Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 6. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: gospa Eva Irgl, gospa Janja Sluga, mag. Tanja Cink, mag. Margareta Guček Zakošek od 14. do 19. ure, mag. Klavdija Markež, gospa Iva Dimic, gospa Suzana Lep Šimenko, gospod Marko Ferluga od 15. do 18. ure, gospod Janez Janša, gospod Jani Möderndorfer, dr. Matej T. Vatovec od 12. ure dalje, gospod Roberto Battelli, gospod Žan Mahnič, mag. Matej Tonin od 16. do 20. ure, gospod Franc Jurša od 16. ure dalje in gospod Luka Mesec od 16. ure dalje. Vse prisotne lepo pozdravljam! Preden preidemo na 14. točko dnevnega reda, bi želel spomniti, da v nedeljo, 29. marca, mineva 25 let od sprejema Zakona o himni Republike Slovenije. Zato mi dovolite, da ob tej priložnosti spregovorim nekaj besed.
Spoštovani predstavniki Vlade, cenjeni kolegice in kolegi poslanci, spoštovani gostje, državljanke in državljani! 29. marca leta 1990 je tedanja Skupščina Republike Slovenije sprejela Zakon o himni Republike Slovenije, s čimer je besedilo himne postala 7. kitica Prešernove Zdravljice na melodijo glasbenega pedagoga in skladatelja Stanka Premrla. Čeprav se danes spominjamo šele, če smem tako reči, 25-obletnice sprejetja zakona, ki je Zdravljico ustoličil kot enega osrednjih nacionalnih in kasneje državnih simbolov, pa je zgodovina naše himne, torej zgodovina njenega nastajanja in uveljavljanja kot enega od treh osrednji narodno identifikacijskih simbolov, dolga in pestra, podobno, kot je bila dolga in pestra pot do naše samostojnosti. Prešernova Zdravljica je nastala v času daleč pred nastankom slovenske države. Pa vendar je bila ta, še danes aktualna narodnopolitična pesem od svojega nastanka dalje nenadomestljivo povezana s slovenskim narodom in njegovimi prelomnimi zgodovinski trenutki. Lahko bi celo rekli, da je skupaj z narodom zorela. Preroški in svetovljanski poet France Prešeren jo je ustvaril le nekaj let pred izbruhom marčne revolucije; revolucije, ki je imela za nas Slovence dolgoročne posledice. V njej je zatorej že moč čutiti pomladnega duha narodov, ki se je kot ogenj širil po tedanjem cesarstvu. Zaradi besedila, ki je bilo še zlasti v tistem obdobju daleč pred svojim časom in predstavlja svojevrsten slavospev svobodi, bratstvu, enakopravnosti ter mirnemu sožitju med narodi, pa je Zdravljico za svojo vzelo tudi narodno gibanje za Zedinjeno Slovenijo. Uglasbitev, za katero je zaslužen Stanko Premrl, je bila prvič javno izvedena leta 1917, torej prav v letu, ko je bila v dunajskem parlamentu simbolično prebrana znamenita Majniška deklaracija. V času druge svetovne vojne je navdihovala narodnoosvobodilni boj, ob slovenskem osamosvajanju konec 80. let pa je kot himna spontano dobila svoje mesto tudi v slovenski republiški ustavi, s čimer je bila funkcija, ki jo je ta pesem opravljala vse od druge svetovne vojne dalje, pravzaprav le formalno potrjena. Spoštovani! Obžalujem, da se v zadnjih letih kopja lomijo glede besedila himne, namesto da bi bili ponosni, da imamo himno, ki presega ozke nacionalne okvire, da se njeno besedilo dviguje nad poveličevanjem enega naroda in ene države ter namesto slednjega prenaša temeljne in univerzalne ter nikoli preživete ideje miru in medsebojnega sodelovanja, se vrstijo neplodni in nepotrebni ideološki prepiri o tem, katero je bolj in katero manj primerno besedilo. Oda naši domovini, pesem, ki naj bi nas povezovala in združevala, nas namesto tega razdeljuje in to ni dobro. Kot celota ima Zdravljico nedvomno več pomembnih sporočil, verjamem pa, da je njeno osrednje sporočilo prav njen brezčasen in vedno aktualen poziv k narodoljubju, svobodoljubju, prijateljstvu, strpnosti, miru in sožitju med narodi – majhnimi in velikim; torej poziv k spoštovanju temeljnih vrednot, ki so tudi dobrih 170 let po njenem nastanku še vedno aktualne, hkrati pa marsikje žal še vedno neuresničene. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi poslanci, spoštovane državljanke in državljani! Slovenska himna praznuje 25 let. Bodimo nanjo ponosni, vzemimo si k srcu njene dobrohotne, spravljive in domoljubne besede in jih v dobro vseh nas spravimo v življenje. Zahvaljujem se vam za pozornost ter vas vabim, da prisluhnemo slovenski himni v izvedbi Otroškega pevskega zbora Osnovne šole Trnovo pod vodstvom gospe Bojane Glatz. /Slovenska himna Zdravljica v izvedbi Otroškega pevskega zbora Osnovne šole Trnovo pod vodstvom gospe Bojane Glatz./
