Kolegice in kolegi! Prosim, da pridete v dvorano, nadaljevali bomo z 8. sejo državnega zbora. Če ste tako prijazni in vstavite identifikacijske kartice, tako da bomo imeli približno pregled na navzočnostjo v dvorani. Kolegice in kolegi, gospe in gospodje! Pričenjam nadaljevanje 8. seje državnega zbora Republike Slovenije. Dovolite mi, da vas najprej obvestim o zadržanosti naših kolegic in kolegov. Danes ne bodo sodelovali v našem delu kolegi in kolegice: Roman Jakič, Jeklo Kacin - kolega Jakič je tukaj in ga posebej lepo pozdravljamo - dr. Miha Brejc, Anton Delak, Zmago Jelinčič Janez Kramberger, Janko Veber, Franc Kangler, ki je tudi tukaj, Stanislav Brenčič in Maria Pozsonec. Prosim za mir v dvorani in ugotavljam navzočnost. Prosim, da s pritiskom na tipko kvorum prijavite svojo navzočnost. Mislim, da nas je v dvorani več. Počakal bom kratko minuto. Vabim vse kolegice in kolege, ki so še v preddverju velike razpravne dvorane, da vstopijo. Ponovno ugotavljam navzočnost v dvorani. Ugotavljam navzočnost v dvorani. Prosim, pritisnite tipko kvorum. Prosim, poslanke in poslance, da pridejo v dvorano. Kolegice in kolegi! Ugotavljam navzočnost v dvorani. Ugotavljamo navzočnost v dvorani. Navzočih je 47 poslank in poslancev. Državni zbor Republike Slovenije je sklepčen in lahko odloča. V skladu z našo odločitvijo bomo danes začeli nadaljevanje 8. seje državnega zbora z obravnavo poročila varuha človekovih pravic; zato sem gospoda varuha tudi povabil, da pride na sejo. Zatem bomo prešli na obravnavo prekinjene 12. točke, to je predloga zakona o inšpekcijskem nadzoru, na 4. točko, to je predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o javnih financah, na obravnavo predlogov zakonov o ratifikacijah mednarodnih pogodb in po vrstnem redu dalje. Danes bomo imeli verjetno tudi izredno sejo in vas prosim, da smo tudi glede te odločitve pozorni. Spomnil bi na odločitev, da v torek opravimo poslanska vprašanja in pobude - gre za vprašanja premierju dr. Janezu Drnovšku iz vrst opozicijskih poslanskih skupin - in da v torek obravnavamo tudi zakon o suši, v sredo pa nadaljujemo diskusijo o poslovniku. Prehajamo na 35. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA 5. REDNEGA POROČILA VARUHA ČLOVEKOVIH PRAVIC ZA LETO 1999 IN 6. REDNEGA LETNEGA POROČILA VARUHA ČLOVEKOVIH PRAVIC REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2000. Poročili je v obravnavo zboru predložil varuh človekovih pravic in varuh tudi želi imeti uvod. Vabim ga, da nagovori državni zbor.
Drage poslanke, spoštovani poslanci, spoštovani predsednik in prisotna predstavnika vlade! Zahvaljujem se vam, da boste prisluhnili mojemu kratkemu uvodnemu nastopu, predvsem pa za razpravo, ki, upam, da bo sledila mojemu nastopu o izjemno aktualnih problemih človekovih pravic v Sloveniji. Zahvaljujem se vam tudi, da je državni zbor držal obljubo in poročili varuha človekovih pravic uvrstil med prioritetna področja, s katerimi se bo spoprijel. To kaže na dober začetek našega nadaljnjega sodelovanja in upam, da bo tako tudi ostalo še v prihodnjih letih. Prepričan pa sem tudi, da to ni le dejanje, s katerim bomo odkljukali neko nalogo in jo prepustili trohnjenju v predalih do naslednjega leta, ko se bo ob novem varuhovem poročilu spet treba izreči za podporo človekovim pravicam. Da poudarim, verjamem, da bo temu formalnemu dejanju sledil tudi vsebinski del. Ta nastop je moj prvi nastop v sedanji vlogi pred vami. Predstavljam pa, kot sami tudi veste, poročili varuha človekovih pravic za leti, ko je to delo opravljal še moj predhodnik, gospod Ivan Bizjak, sedanji minister za pravosodje. Naj se mu ob tej priložnosti zahvalim za dobro dediščino, ki mi jo je zapustil. Način dela, ki ga je zastavil, bom obdržal in ga dopolnil še s svojim videnjem in svojim pristopom k reševanju omenjene problematike, o čemer bom govoril kasneje. Ljudje smo različni, med seboj se razlikujemo, ne le po izgledu, ampak tudi po pogledu na družbeno resničnost, ki nas obdaja. S tem pa je tudi podan temelj za različne pristope k spreminjanju in izboljševanju okolja, tako da lahko vsi kar najbolje in najbolj srečno preživimo čas, ki nam je dan za bivanje na tem svetu. In ta različnost vsakega izmed nas bi morala biti osnova za boljše in pestrejše življenje nas vseh. Žal pa je prevečkrat vir neproduktivnih konfliktov ali še huje, nestrpnosti in izključevanja. Kritika ali nestrinjanje se prepogosto razume kot napad in ne kot spodbuda za premislek o lastnih in tujih stališčih, zato da se ta stališča podkrepijo ali pa spremenijo. In pri tem javne osebe, med njimi tudi politiki, niso izjeme. Različnost mora biti vir za sodelovanje, predvsem pa za iskanje novih rešitev, za izboljševanje našega skupnega življenja, saj le različni pogledi na svet omogočajo najti najboljšo za vse ali za čim več ustrezno rešitev. Drugačnega človeka, kot smo mi sami, moramo imeti za sodržavljana, s katerim skupaj ustvarjamo in si delimo blaginjo in ne za oviro na poti k naši individualni materialni blaginji. In zdaj k poročilu. Ko sem prebral uvodne nastope, ki jih je imel moj predhodnik v prejšnjih letih, sem opazil, da bi brez kakršnegakoli večjega napora lahko ponovno prebral njegova besedila. Le tu in tam bi moral kaj malega spremeniti, pa bi teksti še vedno odsevali današnjo stvarnost. Tega nisem povedal zato, da bi poudaril univerzalnost nastopov, ki jih je imel. To dejstvo kaže na to, da se problemi, povezani s človekovimi pravicami, v Sloveniji ne rešujejo dovolj zavzeto in hitro. Pri delu varuha človekovih pravic se spreminjajo samo imena prizadetih, pa še to ne pogosto, problemi pa ostajajo še vedno isti. Državni zbor in vlada pa tudi posamezna ministrstva in ostale državne institucije sprejemajo sklepe, ki se izleta v leto skoraj nič ne spreminjajo, pa tudi konkretne zadolžitve ostajajo v veliki meri nerealizirane. Na tem mestu bi pozdravil spremenjen odnos vlade do varuhovega poročila. Prvič se je zgodilo, da je vlada pripravila tako obsežno mnenje o tej problematiki in to dokaj izčrpno. Res pa zelo neuravnoteženo po posameznih resorjih: eni so k problemu pristopili zelo resno in izčrpno, drugi pa so to zadolžitev vzeli skoraj kot nebodigatreba nadlogo. A tudi tu je napredek in prepričan sem, da bo naslednje leto bolje. Podobno je tudi s predlogom sklepov, ki jih je pripravil odbor za notranjo politiko. Ni moja naloga, niti si ni mislim jemati pristojnosti in narekovati državnemu zboru, kaj mora sprejeti, a vseeno bom povedal svoje mnenje ob tem. Menim, da so predloženi sklepi preveč splošni in nikogar konkretno ne zavezujejo. Ne zavezujejo z: kdaj, kaj in do kdaj. Tako napisani sklepi pa, če nekoliko poenostavim, bolj ali manj ne pozivajo k spoštovanju zakonov. Zavest o nujnosti spoštovanja zakonov pa bi moralbiti v družbi tako prisotna, da o tem ne bi bilo treba niti govoriti. Tudi prejšnja leta je ob razpravi o poročilih varuha človekovih pravic državni zbor sprejemal sklepe, ki pa se pogosto tudi niso realizirali. Prav tako pri vladnem mnenju manjkajo sklepi, kaj bo vlada storila za izboljšanje stanja kot tudi analiza realizacije sklepov in zadolžitev, ki jih je naložil državni zbor v prejšnjih letih. Še bolj kot to pa me motijo nekateri stavki v vladnem mnenju, za katere upam, da so le lapsusi. Na primer: "Tisto, kar je bilo desetletja izjema, je postalo pravilo in obratno, zato te zakonske zahteve še dolgo ne bo moč uresničiti." Ta stavek sicer govori o izvajanju nekega konkretnega zakona in ga ne bi omenjal, če bi bil to le osamljen primer. A žal ta miseldrži tudi za marsikateri drug zakon. Naj ob tem omenim dva primera. Zakon o urejanju naseljih in drugih posegih v prostor je bil sprejet pred 17 leti in dopolnjen pred osmimi leti s členom, ki določa, da se izvršbe opravljajo kot republiška javna služba, kar pa še do danes ni narejeno, torej osem let. Podobno je bilo z zakonom o popravi krivic, zakonom o žrtvah vojnega nasilja, zakonom o pravicah žrtev za vojno v Sloveniji. Posamezniki so na podlagi teh zakonov že s pravnomočnimi odločbami dobili priznane pravice, vključno s pravico do odškodnine, ki pa je ni bilo moč izvršiti, ker do letos ni bilo zakona o poplačilu. Podobno je z zapleti pri denacionalizaciji, ki ji ni konca. Obstaja pa še tudi dolžnost države do najemnikov denacionaliziranih stanovanj. Intakih zakonov, ki se jih ne da izvajati ali pa se jih ne izvaja, je kar nekaj. Ne bom vas obremenjeval z naštevanjem, saj sem prepričan, da ste vsi poročili pozorno prebrali. In to razhajanje med sprejemanji zakonov in izvršnih predpisov je eden izmed največjih problemov, ki prispevajo h kršenju človekovih pravic v Sloveniji. Ko se sprejema zakon, je nujno natančno analizirati posledice, vključno z materialnimi, ki jih bo prinesel posamezni zakon, pa tudi katere ukrepe in podzakonske akte je treba sprejeti da bo zakon sploh možno izvajati. Vlada v svojem poročilu sicer priznava, da je pomembno izdati akte sočasno ali pa vsaj v najkrajšem roku, a zavlačevanje opravičuje z nesodelovanjem ali težkim sodelovanjem različnih strok ali resorjev. To zame ni in ne more biti argument, saj mora vlada delati usklajeno, njeni resorji pa morajo med seboj sodelovati v dobro držaljanov. Morda lahko tukaj omenim kot drugačno prakso, pred kratkim sprejet zakon o brezplačni pravni pomoči, ki je danes že dobil podzakonske izvedbene akte, tako da bo v resnici lahko že ta trenutek izvedljiv. Tako bi moralo biti pri vseh zakonih. Torej glede zakonodaje lahko povzamem. Nekateri zakoni, pomembni za varstvo človekovih pravic, so bili sicer sprejeti, zaskrbljujoče pa je, da se marsikateri izmed njih ne izvaja zaradi slabih predpisanih rešitev ali pa zaradi pomanjkanja podzakonskih aktov, ki se po večini ne sprejemajo pravočasno. Graje vredno je tudi nepravočasno spreminjanje zakonov, glede katerih je ustavno sodišče ugotovilo neskladnost z ustavo. Pri tem bi rad še posebej poudaril problem zastopanja Romov v občinskih svetih. Ustavno sodišče je namreč ugotovilo, da bo treba natančneje določiti kriterije, na podlagi katerih bodo lahko občine ugotovile, ali na njenem področju živijoavtohtona romska skupnost. Pa tudi 65. člen ustave govori o posebnem zakonu o Romih, ki ga ni. Ni nujno, da je en sam, lahko se problematika Romov reši v različnih zakonih, a tega ni. Glede izvajanja predpisov bi dosedanja spoznanja pri delu varuha človekovih pravic strnil v ugotovitev, da pri tem prepogosto prihaja do zožitve razlage predpisov in zapolnjevanja praznin v predpisih v škodo posameznika; kršenje materialnih in še posebej postopkovnih predpisov, pa tudi odločanje zunanjzakonskih in vsakršnih razumnih rokov. Neredko naletimo tudi na neustrezen odnos oblasti, poosebljene v javnem uslužbencu, do posameznika. Pri delu državnih organov bi predvsem poudaril tudi nujnost odprtosti in preglednosti njihovega dela. Nekaj bodo k temu prispevali novi pravkar sprejeti zakoni, nekaj uvajanje e-poslovanja, temu pa bo morala slediti tudi etika ravnanja državnih uslužbencev in njihova večja odgovornost, saj so brez tega sami zakoni le mrtve črke na papirju, kar se žal prevečkrat dogaja. Pri tem je še posebej pomembna javnost dela na področju varstva okolja in ratifikacija aarhuške konvencije. Pri delu represivnih organov še vedno dobivamo pritožbe, povezane z uporabo prisilnih sredstev in predolgem zadrževanju v priporu, pa tudi nad bivalnimi razmerami v zaporu, predvsem pa v priporu. To pa je predvsem posledica prezasedenih kapacitet. Prav tako počasnost, pregostokrat tudi nekakovost dela sodišč povzroča neredko tudi življenjske stiske ljudi. Tudi pri delu javne uprave se zaostanki ne zmanjšujejo, z izjemo pri reševanju pritožb o dohodnini in v zvezi s pravicami med brezposelnostjo. Pri delu občinskih uprav pa se najpogosteje pojavlja slaba komunikacija z občani in neupoštevanje rokov. Naj bo to dovolj, saj bi naštevanje problemov v zvezi s človekovimi pravicami trajalo predolgo. Verjamem pa, da ste obe poročili tudi natančno prebrali in konkretne probleme poznate. Ustavil bi se ta trenutek še pri aktualnem vprašanju - varuhi za posamezna področja. Varuh človekovih pravic je že do sedaj pokrival vse, kar pomeni kršitve človekovih pravic. Torej, ena institucija pokriva celotno paleto družbenih problemov, kar je včasih zelo obremenjujoče za strokovne delavce, pa tudi za ljudi, ki se jim kršijo pravice. Zato podpiram vsako obliko reševanja problemov tam, kjer le-ti nastajajo. S tem bi se marsikaj rešilo, še preden bi prišlo do varuha. Poleg tega bi to pomenilo pomoč družbe posebnim družbenim skupinam, ki prepogosto nimajo dovolj moči ali znanja, da bi se zoperstavili zaostrenim ekonomskim in družbenim problemom. Pri tem pa je treba paziti, da bodo take oblike dejavnosti, bodisi formalizirane in od države predpisane, ali kot nevladne in neformalne organizirane skupine - da bodo te dejavnosti tudi učinkovite. Zato bo marsikje treba določiti pritožbene poti, kot je trenutno najbolj pereč problem v zdravstvu. In še beseda o načrtih. Pričakujem, da se bodo prihodnje kršitve človekovih pravic pogosteje pojavljale kot socialni problemi, zato bom v prihodnje poudarjeno iskal poti reševanja v tej smeri. Še posebej so že sedaj pereči problemi otrokovih pravic, ki kažejo tudi celotno paleto vprašanj: dodeljevanja otrok ob razvezi, stiki z obema staršema, plačevanje preživnin, pa tudi nasilje nad otroki in njihova zloraba. In moja prva prioriteta je več storiti v zaščito otrok, zato prosim, da me državni zbor podpre pri tem. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod varuh. Vaše poročilo je obravnaval odbor za notranjo politiko. Želi predsednik odbora, kolega Lavrinc besedo? Imate besedo.
Hvala lepa, predsednik. Torej po znani praksi ne berem oziroma ne opozarjam na vse, kar je bilo na odboru povedanega, kot sem za to, da vas ne bi utrujal in jemal čas. V konkretnem primeru pa mislim, da je treba povedati, da je odbor, glede na možnosti, torej glede na obseg dela - opozoril bi še enkrat na to, da je na tej točki kar osem točk, ki jih je moral pripraviti odbor za notranjo politiko, v okviru seveda možnosti in časovnih okvirov - poročili varuha človekovih pravic temeljito obravnaval. Celo do tega smo prišli, da zelo splošni sklepi, ki so bili najprej pripravljeni za državni zbor, poslance v odboru niso zadovoljili, zato smo si vzeli čas za ponoven razmislek, za dodatno brušenje sklepov. In ti, ki so zdaj pred vami, so nekoliko bolj konkretizirani, seveda pa še vedno ni tistega, kar bi želeli. Treba je poudariti, da je bilo ugotovljeno: to, kar nam poročili sporočata, je pravzaprav zrcalna slika te družbe. Če bi hoteli konkreten akcijski program, bi na vsak način prvo potrebovali nekaj bolj striktno zapisanih zadev s strani vlade, to je prvo, in program, kako in kaj bomo odpravljali pomanjkljivosti na posameznih področjih. Drugo pa je problem, ki smo ga izpostavili v diskusiji, tudi v tem, da sam odbor za notranjo politiko ni sestavljen tako, da bi absolutno kompetentno lahko obravnaval vsa področja. Zato smo se na nek način dogovorili, da bi tudi varuhu na nek način svetovali, da se v prihodnje po posameznih segmentih pripravijo neke vrste delna poročila, tako da bi jih posamezni odbori lahko obravnavali. Ne bom ponavljal tistega, kar sta v svoj zagovor na nek način, če tako rečem, povedala ministra, ker je predstavnik vlade tu, gospod minister Bizjak, in bo sam lahko povedal. Povem lahko le to, da smo se dotaknili v razpravi pravzaprav vseh poglavij, vseh točk, da je bilo ugotovljeno, še posebej to, kar je bilo na koncu izpostavljeno, da smo v zvezi s kršitvami otrokovih pravic že sprejeli sklep v tem državnem zboru ob obravnavi poprejšnjih poročil. In zato seveda pričakujemo in tudi v sklepe smo zapisali, da je treba zaenkrat iti po poti, ki je bila predebatirana, to pa je, da se v okviru varuha človekovih pravic posebej določijo novi trije sodelavci varuha, namestniki varuha, ki bi se ukvarjali s tem in pa s področjem sociale. V diskusiji je bilo kar nekaj posebej poudarjenih zahtev, ki jih v poročilu najdete na četrti, peti in šesti strani. Vsi rezultirajo v sklepih. Kot predsednik odbora bom povedal še to, da se bom potrudil, da bi prihodnje leto morda ne toliko na vrat na nos obravnavali ta poročila, še posebej ne zato, ker je nemogoče pripraviti strokovni službi program, poiskati pravzaprav vse zakone, ki so tu potrebni sprememb. Zelo enostavno, denimo, je popraviti zakone, ki niso v skladu z ustavo, težje pa je najti vsebinske rešitveza tiste zakone, na katere je varuh opozarjal, to pa je - ker so nedoločeni, ker so slabo definirani - njihovo uveljavljanje v praksi ne daje želenih rezultatov in to povzroča ljudem težave. Kljub temu da smo bili kritizirani in da sprejemam kritiko, navsezadnje je to zrcalo tudi za delo našega odbora, vseeno predlagam državnemu zboru, da podpre predlagane sklepe, torej sprejme obe poročili, podpre predlagane sklepe, da se nekako skupaj zavežemo, da bomo za prihodnje leto, torej za poročilo, ki ga bomo obravnavali v letu 2002, si vzeli raje kakšen mesec več in pripravili bolj konkretno področja, na katerih je treba narediti, in da zaživijo ta delna poročila in obravnava delnih poročil na posameznih odborih tega državnega zbora. Hvala lepa.
