podanih zadostnih zakonskih in strokovnih standardov za sprožitev preiskovalnih postopkov. Preiskava dogodkov v Splošni bolnišnici Izola še ni zaključena, zato je o kakršnikoli povezavi tega primera s predmetnim predlogom priporočil preuranjeno govoriti. Če se bo izkazala zadostna stopnja suma, da so poleg pokojnega storilca za ilegalno posedovanje orožja odgovorne tudi tretje osebe, bodo zoper njih sproženi vsi ustrezni postopki. Policija in Ministrstvo za notranje zadeve sta preverila, ali je bil storilec kadarkoli zaposlen v organih za notranje zadeve in ugotovila, da oseba v evidenci nekdanjih zaposlenih ni vodena. Podatki o rezervni sestavi milice pred osamosvojitvijo pa ne sodijo v pristojnost MNZ. Glede orožja, ki ga je storilec uporabil, je policija ugotovila, da je bilo narejeno za civilno tržišče, trenutne aktivnosti pa se nanašajo na ugotavljanje izvora obeh orožij, tudi tistega, ki ga je policija pridobila iz domovanja storilca, pri čemer zaenkrat ni indicev, da bi šlo za službeno orožje nekdanje Službe državne varnosti. Ministrica je dejala, da Vlada predlog priporočila zavrača kot neustrezen in nepotreben, ker so se in se še izvajajo vse zakonsko določene aktivnosti za odkrivanje, preiskovanje in preprečitev morebitnih negativnih posledic kakršnekoli nezakonite posesti orožja in eksploziva ali nahajališč nevarnih snovi. Namestnica generalnega direktorja policije mag. Tanja Bobnar je dejala, da Zakon o kazenskem postopku določa obveznosti in naloge državnega tožilca, ki usmerja policijo pri vseh dejanjih v predkazenskem postopku. Policija je KNOVS glede na pridobljeno dokumentacijo z dne 8. aprila 2016 podala odgovor, v katerem je bilo pojasnjeno, da policiji kljub pozivom ni bilo posredovano gradivo, iz katerega bi lahko izhajali utemeljeni razlogi za sum. To je dokazni standard in temelj za izdajo sodne odredbe o hišnih preiskavah domnevnih objektov, kjer naj bi bila domnevno shranjena ubojna sredstva nekdanje Službe državne varnosti. V vsebinski razpravi, ki je sledila predlogu sklepa o neprimernosti, so poslanci opozicije poudarili, da gre pri obravnavnih predlogih priporočil za pomembno problematiko, ki se je v samostojni Sloveniji še nihče ni sistematično lotil, sploh pa ne organi pregona. Iz vrst poslancev koalicije pa je bilo slišati, da priloženo gradivo, ki je povečini sestavljeno iz časopisnih člankov in izbranih izvlečkov magnetogramov ter pomanjkljivih arhivskih gradiv, ne zadostuje standardu primernosti za obravnavo akta Državnega zbora. Odbor je na podlagi 2. odstavka 128. člena Poslovnika Državnega zbora po opravljeni razpravi sprejel sklep: "Predlog priporočila Vladi Republike Slovenije v zvezi z nezakonitim posedovanjem obojnih sredstev v posesti nekdanjih pripadnikov Službe državne varnosti ni primeren za nadaljnjo obravnavo." Hvala lepa.
Besedo dajem predstavniku predlagateljev mag. Branku Grimsu za uvodno predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa.
Spoštovani! Vsem prav lep pozdrav! Seveda sem predstavnik predlagateljev, ne predstavljam matičnega delovnega telesa, kot je bilo zdajle napačno rečeno. Tisto, kar smo predlagatelji želeli, je zagotoviti varnost ljudi; tisto temeljno dobrino, na katero ta vlada in njena koalicija hote pozabljata. V nekaterih primerih iz politične računice – recimo, ko je šlo za vprašanje migrantov lansko jesen –, drugič pa zaradi zgodovine, ki bi razkrila marsikaj. Ampak a veste, kaj je rekel Havel nekoč? "Narod, ki ne pozna svoje zgodovine oziroma se ni pripravljen soočiti s svojo zgodovino, nima prihodnosti." In na tragičen način se je to pokazalo tudi ob dogodkih v Izoli. Tam je prišlo do smrti človeka. Ustreljen je bil zdravnik. Ustreljen je bil policist. Storil pa je to bivši pripadnik Službe državne varnosti, kot se je temu zveneče reklo ali po domače nekdanje Udbe. Teh pripadnikov je v Sloveniji bilo in jih je še vedno na tisoče. Že samo po sebi je to problem, kajti ob dohodkih v Izoli se je videlo, da so nekateri med njimi brez dvoma bili trenirani za morilce, da so praktično brezvestni, kajti način usmrtitve je bil popolnoma za navadnega človeka nerazumljiv. Zdravnik, ki je bil že ustreljen in je padel na tla, je bil potem umorjen s strelom iz bližine v tilnik. Tako smo lahko prebrali v medijih. Uradnega poročila še danes, kolikor vem, še vedno ni, čeprav na seji, kjer smo to obravnavali, je bilo rečeno, da je preiskava že zaključena. Ni res, da se kakšna preiskava dogaja; že pred enim mesecem, ko smo imeli sejo komisije, ki je to obravnavala, je bilo rečeno, da je preiskava zaključena, da se samo še čaka na ekspertizo o orožju. Nič drugega. Ta ekspertiza o orožju lahko pokaže kaj? Ne prav dosti, kajti šlo je za orožje z odstranjenimi oznakami in to menda zelo dobro odstranjenimi oznakami, kjer po nekaterih posrednih znakih, kot je bilo tam rečeno, se išče in verjetno bo ekspertiza šla v to smer, jaz je pač nisem imel prilike videti, da se bo reklo, da je bilo to orožje za civilni trg. Pa to res kaj pomeni? Ne pomeni nič, gospe in gospodje. Kajti če bi prebrali pozorno dokumente, ki so bili priloženi temu, kar smo poslali v Državni zbor, bi videli, kako je nekdanja Udba nabavljala orožje. Samo po kriteriju, ali da je bilo za civilni trg in potem nabavljeno na tak način, da se je čim bolj prikrilo njegov izvor, ali pa so ga direktno nabavljali v firmah in potem odstranjevali oznake, jih pretolkli, prebrusili, skratka na tak način, da so prikrili izvor orožja, pri čemer so se držali zanimivega pravila – da za umore v tujini, kajti šlo je za čisto navadno morilsko organizacijo, to je tudi Ustavno sodišče povedalo večkratno v svojih presojah, skratka za najbolj okrutne umore v tujini so uporabili orožje tujega izvora, očitno tudi s tem namenom, da bi se na ta način bolj prikrilo izvor oziroma storilca. Ko je šlo pa za umore na tleh nekdanje Jugoslavije, recimo na ozemlju Republike Slovenije, pa je bilo praviloma uporabljeno orožje jugoslovanskega izvora. S takim je streljal tudi storilec v Izoli, kaliber 7,65, izdelek po poročanju medijev Crvene zastave. Naključje? Oprostite, ne verjamem v naključje. In potem so policisti na srečo bili toliko prisebni in lastnik nepremičnine toliko odgovoren, da so vstopili še v njegovo stanovanje in so tam našli še strojnico Thompson z naboji. Se pravi še en kos orožja, s katerim bi lahko povzročil še bistveno več zločinov. Zanimivo, da ob tem se pa sodniku ni zdelo vredno odrediti hišne preiskave, da se je postavil na stališče, da je nepotrebna, ker je storilec dejanja že mrtev. Ali je hotel s tem komu dati čas, da odstrani kakšen dokaz, recimo kakšno strojnico Thompson, ali je bilo to kaj drugega, prepuščam vaši interpretaciji. Tisto, kar so pa nesporna dejstva in jih je ugotovila Komisija za nadzor varnostnih in obveščevalnih služb, je pa naslednje. Ob prelomu, prehodu iz nedemokratičnega totalitarizma v demokratični sistem in kasneje osamosvojitev Republike Slovenije ni bilo predano nikoli nikomur niti komisijsko uničeno orožje nekdanje Udbe. Po dosegljivih seznamih, ki so verodostojne listine, hranjene v arhivu Republike Slovenije in smo njihove kopije poslali tudi pristojnim organom s komisije, je šlo za okoli 7 tisoč kosov eksploziva, zažigalnih bomb, strojnic, dušilcev, kratkocevnega orožja z dušilci, ostrostrelskih pušk, pa potem raznih bolj prikritih ubojnih sredstev, kot so bile različne igle, polnjene s strupi, in še vse kar je podobnega zločinskega arzenala uporabljala nekdanja Udba. Že samo to, da so med temi kosi tudi mine, eksplozivna sredstva, zažigalne bombe, ki lahko povzročijo izjemno hudo škodo, bi moral biti znak za alarm in za to, da bi se opravilo ustrezno preiskavo. Ta preiskava ne bi bila tako težka, kot se hoče poudariti, kajti obstaja tudi seznam bunkerjev nekdanje Udbe. Udba je namreč velik del svoje oborožitve pa tudi druga sredstva, ki jih je potrebovala, skrivala po bunkerjih, ki so bili na različnih delih slovenskega ozemlja, en del teh pa tudi v tujini. In da ti bunkerji še vedno obstajajo, se ni izkazalo v Sloveniji, kajti v Sloveniji, ne boste verjeli, kljub predloženim materialom se je kriminalistična policija postavila na stališče, ki ga lahko preverite na posnetku javne seje, da se oni s tem ne bodo ukvarjali. To je točen citat. V tujini pa se s tem ukvarjajo. V tujini se sodi Mustaču, v tujini se sodi zdaj oziroma naj bi se sodilo Silvu Gorencu pa še nekaterih drugim, in v tujini se, kar je za ta primer najpomembneje, opravlja preiskave tudi v zvezi z orožjem nekdanje Udbe. In tako v tem okviru so na avstrijskem Koroškem pred nekaj leti našli cel bunker, poln vsega možnega materiala. To se pravi, ne samo da obstaja seznam teh bunkerjev, ne samo da nesporno bunkerji obstajajo v Sloveniji – tudi v Sloveniji se je ena dva odprlo, vendar sta bila prazna –, ampak obstajajo tudi še vedno polni bunkerji, kar je zelo zanimiv podatek. Treba je namreč vedeti, da po seznamu teh bunkerjev, ki je ravno tako v arhivu, so – in po podatkih, ki so s tem vezani – nekateri bunkerji bili tudi minirani. In zdaj si predstavljajte, kaj bi se zgodilo, če v enem od teh objektov, ki jih očitno naša kriminalistična policija nima namena preiskati, en otrok slučajno najde en tak skrit bunker in pri tem sproži mino. Koliko je eksploziva v teh bunkerjih, sem imel priliko slučajno pred mnogo leti videti na lastne oči. V Kranju so namreč pred mnogo leti podirali nekdanjo policijo. In pri tem se je zgodilo nekaj zelo smešnega po svoje, kar bi pa imelo izjemno hude posledice lahko. Ko so že podrli fizično z bagerjem stavbo nekdanje policije, ki je bila v resnici iz dveh med seboj združenih stavb, se je izkazalo, da je v drugi stavbi skrit bunker, očitno orožje nekdanje Udbe, čeprav tega nihče nikoli na glas ni tako povedal. Notri so našli potem, kar je takrat poročal Gorenjski glas, če me spomin ne vara, približno 8 ton eksplozivnega orožja in ne vem koliko strojnic in ne vem kaj še vse. Ampak nekaj tistega materiala sem celo sam imel priliko videti, ko sem šel slučajno mimo, to je bilo ogromno. Če bi se tisto sprožilo takrat, bi podrlo ves center Kranja. Problem pri tem zakaj se je to lahko zgodilo, je po mojem mnenju zelo enostaven. Te stvari so bile konspirativne. In tudi policisti niso vedeli, da je v isti stavbi še eno takšno skladišče. Nekdo drug je vedel, pa slučajno ni bil obveščen, da mislijo stavbo podreti, pa bi kmalu prišlo do tragedije. Ampak te stvari še vedno nekje obstajajo. Lahko da so bunkerje tudi že izpraznili. Najbrž ne vseh, en del pa zagotovo, ker so dva prazna odkrili. In potem je to orožje zanesljivo končalo na črnem trgu. In če danes nekdo reče, da je orožje, ki je bilo uporabljeno za umor, sicer podobno tistemu, ki ga je uporabljala nekdanja Udba, je pa iz črnega trga, človek ne ve, ali bi se smejal ali jokal. Kajti očitno se je tam znašlo zato, ker nekdo ni opravil svojega dela, ki bi ga moral po zakonu. In nekdo bi moral za to odgovarjati. V Sloveniji še vedno v tem trenutku nesporno dokumentirano obstaja 7 tisoč kosov orožja, ubojnih sredstev, tudi min velike moči, zažigalnih bomb, ki nekje ležijo, ki jih nekdo verjetno ima. Zanesljivo niso bile uničene, zanesljivo niso bile uporabljene, zanesljivo niso bile nikoli predene pristojnim institucijam, kar bi sicer morale biti. Na komisiji smo vse te podatke večkratno preverili, tudi pisno smo vprašali pristojne institucije in tiste posameznike, ki so v odločilnih trenutkih preloma režima, uvedbe demokracije v Sloveniji zasedli ključna mesta. Enoten odgovor tistih, ki so bili prej na položaju in tistih, ki so bili kasneje in institucij je bil, "nihče nikoli ni predal niti enega samega kosa". Po zapisih, ki so v arhivu, se seveda da ugotoviti, da je bil običaj, da so pripadniki nekdanje SDV lahko svoje osebno orožje odnesli domov. Ker to orožje ni bilo uradno zavedeno, seveda zanj nimajo dovoljenja in gre v bistvu za ilegalno orožje, razen če so ga na tak ali drugačen način kasneje legalizirali, kar je bilo možno. Kar pomeni, da vse to predstavlja trajen in očiten dokumentiran vir ogrožanja življenja, varnosti, zdravja ljudi v Republiki Sloveniji. In za tiste, ki bi to morali preiskati, vsi dokumenti, ki so bili predstavljeni, vsa pričevanja, ki so bila povedana ne zadoščajo. Rekli so: "mi se s tem ne bomo ukvarjali". Potem se je zgodil umor v Izoli in potem se je zgodil še en umor, sicer z legalnim orožjem, v Ajdovščini. In tudi tam, ne boste verjeli, tisti ki je streljal, se je izkazalo, da je zaveden kot nekdanji sodelavec Udbe, le da je ta imel orožje legalno kot za samoobrambo, ker je bil nekoč menda zlatar. Ampak zanimivo, da jaz poznam primer nekoga, ki ima prodajalno orožja na območju, kjer je kar interes za to in bi človek rekel, da je torej zanesljivo potencialno ogrožen, pa mu upravna enota nikoli ni izdala dovoljenja, njemu za nošenje varnostnega orožja. Ta ga je pa imel, pa ni imel več zlatarne. Se pravi, ni imel več nobenih pogojev za to, da bi to orožje lahko imel za samoobrambo, ker ni več potreboval. Ko ni več razloga, po zakonu bi mu morali pač dovoljenje odvzeti oziroma vsaj preklicati dovoljenje za nošenje, lahko imaš potem posest, kar je zanimiv podatek. Skratka, spet veljajo očitno dvojna merila za vse navadne državljane in neka druga merila za nekdanje agente Udbe. In zaradi vsega tega, gospe in gospodje, smo predlagali priporočila, da naj Državni zbor priporoči Vladi Republike Slovenije, da nemudoma sprejme ukrepe, ki bodo zagotovili odkritje kemičnih in drugih ubojnih sredstev za množično in tajno likvidacijo, s katerimi je dokazano razpolagala SDV in ki ob spremembi režima maja 1990 niso bila predana demokratično izvoljeni vladi ali pristojnim organom v sestavi, niti niso bila komisijsko uničena. Vlada Republike Slovenije naj nemudoma sprejme vse potrebne ukrepe, da se bo preprečila splošna nevarnost, ki jo predstavlja ilegalna posest večje količine sredstev za množične in tajne umore. In drugič, Državni zbor Republike Slovenije priporoča Vladi Republike Slovenije, naj nemudoma sprejme ukrepe, s katerimi bo dosegla, da se razreši osebe, ki so v policiji in drugih državnih organih odgovorne, da se obstoj teh ubojnih sredstev ob prvih opozorilih ni preiskal in se ta sredstva in/ali osebe, ki so z njimi ali še vedno z njimi razpolagajo, niso odkrile. Ob tem, ko je prišlo do smrti ljudi, ko je prišlo do umora policista, do umora zdravnika, je koalicija sprejela sklep, da to ni primerno za nadaljnjo obravnavo. Gospe in gospodje, z večino lahko izglasujete vse. Lahko tudi, da je nebo zeleno in trava modra. Ampak resnice pa s tem ne boste v ničemer spremenili. Ogrožate življenja ljudi.
Za uvodno predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa dajem besedo tudi predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za notranje zadeve gospodu Boštjanu Šeficu.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Skupina poslank in poslancev v priporočilu Vladi Republike Slovenije predlaga, naj nemudoma ukrene vse potrebno, da bi se odpravila domnevna splošna nevarnost, ki naj bi izhajala iz nezakonitih ubojnih sredstev nekdanje Službe državne varnosti in njihove uporabe, s čimer naj bi bil po mnenju predlagateljev povezan tudi primer strelskega pohoda v splošni bolnišnici Izola, in da v okviru svojih pristojnosti poskrbi, da bodo razrešene osebe v državnih organih, ki so odgovorne, da do odkritja teh sredstev ali vsaj do zaslišanja oseb, ki so bile odgovorne za njihovo razporejanje, ni prišlo. Pravzaprav lahko danes samo še enkrat izpostavim vse tisto, kar je bilo izpostavljeno že na seji odbora in kar je bilo povzeto pravzaprav tudi v uvodu s strani poročevalke, podpredsednice odbora. Vlada Republike Slovenije je priporočila predlagateljev argumentirano zavrnila kot neustrezna in seveda nepotrebna, saj so se in se še izvajajo vse zakonsko določene aktivnosti za odkrivanje, preiskovanje in preprečitev morebitnih negativnih posledic katerekoli nezakonite posesti orožja, eksploziva oziroma obstoja nahajališč nevarnih snovi. Nenazadnje je razpravo o priporočilu Vladi Republike Slovenije v zvezi z domnevnim nezakonitim posedovanjem ubojnih sredstev v posesti nekdanjih pripadnikov Službe državne varnosti na 42. nujni seji dne 26. 9. 2016 opravil tudi odbor Državnega zbora in seveda sprejel sklep, da predlog priporočila ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Ministrstvo za notranje zadeve in Vlada z vso skrbnostjo in odgovornostjo zagotavljata kar najvišjo stopnjo varnosti v državi, pri čemer morajo resorni organi preverjati vse informacije o varnostno relevantnih vprašanjih, vključno z obstojem in posestjo domnevnih ubojnih sredstev nekdanje Službe državne varnosti. Če se pri tem izkaže zadostna stopnja suma o storitvi kaznivega dejanja oziroma ogrožanja varnosti in premoženja ljudi, državni organi nemudoma ukrepajo, pri čemer pa so zavezani k spoštovanju zakonitosti. V primeru suma domnevnih nahajališč orožja in ubojnih sredstev Službe državne varnosti so bile proučene vse okoliščine in razpoložljiva dokumentacija, pri čemer je bilo ugotovljeno, da ni podanih zadostnih zakonskih niti strokovnih standardov za sprožitev preiskovalnih postopkov. O navedenih ugotovitvah je policija obvestila tudi državno tožilstvo. Preiskava umora zdravnika in policista ter poskus umora drugega policista v Splošni bolnišnici Izola še ni zaključena, kar je bilo posebej poudarjeno tudi na seji odbora, zato je o kakršnikoli povezavi tega primera s priporočilom poslank in poslancev preuranjeno govoriti. Glede hipoteze, da je bil storilec nekdanji uslužbenec Službe državne varnosti, je bilo nedvomno ugotovljeno le, da je bila oseba razporejena v rezervno sestavo milice in da je leta 1981 zadolžila dele uniforme in opreme. Možnosti, da je bila v okviru rezervne sestave milice dodeljena bataljonu, za katerega je bila pristojna tudi Služba državne varnosti, sicer ni možno izključiti, vendar iz dostopnih dokumentov ni razvidnega nobenega indica, da bi bilo to kakorkoli mogoče povezati s tako imenovanimi tajnimi bunkerji Službe državne varnosti. Glede orožja, uporabljenega za dvojni umor v Splošni bolnišnici Izola, je policija zaenkrat ugotovila, da je bilo po vsej verjetnosti narejeno za civilno tržišče, saj so bila vojaška ali policijska orožja te izvedbe praviloma označena drugače. Izvor tega orožja in avtomatskega orožja, ki je bilo najdeno v prebivališču storilca, policija še ugotavlja, zaenkrat pa ni indicev, da bi šlo za službeno orožje nekdanje Službe državne varnosti. Ko in če se bo izkazala zadostna stopnja suma, da so poleg pokojnega storilca za ilegalno posest orožja odgovorne tudi tretje osebe, bodo zoper njih sproženi vsi ustrezni postopki, vključno z morebitno razrešitvijo odgovornih oseb v državnih organih. Zaenkrat pa ni bilo ugotovljene kakršnekoli opustitve dolžnega ravnanja odgovornih oseb, ki bi omogočala ali oteževala navedeno preiskovalno dejavnost. Hvala.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Žan Mahnič.