Otroškemu pevskemu zboru se najlepše zahvaljujem za sodelovanje. / aplavz/ Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA KANDIDATKE ZA MINISTRICO ZA IZOBRAŽEVANJE, ZNANOST IN ŠPORT. Predsednik Vlade dr. Miro Cerar je 16. marca 2015 Državnemu zboru predlagal, da za ministrico za izobraževanje, znanost in šport imenuje mag. Klavdijo Markež. Besedo dajem predsedniku Vlade dr. Miru Cerarju za dopolnilno obrazložitev predloga.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovane poslanke in poslanci! Dovolite mi, da najprej povem, da mi je danes v izredno veselje in čast, da sem lahko skupaj z vlado prisoten na tem svečanem dogodku, ko proslavljamo 25. obletnico naše himne. Mislim, da imamo odlično himno, nanjo moramo biti ponosni, in upam, da se bo tudi v prihodnje čim večkrat slišala tako doma kot po svetu. Sicer pa veste, da sem danes tukaj zato, da utemeljim svoj predlog glede kandidatke za novo ministrico za izobraževanje, znanost in šport. Danes boste odločali o tej kandidatki in, kot veste, sem na to odgovorno mesto predlagal mag. Klavdijo Markež, dosedanjo poslanko, ki jo že vsi dobro poznate. Klavdija Markež je diplomirana ekonomistka in magistrica znanosti s področja državnih in evropskih ved. Svoje znanje je nadgradila s pedagoško-andragoško izobrazbo in s strokovnim izpitom na področju vzgoje in izobraževanja. Svoje bogate izkušnje je pridobila v okviru Ljudske univerze Ptuj, kjer je opravljala različna dela od strokovne sodelavke, organizatorke izobraževanja in predavateljice v srednješolskih izobraževalnih programih do predavateljice v višješolskih izobraževalnih programih. Med letoma 2004 in 2014 ji je bilo zaupano tudi mesto direktorice javnega zavoda Ljudska univerza Ptuj, kar je očiten dokaz, da je bilo njeno dotedanje delo v zavodu prepoznano kot dobro in odgovorno. Tako si je pridobila tudi neposredne izkušnje s področja organizacije dela, menedžmenta, poslovnih financ in črpanja evropskih sredstev. Ko je bila med leti 2008 in 2012 predsednica Zveze ljudskih univerz Slovenije, je bila njena najpomembnejša naloga strokovno zastopanje zveze in povezovanje organizacij na nacionalni ravni. Uspešno in učinkovito se je zavzemala za odpravo birokratskih ovir, za urejeno financiranje področja izobraževanja odraslih ter za sistemsko umestitev področja izobraževanja odraslih. Pri svojem delu je sodelovala z resornimi ministrstvi in drugimi razvojnimi organizacijami in institucijami. V letu 2014 je pred izvolitvijo za poslanko zapustila javni sektor in se odločila za prehod v gospodarstvo. Ob tem se je zavzemala za pilotno izvedbo vajeništva in drugih pomembnih razvojnih aktivnosti, ki bi na dolgi rok pripomogle k zapolnitvi vrzeli med gospodarstvom in šolskim sistemom v Republiki Sloveniji. Četudi za kratek čas, saj je bila izvoljena za poslanko Državnega zbora, je tudi ta izkušnja dodana vrednost k njenim kompetencam za vodenje tega resorja. Kandidatka se vam je že predstavila na matičnem delovnem telesu, kjer ste se lahko podrobneje seznanili z njenimi stališči in usmeritvami, ki jim bo sledila pri svojem delu ministrice. Ena od njenih prioritet, in to se mi zdi zelo pomembno, je potreba po dialogu z vsemi deležniki v vzgojno-izobraževalnem sistemu in na področju športa. Sama je izpostavila, da ni oseba, ki bi odločitve sprejemala brez premisleka in dialoga. Menim, da je življenjska pot mag. Klavdije Markež pokazatelj, da gre za ustrezno kandidatko za ta pomemben resor v naši vladi. Verjamem, da bo sledila in na svojem področju dopolnjevala politike te vlade, zato vas pozivam, da podprete njeno imenovanje za ministrico za izobraževanje, znanost in šport. Hvala lepa.
Predsedniku Vlade se zahvaljujem za dopolnilno obrazložitev. V skladu z 230. členom Poslovnika Državnega zbora se je kandidatka predstavila Odboru za izobraževanje, znanost, šport in mladino ter odgovarjala na vprašanja članic in članov odbora. Mnenje odbora ste prejeli. Iz njega izhaja, da je bila predstavitev predlagane kandidatke ustrezna. Poročilo odbora bo predstavila predsednica mag. Mirjam Bon Klanjšček.