Hvala vam, gospod predsednik odbora. Za besedo je prosil minister Bizjak, minister za pravosodje, ki predstavlja vlado v današnji razpravi in ga vabim k besedi.
Spoštovani gospod varuh človekovih pravic, spoštovana namestnika varuha človekovih pravic, spoštovane poslanke in poslanci! Ko sem pred približno letom in pol predajal tedanjemu predsedniku državnega zbora, gospodu Podobniku, peto letno poročilo varuha človekovih pravic, si seveda nisem predstavljal, da se bom ob njegovi obravnavi znašel v vlogi predstavnika vlade. Ampak tudi tako se kdaj lahko zasučejo stvari. Dovolite mi samo nekaj besed v povezavi s poročili varuha, seveda tudi v povezavi z mnenjem glede teh poročil, ki ga je pripravila vlada. Prvič je pred vami ob obravnavi letnega poročila varuha tudi mnenje vlade. To mislim, da je potreben in pomemben odziv vlade na vse tisto, kar je rečeno s strani varuha človekovih pravic. Upam, da vam je pri obravnavi poročila doslej to mnenje prišlo prav. Seveda bi bilo to mnenje lahko tudi obsežnejše. Lahko bi bilo tudi podrobnejše, lahko bi bilo tudi krajše ali drugače napisano, vendar smo skušali predvsem prikazati vse odzive vlade in posameznih ministrstev na opozorila, predloge, priporočila varuha človekovih pravic; predvsem seveda v tistem delu, kjer so se stvari premaknile, kjer so bile pomanjkljivosti odpravljene oziroma kjer je bilo narejenega kaj bistvenega za njihovo odpravo. Predstavlja torej-to mnenje vlade-že odpravljene pomanjkljivosti. Predstavlja tudi nekatera področja in pripravljene, uvedene programe za odpravljanje pomanjkljivosti, težav in za uresničevanje predlogov varuha in upravičenih pričakovanj državljanov na teh področjih. Seveda pa v tem poročilu ne bežimo od tistih problemov, ki še niso razrešeni. Zaradi tega tudi nekaj besed o tem, zakaj si bo vlada na nekaterih področjih še prizadevala - torej takšnih besed, ki so naletele v dosedanji obravnavi v tem zboru tudi na nekaj kritike. Vendar je treba reči, da bi takšne stavke lahko mirno spustili, vendar smo s tem izrazito želeli povedati, da se zavedamo tudi teh problemov. Ta navedba o prizadevanju - seveda jo je treba vzeti tako, kot je zapisana. Dejansko gre za to, da bo odprava takšnih pomanjkljivosti imela ustrezno težo, ustrezno prednost pri delovanju vlade in posameznih ministrstev. Iz mnenja vlade je razvidno, da je bilo na mnogih področjih v tem obdobju že marsikaj storjenega. Tako na področju zakonodaje - kot je deloma povedal že varuh in ga ne bi posebej ponavljal - so bili sprejeti številni zakoni, na katere varuh opazarja bodisi v petem bodisi v šestem letnem poročilu. Zlasti bi - vsaj primeroma - omenil zakon o skladu za poplačilo vojne odškodnine, ki je bil prej upravičeno postavljen kot nekaj, kar mora biti čim prej sprejeto, saj šele ta zakon omogoča uveljavljanje že priznanih pravic. Na drugi strani naj izpostavim še enkrat zakon o brezplačni pravni pomoči, saj je bil to problem, na katerega je varuh opozarjal že tam od leta skorajda 1995, od 1996 pa zanesljivo. Torej, ta zakon, ki se začenja izvajati, tudi zakon o skladu, pri katerem prihaja do prvih korakov za njegovo polno uresničitev, sta primera, kako vendarle - čeprav, treba je priznati, s precejšnjim zamikom - prihaja do uresničitev nekaterih predlogov. Seveda pa je treba omeniti ob priznanju upravičenosti kritike, da se nekateri zakoni prepočasi usklajujejo z ustavo oziroma da je odzivanje na ugotovljeno neskladje z ustavo včasih prepočasno, je treba vendarle ugotoviti in poudariti, da je bilo zlasti v letošnjem letu predlaganih, predloženih državnemu zboru vrsta zakonov, vrsta predlogov zakonov, ki so pomenili uskladitev teh zakonov z odločbami ustavnega sodišča. Na drugi strani si je vlada kot prednostne cilje zastavila odpravo pomanjkljivosti na številnih področjih in zato izdelala tudi zelo konkretne programe oziroma sprejela nekatere druge zavezujoče odločitve. Če najprej omenim odpravo sodnih zaostankov. Vlada je že v marcu sprejela obsežen program za odpravo teh zaostankov, ki vsebuje ukrepe različnih vrst, od recimo - vprašanja zaposlenosti, sistemizacije do vprašanja izobraževanja sodnikov. Na drugi strani je treba primerno celo posebej izpostaviti številna prizadevanja vlade za vzpostavitev ljudem prijazne državne uprave. Naj omenim vrsto uredb, ki so bile sprejete v letošnjem letu, tako v zvezi s samim poslovnim časom, uradnimi urami kot z nekaterimi drugimi vidiki razmerja med upravo in strankami. Poseben program vlade poteka glede odpravljanja administrativnih ovir. Ta tema ima izrazito prednostno pozicijo pri prizadevanjih vlade. Nekateri uspehi, nekateri dosežki se že kažejo. Pričakovati pa je, da to ne bo, seveda, le muha enodnevnica, ampak da bo iz tega, na osnovi že ugotovljenih konkretnih nalog, narejenega še veliko na različnih področjih in da bi bilo s tem doseženo, da bi ne bilo nobene nepotrebne težave, ki se postavlja pred posameznika, kadar uveljavlja svoje pravice oziroma uresničuje svoje uresničene interese. Prav tako je treba poudariti, da je bilo že precej storjenega in da je tudi ena od prednostnih prihodnjih nalog nadaljnje omogočanje dostopa do informacij javnega značaja. Ne bi navajal konkretnih primerov, kot dostopnost registra predpisov in podobne stvari, vendar naj le poudarim, da v okviru projekta tako imenovane e-uprave se predvideva še cela vrsta, bi rekel, ukrepov, ki naj na koncu prispevajo tudi do tega, da bi uporabili na najustreznejši način dosežke sodobne tehnologije. Tudi kodeks ravnanja javnih uslužbencev je bil pred tem že sprejet in je seveda pritrditi vsem tistim, ki so mnenja, da ga velja šedopolniti, da ga velja dopolniti zlasti z vidika podrobnosti glede odnosa med javnim uslužbencem in državljanom in da ga velja tudi na ustrezen način sankcionirati, pomeni, da je treba v predpisih, ki bodo sprejeti v okviru modernizacije javne uprave, tudi določiti, na kakšen način se bodo sankcionirale kršitve tega kodeksa. Končno naj glede vseh teh vprašanj med temi vprašanji, nekolikanj širšeni, omenim tudi vprašanje pospešitve denacionalizacije. Vlada je sprejela dodatne ukrepe v letošnjem letu. Pričakujem, da bo ob obravnavi 16. poročila sprejela še nekaj tovrstnih ukrepov in seveda stalno bdela nad njihovim izvajanjem. Vse povedano ne pomeni, da problemov ni. Ne pomeni, da bi lahko postala institucija varuha v bližnji prihodnjosti nepotrebna. Želim pa poudariti - in mislim, da to dokazuje tudi mnenje, ki ga je posredovala vlada - da vlada resno jemlje predloge, opozorila, kritike, priporočila varuha in da bo tako ravnala tudi v prihodnje. Ta zaveza, mislim, da lahko prispeva k hitrejšem odpravljanjuugotovljenih težav, problemov ljudi. Poudarjam besedo hitrejšemu. Namreč, tudi doslej se je marsikaj uresničilo. Prepričan pa sem, da z nekaj več zavzetosti lahko takšne stvari storimo tudi hitreje. Z zavezo, da bo vlada še naprej pozorno prisluhnila in upoštevala opozorila varuha, se vam zahvaljujem za vašo pozornost.
Hvala lepa vam, gospod minister. Predlagam, da razpravo o obeh poročilih združimo. Najprej bodo stališča do obeh poročil predstvile poslanske skupine. Najprej vabim k besedi kolega Sama Bevka, za njim pa kolega mag. Andreja Vizjaka. Kolega Bevk. Kolega Barovič v imenu poslanske skupine? Še katera od poslanskih skupin? Majda Zupan in? Hvala lepa. Boste, vi kolega? Hvala lepa. Prosim, kolega Bevk, imate besedo.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani varuh človekovih pravic, Matjaž Hanžek, namestnika ministra, spoštovani zbor. Pred nami sta peto in šesto zaporedno poročilo varuha človekovih pravic za leti 1999 in 2000. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov smo skrbno preučili vsa dosedanja poročila varuha človekovih pravic od leta 1995 dalje. Mi smo jih razumeli kot poziv, da naj državne institucije, vsak posameznik, ki ima odgovorne funkcije, vključijo v odpravljanje slabosti innepravilnosti, ki pomenijo kršitve človekovih pravic; smo vedno izpostavljali vprašanja, ki zadevajo državni zbor kot zakonodajno telo. Prav tako pa tudi nas, poslance in poslanke, za katere ni dovolj, da poslušamo in ugotavljamo, kaj vse krivičnega se lahko zgodi ljudem, ampak moramo iskati tudi rešitve in poti, ki bi zmanjševale možnosti za prepogosto malomarno, neodgovorno in počasno ravnanje raznih državnih organov in drugih institucji ob vseh tistih stiskah in krivicah, ki lahko prizadenejo ljudi. S tem bi tudi utrjevali varuhov pomen in njegovo avtoriteto. Ker sem doslej sodeloval pri obravnavi vseh varuhovih poročil, je zelo zanimiv trend spremljanja poročil varuha človekovih pravic v državnem zboru. Poročili za leto 1995 in 1996 smo obravnavali leta 1997. Takrat je pri obravnavi ob skoraj prazni dvorani sodelovalo zelo malo poslancev. Brez prisotnostni predstavnikov vlade in medijev je tako šla neopazno mimo javnosti. Leta 1999 smo obravnavali poročilo za leto 1997. V razpravi je že sodelovalo opazno več poslanskih kolegic in kolegov, toda tudi takrat brez predstavnikov ministrstev. Lansko leto smo obravnavali poročilo varuha za leto 1998. Poročilo so po mojem mnenju zelo resno preučile vse poslanske skupine. V razpravi pa sta sodelovala pravosodni minister in državni sekretar z ministrstva za notranje zadeve. Tokrat vidimo napredek že v tem, da je vlada prvič doslej k poročiloma pripravila tudi svoje mnenje ter da sta na matičnem odboru sodelovala poleg varuha tudi minister Bizjak in Bohinc. Že na seji državnega zbora marca preteklega leta sem ob obravnavi poročila varuha za 1998. leto poudaril, da je mnogo problemov, s katerimi se ljudje obračajo na varuha, tudi posledica pomanjkljive, nedodelane ali pa manjkajoče zakonodaje. Iz takratnega poročila je bilo razvidno, da bi morali spremeniti, dopolniti ali pa na novo vložiti vsaj 20 zakonskih predlogov, če bi hoteli slediti konkretnim varuhovim opozorilom. Sami smo takrat kot opozicijska stranka vložili nekaj zakonskih tekstov in s tem pospešili reševanje nekaterih problemov, kot na primer zakon o brezplačni pravni pomoči, zakon o bolniškem zagovorništvu in varstvu pravic na področju duševnega zdravja. Poleg tega pa smo dosegli tudi vključitev preživninskega sklada v jamstveni sklad. Sedaj je naš položaj drugačen, še veliko bolj zahteven, saj smo vladna stranka. Zavedamo se, da je naša odgovornost do ugotovitev varuha človekovih pravic še večja. Ob primerjavi prejšnjih varuhovih poročil s poročiloma za leti 1999 in 2000 namreč ugotavljamo, da nekateri problemi ostajajo v glavnem enaki prejšnjim, tudi na področju manjkajoče in nepopolne zakonodaje. Glede na naš sedanji položaj nikakor ni dovolj, da to samo ugotovimo. Zato bomo kot soodgovorna vladna stranka predlagali predvsem - da rečem v narekovaju "našim ministrom", kar seveda lahko storijo tudi druge koalicijske stranke, da pregledajo, kje morajo in kje lahko upoštevajo varuhova opozorila in jih vgrajujejo v nastajajočo zakonodajo. V okviru državne uprave se kaže dokaj veliko nezadovoljstvo s postopki na upravnih enotah. Aktualno je tudi vprašanje policijskih pooblastil, saj je čedalje več pritožb povezanih z uporabo prisilnih sredstev. Treba je odpraviti zaostanke na področju podeljevanja državljanstva. Zakon o delovnih razmerjih sicer še ni sprejet in se prav sedaj pripravlja za drugo obravnavo, zato je sedaj priložnost, da se nekatere njegove rešitve ocenijo tudi z vidika najpogostejših pritožb, ki jih varuh prejema s posameznega področja. Na primer, omejitve trajanja zaposlitve za določen čas podrobnejša ureditev prenehanja delovnega razmerja in tako dalje. Znotraj vlade pa se bomo zavzeli za hitrejše sprejetje nekaterih zakonov, kot je to zakon o bolniškem zagovorništvu in varstvu pravic na področju duševnega zdravja, katerega prva obravnavaje bila opravljena že spomladi, leta 2000. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov se zavzemamo za to, kar je delno že povzeto v sklepih matičnega odbora, da bi predlagatelj zakona - to pa je seveda največkrat vlada - že v obrazložitvi zakona zapisal, ali je upošteval opozorila varuha človekovih pravic oziroma zakaj jih ni mogel. Le tako bomo lahko vzpostavili konkretnejši in bolj obvezujoč odnos do poročila varuha človekovih pravic. Obravnava varuhovih poročil ne sme ostati zgolj formalno početje in brez dogovora o obvezah državnega zbora in obvezah vlade. Zato bi bilo smiselno, da bi tudi vlada svoje mnenje nadgradila s konkretnimi sklepi, kaj bo v okviru svojih pristojnosti naredila, da se bodo stvari premaknile na bolje ter bomo tudi vpraksi dosegli zavidljivo visok nivo varovanja človekovih pravic. Spoštovani! Zahvaljujem se vam za pozornost in obenem najavljam, da bo poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov podprla vse sklepe odbora za notranjo politiko. Kot vladna stranka pa bomo posamezne zakonske projekte vedno pregledali tudi z vidika varuhovih opozoril in se že v pripravi zakonov znotraj vladne procedure zavzemali za to, da jih tam, kjer se bo pokazalo, da je to možno in potrebno, vgrajujemo v zakonske rešitve. Hvala lepa.