Hvala za besedo predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! V Sloveniji imaš lahko orožje v legalni posesti, če si član Strelske zveze Slovenije, če si član Lovske zveze Slovenije, če si življenjsko ogrožen, za samoobrambo itn. In pa lahko ga tudi imaš nelegalno in se te ne preganja, če si bivši pripadnik Službe državne varnosti. Vsi tisti, ki doma legalno posedujejo orožje, morajo biti člani ene od organizacij prej omenjenih, bodisi Lovske zveze bodisi Strelske zveze, morajo opraviti zdravniški pregled, morajo opraviti test rokovanja z orožjem. Preden dobijo orožni list, morajo pridobiti na upravnih enotah dovoljenje za nabavo orožja, potem ko to dovoljenje dobijo, gredo s tem dovoljenje v trgovino, ki prodaja orožje, tam orožje kupijo, gredo nazaj na upravno enoto z orožjem in pa z nabavnim dovoljenjem, ustrezno izpolnjenim. Tam ti na okencu uslužbenec upravne enote orožje pregleda, pogleda, kakšna je CIP koda, kako je s sledljivostjo, to tudi vse zapiše in šele takrat lahko dobiš orožno dovoljenje, da imaš lahko v posesti orožje, da ga lahko hraniš, da ga imaš lahko kot zbiratelj in da ga potem, če imaš dovoljenje za to, lahko tudi nosiš in pa prenašaš. Gre za dva različna pojma. Skratka, zakonodaja kar se tiče orožja za tiste, ki ga želijo imeti v legalni posesti, je pri nas dovolj restriktivno urejena. S tem smo se nenazadnje strinjali vse poslanke in poslanci v začetku letošnjega leta, ko smo na zahtevo poslanske skupine SDS imeli nujno sejo Odbora za notranje zadeve, kjer smo obravnavali nameravani predlog uredbe Evropske komisije v zvezi z novimi restriktivnimi ukrepi za po njihovem mnenju preprečevanje terorizma, ki pa so se nanašali na legalni trg. To se pravi ukrepi, ki se jih predlaga s strani Evropske komisije, ki naj bi bili, tako se govori, vsaj zaenkrat zamrznjeni predvsem zaradi burnega odziva, ki smo mu bili priča ne samo v Sloveniji ampak tudi v drugih državah članicah Evropske unije. In prav je tako, kajti tista uredba, ki so jo pripravili, v ničemer konkretno ne posega na trg ilegalnega orožja, ampak uvaja restrikcije za tiste, ki imajo orožje legalno doma. Noben teroristični napad v zadnjih mesecih, v zadnjih dveh letih, ki smo mu bili priča v Evropi, se ni zgodil z legalnim orožjem. Ti teroristični napadi so se zgodili z ilegalnim orožjem, ki je v Evropsko unijo – recimo za primer Francije – prišlo tudi po balkanski tihotapski poti. Gre predvsem tudi za orožja, ki so bila uporabljena v vojnah, ko je razpadala Jugoslavija, in ta orožja v ničemer niso sledljiva niti ni bilo predloga, ki bi kakorkoli omejeval ta črni trg. Pa vendarle poleg tega obstaja tudi ilegalno orožje, ki pa do neke mere je sledljivo, in to je orožje bivših pripadnikov Službe državne varnosti. Zakaj govorim, da do neke mere je sledljivo? Zaradi tega, ker za teh približno 7 tisoč kosov – kolikor je dokumentov, in to je iz njih razvidno – obstajajo podatki, da se je to orožje kupilo, obstajajo podpisi odgovornih oseb, ki so naročile, da se to orožje kupi; te osebe so še danes žive, in pa obstajajo številni dokumenti, ki pričajo o tem in vsebujejo vse natančne lokacije, načrte in tako naprej, kako se je gradilo depoje za shrambo teh orožij. Mi ne vemo, ali orožje dejansko je v teh depojih in mi ne vemo, kje to orožje je, pa vendar obstaja utemeljen sum na podlagi dokumentov, ki so nastali s strani tistih, ki so to orožje kupili, ki so naročili nakup tega orožja, ki so naročili izgradnjo teh bunkerjev oziroma depojev za hrambo tega orožja, obstaja utemeljen sum, da to nekje je in da to obstaja. In minimalna stvar, ki bi jo pričakovali sedaj, ko so ti dokumenti v javnosti, ko so bili predstavljeni tudi Komisiji za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb, je to, da bi šla policija v skladu s temi dokumenti od naslova do naslova, potrkala na vrata in vprašala, "ali je tukaj depo, ali lahko pokažete, ali lahko pogledamo" oziroma če ima odločbo ne "ali lahko pogledamo", ampak "pogledali bomo". Namesto da bi delala to policija, smo bili v medijih priča v enih dveh primerih, da je šel eden od samostojnih raziskovalcev, ki se s tem ukvarja, skupaj z novinarsko ekipo in v enem primeru, ko je potrkal na vrata so mu pač odprli, so mu dovolili, da gre notri in so mu pokazali; ta depo je dejansko bil tam, vendar je bil prazen. Ali je tam kdaj bilo orožje ali ni bilo, tega ne vemo, tudi lastnik te stavbe ni povedal, pa vendarle – to ni naloga nekih posameznih raziskovalcev, ampak je to naloga policije. Če policija lahko oktobra in novembra ob sobotah in nedeljah hodi po lovskih brakadah, tam kontrolira orožje, ali je CIP koda v skladu s tistim orožnim listom ali ni, tam izrekajo globe, odvzemajo orožje, bi pričakoval, da tudi med tednom storijo kaj na področju, kjer je pa res nevarno. Kontrolira se lovce, kontrolira se športne strelce, ki imajo opravljene vse teste rokovanja z orožjem, ki imajo ustrezna zdravniška pojasnila, ki se ve, koliko kosov orožja imajo, ki ga doma hranijo v skladu s pravili, to se pravi zaprtega v trezorju, tukaj nadzor je – pa ne rečem, da ga ne bi smelo biti, je prav, da je –, tam kjer pa obstaja utemeljen sum, da ima nekdo orožje v ilegalni lasti, da so ti depoji neustrezno pripravljeni za hrambo orožja, tja pa policija ne gre. Očitno je, da policija tukaj nekoga ščiti, da tisti, ki so bili pripadniki najbolj represivnega organa v prejšnjem režimu, so še danes zaščiteni in se proti njim ne pelje noben postopek, ne takšen ne drugačen. To kar se je zgodilo v Izoli, ni osamljen primer. Potem smo bili še priča streljanju v Ajdovščini. V prvem primeru je šlo sicer za nelegalno posest orožja, v drugem ne, vendar pa je bil skupni člen to, da sta bila oba strelca bivša pripadnika Službe državne varnosti. Dvomim, da so ti ljudje naredili kakršenkoli test rokovanja z orožjem – za tistega, ki ga imajo –, ampak je pač bilo dovolj, da si bil na nekem seznamu. Ko je prisegala Demosova vlada in je takrat v sredini maja prevzemala posle, ni bilo to orožje predano. Ko smo vprašali Sovo, ki je formalna naslednica bivše Službe državne varnosti, so tam rekli, da to orožje njim ni bilo predano. Ko smo spraševali policijo, so prav tako rekli, da to orožje ni bilo predano. Nikjer ni nobenih primopredajnih zapisnikov, pa vendar so se v zadnjih mesecih dobili dokumenti, ki pričajo o tem, da je orožje bilo kupljeno, v tem primeru 7 tisoč kosov, ne vemo pa, kje to orožje je. In če bi imeli neko resno policijo, če bi imeli neko resno obveščevalno službo, bi ti naredili vse, da bi se to orožje našlo, ker to orožje predstavlja realno grožnjo in ogroža človeška življenja. Kot je že prej kolega Grims dejal, so pred časom v Avstriji našli depo, kjer je to orožje bilo. Slišali smo tudi primer iz Kranja. Ti depoji, kot pišejo dokumenti, so se gradili tudi ob meji z Republiko Avstrijo in človek bi pričakoval, da se gre po sledi teh dokumentov in da se gre pogledat, ali depo res je tam ali depoja ni, ali je v njem orožje ali orožja ni. V Slovenski demokratski stranki ne trdimo, da depoji so zgrajeni tam kjer bi morali biti sodeč po teh dokumentih, in da je v njih orožje. Vse, kar pričakujemo, pa je, da bodo organi pregona šli tja, da bo policija šla tja in zadevo preverila. Če lahko policija se odzove na vsak klic, ko nekdo nekoga prijavi tudi za ilegalno posest orožja, ne pridejo pa na kraj preverit, kjer so tisti, ki so naročali orožje, kjer so podpisani pod dokumenti, lahko greste vprašat gospoda Zemljariča, je podpisan pod dokumenti, ko so se stvari naročale; točno katero orožje, koliko kosov tega orožja, kakšno strelivo, koliko kosov streliva [[…]]Kje to orožje je? Če ga ne najdete v svoji pisarni, poglejte pri gospodu Počivalšku, se mogoče tam pogovarja za kakšen otok v Izoli ali je tam v tistem kafiču zraven WTC, saj je rekel, da ga vsak dan najdete tam. Skratka, se gre pa se ga vpraša, ampak tega si nobeden od organov pregona ne upa narediti, ker je gospod nedotakljiv, brez problema grozi novinarjem, ki se mu približajo, itn. To bi pričakovali od odgovorne policije, ki ji gre za to, da državljani niso v nevarnosti. Tam v gozdu se lahko zgodi, da se otroci igrajo, lahko kaj eksplodira. Jaz prihajam sam z območja, iz Poljanske doline, kjer imamo Rupnikovo linijo. Tam je največja koncentracija bunkerjev. Vsi bunkerji so bili pregledani, da ja ni v njih kakšno neeksplodirano bojno telo. Vsi so bili pregledani, vse se je pregledalo, ker se otroci igrajo v gozdu, ker se mladina igra v gozdu in se uporablja te objekte, tudi za airsoft, tudi pa paintball in tako naprej, pa ni bilo nikjer nobenih dokumentov, da se v teh bunkerjih v Rupnikovi liniji lahko nahaja orožje, ampak se je pač šlo in se je te zadeve pregledalo in pa preverilo v izogib temu, da ne bi kdaj imeli kakšne nesreče. In ravno zaradi tega smo predlagali ta priporočila in moram reči, da ne razumem koalicije, da jih lahko zavrne, saj ta poročila nobenega nič ne obremenjujejo in so zelo splošna. Naročajo, priporočajo Vladi, da sprejme ukrepe, ki bodo zagotovili odkritje kemičnih in drugih bojnih sredstev za množično in tajno likvidacijo. Se pravi, naročamo in priporočamo Vladi, da stori to, kar sem rekel prej. Te dokumente, ki so v arhivu, ki so javni, pogleda, kdo jih je podpisal, se ugotovi, ali je ta podpisnik še živ ali ni in se gre najprej k njemu, kako je s tem, ali je to bilo kupljeno ali to ni bilo kupljeno. Če je bilo kupljeno, komu se je to dalo, in gre do teh oseb. To je na eni strani. Na drugi strani pa vse te depoje, gre po teh dokumentih po tem seznamu in gre na te naslove, kjer ti depoji naj bi bili, in preveri, ali so dejansko tam. Samo to predlagamo, nič drugega. Mi nobenega ne izpostavljamo z imenom in priimkom, h komu se naj gre gledat, mi nikjer ne zatrjujemo, na kakšnem naslovu ti bunkerji so, kje to orožje je. Skratka, gre za najbolj splošno, pa kljub temu zelo korektno in predvsem konkretno priporočilo, da se nekaj naredi v zvezi z varnostjo v Republiki Sloveniji. Drugo priporočilo pa je za nazaj in pa tudi za aktualno situacijo. Poglejte, kaj tukaj piše: "Državni zbor Republike Slovenije priporoča Vladi, da nemudoma sprejme vse ukrepe, s katerimi bo dosegla, da se razrešijo osebe, ki so v policiji in drugih državnih organih odgovorni, da se obstoj teh ubojnih sredstev v prvih opozorilih ni preiskal in se ta sredstva ali osebe, ki so ali še vedno z njimi razpolagajo, niso odkrile." To se sedaj govori že nekaj mesecev. Ampak sedaj vemo, kdo so te osebe, ki trenutno zavirajo, da bi se preiskalo, ali to orožje obstaja. Če obstaja, kje je, ali depoji obstajajo in kje so, ali so polni ali so prazni. In kdor od poslancev glasuje proti takemu priporočilu, je tudi odgovoren za to, da se to ne odkrije. Prav tako tisti v policiji in na Vladi, ki nič ne storijo za to, da bi se to našlo, vključno z gospodom Šeficem, ki sedi tukaj za menoj. Če se lahko naroča in odreja nek "fishing", kot smo ga videli v primeru, ko ste želeli zaseči serverje Slovenske demokratske stranke, da bi mogoče našli kakšne dokaze, tukaj pa, kjer so dokazi, pa se ne gre pogledat, je to več kot očitno ščitenje tistih, ki očitno imajo orožje v nelegalni posesti. Jaz se strinjam, da ni samo to problem, samo to orožje, kar se tiče nelegalne posesti, pa vendar – tako konkretnega dokaza kot so naročila s strani odgovornih oseb, govorimo o šefih bivše Službe državne varnosti, za tiste druge, ki imajo v posesti nelegalno orožje, ni. Tam se strinjam, da lahko samo ugibaš, ali nekdo ima orožje ali ga nima. Tukaj pa, ko obstajajo dokumenti, pa se te zadeve ne preverijo. Tudi Sova in policija, ko se jih sprašuje, tako na zaprtih kot tudi na odprtih sejah, ne želijo o tem reči nobene besede. Takrat je bil na komisiji, ne vem, ali je gospod Pavel Jamnik, ta policist, ki naj bi se s tem ukvarjal; zelo arogantni odgovori: "za to nismo pristojni, to nas ne zanima". To je bilo praktično vse, kar je povedal na direktna vprašanja. Ko smo mu postavili hipotetično vprašanje, "v primeru, da nekdo prijavi, da ima neka oseba – njegov sosed, recimo – za primer v posesti ilegalno orožje, ali greste k njemu ali ne?". In drugi primer: "V primeru, da dobite dokumente, kar jih tu imate, da naj bi se nekje skrivalo oziroma imelo nelegalno orožje, ali greste tja pogledat ali ne?. Se pravi, v čem je razlika med prijavo, če nekdo pokliče in brez dokazov nekoga prijavi, da greste tja pogledat, in če nihče ne pokliče, ampak obstajajo javno dostopni dokumenti, v čem je razlika, da greste pogledat ali ne?" Odgovor na to vprašanje je bil: "to so vse vaše hipotetične domneve, s tem se policija ne ukvarja". Se pravi, policija ne gre pogledat, ali se tam nahaja ali ne. Eden od možnih odgovorov, zakaj je tako kot je, je poslansko vprašanje, ki sem ga naslovil na Vlado Republike Slovenije in na katerega sem dobil odgovor, da je še vedno v strukturah Sove zaposlenih 23 % bivših uslužbencev Službe državne varnosti. Predstavljate si, da bi bilo v BND, v nemški obveščevalni službi zaposlenih še 23 % agentov Stasija. Nepredstavljivo in nemogoče. Ampak ker nismo presekali teh praks, se pač dogaja, da tudi v Državnem zboru sedijo tisti, ki so na seznamu Službe državne varnosti – govorim o seznamu od Lajovica – in s tem, ko je Perčič tožil predsednika SDS, gospoda Janeza Janšo, da ga je obtožil, da je udbovec, ker je tako zapisano v tistih dokumentih, in je sodišče to sodbo zavrglo in je dalo prav gospodu Janezu Janši, je s tem priznalo, da je ta seznam kredibilen, da je ta seznam relevanten in da tiste številke, ki tam notri so, držijo. Ja, lahko si pogledate, dr. Gorenak je na svojem blogu enkrat pisal o poslancih, ki sedijo in so sedeli v Državnem zboru in so na tem seznamu zapisani pod takšnimi ali drugačnimi številkami. Tako da očitno gre za neko kolegialnost, očitno gre za ščitenje v določenih posameznih primerih sebe, svojih kolegov, svojih botrov – veliko smo jih videli od teh tudi na ustanovitvi stranke SMC takrat –, da ne podprete teh priporočil. Pa gre za zelo splošna priporočila, ki nalagajo policiji to, kar bi policija morala delati. Preganjati kriminal. Zagotovo pa je imeti doma v posesti orožje nelegalnega izvora kriminal. Velikokrat smo se že o tem pogovarjali. Ampak pogovarjate se, pa kažete s prstom samo na tiste, ki imajo doma orožje v nelegalni lasti, ki niso v povezavi z SDV. Tam sem prepričan, da ni noben problem. Če bi mi zdajle prišli z nekim dokumentom uradnim ali pa tudi neuradnim, da se, kaj jaz vem, 9, 10, 11 pušk M70 nahaja na tem pa tem naslovu, sem prepričan, da bi šla policija tja takoj preverit. In da jih imajo, kaj jaz vem, neki bivši teritorialci, ki so danes člani VSO. Takoj bi leteli tja in pogledali, ali to drži ali ne drži. Ko pa gre za ščitenje svojih, ko pa gre za neke jasne dokumente, ki jasno pričajo o tem, kje kaj naj bi bilo, pa se zadeva pač ne preveri. Slišati je bilo, da to niso dovolj korektni in pa trdno oprijemljivi dokazi in da ne moreš kar iti k nekomu preverit. Temu ne verjamem, ker če se lahko bivšega predsednika Vlade zapre brez dokazov samo na podlagi nekih indicev, potem se lahko gre tudi na podlagi nekih dokumentov v eno hišo pogledat, ali imate tam orožje ali ga nimate. Tako da ta argument, da se ne da zaradi tega, je za lase privlečen. Upam, da se ne bo zgodilo v prihodnosti še kaj takega, kot se je v Izoli, kot se je v Ajdovščini, ker tukaj sta dve stvari. Vi lahko oziroma policija lahko do neke mere tak škandal zakrije, ne more ga pa povsem. V tistem trenutku, ko se objavi ime in priimek tistega, ki je streljal, se lahko preveri seznam uslužbencev SDV in se vidi, ali je bil uslužbenec ali ni bil. Kjer pa se lahko zadeva zakrije je pa, da se ne ve CIP kode orožja, bodisi ker je izbrisana bodisi ker je policija ne sporoči, tam pa lahko pride do manipulacije. In slišali smo, da ta pištola, ki je bila uporabljena v Izoli, ni pištola, ki bi lahko izhajala iz tega seznama oziroma ki bi lahko bila kupljena kot pištola za uporabo Službe državne varnosti. Ampak ker se ne vidi dokazov, ker vse to ostaja v zaprtih krogih v laboratorijih, se to lahko zmanipulira. Ne more se zmanipulirati porekla strelca, lahko pa se zakrije poreklo orožja. Skratka, to kar smo storili, je bilo dobronamerno. To smo storili premišljeno, po dveh sejah Komisije za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb, ker se Vlada ni zganila niti na priporočila, ki so bila sprejeta na tej komisiji. Očitno se bomo o tem še morali pogovarjati. Mene je zelo zaskrbelo prej, ko je kolega Grims v stališču dejal, "s tem ko ne spremljate naših priporočil, s tem prevzamete te žrtve nase, s tem ne naredite nič, da žrtev ne bi več bilo", in je tukaj nekje iz sredine priletel oglas, "ja pač bodo še naprej". Pač, bodo še naprej. Skratka, zavestno glasovanje proti priporočilom, ki so poleg vseh ukrepov, ki jih je Slovenska demokratska stranka v tem mandatu že predlagala za to, da bodo naše državljanke in državljani bolj varni [[…]]Ker vemo, v teh dveh primerih je očitno šlo za bivša uslužbenca Službe državne varnosti, ki se jima je, recimo temu, mentalno zdravje iz takšnih in drugačnih razlogov nekako obrnilo, in ker sta imela pri sebi orožje, sta pač storila, kar sta storila. Pustimo to, da je bil en primer legalen, predvsem je problem tisti, ki je bil nelegalen. In imeti Thompsona in imeti pištolo in da ti policija se ne upa izreči, kakšnega porekla je to orožje, samo potrjuje naš sum, da ne samo da gre za bivšega uslužbenca Službe državne varnosti, ampak da gre tudi za nekoga, ki je streljal ne samo z nelegalnim orožjem, ampak da je to nelegalno orožje tisto, ki je bilo kupljeno na podlagi ukaza, ki ga je podpisal nekdo iz Službe državne varnosti. Mi govorimo tukaj za 7 tisoč kosov, kolikor je jasno razvidno iz dokumentov, ki niso plod naše domišljije, ki si jih nismo mi izmislili, ampak smo jih predstavili kot dokument iz Arhiva Republike Slovenije, pa se nič ne stori. Skratka, gospe in gospodje, glede na 2. točko priporočila, da se razrešijo osebe, ki so v policiji in drugih državnih organih odgovorne, da se nič ne naredi – s tem, ko glasujete proti tem priporočilom, ste tudi vi te odgovorne osebe. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Peter Vilfan.