Hvala lepa. Spoštovani! Gospa mag. Klavdija Markež, ki je predlagana za ministrico za izobraževanje, znanost in šport, se je na 10. nujni seji dne 23. marca 2015 predstavila članicam in članom Odbora za izobraževanje, znanost, šport in mladino in odgovarjala na njihova vprašanja. Predlagana kandidatka za ministrico je v uvodni predstavitvi predstavila svoje preteklo delo in nekatere poglede na področje, ki naj bi ga vodila v prihodnje, ter izpostavila prioritete, kot so: pomembnost dialoga z vsemi deležniki, krepitev kakovosti izobraževanja na vseh ravneh vzgojno-izobraževalnega sistema, ustrezno zagotavljanje možnosti prehodov in vzpostavitev modelov kakovosti, sodelovanje z gospodarstvom in odzivnost izobraževalnega sistema na potrebe trga dela, vključevanje inovativnega načina razmišljanja v celoten proces izobraževanja, preoblikovanje kurikula osnovnih in srednjih šol, zagotavljanje pogojev za krepitev profesionalnega razvoja strokovnih delavcev, povečanje učinkovitosti vodenja in upravljanja šol, izvajanje celovite jezikovne politike, medresorsko povezovanje in proaktivno sodelovanje, razvoj inkluzivne vzgoje v izobraževalnem sistemu in zavzemanje za enake možnosti izobraževanja, in to ne glede na socialni status, narodno pripadnost ali pa versko opredelitev. Ministrska kandidatka se je v svoji predstavitvi zavzela tudi za razvoj področja dela otrok s posebnimi potrebami, saj so potrebne določene sistemske rešitve: sistem ureditve financiranja in sprejetje Zakona o visokem šolstvu, uvedba učinkovitega in enotnega sistema upravljanja na področju raziskovalne dejavnosti, večja avtonomnost, odgovornost in kakovost institucij ter operacionalizacija ukrepov raziskovalne dejavnosti v skladu z resolucijo, uvajanje modelov vajeništva in tudi za učinkovitost črpanja evropskih sredstev. Razpravljavke in razpravljavci so po predstavitvi kandidatke za ministrico želeli podrobnejše odgovore na nekatera vprašanja. Kandidatka je odgovorila na zastavljena vprašanja ter prisotne na seji odbora seznanila s svojimi stališči, pogledi in mnenji. Podrobnejša predstavitev kandidatke, vprašanja prisotnih na odboru in odgovori kandidatke so razvidni iz magnetograma seje odbora. Po končani predstavitvi je odbor z 10 glasovi za in 4 glasovi proti sprejel mnenje, da je predstavitev predlagane kandidatke mag. Klavdije Markež ustrezna. Hvala lepa.
Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Tomaž Lisec.
Spoštovani, spoštovane! Hvala za besedo, gospod predsednik. Ministrski zbor, kolegi, kolegice! Minister je v prvi vrsti politik, torej politični funkcionar. Zelo zaželeno pa je, da ima poleg delovne oziroma strokovne izkušnje s področja, ki ga bo usmerjal. Kajti preko strokovnega delovanja ministrstva, ki ga usmerjajo in tudi soustvarjajo predvsem ožji člani kabineta ministra, direktorji direktoratov in vodje organov, se na koncu kaže tudi politična agenda, predvsem pa politična uspešnost posameznega ministra. Kandidatka za ministrico za izobraževanje, znanost in šport je v vseh segmentih dokaj nepopisan list. Zato smo imeli za kandidatko za ministrico poslanci SDS na hearingu veliko vprašanj, dobili pa bore malo odgovorov. Politične izkušnje: kandidatka je dobrega pol leta poslanka, predsednik Vlade Miro Cerar je ob predstavitvi dejal, da je zelo pridna poslanka. Pregled pokaže, da je poslanka tu pa tam se res oglasila, na skupaj 9 nujnih in 7 rednih sejah odbora za izobraževanje pa se je oglasila natanko enkrat. Morda je pridna, zgovorna pa zaenkrat še ni, vsaj na področju, ki mu bo verjetno od danes naprej poveljevala – dokaj slaba popotnica. Na hearingu smo slišali, da drugih političnih izkušenj nima niti z lokalnega nivoja. V pol leta ni kandidatka napisala nobenega zakona, nobenega amandmaja, ampak od jutri bo zadeva drugačna. Gospa kandidatka oziroma verjetno bodoča ministrica bo z ekipo ministrstva pripravljala zakone, amandmaje in vse to zagovarjala oziroma na drugi strani bila nosilka nasprotovanja zakonov opozicije in bo iskala alibije, zakaj zakoni opozicije niso dobri. Verjetno bo prvi razlog to, da niso sistemski. Obrazložitev tega pa bo, seveda, da ministrstvo že pripravlja sistemske rešitve. Če je kandidatka skoraj nepopisan politični list, smo upali, da jo bodo poleg nasmeška iz političnih dvobojev reševala strokovna znanja, kajti govorimo o ministrici, ki bo dajala tempo področjem, kot