Hvala vam, kolega Bevk. Naslednjega vabim za govorniški oder kolega Baroviča. Predstavil bo stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Za njim pa kolegica Zupanova, stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Kolega Barovič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani gospod Matjaž Hanžek, spoštovane kolegice in kolegi in vsi prisotni. Sodeloval sem v odboru za notranjo politiko, tako pri obravnavi dveh poročil kot tudi pri oblikovanju sklepov. V pogovoru v poslanski skupini smo prišli do nekaterih misli in ugotovitev, ki bi jih želel v zelo kratkem času tudi predstaviti. Verjamem, da tudi vi delite z mano mnenje, da smo vsak posamezni poslanec v tem državnem zboru en delček pomoči varuhu človekovih pravic, kajti mnogo ljudi srečujemo v naših poslanskih pisarnah, ki iščejo takšne in drugačne pravice. Veliko je med nami tistih, ki bi lahko na osnovi pričevanj posameznikov, ne pa seveda vseh, rekli tudi, da ta ali oni varuh ni imel ali včasih nimaposluha za vse težave. Toda, poročilo, ki je bilo narejeno, ki smo ga imeli vsi skupaj moč prebrati in videti, je vsaj - po mnenju kolegov v poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke - odlična osnova za nadaljnjo analizo. Mi nismo želeli oblikovati nekega posebnega sklepa, ki bi bil v zapisniku zato, da bi mi rekli, naj bo to poročilo osnovna za neko analizo, ker menimo, da bodo vsi kritični elementi iz tega poročila zahtevali v pristojnih službah - govorim mrežno, ne samo vladi, ne samo javni upravi,vsepovsod - natančno analitično obdelavo. Všeč nam je tudi nekoliko bolj odkrita beseda gospoda Matjaža Hanžka in njegova opozorila do dela vlade, pa ne zato, ker kot opozicija ne bi ali pa bi vedno želeli kritizirati delo vlade - ne; zato, ker je ta odkrita in poštena beseda še dodaten argument za analizo, in zato, da bomo vse tisto, kar je narobe, popravili. Saj ni nenazadnje naš cilj rušiti ministre in vlado samo zato, da bi jih rušili. Naš cilj je, da bo delo, ki ga opravlja vlada kot izvršna veja oblasti, dobro. In odličen osnutek za dobro delo na področju, na vseh področjih življenja Slovenk in Slovencev je ravno poročilo varuha človekovih pravic. Dobro analitično delo pri obravnavi tega poročila bo vsekakor povzročilo, da bomo tudi mi tvorno sodelovali pri spremembi neustrezne zakonodaje, neustreznih zakonskih in podzakonskih aktov in uvedli potreben nadzor tam, kjer je avtokracija posameznikov - pa že spet bom rekel, ni to samo upravno področje - prevelika; kjer si ljudje demokracijo, tisti, ki sona položajih, jemljejo kot anarhijo in absolutizacijo, ne pa demokracijo. Večina težav, s katerimi se je soočal varuh človekovih pravic in s katerimi se tudi mi kolegi soočamo, je predvsem odraz nespoštovanja tako zakonskih kot podzakonskih aktov in pa - kot sem že povedal - napačno razumevanje demokracije. Prav tako je poročilo v svojih elementih pokazalo, da ni zastonj, da v tem državnem zboru veliko govorimo o učinkovitosti ali, bolje rečeno, o neučinkovitosti sodstva v Republiki Sloveniji, o njegovih odločitvah in o statusu sodnikov. Toda, to je že drugo področje. Predvsem pa mi je oziroma nam je poročilo varuha človekovih pravic dalo vedeti še nekaj, da v Sloveniji obstajajo določena, oprostite tujki, marginalna področja. Torej obrobna področja, za katere nimamo časa ne mi v državnem zboru, ne vlada, ne ljudje v javni upravi. Tudi ta področja bo treba analizirati, poiskati in ponuditi pomoč. Če rečem, da je treba ponuditi pomoč varuhu, ko se pogovarjamo o tem, da je treba ponuditi še dva, tri, štiri mogoče, ljudi, ki bodo na posameznih področjih pomagali varuhu, ne mislim, da je to pomoč njemu. Prepričan sem, da bo to pomoč ljudem, ki iščejo človekove pravice tam, kjer jim je mesto: pri varuhu človekovih pravic. Sklepi, ki so bili oblikovani na odboru, so vsekakor samo začetek, pravzaprav samo neka sinteza tega poročila. Prepričan sem, da bodo oblikovani sklepi tudi na drugih, mezo ali pa mikro, torej srednjih in podrobnih področjih, ki bodo posledica analize tega poročila. Prepričan sem tudi, da se bomo s sklepi vsi strinjali in pozvali varuha človekovih pravic, da bo delo postalo tako, kot se je tudi začelo, dosledno in bo v korist in pomoč državljanom Republike Slovenije. Hvala lepa, ker ste me poslušali.
Hvala lepa vam, kolega Barovič. Besedo dajem kolegici Majdi Zupan. Predstavila bo stališče poslanske skupine Nove Slovenije. Za njo pa bo nastopil kolega Rupar. Kolegica Zupan, imate besedo.
Hvala lepa. Spoštovani gospod varuh človekovih pravic, spoštovani gospod minister, predstavniki vlade, spoštovani zbor. Poslanci Nove Slovenije skrbno spremljamo delo varuha človekovih pravic, zato bi želela izpostaviti samo nekatere zadeve iz poročila v zvezi s komentarjema na poročilo vlade. Mislim, da posamezne ali pa konkretne primere bodo pa predstavili tudi moji kolegi. Varuh človekovih pravic opozarja na prezasedenost slovenskih zaporov. Srednjeročno in dolgoročno tudi ni pričakovati, da se bo zmanjšalo število zaprtih in priprtih oseb, prej nasprotno. Zadnjih pet let zaporedoma se povečuje število zaprtih oseb, kar nas opozarja, da so na tem področju potrebne investicije. Gradi se sicer novi zapor v Kopru, vendar je marsikje potrebna adaptacija obstoječih zaporov, za kar pa vlada namenja premalo sredstev. Je pa tudi res, da se standard zapornikov realno zmanjšuje, saj se zmanjšuje tudi standard ogromnega števila slovenskih državljanov, ki svojim družinam komaj zagotavljajo minimalno raven. Tudi revščina pomeni kršenje človekovih pravic. Vsekakor pa je v skladu z osnovnimi civilizacijskimi standardi, da se tudi zapornikom omogoči človeka dostojno bivanje. Opozorila varuha človekovih pravic na področju skrbi za osebe z duševnimi motnjami je treba jemati skrajno resno. Osebe z duševnimi motnjami so nadvse ranljive in nemočne pri zaščiti svojih pravic, zato je treba še posebej paziti, da ne pride do maltretiranja in mučenja s strani zaposlenih v teh zavodih. Problem dolgotrajnih sodnih postopkov se vleče že kar preveč časa in o tem poroča varuh človekovih pravic že nekaj let. Žalostno je, da vlada pripravlja takšne zakone, ki jih moraš že po letu ali dveh spreminjati in dopolnjevati. Tudi v svojem poročilu je navedla, da ima v pripravi spremembe zakona o izvršbi in zavarovanju, ki je bil z velikim pompom sprejet pred dvema letoma, pa ga je treba ponovno spreminjati. Na delovnopravnem področju so zaostanki največji, hkrati pa so stranke v teh postopkih pogosto tudi eksistenčno ogrožene, zato v poročilu vlade pogrešamo rešitve, kako bo zadeve rešila na tem področju Varuh človekovih pravic opozarja v zvezi s policijskimi postopki na neprimerne prostore za pridržanje. Vlada je v odgovoru navedla le, da bo opravila vzdrževalna dela v skladu z obstoječimi finančnimi sredstvi. To pa ne pomeni veliko. Opozoriti želimo tudi na primere družinskega nasilja, ko se policisti ne odzivajo pravočasno na klic v sili. Nasilje v družine ni nič manj nevarno, je pa močno prikrito. Sicer pa si policija želi večji nadzor nad ljudmi, zato se je treba upreti vsem, vsakemu kršenju na tem področju. Pri kršenju človekovih pravic prav posebej bode v oči onemogočanja vpogleda v zdravstveno dokumentacijo. Posebno pozornost velja vračanju premoženja nekdanjim lastnikom. Pristojni organi se morajo držati zakonov, pri čemer ne sme biti nikakršnih izgovorov za zavlačevanje. Gospodu varuhu človekovih pravic se zahvaljujemo za vse, kar je dobrega storil na tem področju, in želimo, da bi mu vlada bolj prisluhnila. Smo pa prepričani, da nekatere njegove izjave oziroma komentarji niso bili v duhu varuha, pri tem zlasti mislimo na odgovor, ko je bil vprašan, kaj si misli o nadškofovih izjavah. To čutimo kot napako, kot nenormalnost razmer. Hvala lepa.
Hvala vam, kolegica Zupanova. Poslanska stališča poslanske skupine Socialdemokratske stranke bo predstavil kolega Pavle Rupar, s tem bomo tudi izčrpali predstavitve poslanskih skupin. V imenu poslanske skupine SLS+SKD - prav? Kolega Rupar, imate besedo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani gospod Hanžek, spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi. Socialdemokrati smo nad poročilom varuha človekovih pravic razočarani. Razočarani samo zato, ker je to neizpeta zgodba, nadaljevanje poročila preteklega, predpreteklega in kdove koliko let še nazaj. Priznanje pa seveda izražamo gospodu varuhu človekovih pravic za tako delo. Za delo, da sprejema ljudi, da sprejema na znanje njihove probleme ter da se s svojo ekipo ubada in opozarja na nepravilnosti. V letošnjem oziroma v poročilu za 1999. leto in leto 2000 zopet lahko najdemo iste naslove: problemi socialnega varstva, državljanstva, policije, tožilstva, odvetništva, denacionalizacija, problemi v zaporih, kršenje pravic delavcev, kmetov, da ne govorim otrok, vendar pa se sprašujemo, kaj vendar storimo mi: vlada, državni zbor, vsi tisti, ki smo voljeni in poklicani za to, da prisluhnemo poročilu varuha človekovih pravic. Nič ne storimo. Naša velika napaka je, da si poročilo vzamemo v roke, rečemo: o, Čanžek je zopet nekaj napisal, komaj čakamo, da bo [[...]]- [[Odziv iz klopi.]] Pardon, se opravičujem - komaj čakamo, da bo točka izpeta, da bo seja mimo, potem si pa rečemo nasvidenje do naslednjega leta. In zgodba se enostavno ponovi. Da se pojavljajo besede kot "ne bom vas utrujal s komentarji na poročilo varuha" ali pa, da predstavniki v tem državnem zboru vladnih strank govorijo, da bodo opozorili vlado, da naj nekaj stori, je kratko rečeno nonsens. Vlada je tista, ki bi morala prebrati poročilo od točke do točke in opozoriti, kateri zakoni so pa tisti, ki jih je treba spremeniti zato, da bo naslednje poročilo boljše, da bo kompliment varuhu človekovih pravic in kompliment vladi, pa tudi državnemu zboru, ki bo te zakone sprejemal. Tako se pa zelo redko zgodi, da vendar doživimo popravek kakšnega zakona, ga v parlamentu sprejmemo in ga vrnemo v izvajanje, izvaja se pa ne. Torej, zopet smo naredili krog, ki se ponavlja in se ponavlja, ljudje pa s svojimi zahtevami po uveljavitvi in spoštovanju pravic nenehno hodijo na isti naslov. Rad bi opozoril, da je vsak od nas, ki smo poklicani, dolžan narediti vsaj majhen del za to, da se v tej naši državi odpravijo posledice nespoštovanja človekovih pravic. Tudi državni zbor, tudi kolegij predsednika državnega zbora, ne, da dobimo dnevni red, tako kot je na primer ta seja, ko je prvih 15 točk izključno denar. Denar, denar, denar. Kapital. Da je drugi del tega dnevnega reda: ratifikacije, sporazumi, približevanje Evropski uniji. Saj trdim, da je pravilno, da je tako, ampak na celi seji nimamo niti enega zakona, s katerim bi odpravili najmanjšo malenkost, ki je kot opozorilo navedeno v poročilu za leto 1999 in 2000. Menim, da nas je lahko - kakorkoli že, od vlade do državnega zbora - vendarle sram, ker s tem izražamo nespoštovanje do dela kolektiva in gospoda ombudsmana ter da nikakor nočemo in želimo svojim državljanom, da bi živeli bolje, predvsem pa, da bi se njihove pravice, ki jih imajo v ustavi in drugih zakonih zapisane, tudi upoštevale. Zato bi opozoril na koncu samo še na to, da bomo socialdemokrati skušali na vsaki seji tega državnega zbora opozarjati na dnevni red in pa na zakone, ki bodo ali pa jih, tako kot pričakujemo, še vedno ne bo, v zvezi z reševanjem problemom. Želimo si pa, da bi vendar spregledali vsi in da bi spoštovali tudi naziv demokracije, ki se mu reče varuh človekovih pravic. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Rupar. Kolega Božič, boste vi predstavili stališče poslanske skupine? Prosim, če predstavite stališče poslanske skupine SLS + SKD Slovenske ljudske stranke, in po mojem seznamu boste zadnji od predstavnikov poslanskih skupin. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice, kolegi, varuh človekovih pravic in gospod minister, lepo pozdravljeni. V naši stranki smo vsako poročilo varuha človekovih pravic skrbno obravnavali in tudi varuha človekovih pravic smo povabili na naš razgovor. Strinjamo se s poročilom odbora za notranjo politiko in bomo vse predlagane sklepe tudi podprli. Mogoče ni prav, da se komentira, ampak prav bi bilo, da bi ponovili nekaj, kar je moj predhodnik rekel. Tu, v tej dvorani bomo sprejemali zakone, ki bodo prihajali, ki bodo urejali to, kar varuh človekovih pravic leta in leta zahteva. Mi smo pripravljeni, da bomo to sprejeli. Pripravljeni smo bili in smo tudi poprejšnjega varuha kandidirali še ponovnoza varuha človekovih pravic, a danes je ta gospod minister za pravosodje. Mislim in upam, da bo prinesel na klopi v naš zbor veliko zakonov, ki jih je že predlagal, in da jih bomo tudi potrdili. Takrat prosim, da boste imeli razumevanje vsi, da bomo tak zakon tudi sprejeli in ga ne vlekli v nedogled, ampak v čim krajšem času. To je naša želja. Kajti, samo govoriti, da podpiramo sklepe, ki jih predlaga varuh človekovih pravic, ni dovolj. Zakon, ki ureja zadeve, ki jih kritizira varuh človekovih pravic, je tu, v tej dvorani prednosten, naj se ga hitro sprejme in to je želja naše poslanske skupine. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Božič. S predstavitvijo stališč vaše poslanske skupine smo izčrpali predstavitve poslanskih [[...]]Kolegica Majda Širca v imenu poslanske skupine, prosim.
Hvala lepa. Hvala za besedo. Zagotovo ni zanemarjati težo poročila, ki je eno ali skorajda edino legitimno ali kar najmočnejše orodje, ki ga ima varuh v rokah, če rečem, da je njegova moč "včasih precej zvedena na simbolno raven" - na raven opazovalca in opozarjevalca, tistega, ki opozarja in ki opazuje. Seveda s tem ne omejujem in ne omejujemo vloge varuha na njegove, bom rekla, "terapevtske učinke". Poročilo je zagotovo institucionalnen, legalen akt, ki artikulira napetosti in nepravilnosti, zagotovo pa tudi pomanjkljivosti v našem okolju. Po drugi strani ni zanemarjati teže poročila tudi zaradi tega, ker v današnjem času so civilnodružbena gibanja, ki so bila v preteklosti močnejša, učinkovitejša, v devetdesetih letih oziroma v današnjem času manj prisotna kot prej, kar je na nek način logično, glede na to, da demokracija naj ne bi kršitve širila, temveč jih omejevala; še več, demokratična ureditev jih naj ne bi sploh omogočala. Današnji čas, če gledam v globalnem smislu, ne samo v evropskem oziroma v našem prostoru, izkazuje zagotovo drugačno naravo tako imenovane demokracije oziroma globalnega nerazumevanja enakosti med ljudmi; še več, izkazuje tudi strah pred strastmi, ki izbijajo kot pokrovka na loncu, kjer so se potiskale nerešene napetosti. Dogodki v tem mesecu v svetu na to močno opozarjajo. In vesela sem oziroma mislim, da je, če govorim v svojem imenu, prav, da je varuh človekovih pravic v tem stavku samo opozoril tudi na to, kar sem ravnokar povedala. Zagotovo pa je precej neprijetno in kar težko slišati povzetke, ki smo jih izbrali iz tega poročila. Kot prvo, se v državnem zboru težko soočamo že z dejstvom, da dve poročili naenkrat obravnavamo, kar pomeni, da se je teža - čeprav, kot pravim, dostikrat precej simbolna - poročila iz leta 1999 zmanjšala že s tem, da poročilo sploh ni bilo obravnavano. Zelo, zelo težko se je soočati s stavki, kot so [[...]]
Vas lahko prekinem, nekomu telefon dela.
da imamo zakone, ki se jih ne da izvrševati, kot je naglasil danes varuh človekovih pravic, da je kršenje zakonov in podzakonskih predpisov zelo široko in da je komunikacija med uradniki, tako na državnem kot občinskem nivoju z občani, tako rekoč nikakršna in da je neetičnost državnih uslužbencev zelo prisotna. Kljub temu da naj bi vlada, kot je bilo poudarjeno, prvič sploh prebrala v celoti, kot ste dejali, gospod varuh - kljub temu da je vlada to prvič naredila, vseeno ne velja zanemariti njenih zaključkov in ne velja spregledati tistih ukrepov, ki so znotraj tega poročila prisotni. Se pravi, zakonskih premikov, ki so se zgodili v smislu tistih najhujših zaznamkov kršenja človekovih pravic, tako na zakonskem nivoju, na nivoju infrastrukture in ostalih posegov, ki jih prinaša konec koncev tudi antibirokratski program, katerih učinke bomo deležni - predpostavljam, v pozitivnem smislu. V Liberalni demokraciji smo predlagali, da varuh v prihodnje izkoristi svojo pravico, da poleg letnega poročila predloži državnemu zboru tudi parcialno poročilo in to ne samo v tistih trenutkih, ko se določena vprašanja bolj aktualna, ampak nasploh. Glede na možnosti, ki jih imamo, in glede na to, da se večkrat znajdemo v poziciji, ko smo odlepljeni od stvarnosti, s katero se varuh že po svoji naravi dela mnogo bolj srečuje kot mi, bomo vsakih takih poročil veseli. Dejstvo pa je, da zakonske te rešitve - ne samo zakonske, ampak tudi tiste, danes, kot pravite, pomanjkljivih podzakonskih aktih, s čimer se tudi sama strinjam, sami strinjamo - vedno ne rešujejo probleme, ki se včasih potiskajo, rekoč, da so rešene, potiskajo v podzavest, potem pa izbijejo. Hvala lepa.