Spoštovani predsednik, državni sekretar, kolegice in kolegi! O priporočilih Vladi v zvezi s, kot trdijo v SDS, nezakonitim posedovanjem ogromnih zalog – kakšnih 7 tisoč kosov ubojnih sredstev za tiho in množično likvidacijo v posesti nekdanjih pripadnikov Službe državne varnosti – je težko, če že ne nemogoče resno razpravljati. Težko se je namreč znebiti vtisa, da gre za še eno epizodo nadaljevanke "Bilo kuda, Udba svuda", v režiji stranke SDS. Že to, da ta priporočila temeljijo na trditvi, da je morilsko tragedijo v Izoli z orožjem SDV zagrešil njen bivši sodelavec, kaže na zlorabo te tragedije v politične namene. Prav nobenega indica namreč ni, da bi bil Darko Gregorič sodelavec Udbe, pa tudi njegovo morilsko orožje je mogoče kupiti na črnem trgu. Drži le to, da je bil omenjeni pripadnik rezervne sestave Ministrstva za notranje zadeve. Enako ni verodostojnih dokazov, da po Sloveniji mrgoli tajnih bunkerjev, polnih orožja, kemičnih strupov, razstreliva in drugih ubojnih sredstev, ki naj bi jih imeli bivši pripadniki SDV. Iz rokava potegnjene trditve nekoga, ki je bil v preteklosti agent Kontraobveščevalne službe Jugoslovanske armade – KOS, pač ne morejo biti verodostojni dokazi. Milo rečeno, čudna je tudi trditev, da ta sredstva za množično in tajno likvidacijo ne ob osamosvojitvi ne kasneje niso bila predana novi, na demokratičnih volitvah vzpostavljeni oblasti. O prevzemu Službe državne varnosti v roke Demosove vlade res ni veliko znanega, nesporno pa je nova oblast to službo prevzela, jo preimenovala v Varnostno-informativno službo – VIS in na njeno čelo postavila enega takrat vodilnih v SDS, Miha Brejca. Ob tem je potekalo tudi čiščenje te službe. Po kakšnih merilih, vesta samo Janez Janša in takratni notranji minister Igor Bavčar. Ve se le, da so od približno 800 pripadnikov SDV 300 administrativno upokojili. Minister Bavčar je poleti 1991 izdal sklep, s katerim je pripadnikom VIS odvzel policijska pooblastila in osebno orožje. Koliko je bil ta sklep res izvršen, ni znano, zato je precej mimo priporočilo SDS, naj Vlada takoj najde in sankcionira osebe, ki so odgovorne za obstoj 7 tisoč kosov orožja pod nadzorom bivših pripadnikov Udbe. Če že, potem sta za to odgovorna takratni minister Bavčar, šef VIS Brejc in morda posredno še predsednik vlade Lojze Peterle. In nenazadnje o tem, kako vsiljena – da ne bom uporabil izraza, ki ste ga prejšnji teden vi nekajkrat uporabili –, torej butasta je ta razprava o nečem, ki je okroglo, znotraj pa nič ni, kaže tudi razprava na pristojnem odboru. Če odštejemo poslanskega kolega Möderndorferja, so na tej seji govorili le trije poslanci SDS in pri tem niso ravno izbirali besed. Tako smo na seji odbora med drugim na račun policije slišali tudi tole: "Gospod iz notranjega ministrstva, ali ste ornk usekani ali se norca delate iz ljudi". Na tak nivo razprave smo v tem Državnem zboru sicer na žalost že navajeni. V zvezi s priporočili SDS velja torej povedati le to, da bi bilo edino pravilno in državotvorno, če bi SDS na podlagi svojih oziroma Leljakovih trditev vložila prijave na policijo. To da namesto tega, kar bi bila dolžna storiti, zgodbo v kateri se kot dejstva prikazujejo zgolj ugibanja in domneve, zvleče v Državni zbor, je zgolj še en poskus, kako diskreditirati obveščevalne službe naše države, katerih ugled spričo stalnih afer je že tako in tako močno načet. Na koncu pa zgolj en nasvet. Raziskovanje raje prepustite nepristranskim zgodovinarjem ter ne blatite imen o kvazi sodelavcih Udbe 25 let po tem, ko je bila ukinjena. Roko na srce, moje, prepričan sem, tudi vaše otroke in vnuke zanima predvsem, kaj se bo zgodilo danes, jutri in v prihodnje. [[oglašanje iz dvorane]]
Tišina prosim. Besedo ima poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo mag. Bojana Muršič.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Služba državne varnosti se kljub časovnemu odmiku njenega delovanja pogosto pojavlja na političnem meniju razprav. Bunkerji in ubojna sredstva iz teh bunkerjev, ki jih po prepričanju predlagateljev še vedno nezakonito posedujejo posamezniki, so tema, ki jo vsake toliko časa obravnavamo. S to problematiko sta v preteklem obdobju se ukvarjali predvsem Komisija za peticije ter človekove pravice in enake možnosti in Komisija za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb. Različni naslovi zahtev za nujne seje ene in druge komisije pa še ne pomenijo, da bo razprava danes drugačna. Eno in isto, dokler se tema ne bo prijela do te mere, da bo ostala in obstala kot ena in edina resnica; tudi s poslanskimi vprašanji na to temo in podobno temo verjetno ni bilo nič drugače. Socialni demokrati smo se do podobnih tem, ki izhajajo iz obdobja pred junijem 1991, ko smo razglasili samostojno Republiko Slovenijo, že opredelili in podali stališča. So znana in jih prav zaradi tega danes ne bomo ponavljali. Morda pa je le treba še enkrat povedati, da obžalujemo dogodke, ki so se zgodili na tak način in so v nasprotju s sedanjimi civilizacijskimi normami. A ne glede na te pretekle negativne izkušnje svet ravna ravno obratno. In prav to, spoštovane kolegice in kolegi – iz zgodovine se nismo naučili nič. Kot kaže, velja še vedno pregovor, da se zgodovina ponavlja, nam postaja nekako kar domač. Kljub temu, da lahko s pozitivno naravnanostjo k priznavanju napak enih in drugih preskočimo tragične dogodke za človeštvo iz preteklosti, se ozremo malo okrog sebe. In dobro je, da bi videli, kaj vse se tudi dogaja. Zaradi različnih ekonomskih in političnih interesov tega sveta se tam, nekaj tisoč kilometrov stran od nas dogajajo grozote. In kaj počnemo mi? Upamo, da bo šlo mimo nas? Ob sklicih takšnih in podobnih sej se čedalje pogosteje lahko ali se še bomo spraševali, kakšni so pravzaprav vzroki predlagateljev, da po 20 do 25 letih odpirajo to arhivsko temo Službe državne varnosti. Menimo namreč, da so za arhivske dokumente in njihovo razlago poklicani predvsem zgodovinarji in ne posamezniki, ki izhajajo iz tistih časov. Žalosti nas predvsem to, da predlagatelji te točke tragičen dogodek iz izolske bolnišnice, kjer sta izgubila življenje zdravnik in policist, izkoriščajo za promocijo. Preiskava tega tragičnega dogodka je še v teku. Prav tako še poteka postopek ugotavljanja izvora orožij, in kot v mnenju navaja tudi Vlada, zaenkrat ni indicev, da bi šlo za službeno orožje nekdanje Službe državne varnosti. Večkrat pa je bilo tudi odgovorjeno na vprašanja povezovanja s tajnimi lokacijami te službe. Žal odgovori očitno niso pravi. Skratka, podobne teme v bodoče večini prebivalk in prebivalcev Republike Slovenije ne bodo prinesle dodane vrednosti k boljšemu življenju. Hvala lepa.
Hvala, gospa Muršič. Nadaljujemo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Poslanska skupina Združena levica in zanjo gospod Miha Kordiš. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. No, na tej seji je brzostrelka – v priporočilih sicer imenovana avtomatska puška – pri kolegu Grimsu postala strojnica. S takim tempom bo do konca seje postala že kar balistična raketa. Če nadaljujem s stališčem. Pred letom dni je na slovensko-hrvaško mejo prišlo več kot tisoč pomoči potrebnih beguncev. Takrat so predlagatelji priporočil, ki jih obravnavamo danes, zganjali histerijo okrog varnostnih groženj, ki naj bi jih begunci predstavljali naši državi. Ker prihod beguncev ni prinesel islamizacije in terorizma, pred katerim so strašili ljudi pred letom dni, so se v letošnji jeseni očitno odločili, da bodo za zganjanje podobne panike zlorabili umor v Izoli. In sicer tako, da ga navežejo na njihovo že davno izpeto, a za njih očitno še vedno zimzeleno udbomafijsko temo. Simptomatično in tragično pri vsem skupaj je najbolj prav to, da žrtve tragičnega dogodka v Izoli zlorabljajo za svojo propagando strahu in pritlehno nabiranje političnih točk, tako kot so to počeli z begunci. Zgodba o izgubljenih ubojnih sredstvih se je sicer začela z nujno sejo Komisije za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb že lansko leto. No, na tej seji je amaterski preučevalec arhivov nekdanje skupne države predstavil zastrašujoče podatke o tem, da naj bi se v nekih skrivnih bunkerjih skrivale ogromne količine orožja bivše Službe državne varnosti. Svojo kredibilnost si je spodkopal sam, ko se je izkazalo, da ne zna ločiti specialnega kemijskega ubojnega sredstva od dozimetra. Iz besedila priporočil, ki ga obravnavamo, pa je razvidno, da tudi predlagatelji sami niso ravno poznavalci orožja, ko ne ločijo brzostrelke od avtomatske puške, kar je glede na število obramboslovcev v njihovi poslanski skupini milo rečeno zaskrbljujoče. Predlagatelji potrebo po sprejetju priporočil utemeljujejo s tem, da je bil morilec v tragičnem dogodku, ki se je zgodil poleti v Izoli, do leta 1981 rezervni miličnik, njegovo ime pa se pojavi tudi v enem od dokumentov, ki so bili že davno objavljeni na portalu Udba.net. To samo po sebi sicer ne dokazuje ničesar. Morilca se slika kot nekakšnega Ramba. Predlagatelji bi radi čim večjo paniko in strah ustvarili s tem, da govorijo o izurjenem strelcu, šolanem z namenom ubijanja, tako izurjenem, da je štel naboje, o visoko izurjenih pripadnikih SDV in podobno. Morilec je bil pač rezervni miličnik. Streljanje pa je še danes del usposabljanja policistov, in to tako pred aktivnim službovanjem kot med njim. Morilec je orožje – pištolo in brzostrelko, ki so jo našli v hišni preiskavi – najverjetneje kupil na črnem trgu. Nelegalni trg z orožjem je pri nas žal precej razvejan. Na njem se najde predvsem veliko orožja bivše Jugoslovanske ljudske armade, ki je po razpadu nekdanje države izginjalo iz vojašnic in se izgubljalo tako pri nas kot širše na Balkanu. Direktor Kragujevške Zastave je po napadih v Parizu potrdil, da so bile avtomatske puške M70, ki so bile uporabljene v napadih, po izdelavi v 80. poslane enotam v Bosni, Makedoniji in Sloveniji. Orožarske afere v 90. so razkrile samo vrh ledene gore obsežne nelegalne in pollegalne trgovine z orožjem JLA. Če že kakšno, potem bi verjetno morali iskati to orožje, česar si pa seveda predlagatelji na desni ne želijo. Če še enkrat povzamem: ta predlog priporočil je zloraba tragičnega dogodka, namenjena ustvarjanju strahu in panike med ljudmi in žetev političnih točk na inscenirani kampanji strahu predlagateljev. Ta priporočila so za povrh vsega tudi zelo površno napisana. Ta predlog ni samo neprimeren za nadaljnjo obravnavo, ampak si nobene resne razprave niti ne zasluži. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov bo predstavil gospod Jernej Vrtovec.
Spoštovane kolegice in kolegi. Lep dober dan! Varnost države je temelj in garant njenega obstoja in je dejansko najvišji interes, ki zagotavlja preventivno delovanje in preprečevanje dogodkov, ki ogrožajo ali bi lahko ogrozili našo skupno vrednoto. Varnost državljanov kot vrednota je vselej postavljena na prvo mesto, zato je še kako pomembno, da država izvaja vse ukrepe –, ponavljam, prav vse ukrepe, tudi preventivne –, s katerimi so izključene kakršnekoli nevarnosti. In področje nezakonitega posedovanja ubojnih sredstev iz časa Jugoslavije je vprašanje, na katero bi morali odgovoriti že v letih 1990 in 1991, ko je v bistvu nekdanjo SDV nasledila Varnostno-informativna služba VIS, kateri je takrat predsedoval oziroma je bil vodja gospod Brejc in je delovala v sestavi takratnega MNZ, minister pa je bil gospod Igor Bavčar. In prav ta dva gospoda največ vesta, zakaj do teh prenosov ni prišlo, in bi ju lahko predlagatelj tudi že na samo sejo pristojnega odbora povabil, da bi ju lahko izprašali. Takrat bi se to naredilo najlažje. V Novi Sloveniji smo glede na vse dosedanje nesporne ugotovitve pa prepričani, da na naslednja vprašanja lahko odgovorimo pritrdilno. Prvič, kemična in druga ubojna sredstva za množično likvidacijo, s katerimi je razpolagala SDV po osamosvojitvi, niso bila predana novoizvoljeni slovenski vladi oziroma drugim pristojnim organom. Ta sredstva tudi niso bila uničena, saj o tem ne obstajajo prav nobeni dokazi. Navedbe policije, da na podlagi vpogleda v obstoječe arhivsko gradivo ni mogoče trditi, da se ubojna sredstva še vedno nahajajo v nekaterih objektih, so verjetno pravilne, vendar pa bi se morali vprašati, kakšne postopke je oziroma bi lahko izvedla policija, če bi resnično želela ta sredstva odkriti. Tega namreč ni storila, saj trdi, da iz pregledane arhivske dokumentacije ne izhaja zadostna verjetnost za sum, da bi ti objekti pomenili varnostno tveganje. Ampak če v tem trenutku ne obstaja zadostna verjetnost, pa obstaja verjetnost, da objekti in ubojna sredstva dejansko obstajajo, in če bi pristojni organi to želeli odkriti, bi lahko govorili tudi o zadostni verjetnosti, da sum za varnostno tveganje ljudi in premoženja dejansko obstaja. In drugič, policija prav tako navaja, da ni uspela ugotoviti, ali obstajajo zapisniki o predaji oziroma prevzemu kemičnih in drugih ubojnih sredstev. Tudi Sova pojasnjuje, da zaradi predaje arhivske dokumentacije Arhivu Republike Slovenije pred letom 1990 na to vprašanje ne morejo odgovoriti. Torej, nihče ne more z gotovostjo trditi, da ta sredstva niso bila uničena oziroma predana demokratično izvoljeni slovenski vladi. Prav tako nihče ne more trditi, da to smrtonosno orožje ne obstaja več na nobeni lokaciji, in smo nekako padli v koncept dvomov. Smo pa v Novi Sloveniji prepričani, da bi glede na to, da gre za potencialno nevarnost državljanov in njihovega premoženja, država morala – kljub temu, da je takrat minilo 25 let – narediti vse, da se prepreči tudi najmanjša nevarnost, in sprejem današnjih priporočil bi zagotovo to omogočil. Že dejstvo, da se za tem orožjem in hudimi strupi izgubi vsaka sled, je zaskrbljujoče in nekako terja ukrepanje. Bi pa za sam začetek morali povprašati takrat najbolj odgovorne, na čelu z ministrom za notranje zadeve gospodom Bavčarjem.
Hvala gospod Vrtovec. Imamo še zadnje stališče poslanskih skupin. Za Poslansko skupino Stranke modernega centra gospa Janja Sluga, izvolite.
Hvala lepa. Poslance SDS je k predlogu priporočila Vladi Republike Slovenije v zvezi z nezakonitim posedovanjem ubojnih sredstev v posesti nekdanjih pripadnikov Službe državne varnosti, ki ga zdaj obravnavamo, spodbudilo poročanje medijev o umoru zdravnika in policista v izolski bolnišnici. Predlagatelji navajajo, da je storilec tragedijo povzročil s pištolo Crvena zastava kalibra z izbrisanimi številkami, na naslovu njegovega prebivališča pa je bila najdena avtomatska puška Thompson. Navedeno v povezavi z opravljenima prvo in četrto sejo KNOVS, kjer so člani obravnavali problematiko predaje in prevzema kemičnih in ubojnih sredstev nekdanje Službe državne varnosti, ter obravnave vsebine dokumentov iz arhiva, iz katerih izhaja, da je SDV za svoje uslužbence nabavila že omenjene znamke pištole, s katerih so bile izbrisane serijske številke, ter informacija, da naj bi bil storilec iz izolske bolnišnice uslužbenec SDV ali pripadnik rezervne sestave SDV, so razlogi oziroma povod, da so poslanci SDS vložili v obravnavo navedeno priporočilo. Predlagatelji so predlagali dve točki priporočil, in sicer, da naj Vlada sprejme vse potrebne ukrepe za odkritje kemičnih in drugih ubojih sredstev in sprejme ukrepe za preprečitev splošne nevarnosti, ki naj bi jo predstavljala ilegalna posest večje količine sredstev za množične in tajne umore, ter Vladi priporoča, da sprejme ukrepe za razrešitev oseb v policiji in drugih državnih organih, ki so odgovorne za to, da se ta sredstva in osebe, ki jih posedujejo, niso odkrili. Ob vsem navedenem – podrobneje pa v gradivu in priloženih magnetogramih – se lahko upravičeno sprašujemo, zakaj poslanci SDS niso odprli tega perečega in za njih tako pomembnega vprašanja že v letih 2004 in do 2008 ali pa v času od začetka leta 2012 do marca 2013, ko so bili vladajoča stranka? Da je obravnava nepomembna in nesmiselna, smo poslanci koalicije izkazali že na matičnem odboru s predlaganjem in sprejetjem sklepa, da je obravnava tega priporočila neprimerna za nadaljnjo obravnavo. Vlada je zagotovila, da s svojimi resornimi organi zagotavlja najvišjo stopnjo varnosti v državi, s tem da so pristojni organi dolžni preverjati vse informacije o varnostnih vprašanjih, v primeru suma storitve kaznivega dejanja pa državni organi tudi nemudoma ukrepajo v skladu z veljavnimi predpisi in pravili stroke. Po obravnavi arhivskih dokumentov na seji KNOVS sta policija in Sova dokumentacijo iz arhiva proučili in ugotovili, da ni podanih zadostnih zakonskih pogojev in strokovnih standardov za sprožitev preiskovalnih postopkov. Vlada prav tako zagotavlja, da bodo po koncu preiskave dogodka v izolski bolnišnici, če se bo izkazala zadostna stopnja suma, da je poleg storilca za posedovanje orožja odgovorna tudi tretja oseba, sproženi ustrezni postopki. Dejstvo je, da slovenska policija v skladu s svojo stalno nalogo z vso skrbnostjo zagotavlja najvišjo stopnjo varnosti v državi. V primeru, da se izkaže zadostna stopnja suma storitve kaznivega dejanja ogrožanja varnosti ali premoženja ljudi, pristojni organi nemudoma ukrepajo. Odkrivanje ilegalnega orožja in nedovoljenih nevarnih ter prepovedanih sredstev je redna dejavnost vseh operativnih služb za zagotavljanje notranje varnosti Republike Slovenije in njenih državljanov. Prioriteta sedanje vlade – in kar zagovarjamo tudi v Poslanski skupini SMC – je zagotavljanje visoke stopnje notranje varnosti z angažiranjem vseh resorjev za boj proti vsem oblikam kriminala ter varovanje javnega reda, varovanje življenja in zdravja vseh državljanov Republike Slovenije. Glede na navedeno bomo v Poslanski skupini SMC ocenili, da je predlagano priporočilo neprimerno, nepotrebno, zato bomo podprli sklep, da je priporočilo neprimerno za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospa Sluga. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na splošno razpravo poslank in poslancev o predlogu priporočila. K besedi se je najprej prijavil predstavnik predlagatelja mag. Branko Grims. Izvolite, beseda je vaša.