so predšolska vzgoja, osnovne šole, srednje šole, fakultete, univerze, znanost, razvoj, informacijska družba, izobraževanje odraslih, šport, mladina in še verjetno kaj vmes in kaj zraven. Pa ima kandidatka izkušnje le iz enega segmenta, vodenje Ljudske univerze Ptuj v letih 2004–2014 kot direktorica, pa še to je v medijih slišati namige in podatke, da je šlo za sporen odhod, ki naj bi bil povezan z določenimi finančnimi in upravljavskimi spornimi odločitvami. In seveda da je bila kandidatka v letih 2008–2012 predsednica Zveze ljudskih univerz Slovenije, kjer pa je šlo za petinsko zaposlitev. V SDS smo upali, da je bila kandidatka strokovno in politično angažirana vsaj v lokalnem območju, pa se tudi na direktno tovrstno vprašanje na hearingu kandidatka ni pohvalila s tovrstnimi izkušnjami. Škoda, gre očitno za slabo popotnico. Ker če kandidatka misli, da so malo bolj neugodna vprašanja opozicijskih poslancev nekaj najhujšega, ji v Poslanski skupini SDS predlagamo in dobronamerno svetujemo, da naj se v primeru, če želi na vseh področjih, ki jih bo pokrivala, karkoli spremeniti oziroma želi kje pustiti svoje pečat, temeljito pripravi, ker dela, a tudi tistih udarcev pod pasom ne bo manjkalo. Vsi vemo, proračun je čedalje bolj prazen, sindikati bodo verjetno na nogah, mladi bodo hoteli več, športniki prav tako, znanost in razvoj sta po letu 2009 vsako leto bolj prikrajšana in bodo želeli več sredstev, vsi ostali deležniki bodo hoteli rešitve takoj in njim primerne. In odgovori v smislu, ki smo jih doživeli na hearingu, pozdravljam, bomo razpravljali, bomo povezovali, bom podpirala, se bom zavzemala, ne bom zanemarila, si bom prizadevala, se bom pogovarjala, bom proučevala, se bom usklajevala, bom pregledovala, nikogar ne bodo prepričali, nikomur ne bodo prinesli rešitve. Morda le v primeru, če seveda ministrica ne želi ničesar spremeniti oziroma ničesar narediti, kar pa ste s temi besedami, gospa kandidatka, na žalost že delno nakazali, pa tudi z odgovorom, da je ekipa na ministrstvu dobra in da je ne boste menjali. No, če je ne boste menjali, se v medijih že pojavljajo prva imena menjav na posameznih mestih znotraj ministrstva. Če tu kandidatka za ministrico ne bo udarila z roko po mizi in zahtevala svoje rešitve, ji bodo ministrstvo vodili drugi: ali uradniki, ki poznajo sistem do obisti, ali kdo zunanji. Ministrica v odhodu vam verjetno ne bo v pomoč, ker odhaja v varno zavetje fakultete in avtorskih honorarjev. V. d. minister in hkrati predsednik Vlade pa je cirka isti kaliber: avtorski honorarji, potem pa se zanimanje za področje ministrstva konča. V Poslanski skupini SDS upamo, da si je kandidatka v tem času vsaj natančno pogledala spletno strani ministrstva, ki ga bo vodila: od zapisanih prioritet ministrstva do vseh služb znotraj ministrstva in kje so potem še ravnatelji, dekani, učitelji, profesorji ter drugi deležniki. O teh deležnikih je bilo ogromno govora na hearingu – povezovali, sodelovali itn. Saj veste, potem so tukaj še sindikati, študentje, športniki, mladi. Skratka, dela na različnih interesov več kot preveč. Spoštovana kandidatka, ogromen strokovni, predvsem pa politični preskok vas čaka. Ker se bo kmalu pozabilo, da niste doktor znanosti, čeprav tudi v SDS ne vidimo nekih ovir, da nekdo brez doktorata ne bi bil sposoben opravljati izvršilne funkcije. Še več, za to vlado imamo včasih občutek, da je doktorski naziv prej slabost kot pa prednost. Na drugi strani pa tudi dejstvo, da novinarji že več kot deset dni čakajo odgovor kandidatke, zakaj njene magistrske naloge ni najti v sistemu COBISS. Štiri dni po hearingu, kot nam je dana obljuba, da dobimo odgovor, tega še vedno ni. Morda je le slab piar, morda pa je v ozadju spet kakšen zaplet s kakšno magistrsko nalogo in se seveda čaka, da se na zadevo pozabi ali da bo kdo zastavil svoj ugled in kandidatko rešil, da ni nič spornega. To smo že videli tudi v prejšnjem mandatu. Skratka, v SDS upamo, da se ta zadeva glede objave magistrske naloge reši. V Poslanski skupini SDS smo v petih urah hearinga komaj slišali kakšen konkreten komentar. Konkretnih obljub, kot že rečeno, in zavez v smislu to in to bomo takrat in takrat tako in tako rešili, pa na žalost nismo dočakali. Na hearingu nas je morda veselilo dejstvo, da zasebnega šolstva pa ministrica le ne želi dokončno uničiti oziroma ga pokopati, kar so nekateri drugi