Hvala vam, kolegica Širca. Sprašujem, ali želi še katera od poslanskih skupin besedo? [[Ne želi.]] Zato dajem besedo poslankam in poslancem. Rad bi vas obvestil, da se je pisno prijavilo k razpravi pet naših kolegov oziroma štirje, če sedaj prav razumem: kolega Bernik, Sok, Juri in Lavrinc. Kolega Vizjak?
Oprostite, jaz sem se pisno prijavil in me niste prebral.
Bomo takoj pogledali. Da, imate prav, prvi ste. Prvi ste. Kolega Vizjak, imate prvi besedo. Hvala lepa za to opozorilo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki vlade, seveda, spoštovan varuh človekovih pravic. Moja diskusija in moj nastop bo predvsem v samo enem delu tega poročila. Predvsem se bom osredotočil na stvar, ki jo razmeroma dobro poznam in katero delo sem do tega mandata poslanca tudi opravljal, gre pa za zadeve, povezane z delovnimi razmerji, in za reševanje sporov, povezanih z delovnimi razmerji. Varuh človekovih pravic v poročilu za leto 2000 ugotavlja pripad pobud v zvezi s samimi delovnimi razmerji. To pomeni, da se je število teh pobud povečalo, kar ilustrira tudi stanje, da se ta problematika zaostruje in postaja še bolj pereča kot v preteklih letih, ko smo že ugotavljali, da je zelo pereča. To ne nazadnje zaznavamo v vsakdanjem življenju in me ob tem zelo nekako moti, da ob ugotovitvah, katere so tiste nepravilnosti, in ob tem, da imamo seveda v parlamentarnem postopku nov zakon o delovnih razmerjih - sam ocenjujem, da nov zakon o delovnih razmerjih ne bo bistveno zmanjšal tega pripada in sem pravzaprav prepričan, da ga bo celo povečal. Poglejte. Sam sem opravljal delo inšpektorja za delo skoraj pet let in imam na podlagi tega določene izkušnje. Predvsem sem videl na terenu obup ljudi, ko jim tako formalna, kot seveda tudi - to se pravi - zakonska norma ne uresničuje zadovoljevanja njihovih pravic, kaj šele sodno varstvo kot posledica tega. Če samo govorimo o nezakonitosti prenehanja delovnega razmerja. Novi zakon o delovnih razmerjih bo temeljil na pogodbenem principu, zgolj na pogodbenem principu, kar pomeni, da bosta tudi delodajalec in delomajalec neke vrste pogodbeni stranki, da zakonitosti teh sklenjenih pogodb, kakor tudi nekaterih temeljnih pravic delavca, ki izhajajo iz nekih drugih zakonov - to se pravi v splošnem zakonitosti -; jih ne bo preverjal nihče. Delavec je v tem pogodbenem razmerju bistveno šibkejša pogodbena stranka. Seveda bo delavec na začetku pristal v mogoče tudi zelo sporna razmerja z vidika zakonodaje. To bo seveda ob sporu med delavcem in delodajalcem povzročalo nove in nove spore. Danes poznamo rešitve, ko predvsem za majhne delodajalce, to je za samostojne podjetnike, registrirajo oziroma preverjajo zakonitost pogodb upravni organi; kar pomeni, da tiste pogodbe pridejo vsaj skozi nek filter v veljavo. To se pravi, registracija teh pogodb je pogoj za veljavnost teh pogodb po zaposlitvi. To nudi neko, vsaj tisto minimalno, pravno varstvo delavca do delodajalca. Nova ureditev tega več ne bo poznala. Kar pomeni, da bomo - iz prakse sodeč vam lahko to zatrdim - imeli na trgu oziroma v praksi bistveno večje število nezakonitih pogodb, ki bodo rezultirale spor šele takrat, kadar bo prišlo do težav med delavcem in delodajalcem in nič prej. Takrat je pa ponavadi prepozno karkoli reševati in zadeva bo najprej in zopet končala na sodišču in seveda, delavec bo lahko svojo pravico in svoj epilog iskal; pač po neki zelo dolgi poti. Mislim, da to ni ustrezno. Želim poudariti, da nov zakon ne bo rešil teh problemov, kvečjemu jih bo povečal. Zato tu menim sam, da bi bilo treba vpeljati neke instrumente, registracije, preverjanja teh pogodb. Ne iz naslova vsebine, ne iz naslova, kolikšna bo kakršna plača, kolikšen bo kak dopust; predvsem iz naslova zakonitosti. Zakon o delovnih razmerjih predpisuje okvirje te pogodbe, zakonske okvirje. Tudi neka druga zakonodaja to še nadgrajuje, dograjuje. Zelo težko bo, če ne bo nihče pred veljavnostjo te pogodbe te pogodbe vsaj "prečekiral" v smislu zakonitosti. Zato predlagam, da je eno predhodno varstvo kršitev že v tem smislu. Predvsem zaradi pripada teh zadev, ki izvirajo iz poročila za 2000. Težko bi se tudi strinjal z delom poglavja 2.6, ki govori o delovnih razmerjih in brezposelnosti, da inšpekcija dela nima dovolj pooblastil. Mi imamo nov zakon o inšpekciji dela, mi imamo tudi dopolnitve zakonodaje o inšpekciji dela. Inšpekcija dela je regulirana z novo najnovejšo zakonodajo, kar se tega tiče. In učinkovitost inšpektorjev je seveda kar precejšnja in zadostna. Res pa je, da se, tako kot vse druge inšpekcije, tudi inšpekcija dela srečuje s tistimi tipičnimi problemi. In enega, ki se mi zdi,ki ste ga tudi omenili, bi tu izpostavil. To je ta, tako imenovana e-država ali kakorkoli jo imenujemo. Inšpekcija danes nima dostopa do baz podatkov, do tistih podatkov, katere nujno potrebuje pri vsakdanjem delu. Naj vam navedem primer. Če inšpektor dela odkrije nekega delavca in želi preverjati status, mora pisno zaprositi najprej zavod za zaposlovanje glede tega, ali je izdano zanj delovno dovoljenje oziroma - to se pravi, če je tujec - ali je tam prijavljen kot brezposeln. To traja 14 dni, da dobi dopis nazaj. Vsa ta komunikacija: ali je prijavljen v zdravstveno zavarovanje, ali je prijavljen v pokojninsko zavarovanje, vsa ta komunikacija traja in to je popolnoma nevzdržno, kajti inšpekcija ima pravico do teh podatkov, vendar so ji dosegljivi po izredno zastareli poti. Zato mislim, da če ta naša država misli resno s to tako imenovano e-državo in s tem elektronskim poslovanjem, je predvsem treba, da razni uradniki na številnih področjih imajo dostop do tistih baz, do katerih pač imajo v skladu z zakonom pooblastila. Tu se nenazadnje lahko navežem tudi na ta tako antibirokratski program. Poglejte, antibirokratski program ne bomo dosegli s tem, da bomo samostojni podjetniki pač določenih dovoljenj ne potrebujejo, temveč da te postopke poenostavili, predvsem v tem smislu, da posameznik ni dolžan hoditi na pet naslovov, k petimi uradnikom po iste papirje ali pa podobne papirje, če si jih lahko ti uradniki med seboj pridobijo po uradni dolžnosti. To se mi zdi bistveno pri antibirokratskem programu in ne vem,če je na tem področju kaj narejenega. Priča smo bili enemu predlogu, kako servisirati antibirokratski program s spremembo zakona o gospodarskih družbah, pred približno nekaj meseci - to ni pravi pristop. To, da samostojnim podjetnikom ali katerikoli družbam pač ne nalagamo več pridobitev nekega dovoljenja, ki je povezano z izpolnjevanjem nekih tehničnih pogojev, se mi zdi, da je to slaba popotnica antibirokratskemu programu. Še enkrat poudarjam; prepričan sem, da če se bodo uradniki zavedali, da so servis državljanom, takrat bo dosežen antibirokratski program. In če bodo delali po zakonu o splošnem upravnem postopku, to, kar jim je danes dolžnost, da če si lahko podatke pridobijo po uradni dolžnosti, da s tem ne obremenjujejo stranke, se mi zdi, da je to tisti način, s katerim bomo poenostavili postopke, pa seveda, da se vsi upravni organi tudi držijo rokov, ki so jim že tako ali tako predpisani. Tega ni in tu je prvi korak, po moje, k izvrševanju tega antibirokratskeega programa. Tu sem malo zašel v ta antibirokratski program, nadaljeval bi še pri delovnih razmerjih. Ključno varstvo pri zaščiti pravic delavcev je sodno varstvo. Tudi v prihodnje, ko bo ta pogodba še bolj dobila na teži, to se pravi, z uveljavitvijo novega zakona o delovnih razmerjih, je sodno varstvo odločilno. Če bo delavec dobil epilog na sodišču v kratkem času, bo pogodba o zaposlitvi učinkovito sredstvo. Če tega ne bo, bo to izredno slabo sredstvo in varuh človekovih pravic, verjemite mi, da boste imeli dela več kot preveč ali pa še trikrat več kot zdaj samo s tem. Če se z uveljavitvijo zakona o delovnih razmerjih ne naredi nekaj tudi na hitrosti, poenostavitvi postopkov, sodnih postopkov pri tistih temeljnih kršitvah teh pogodb o zaposlitvi, bo pripad na sodišča ogromen, kajti praviloma se bodo sprožali spori zaradi nespoštovanja teh pogodb. Mislim, da je tu treba uvesti institut poravnav, tudi mogoč institut prenosa nekaterih pristojnosti na inšpekcijo, kadar so zadeve očitne in trivialne. Zato menim, da je treba ta dva problema - uveljavitev novega zakona o delovnih razmerjih in zakona o delovnih in socialnih sodiščih ter zakona o sodnem postopku - uskladiti, da bosta nekako usklajeno in harmonizarno zaživela. Dotaknil bi se še ene problematike. Varuh človekovih pravic ugotavlja bistveno povečano in problematično področje invalidskega zavarovanja, kjer je indeks celo 123,2. Sicer varuh v nadaljevanju ne navaja razlogov in katere so tiste zadeve, vendar sam tudi v vsakdanjem življenju in tudi v okviru svojega dela, ki sem ga opravljal,opažam, da je to posledica predvsem skrčene blagajne pokojninskega in invalidskega zavarovanja, da tiste ljudi, ki so očitni invalidi, invalidske komisije ne spustijo v invalidsko pokojnino - bodisi polovično bodisi celo - temveč jih umetno vzdržujejo v nekem delovnem razmerju. Ti ljudje so seveda praktično v bolniški cela leta, hkrati pa ne dobijo statusa. Tako stanje je nevzdržno. Celo prepričan sem, da obstajajo tu neki signali tem invalidskim komisijam, naj ne spuščajo preveč teh ljudi - kljub strokovnim argumentom in zdravstvenim argumentom - v invalidsko zavarovanje, da ne bi bremenili te blagajne. Po drugi strani pa bremenijo blagajno po drugi poti, kar v globalu in z vidika državnega proračuna prav nič ne pomeni. Zato menim, da je tudi na tem področju treba nekaj storiti. Hvaležen sem tudi varuhu, da na te zadeve opozarja. Upam, da sem s temi nekimi svojimi pripombami k tem poročilu nakazal morebiti tudi kakšno rešitev. Trudil se pa bom, da bo tudi v prihodnje tako. Hvala.
Hvala lepa vam, kolega Vizjak. Naslednji ima besedo kolega dr. Bernik, za njim kolega Sok.
Hvala lepa, gospod predsednik. Gospod varuh človekovih pravic, zastopniki vlade, dame in gospodje poslanci! Ker poznam vsa poročila, ki so bila do sedaj izdana z vašega urada, mislim, da je vaše zadnje poročilo napredek in vam k temu čestitam. Mislim, da je bilo kar nekaj dobrih besed povedanih o vašem delu; vendar, zdaj si bom pa vzel nekoliko bolj nepopularno stališče, da bom govoril o nekih nepopularnih stvareh. In to so stvari, ki so bile doslej vedno nepopularne in celo v nevarnem teritoriju, v katerega ne prejšnji ne sedajšnji varuh človekovih pravic ni upal pristopiti. Najprej naj rečem, da je ta urad pravzaprav blizu ljudi, vsaj moral bi biti blizu ljudi. Vendar z ozirom na to, da je to poročilo, in vsa prejšnja poročila, tiskano na elegantnem papirju in luksuzno opremljeno, dvomim, da je to poročilo razdeljeno ljudem in dostopno ljudem v takem številu, kot bi moralo biti. Zato priporočilo,ki ga imam, da bi se to poročilo izdalo na navadnem papirju itn. in se ga razdelilo ljudem, tudi nam poslancem, tako da lahko to poročilo damo ljudem, ki prihajajo do nas. Na vsak način se mi zdi, da bi bilo tudi treba razmislili o tem, kako je vaš urad organiziran. Ponekod poznajo sistem, kjer uporabljajo razne praktikante, morda študente prava itn., da se seznanijo s temi problemi in tudi začenjajo raziskovati gotove probleme oziroma kakšne stvari na terenu, do katerih vi nimate zmogljivosti. Tako bi, se mi zdi, na eni strani delo bilo bolj uspešno, pokrilo več problemov, na drugi strani bi pa tudi ljudi, ki študirajo na pravu ali kjerkoli že, nekoliko seznanili s težavami, ki jih imajo navadni ljudje. S tem bi tudi razširili koncept naše demokracije. Kot sem že rekel, bom govoril o nekaterih manj popularnih stvareh, in to je enostavno to, da ni v vašem poročilu, ne v vašem sedanjem, ne v nobenem prejšnjem poročilu gospoda Bizjaka, ki je bil vaš predhodnik, omenjenih nekaj zelo važnih stvari. Ne vem, kako vi razumete koncept človekovih pravic. V Združenih državah se enkrat na leto - na zelo zanimiv koncept, ki je bil izražen nekako tako: "Človekove pravice so kot oblačilo iz celotnega platna. Če hočete imeti oblačilo, ga ne morete deliti." Torej pod človekove pravice spada prav vse, tudi če je nepopularno. Torej, človekove pravice so nedeljene. Ko je bilo pred kratkim odkrito novo grobišče, morda ste se kaj oglasili, tega nisem zasledil, če ste se, se opravičujem, če se pa niste, me pa zelo zanima, zakaj. Kajti to grobišče kaže na znake zločina, ki se je sicer zgodil pred mnogimi leti, vendar mi sedimo tukaj in govorimo o vseh drugih stvareh, o tem, da se pa kršijo pravice ljudi, ki so bili ubiti po vojni, in kažejo na zločine, se ne reče nič. Nekaj formalnosti se zgodi, potem se pa vse skupaj ustavi in kosti gredo v Maribor, kjer so potem spravljene, da se bodo pokopale - morda. Z vami sem govoril takrat, ko ste na naše povabilo prišli v našo poslansko skupino, da se pogovorimo, kakšen je vaš koncept. Seveda smo vsi glasovali za vas. Takrat sem vam tudi teoretičnen problem povedal - ni ime in tako dalje - kaj bi vi naredili, če bi prišli do takega stanja. To se pravi, odkritja stvari, ki jih prej niste vedeli, da so tukaj ljudje pokopani - se nič ne zgodi. Kaj bi vi naredili? Malo naivno ste mi sicer odgovorili, da bi sklicali tiskovno konferenco. Nisem nadaljeval tega in bi bil prav vesel, če bi jo sklicali. O tem seveda, kaj bi tam rekli, je pa druga stvar. Torej, sprašujem vas, kaj nameravate narediti z ozirom na te povojne zločine. Je že pol stoletja šlo mimo, nimajo ne imena, niso identificirani, nimajo groba, nimajo nobenega spomenika, svojci ne morejo zaključiti svoje žalovanje - torej, v civilizaciji je to naravno. In pa tudi država trpi zaradi tega, ker ne more urediti katastra, kajti mrliški listi niso izdani. Razumem, da ste si vi in pa vaš prednik nekoliko dopisovala o teh stvareh, ampak varuh človekovih pravic ni za to, da si dopisuje, pa se nič ne naredi. Tukaj je tisti teritorij, na katerega morate vi stopiti odločno, brez bojazni, ne glede na to, na čigavem izstopite. In mislim, da tega niste naredili in da je to groba kršitev človekovih pravic do mrtvih, kajti tudi mrtvi so spoštovanja vredni po naši ustavi. Naj vprašam še tole. Lani je izšla knjiga Brez milosti, ki dokumentirano govori o tem, da so bili po vojni iz bolnišnic vzeti ranjenci in so nato izginili. Vendar, dokumenti o tem so ostali. Ne vem, če poznate to knjigo. Ne vem, če jo je gospod Bizjak poznal. To se je zgodilo že lani. Državna tožilka ni nič rekla. Ja za božjo vlogo, v kakšni pravni državi pa smo!? Tukaj sedimo in nič se ne zgodi. Torej, gospod varuh človekovih pravic, upam, da boste razširili vaš koncept človekovih pravic in se tudi tukaj postavili za ljudi, katerim so te pravice odvzete. Če vi tega ne morete narediti ali ne želite, bom pa predlagal, da državni zbor postavi posebnega varuha pravic za to področje. Sedaj smo v patetičnem stanju, ko smo šli skozi razne faze v zadnjih petdesetih letih, in sicer uboji, povojni uboji, državna tajnost, potem razglaševanje za zločince - to so bili slovenski državljani - in nato opravičilo. Zelo lepo, vendar to opravičilo ne more biti nadomestitev, zadoščenje ljudem, ki so trpeli krivico. Tudi ta opravičila ne morejo biti začetek sprave, ki jo tako nujno potrebujemo. Poglejte, ko prebiram te stvari o človekovih pravicah, sem naletel na nekega, bi rekel, pravnika za človekove pravice v Angliji, ki razmišlja o teh zadevah in pravi tudi to, da molk ali potem: češ, sprava in tako dalje, je znak za sramotno strahopetnost ali pa hotenje, da se stvari zakrijejo. Ob tem pa Hanna Aren pravi, "ljudje smo nesposobni odpustiti, česar ne moremo kaznovati". Dobro, s to filozofijo se ne strinjam, čeprav je res, da bi morali zločinci biti identificirani in tudi postavljeni pred sodišče. Vendar tukaj tega ne zagovarjam, zagovarjam trenutno to, da se tistim, ki so pokopani brez časti, brez dostojanstva, da se jim to vrne. In prosim, gospod varuh človekovih pravic, da o tem razmislite in tudi ukrepate. Želim vam veliko uspeha pri tem in upam, da bomo imeli o tej stvari še dober dialog. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Sok. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa predsedujoča. Pozdravljam varuha človekovih pravic, gospoda ministra, ostale predstavnike vlade, spoštovane kolegice in kolege! Dejansko sem eden mlajših poslancev tega državnega zbora, bi rekel, s kratkim parlamentarnim delom in s kratkimi izkušnjami v tem delu. Ampak moram reči, da to, kar jepred mano govoril moj poslanski kolega dr. Bernik, je zaskrbljujoče tudi zame, ki sem rojen veliko, veliko let po vojni. Da mi teh zadev nismo dokončali, to bi nas moralo pravzaprav vse skupaj skrbeti, ker to izredno obremenjuje našo sedanjo stvarnost, birekel, tudi našo prihodnost, če ne bomo tega razčistili. Zadeve, ki so bile odkrite v Slovenski Bistrici, so pretresljive. Govorimo o Srebrenici, o množičnih grobiščih po Bosni, Srbiji in na Hrvaškem, ne govorimo pa o tistem, kar se je zgodilo pred malo več kot pol stoletja na naših tleh, kjer mi živimo. Torej, to je resnično izredno zaskrbljujoče. Zdaj pa bom povedal, zakaj sem se prijavil k tej razpravi. Bolj kot samo poročilo varuha človekovih pravic me je prisililo k tej razpravi mnenje, ki ga je k temu dala vlada in pa dodatno poročilo oziroma poročilo odbora za notranjo politiko. Nimam dovolj časa, da bi lahko temeljito te zadeve primerjal, ampak na hitro sem, zahvaljajoč temu pač, ker imamo prek centra vlade za informaranje vsa stališča, vse sklepein vse v naši računalniški mreži shranjene. Ko sem to na hitro primerjal, sem ugotovil, da se pravzaprav te zadeve iz leta v leto bolj ali manj pojavljajo enako: isti, podobni sklepi, kot so tukaj navedeni. In iz tega zaključujem, da se pravzaprav zadeve ne razrešujejo. Ne vem na koncu, čemu služi potem razprava o samem poročilu: ali temu, da je zadoščeno sami proceduri, kar pač zakonodaja tako nalaga, da mora državni zbor obravnavati in po možnosti sprejeti poročilo, ali pa je to namenjeno temu, da se vendar na podlagi obravnave tega poročila nekaj v naši stvarnosti tudi premakne, nekaj začne spreminjati in dogajati na drugačen način. Varuh v svojem poročilu izpostavlja en velik problem, da je pri različnih postopkih na različnih področjih še vedno problem nedodelana, nedosledna ali pa manjkajoča zakonodaja. In to je seveda tisti pravi očitek, tako vladi Republike Slovenije kot temu državnemu zboru, ki teh zadev hitreje ne uredi. Druga stvar, na katero bi pa rad opozoril in o kateri bi rad malo širše razpravljal, pa je seveda neuresničevanje te zakonodaje. Se pravi, nekaj tistega, čemer se reče samovolja, nespoštovanje oziroma lahko bi z eno besedo rekel: nedelo. Poglejte, denacionalizacija je že en takšen problem. Zakonodaja je jasna, ustavno sodišče jedvakrat, trikrat ali celo štirikrat podalo svoja mnenja. Tu je vse jasno, tu ni več možno nič kaj novega odkriti. Zadevo moramo na takšen in takšen način, kot jo zakon predvideva, uresničiti. Pa vseeno se državno tožilstvo znova in znova, se pravi državnainstitucija, pritožuje na izdane odločbe, s tem postopke draži, jih zavlačuje, dejansko torej povzroča strošek tej državi in nas v očeh Evropske skupnosti, kamor bi radi prišli, pač dela nekompetentne oziroma nas dela neodgovorne sogovornike. Tri zadeve takšen izredne samovolje, ki seveda je v nasprotju z obstoječo zakonodajo, bi rad postavil. Na strani 34, recimo - všeč mi je, da je varuh podal v poročilu konkretne primere, torej takšne, ki jih tudi sami poznamo, veliko iz prakse, zato je lažje razpravljati o tem poročilu. Na strani 34 izpostavlja problem, in sicer ki poteka na delovnem socialnem sodišču. In sicer je tu navedel situacijo, ko na višjem delovnem in socialnem sodišču v Ljubljani nek spor traja že tri leta, in potem ugotavlja, da je zaradi dolžine trajanja tega postopka resno ogrožena socialna varnost in pa človeško dostojanstvo teh ali pa te osebe, ki se je na tem sodišču znašla. Stvarno, kako si lahko predstavljamo, da nek taki proces traja tri leta! Sam osebno pa poznam banalno zadevo v delovnem sporu, ki je na sodišču potekala devet let. Kako lahko nekdo, ki je ostal brez dela, devet let preživi? Vprašam vas vse, vas, gospodje poslanci in poslanki. Kako bi lahko devet let ostal na cesti brez vsakega dohodka? Kje je tu logika, da neko sodišče devet let ne konča nekega postopka? Varuh je izpostavil mile proti devetim letom, on omenja primer s tremi leti, ampak že to je bistveno bistveno preveč. Drug takšen primer je zapisan na strani 36, s podnaslovom Je razžaljeno sodišče lahko nepristransko? Spet obravnava primer, ki se je začel leta 1993, in sicer na okrajnem sodišču v Novem mestu in se do leta 2000 ni končal. Ker se do leta 2000 ni končal, je prizadeta oseba temu sodišču očitala naslednje: pisala je sodišču pismo. V tem pismu je sodišču očitala, da je zadevo: prvič - "zafuralo"; drugič - da so barabe, ki mirujejo; tretjič - če niso sposobni soditi, naj pridejo drugi sodniki, oni pa naj gredo kidat gnoj; četrtič - da mislijo samo na počitnice in petič - da od njih stranke prejemajo denar in da jim ni treba delati. Javni tožilec je vse to opredelil kot žaljivo obrekovanje sodišča in ta oseba, ki sedem let ni mogla dokončati svojega postopka, se je še isto leto znašla na sodišču s tožbo proti njej. Torej, jaz ne vem, mogoče so res to hude žalitve - ne vem v čem. Torej, če grem po vrsti. Da so zadevo "zafurali", ne more biti žaljivka, ker če nekdo sedem let ne dela, je zadevo sigurno "zafural". Torej, da so "barabe, ki mirujejo" - šel sem gledat v etimološki slovar, kaj pomeni beseda "baraba"; pravi: malopriden, nič vreden. Upam, da ne bom rabil iskati še sam kakšne imunitete, če potrdim, da tisti, ki sedem let ne konča neke zadeve, da je res baraba. Da če niso sposobni, naj pridejo drugi sodniki, oni pa kidati gnoj. Ne vem, ali je nečastno kidanje gnoja? Potem, da mislijo samo na počitnice, in pa še zadnje, da od strank prejemajo denar in da jim ni treba delati. Seveda, stranke morajo plačevati takso, saj smo državljani, saj nas tako kot sodnike plačujejo iz proračuna državljani. Kaj je v tem primeru, bi rad vedel, takšnega, da je ta tožilec šel in vložil tožbo proti tej osebi? Sam bi to zadevo razumel drugače. Se pravi, tožilstvo ščiti sodišče in izkazuje s tem, ko je proti tej osebi vložilo tožbo, svojo moč, jo zastrašuje in na nek način disciplinira. Se pravi, državljani te države enostavno ne smemo nič reči, ker če bomo karkoli sodišču očitali, je to lahko razumljeno kot žaljivka in potem smo mi tisti, ki bomo, četudi nam sodišče sedem let ne odloči, bomo mi tisti, ki bomo nastradali. Potem, sodnik je s pisanjem sodbe - na strani 38 - počakal na zastaranje kazenskega pregona. To je v nebo vpijoč greh. Se pravi, sodnik ni napisal sodbe tako dolgo, da je zadeva zastarala in da stranka svoje pravice več ni mogla uresničiti. Gospe in gospodje! Za takšna eklatantna kršenja pravic in naše zakonodaje ni treba pisati celi kup sklepov odboru za notranjo politiko, ki se začnejo "državni zbor se strinja..., pospešiti in razvijati je potrebno..., pospešiti je treba..., državni zbor naj prouči..., državni zbor predlaga..., državni zbor predlaga... vlada bi morala..." in 8. sklep, ki se nanaša na to, o čemer sem jaz govoril, se pravi, o nenormalno dolgih postopkih pred sodiščih - 8. sklep pravi: "Glede še vedno prisotnih sodnih zaostankov je potrebno storiti vse, da se bodo stvari učinkoviteje reševale ..." in tako naprej. Jaz bi predlagal namesto vseh teh sklepov čisto enostavno en sam sklep: tisti, ki ne izvršuje in ne izpolnjuje zakonodaje, ki dela v nasprotju s sprejetimi zakonskimi načeli, mora odgovarjati. In kako mora odgovarjati? Če sodišče v normalnem nekem roku ne konča ali pa če sodnik ne napiše tožbe [[...]]Predlagajte! Gospod Božič je prej tukaj omenjal, da ko bodo prišli na vrsto zakoni, da pričakuje našo podporo. Seveda jih bomo podprli, samo vzakonu notri napišite: "Tisti, ki bo ta zakon kršil, bo izgubil delovno mesto." To bi bili pravi sklepi tega državnega zbora. Se pravi, če sodnik ni napisal sodbe, pomeni, da ostane brez službe. Kaj je torej bistvo odločanja oziroma sprejemanja tega poročila? Bistvo, po moji oceni, je, da bi državni zbor sprejel nek obvezujoč sklep, ki bi te zadeve premaknil. Ker, v kolikor bomo o teh zadevah samo govorili in na koncu pač rekli, tako kot običajno: kdo je za poročilo z dodatnimi sklepi, in potem zadevo končali, potem, gospe in gospodje, nismo naredili ničesar. Sigurno je večja odgovornost na koaliciji, ki predstavlja pozicijo v tem državnem zboru, kot na opoziciji. To se verjetno z mano strinjate, kajti vi ste tisti, ki morate in predlagati ustrezno zakonodajo in tisto ustrezno zakonodajo tudi sprejeti. Mi vam lahko pri tem pomagamo, ne moremo pa mi tega narediti, tudi ne v skladu z vašo koalicijsko pogodbo, v kateri je zapisano, da nobenega našega predloga ne boste sprejeli. Da končam. Torej, premalo je samo opozarjati na te probleme. Mislim, da bi državni zbor moral sprejeti sklep, da se zakonodaja mora izvrševati. Tisti, ki pa zakonodaje ne izvršuje, pa mora na nek način odgovarjati, bodisi kazensko ali pa tako, kot sem predlagal, da če tako eklatantno krši zakonodajo, da sodbe ne napiše, da ostane brez službe. To bi bile prave rešitve. Vse drugo je seveda delanje megle in pa razprava brez prave vrednosti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Juri, izvolite.
Hvala, podpredsednica. Jaz bom bistveno krajši. Da se vrnem na pohvale, ki jih je na začetku marsikdo izrekel. Tem pohvalam se tudi sam pridružujem in bi rad še priznanje dal varuhu, gospodu Hanžku, za promptnost pri reagiranju do pojajov, izjav, obnašanj v naši politiki, v naših institucijah, v naši družbi, ki iz naslova varovanja človekovih pravic zadišijo kot odstopanja in odmiki. Vsa pohvala tudi za nedavno hitro reakcijo na neprimerno izjavo nekega našega pomembnega politika, ki je ob dogajanjih v zvezi z dogodki v Združenih državah Amerike in s terorizmom, seveda je poenostavil in nekako razdelil družbo, sodobno družbo na civilizirano in barbarsko. Veste, kaj je povzročila izjava, ki jo je dal včeraj oziroma predvčerajšnjim italijanski premier, ki je sprožila gnev - ne samo islamskega sveta, ampak vse napredne Evrope, ko je razdelil civilizacijo na: zahodno, sodobno, spoštljivo do svobode in islamsko, seveda, kot manjvredno. Ne gre samo za to, da ko se oblikuje ta svetovna antiteroristična koalicija, je to skrajno škodljivo, ampak tudi za to, da se nespoštljivo tak človek vede do človekovih pravic. Zato vas pozivam, gospod varuh, da še naprej tako promptno, ažurno, nas okregate, tudi nas poslance, tudi vsakega izmed nas, ki ima neko javno funkcijo in ki sooblikuje tudi javno mnenje. Iz tega naslova si moramo tudi mi zadati nek bolj strpen odnos do vse teh pojavov in ne tako enostavno poenostavljati vse situacije in zlasti deliti ljudi in družbo na črno in belo, na dobro in slabo, in tako naprej. Še enkrat, vse priznanje. Hvala.
Hvala lepa. Izvajanju gospoda Jurija želi replicirati gospod Podobnik. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Rad bi na kratko repliciral poslanskemu kolegu Juriju. Navedli ste "promptno, ažurno", izjavo varuha človekovih pravic, ko je komentiral izjavo izpostavljenega slovenskega politika, v tem primeru zunanjega ministra. Moje mnenje je drugačno, gospod kolega Juri. Varuh človekovih pravic je s tem hote ali nehote stopil v prostor političnega diskurza, polemiziral je s politikom, s predstavnikom vlade. Ima vso pravico, ampak s tem je stopil v politični prostor. Stopil je v politični prostor. Gospod Bizjak tega ni delal. Kot rečeno, to je bila odločitev gospoda Hanžka, ki je kot taka v celoti legitimna. Ampak gre za vprašanje, ko bo morda še kdaj treba polemizirati s predsednikom države, predsednikom vlade, predsednikom parlamenta. In da ne bo nesporazuma: zunanji minister Republike Slovenije je pravilno reagiral in morda je bila njegova izjava dezinterpretirana. To je moje osebno mnenje. Kot rečeno, pred varuhom človekovih pravic pa je, kot je prej povedal - in zelo cenim njegovo stališče - da mu je gospod Bizjak dal dobro dediščino - in to je stališče, ki me veseli - pa je, kakšen profil, kakšen stil, kakšno podobo bo izoblikoval v svojem delu. Vsak da pečat svojemu delu in s tem vašim dialogom, s to polemiko z zunanjim ministrom ste vpeljali nove metode komunikacije. Stopili ste v politični prostor in kot taki boste tudi obravnavani. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jerovšek, replika na izvajanje gospoda Jurija. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednica. Spoštovani gospod ombudsman. Repliciram v tem smislu na izjavo kolega Jurija, ko je tudi - naj enako začnem - da je gospod Hanžek promptno, ostro in lahko reagiral na neko izjavo, in tudi na njegovo na koncu izrečeno misel, da ni dopustna delitev na temno, belo in črno in tako naprej. S tem se v celoti strinjam, vendarne vem, mogoče sem spregledal, ali je kolega Juri kdaj protestiral oziroma se strinjal tako tenkočutno, reagiral tudi na kakšne druge izjave in pozval tudi morda varuha človekovih pravic, da tudi sam protestira. Jaz bi ob tej priliki, ko se delno tudi strinjam z kolegom Podobnikom, da je v tistem težkem trenutku, ko je trenutna svetovna javnost bila zgrožena, minister izrekel tudi nekoliko težje besede, bi vprašal varuha človekovih pravic: ali ste podobno, kot ste protestirali proti izjavam ministra Rupla ki ste jih označili za rasistične, ali ste protestirali tudi zaradi izjave državne tožilke iz Maribora, da gre pri pobitih v bunkerju v Slovenski Bistrici domnevno za sodelavce okupatorja. Sem iz Slovenske Bistrice in moram povedati, da so se pri meni oglasili svojci pobitih, ki domnevajo, da so njihovi svojci bili pobiti v tem bunkerju. In so se čutili prizadete in zgroženi nad takšno kvalifikacijo. Da bo popolnoma jasno, da mi ne bo kdo očital, da branim kakšne sodelavce okupatorja. Tudi moja družina jezelo trpela pod nacizmom. In tudi krivice so jim "nemškutarji" in "kulturbundovci" na tistem območju storili. Vendar moram navesti pričevanje svojega očeta, da nas je učil, da so tam sicer končali v tistem bunkerju, ker to se je v Bistrici splošno vedelo,tudi nekateri slovenski državljani nemškega rodu, ki pa so bili toliko pošteni, da niso sodelovali z okupatorjem, celo so pomagali partizanom in so se čutili nekrive in niso pravočasno odšli. Ker tisti, ki so pa te krivice delali, tisti so pa pravočasno odnesli pete. In mislim - upam, da boste odgovorili gospod Hanžek, ali ste protestirali ob tem prejudicu. Namreč, ko danes ob izredno aktualni situaciji, ob tem terorističnem napadu, ko je šlo - pa tudi ves svet zahteva, da se razkrije ozadje, kdo je dal naročilo za te poboje, za ta terorizem. In ko smo priča haaškemu sodišču, ko sodijo hrvaškim generalom, ki so storili vojne zločine. Mislim, da nam je vsem popolnoma jasno, da so verjetno tisti pobiti, po krivem pobiti, na Hrvaškem, civilisti, bili simpatizerji in simpatizerji hrvaškega okupatorju, bili simpatizerji Srbov in so mogoče celo kakšno lobistično pomoč za njih izvedli. Vendar to svetovne javnosti ne omejuje, da jih ne bi sodila in pravilno je, da jih sodno preganja. In moramo paralelo iz tega narediti po 50-ih letih. Tudi pri nas so nekatere stvari popolnoma jasne in jih je treba izvesti. Pri tem bi še rekel, da je iz mnogih razlogov, kot so že kolegi pred meni prej navedli, da je to ugotovitev krivcev, privedba pred sodišča in vse to potrebno zaradi naše prihodnosti. Za te in prihodnje generacije. Da ne bomo s to hipoteko živeli. Hkrati pa seveda že sedaj pravim in dajem pobudo, da ko bodo tožilstva tu na delu - tu upam, da boste reagirali, da boste spodbujali tožilstva, pa upam, da bo prišlo do razjasnitve tega barbarstva na Slovenskem - da ko bodo sodišča opravila svoje delo, če bo prišlo do sodnih izrekov, da pa že sedaj dajem pobudo, da po izreku kazni proglasimo abolicijo, mogoče tudi z zakonom v tem državnem zboru, za tiste, ki so te zločine povzročili. Mislim, da je dovolj huda kazen ali pa vsaj kazen živeti s hipoteko krivde, s katero so živeli, saj ljudski glas po Slovenski Bistrici govori, da nekateri izgubljajo razum, da se jim meša, da [[...]]