Hvala, še enkrat, za besedo. Ta država je zelo zanimiva. 25 let od osamosvojitve, od odhoda zadnjega vojaka JLA, ravno danes to praznujemo. Iskrene čestitke vsem za zmago. Zunanji okupator je šel, ampak kot v vsaki grozljivki – nekaj je preživelo od tistega prejšnjega režima. In to preživelo so pripadniki nekdanje Udbe, po domače rečeno, in vsi tisti, ki so od njih imeli korist in jo imajo še danes. In ravno o tem v resnici govorimo. In zaradi tega je taka živčnost in zaradi tega je ta razprava na trenutke, kolegice in kolegi, če se sami tega niste zavedali, bila milo rečeno smešna, ampak to milo rečeno. Sedaj pa pazite, samo nekaj citatov naslednikov nekdanjih levičarjev in malo komentarja. Eden od njih je sedajle prišel gor in je rekel, "ja, poslušajte, ko je bilo tam tisoč migrantov, pa ste rekli, ja, vmes so lahko teroristi, kaj se je izkazalo – ni bilo terorizma, ni bilo teroristov". Bejžte no, kaj pa je potem počilo v Parizu? Ne boste verjeli, kaj se je dokazalo neizpodbitno? Najmanj dva od neposrednih podpornikov zločinov v Parizu, od teroristov torej sta šla čez Slovenijo. Še več, dvakrat po tri komade so aretirali, enkrat v Avstriji, enkrat v Nemčiji, neizpodbitno so šli čez Slovenijo. Za osem jih je torej neizpodbitno dokazano, da so šli čez Slovenijo. Ampak temu kolegu se kar prikazuje, da ni bilo nobenega. Pa vse tiste desetine mrtvih v Parizu, ki so bili mimogrede, če ne veste tega, strahovito mučeni nekateri, njemu nič ne pomenijo – ne, ni bilo terorizma. Če tega nočeš videti, ga ni. Zanimivo, da to reče človek, ki se sicer rad slika z majico Che Guevare. Ali veste kdo je bil Che Guevara? On je bil psihopatski morilec, o katerem obstajajo verodostojna pričevanja, da ne samo, da je vodil tolpo morilcev, ki so pobijali kar tako ljudi, ki so jim prišli na pot, ampak da je rad mučil, posebej mlada dekleta. In pričevanja so o tem, da ko je zadnjo kroglo poslal obvezno on v glavo čisto nedolžnemu mlademu dekletu, ki so se pač izživljali nad njo, da je imel tak poseben temen lesk v očeh. In če tak človek potem nadaljuje in pokaže izjemno natančno poznavanje orožja, oprostite, pa bi nas moralo skrbeti. Mene na vašem mestu bi. Pojdimo naprej. Poslanka SD je s pravo histerijo imela, "ja, nas pa taka razprava ne bo pripeljala nikamor več naprej". A dajte no? Ja seveda vas ne bo najbrž, ker te ljudi branite, ker branite dvojna merila, ki so očitno pred zakonom za pripadnike nekdanje Udbe oziroma Službe državne varnosti, kar imate od tega politično korist. Vedno ste jo imeli. Na njih je temeljila vaša oblast, na njih ste obdržali veliko vzvodov moči. Mimogrede – vsi uredniki po medijih, ne samo da so morali skozi sito nekdanje partije, ampak tudi posebej skozi sito Udbe. Ne to pozabiti. In na njih seveda temelji vaša sedanja prosperiteta in zadnje ankete in manipulacije s temi izidi kažejo, da spet mislijo točno to stranko pumpati za naslednje volitve. Očitno je zmanjkalo novih obrazov, pod katerimi seveda zmeraj dobite isto staro "pakungo", ki je v resnici stara že desetletja. In potem je bilo zanimivo predavanje kolega, ki je zamenjal že kar nekaj levih strank – nedostojno za nekdanjega športnika, moram reči –, ko je rekel naslednjo trditev: "Ja, to se govori kar na pamet." Da je to izmišljeno [[…]]Gospe in gospodje, to so bili dokumenti, ki so vam vsi na razpolago; nekaj smo jih priložili temu, nekaj jih je bilo pokazanih na javni seji in se nahajajo njihove kopije tudi v prostorih parlamenta, konkretno v arhivu komisije, ki jo vodim. Kadar koli ste povabljeni, vsi pridite to pogledat ne pa govoriti, da se govori nekaj na pamet – govorjenje na pamet je točno to. Tam so pa dokumenti, ki so neizpodbitni, ki so verodostojni in zaradi tega je tudi toliko, oprostite, neprimerna, zlasti pa za največjo vladno stranko trditev, "zakaj pa vi zdaj to zlorabljate pa niste tega odprli prej?". Zaradi tega, gospa, ker so to šele našli v Arhivu Republike Slovenije ljudje, ki se z zgodovino ukvarjajo. Z gospodom Leljakom na čelu. Ampak kako so pa ti dokumenti prišli v arhiv, pa kdaj? Šele v času, ki ste ga vi navedli, zakaj pa takrat niste tega odprli? Zato, ker do takrat tega v arhivu ni bilo, ti dokumenti so bili tajni in so bili potem šele predani v Arhiv Republike Slovenije, in to z neznansko muko. Tudi nekateri, ki bi morali skrbeti za to, da bi bili ti dokumenti pravočasno predani v arhiv, so žal to očitno zavlačevali in so kar podpisovali neke anekse, da se še malo počaka pa še malo se odloži pa še malo se pogleda pa še malo izjem se naredi, samo da ne bi šlo vse v arhiv. Dokumentov je v resnici ostalo zelo malo; recimo, v Vzhodni Nemčiji se računa, da je preživelo menjavo režimo več kot 90 % vseh arhivov, v Sloveniji je bilo najmanj 95 % arhivov uničenih. In od tistega, kar je preostalo, se še danes marsikaj skriva in vsak trik se uporabi, samo da se stvari ne predajo Arhivu Republike Slovenije, kjer je potem dostopno pod zakonskimi pogoji tudi javnosti za proučevanje. In na tej osnovi potem lahko seveda te stvari tudi odpremo. Kajti ravno zato, da ne govorimo na pamet, potrebujemo zgodovinarje, potrebujemo ljudi, ki gredo v arhiv, se zakopljejo v te podatke in potem opozorijo. Konkretno, ta zgodba – gospa Sluga, če boste nehali klepetati z gospodom Möderndorferjem, boste to slišali –, ni nastala na osnovi tega umora v Izoli. To zgodbo smo mi odprli leto dni prej, takoj po tem, ko je bila imenovana komisija, ki jo vodim. Veste pa da ste s tem imenovanjem zavlačevali več kot pol leta, ste že vedeli zakaj. In se pri tem sklicevali na to, kdo je vanjo predlagan, kot da je to vaš problem. Vsaka stranka ima pravico predlagati ljudi, za katere meni, da lahko pripomorejo k ustreznemu delovanju te komisije. In ta komisija večino najbolj pomembnih sklepov sprejema soglasno, na kar sem posebno ponosen, kajti to je v tem parlamentu redkost. Poročilo, ki ga boste dobili decembra na mizo, je bilo tudi sprejeto popolnoma soglasno, ker je posebna kvaliteta. Jaz upam, da boste to razumeli in tudi znali ceniti in imeli do tega ustrezen odnos. Ko gre za varnost, ko gre za temeljne demokratične vrednote, bi to moral biti standard v tem parlamentu, pa ga žal dosežemo izjemno redko. Zato sem ponosen, da vodim takšno komisijo. No ampak da se vrnemo nazaj. Res pa je, da je pri obravnavi ravno te teme pa prišlo do tega, da so nekateri oporekali pravici komisije, da to sploh odpre. Ampak to smo itak obravnavali na odprtih sejah; tam so bili pokazani vsi dokumenti, dokumenti, ki jih je prinesel – povabili smo k sodelovanju tiste, ki se s tem ukvarjajo – konkretno gospod Leljak v parlament. In na tej osnovi smo leto dni nazaj opozarjali, da bi bilo treba to preiskati, ker smo imeli seznam orožja, seznam potencialnih ubojnih sredstev, verodostojni dokument torej in seznam bunkerjev, kjer na bi se te stvari nahajale. Govoriti, da to ne zadošča za izpolnitev standardov, ob tem ko smo potem naknadno še pridobili izjave vseh ključnih dosegljivih ljudi iz takratnega obdobja in so vsi povedali, da to ni bilo nikoli ne predano, ne uničeno, ne kakorkoli drugače odtujeno po zakoniti poti, to se pravi, se nekje nahaja nezakonito [[...]]Pa se še vedno reče: "to ne izpolnjuje standardov". Pa koga ima kdo tu za norca? Oprostite, če bo vaš sosed videl, da imate vi dve puški, pa bo on pa še en poslal prijavo na policijo, da bo dobila dve prijavi prič, boste imeli naslednji dan hišno preiskavo. Tukaj je bilo 10 pričevanj, jih imate priložena – od najbolj ključnih ljudi, od institucij. In se ne zgodi nič. Se reče, "ne zadošča standardu". Če bo nekdo prinesel na policijo verodostojen dokument, da ste vi naročili, kupili 10 avtomatskih pušk, naslednji dan boste imeli specialno enoto policije pa hišno preiskavo, garantiram. Tukaj se je predalo verodostojne dokumente o naročilu najmanj 7 tisoč kosov ubojnih sredstev – orožja, orožja z dušilci, avtomatskega orožja, ostrostrelskega orožja, eksplozivnih sredstev, zažigalnih bomb, bomb velike moči –, in se tega sploh ne preiskuje. Verodostojni dokumenti. Se reče, "ja, ne zadošča standardu", ker očitno nekomu preiskava tega ni v političnem interesu. In potem se zgodi tisto, kar je sramota za Slovenijo, da ljudi, ki so bili člani nekdanje Službe državne varnosti, pravnomočno obsojajo v tujini, preiskave v Sloveniji pa ni od nikoder. Da najdejo v sosednji Koroški bunker poln vsega najslabšega, kar si izmislite, od Službe nekdanje državne varnosti. Polno onega – ker oni to tam preiskujejo, v Sloveniji pa se tega ne najde, ker se ne preiskuje. Edino kar se je našlo, se je našlo dva izpraznjena. Enega skritega, zelo po jamesbondovsko, filmsko; obrneš kljuko, pa se ti odpre del stene pod umivalnikom in imaš vstop v bunker. Pa še vedno se reče: "to za nas ni dovolj, ne izpolnjuje standardov". Da bi opravili samo preiskavo, saj ne gre za nič drugega. Naj se pregleda lokacije in se ugotovi, ali je še kje kaj, zato da se odstrani nevarnost. Še enkrat povem, da za nekatere spet obstajajo verodostojni dokumenti, da so bili minirani. In predstavljate si, da to je lahko danes nekje tam ena šola zraven, ko en otrok slučajno pride pa nekaj obrne. Kdo bo potrem odgovoren? Vi, ki pravite, da se s tem ne boste ukvarjali, pa da je to neprimerno za nadaljnjo obravnavo. Pa vsi tisti v odgovornih službah, ki bi morali ukrepati po službeni dolžnosti, seveda tudi. In vidva tamle, gospod Möderndorfer in gospa Sluga, ki tako veselo klepetata ves čas, bosta tudi odgovorna in vaju tale klepet čisto v ničemer ne bo odrešil osebne odgovornosti, ker si zakrivata oči. To je tisto, kar sem prej rekel. Tukaj so dokumenti, so verodostojna pričevanja, podpisana, lastnoročno napisana, ljudje so bili povabljeni, da pridejo tudi sem in v Državnem zboru spregovorijo. Žal se temu vabilu niso odzvali, iz takega ali drugačnega razloga. Pa vendar so vsi ključni le poslali izjave, pričevanja, ki so verodostojen dokument, iz katerega stoprocentno sledi isto spoznanje, ki so ga mimogrede potrdile tudi pristojne institucije te države. Za vse te kose orožja ne obstaja podatek, da bi bili uničeni, da bi bili predani in se ne ve, kje se nahajajo. Obstajajo možne lokacije, se pravi bunkerji. Treba bi bilo iti pogledat, kaj je še tam. Če je tam prazno, potem je to očitno končalo na črnem trgu in bi bilo treba te stvari kolikor se da izslediti, ker predstavljajo potencialno nevarnost. Veliko potencialno nevarnost. Prej so bili omenjeni teroristi. Si predstavljate, da nekdo od tistih, ki pride s slabimi nameni, najde na črnem trgu dostop do teh sredstev? Kako bi se to končalo, najbrž ni treba razlagati. Upam samo, da potem kolega, ki je prezrl sodelovanje teroristov, ki so šli čez Slovenijo, pri zločinih v Parizu, ne bo spet rekel, da nič ne vidi in nič ne ve in da se ni nič zgodilo, ker se to ne sklada s tistim, kar bi si on rad izmislil. Tukaj nič ne pomaga uveljavljanje balkanskega principa "što se babi htilo, to se babi snilo" – kar hočete, vidite, kar pa hočete, pa ne vidite, pa ne obstaja. Ko so te stvari enkrat odprte, je zakon jasen. In tukaj postavljam vprašanje vam vsem: kdo ima v tej državi pravico – vi pa ste bili izvoljeni s priseganjem na pravno državo –, da evidentno krši predpise Republike Slovenije? Ker to je kršitev predpisov. Ob toliko indicih o obstoju prepovedanih nezakonitih ubojnih sredstev v lasti ljudi, ki do njih zanesljivo ne bi smeli imeti niti dostopa, ki ležijo nekje, lahko tudi pozabljeni v kakšnem bunkerju, bi nekdo moral opraviti preiskavo po službeni dolžnosti, gospe in gospodje. Pa je očitno sprejeta politična odločitev, ki jo je tako lepo povedal direktor kriminalistične službe, ko je bil na seji naše komisije: "Mi se s tem ne bomo ukvarjali." Potem pride do zločina, zato smo to zraven dali. Ker to bi pa vas moralo strezniti. Ni bil to indic, zakaj smo mi se začeli s tem ukvarjati. Mi smo se s tem ukvarjali leto dni prej in leto dni prej smo opozorili in leto dni prej smo zahtevali, da se opravi preiskava, pa je vi niste hoteli opraviti, tisti, ki imate oblast. In to bi moralo vas strezniti in vas to bremeni, ker niste poslušali pravočasnih opozoril. In pravite, "to pa je zdaj zloraba tega, kar se je zgodilo". Kako vas ni sram priti z eno tako izjavo? Kršite zakon zavestno, ker ne opravljate tistega, za kar so vas ljudje izvolili in na kar ste posebej sami prisegali. In po tem, ko ima to najhujše možne posledice, rečete, da tisti, ki na to opozarja in je opozarjal leto dni pred tem, pa zdaj izkorišča to. Sram naj vas bo res. No, pa še na koncu. Nekdo se je delal norca iz tega, da so to šolani morilci. Jaz ne vem, kakšni ljudje ste pa s kakšnimi ljudmi imate izkušnje v svojem življenju, ampak oprostite, jaz si ne predstavljam, da lahko en normalen človek, ki ima neke vrednote, ki je odraščal v Sloveniji, gre in ustreli iz zasede človeka, ki ga ne pozna, ki ustreli v obraz nekoga, ki ga je zdravil, ki mu je hotel pomagati. In po tem, ko ta pade, mu še zadaj v tilnik pošlje še eno kroglo. In če kdo dvomi, da je ta človek šolan morilec, pomislite na tisto: pri, če se ne motim, ranjenem policistu je bil ta primer, da je imel že zaščitni jopič na sebi, pa ga je v hipu tako presenetil, da mu je ustrelil točno tja, kjer ima ta jopič šiv in je edina ranljiva točka pri jopiču na tej višini, ki jo je lahko tako hitro dosegel. Prvič moraš točno vedeti, kam ustreliš, in drugič moram biti neskončno leden človek. In pred takimi ljudmi bi nas moralo skrbeti. Vsakega normalnega človeka pred takimi ljudmi skrbi. In ta primer bi moral ja prižgati luč alarma v službah. Če do zdaj niste storili nič, da se vsaj zdaj res podrobno pregleda, da se odpravi vse možne vire ogrožanja, ki še obstajajo. In kaj naredi koalicija? Koalicija sklene, da vsi ti predlogi, ki ne zahtevajo nič drugega kot dosledno spoštovanje in izvajanje veljavnih zakonov Republike Slovenije, niso primerni za nadaljnjo obravnavo. Kaj pa, če vi niste primerni za nadaljnjo obravnavo, gospe in gospodje?
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jani Möderndorfer, pripravi naj se dr. Vinko Gorenak in gospa Eva Irg. Jani Möderndorfer, izvolite, beseda je vaša.
Hvala lepa, podpredsednik, končno! Sem že mislil, da bo porabil cel čas, ampak O. K., tako pač je. Pravi predlagatelj, da ogrožamo življenje ljudi, in to kar tukaj v Državnem zboru. V resnici pa zapiše v svojem gradivu, da predlagatelj želi samo zagotoviti varnost. Sliši se lepo. Vendar to, kar pravzaprav smo slišali in poslušali, sploh ni prvič. In glede na to, da podpredsednik je dovoljeno razpravljati in polemizirati v parlamentu, bom seveda najprej nagovoril gospoda predlagatelja. Poglejte, bodite vsaj toliko gentlemana, da če že ogovarjate poslanko, ki je v imenu poslanske skupine podala stališče – veste pa, da ne more razpravljati in vam ne more niti replicirati –, jo pustite pri miru pa dajte z menoj polemizirati, kar ste sicer že delno naredili, in to še prej preden sem sploh razpravljal. To je pač vaša umetnost. Če pa preidemo na bistvo vašega predloga, je pa druga stvar. Namreč, jaz sem vam že na odboru povedal, da živite v teorijah zarote. Ampak bom zelo kratek, ker ne mislim dosti časa niti kuriti, ker tema, s katero se vi ukvarjate na način kot se ukvarjate, je za moje pojme abotna, pa vam bom povedal, zakaj. Pravite, da orožje ni bilo predano v času tranzicije tam, kjer bi pač moralo biti. Jaz celo verjamem, da je to res. Ampak kdo pa je bil takrat minister za obrambo, pa minister za notranje zadeve? Kdo se je pa takrat ukvarjal pa bil odgovoren za vse te stvari? Kot ena. Kot dve. V vaši stranki ste res najmanj pristojni, da govorite o orožarskih zgodbah, ker imate preveč enih indicev okoli svoje glave, zato bi jaz na vašem mestu raje podprl in se boril za to, da se odprejo vsi arhivi o orožju od A do Ž, pa ne samo na Ministrstvu za notranje zadeve, ampak tudi na Ministrstvu za obrambo. Da bomo enkrat v slovenski javnosti končno razčistili do konca tisto, kar nista mogli narediti dve preiskovalni komisiji, tisto kar niso mogla narediti nobena sodišča. Skratka, da pridemo do konca nekih vprašanj in zgodbic, kaj se je dogajalo s tem orožjem, na kar vi seveda ves čas namigujete. Tukaj notri jaz ne vidim ljudi ali pa da bi jih poznal, ki bi se neposredno ukvarjali z orožjem. Če kdo koga pozna, lepo vas prosim – z imenom, priimkom povejte, kdo to je in dajte, bomo hitreje prišli prek organov pregona do bistva. Druga stvar. Govorite o bunkerjih. Povejte, kje je ta bunker. Povejte, kje? Točno lokacijo in dajte uradno prijavo, pa je stvar rešena. Ti vaši predlogi, ki jih pa navajate [[…]]Oprostite, če to sprejmemo, če to sprejmemo, kaj smo po vaše delali 25 let? A 25 let smo pa gledali v luft in smo sedaj šele ugotovili, da je treba vse to početi? Sam sem prepričan, da imamo ustrezno zakonodajo – sami ste ničkolikokrat iz tistih klopi potrjevali, da zaupate slovenski policiji in verjamete, da opravlja svojo nalogo – in potem imamo še druge službe, ki so zadolžene. In nenazadnje vsi, če karkoli vedo, morajo podati ovadbo. Na koncu naj samo še zaključim. Pričakujem zelo kmalu nekaj podobnega, ker v resnici vi ne rabite mene pa Janjo Slugo za poslušalca, vi rabite medij. Vi rabite kamere, zato da nam nonstop eno in isto "lajtungo" tukaj ponavljate brez argumentov, brez imen in priimkov. Razen sklicujete se na neka imena iz nekih dokumentov, kjer pravzaprav so pa milo rečeno že prav neverodostojna za to, da bi lahko bila primer. Pa niti ne bom omenjal. Če želite še naprej živeti v tej zablodi, živite, jaz ne bom. Imamo veliko bolj resno delo. Hvala lepa.
Hvala, gospod Möderndorfer. Predstavnik predlagatelja želi besedo. Mag. Branko Grims, izvolite.
Najprej kar se tiče policije. Seveda sem dostikrat rekel in še danes trdim, da zaupam v strokovnost dela slovenske policije. Ne zaupam pa tistim politikom sedanje vladajoče garniture, ki tako ali drugače vplivate lahko na njihovo delo, ker menjate stranke hitreje kot berač uši. Ko pa pravite, da je problem v tem, kar sem vas prej opozoril – spoštovani gospod Möderndorfer, malomarnost pri opravljanju svojega dela ali funkcije je kaznivo dejanje. In opustitev dolžnostnih dejanj pri opravljanju svojega dela je ravno tako kaznivo dejanje. In to vsi veste, tisti, ki ste omogočali, da so šli teroristi čez Slovenijo, je to problem. In vsi tisti, ki se izogibate sproženju ustrezne preiskave v zvezi z nekdanjo Službo državne varnosti oziroma Udbo, predvsem pa v zvezi z ubojnimi sredstvi, ki se nekje očitno nahajajo, ki so dokumentirana; njihovo naročilo je, njihov nakup je dokumentiran in njihove lokacije možne so dokumentirane [[...]]Kajti vse znane lokacije teh bunkerjev so bile sestavni del gradiva, ki smo ga poslali pristojnim institucijam, ki so potem prišle samo nazaj. Rekle so, da so to preučile, ampak da ne bodo naredile nič, ker očitno za to ni politične volje. Ne da ne bi bilo strokovnega znanja, ampak ni politične volje pri sedanji vladajoči garnituri, ker se na tihem čuti politične naslednike nekdanje tajne politične policije, tiste, ki jo je v Evropski uniji obsodil Evropski parlament, tudi z glasovi prav vseh poslancev iz Slovenije, v Sloveniji pa ta parlament – s častno izjemo nas tukaj – nikoli ni zmogel te moči, kar seveda zelo jasno pove, kdo koga ščiti, kdo koga brani in kdo ima en obraz za Evropo in drugi obraz za domačo uporabo. In potem tudi ne čudi, če imamo očitno državljanke in državljane dveh kategorij. Za ene zakoni veljajo dosledno, za druge pa včasih ja, včasih ne. Tako kot pač trenutno ustreza vladajoči oblasti. In dokler je to tako, to ni demokratična pravna država, ampak je država, ki je razvojno okrnjena, ki ne izkorišča vseh svojih razvojnih potencialov ravno zato, ker ni prava pravna država. Vse kar mi predlagamo in zahtevamo, ima ustavno podlago v preprostem dejstvu. Zahtevamo samo, da se dosledno in brez izjem za vse enako izvajajo vsi zakoni Republike Slovenije.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Vinko Gorenak, pripravita naj se gospa Eva Irgl in gospod Žan Mahnič. Dr. Gorenak, beseda je vaša.
Hvala lepa. Tam od leta 1996 naprej se v tem Državnem zboru pojavi tema orožje, vedno kratek čas pred volitvami. Sprašujem se, ali se nam bližajo volitve. Če se nam, gospe in gospodje na sredi, bo treba začeti prošnje pisati za službo. Gospod Möderndorfer je začel govoriti o orožju. In poglejte, kako spektakularno pobegne iz dvorane, ga ni več tukaj. Ampak vsaj gledalcem je treba povedati svoje. On je rekel naslednje, "ja zaboga, odprimo vse arhive o orožju, pa bomo videli". Gospe in gospodje, leta 2000 – mislim, da je bilo 10 ali 11, ne vem več katerega, ko vi še niste vedeli, večina tukaj sedečih, da boste poslanci – smo v moji stranki, torej stranki SDS na dnevni red Državnega zbora uvrstili točko dnevnega reda, v kateri smo, prvič, pozvali predsednika republike, da odpre vse arhive, vezane na orožje. Vse, ampak od 1991 do zdaj, če želite. Pozvali obrambno ministrico, ta je bila iz vrst SD, da naredi enako. Pozvali notranjo ministrico, ki je bila iz tiste stranke, ki ne obstaja več, naj naredi isto. In hoteli smo torej doseči kaj? To, kar danes kot bučnice prodaja gospod Möderndorfer, zdaj je prodal nek unikat, tam bi rekel, da je to kakšen unikat. Mi smo to predlagali torej pred petimi ali šestimi leti in veste, kakšni so bili odgovori? Predsednik države je sporočil, da ne. Notranja ministrica je sporočila, da ne. In obrambna ministrica je sporočila, da ne. Komu so pa ti ljudje pripadali politično? Ja vam, vaše krvi so politične. Torej, če bi imeli kakšen resen namen, potem bi te arhive odprli, pa jih niste, niso hoteli vaši predhodniki. Česa so se pa bali? Saj jim bo materiala zmanjkalo za predvolilna obdobja v bodočnosti, nič drugega. Sicer pa je treba reči nekaj. Gospa Muršičeva govori o tem, da naj to zgodovinarji delajo. Ja krasno, potem naj pri vlomu v svojo hišo, recimo, potencialnem ali pa pri opicah bi bilo tudi fino, če bi to preiskovali recimo zgodovinarji ali pa kulturno ministrstvo. Ampak za sume storitve kaznivih dejanj je še vedno pristojna policija in ne kako kulturno ministrstvo ali pa kaki zgodovinarji. Naprej je bilo govora [[…]]Gospod Vilfan je rekel, "zakaj pa niste to prijavili?" Ja saj gospod Grims je to prijavil v vlogi predsednika komisije. Ja seveda je prijavil. In ko sem jaz na odboru vprašal notranjo ministrico in namestnico generalnega direktorja policije, "ali ste na osnovi te prijave opravili pogovore s še živečimi vodilnimi kadri Udbe?" – to sem mislim da trikrat vprašal – "Prosim za odgovor na vprašanje, ali ste opravili pogovore s še živečimi predstavniki Udbe iz tistega časa?" [[…]]Mogoče bo državni sekretar danes kaj rekel. Veste, kaj je bil odgovor? Tišina je bila. Ministrica ni hotela odgovoriti. Namestnica generalnega direktorja je bila tudi tiho. Rdeče barve je bila. Kaj to pomeni? Da tega nočejo narediti. To pomeni to. Ampak za tako početje morajo imeti politično kritje. Drugega ne more biti, ker potem bo jutri neka kriminalistična služba, nek kriminalist – gospod Ferluga, si lahko zamislite, kaj bi to bilo, vi ste tam bili – rekel: "tega umora ne bom preiskoval". Recimo. Kaj bi se zgodilo? In danes kriminalistična policija reče, "tega ne bomo preiskovali". Zdaj pa za tiste, ki govorite, "kaj ste pa počeli 25 let". Ja, gospe in gospodje, jaz osebno sem bil zraven. Vsaj v notranjem ministrstvu. Gospod Janša tudi, na obrambnem. Ampak dragi moji, kdo pa je dolžan predati posle? Kdo je dolžen predati materiale in kdo jih lahko zamolči? Tisti, ki posle predaja, ne tisti, ki jih sprejema. Kako pa je lahko takratna vlada, kako so lahko takratni ministri ali pa jaz recimo kot svetovalec ministra Bavčarja v tistem času, kako smo lahko vedeli za to? Ja, saj nismo vedeli. Saj to je bilo do leta 2011, 2012, 2013 skrito. Kje? Tam v Stegnah, kje pa drugje. Torej kako bi lahko vedeli? Glejte, pa še Peterleta smo zraven potegnili. On je pa sploh kriv, ki je bil predsednik Vlade, a ne? Jaz običajno, verjetno že veste, da se pri finančnih temah ne oglašam zaradi tega, ker ne vidim nič drugega, kot tisto, kar imam v denarnici, drugega pa nič ne vem o financah. Tako vas poslušam tu nekatere pametne ljudi, ki prodajajo bedarije. Ki govorijo samo zato, da nekaj govorijo, ne pa zato, da bi kaj povedali. Gospod Möderndorfer je govoril o teorijah zarote. Ja, tu je en dokument, to je pa drug dokument, iz katerega bom zdajle par stvari citiral. Služba državne varnosti je leta 1972 – to izhaja iz teh dokumentov, ki obstajajo, ki so realni, ki jih lahko pošlatate; fotokopije lahko najdete tudi na moji spletni strani, če želite – načrtovala kaj? Prototip F1 – prototip, ki se aktivira ob neposrednem udarcu v telo. Ja kaj? Torej so državljane božali? Prototip, ki se aktivira ob neposrednem udarcu ob telo. Verjetno so državljane božali, zato so to razvijali, a ne? F2 – model za posredno delovanje, balistična igla, ki se aktivira na krajšo razdaljo. Kaj bi s tem počeli, ptiče streljali? So za to bili? Prototip sprožilca, ki se aktivira ob določeni hitrosti, zanimivo. Zanimivo Zakaj so to imeli, za meriti hitrost kakšnih sprinterjev? Dajte no, v avto so ga nastavili in pri določeni hitrosti je počila bomba. Prototip sprožilca, ki se aktivira ob določenih kilometrih, zakaj bi pa to bilo? Verjetno zato, da so dali v avto, po 100 kilometrov je pa počilo, verjetno. Ali na primer, poglejte, leta 1976 je očitno vse to bilo že razvito in recimo je zanimivo naročilo I/6 Z 44/57 z dne 23. 11. 1976. SDV Maribor naroča Ljubljani naslednja materialno-tehnična sredstva: Deset pištol z dušilci; verjetno zato, da ne bi gluhe motili, ker so streljali ali kaj? Verjetno, so zato imeli dušilce, kajne? 100 kompletov eksplozivnih naprav s 500 grami eksploziva. Zakaj bi pa to bilo? Eksploziv je običajno za ubijanje, kajne? 30 kompletov sredstev za drogiranje, za popolno umiritev in sredstev za zastrupitev in druga sredstva za onesposabljanje. Aha, sredstva za popolno umiritev, krasno. Verjetno so se šli doktorje ali kaj so se šli, pa so kakšnim bolnim to delali, ali kako? Po meni znanih podatkih so v tujini koga prijeli, mu spustili injekcijo, ga dali v prtljažnik pa pripeljali v Ljubljano, na Kotnikovo 8, 8. nadstropje, 56 stopnic je do gor. 30 kompletov vetrovk in hlač, po možnosti nabavljenih v Avstriji in Italiji iz skladišč ameriške vojske. Bravo, ali ni to fino? Verjetno to daš gor, če hočeš malo zakriti od kod si, verjetno zato. In dalje. Recimo, SDV Ljubljana je leta 1976, 1. 12. 1976 pod številko to in to, imam napisano, naročil: 20 komadov sredstev za živo diverzijo s sprožilnimi mehanizmi, časovnimi in kemičnimi. Zakaj so to imeli? 10 komadov sredstev za tiho likvidacijo, 10 komadov kemičnih zažigalnih sredstev, 5 komadov obstojnih strupov. Zanimivo, 30 komadov lasulj, brkov, očal in zalizcev. V tistem času so bili tisti zalizci, se spomnite, bolj si imel do tukaj doli, bolj si bil moderen, saj se spomnite tega, vsaj starejši. Jaz ne bom našteval naprej. Obstaja torej vrsta dokumentov, ki so bili odkriti v novejšem času, ki narekujejo potrebo po tem, da se to preišče in čisto nič drugega. In tisti, ki danes govorijo potem o tem, da to ni treba preiskati, prevzemajo del odgovornosti za tisto, kar se lahko zgodi jutri. Poudarjam, leta 1991 to ni bilo predano novim oblastem. In to nekje mora biti, v takšni ali drugačni obliki. In to je treba najti, da ne bomo jutri presenečeni, ko bo sredi Prešernovega trga nekaj počilo in bomo imeli 100 mrtvih recimo, kaj pa potem? Potem vas bo pekla vest, upam vsaj, da vas bo pekla veste, tiste, ki se proti preiskovanju takšnih zadev. Hvala lepa.