govorili, čeprav sama ni odgovorila, kako bo uredila zadeve glede odločbe glede Ustavnega sodišča, ki govori o 100-odstotnem financiranju osnovnih šol. Pa tudi glede Zakona o visokem šolstvu se ni moglo odločiti za nobenega izmed predlaganih konceptov, kaj šele, da bi konkretno odgovorila, ali bo k Zakonu o visokem šolstvu vključila tudi raziskovalno dejavnost. No, na žalost pa je kandidatka pri vprašanju glede domovinske zavesti in vzgoje dejala, da v oblačenju otrok v pionirčke ne vidi nič slabega, ker če gre za domovinsko tematiko, je to dovoljeno. Nerazumljivo in na žalost škodljivo. V SDS upamo, da bo naslednji ministričin odgovor s tega področja malo drugačen. S področja športa in mladine so bili odgovori v smislu, kako je fino, da imamo šport in vrhunske športnike in seveda, da je treba mlade podpirati, kar se lepo sliši, ampak nima nobenih učinkov v praksi. Kot da je zadeva rešena oziroma pospravljena v predal do konca mandata. No, seveda razen če vas bomo ponovno vprašali glede stališča točenja alkohola na športnih prireditvah, kjer je kandidatka odgovorila, da nima tolerance do točenja alkohola in da ne vidi nobene potrebe po točenju alkoholnih pijač na športnih prireditvah. Rekla je, citiram: "Zagovarjam priporočila Svetovne zdravstvene organizacije pa tudi moja čista življenjska filozofija je, da lahko fantastično uživamo na športnih prireditvah, tekmah tudi brez tega, da konzumiramo določene količine alkohola." Čez pol ure pa so po svetu že zaokrožile slike, ko kandidatka za ministrico, verjetno na največji športni prireditvi v Sloveniji, drži kozarec piva v rokah. Slab piar, trenutek slabosti ali pa lahko nadaljujemo nadaljevanje klasične politike te vlade, kjer so eno besede, drugo pa dejanja. Spoštovana kandidatka, če nas kje poslušate, morda sem bil v kakšnem stavku v stališču Poslanske skupine SDS tudi malo grob, a bilo je mišljeno dobronamerno, kajti če vas zatrese kak stavek poslancev opozicije, ne veste, kaj vas čaka v vsakodnevnih borbah z ostalimi deležniki na vašem resorju. Mi vam povemo na glas, javno in v obraz. Ring, v katerega stopate, bo dosti bolj trd, krut in zahrbten, zato bo včasih treba tudi umakniti nasmešek, imeti pri sebi tudi boksarske rokavice, izbrati in poslušati prave svetovalce in sodelavce, pripravljati življenjske ukrepe in jih tudi na koncu izvrševati; torej se odločiti, dati zadevam imena in datume uresničitve. V naši skrbi za boljši položaj vseh deležnikov na področju, ki ga bo ministrica pokrivala, smo v SDS ministrici pripravljeni prisluhniti glede njenih predlogov. Dobre predloge podpreti, slabe pa jasno in glasno kritizirati. Spoštovana ministrica, srečno!
Postopkovno ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Res sem v opoziciji in ne bom branil kandidatke za ministrico, lahko pa rečem, da sem v baru parlamenta že s dve tretjine SDS spil kakšno pivo pa tudi kako drugo pijačo in če bi jih slikal, bi jih lahko tudi nabijal, pa jih ne bom. Kultura pitja je pa seveda nekaj, s čimer se moramo v Sloveniji začeti ukvarjati. Alkohol je problem, je družbeno sprejeta droga pri nas. Povzroči dosti več gorja kot tisti včerajšnji zakon, ampak to je mislim tako, pod pasom. Sorry. Hvala.
Tega ne morem šteti kot postopkovno, zato prosim, da drugič postopkovno uporabljate za postopkovno. Hkrati pa, kar se vsebine tiče, jemljemo to na znanje. Besedo dajem Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Gospod Primož Hainz ima besedo.
Spoštovani predsednik in ministrski zbor, kolegice in kolegi! Dovolite, da preberem stališče Poslanske skupine Desus glede kandidatke za ministrico za izobraževanje, znanost in šport Vlade Republike Slovenije. Danes je pred nami kandidatka, naša kolegica, parlamentarka mag. Klavdija Markež. Kandidatka se nam je uspešno predstavila na seji matičnega delovnega telesa, njeno delo in razmišljanje pa smo imeli možnost spoznati tudi v času, ko je bila poslanka, zato je naša odločitev pravzaprav lahka. Kandidatko bomo podprli. V Poslanski skupini Desus nas predvsem zanima, kako kandidatka gleda na vseživljenjsko učenje, ki je hkrati tudi eno izmed temeljnih načel politike Evropske unije. Strategija Evropa 2020 izobraževanje postavlja med ključne vzvode za zagotavljanje tako imenovane pametne rasti enega od treh ključnih ciljev same strategije. Živimo v času vseživljenjskega učenja, Slovenija že ima svojo strategijo, gre