Hvala lepa, gospod Jerovšek.
[[...]]v taki in drugačni stiski so, da so [[...]]Hvala lepa.
Hvala lepa. Spoštovani gospod Juri. Javili ste se k besedi oziroma k repliki za nazaj. Dovolite, že v delu prvega izvajanja ste prekoračili današnji dnevni red. Obravnavamo poročilo varuha človekovih pravic za leto 1999 in 2000. Polemika, ki se je odprla, je bila ocena dela varuha v letu 2001. Mislim, da to ni predmet današnjega pogovora, tako da vas vljudno prosim, da se pri svojih izjavah držimo gradiva, ki ga imamo pred sabo. Izvolite, gospod Juri, potem pa nadaljujemo z gospodom Lavrincem. Na kratko. Izvolite.
Ugovoru kolegu Podobniku se odpovedujem. Ga bom pač povzel v naslednjem poročilu. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Lavrinc, izvolite.
Najprej bi rekel, da sem vesel, ker se nam je pridružil kolega Rupar. Za začetek bi prebral misel, ki sem jo prebral včeraj v Delu v anekdoti za danes. "Govoriti in nič povedati je za nekatere politike izredna priložnost, da izrazijo svoje misli." Zakaj sem to tako začel? Zato, ker ne sprejemam kritik na račun tega, da so sklepi presplošni, absolutno ne. Namreč tisti, ki pozabljate, da imamo pri nas ustavo, v kateri že v uvodnem delu piše, da ima v naši državi v rokah oblast ljudstvo in da to oblast izvršujejo tri veje oblasti; tisti, bom rekel, ki to pozabljate, lahko govorite o tem, da bi kar ta državni zbor odločal, kateri sodnik bo še lahko sodil, kateri sodnik ne- seveda, brez ustreznih postopkov in tako naprej. V isti sapi se pa spominjate krivic, ki so se zgodile po vojni in kjer se je prav to počelo. Mislim, da je treba ob tem povedati nekaj. Če poslanec govori tukaj in sramoti delo poslanskega zbora, je to treba povedati na glas; sramoti ga pa zaradi lastne nevednosti. Za moje pojme je to nesramno. Na tej seji državnega zbora je pet zakonov od triindvajsetih vsebinskih, ki natančno to počno, na kar nas opozarja varuh. To pa je, da začnemo s prenovo naše javne uprave. Gospodje, ne do 15. točke, kot je bilo omenjeno tukaj, ampak že pri, se pravi, 12. točki smo pri inšpekcijskem nadzoru. To je seveda samo ena od tistih, ki sem jih imel v mislih. To je prvo. Drugo je to, da kdor podcenjuje, da je država, čeprav še tako majhna, kljub temu le država, da to ni nek majhen čolnič, kjer, denimo, ko spremeniš smer, v trenutku krene po drugi poti. Ne gre tako. Tukaj se bodo rezultati našega zakonodajnega dela, sem prepričan, poznali šele čez toliko in toliko let. Povsodpo svetu je tako. In šele na podlagi priprave analiz ob izvrševanju neke zakonodaje je moč reči, ali je dobra ali je slaba. Da hitimo, to sami poudarjate vedno, in da se pri tem tudi motimo, je to gotovo dejstvo. Prepričan sem, da bomo še več kot deset let popravljali zakone, ki so bili sprejeti v tem obdobju. Ampak ne zamerite mi, pri tem tisti, ki tako pavšalno kritizirate, pozabljate, da smo državo dobili, da imamo svojo, da smo sorazmerno na dobri poti, da imamo šele od nedavnega nazaj, če rečem, v neki državni zgodovini institut varuha človekovih pravic; da se že danes, kot je bilo to že ugotovljeno, obnašamo drugače, kot smo se obnašali v preteklosti. Navsezadnje, vlada je pripravila nekaj, ni pripravila tistega, kar smo mi želeli, je pa pripravila nekaj. Tudi na odboru smo zapisali kar nekaj natančnih sklepov, gospodje, in sramota je - vsi ste dobili poročilo varuha človekovih pravic - sramota je, da se niste pripravili za sejo odbora, na kateri bi lahko natančno povedali, kakšen sklep predlagate. Niti enega nisem dobil vnaprej! Niti danes nisem dobil popravka, niti danes! Nihče ni predlagal popravka sklepa, ki je tu zapisan. Poglejte 5. točko, 5. sklep: "Državni zbor Republike Slovenije predlaga vladi," drugače ne moremo, kaj, jo bomo - ni več izvršnega sveta, gospodje! - "da v zvezi z varstvom človekovih pravic v upravnih postopkih prouči primernost zakonodaje," in tako naprej. Zelo natančno, gospodje, samo prebrati je treba. To je eno. Drugo, mislim, da ob vseh teh kritikah na račun uprave pozabljate na nekaj. Naša uprava je pred zelo zahtevnimi zadevami, to so enkratni projektni: denacionalizacija, poprava človekovih krivic, novi dokumenti. Skratka, obremenjenost uprave je veliko večja, kot bo, ko bomo normalno zafunkcionirali. Zato ne moremo kar tako počez: stvari stojijo, se ne premikajo. Kaj vse smo že storili za to, da bi se sodni postopki odvijali hitreje. Absolutno se strinjam s kritikami, ki so bile izrečene tu, da so še posebej boleči počasni sodni postopki, ko gre za delo sodišča s področja delovnih razmerij. Sam imam primer, po 10 let pravzaprav človek že hodi k meni in postopek še kar teče. Problem zakonodaje s tega področja je, da je stara, da celo tisti, ki sodijo, ne vedo, kako se obravnava itn. Torej, v pripravi je zakon. Ali bo to povsem popravilo stanje na teh sodiščih? Po moje ne. Zato seveda je pričakovati od vlade, da bo storila tudi nekaj konkretnih korakov v smeri izboljšanja pogojev za delo delovnih in socialnih sodišč. Ampak še nekaj bom rekel. Sestaviti proračun je umetnost možnega. Mnogo zahtevanih sprememb, ki so vezane na opozorila varuha človekovih pravic, zahteva nova in dodatna sredstva. Povejte mi, kje jih bomo vzeli. Ne, sam ne podcenjujem problemov, ki ste jih izpostavili v zvezi s krivicami, ki so bile storjene v preteklosti, in tudi nisem jaz tisti, ki naj bi bil varuhov odvetnik. Ampak rekel vam bom tako, na kar ste bili že opozorjeni: pred seboj imamo poročilo za leto 1999 in za leto 2000, ne pluvajmo niti po sebi, ker ju obravnavamo šele danes. Ne vem, ste pozabili, da smo imeli lansko leto najprej peklenski tempo glede evropske zakonodaje in drugo, da smo imeli volitve. Seveda, na tak način normalno pride do nekega izpada. Zato bom rekel, da sem sam prijetno presenečen nad tem, kar se je do sedaj zgodilo. Glede teh problemov, kot sem omenil, ki so bili tu izpostavljeni, in gre za krivice, ki so bile storjene po vojni, sem prepričan, da bo vsa ta stvar našla odraz v poročilu za leto 2001. Upam, da nisem izzval preveč replik. Res pa je tudi, da bi bilo za prihodnje po moje boljše, če se na čim več zadev, ki se obravnavajo, potem ko obravnavamo to poročilo varuha človekovih pravic, obravnavajo po segmentih. Torej, da bi-denimo-tu med nami, pred nami je predstavnik vlade, ampak jaz sem prepričan, da bi denimo za to,kar je s področja delovnopravne zakonodaje, rabili še nekoga, to je nekoga iz tistega ministrstva, ki te stvari pripravlja. Ni rečeno, da smo se izražali popolnoma jasno, in niti ni rečeno, da bo tisti, ki bo bral stenogram ali zapisnik seje državnega zbora, popolnoma ujel misel, ki smo jo želeli povedati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Preden dovolim replike gospodu Soku, gospodu Ruparju in potem gospodu Jerovšku in Podobniku, dovolite, da vas seznanim: državni svet je končal z delom. Državnemu zboru po pogovoru z gospodom predsednika predlagam, da konča z obravnavo poročila danes, potem je uro odmora, da opravi svoje delo odbor za finance, in takoj potem nadaljujemo z izredno sejo. Moja ocena je, glede na to, da je še pet prijavljenih v okviru omejene razprave, pet minut, da bi lahko mogoče do enih končali, vendar je to v vaših rokah, vendar takoj potem, ko bomo končali z obravnavo poročila, bomo naredili odmor, da bo lahko zasedal odbor za finance. Hvala lepa. Najprej ima repliko gospod Sok, potem gospod Rupar in gospod Jerovšek, vse na izvajanje gospoda Lavrinca.
Hvala lepa. Gospod Lavrinc je sicer omenjal poslanskega kolega Ruparja, ampak vseeno sta me dve zadevi v njegovem izvajanju zbodli. Prvo je to, kar je rekel, da naj preberemo. Ali res mislite, gospod Lavrinc, da mi tega ne beremo? Beremo. Glede na to, da je manjša poslanska skupina, si lahko predstavljate, da imamo precej več dela kot vi. Ampak beremo. Če boste šli brat to poročilo, ker ste omenjali denacionalizacijo in popravo krivic, boste lahko notri našli zapis gospoda varuha, da so se lani v drugi polovici leta ti postopki izredno pospešili. To piše. Tudi to piše v poročilu. Se pravi, da se da. Ampak, ker ste že sedem, osem let na oblasti, sem pač neke zadeve naslovil na vladajočo koalicijo, ali pa če hočete, na vašo stranko, ki nosi v tej situaciji največjo odgovornost. Šel sem pogledat. Ti sklepi, ki sem jih prej pač brat, so za mene zelo medli in se ponavljajo iz leta v leto. Torej to, kar se tiče odbora za notranjo politiko. In drugo. Pravite: "govoriti, nič povedati". To je pač subjektivna ocena. Za vas je lahko to, kar smo mi govorili, nič. Jaz lahko rečem, da enako mislim za to, kar ste vi povedali. Se pravi, to ni pomembno. Zato bi vas prosil, da na takšen način ne komunicirate z nami. Torej, opozarjamo na probleme, ki se bolj ali manj pojavljajo iz leta v leto. In nihče mislim, da s tem ni omaloževal dela državnega zbora s to razpravo. Nasprotno! Želeli bi, da bi se nekatere zadeve skozi to razpravo pospešile in pa opravile. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Rupar, izvolite.
Hvala lepa. Sicer ne vem, zakaj se je gospod Lavrinc razveselil mojega prihoda v dvorano, ocenjujem, da ni govoril o mojem nastopu. Ker, če bi, potem bi bila to zelo negativna slika za vas, gospa podpredsednica, ker je polemiziral s poslancem, ki je govoril v imenu poslanske skupine. Sam pa mislim, da polemika na mnenje poslanske skupine vseeno ni dopustna. Kljub vsemu bi bil zelo vesel, če bi ga opozorili, ker to je bilo izzveneto kot replika, sicer se ne bi oglašal. Je pa še nekaj. Veseli me in bi velikokrat priporočal, gospod Lavrinc, da si to, kar si včeraj povedal, nekje zelo umotvorno prebral. Vsakič, ker to najbolj velja prav zate. Ravno zate. Nihče v tem zboru s svojimi nastopi ne sproža toliko polemik, pa toliko replik kot ravno gospod Lavrinc. Zakaj? Zato, ker so vsebinsko njegove izjave res tako globoke, da povzroča ta refleks. Ampak sem dolžan to povedati. Ne nazadnje bi bil pa zelo vesel, če bi lahko oziroma bil voljan poslušati kolege. Jaz se na primer sklepov odbora za notranjo politiko nisem niti z eno besedo dotaknil. Torej gre izvajanje in pa veselje ob mojem prihodu gospoda Lavrinca povsem v negativno oziroma v zelo napačno smer. Tako da bi res prosil za korektnost, pa tudi za spoštovanje kolegov, v glavnem pa, velikokrat berite iskrice.
Hvala lepa. Samo pojasnilo, gospod Rupar. Ko je čas predstavitev mnenj poslanskih skupin, ne mora poslanska skupina, predstavitelj polemizirati s tistim, ki je pred njim predstavil mnenje poslanske skupine, v splošni razpravi pa se sme o opredelitvah posamezne poslanske skupine polemizirati. Hvala lepa. Gospod Jerovšek, izvolite.
Se opravičujem gospa, on je omenil Ruparja, jaz sem zastopal mnenje poslanske skupine. In če se bi ravno lahko vtikal v vsako stvar, potem naj se vtakne gospod v mnenje poslanske skupine, ne pa v Ruparja. Samo toliko sem hotel.
Hvala lepa. Gospod Jerovšek, izvolite.
Hvala lepa. V nastopu gospoda Lavrinca je bilo kar nekaj novosti ali pa - kako bi rekel. Ampak hkrati upam, da je gospod Lavrinc, ko je omenjal, kritiziral dejstvo, da poslanci ne berejo poročil varuha človekovih pravic, imel v mislih svoje poslanske kolege iz svoje poslanske skupine. Kajti po prijavah, pa potem, po diskutiranju, smatram, da to ni moglo na to stran leteti, ker še, mislim, da kar intenzivno sodelujemo in se tudi iz tega vidi, da smo prebrali ta poročila. Drugo pa na njegov izrek, da naj ne pljuvamo po sebi. Jaz se s tem strinjam. Absolutno se s tem strinjam, vendar bi pričakoval, pa ne vem, ali so v teh sklepih odbora za notranjo politiko pa kljub temu zavzeli kakšno kritično stališče do tega, da je z obstrukcijo in zavlačevanjem bilo lani preprečeno, da bi se obravnavalo poročilo preiskovalnih komisij, ki imajo tudi pomembno vlogo na področju človekovih pravic. Namreč, vsaj nekatera poročila so bila iz te tematike, ki se tičejo človekovih pravic. In pričakoval bi od predsednika odbora za notranjo politiko, da bi pravzaprav pozval varuha človekovih pravic, da naj bo v prihodnje pozoren tudi na to, če neka politična skupina zavestno prepreči, da bi se pripravljeno poročilo obravnavalo v državnem zboru, kar se je zgodilo takrat, kot pravi sicer gospod Lavrinc, da smo imeli peklenski tempo; vendar ni opravičila, da se je to zavlačevalo in odlagalo in obstruiralo. Ni opravičila. To je, če se drugod strinjamo, da je treba raven človekovih pravic zagotavljati, potem se je treba tudi na tem področju - in predsednik odbora za notranjo politiko je posebej poklican, da na to opozori. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mislim, da imam še dve repliki. Gospod Podobnik k repliki in potem gospod Jaša Zlobec.
Hvala lepa. Poslanskemu kolegu Lavrincu bi rad na kratko repliciral. Upam, da ne bom s svojo repliko povzročil njegovega srda. Zelo resno sem vzel njegovo stališče, da se je treba tako za delovno telo kot za plenarno sejo dobro pripraviti. Sam se še posebej za en segment poročila dobro pripravil. Najprej bi rad tudi pojasnil. Spomnili se boste, spoštovane kolegice in kolegi, da smo bili pred letom dni ob tem času že v predvolilnem času. In se boste spomnili, da smo iskali rešitve, da bi meseca septembra obravnavali poročilo varuha človekovih pravic. Vmes se je zgodilo turbulentno obdobje menjave vlade in mislim, da lani ni bilo mogoče obravnavati poročila za leto 1999. Res pa je, da bi morda lahko letos šli prej, ampak danes izražam spoštovanje vsem tistim, ki ste na tako dober način pripravili današnjo obravnavo; mislim, da je najboljša doslej. Iz razprave kolega Lavrinca pa naslednje vprašanje, namreč glede kvalitete sklepov in obveščenosti. Zelo pozorno sem prebral sklepe in tudi prvo poročilo in bi kolega Lavrinca predvsem vprašal, na podlagi poročila za leto 1999, stran 49, področje poprave krivic. Vem da je to občutljiva tematika, boleča, ampak je in se moramo z njo ukvarjati. Tako piše: "V pobudah svojcev po vojni pobitih oseb so svojci predlagali, naj varuh sproži pri zakonodajnih in izvršilnih organih ustrezne postopke, da se odkrijejo, primerno označijo in zavarujejo grobišča kot kraji državnega pomena." Poznano mi je, da je v proceduri zakon o vojnih grobiščih in ta del pokriva. Upam, da bo to dobro rešil, in pričakujem, da ga bomo kmalu sprejeli. Naprej: "...da se ugotovijo in popišejo slovenske žrtve povojnih pobojev,..." - tega pa ta zakon ne ureja - [[...]]"evidentira njihova smrt v matičnih knjigah,..." Pred dvema letoma smo sprejeli spremembo zakona o matičnih knjigah. Rad bi informacijo, ali je bila ta rešitev dobra. [[...]]"izdajo svojcem po uradnidolžnosti potrdila o smrti, mrtvim javno izkaže čast, preživelim izreče obžalovanje, pred vso javnostjo pa obsodijo poboji." V nekaterih pobudah je bila tudi zahteva, da mora država svojce uradno seznaniti z usodo njihovih družinskih članov. Pogledal sem dodatno poročilo s predlogi sklepov in tudi razpravo, ki je bila zelo obsežna, na delovnem telesu. Nisem videl, da bi se kdorkoli tega vprašanja dotaknil. Ampak vprašanje pa je, problem pa je. Mene je zelo pretresla informacija o novem odkritju množičnega grobišča na Štajerskem. Zelo me je pretresla. To je naša skupna bolečina. Menim, da bi bilo dobro in modro, da bi morda z enim od sklepov tudi to vprašanje poskušali rešiti, s tem, kar lahko naredimo kot zakonodajno telo. Pričakujem, da bo zakon o vojnih grobiščih v celoti lahko rešil to vprašanje v delu, ki ga lahko rešuje. Nekatera vprašanja pa so, ki jih ta zakon ne bo rešil. Kolega Lavrinc, ali je bila razprava na delovnem telesu tudi o tem vprašanju? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Lavrinc, izvolite.