Hvala, gospod Gorenak. Besedo ima gospa Eva Irgl, pripravita naj se gospod Žan Mahnič in gospod Marko Ferluga. Gospa Irgl, izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! 34. člen Ustave Republike Slovenije jasno pravi, da ima vsakdo pravico do osebnega dostojanstva in varnosti. In ko govorimo o zadnjem delu, torej o varnosti, o pravici do varnosti, je seveda država dolžna poskrbeti za takšne ukrepe in za takšna zagotovila, da varujejo državljanke in državljane. In ko se ugotovi, da je na preizkušnji varnost, v tem primeru zaradi ubojnih sredstev, ki več kot očitno leta 90 niso bila predana novi demokratični oblasti, je treba na to opozoriti, drugače ne ravnamo odgovorno. In koalicija v tem primeru ne ravna odgovorno. In še posebej neodgovorno ravna Vlada in pa v tem primeru državni sekretar. Danes, oprostite, gospod Šefic, vi niste dali nam zagotovil, da se lahko varno počutimo v tej državi zaradi teh ubojnih sredstev. Bom tudi povedala, zakaj. Mi smo v Slovenski demokratski stranki predlagali priporočilo, da se nemudoma sprejme ukrepe, ki bodo zagotovili odkritje kemičnih in drugih ubojnih sredstev za množično in tajno likvidacijo, s katerimi je dokazano, torej dokazano, da je Služba državne varnosti razpolagala in da poznamo depoje, o katerih so kolegi govorili, in da obstaja dejansko več kot 7 tisoč kosov orožja, za katere ne vemo kje so. Gospod Šefic, dajte mi odgovoriti, če vi veste, kje je teh 7 tisoč kosov orožja. Če pa mi ne znate tega odgovoriti, potem morate sprožiti preiskavo. Ne pa samo reči, "smo pregledali par dokumentov arhivskih in ugotovili, da je to, ne vem, smo se kar nekaj spomnili". To ne more biti tako, potem ste neodgovorni. In če pride od česarkoli kar lahko, to smo danes že videli v primeru v Izoli, v primeru v Ajdovščini, potem boste tudi vi soodgovorni za to, če pride do ogrožanja varnosti državljank in državljanov, in seveda celotna Vlada, pa tudi koalicija, ki ne podpira teh priporočil. Ampak mene ne čudi, da koalicija tega priporočila ne podpira, da ne podpre tega, da je treba preprečiti splošno nevarnost, ki jo predstavlja ilegalna posest večje količine sredstev za množične in tajne umore. Mene to ne čudi. In tu ne gre za noben piar, spoštovane kolegice in kolegi, zaradi tega, kar se je zgodilo v Izoli. Jaz bom šla malce nazaj. Na Komisiji za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti smo večkrat obravnavali teme, vezane na delovanje nekdanje Službe državne varnosti. Za vse tiste, ki morda takrat niste bili v Državnem zboru in si niste uspeli ali pa niste želeli prebrati odločbe Vrhovnega sodišča, naj povem, da je odločba Vrhovnega sodišča jasna v tem, ko pravi, da je Služba državne varnosti oziroma Udba bila kriminalna organizacija. Kriminalna organizacija, ki je fabricirala, ki je potvarjala stvari in je tudi morila, ugrabljala in likvidirala posameznike. Danes, spoštovane kolegice in kolegi, v Avstriji potekajo procesi v primeru Perković-Mustač, bila sta že obsojena. Kaj pa pri nas? Ali mi lahko kdo odgovori, če je bil kakšen primer sprocesiran? Pa čeprav se ve, da so ljudje, ki še vedno živijo, bili glavni na čelu nekdanje Udbe oziroma Službe državne varnosti tudi leta 1972, na primer gospod Silvo Gorenc, ki je več kot očitno vedel za ugrabitev in za likvidacijo Stjepana Crnogorca. V Avstriji priti njemu poteka postopek. V Sloveniji je to nepomembno. Ampak poglejte, še enkrat se vračam nazaj. Ne čudi me, da koalicija ne podpre teh priporočil oziroma tega priporočila. Na Komisiji za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti smo torej govorili o pogledu na delovanje nekdanje Službe državne varnosti skozi prizmo človekovih pravic, torej v luči nedotakljivosti človeškega življenja, kar pravi 17. člen Ustave in do osebnega dostojanstva in varnosti, kot že rečeno, 34. člen Ustave Republike Slovenije. Ampak takratni sestav – sicer je pa popolnoma vseeno, vedno gre za enako politično agendo – so glasovali popolnoma proti vsem sklepom, tudi proti temu sklepu, da Komisija za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti pričakuje, da bo Vlada Republike Slovenije v sodelovanju z nekdanjimi nosilci političnih funkcij in nekdanjimi funkcionarji Službe državne varnosti storila vse, da bodo svojci in potomci umorjenih oseb s strani nekdanje Službe državne varnosti našli njihove posmrtne ostanke in da jih bodo lahko dostojno pokopali. Kako lahko ti odrečeš podporo takšnemu sklepu? Gospod Šefic, vem, da nimate nič s tem, ampak a se vam zdi to pravično? Se vam zdi to človeško? Se vam zdi to humano, da preprosto glasuješ proti takšnemu sklepu? Meni se ne zdi. Ampak vendarle je treba tukaj na vso zadevo pogledati malce širše. Mi se danes nahajamo v izjemno težkem času, ko Evropo in svet pretresajo teroristični napadi, ko se odvijajo masovni pretoki ljudi. Govorimo o migrantski krizi, ki še vedno ni končana in še vedno nekje tli in nikoli ne vemo, kdaj bo naslednji val prišel. Ko so na preizkušnji vrednote Evrope, ki smo si jih s težkim bojem izbojevali, če tako rečem, in mednje sodi ravno vrednota miru in vrednota varnosti. In državljanke in državljani Evropske unije se žal zaradi nekaterih ukrepov, ki niso bili storjeni, ki so bili storjeni prepozno, žal ne počutijo več tako varne, kot so se nekoč. In seveda države članice Evropske unije morajo zagotoviti vse, da preprečijo kakršnekoli nesreče. Vse morajo storiti in če mi vidimo, da imamo tukaj problem – in to je problem, dejanski –, potem ga moramo rešiti in Vlada mora resno k temu pristopiti, kajti zagotovila za varnost so po mojem mnenju pač ključnega pomena za normalno delujočo sodobno ali pa, če hočete, svobodno družbo. Danes so že moji kolegi ugotovili, da teh 7 tisoč kosov orožja, ki ni bilo predano takrat, ko bi moralo biti in se danes očitno ne ve čisto natančno, kje se nahaja, razen za nekatere bunkerje – eden je celo v Ajdovščini; to rečem zato, ker pač sama prihajam iz Vipavske doline – so ugotovili, da vse te stvari, ki niso do konca raziskane, seveda upravičeno predstavljajo splošno nevarnost, ki je odgovorna vlada nikakor ne more ignorirati, zlasti glede na zadnje dogodke, ki smo jim bili priča, recimo v bolnišnici v Izoli, ko je bil strelec dokazano sodelavec Službe državne varnosti. Jaz se ne bom spuščala v specifike orožja, zaradi tega ker tega ne poznam, ampak kot kaže, je najverjetneje posedoval orožje prav iz naslova orožja, ki je bil v kvoti nekdanje Službe državne varnosti. In to bi moral biti tudi za vas, gospod državni sekretar, problem. In organi pregona, torej policija so dolžni preveriti, kje se nahaja več kot 7 tisoč kosov tega orožja in tudi ubojnih sredstev ter sredstev za tiho likvidacijo. Kajti le tako lahko zaščitite državljanke in državljane pred hudimi tragedijami in nesrečami, ki se pač lahko zgodijo. In Slovenska demokratska stranka je dolžna na to opozoriti, če nobena izmed drugih strank ne vidi niti kančka neke odgovornosti v tem, da je treba te stvari razčistiti. Kako malo je v resnici vredna varnost državljank in državljanov v Sloveniji, dokazuje torej Vlada s svojo ignoranco, pa tudi koalicija, ki naših priporočil preprosto ne podpre. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo imata še dva zadnja razpravljavca v tem rednem delu, gospod Žan Mahnič in Marko Ferluga. Gospod Mahnič, izvolite.
Ja, hvala za besedo, gospod podpredsednik! Mene čudi ta neaktivnost koalicijskih poslancev; z izjemo enega nihče drug ni razpravljal, eden bo še za mano, pa vendar je ta molk zelo zgovoren. Jaz mislim, da se koalicijski poslanci zavedajo, da je to problem, vendar pa se tudi zavedajo, da s tem če slučajno to potrdijo, da bodo dregnili v neko področje, ki lahko ogrozi njihov obstanek tukaj v Državnem zboru. Vemo, poznamo zgodovino strank, videli smo ljudi, ki so bili na ustanovnem kongresu takrat še Stranke Mira Cerarja, poznamo njihovo poreklo, so na nekaterih seznamih in te ljudi je treba na vsak način ščititi. Mimogrede, na Twitterju obstaja en račun, Udba med nami. Tam praktično dnevno objavljajo nove in nove posameznike, ki so v vrhu slovenske politike, v vrhu slovenskega bančnega sistema, slovenskega gospodarstva, v medijih, v diplomaciji in tako naprej. In med temi se je znašlo tudi ime gospoda Boštjana Šefica. Gospod Šefic, moje vprašanje vam je, ali ste bili kdaj agent Službe državne varnosti ali ne? Ker če ste bili, kakor je tam zapisano – in tam so zraven tudi številke –, potem je problem z vami diskutirati o teh zadevah, ker se že a priori ve, koga ščitite. Glede na to, da tudi vemo, da ste bili zakladnik, vemo katerega fonda, me resnično zanima, kako je s to zadevo. In potem se tudi ne čudim, zakaj je stališče Vlade takšno, kot je. Zanimivo mi je bilo stališče Poslanske skupine DeSUS, "dajmo raje gledati, kaj se bo zgodilo danes, jutri in v prihodnje" [[…]]Spoštovani kolegi, kaj če danes, jutri ali v prihodnje eno od teh ubojnih sredstev eksplodira na javnem sredstvu, če nekdo to ubojno sredstvo podtakne na javnem mestu, če ga uporabi za umor, kot smo že bili priča, ali če naključno en od depojev, v katerih se nanaša to orožje, eksplodira. To se lahko zgodi danes, jutri in v prihodnje in v Slovenski demokratski stranki nas poleg vseh ostalih vprašanj zanima tudi to. Prejšnji teden smo imeli sejo Državnega zbora, redno oktobrsko, danes jo zaključujemo. In ne stalno očitati, ko pridemo s temo, ki se nanaša bodisi na osamosvojitev bodisi na polpreteklo zgodovino, da se ukvarjamo samo z zgodovino. Gospe in gospodje, mi se ukvarjamo s tistim, kar je pomembno za to državo in kar je pomembno za državljanke in državljane. Imeli ste na mizi Zakon o gozdovih, imeli ste Zakon o socialno varstvenih prejemkih, imeli ste Zakon o dualnem šolskem sistemu. Ste podprli? Niste. Niste podprli in nobenih argumentov ni bilo proti. To so tudi teme, ki se tičejo danes, jutri in v prihodnosti, ampak ker nimate nobenega argumenta proti temam, ki jih odpiramo in za katere veste, da je prav da jih, kljub temu da to ni voda na mlin vaši politični opciji, stalno pridete samo z izgovorom, "pustimo to pri miru, dajmo se ukvarjati s prihodnostjo". 90 % stvari, ki jih vložimo, se nanašajo na sedanjost in na prihodnost. Tudi to, kar smo vložili danes, se nanaša na sedanjost in prihodnost, seveda v povezavi s preteklostjo. Ampak govorimo o najbolj temeljni dobrini, ki jo mora imeti vsak posameznik, in to je varnost. In če po državi teka nekaj neuravnovešenih posameznikov, ki imajo doma nelegalno orožje, je to problem oziroma bi moral biti problem v vsaki normalni državi. V Sloveniji to ni problem. Kakšen ima ta vlada odnos do varnosti, smo videli tudi v primeru, ko ste dopustili, da se je eden od borcev Islamske države, Slovenec Rok Žavbi, mirno sprehajal po Sloveniji. Šele, ko je prišel nalog iz Italije, se ga je aretiralo. Slovenska vojska se uničuje iz dneva v dan, podobno je s stanjem v policiji. Varnost državljank in državljanov vam je španska vas. Jaz vem, da je problem na hitro čez noč popraviti stanje v policiji, v vojski in tako naprej. Lahko pa se čez noč gre in se pogleda po teh naslovih, po opisih, kjer ti depoji so, in se preveri, ali tam orožje je ali ga ni. Lahko se tudi čez noč gre do ljudi, ki so podpisani pod dokumenti, ki naročajo takšne in drugačne stvari, ki jih je prej gospod Gorenak našteval. To pa se lahko naredi čez noč in to je prispevek k večji varnosti, ampak ker vidimo kdo je podpisan pod temi naročili, kje ti depoji so, ja to pa je potem že problem, da slučajno ne bi prišli potrkat na vrata kakšnega trenutno zelo aktivnega lobista, mogoče celo kakšnega bankirja, kakšnega ki je, kaj jaz vem, zelo visoko profiliran v medijskem svetu med novinarji. To vas muči, to je problem in te ljudi ščitite vi. Prej je kolega Grims rekel, še enkrat ponavljam, "ogrožate življenje ljudi". Eden od poslancev SMC je rekel, "pa še naprej jih bomo". Škoda, da niso vsi mikrofoni stalno ozvočeni, da bi se lahko slišalo, kaj ljudje rečejo. Eden od poslanec je med sejo rekel, "pa še naprej jih bomo", zaradi tega ker se ne sprejme teh priporočil. Ne vem, ali se boji, da bi tudi k njemu domov kdo prišel potrkat na vrata, če ima kakšen ilegalen kos. Ampak na ta način, poglejte, kolegice in kolegi, se ne dela. Na ta način se ne dela. Isto je bilo, ko smo predlagali, ko se je govorilo o spremembah volilne zakonodaje, da tisti, ki so bili pripadniki varnostnih in obveščevalnih služb v komunističnem sistemu, da ne bi več smeli kandidirati za poslance oziroma pač, da podpišejo izjavo, da nikoli niso bili sodelavci, in če se izkaže, da so bili, pa izgubi poslanski mandat. Nekaj, kar je v zahodnem demokratičnem svetu povsem normalno. Pa tudi takrat z enakimi "ne" argumenti, "pustimo zgodovino". Poglejte, 25 let je minilo, gospe in gospodje, pa se te stvari niso uredile, ker te stvari šele sedaj prihajajo na plan. In stalno pridete potem s tistim izgovorom, "ja pa saj je bil Janša obrambni minister, saj je bil Bavčar notranji minister, saj ste imeli Demosovo vlado". Ja pa kako bi ti ljudje, ki so bili na spisku tistih preganjanih, ki so bili celo v zaporu, vedeli da obstajajo takšna naročila, da obstaja tak seznam, če jim pa ti dokumenti niso bili predani takrat v tistem tednu okrog 15. maja, ko je potekala predaja? Ne samo, da ni bilo predano to orožje, še pobrali so ga, ko je prišlo do samorazorožitve Teritorialne obrambe. Kje je to orožje? Kje je teh 7 tisoč kosov? Vsak, ki mu gre za varnost, bi se moral maksimalno potruditi, da bi se to našlo. Poslanci nismo za to, da bomo hodili po terenu in to iskali. Smo pa tukaj za to, da sprejmemo takšna priporočila, da glasujemo za takšna priporočila, ki pa bodo tistim, ki so v naši državi za to zadolženi, da tekajo po terenu in te kose orožja iščejo, to tudi počeli. Za to pa smo tukaj. Še enkrat si poglejte, kaj predlagamo. Predlagamo več varnosti za državljanke in državljane Republike Slovenije. Pred nami so burni odzivi, pred nami so burni časi – ne samo v Sloveniji, govorim o mednarodnem okolju. In vse je treba narediti, da se to najde. Ker ko bo enkrat prišlo, bog ne daj, do kakšnega terorističnega napada s tem orožjem, bo kri vseh nedolžnih žrtev na vaših rokah.
Gospod Marko Ferluga, beseda je vaša. Izvolite.