pa za njeno popolno izvajanje. To vprašanje smo ministrici zastavili tudi na ponedeljkovem hearingu in veseli nas, da kandidatka to področje dobro pozna. Naj omenim, da se nam zdi zelo razveseljiva kandidatkina naklonjenost do medgeneracijskega sodelovanja, posebej v smislu prenosa znanja med generacijami in podpiranja pobud o medgeneracijskih centrih, ki bi naj nastali na podlagi razvojnih sredstev. Tudi v novi finančni perspektivi je omenjena nadgradnja centrov vseživljenjskega učenja, ki bi ljudem ponudili možnosti brezplačnega izobraževanja, kar odpira vrata vsem, tudi upokojencem z nizkimi pokojninami. Obenem pa je pomemben tudi prenos znanja in premagovanje razlik med generacijami, kar pomeni, da se lahko mladi marsikaj naučijo od starejših in obratno. Starejši imajo številna pomembna znanja, ki jih mladi potrebujejo, in tega ne gre zanemariti. Ena takšnih drobnih praks je primer projekta Simbioza. Dotaknil bi se tudi osnovnega in srednjega šolstva. V Poslanski skupini Desus namreč menimo, da je v slovenskem izobraževalnem sistemu, predvsem v osnovnih in srednjih šolah prevelik poudarek kvantiteti pouka in premalo kvaliteti. Tako so otroci preobremenjeni, poglobljenega znanja pa žal ne dobijo, ker preveč obširni kurikulum tega ne omogoča. Vsi menimo, da morajo naši otroci dobiti čim večji nabor znanja, a učencem in učiteljem prepogosto zmanjka časa za razmišljanje, za razlago, predvsem pa za razglabljanje in filozofijo posameznega predmeta. Upamo, da bo gospa mag. Markež v svojem mandatu ugriznila tudi v to kislo jabolko. Znanost mora v vseh pogledih služiti človeku kot posamezniku in tudi družbi kot celoti. Vsaka država skrbi za svoj napredek in s tem prispeva k napredku v svetovnemu merilu. Glede na resna opozorila o razmerah na področju znanstveno-raziskovalne sfere, ki zadevajo finančno podhranjenost, ne najboljši oziroma ne zadosti učinkovit izplen evropskih sredstev in odhajanje uspešnih raziskovalcev v tujino, pa v Poslanski skupini Desus menimo, da je nujno hitro, vendar tudi premišljeno ukrepanje na tem področju, tako da v naši državi dobimo dobro zastavljeno strategijo razvoja znanosti in raziskovanja. Nenehno odrivanje pomena znanosti in raziskovanja na obrobje lahko pripelje do resnih posledic našega družbenega razvoja, zato smo v Poslanski skupini Desus prepričani, da učinkovit, strateško umeščen, odziven in odprt raziskovalni in inovativni sistem ter družbena promocija znanosti več kot nujna in prioritetna naloga. Ni pa lahek resor, ki ga kandidatka za ministrico prevzema v tem času, predvsem v tako imenovani luči afere s honorarji, ki jih razkrivajo nekatere anomalije v visokem šolstvu, zato v poslanski skupini računamo, da se bo bodoča ministrica nemudoma lotila priprave Zakona o visokem šolstvu, katerega različni osnutki so obležali nekje v predalih ministrstva. Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport pokriva zelo široko področje od problemov otroškega varstva, univerze, znanosti in športa. Gre za enega najbolj pomembnih in izpostavljenih resorjev, za katerega ni nikoli dovolj finančnih virov. Naj ponovim. Poslanska skupina Desus bo podprla mag. Klavdijo Markež za kandidatko za ministrico za izobraževanje, znanost in šport soglasno. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Matjaž Nemec.
Spoštovani predsednik, spoštovana ministrska ekipa, kolegice in kolegi, spoštovana javnost! Vsak otrok je najpomembnejši. V družbi obče sprejeto dejstvo Socialni demokrati povzemamo kot osnovno načelo našega programa na področju vzgoje in izobraževanja. Vsakomur, ne glede na socialni položaj družine ali okolja, iz katerega izhaja, smo dolžni zagotoviti pogoje, da v popolnosti razvije vse svoje potenciale. Socialni demokrati posebej pri tem opozarjamo na nujnost zagotavljanja vključenosti otrok iz manj spodbudnih, družbenih in družinskih razmerij, deprivilegiranih skupin, otrok s posebnimi potrebami. Po našem prepričanju je pogoje treba zagotavljati v okviru dostopnega, vključujočega, kakovostnega javnega šolstva. Ne nazadnje to veleva tudi 2. člen Ustave Republike Slovenije, ko le-to opredeljuje kot socialno državo. V Poslanski skupini Socialnih demokratov izražamo podporo vsakomur, ki deluje v okviru navedenega izhodiščnega koncepta. Ocenjujemo, da je kandidatka za ministrico mag. Klavdija Markež na predstavitvi na odboru v pretežni meri izražala