Najprej bi rekel to, da v sklepih odbora - sklepi odbora nastanejo tako, da nekdo nekaj na odboru predlaga, drugače to ne more nastati. To je prvo. Torej, zato sem bil na nek način vznemirjen ali pa jezen na vse tiste kolege, ki kritizirajo delo odbora. Navsezadnje, gospod Rupar je celo podpredsednik odbora za notranjo politiko. Imate čas, prej ste to dobili, material, od junija meseca dalje je to objavljeno v Poročevalcu. Kdorkoli je želel posebej izpostaviti neke stvari, je imel dovolj časa, če ne drugače, pa med dopustom, pripraviti predloge sklepov. Prepričan sem, da bi takšna stvar potem izgledala drugače. Še danes imamo možnost popraviti ali pa dopolniti, denimo, sklepe. Zato, bom rekel, metakšna, tako počez kritika na nek način prizadane - samo v tistem delu, v eni dvaindvajsetini. Namreč, 22 nas je v odboru. 22 nas je poslank in poslancev, ki smo krivi za tovrstne sklepe. Torej vsak naj vzame svoje breme. Glede tega, ker sem že pri besedi, gospoda Ruparja sem govoril zaradi tega, ker je kritiziral, da prvih 15 točk dnevnega reda govori samo o denarju. Ni res! In zato sem opozoril. Torej, še enkrat pozivam, ne kot predsednik odbora za notranjo politiko, ampak kot vaš poslanski kolega pozivam, vzemimo si čas, saj ni rečeno, da moramo sklepe zdaj sprejeti. Napišite sklep, če bo plasiral ta državni zbor, če bomo o njem opravili diskusijo, ne vidim nobenega razloga, da ne dopolnimo.
Hvala lepa. Gospod Jaša Zlobec, izvolite.
Najprej bi le omenil to, kar je kolega Podobnik govoril o grobovih. Že starogrški dramatik je z Antigono jasno pokazal in povedal, da vsak človek zasluži in mora imeti dostojen pogreb. Skozi celotno umetnost več tisoč let se je ta zadeva ponavljala, vključno z Antigono Dominika Smoleta v slovenskem. O tem mislim, da je sploh grozljivo, da bi izgubljali besede. Ampak moja replika je šla na eno drugo zadevo spoštovanega kolega Podobnika. Kolega Podobnik je nekako poočital Matjažu Hanžku, da se vtika v politiko kot varuh človekovih pravic, kot češ, da bi bila to neka apolitična zadeva, s katero kolega Bizjak ni nikoli prišel v konflikt s politiko. Sam imam kolega Bizjaka človeško zelo rad. Bil je zelo prijazen poslanec, bil je zelo prijazen notranji minister, bil je zelo prijazen ombudsman in je tudi zdaj zelo prijazen pravosodni minister. Samo, če velja to za ministrska mesta in za poslansko funkcijo, je vse v redu. Mislim pa, da ombudsman ne sme biti prijazen človek. Ombudsman mora biti trd, zagrizen, trmast in predvsem nikakor ne sme iti v španovijo s politiko. Ombudsman ima popolnoma drugo polje delovanja in ga ne moremo v nobenem primeru okrcati zaradi tega, ker se ne obnaša dovolj olikano, ali pa ker ne nosi kravate in obleke. In zato mislim, da je prav, da imamo ombudsmana, ki se bo ukvarjal s politiko. Vsi ombudsmani na svetu, ki si zaslužijo to ime, počnejo ravno to. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Podobnik, dovolim, ker sem dovolila tudi gospodu Jaši Zlobcu. Vendarle ta del zopet posega v tisti del, o katerem smo rekli, da prekoračuje naš dnevni red. Izvolite, gospod Podobnik.
Hvala lepa. Sedaj bom v celoti izkoristi dosedanjo določbo poslovnika in bi rad pojasnil svojo navedbo v obliki replike spoštovanemu kolegu Jaši Zlobcu. Šlo je za nesporazum. V ničemer nisem očital, da se gospod Hanžek vtika v politiko. Vsak se lahko vtika v politiko, ampak ko to stori, je stopil v ring politike in bo kot tak obravnavan, in to je odgovorna odločitev. Vrednostno in tudi politično se na nek način potem opredeljuje. Da ne bo nesporazuma, to je bilo pogumno dejanje, korajžno dejanje. Ali bo pa s tem povečal vlogi varuha človekovih pravic in tega instrumenta, je pa drugo vprašanje. Kajti, ko se je opredelil do Rupla, se mora tudi do Kučana ali Drnovška. Kajti, če se ne bo, bodo rekli, zakaj samo do zunanjega ministra, zakaj pa ne do predsednika države. Tukaj ste prestopili Rubikon in naredili odgovorno potezo. Upam, da boste to pozicijo zdržali. Gre za vlogo varuha človekovih pravic, ne za osebo. Upam, da sem vam pojasnil svoja stališča. Vsak lahko javno nastopa in izraža svoja politična ali kakršnakoli druga stališča. Hvala lepa.
Kolega Jerovšek, imate repliko?
Da.
Prosim. Prosim, najprej kolega Jerovšek, potem kolega Rupar.
Da. Tudi sam pravzaprav ne bom ponavljal tega, kar je pred mano kolega Podobnik, kajti tudi sam menim, da ni slabo, če se varuh človekovih pravic spusti tudi v političen prostor. Vendar že prej sem reagiral v tem smislu, ker, vsaj mogoče mediji niso prenesli, vidim, disproporc; vidim relativno ozek politični profil nastopanja, tu pa mora biti varuh človekovih pravic tako širok tudi politično in ideološko, da protestira ob sleherni kršitvi. Ob tej zvezi se mi tudi gospod Zlobec - ne vem, če sem prav razumel, ko ste omenili, da je to samo po sebi umevno, da glede pravice do groba, da gre za grozljivo izgubljanje besed. Verjetno niste tako mislili ali pa nisem dobro razumel. Namreč, predvsem o tej tematiki danes mislim, da je o tej zadevi treba govoriti, pa čeprav obravnavamo poročilo za nazaj. Vendar, mi imamo praktično samo vsake dve leti enkrat pred sabo varuha človekovih pravic in te zadeve moramo. Strinjam se z vami, gospod Zlobec, ko pravite, da je to skozi Antigono ena prastara zadeva. Spominjam se tudi, da je vaš oče v nekem govoru pred leti prvič omenil nekako tako, da je rekel: "Bolečina matere partizana in nemškega mobiliziranca za izgubljenega sina je enaka in oba imata pravico do groba, ima domobranec in ima partizan." Čeprav je to že bilo pred davnimi leti izrečeno in vi ste ponovili, te besede - skoraj praktično - ker je tudi on omenjal Antigono, vendar se ni premaknilo nič. Tu je pa naša odgovornost in pa odgovornost vladajoče strani predvsem velika. Eminentni ljudje, misleci, akademiki so se opredelili, da je tu treba nekaj storiti. In dajmo skupno akcijo, da bomo nekaj storili. Ne bojte se posledic. Posledice bodo pozitivne za slovenski narod, če bomo tukaj nekaj storili. To je breme, bolečina in vidimo, da vedno na novo, na novo prihajamo do tega. Doslej se v to nisem spuščal, ampak sedaj sem pa kot Bistričan v to z neko odgovornostjo potisnjen in veseli me pravzaprav, da ne replicirajo oziroma ne nastopajo več eni s tistim in grozljivim odgovorom, da prekopavajo kosti, pa zbirajo kosti. To je od Antigone naprej človeška dolžnost - pokop umrlih. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Rupar, replika na izvajanje koga.
Gospoda Lavrinca.
Izvolite.
No, mimogrede dolžan sem še opravičilo gospodu Hanžku, ker sem ga menda v govoru preimenoval v Čanžka. Se opravičujem. Ampak, seveda, to je lahko posledica zbeganosti, če nekdo v klopi nenehno maha, pa že naprej, se lahko človek zmoti. In to se je tudi dejansko zgodilo, kajne gospod Lavrinc, midva veva, kdaj. Še enkrat bi opozoril, da opozorite gospoda Lavrinca, naj ne popači osnove oziroma misli, ki je bila povedana v nastopu. Z nobeno besedo se nisem dotaknil niti odbora, niti dela odbora, še manj pa sklepov. Če se pa gospod Lavrinc počuti užaljenega, pa naj potem prebere zgodbo o mačku in repu, ampak vendar; lepo prosim za korektnost še enkrat in ponovno ter če ne gre drugače, vsaj za poslušanje sogovornika. Sam toliko.
Hvala lepa. Še pet jih je zdaj prijavljenih. Gospod Lavrinc, replika. Izvolite.
Hvala lepa. Res bom zelo kratek. Ne maram niti kritike niti diskusije, ki je kar tako počez. Zato sem si dal pripraviti to, kar piše na traku 308, 7. redna seja 19.11.1997. Govori pa o tem, koliko poslancev je bilo ob obravnavi sklepov takratnega poročila varuha človekovih pravic prisotnih. Navajam: "Želi od njih kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Zaključujem razpravo. Ugotavljamo sklepčnost. 48 poslancev je bilo prisotnih." In veseli me, piše se leto 2001, da je med nami tudi gospod Rupar, kajti tisto leto skoraj nikogar iz vrst socialne demokracije Slovenije ni bilo. Hvala lepa.
Hvala lepa. K razpravi vabim gospo Potrata. Izvolite. Gospa Potrata, izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Oglašam sem v podporo tistemu delu nastopa varuha človekovih pravic, ki je govoril o nameri, da bo poseben institut varuha o otrokovih pravic oblikovan v okviru instituta sedaj obstoječega urada varuha človekovih pravic. Zgodba o varuhu otrokovih pravic je zgodba z brado in se je v državnem zboru začela leta 1993, ko je bila sprejeta resolucija o temeljih družinske politike v Republiki Sloveniji in je govorila o zakonski opredelitvi posebnega varuha pravic otrok zaradi prednostnega položaja zaščite otrok in njihovih pravic v družinski politiki. Ta določba ni bila uresničena. Tudi v prejšnjem sklicu ustanovljena komisija za politiko enakih možnosti se je s problematiko kršenja otrokovih pravic večkrat soočala in že ob obravnavi poročila leta 1996 je mogoče med sklepi brati, da poziva komisija k spremembi obstoječe zakonodaje. Leta 1997, torej predloženo poročilo varuha človekovih pravic za leto 1997 pa je povezano s predlogom komisije za enake možnosti, da se z vidika otrokovih koristi prouči možnost o ustanovitvi posebnega varuha za otrokove pravice. Ob tej zahtevi je bilo takrat še posebej opozorjeno na ugotovitev varuha človekovih pravic, da se konvencija o otrokovih pravicah, ki zavezuje Slovenijo, ne upošteva v zadostni meri v neposredni praksi organov, ki odločajo o otrokovih pravicah, in da bi bilo za varstvo otrokovih pravic smiselno uvesti ustrezne oblike zastopanja in zagovorništva otrok. V tem sklepu je bilo v nadaljevanju opozorjeno tudi na dvojno vlogo centrov za socialno delo, ki opravljajo strokovno socialno varstveno delo in hkrati, na podlagi javnih pooblastil, tudi upravno delo. Iz poročila varuha človekovih pravic za leto 1999 je mogoče razbrati, da se stanje v bistvu ni v ničemer spremenilo, da so nekateri zakonski premiki sicer opaženi - denimo v zakonu o pravdnem postopku je upoštevana določba o tem, da je otrok lahko vključen v postopek pred sodiščem -vendar ostaja dvojna vloga centrov za socialno delo še vedno, če ne celo trojna, tako da je potreba po varuhu, po posebnem institutu, ki bi omogočal uresničitev prepričanja, da je treba za vsakega člana te države poskrbeti, da je lahko deležen dosežkov in prednosti naše sodobne civilizacije, da je vendar treba najti tudi nek institut, ki bi ustrezno zastopal otroke kot družbeno skupino. Nek institut, ki bi pridobival mnenja in stališča otrok, ki bi bil neke vrste njihov glasnik in ki bi v svojem načinu - zdaj tu se mi pa zdi bistveno - predvsem s svojim načinom delovanja omogočal odprt način dela in to, da bi bil tudi otrokom dostopen. Varuh človekovih pravic, gospod Hanžek, se je odločil za eno izmed možnih ureditev stvari, o katerih govori tudi poročilo varuha človekovih pravic za leto 1999, kjer govori o različnih zakonskih možnostih ureditev tega problema. Dejstvo je tudi, da je komisija za enake možnosti naložila raziskovalnemu centru, da pripravi primerjavo ureditve tega področja v drugih evropskih državah. In iz zaključkov je mogoče razbrati, da so se izkazale kot učinkovitejše tiste institucije, ki so ali na ravni parlamentarnega varuha ali vladnega, manj pa tiste, ki so na ravni nevladnega. Zato se mi zdi, da se je mogoče sklicevati v tem primeru tudi na 159. člen ustave, ki omogoča institut posebnega varuha otrokovih pravic. In naj zato ob koncu samo izrečem, da posebej podpiram 14. sklep odbora za notranjo politiko, ki izraža vse to, kar sem tudi v svoji razpravi omenjala. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Črnugelj, izvolite.