Hvala za besedo. Pozdrav državnemu sekretarju! Jaz razumem bojazen mojih sodelavcev, sedaj bom rekel na levi strani, čeprav so na desni, ampak ne glede na to [[…]]Gre za en tak, bom rekel, zimzelen repertoar: ali so partizani ali so domobranci ali so grobovi ali so udbaši ali je to ali je ono [[…]]Ampak ne glede na to, 25 let je nekako ta skrb za varnost zorela in glej ga ti vražiča, danes po 25 letih je ta nevarnost in ta obsedenost s tem naenkrat prišla do izbora. O. K., tudi to je prav. O tem je treba govoriti, jasno. Tudi govorili so na KNOVS, vse skupaj so naredili – polni, na pol prazni bunkerji, minirani bunkerji [[…]]Seveda, če damo še malo migrante zraven, potem dobimo eno res tako eksplozivno situacijo pri nas. Če govorimo konkretno o vseh teh zadevah, je zanimivo tudi to, da je med obrazložitvami tudi navedeno, da je KNOVS prav tako ugotovil, da je bila uničena vsa dokumentacija iz predhodnih obdobij – leta 1990, 1991 –, iz katere je bilo razvidno, kaj se je zgodilo z ubojnimi sredstvi oziroma ali je do primopredaje s strani pooblaščenih sodelavcev sploh prišlo. Se pravi, mi se kar pogovarjamo o nekih zadevah. Lahko je sklepati – mogoče je, kdo ve, kdo ne ve, ne vem kaj, ni važno. Ko sem pa prebral še naprej tisto, kar je govorjenja okoli teh bunkerjev, pa je med ostalimi tudi dr. Trček povedal naslednje oziroma citiral vsebino depoja, ki se je nahajal v Pesnici. Konkretno: saniteta, statični ovoj, krep ovoj, prvi ovoj, aluplast, zavijalna ruta, zavoj, hrana, Gavrilović narezek, tetra sok, gotovo jelo, pasulj s klobasicami, ribja sardina, juha in tako dalje. Če so to zelo taka sredstva, potem ne vem. Potem je navedeno, da je bil nek prazen bunker in to. O teh zadevah lahko razpredamo, lahko govorimo, lahko zgubljamo čas, ampak mislim, da to ni. Pri vsej tej zadevi pa je mogoče zanimivo to, da je tudi policija sama [[…]]In to piše na 4. seji 12. 5., "kljub navedenim sklepom državni organi niso prejeli dodatnih arhivskih oziroma dokumentiranih listin, na podlagi katerih bi lahko začeli ugotavljati obstoj utemeljenega suma storitve kaznivih dejanj in s tem pridobili pravni temelj za preiskovalne dejavnosti. To je tudi ena od takih zanimivih zadev. Če se navežem potem na tisto zgodbo, kar je gospod Gorenak govoril. Seveda so ti bunkerji in vse to izhajali iz hladne vojne. Tisti, ki je vsaj malo zgodovine prebral, ve to in da so jih imeli v vseh državah – od naše, vključno z ostalimi vsemi zahodnimi, in da se je tam raznorazne stvari shranjevalo in imelo v primeru tega ali onega napada. Po tem, po končanju te hladne vojne pa so se ti – vsaj v veliki večini primerov – bunkerji izpraznili; vsaj v nekih državah je to po navadi bilo tako. In ko govorimo zdaj o tem, kaj se da zdaj narediti, o tem, ali so tiste šifre 6 tisoč in dalje bili sodelavci Udbe, je spet ena od takih argumentacij, kjer je sam arhiv povedal, da iz tiste šifre se nikakor ni dalo izbrati, ali so bili ali so [[…]]Ker je bilo navedeno samo kot uslužbenci notranjih zadev, ne eksplicitno kot SDV. Tudi o tem bi se dalo debatirati. Da je to ena od takih top tem, je pač odvisno, iz katere strani oziroma stranke gledaš. Jaz sem prepričan v to, da bomo mi imeli še neskončno teh tem v tej smeri; nekako okoli Udbe blizu in zraven. In če govorimo o vseh teh zadevah, mogoče bi si drznil dati še eno hipotezo, ki jo lahko potem razvijamo znotraj debate: da je pa mogoče bilo vsa ta številna orožja, kakor pravijo moji kolegi, mogoče bilo prodati v času teh vojn, ki so potekale na ozemlju Balkana. Mogoče, in to za "keš", in tam tudi ne bo nikjer najdenih nekih seznamov in tega. Tako da tukaj operirati in s tem igrati se, se mi zdi, da je malo tako [[…]]Tista zadeva, ki mene najbolj moti, je to, da vedno potem vmešavamo v to naše službe, to je ena zadeva, in druga zadeva je to, da spet mešamo potem policijo. Enkrat nam je prav, da policija dela, enkrat nam ni prav. Zdaj v tem trenutku v tej temi nam policija ne ustreza, kako se obnaša, v prejšnjih je bila dobra. In kot nek zaključek ali pa ena refleksija; se zdi meni zelo nenavadno, ko govorimo o teh tako imenovanih "udbaših", ki ubijajo, o ubijalcih, da v Sloveniji – pa nočem nič grdega govoriti in nekaj prejudicirati za naprej – ampak nobene vidne osebe ni bilo. Vedno so nastradali samo navadni ljudje; če govorimo o teh, ki govorijo, kakšni so bili to strašni "killerji" in ne vem kaj. Tukaj vedno en tak diskurz nastane, ki ga človek potem včasih ne razume. Jaz mislim, da je resnično bolj pametno, da se to v sklopu KNOVS nekako na nekih sejah to konča. Vem, da se ne bo nikoli končalo, ker pač politika je ta igra. Je pa treba vseeno gledati nekako v prihodnost in jaz mislim, da taka nevarnost, kot iz tega vsega skupaj izhaja, da ni. Toliko z moje strani. Hvala.
Hvala lepa, gospod Ferluga. Za repliko je zaprosil gospod Žan Mahnič.
Hvala, podpredsednik. Kolegu Ferlugu bi objasnil, ker je rekel, očitno me je narobe razumel, da se vmešava še vojsko in policijo zraven in službe, ko pride do takega. Jaz sem dal to primerjavo v kontekstu, kako je koaliciji skrb za varnost španska vas. Ne samo, da se nič ne naredi za varnost državljank in državljanov v tem primeru, da bi se našlo tisto orožje, ki je bilo odtujeno, bilo prodano, se ne ve kje je – orožje bivše Udbe oziroma Službe državne varnosti –, ampak da je koaliciji španska vas tudi, ko govorimo, kakšno je stanje v policiji, kakšno je stanje v vojski. In samo še za primerjavo: policija potrka na vrata, ko nekdo napiše nekaj na Facebooku čez migrante, smo imeli take primere. Tukaj, ko imamo v dokumentih naslove, kje bi se lahko orožje nahajalo, pa ne gre nikamor. Takšne policije, jaz mislim, da v naši državi ne potrebujemo.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnik Vlade in predstavnik predlagatelja. Besedo dobi državni sekretar na Ministrstvu za notranje zadeve, gospod Šefic. Izvolite, beseda je vaša.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Dobro je pravzaprav, da se vsi skupaj strinjamo v tem parlamentu, da je varnost ena ključnih vrednot, naših vrednot, za katere si moramo res maksimalno prizadevati. In jaz mislim, da smo s strani Vlade večkrat to tudi poudarili in seveda tudi dokazali, da varnost dejansko štejemo kot izjemno pomembno vrednoto. To v zadnjem letu, letu in pol smo večkrat izpostavili in dokazali tudi s proračunom, tudi s tem, da smo okrepili policijo v vseh pogledih in da to delamo tudi danes in bomo delali tudi vnaprej. Veseli me tudi vaša ugotovitev, enotna, da je policija aktivna in da policija brez dvoma zagotavlja varnost. In jaz mislim, da vse to, kar sem prej rekel, seveda dokazuje, da se zavedamo tudi vseh izzivov, ki so pred nami. In ti izzivi, strinjam se z vami, bodo zelo veliki, zelo velike preizkušnje, zato tudi se ustrezno pripravljamo. Seveda, pri tem mislim tudi zakonodajo, ki jo boste, jaz upam, v nekaj dneh dobili tudi v parlament. In policija zagotavlja varnost na vseh področjih. To dokazujejo vsa poročila, ki smo jih obravnavali v zadnjih letih v tem parlamentu in vse pozitivne ocene, ki jih je policija tudi dobila. In jaz se strinjam, da so te pozitivne ocene upravičene in verjamem, da ste tudi vi resno mislili s temi pozitivnimi ocenami. In seveda tako bomo delali tudi naprej, prav čisto nič drugače. In zato sem seveda tudi optimist, kar se tiče varnosti državljank in državljanov in seveda vseh prebivalcev Slovenije. Pri tem seveda policija vedno upošteva tudi zakone, torej na podlagi zakonov deluje, in seveda ima tudi zelo močan nadzor. In tudi tu, moram reči, da se ugotavlja, da policija dela dobro, da dela zakonito, in tudi z nekaterimi posameznimi anomalijami se znamo spopasti in se bomo tudi v prihodnje. Seveda morajo upoštevati tudi vse strokovne standarde, ki veljajo na tem področju. Ni nobenega razloga, ampak resnično nobenega razloga, da bi to področje, s katerim se danes ukvarjamo, kakor koli izločili oziroma obravnavali na drugačen način oziroma da bi, kot je nekdo omenil, ga preprosto spregledali. To ne drži. Seveda pa pri tem veljajo enaka pravila kot pri preiskovanju katerega koli drugega kaznivega dejanja, s katerimi se srečujemo oziroma ki jih preiskujemo. In jaz mislim, da je tako tudi prav; edino na ta način seveda ne samo da bomo dosegli ustrezne cilje, ampak bomo delali seveda tudi zakonito. In vsak postopek, ki ga vodimo, mora biti seveda zakonit. Jaz lahko mirno tukaj v tem parlamentu še enkrat zagotovim to, kar je mislim da tudi ministrica na seji odbora, da nikoli nihče ni vplival na policijo v tem smislu, da ne bi preiskovala katerega koli kaznivega dejanja, pa tudi teh, bom rekel, teh podatkov, teh informacij, o katerih govorimo danes. In tako, lahko zagotovim, bo tudi vnaprej. Tisto, kar se nekako očita Vladi, da ne podpre teh predlogov, teh zaključkov [[…]]Gre preprosto za to, da je – to, kar sem zdaj govoril – policija dolžna te zadeve preiskovati, da so državni organi dolžni to delati in da državni organi tudi to delajo. In zato je seveda tudi vprašanje, ali je smiselno, ali ima kakršen koli učinek nekaj, kar je nekdo dolžan narediti; nekaj, nad čemer bdi tudi ta parlament, ugotavlja da dela dobro, zdaj sprejemati dodatna stališča, zahteve, da to izvaja, kar mora in tudi izvaja. Glede konkretnega primera, ki se ga omenja, seveda kar se tiče [[…]]No še to bi mogoče rekel, da tudi v samem uvodu sem zelo jasno povedal, da Vlada Republike Slovenije in seveda Ministrstvo za notranje zadeve zahteva, da se preverijo vse informacije o varnostno relevantnih vprašanjih, vključno z obstojem in posestjo domnevnih ubojnih sredstev nekdanje Službe državne varnosti – popolnoma jasno. In to želim seveda tudi tukaj izpostaviti. Kot rečeno, glede tega primera, ki je bil omenjen; jaz bom še enkrat seveda izpostavil dejstvo, da je ta oseba bila v rezervnem sestavu takratne Uprave javne varnosti Koper, in sicer od 6. 7. 1969 do leta 1981, in je še z 19 drugimi osebami, to smo uspeli ugotoviti, bila v tej pomožni enoti takratne milice in da so prevzeli tudi del opreme, uniforme in nahrbtnike in še nekatere druge zadeve. V tej enoti so bili pripadniki rezervne sestave, pristojnost za razporejanje oseb v rezervni sestavi JNA ali pa milice pa je bila seveda takrat v pristojnosti sekretariata za ljudsko obrambo. In mi smo naslovili tudi na Ministrstvo za obrambo vprašanje, na katero dolžnost je bila tudi ta oseba razporejena, tako da razčistimo, ali je bila v tej enoti milice ali je bila v enoti, ki je bila, kot rečeno, tudi v okviru oziroma delovanju Službe državne varnosti. In to bomo seveda tudi razčistili. In tudi sama preiskava bo temeljita in seveda bomo natančno ugotovili, od kje orožje, kje ga je pridobil in tako naprej. Zato tukaj ni nobene bojazni, da tega ne bi preiskali. Kar se tiče seveda [[…]]Eden od razpravljavcev je tudi omenil, da se kazniva dejanja izvršijo z nelegalnim orožjem. Ja, seveda, to je nekaj čisto običajnega. Moram reči, tudi vsa teroristična dejanja v največji meri se izvršijo z orožjem ali drugimi sredstvi s črnega trga. To je vedno tako, še posebej organizirani kriminal dela na takšen način. In zato je pomembno, da se odkriva in preiskuje vse te možne izvore, kanale, po katerih prihaja takšno orožje tudi v našo državo. In to je ena od prioritet, s katero se ukvarja policija. In ravno dejstvo, da imamo dober sistem nadzora nad legalnim orožjem, potrjuje to, da je zelo malo ali skoraj nič kaznivih dejanj storjeno s tem – zato, ker so vsa preverjanja opravljena, ker so ljudje preverjeni in tako naprej. In to je pomembno in to je ena od pomembnih nalog tudi države. In na koncu bi samo še enkrat rekel in posebej poudaril – policija ni in tudi ne bo nikogar ščitila in ne bo nobenega prikrivanja in vse te informacije, indice, dokumente se bo preučilo in preiskalo zadevo. Tudi kar se tiče teh spiskov, na katerih je 7 tisoč kosov orožja oziroma različnih ubojnih sredstev in podobno, vse to bo preiskano. In še čisto na koncu gospodu Mahniču – še bova lahko razpravljala mirno o teh vprašanjih tudi v prihodnje. Hvala.
Hvala gospod Šefic. Besedo ima še predstavnik predlagatelja mag. Branko Grims. Izvolite.
Spoštovane kolegice, kolegi, predstavnik Vlade! Politologija kot znanost uči naslednje: da dokler v neki državi obstajajo tabu teme, o katerih ni zaželeno oziroma praktično ni možno resno razpravljati, analitično razpravljati, ta država ni polno demokratična. In v Sloveniji žal tabu teme obstajajo. Kdor trdi drugače, sam ve, da ne govori resnice. Ena od tabu tem, o kateri je najbolj nezaželeno resno razpravljati, je vprašanje nekdanje tajne politične policije SDV, Udbe, kakorkoli jo že imenujemo. Zakaj? Kajti temelj oblasti prejšnjega režima ni bila partija, kot se pogosto enostavno reče, temelj oblasti je bila tajna politična policija, za katero niso veljali zakoni in za katero je veljal sistem, ki je bil še po takratnih raztegljivih in pristranskih zakonih poseben, ki je imela drugačna materialna sredstva, ki je drugače poslovala od vse ostale družbe. Zanimivo, da ji je bilo dovoljeno podjetništvo v socializmu, in zato večina tistih večjih podjetij, ki so dejansko nastala v prejšnjem režimu, tudi finančnih, tudi turističnih, v resnici izvira iz sistema nekdanje Udbe. In zato, gospe in gospodje, ker je to temelj tudi materialne oblasti, je vzvod tudi sedanje oblasti, je to tabu tema, je nezaželeno o njej resno razpravljati. To ste na nek način dokazali tudi danes, pred tem pa številni osrednji mediji. In obžalujem, da je tako. Zakaj? Tisti hip, ko se odpre vprašanje nekdanje Udbe, pa tudi ko gre za vprašanje varnosti, tudi če gre za vprašanje življenja ljudi, državljank in državljanov, se iznenada s strani levice, njihovih medijev usuje samo še posmeh, porog, noče se resno razpravljati. Tudi to ste danes prekrasno predstavili slovenski javnosti v tej dvorani. Kajti slaba veste je huda reč. Tisti med vami, ki so malo starejši, ki so dejansko še delovali v prejšnjem sistemu, seveda vedo, zakaj je tak odnos. Ker je to temelj vaše oblasti, temelj, ki je ostal še iz prejšnjega režima praktično nedotaknjen. Tudi, žal, po zaslugi naivne dobrodušnosti Demosove Vlade, ki je ljudi iz takratne SDV v veliki meri poslalo v pokoj, namesto da bi jih poslala nekam tako delat, da jim nič časa ne bi ostalo za intrige in neumnosti. Kako potem zgledajo te tabu teme, ko jih odpreš tukaj, ste kazali danes številni med nami, žal, z nivojem svoje razprave. Nekatere razprave, ki so šle v stilu, da se govori na pamet, da je vse to izmišljeno, da gre za teorijo zarote, oprostite, so bile take, kot da bi nekdo ravnokar z lune priletel semle notri v to dvorano, in to na glavo. Če ste padli nekateri danes z lune sem v dvorano na glavo, vam je za ta nivo razprave oproščeno. Ampak če pa niste, pa je nedopustno v demokratični državi o resnih stvareh na tak način razpravljati. Kajti, gospe in gospodje, samo od poletja do danes, to leto so pod streli pripadnikov nekdanje Udbe oziroma SDV padli, umrli trije ljudje. V par mesecih. Še en policist pa je bil hudo ranjen. Ali je še komu do smeha? Govoriti o tem, da te organizacije ni ali da je ni bilo ali pa da ni bila profesionalna, sami veste, da je neresno. Ta organizacija je bila izjemno močna in izjemno med seboj povezana. Delovala je po mafijskem načelu, da se o njej molči, dokumenti o tem pa so bili v veliki meri uničeni. Žal nekateri tudi že po tem, ko je nova oblast že prevzemala ministrstva oziroma dejansko vzvode oblasti – po seveda demokratičnem prelomu v začetku leta 1990. Prav takrat se je najbolj hitelo z uničevanem dokumentov; ni se jih samo kurilo, kot se pogosto reče. Imam pričevanja ljudi, ki so recimo doživeli, da je pripeljal ogromen tovornjak, velik šleper razno dokumentacijo Službe državne varnosti tamle v Lepenko v Tržič, jo poslal v mlin in je to ostalo tam toliko časa – s puškami in z vsem, kar si izmislite –, dokler ni ostala samo še kaša. Ko je ostala kaša, so pospravili; nobene dobavnice ni bilo, nobenega dokumenta, samo ostala je kaša. In vsi podatki, ki jih danes imamo, so bili pravzaprav kolikor toliko dokumentirani šele v novejšem obdobju. Še recimo v času obstoja vlade 2004 do 2008 so takratni uslužbenci oziroma voditelji službe, ki ji danes rečemo Sova, rekli, da tisto, kar se tam nahaja, se samo dotika zamejskih Slovencev, ki so pač nekateri iz demokratičnega, zavednega, narodnozavednega prepričanja delali za nekdanjo državo. Pa se je tam nahajalo še vse kaj drugega. In šele po tem, ko so ti dokumenti bili v zadnjih nekaj letih dejansko predani Arhivu Republike Slovenije in s tem omogočen vpogled v te dokumente, se je razkrilo nekaj dejstev. Ta dejstva pa so taka, da bi morala v vsaki resni državi ne samo vzbuditi skrb vseh vas, ki ste kot funkcionarji, kot poslanke in poslanci, kot člani Vlade odgovorni za varnost teh ljudi, ampak bi morala po vsej logiki tudi vzbuditi pozornost služb, ki po svoji zakonski funkciji imajo dolžnost preiskati vsak resen indic obstoja kaznivega dejanja oziroma kršitve zakona. In brez dvoma je obstoj, dokumentiran obstoj z verodostojnimi dokumenti iz Arhiva Republike Slovenije 7 tisoč kosov ubojnih sredstev, najrazličnejših – od ostrostrelskega orožja, avtomatskega orožja, eksplozivov, raznih strupov, vsega kar si izmislite za uničevanje človeškega življenja in zdravja – razlog za to, da bi se s tem nekdo moral resno soočiti. Če se prej za to ni vedelo, je pa čas zdaj. Sklicevati se na to, da so tudi iz tistega obdobja, prehodnega obdobja prevzema nove oblasti bili uničeni številni dokumenti, je dvakrat narobe. Prvič, vprašanje bi morali postaviti odgovornosti vseh tistih, ki so to počeli. Drugič pa – to, da ni ustrezne dokumentacije, smo v komisiji, ki jo vodim, pač rešili s tem, da smo ljudi vprašali, da smo zahtevali njihovo pričevanje. Res niso prišli v parlament pričat, smo pa dobili pisna pričevanja, ki jih imate v prilogi, nekatera pa so še dodatna, če jih želite, na razpolago v arhivu komisije. Ravno tako kot vsi preostali dokumenti, ki so bili brez izjeme vsi že poslani pristojnim službam, pa danes niso posebej priloženi k temu predlogu priporočil. Vse to vam je na razpolago, to niso tajni dokumenti, zaradi tega, ker so bili itak obravnavani na javni seji in so iz arhiva. So pa verodostojni dokumenti, gospe in gospodje. In zato je nedopustno, da se reče, da se s tem službe sploh ne bodo ukvarjale. Če bi kdo želel širiti to, kot ste tudi danes tukaj poskušali, da je to, ne vem, teorija zarote, izmišljeno [[…]]Gospe in gospodje, v nekaj mesecih so pod streli sodelavcev Udbe padli trije ljudje, bili umorjeni trije ljudje v Sloveniji. No, pa še en policist je bil hudo ranjen. V enem primeru od teh primerov je bilo uporabljano orožje, ki ima vse značilnosti tistega, ki ga je uporabljala nekdanja Udba. Čisto vseeno je v resnici, ali je bilo vzeto direktno iz enega bunkerja ali pa morda prej malo zaokrožilo po črnem trgu in je bilo pridobljeno s črnega trga. Značilnosti tega orožja so takšne, da skoraj ne more biti dvoma, kako je prišlo v roke nekdanjemu sodelavcu Službe državne varnosti ali po domače udbašu, ki ga je potem uporabil za okrutne zločine. In če prej tega nihče ne bi hotel resno vzeti, bi zdaj morali to resno vzeti. Treba je vse raziskati. Danes smo slišali, pravkar šele, državnega sekretarja, ki je rekel, "vse to bomo raziskali". Jaz pa postavljam vprašanje, gospe in gospodje, zakaj pa eno leto, odkar smo vam mi poslali vse to gradivo, niste že šli na tiste lokacije, pogledali, preverili, povprašali ljudi, poskušali izslediti, kar se danes še da izslediti? Vsega se najbrž ne da glede na časovno oddaljenost, nekaj bi se pa zagotovo lahko še našlo. Ampak vedno se v Sloveniji pusti čas. Ko je šlo za najbolj krute povojne zločine – to niso vojni zločini, to so umori –, se je čakalo, da so ljudje pomrli, da niso bili več prištevni, pa se ni storilo ničesar. In zdaj se dela isto. Samo obstoj teh ubojnih sredstev je grožnja sama po sebi. Nekateri ste rekli, "ja, zdaj pa ste pritaknili zraven še migrante". Gospe in gospodje, to nismo mi kot predlagatelji naredili, to je naredil gospod iz levice. Levičar Kordiš je začel nakladati o migrantih tamle za govorniškim pultom, in vse kar je bila debata v tej smeri, je bila samo reakcija na njegovo razpravo. Najbrž pa je že vedel, zakaj je to odprl. Zanimivo je pa tudi, da je pri tem pokazal zelo veliko znanja o orožju glede na to, da se sicer deklarira kot nek mirovnik in ne vem kaj, zelo zanimivo. No, vprašanje, ali je o nekomu mogoče reči, da je bil sodelavec Udbe, da je to neka silna dilema, kaj je dokazano in kaj ni [[...]]Oprostite, na to vprašanje je v veliki meri odgovorilo Vrhovno sodišče Republike Slovenije, ki je presodilo v pravnomočni sodbi, da so seznami, ki so bili objavljeni na mikrofilmih, ki so bili najdeni takrat na notranjem ministrstvu in potem pač posredovani naprej, so tudi objavljeni v književni obliki, da so ti seznami verodostojni, da jim je mogoče zaupati in verjeti. To se pravi, ne govoriti, da se ne ve, kdo je bil tam zraven. Edina dilema, ki ste jo načeli, je bilo vprašanje popolnih šifrantov, kaj sama šifra pomeni. Za veliko večino se itak ve točno. Najhujši so bili tisti, ki jim v narekovaju rečemo "odličnjaki" – so imeli oznake iz samih petic, ker so bili profesionalni, plačani udbaši. Drugi so pa bili v različnih vlogah. In za to obstajajo šifranti; če niso popolni, če so bili uničeni, sem trdno prepričan, da še kje obstajajo, vprašanje je samo, kako do njih priti. Ravno tako kot vsi ostali dokumenti. Ker vemo, da so te dokumente delali v kopijah in vemo, da obstajajo v Beogradu, se samo po sebi odpira vprašanje, kaj je z arhivi v Beogradu, ki bi vse te dileme, o katerih danes govorimo, morda v veliki meri razčistili sami po sebi. Ampak ko smo predlagali, da bi se s tem pogojevalo priključevanje, približevanje Srbije k Evropski uniji, ste bili pa proti, ker nočete vedeti resnice ali pa jo veste, pa se je bojite. Sami se odločite, ampak to sta edina dva razloga lahko za tako ravnanje. In jaz osebno mislim, da je drugo Če bi sešteli znanje ki je med slovenskimi levičarji o teh zgodbah, če bi vsi še živeči od vaših spregovorili, bi seveda imeli popolnoma jasno sliko o vsem. In tega se pa bojite, to pa verjamem, da se bojite. To pa iskreno verjamem, da se zelo bojite, najbrž bolj kot česarkoli drugega, zato dostikrat rečem, da če se česa levičarji najbolj bojijo, se resnice. In zato je resnica zanje sovražni govor, ker to sovražijo. Zato ne lepo prosim reči, da se ne ve, kaj je kdo naredil ali pa, da se ne bi moglo ugotoviti, kaj je z določenim predmetom, če bi se to res hotelo. Problem je samo hoteti. In potem se seveda vidi celotna slika, potem ni več tabu teme, potem Slovenija postane demokratična država. In naj končam s tistim, kjer sem začel. Z besedami Havla: "Narod, ki se ni pripravljen iskreno popolnoma soočiti s svojo preteklostjo in njenimi izzivi, nima prihodnosti." In ne strašiti, da to, da te stvari odpremo, kogarkoli ogroža. Ogroža to, da te stvari niso odprte. Ampak resnica je v modernem svetu zaradi medijev, ki so na razpolago, ne mislim seveda na osrednje medije, ki so v Sloveniji problem zase, ampak medije, ki so dostopni vsem, z internetom na čelu [[…]]Resnice se ne da več ustaviti, lahko se jo ovira. Resnica je kot potok in prej ali slej predere vsako ogrado in pride na dan. Samo če to, da se ovira tok resnice, povzroči smrtne žrtve, kot se je zgodilo v Sloveniji – kajti trdim, da če bi se te stvari resno preiskovalo, da bi bila mnogo manjša možnost, da bi se tragedije, ki so se zgodile, sploh zgodile – potem se postavlja tudi vprašanje odgovornosti. Kajti v nekaterih primerih je po mojem mnenju več kot očitno, da se ni dosledno spoštovalo zakona – po vsem kar vemo, po vsem, kar je bilo objavljeno, po vsem, kar sem lahko pridobil iz dostopnih informacij. Kako ima lahko nekdo legalno orožje za samoobrambo, če nima več razloga za nošenje orožja, po zakonu bi mu moralo prenehati? Prvo vprašanje. Drugo vprašanje. Kako je lahko nekdo, znan kot nasilnež, vpleten v več ropov, tudi oboroženih ropov, pa nihče ne opazi, da ima doma spet v posesti orožje? Nekje ga je nabavil, nekje ga je zagotovo preizkusil. Nihče ni opazil ničesar. A se je res tega človeka nadzorovalo po enakih kriterijih kot v drugih podobnih primerih? Ne vem, nisem prepričan. Ampak o tem bi morala potekati zelo resna preiskava, kako je ta človek prišel do orožja, kdo mu je pri tem pomagal in ali je kdo opustil dolžnostna dejanja, ki so potem pripeljala do najhujših posledic. Jaz samo upam, da bodo ta preiskovalna dejanja ustrezno opravljena, ravno tako kot upam, da bo Vlada držala besedo, ki jo je danes dal državni sekretar in da se bo tudi te stvari končno ustrezno na terenu in na vse druge načine – s pogovori s posamezniki in tako naprej – raziskalo v še največji možni meri. Da se čim bolj zmanjša nevarnost, ki jo predstavljajo ti ubojni materiali za ljudi, in da se obenem da tudi zelo jasno sporočilo, da nihče ni več nedotakljiv, da tudi za člane nekdanje Udbe veljajo isti zakoni, pod istimi pogoji in na isti način kot za vse druge. Kajti potem sem prepričan, da ne bo nikomur več prišlo na misel, da bi, tudi če je po svojem osebnem prepričanju žrtev nekega slabega ravnanja ali pa slabe okoliščine, kot je recimo dejanski obstoj čakalnih vrst – ki je samo zase problem in za katerega je odgovorna neka druga ministrica, še kako realen problem seveda – ampak da nikomur več na misel ne bi prišlo, da ima pravico, da si kar vzame on pravico in to s tem, da vzame življenje nekomu drugemu. Ampak jaz verjamem, da tisti ljudje, ki so to počeli, vsaj ta dva sta verjela, da imata to pravico, kajti v nekdanji družbi sta jo tudi v resnici imela, in takšnih ljudi je še na tisoče. In zaradi tega bi bilo takšno sporočilo tako dragoceno. Takšno sporočilo bi bilo sporočilo obstoja pravne države same po sebi. In gospe in gospodje, tisti, ki bi se še morda želeli posmehovati temu, se spomnite, da ste bili vi izvoljeni vsi skupaj s priseganjem na dosledno spoštovanje zakonov, ustave in pravne države. In temeljni ustavni postulat je, da veljajo zakoni za vse, za vse na enak način in da nobene izjeme tukaj ne more biti. Gospe in gospodje, varnost je vrednota, je ena in nedeljiva. Zanjo ste v prvi vrsti odgovorni tisti, ki imate izvršilno oblast in v drugi vrsti tudi vsi tisti, ki predstavljate njeno koalicijo v parlamentu. Mi pa bomo svojo dolžnost kot opozicija opravljali še naprej z nadzorom in z opozarjanjem na realne probleme. Če jih ignorirate in zato pride do najhujših posledic, kot je v tem primeru, pa se zavedajte, da ste odgovorni vi.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Čas za razpravo še ni potekel in po 71. členu Poslovnika imate možnost še razpravljati. Če želita razpravljati tudi predstavnik predlagatelja in predstavnik Vlade, tudi prosim, da se prijavita. Prosim, če se prijavite za razpravo. Izvolite, gospod Boštjan Šefic, državni sekretar.