stališče, ki je nam relativno blizu. Za politiko tako značilni razkorak med izrekanjem na deklarativni ravni in prelivanjem izrečenega v življenje pa narekuje previdnost, ki nam napovedi neomajne podpore ne omogoča. Kandidatki tako napovedujemo pripravljenost za konstruktivno sodelovanje, v katerem pa pričakujemo tudi dojemljivost za predloge in pobude Poslanske skupine Socialnih demokratov. Kandidatko takoj po prisegi čakajo nekateri pomembni izzivi. V želji, da bo soočenje z njimi nekoliko lažje in v dobrobit našega prihodnjega sodelovanja kandidatki v nadaljevanju sporočamo nekaj dobronamernih nasvetov. Prvi preizkus trdnosti izrečenih stališč, o katerih konsenza politične javnosti ne bo mogoče doseči, je že na dnevnem redu Državnega zbora. V prihodnih tednih in mesecih bomo namreč odločali o statusu šolstva na Slovenskem. Zagovorniki sprememb, opogumljeni z odločbo peterice sodnikov Ustavnega sodišča, so predložili predlog za postopno odmiranje javnega osnovnega šolstva. Socialni demokrati pričakujemo, da se bo kandidatka kot ministrica odločno zoperstavila ideološko-političnemu orkanu, ki s svojo silovitostjo maje temelje socialne države. V podporo ji v roke zato polagamo najmočnejše orožje – predlog dopolnitve ustave. Socialni demokrati smo skupaj s somišljeniki v zavzemanju za ohranitev kakovostnega in dostopnega osnovnošolskega izobraževanja vložili v obravnavo v Državnem zboru. Nedvoumen, na ustavi temelječ izraz prvenstvene skrbi za javno šolstvo, ki je do nedavnega uživalo tudi ustanosodno podporo, je nujnen pogoj za to, da vsakomur omogočimo izobraževanje v neobremenjenem okolju, zavezanemu h kakovosti in dostopnosti. Javno šolstvo mora ohranjati položaj edine oblike osnovnošolskega izobraževanja, ki ima ustavnopravno zaščito. Predlog ustavne dopolnitve daje jamstvo, da se zasebne oblike osnovnošolskega izobraževanja ne bodo razbohotile na račun odžiranja tkiva javnih osnovnošolskih šol. Zato ga je treba podpreti, v nasprotnem primeru bomo osnovnošolsko izobraževanje prepustili izbranim ideološkim, političnim in kapitalističnim plenilskim elitam, ki bodo zasledovali svoje ozke partikularne cilje. Take cilje so v preteklosti nekateri skušali uresničiti tudi na področju visokega šolstva. Spomnimo se le zgodb o podeljevanju koncesij nekaterih, med njimi so nekatere dobile epilog celo na sodišču. Od kandidatke zato pričakujemo, da bo sledila predpostavkam uresničevanja javnega interesa tudi v nadaljnjih postopkih priprave predloga zakona o visokem šolstvu. Socialni demokrati ob tem opozarjamo na stališče zainteresirane javnosti, da naj kot izhodišče služi osnutek iz časa nekdanjega ministra Jerneja Pikala. Vodilo mora ostati: vsakomur zagotoviti brezplačnost visokošolskega izobraževanja vsaj enkrat, kadarkoli v življenju, ter krepitev stabilnosti okolja za prosperiteto znanstvenoraziskovalne dejavnosti, za nedvoumno izraženo primarno skrbjo za javno. Delo Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport zajema najpomembnejše in hkrati najbolj krhke podsisteme družbe, zato mora biti vsaka sprememba premišljena, strokovno utemeljena in usklajena med vsemi zainteresiranimi deležniki. Odločilnega pomena je predvidljivost, ki jo zagotavljajo strateški dokumenti, sprejeti v Državnem zboru v minulih obdobjih, kot so nacionalni programi na področju visokega šolstva, raziskav, inovacij, športa, izobraževanja odraslih in mladine. Zato od kandidatke pričakujemo posluh tako za veljavne predpise kot tudi za predloge in pripombe zainteresirane oziroma strokovne javnosti. V Poslanski skupini Socialnih demokratov od kandidate torej pričakujemo, da bo v Vladi krepila zavedanje, da je močna podpora sistemu vzgoje in izobraževanja edina prava priložnost za družbeno-gospodarski preboj Slovenije. Upamo,da bo v vladnih pogajanjih, zlasti o proračunskih dokumentih, uspešna pri zagotavljanju pomena vzgojno-izobraževalne ter znanstvenoraziskovalne dejavnosti za prihodnost te države. Kandidatka za ministrica mag. Klavdija Markež uživa našo podporo. A to tudi zanjo, kot velja za vsakega drugega člana vladnega kabineta, ni brezpogojna, odvisno je namreč od njenega praktičnega izvajanja na deklarativni ravni izrečenih stališč. Verjamemo pa, da bo gospa mag. Klavdija Markež dobra ministrica, zato jo bomo Socialni demokrati soglasno podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo Violeta Tomić.