Hvala lepa. Danes se oglašam zato, ker sem se preteklo sredo udeležila srečanja parlamentarne skupine Globe Slovenije, ki je obravnavala nadvse aktualno dilemo, ali potrebujemo strategijo za okoljsko usposabljanje, izpopolnjevanje in izobraževanje za okolje v Sloveniji, in poslušala očitke na delo vlade in vladnih organov ter državnega zbora. Večina udeležencev je ugotovila, da smo v Sloveniji kar dosti postorili na področju okoljske zakonodaje in predpisov. Imamo zakon o varstvu okolja, državni zbor je leta 1999, točneje, meseca septembra, se pravi, točno pred dvema letoma, sprejel program varstva okolja. Kot vsak podoben dokument je tudi program naletel na odobravanje, pomisleke in kritiko, kot tudi današnje poročilo varuha. To je, seveda, tudi usoda in namen takih dokumentov, da spodbujajo, če nič drugega, vsaj premišljevanje o problemu samem. Vsem pač ne morejo ugajati. Vsi mi poslanci in ostali državljani pa se moramo truditi, da njihov duh spoštujemo, ga skušamo vsak po svoje v različnem okolju uveljaviti in se hkrati konstruktivno truditi, da se stanje na tem področju iz dneva v dan izboljšuje. Zato sem bila toliko bolj pozorna ob prebiranju varuhovega poročila, saj le-to obsega vsa področja življenja, bivanja in delovanja, enako kot okoljska problematika, ki posega domala na vsa področja človekovega življenja in sobivanja. Iz poročila, če se osredotočimo samo na poglavje okolja, lahko preberemo o hrupu, smradu, o nepravilnostih v zvezi z graditvijo objektov, o postopkih za pridobivanje lokacijskih in gradbenih dovoljenj, priglasitvijo del, sprejemanju urbanistične dokumentacije, prostorsko-ureditvenih pogojih za določanje območij ter sprejemanju občinskih prostorskih aktov, protihrupni zaščiti, o kanalizaciji, načinu pridobivanja pitne vode in podobno, dosti konkretno. Večino iz ugotovitev varuhovega poročila lahko strnemo v eno generalno ugotovitev, ki veje iz poročila, in sicer [[citiram iz poročila]] : "Ministrstva in še posebej vlada tem problemom ne posveča dovolj pozornosti. Njihov neustrezen odnos se kaže tudi v tem, da vlada ne obravnava poročil inšpekcij, kar je varuh ugotovil že davnega leta 1999 in enako v poročilu leta 2000." To se pravi, enako ugotovljeno. Sama pa bom še dodala, da žal poročilo o stanju okolja v Sloveniji ni izdelano že od leta 1996. To je sicer bilo izdelano v obliki publikacije, ki je žal izšla dve leti oziroma tri leta kasneje, leta 1999. Ali lahko vlada sploh ustrezno ukrepa, če takega celovitega poročila, na podlagi katerega bi lahko strokovno ukrepala, nima? Sprašujem, kdaj lahko pričakujemo novo poročilo o stanju okolja v Sloveniji? In enako prosim varuha, da tudi kaj ukrene na tem področju, da v Sloveniji dobimo čimprej tako poročilo in da dejansko ugotovimo, kakšne so razlike med letom 1996 in danes. Najmanj enkrat na teden ne pokličejo zaskrbljeni posamezniki in državljani in me sprašujejo, kako bi tudi oni lahko pomagali reševati določene probleme okolja. Zavedam se, da problemi okolja ne rešujejo z enim poročilom, da je to trdovratno vsakodnevno delo vseh na ozaveščanju, izobraževanju, informiranju, učenju, na spreminjanju miselnih vzorcev in vrednot. Zavedam se, da je malokdo od nas lahko naredil karkoli za to, da bi tankerji z milijoni sodčkov nafte prenehali pluti po neomadeževanih morjih, vsi skupaj pa lahko marsikaj naredimo, da bomo potrebovali manj tankerjev in manj nafte. Nihče od nas ne more zmanjšati luknje v ozonski plasti nad Antarktiko, lahko pa vsi naredimo, da je ta luknja manjša. Zato prosim varuha, da na tem področju, zlasti na področju varovanja okolja, kaj več postori. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Drobnič, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Ne bom se ponavljal in našteval posameznosti poglavjev ob poročilu varuha človekovih pravic, pač pa bi opozoril na nekaj točk, ki bi se veljalo jih dotakniti ali pa vsaj razmišljati o tem, ko govorimo o poročilu. Najprej poročilo, vsaj tisto, ki je tudi v neki verziji, je lepo vezano, lep tisk, prijetno in tudi očitno vse debelejše postaja. Ob tem se seveda sprašujem: to pomeni, da je vse več kršitev pravic ali je pa postalo varuhovo oko bolj izostreno. Upam, da velja tista druga trditev, če pase motim, potem pa gremo v napačno smer. Kršenje pravic, zlasti tam, kjer je zavestno, voljno, hoteno, namerno, neizvajanje zakona, zlasti s strani državnih organov ali pa vrha politike; to je zlasti zaskrbljujoče. Samo primer, lahko je to vračanje premoženja ali kar drugega, kar je bilo nasilno odvzeto. Tisti, ki poziva, ali pa državni organ, ki to zavlačuje namenoma - je še toliko bolj problematično. Nočem zmanjševati zaradi tega problematičnost ostalih kršitev, ki so zaradi malomarnosti, nedostojnega opravljanja, ali pa pomanjkanja ljudi, ali pa pomanjkanja volje za to, da bi se več denarja namenilo za reševanje, recimo, sodnih zaostankov, ampak takšne zadeve, kjer je pa namernost, so pa še posebej krivične in niso v redu. Zato je tudi prihodnji ameriški ambasador opozoril, kot kriterij za vstop v Evropsko unijo to izpostavil. Ne zgolj slučajno, ne zaradi vsebine, ampak zaradi intencije, kaj se skriva zadaj. Naslednje, kar bi veljalo opozoriti, je razlikovanje oziroma krivice, ki so posledice, ki se nekako vrivajo skozi legaliteto. Imamo zakone, ki pomenijo legalnost. In ti zakoni na nek način vzpostavljajo krivična stanja, zato ker niso uglašeni z legaliteto. Konkreten primer, ki sem ga imel v svoji poslanski pisarni: oglasila se mi je starejša gospa inme je povprašala, ali lahko tudi ona uveljavlja zahtevek za odškodnino, ker je bila kot odvzet otrok in potem kot begunec. Sem rekel: "Seveda, zdaj je še ta čas, da se lahko vlaga do konca decembra." Kaj pa se je zgodilo? Rekla je: "Meni so pobili vse starše, samo jaz sem ostala. Zvedela pa sem, da se to da uveljaviti, tako kot je že ena moja znanka to naredila." Sem rekel: "Kdo je pa povzročitelj in kako je to izkazano?" "Ja, meni je pobila družino revolucionarna oblast oziroma partizani." Rekel sem: "Potem pa pač nimate pravic. Kajti, če bi vam to povzročila vojska Nemčije, Italije ali Madžarske, bi imeli to pravico." Tu je samo en primer, kjer z zakonom, s katerim hočemo popraviti krivice, povzročamo dodatne krivice. In tu moramo biti še posebej izostrenega duha in misli, da to ne počnemo. Oprostite, da se vračam v preteklost, ampak je tudi polno drugih primerov iz sedanjosti. Tudi vojaške pokojnine. Tisti, ki so se borili na strani slovenske vojske, imajo manjšo pokojnino, kot tisti, ki niso prestopili v slovensko vojsko. To je opozorilo, ne zgolj varuhu človekovih pravic, ampak tudi nam, parlamentarcem, državnemu zboru in vladi in ostalim. Še 3. točko, ki sem jo hotel pri tem odkriti, je: varuh se seveda lahko spušča v politični ring. Jaz mu tega ne zamerim. Seveda, posledice - za svoja dejanja bo moral sam odgovarjati. [[Znak za konec replike.]] Vendar pa, ko se poda v politični ring - saj bom zaključil to misel - nikakor mu ni dopustno, da se spušča v ring, pri čemer pa krši določene konvencije. Konkretno, da ne bom okolišal, sedanji varuh človekovih pravic, njegova aktivna vloga pri referendumu, ko je vendar bil ta referendum v nasprotju s konvencijo o zagotavljanju otrokovih pravic, zlasti do očeta. Takrat bo pač [[...]]
Hvala lepa. Se opravičujem, zdaj pa ni več to zaključna misel, ampak popolnoma druga razprava.
Saj s tem sem končal. Hvala lepa.
Hvala lepa, se opravičujem, zdaj pa ni več to zaključna misel, ampak popolnoma druga razprava.
Saj s tem sem končal. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Vučko, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovani gospod Hanžek, minister, kolegice in kolegi. Poročilo varuha človekovih pravic je po moji oceni dobro, ker povzema dejansko stanje varstva človekovih pravic v Sloveniji. Dovolite pa, da v okviru poročila opozorim še na eno vprašanje, na katerega sem opozoril že pri delu matičnega odbora. Menim pa, da zahteva pozornost tako zbora, varuha človekovih pravic, še posebej pa predstavnikov vlade. V mislih imam vlogo javnih zavodov, zlasti zavodov za varstvo naravne in pa kulturne dediščine, ki pri izvajanju svojih pristojnosti in javnih pooblastil v upravnih postopkih, tako iz svojega delovnega področja kot na področju urejanja prostora in pa posegih v prostor, nemalokrat kršijo svoja javna pooblastila, pristojnosti. Praksa je pokazala, da njihovo delo ni v skladu z zakonom. Gre za to, da se pri odločanju o upravnih pravicah posameznikov in pravnih oseb nemalokrat presega javna pooblastila, se pri izvajanju javnega pooblastila ne gibljejo v mejah svojih pristojnosti in svojo stroko zlorabljajo velikokrat do onemoglosti. Njihovo delo in njihovo ravnanje se velikokrat rezultira v podaljševanju in zavlačevanju upravnih postopkov in pa tudi v napačnih, celo nezakonitih odločitvah. Za takšno trditev lahko predložimo vladi vrsto dokazov. Zato bi bilo treba v prihodnosti postoriti na tem področju več, ukrepi, ki pa jih predlagamo, pa so zajeti tudi v petem sklepu poročila matičnega odbora. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker prijavljenih k razpravi ni več, zaključujem splošno razpravo. Matično delovno telo [[...]]Želite, gospod varuh, še zadnjo besedo? Izvolite.
Hvala lepa. Naj to ne bo zadnja beseda o tej problematiki, ampak vseeno. Jaz bi se zahvalil, predvsem se bi rad zahvalil za vse spodbude, pohvale, enako ali pa mogoče še bolj za kritike. Kritike, namreč, z veseljem sprejemam, marsikdaj še rajši kot pohvale, ker mi pač dajo na novo razmišljati. Vse te stvari, predloge in ostalo smo si zapisali, bomo premislili, zdajle je nemogoče takoj na vse odgovoriti. Rad bi samo odgovoril, če mi dovolite, dve minutki na nekaj konkretnih vprašanj. Gospodu Berniku se zahvaljujem za nekaj namigov, predlogov in tudi vprašanj, glede dostopnosti. Bilo je tudi vprašanje in cene poročila. Ta papir je eden najcenejših papirjev. Debelejše je pa letošnje samo zato, ker je malo cenejši papir kot lani in debelejših strani, število strani je isto, in potem je to. Dostopna so zastonj vsem ljudem, ta poročila. Poročilo je na internetu - se zavedam, da ni dovolj populizirano. To je pa delo, ki ga bomo mi začeli tudi sedaj delati: obveščati ljudi o človekovih pravicah, kaj lahko naredijo. Začnemo že naslednji teden v tednu otrokovih pravic, ker že pripravljamo nek majhen papirček za otroke, da bodo vedeli kam se obrniti itn. Smo se že vključili z Zvezo prijateljev mladine itn., da bomo sodelovali. Tega se zavedam, da je to ena izmed zelo pomembnih stvari, seznanjanje o kršitvah, predvsem pa seznanjanje, da se človek - marsikdaj so kršitve zaradi tega, ker ljudje niti ne vedo, da drugemu kršijo, ta ignoranca, ampak ne v tem pomenu, kot slovensko pomeni. Zato imamo tudi praktikante, s fakultet prihajajo: z visoke šole za socialno delo, s pravne fakultete. Neprestano sodelujem z večino nevladnih organizacij, obiskujem in mene obiskujejo različne marginalizirane skupine - naj to ne bo negativno, se seznanjam: po eni strani, da jim pomagam, po drugi strani, pa da sam od njih veliko informacij izvem. Večina teh informacij, ki sem jih dobil po takih, neformalnih kanalih - šele potem, ko dobiš informacijo, lahko formalne kanale preiskovanja uvajaš. To smo začeli delati oziroma nadaljevali ali kakor je. Ne bom več o tem. O grobiščih. Naj to ne bo opravičilo - prevzamem vaše kritike, in samo kot informacija. Ko so v tam odkrili, sem hotel iti, sem imel že namen tudi potem tam izjavo dati. Prišlo je - imam po dve, tri skupine; enostavno sem moral odpovedati takoj v prvih dneh obisk v Slovenski Bistrici in potem se je to zamaknilo. Sedaj pa sem rekel: bom raje počakal, da se bo več izvedelo. Tako, da to vem. Lahko se bi seveda na vaš odgovor izgovoril, da smo v poročilu 1999 o tem pisali, pa nočem. Se zavedam, ker sem prepričan, da je ena izmed človekovih pravic tudi dostojanstvo po smrti. Tukaj bi končal. Zavedam se, da so nekateri moji nastopi politični. Institut človekovih pravic je politična stvar, tega se ves čas zavedam. Sam se poskušam ne vezati na stranke, poskušam ne vezati na posamezno ideologijo, verjamem, da mi vedno ne bo uspelo. Zelo bi se strinjal, da bi ob vsaki napačni javni besedi protestiral, samo verjemite, potem bi cele dneve samo proteste pisal, nihče ne bi nič videl. Tako da si pač vzamem to svojo diskrecijsko pravico, da se sam odločim, kdaj bom - velikokrat sem se tudi odločil že, časa nisem imel, nisem mogel dosti korektno napisati, raje nisem naredil. Zavedam se tudi, da je mogoče kdajpa kdaj neenakomerno, ampak tu pa, seveda, bom z veseljem poslušal vse te kritike in bom premislil in popravil, kolikor pač ne bom enakomeren v vsem. Če bosta predsednik republike ali pa predsednik vlade kakšno takšno, po mojem mnenju, nestrpno besedo izrazila ali pa kdorkoli drug, bom enako povedal. Z Dimitrijem Ruplom sva prijatelja že več kot 30 let in to ni bil noben argument, da mu ne bi povedal tistega, kar mislim. In morda sem celo hotel to demonstrativno povedati, da pri meni ne bo popusta do prijateljev, znancev. Hvala lepa.
Najlepša hvala. Matično delovno telo predlaga zboru, da sprejme naslednje sklepe. Če dovolite, bi se pri tem naslonila na dodatno poročilo. Tu so predlagani sklepi, jih je 18, dodatno poročilo z dne 25.9.2001. Gospod Janez Podobnik v imenu poslanske skupine SLS + SKD - Slovenske ljudske stranke predlaga tudi predlog dodatnega sklepa, poleg teh osemnajstih, s sledečim besedilom: "Državni zbor poziva pristojne organe, da ukrenejo vse potrebno za dostojno obeležitev grobišč po vojni pobitih oseb, za njihov simbolni pogreb, vzpostavitev spiskov teh oseb, pietetno ravnanje z najdenimi posmrtnimi ostanki in dostop svojcev do vseh podatkov o njihovi usodi." O sklepih, ki se nahajajo v dodatnem poročilu od številke 1 do 18, in o prebranem dodatnem predlogu sklepa poslanske skupine SLD + SKD odpiram razpravo. Želi kdo razpravljati? [[Ne želi.]] Prehajamo na odločanje. Imate kakšen ugovor, gospod Anderlič? Se opravičujem! Gospod Janez Podobnik je pismeno dal [[...]]
Predlagam, da ga dobimo pismeno, ker je bilo precej dolgo in zapleteno napisano, pa nisem mogel spremljati, da bi rekel, ali ga lahko tudi podprem ali ne. Imam pa občutek, da bi ga lahko podprl, če bi ga videl.
V kolikor vztrajate, gospod Anderlič, bomo počakali, da se to razmnoži in bomo potem opravili odločanje o sklepih. Gospod Anderlič, opravili bomo glasovanje o sklepih matičnega delovnega telesa in o dodatnem predlogu sklepa v paketu. Želite, da glasujemo posebej? Prav. Lahko se tudi o dodatnem predlogu sklepa glasuje, ampak gremo na glasovanje o predlogih sklepa, ki jih je predlagalo matično delovno telo. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za je glasovalo 55, proti nihče. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da so predlagani sklepi matičnega delovnega telesa v celoti sprejeti. Opravili bomo še odločanje o dodatnem predlogu sklepa, ki bo [[...]]Želite obrazložiti? Gospod Podobnik, izvolite.
Hvala za besedo. Jaz se kolegicam in kolegom opravičujem za to nerodnost, da sem zelo pozno vložil dodatni sklep. V celoti sem pa sledil vsebini poročila varuha človekovih pravic na strani 49 iz leta 1999.
Spoštovane kolegice in spoštovani kolegi! Večina ima že na mizi pismeni izvod predlaganega dodatnega sklepa, ki ga je podala poslanska skupina SLS + SKD - Slovenske ljudske stranke in obrazložil gospod Janez Podobnik. Odprta je razprava o tem dodatnem sklepu. Želi kdo razpravljati o predlogu dodatnega sklepa? [[Ne.]] Zaključujem razpravo. Prehajamo na glasovanje o predlogu dodatnega sklepa, ki je bil predstavljen in je zdaj pismeno pred vami. Prekinjam glasovanje. Želite obrazložiti svoj glas, dr. Bernik?
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Besedilo je v redu, vendar je bolj hortativno, bi rekel, spodbujajoč vlado, namesto da se vlada zaveže, da ukrene vse potrebno, da se to zgodi, in poroča v pol leta, kaj namerava storiti. Drugače bomo prihodnje leto imeli isti problem, kajti spodbujajoče resolucije nikdar niso posebno uspešne. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jaša, izvolite.
Žal moram reči, da ne morem glasovati za besedilo, ki je z vso dobro voljo kolege Podobnika nastalo na hitro in ima po moje pomanjkljivost v tem, da se izpostavljajo samo po vojni pobite osebe. Gre za to, da gre tudi za osebe, ki so bile med vojno pobite. Ne gre samo za tiste osebe, ki so bile pobite kot žrtve partizanov, ampak gre tudi za osebe, ki so bile pobite po vojni, pa niso imele nobene zveze z NOB ali proti NOB. In drugič, je tudi jezikovno, recimo vzpostavitev spiskov teh oseb.To je jezikovno popolnoma nevzdržno, ker vzpostavitev je že sama po sebi okorna beseda, pomeni, da vrneš eno zadevo v prejšnje stanje. Zdi se mi, da taka resna zadeva zahteva besedilo, ki bo tudi semantično in slogovno na enem dostojnem nivoju, na pa da ga dobimo tukaj v rokopisni obliki in vsebinsko dejansko nedodelano, pod pritiskom, kdor ne bo za to, je človek, ki zagovarja povojne poboje. Jaz mislim, da ni ta trenutek, če smo lahko čakali toliko let, lahko počakamo še en del ali oziroma dva dni, da naredimo en resen predlog.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu.
Poleg tega se mi zdi, da bi tudi določeni odbori lahko o tem svoje povedali.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu, gospod Podobnik.
Spoštovani. Sedaj po poslovniku lahko samo obrazložim svoj glas in jaz bom seveda podprl predlog tega dodatnega sklepa. Noben njegov namen ni bil, da bi kogarkoli v karkoli pritiskal, ampak v skladu z nekaterimi drugimi sklepi, ki jih je predlagalo delovno telo in so se dotikali posameznih področij iz poročila varuha človekovih pravic, je ta sklep prav tako napisan. Poglejte kolegi, ne bom polemiziral, ker ne smem. Na podlagi poročila varuha človekovih pravic iz leta 1999, stran 49, četrti odstavek, govori o po vojni pobitih osebah in njihovim svojcem. Torej se dotika točno določenega področja iz poročila varuha človekovih pravic in tudi samantično povzema šesti odstavek. Zato predlagam kolegice in kolegi, da dodatni sklep podpremo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker nihče ne želi več obrazložiti svojega glasu, prehajamo na glasovanje o predlogu dodatnega sklepa. Glasujemo. Navzočih je 50 poslank in poslancev. Za je glasovalo 39, proti 1. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je predlog dodatnega sklepa sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Dovolite še obvestilo. Se opravičujem, najlepše se zahvaljujem spoštovanemu gospodu varuhu za sodelovanje in njegovim sodelavcem. Hvala lepa. Tudi predstavnikom vlade hvala. Še obvestilo, seja odbora za finance in monetarno politiko bo takoj zdaj v sobi 212, zato vljudno prosim člane odbora, da se seje udeležijo. Izredna seja bo predvidoma uro, se pravi ob 14.15, če pa takrat seja odbora ne bo končana, bodo poslanske skupine obveščene o točnem pričetku izredne seje. Hvala lepa.