Hvala lepa. Čisto na kratko samo moram odgovoriti na nekaj trditev, ki so bile tukaj izrečene, in sicer kar se tiče posmeha varnosti s strani Vlade. Jaz moram zelo jasno in še enkrat poudariti, da seveda takšna trditev ne samo da je neresnična, je celo, jaz moram reči, do Vlade žaljiva. Ta vlada se z varnostjo zelo ukvarja, veliko ukvarja in vendarle moram reči, da dosega tudi rezultate, kar za vendarle nekatera obdobja v preteklosti ni tako jasno. Ampak to je dolžnost in to jo bomo tudi opravljali v prihodnje. Drugo, relacija med to tematiko, ki jo danes Obravnavamo, in tem dogodkom v Izoli; seveda prvič, ker preiskava ni končana, pa tudi sicer mislim, da ne smemo delati takšnih povezav in relacij na pamet – to pa je škodljivo za varnost, to povzroča nestrpnost, to povzroča strah in seveda, kot sem nedavno rekel, v strahu sprejemamo napačne odločitve in tega ne smemo delati. In dokler te zadeve niso končane, vendarle apeliram, da se vzdržimo takšnih ocen. Naslednja stvar. Jaz sem poudaril in tudi vi ste, spoštovani predlagatelj, da je seveda treba vse to raziskati. In jaz sem povedal, da seveda je Vlada tudi v pisnem stališču, ki ga je dala tako za sejo odbora, zelo jasno povedala, da bo vztrajala na tem, da se vsi indici, vse informacije raziščejo, in točno tako, kot ste vi rekli, na popolnoma enak način kot za vse ostale indice, sume oziroma kazniva dejanja. In tu me tudi veseli, da smo na enakem stališču. Tako da tu ni nobenega dvoma in jaz mislim, da trditve, da je Vlada tu pasivna in tako naprej, niso na mestu. In pa seveda, kar se tiče tega konkretnega primera. Še enkrat želim poudariti to, kar sem že prej – povezovanje s tedanjo Službo državne varnosti in pripisovanje takšni, bom rekel, kategorizaciji, kot je bila danes, na podlagi dosedanjih podatkov seveda ne gre v tej smeri, in če pa seveda bo, bo pa seveda tudi ta zadeva ugotovljena na način, kot mora biti. Hvala lepa, gospod podpredsednik.
Hvala lepa. Gospod Grims, prijavili se niste. Če imate proceduralno [[…]]Ker razpravljati ne morete, veste.
Ker gre samo za pojasnilo [[…]]
Pojasnilo ni proceduralno, gospod Grims.
Spoštovani predsedujoči, da ne bi zdajle jaz odprl dejstev, kdo je vse bil član Službe državne varnosti v nekdanji Jugoslaviji, bo zelo zabavno. Pa kdo je poslal pismo, da bodo razgnali ustanovitev prve stranke v Sloveniji z vsemi sredstvi, tudi z uporabo najhujše sile.
Vi ste zgrešili temo, gospod Grims, to ni proceduralno.
Če vam povem, kdo je bil podpisan pod to pismo, boste zelo šokirani, morda ga boste kdaj videli v ogledalu. Ampak zdaj, če želite, da [[…]]Vedno je tako, da se predlagatelj in pa Vlada prijavita posebej, zaradi tega se tudi jaz nisem na gumb prijavljal, sem pa roko dvignil.
Gospod Grims, jaz sem prebral, če želita diskutirati predlagatelj in predstavnik Vlade, se prijavita s tipko.
Gospod Hainz, a moram nadaljevati tam, kjer sem prej nehal? O sodelavcih Službe nekdanje državne varnosti? Ker bo to izredno zanimiva debata, dokler vi sejo vodite. Jaz predlagam, da se temu raje izogneva zaradi pač, recimo temu, integritete parlamenta.
Torej vaš proceduralni predlog je?
Ja, da poiščete tisto pismo, ki ste ga nekoč podpisali kot sekretar mestne SZDL, ki ste ga poslali na nekdanjo ustanovno skupščino oziroma ustanovni kongres SDSS, pa boste videli, o čem govorim.
Tega pisma seveda ni, da ne bo pomote. Gospod Möderndorfer, proceduralno.
Spoštovani podpredsednik, predlagam, da predlagatelja podučite, kdaj in na kakšen način se uporablja proceduralni. Še posebej, ko nas maltretira s tem institutom in razlaga, da bo oznanil, kdo vse je bil član Službe državne varnosti. Med svojimi vrstami jih poiščite. Eden celo sedi tule pred vami. Hvala.
Gospod Grims je to slišal, tako da mislim, da to velja. Dobro, zaključujem splošno razpravo o predlogu priporočila. O predlogu sklepa bomo v skladom s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanja. S tem prekinjam 17. točko dnevnega reda. Prekinjam sejo Državnega zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali ob 16.50, čez pol ure. Hvala lepa.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo Državnega zbora. Prehajamo na glasovanja Državnega zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o dimnikarskih storitvah v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona v celoti. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista obvestili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih v drugi obravnavi, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 48, proti 17. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 17.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 2. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev v okviru skrajšanega postopka. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za ni glasoval nihče, proti 73. [[Za ni glasoval nihče.]] [[Proti 73.]] Ugotavljam, da Državni zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato bo Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo predlog zakona obravnaval v drugi obravnavi in pripravil predlog zakona za obravnavo na eni izmed naslednjih sej Državnega zbora. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 8. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o preprečevanju nasilja v družini v okviru rednega postopka. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista obvestili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti nihče. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 17. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga priporočila Vladi Republike Slovenije v zvezi z nezakonitim posedovanjem ubojnih sredstev v posesti nekdanjih pripadnikov Službe državne varnosti. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog priporočila Vladi Republike Slovenije v zvezi z nezakonitim posedovanjem ubojnih sredstev v posesti nekdanjih pripadnikov Službe državne varnosti ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, mag. Branko Grims.
Spoštovani! V Slovenski demokratski stranki bomo glasovali proti sklepu, da predlagano gradivo ni primerno za nadaljnjo obravnavo, saj je takšen sklep dobesedno v posmeh dejstvom, dokumentom, trem smrtnim žrtvam to jesen, ki so jih pobili člani nekdanje SDV in vsem njihovim sorodnikom, pa tudi ranjenemu policistu. Gospe in gospodje, tako se z resnimi stvarmi ne dela, kajti dejstvo je, da obstajajo dokumenti, ki so bili najdeni v Arhivu Republike Slovenije, seveda šele po tem, ko so iz nekdanje službe bili tja poslani, to se pravi v zadnjem desetletju. Ti dokumenti dokazujejo, da v Sloveniji obstaja okoli 7 tisoč kosov različnih ubojnih sredstev – od eksplozivnih sredstev velike moči, zažigalnih min, potem ostrostrelskih pušk, avtomatskega orožja, različnega orožja z dušilci, pa potem specialnih orožij za ubijanje –, ki ob prelomu s totalitarnim sistemom, se pravi ob začetku leta 1990 oziroma sredi leta 1990 niso bila predana novi oblasti niti niso bila predana institucijam, ki so bile za to pristojne, niti niso bila komisijska uničena. To je dokazano z dokumenti, to je preverjeno z verodostojnimi izjavami prič – ključnih ljudi, ki so bili na eni ali na drugi funkciji v takratnem obdobju. Vse to je bilo predloženo s predlogom priporočil, katerih bistvena vsebina je takšna, da je popolnoma neverjetno, da nekdo reče, da tega ne bo podprl oziroma da to ni primerno za nadaljnjo obravnavo. Kajti vse, kar je bilo predlagano, je bilo samo to, da Državni zbor priporoči Vladi, naj nemudoma sprejme ukrepe, da se zagotovi odkritje kemičnih in drugih ubojnih sredstev za množično in tajno likvidacijo, s katerim je dokazano, dokumentirano razpolagala SDV in niso bila ne predana ne komisijsko uničena. To se pravi, priporočilo je, naj se spoštuje zakon. In potem še naprej, da predlagamo drugo priporočilo, po katerem naj bi se ugotovila odgovornost ljudi, ki bi morali ukrepati po službeni dolžnosti. Vsi dobro veste, da malomarnost pri opravljanju funkcije ali službene dolžnosti je vendar kaznivo dejanje samo po sebi. Še posebno, če ima najhujše posledice, za kar obstajajo indici, da je do njih seveda dejansko prišlo. In poleg tega, da bi se sankcioniralo, torej razrešilo tiste, ki niso ukrepali oziroma ki so opustili dolžnostna dejanja, kar je tudi samo po sebi kaznivo dejanje. Tudi vsebina drugega priporočila je torej, naj se spoštuje zakon. Vse je dokumentirano, prišlo je do žrtev, prišlo je do najhujših posledic. Vi pa pravite, [[izklop mikrofona]]
Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 55, proti pa 21. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 21.]] Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel, zato je postopek obravnave predloga priporočila končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 16. točko dnevnega reda, to je z obravnavo 21. rednega letnega poročila o delu Varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2015 s predlogom priporočila. Prehajamo na odločanje o predlogu priporočila k 21. rednemu letnemu poročilu o delu Varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2015. Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 74, nihče pa ni bil proti. [[Za je glasovalo 74.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je priporočilo sprejeto. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 7. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o dopolnitvah Zakona o obrambi v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o dopolnitvah Zakona o obrambi ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 70, proti pa so bili trije. [[Za je glasovalo 70.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da jezbor sklep sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 11. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah Zakona o gozdovih v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah Zakona o gozdovih je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, gospod Tomaž Lisec.
Hvala, predsednik, za dano besedo. Kolegi, kolegice, lep pozdrav! Prevoznice je v Zakon o gozdovih umestila ena od prejšnjih vlad, ampak dejstvo je, da je minister tedanji tudi sedanji – minister za kmetijstvo mag. Dejan Židan. Na srečo za prevoznice se je zgodila naravna nesreča v Sloveniji, ko je tako imenovani žledolom uničil oziroma začel uničevati velik del slovenskih gozdov. Ker minister Židan ni ukrepal pravočasno, se je zgodila problematika lubadarja. In za nesrečo v slovenskih gozdovih si je minister Židan ustanovil še svojo strankarsko podjetje Slovenski državni gozdovi. Ampak prevoznice so ostale. Ostale bi tudi po 1. 1. 2017, če ne bi v Poslanski skupini SDS vložili zakon in želeli ukiniti prevoznice. Menimo, da je ta ukrep nujno potreben, če želimo kmeta razbremeniti administrativnih del in mu tudi po 1. 1. 2017 omogočiti, da se ukvarja s tistim, s čimer naj bi se tudi ukvarjal – s sečnjo v gozdovih. Vlada sicer pripravlja svoj predlog zakona, ki ga piarovsko obrača tako, da bodo tudi oni ukinili prevoznice. Ampak zadnjič tekom razprave smo vam dokazali, da prvič prevoznice ostajajo, ampak le pod drugim imenom, pod imenom knjigovodska listina. Tudi globe za kmete ostajajo in namesto, da bi se kmetje zjutraj spraševali, kako bodo posekali poškodovan les iz slovenskih gozdov, bodo hodili z metrom in gledali, ali imajo karkoli naloženega, kar je debeline več kot 10 centimetrov, ko bodo peljali les iz gozdov. Glede na to, da vemo, kaj vse prevoznice prinašajo, mislimo, da bi bilo prav, da bi vsi skupaj naredili ta korak in danes dali zeleno luč temu predlogu zakona. Še več, ministrstvo je vztrajalo, da ima v svojem predlogu zakona tudi nekatere druge določbe in lahko bi se koalicija odločila taktično in podprla hibrid v nadaljevanju razprave, kajti danes smo v prvi obravnavi. In še več, zakaj mislimo, da je treba prevoznice ukiniti? Kajti tudi po ukinitvi prevoznic bo sledljivost v slovenskih gozdovih ostala. Vsak kmet bo moral imeti odločbo Zavoda za gozdove o sečnji in pa listino o uporabi in prometu z gozdnimi in lesnimi asortimenti. Ampak ta Vlada deluje ravno nasprotno, kot govori; govori o debirokratizaciji, v praksi pa slovenskega kmeta kriminalizira in mu dodaja dodatno birokratsko delo. Skratka, če želite slovenskemu kmetu dobro, če želite dobro tistim, ki se ukvarjajo s sečnjo v slovenskih gozdovih, boste ta predlog zakona podprli, kakor ga bomo tudi v Poslanski skupini SDS.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra, gospod Danilo Anton Ranc.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Lep pozdrav vsem poslankam in poslancem! Naj kar poudarim, da seveda je treba o gozdovih govoriti spoštljivo. Na nek način gre za naše največje bogastvo poleg vode. Na tak način smo se v Poslanski skupni Stranke modernega centra tudi lotili zakonodaje. Spomnite se samo Zakona o gospodarjenju z gozdovi, kjer smo na vsak način vzpostavili celovito rešitev za upravljanje z državnimi gozdovi. Vsekakor je treba na rešitve zakonodaje na področju gozdov gledati krovno in na vsak način je Zakon o gozdovih krovni zakon, ki rešuje zadeve na področju gozdarstva za vse gozdove; ne samo za državne, tudi za zasebne. In s tega vidika mislim, da je tu potreben krovni pristop k spremembi tega zakona in ne prihajati z rešitvami, ki se dotikajo mogoče samo ene parcialne rešitve, v tem primeru ukinitve prevoznic. Ukinitev prevoznic mi vsekakor tudi na nek način v rešitvi, ki se pripravlja, bomo podprli. Vsekakor pa mislim, da moramo tukaj priti do sistemskega zakona, ki bo elemente dobre zakonske prakse iz Zakona o gospodarjenju z gozdovi v lasti Republike Slovenije prenesel tudi v ta krovni Zakon o gozdovih. Tukaj mislim predvsem na vzpostavljanje gozdno-lesnih verig in pa tako imenovanih centrov za zbiranje in predelavo lesa. Ker ta zakonska rešitev, ki jo je ponudila stranka SDS, ne rešuje zadeve celovito, sistemsko in krovno, iz teh razlogov v Poslanski skupini Stranke modernega centra tega zakona ne bomo podprli. Hvala lepa.
Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 20, proti pa 50. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 50.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 19. točko dnevnega reda, to je z Mandatno-volilnimi zadevami. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o imenovanju zagovornika načela enakosti. Predsednik Republike Slovenije gospod Borut Pahor je 7. oktobra 2016 predlagal Državnemu zboru, da za zagovornika načela enakosti imenuje gospoda Miho Lobnika. Za dopolnilno obrazložitev predloga dajem besedo generalni sekretarki Urada predsednika republike, gospe Nataši Kovač.
Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Predsednik Republike Slovenije je po objavi poziva za zbiranje predlogov možnih kandidatk in kandidatov za zagovornika načela enakosti prejel 11 predlogov. Ena kandidatka je med postopkom odstopila, tako da je predsednik izbiral med naslednjimi 10 kandidatkami oziroma kandidati: mag. Babnik Gabrielo, mag. Debelak Matjažem, dr. Horjak Marjeto, Kofol Alenom, Lobnik Mihom, prof. dr. Ramšak Mojco, Sitar Jožetom, Stare Matjažem, Vernik Šetinc Boštjanom in Vešligaj Marjanom. Po presoji kandidatur, opravljenih razgovorih z vsemi kandidati in po posvetovanjih z vodji poslanskih skupin se je predsednik republike odločil, da Državnemu zboru za zagovornika načela enakosti predlaga Miho Lobnika, univerzitetnega diplomiranega sociologa, ki je v okviru svojih dosedanjih nekaj manj kot desetletnih delovnih izkušenj večino teh izkušenj nabiral na področju uresničevanja načela enakosti človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Gospod Lobnik izpolnjuje vse pogoje, ki jih zakon zahteva za to funkcijo. Že v času študija je začel z delom na področju ene od pogostih okoliščin diskriminacije. Bil je pobudnik in ustanovitelj mladinske skupine Legebitra, prve skupine za istospolne usmerjene mlade pri nas, ki se je pod njegovim vodenjem razvila v vidno nevladno organizacijo na področju neenakosti ter razvijala program zagovorništva enakih pravic v širšem prostoru. Na začetku svoje poklicne poti je deloval tudi v Bruslju na sedežu evropske krovne organizacije nevladnih organizacij iz celotne Evrope na področju enakopravnosti in spolne usmerjenosti. Po vrnitvi v Slovenijo je med drugim s svojim večletnim potrpežljivim in na konsenzu temelječim pristopom vplival na spremembo zakonodaje za zmanjševanje neenakosti in odpravljanje sistemske diskriminacije. Med letoma 2007 in 2013 se je kot svetovalec študentske organizacije ukvarjal z dostopnostjo državnih štipendij in socialne dostopnosti študija in tako vrsto let reševal, pomagal reševati številne probleme na širšem področju odpravljanja neenakosti in diskriminacije. Od leta 2013 opravlja delo programskega direktorja v Društvu informacijski center Legebitra pri svetovanju in podpori ljudem v stiski zaradi določene ali več osebnih okoliščin. Ob tem je aktiven tudi na področju zagovorništva. Zadnji dve leti je uspešno vodil in zaključil mednarodni partnerski projekt norveškega finančnega mehanizma Odziv na HIV. V času javne razprave pri sprejemanju novega družinskega zakonika in pri referendumski razpravi, ki je tej sledila, je kljub zahtevni situaciji in različnim sistemskim pristopom svoja stališča zagovarjal z umirjenim nastopom in spoštovanjem drugače mislečih. Miha Lobnik je k predlogu kandidature priložil tudi svoj pogled in vizijo na delo in razvoj zagovornika načela enakosti, ki ste ga poslanke in poslanci tudi prejeli. Kot je poudaril tudi na javni predstavitvi, je njegova temeljna vizija dialog s civilno družbo, ki oblikuje polje enakih možnosti in dialog z odločevalci in hkrati dodal, da je le v konsenzu možen napredek. Prepričan je, da je vsakršna diskriminacija posameznika enako huda, zato mora biti zagovornik absolutno odprt za enakopravno obravnavo okoliščin vseh vrst diskriminacije. Miha Lobnik je v zadnjih 20 letih med drugim dokazal, da je njegovo delovanje in medijsko nastopanje konstruktivno, da je sposoben horizontalnega povezovanja z različnimi civilnodružbenimi skupinami, različnimi javnostmi in različnimi političnimi akterji. Predlog za kandidaturo gospoda Lobnika za zagovornika načela enakosti je z osebnim podpisom podprlo 59 predlagateljev in predlagateljic iz najrazličnejših sfer družbenega življenja v Sloveniji s prvopodpisanima dr. Tanjo Rener in dr. Mirjano Ule. Na podlagi opravljenih posvetovanj z vodji poslanskih skupin je mogoče utemeljeno sklepati, da ima kandidat tudi potrebno večinsko podporo za imenovanje. Gospod Lobnik je tudi edini izmed kandidatov, ki tako podporo izkazuje. Vse to skupaj z njegovimi izkušnjami predsednika republike prepričuje, da bo Miha Lobnik uspešno opravljal predlagano funkcijo, zato Državnemu zboru Republike Slovenije predlaga, da ga imenuje za zagovornika načela enakosti. Hvala lepa.
Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila komisije dajem besedo predsedniku dr. Mitji Horvatu.
Najlepša hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovana generalna sekretarka, poslanke in poslanci! Mandatno-volilna komisija je na 26. redni seji 13. 10. 2016 kot matično delovno telo obravnavala predlog za imenovanje zagovornika načela enakosti. Državni zbor je 21. 4. 2016 sprejel Zakon o varstvu pred diskriminacijo, ki je začel veljati 24. 5. 2016, in po njem je Državni zbor dobil pristojnost imenovanja zagovornika načela enakosti. Zakon o varstvu pred diskriminacijo v prehodni določbi določa šestmesečni rok za imenovanje zagovornika v skladu z določbami tega zakona. Pravno podlago za imenovanje zagovornika predstavlja 23. člen Zakona o varstvu pred diskriminacijo, ki določa, da imenuje zagovornika Državni zbor na predlog predsednika republike ter predpisuje tudi pogoje, ki jih mora izpolnjevati oseba za imenovanje na to funkcijo. Za zagovornika je na podlagi prvega odstavka 23. člena lahko imenovana oseba, ki na dan poteka roka iz javnega poziva izpolnjuje naslednje pogoje: ima državljanstvo Republike Slovenije, ima univerzitetno izobrazbo družboslovne ali humanistične smeri ali visoko strokovno izobrazbo iste smeri s specializacijo oziroma magisterijem ali izobrazbo iste smeri, pridobljeno po študijskem programu druge stopnje v skladu z zakonom, ki ureja visoko šolstvo, ima najmanj pet let delovnih izkušenj, od tega najmanj tri leta na področju uresničevanja načela enakosti ali človekovih pravic in temeljnih svoboščin, ni članica organov političnih strank, ni bila pravnomočna obsojena na nepogojno kazen zapora in ni v kazenskem postopku za kaznivo dejanje, ki se preganja po uradni dolžnosti. V skladu z drugim odstavkom 23. člena Zakona o varstvu pred diskriminacijo je zagovornik imenovan za dobo petih let in je lahko največ enkrat ponovno imenovan. V skladu s prvim odstavkom 26. člena Zakona o varstvu pred diskriminacijo mora Državni zbor glasovati o predlaganemu kandidatu za zagovornika v 30 dneh po predložitvi obrazloženega predloga predsednika republike. Kot je bilo že opozorjeno, je 7. 10. 2016 predsednik republike tudi predložil kandidaturo. Predlog predsednika republike je obrazložen, priloženo mu je pisno soglasje kandidata h kandidaturi Predsednik republike svoj predlog za imenovanje Mihe Lobnika za zagovornika načela enakosti utemeljuje z opisom njegovih delovnih izkušenj, organizacijskih in vodstvenih sposobnosti ter prikazom njegovega širšega družbenega delovanja na področju uresničevanja načela enakosti in uveljavljanja človekovih pravic in temeljnih svoboščin tako v Sloveniji kot v tujini. Na seji komisije je kot predstavnica predlagatelja sodelovala tudi gospa Nataša Kovač, generalna sekretarka v Uradu predsednika Republike Slovenije, ki je predlog, tako kot danes, dodatno obrazložila. Odgovorila je tudi na nekatera opozorila članov komisije, izpostavljena v razpravi, in pri tem izpostavila kandidatovo dosedanje strpno, povezovalno in konstruktivno družbeno delovanje kot tiste kvalitete kandidata, ki so predsednika republike dodatno prepričale, da bo uspešno opravljal funkcijo zagovornika. Poudarila je, da je že na podlagi opravljenih posvetovanj z vodji poslanskih skupin mogoče utemeljeno sklepati, da ima kandidat potrebno večinsko podporo za imenovanje, prav tako pa je njegovo kandidaturo podprlo veliko število posameznic in posameznikov, med njimi nekatere vidne osebnosti iz različnih sfer družbenega življenja. Kandidat nima izkušenj le na enem področju diskriminacije, na podlagi njegovega jasno izraženega pogleda za delo organa zagovornika načela enakosti pa je mogoče pričakovati, da bo vse oblike diskriminacije obravnaval enakovredno ter deloval nepristransko. V razpravi so predstavniki Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke predstavili razloge, zaradi katerih predloga predsednika republike ne bodo podprli. Predlagani kandidat zaradi svoje predhodne politične angažiranosti in kandidiranja na listi ene od političnih strank po njihovem mnenju ne vzbuja videza nepristranskosti, zato ni primeren za funkcijo zagovornika načela enakosti. Na drugi strani so predstavniki poslanskih skupin Stranke modernega centra in Socialnih demokratov izrazili podporo predlaganemu kandidatu. Upoštevaje navedeno Mandatno-volilna komisija predlaga Državnemu zboru, da na podlagi 23. člena Zakona o varstvu pred diskriminacijo in 112. člena Poslovnika Državnega zbora sprejme sklep o imenovanju zagovornika načela enakosti, s katerim se za zagovornika imenuje Miha Lobnik.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Peter Vilfan.
Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke in poslanci, spoštovana generalna sekretarka kabineta predsednika države! Prav na tem mestu smo sprejeli Zakon o varstvu pred diskriminacijo, ki je začel veljati 24. maja letos. Z zakonom se kot samostojen organ ustanavlja institut zagovornika načela enakosti. O tem je bilo veliko rečenega že ob obravnavi navedenega zakona, zato se bom osredotočil le na kandidata Miho Lobnika, ki ga je po posvetovanjih s kandidati predlagal v izvolitev predsednik republike Borut Pahor. Tudi v Poslanski skupini Desus smo na željo nekaterih kandidatov z njimi opravili predstavitvene sestanke. S svojo vizijo po dialogu s civilno družbo, pristopom in načrtom dela nas je prepričal prav Miha Lobnik, o katerem danes teče beseda. Po našem mnenju prav Lobnik izpolnjuje vse kriterije, da bo najbolje opravljal naloge varuha enakosti, predvsem pa nas veseli, da se kandidat dobro zaveda, da v boju pred diskriminacijo ne sme biti prioritet. kot je poudaril sam, zagovornik mora biti odprt do popolnoma vseh okoliščin, zaradi katerih lahko pride do diskriminacije. Opozicijska SDS je že na pristojni komisiji izrazila močno nasprotovanje kandidatu. Slišati je bilo naslednje: kandidat za zagovornika načela enakosti je levičarski funkcionar in LGBT aktivist. Bo zaradi tega lahko sledil načelom enakosti? Res je, Lobnik je že kot študent ustanovil skupino za istospolno usmerjene mlade Legebitra, zavzemal se je tudi za sprejem družinskega zakonika, kateremu je del poslancev Desus celo nasprotoval. A kljub temu v poslanski skupini soglasno podpiramo Miha Lobnika za zagovornika enakosti, saj smo prepričani, da mu bodo ravno predhodne delovne izkušnje na področju načela enakosti ter človekovih pravic in svoboščin pripomogle k uresničevanju zastavljenih ciljev. Konec koncev se je njegovo 15-letno zavzemanje za pravice istospolnih le udejanjilo. Storjen je bil zgodovinski korak naprej in verjamemo, da bo enako korakal tudi pri odpravi vseh vrst diskriminacije. In ne nazadnje, prepričani smo da v primeru kakšnega drugega kandidata, ki bi bil v preteklosti zagovornik pravic drugih manjšin, ne bi prišlo do takšnega nasprotovanja. Enostavno zato, ker si nihče ne bi upal temu nasprotovati javno in tako angažirano, kot se to dogaja ob kandidaturi Mihe Lobnika. Prepričani smo, da bo zagovornik sledil načelu, da se vsi ljudje rodijo enaki in svobodni ter imajo enako dostojanstvo in enake pravice. V Poslanski skupini Desus bomo predlog podprli, Mihi Lobniku pa želimo veliko uspehov pri postavitvi organa na noge, sestavi strokovne ekipe in seveda boju proti različnim oblikam diskriminacije. Najlepša hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospa Iva Dimic.
Spoštovani predsednik, generalna sekretarka, kolegice in kolegi! V Novi Sloveniji smo že ob obravnavi predloga Zakona o varstvu pred diskriminacijo nasprotovali načinu uvajanja nove institucije zagovornika enakih možnosti. Že takrat smo opozorili, da bo nov urad pomenil nov strošek za državni proračun. Ocena potrebnih sredstev za delovanje urada znaša okoli 200 tisoč evrov in ta denar predstavlja veliko potencialnih državnih štipendij, ki jih študentje niso in ne bodo dobili. Krščanski demokrati menimo, da bi morala biti na mestu zagovornika načela enakosti oseba, ki se je skozi svoje preteklo javno delovanje dokazala kot občutljiva in razumevajoča do vseh družbenih skupin in njihovih pravic. Nikakor pa ni primerno, da se na to mesto imenuje aktivista le ene družbene skupine. Kako bo na primer v polnosti in iskreno zagovarjal pravice družbenih skupin, ki jim je v dosedanjem delu nasprotoval? V Novi Sloveniji moramo ponovno opozoriti na to, da je Parlamentarna skupščina Sveta Evrope v začetku leta 2015 sprejela resolucijo o diskriminaciji kristjanov v Evropi, kjer posebej naglaša težavo, da so kristjani diskriminirani na delovnem mestu in v javnosti zaradi svojih prepričanj. Predstavniki slovenskega Državnega zbora v Parlamentarni skupščini Sveta Evrope takrat o tej resoluciji niso niti glasovali. Ob vsem dogajanju v naši državi obstaja bojazen, da bo zagovornik sedanji levi vladi pomagal utišati in disciplinirati tiste, ki se z njeno ideologijo ne strinjamo, in to smo predvsem kristjani. Ta novi organ ima po našem mnenju določen namen, podoben kot KPK, in sicer disciplinirati drugače misleče državljane. Tudi finančno, z neverjetno visokimi zagroženimi kaznimi. Nova Slovenija je ob sprejemanju zakona predlagala nekaj amandmajev, s katerimi bi normalizirali zakon, predvsem pa omogočili svobodo govora in vesti. Verjeli smo, da ima koalicija dober namen v dialogu urediti področje tako, da bi resnično varovali šibkejše. Na žalost pa gre v resnici za ideološki napad na drugače misleče državljane. Vsekakor bomo budno spremljali njegovo delo in delo njegovega urada in bomo javno opozarjali pri morebitne napake pri njihovem delu, ampak poslanci Nove Slovenije ne moremo dati glasu "za".
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Jani Möderndorfer.
Dober dan. Z današnjim dnem v resnici uresničujemo samo to, kar se je državni zbor v preteklosti že odločil, to pa je, da je z zakonom določil organ, s katerim bomo nadzorovali, kakšno je pri nas načelo enakosti. In to bomo obravnavali predvsem z organom, ki je neodvisen – to poudarjam za tiste, ki niso razumeli ali pa še ne razumejo, o čem so glasovali, ko smo obravnavali zakon –, in na ta način seveda vpeljali tisto, s čimer smo zamujali že kar nekaj let. Veseli nas v Stranki modernega centra predvsem to, da je postopek potekal tako, kot mora potekati, po zakonu. Kajti če osvežimo spomin iz preteklosti, postopek za imenovanje predhodnika zagovornika, ko smo ga imeli v letu 2008, je tekel zelo diskriminacijsko, kar so ugotovili tudi organi v samem postopku. Takrat je bil razpis podan in kandidirala sta dva – to sta bila Domen Zupan in Boštjan Vernik Šetinc – in kasneje se je ugotovilo s strani inšpekcije za delo, da je v postopku izbire kandidata šlo za, pozor, diskriminacijo pri javnem razpisu na podlagi prepričanja. Ironično je, da se je to zgodilo prav pri funkciji, ki naj bi to v resnici preprečevala oziroma nadzirala, da se to naj ne bi zgodilo. Zato smo bili še toliko bolj pozorni pri samem postopku, ki ga imamo danes pred nami in ga tudi zaključujemo. Še posebej, če vidimo, kdo pravzaprav danes najbolj nasprotuje temu organu, da bi ga imeli. Namreč, dokazano je bilo, da sta bila oba – Domen Zupan in takratna direktorica urada gospa Radlova članica SDS. No, mi imamo pred seboj novo prihodnost. In tisto, kar je, da še danes nekateri ne ločijo, kaj je Varuh človekovih pravic in kaj je zagovornik načela enakosti [[…]]In predvsem tukaj se razlikujeta v eni zadevi, ki ji rečemo, da če je Varuh človekovih pravic, nima pooblastil do zasebnega sektorja, zato ne more posredovati v primerih, ko pravice krši na primer zasebno podjetje; v tovrstnih primerih lahko samo izvaja pritisk. Za razliko od tega zagovornik lahko celo uvede inšpekcijski nadzor. In to je tista novost, da pravzaprav so pokriti vsi segmenti družbe, s katerimi bo zagovornik lahko opravljal svoje delo. Ali bo opravljal dobro svoje delo – in namesto da že danes podajamo neke določene ocene –, pa bomo imeli priložnost videti že ob prvem poročilu, ki bo v mesecu aprilu in potem kasneje vsako leto ali po potrebi tudi prej, in takrat bo tudi naše delo, da povemo svojo besedo. Do takrat pa seveda podpiramo kandidata in vse čestitke.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Eva Irgl.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! V Slovenski demokratski stranki smo že ob obravnavi Zakona o varstvu pred diskriminacijo, ki ga je Državni zbor sprejel maja letos, opozarjali, da je uvedba zagovornika načela enakosti kot samostojnega organa nepotrebna, zlasti ker gre za vsebinsko podvajanje z delom, ki ga v svojih nalogah opravlja tudi že Varuh človekovih pravic. V Slovenski demokratski stranki menimo, da je takšna oblika, kot smo jo imeli do sedaj, povsem primerna. Do sedaj je namreč zagovornik načela enakosti deloval pod okriljem Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti in glede na to, da sem kot predsednica Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti imela vsaj delni vpogled v delo dosedanjega zagovornika načela enakosti, gospoda Boštjana Vernika Šetinca, ki je večkrat sodeloval tudi na naši Komisiji za človekove pravice, lahko rečem, da je delo opravljal korektno in navadno v razpravah, to pa moram povedati, opozarjal na različne primere in oblike diskriminacije. Gospod Vernik Šetinc je bil tudi med vsemi temi desetimi kandidati, ki so se prijavili za razpis za novega zagovornika načela enakosti pod okriljem nove ureditve, se pravi, pod okriljem delovanja kot samostojnega organa, vendar pa se je predsednik države gospod Borut Pahor kljub temu, da je gospod Šetinc korektno opravljal to nalogo in kljub temu, da se je na ta razpis prijavilo deset kandidatov, odločil za politično profiliranega kandidata, ki bo po našem mnenju tudi zaradi tega dejstva težko opravljal svoje delo nepristransko in v skrbi za vse diskriminirane. Upravičeno lahko pričakujemo selektiven pristop pri obravnavi domnevne diskriminacije in to vidimo v Slovenski demokratski stranki kot problem. Ob obravnavi takrat Zakona o varstvu pred diskriminacijo smo tudi predlagali, da če se že gre v novo obliko delovanja zagovornika načela enakosti, potem bi bilo primerneje ali pa najprimernejša oblika, da deluje v okviru Varuha človekovih pravic. Zakaj? Zato, ker ima Varuh človekovih pravic že vso primerno infrastrukturo, ima oblikovano ekipo, se pravi štiri namestnike, ki pokrivajo tudi področje diskriminacije. In to bi bilo tudi, spoštovana koalicija, najbolj racionalno v finančnem smislu in vsebinsko povsem primerno. Če pa že imamo takšno obliko zagovornika načela enakosti, potem pa mora biti na takšni funkciji oseba, ki ne posveča svojega dela samo določeni skupini ljudi, ki naj bi bila diskriminirana, ampak mora imeti enaka merila za vse. Diskriminacija namreč ne obstaja samo pri istospolnih. Zagovornih načela enakosti mora skrbeti, da se spoštuje pravica do enakega obravnavanja in da dejansko, res dejansko takrat, ko pride do neke diskriminacije, varuje in opozarja na diskriminacijo. Kdo pa je kandidat gospod Miha Lobnik, ki ga je predsednik države izbral za novega zagovornika načela enakosti oziroma ga predlagal Državnemu zboru? Gre za aktivista na področju istospolne politike. Najbolj se je angažiral pri podpori družinskemu zakoniku, ki je kasneje padel na referendumu. In nenazadnje, že prej sem povedala, bil je tudi kandidat za poslanca na listi Zavezništva Alenke Bratušek, se pravi, je bil zagotovo oziroma je politično profilirana oseba in kot taka bo težko nepristranska. V Slovenski demokratski stranki menimo, da bi predsednik države moral izbrati politično neprofiliranega kandidata in takšnega, pri katerem ni sence dvoma, da bo svoje delo opravljal nepristransko in da bo opozarjal na vse oblike diskriminacije, in ne samo za varovanje neke ozke skupine ljudi, ki naj bi bila diskriminirana. V Slovenski demokratski stranki zaradi teh argumentov, ki sem jih sedaj povedala, tega predloga ne moremo podpreti. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o imenovanju zagovornika načela enakosti, s katerim se za zagovornika načela enakosti za dobo petih let imenuje gospod Miha Lobnik. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 54, proti pa 14. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 14.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Zagovorniku načela enakosti čestitam k imenovanju in mu želim uspešno delo. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o imenovanju člana Sveta za elektronske komunikacije Republike Slovenije. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o imenovanju člana Sveta za elektronske komunikacije Republike Slovenije. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 53, nihče pa ni bil proti. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o spremembi Sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika, članov in namestnikov članov Preiskovalne komisije za ugotavljanje politične odgovornosti nosilcev javnih funkcij pri investiciji v blok 6 Termoelektrarne Šoštanj. Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o Predlogu sklepa o spremembi Sklepa o sestavi in imenovanju predsednika, podpredsednika, članov in namestnikov članov navedene Preiskovalne komisije. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 70, nihče pa ni bil proti. [[Za je glasovalo 70.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Obvestila Okrožnega sodišča v Celju, Kazensko-preiskovalni oddelek, o začetku kazenskega postopka zoper poslanca Janeza Janšo. Obvestilo je v obravnavo zboru posredovalo Okrožno sodišča v Celju, Kazensko-preiskovalni oddelek. Obvestilo je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročala. Prehajamo na odločanje. Mandatno-volilna komisija predlaga Državnemu zboru da sprejme naslednji sklep: Državni zbor na podlagi tretjega odstavka 83. člena Ustave Republike Slovenije in 22. člena Zakona o poslancih v zvezi z obvestilom Okrožnega sodišča v Celju, Kazensko-preiskovalni oddelek, številka IK 14840/2016 z dne 22. 9. 2016 o začetku kazenskega postopka zoper poslanca Janeza Ivana Janšo zaradi suma kaznivega dejanja razžalitve po drugem in prvem odstavku 185. člena Kazenskega zakonika, ne prizna imunitete poslancu Janezu Ivanu Janši. Na podlagi prvega odstavka 207. člena Poslovnika zbora Državni zbor o predlogu sklepa odloča brez razprave. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 71, eden pa je bil proti. [[Za je glasovalo 71.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Obvestila Okrožnega sodišča v Celju, Kazensko-preiskovalni oddelek, o začetku kazenskega postopka zoper poslanca Janeza Janšo. Obvestilo je v obravnavo zboru posredovalo Okrožno sodišča v Celju, Kazensko-preiskovalni oddelek. Obvestilo je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročala. Prehajamo na odločanje. Mandatno-volilna komisija predlaga Državnemu zboru da sprejme naslednji sklep: Državni zbor na podlagi tretjega odstavka 83. člena Ustave Republike Slovenije in 22. člena Zakona o poslancih v zvezi z obvestilom Okrožnega sodišča v Celju, Kazensko preiskovalni oddelek, številka IK 14855/2016 z dne 22. 9. 2016 o začetku kazenskega postopka zoper poslanca Janeza Ivana Janšo zaradi suma storitve kaznivega dejanja razžalitve po drugem in prvem odstavku 185. člena Kazenskega zakonika, ne prizna imunitete poslancu Janezu Ivanu Janši. Na podlagi prvega odstavka 207. člena Poslovnika zbora Državni zbor o predlogu sklepa odloča brez razprave. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 71, nihče pa ni bil proti. [[Za je glasovalo 71.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda ter tudi 23. sejo Državnega zbora.