Spoštovani predsednik, spoštovani ministrski zbor in spoštovane kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Združene levice Klavdije Markež, kandidate za mesto ministrice za izobraževanje, znanost in šport, ne bomo podprli. Iskreno je treba reči, da Klavdija Markež ni primerna kandidatka za ministrico za izobraževanje. Ni primerna z vidika razvoja javnega šolstva in raziskovanja, ne dvomimo pa, da bo primerna za izvrševanje nadaljnjih rezov in komercializacije predvsem visokega šolstva. Njena predstavitev na Odboru za izobraževanje, znanost, šport in mladino je razgalila nezadostno poznavanja področij in pogosto si nasprotujoča stališča glede ključnih vprašanj. Klavdija Markež si je kot eno od prioritet postavila razvoj strokovnega kadra. O tem očitno ni razmišljala kot poslanka, ko je podprla podaljšanje ZUJF, ki pa uveljavlja prepoved zaposlovanja in napredovanja v javnem sektorju. Prav tako ji je neznanka 1-odstotno letno zmanjševanje števila zaposlenih po Zakonu o izvrševanju proračuna. Upajmo, da bo kot ministrica bolje seznanjena z zakonodajo in njenem učinku na šolski sistem. Tako ZUJF kot ZIPRS sta ključna za kadrovske težave v javnem sektorju, a po besedah kandidatke je v šolstvu kadrovska situacija zadovoljiva, saj jo menda varujejo normativi. Zakaj je sploh treba urejati kadrovski razvoj, če je za kadre že poskrbljeno z normativi? Očitno je, da kandidatka ne pozna in ne razume situacije v izobraževanju in znanosti. Kandidatka zagovarja raziskovanje, pravi, da s področjem doktorskega študija še ni dovolj seznanjena, šolnin za doktorski študij pa ne namerava odpraviti. Študirali bodo torej še naprej samo tisti, ki lahko za to plačajo, ne pa tisti, ki bi bili tega sposobni. Hkrati pa je Markeževa kot poslanka podprla rebalans proračuna za 2015, ki je znižal sredstva za raziskovanje in mlade raziskovalce. S tem nima problema. Nasprotje med dejanji, podporo rezom, in besedami, zagovarjanjem pomena raziskovanja, pa je – dovolite mi rahel cinizem – očitno predpogoj za kandidaturo v Cerarjevo vlado. Kandidatka bo ohranila privilegije akademskih elit, ki jih tako dobro predstavlja njena predhodnica, in demokratični deficit univerze. S problemom izkoriščanja prekrnih, pogosto mladih akademikov sploh ni seznanjena, kljub temu da gre za enega temeljnih problemov univerzitetnega prostora. Kandidatka močno zagovarja javno šolstvo. Pravi, da je kvaliteta javnega šolstva pomembna, a Klavdija Markež podpira tudi zasebno šolstvo, financirano z javnimi sredstvi. Seveda ne pozabi poudariti neoliberalne mantre o povezovanju z gospodarstvom. Pohvali se, da je s tem namenom zapustila službo v javnem sektorju in se podala v gospodarstvo. Podrejanje izobraževanja in znanosti kapitalu se bo pod novo ministrico očitno nadaljevalo. Kako gre to skupaj z avtonomijo univerze, to ve samo ona sama. A očitno je, da niti ne prepozna tega temeljnega konflikta, prav z obrambo avtonomije univerze se pri nas in po svetu gibanja zaposlenih in študentov zoperstavljajo pritiskom politike in trga po spreminjanju izobraževanja v podporni steber zasebnih gospodarskih interesov. Vse to so le kaplje v morje protislovij in nelogičnosti, ki pričajo o neprimernosti kandidatke za mesto ministrice za izobraževanje, znanost in šport. Koalicija SMC, Desus in SD ter njihova vlada z Mirom Cerarjem na čelu s podporo kandidatki Klavdiji Markež dokazuje, da na področju izobraževanja, znanosti in športa želi ohranjati status quo. Da želi ohranjati privilegije akademskih elit, na drugi strani pa z varčevalnimi rezi stiskati učitelje, prekerne akademike in raziskovalce. Da želi nadaljevati s podrejanjem logiki trga in s tem še močneje zmanjšati kvaliteto in dostopnost izobraževanja za vse ljudi, s tem pa popeljati Slovenijo še bolj na periferijo in še globlje v nerazvitost. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije - krščanskih demokratov, zanjo gospa Ljudmila Novak.
Spoštovani gospod predsednik, ministrice in ministri, kandidatka za ministrico, kolegice in kolegi! Področje dela Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport je zelo obširno. Redkim ministrom je uspelo uravnoteženo urejati vsa ta področja. Težko ocenjujem, kako uspešna bo naša današnja kandidatka, v tem stališču pa bom predstavila predvsem nekaj temeljnih pričakovanj krščanskih demokratov glede kandidatkinega prihodnjega dela. Najprej naj izpostavim prvo in zelo pomembno nalogo – Zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja oziroma njegov 86. člen. To boste morali najkasneje do konca tega leta popraviti v skladu z odločbo Ustavnega sodišča Republike Slovenije. To je namreč odločilo, da mora biti financiranje programa v zasebnih osnovnih šolah, ki izvajajo javnoveljavni osnovnošolski program, izenačeno z državnimi osnovnimi šolami. Trenutno stanje, ko večina prvih prejema le 85-odstotno sofinanciranje programa, druge pa 100-odstotno, je neustavno in krščanski demokrati smo na to opozarjali že dolgo časa. Bojimo pa se, da bodo nekateri ponovno poskušali izničiti to odločbo z različnimi obvodi. Upamo, da boste, če boste potrjeni, izpolnili odločbo Ustavnega sodišča. Kvalitetno zasebno šolstvo je samo dopolnitev, nadgradnja državnega šolstva in ponuja možnost izbire, nikakor pa ne ogroža dobrega sistema državnih šol. Krščanski demokrati se ves čas, v skladu s svojim programom, trudimo, da bi se v šolske kurikulume osnovnih in srednjih šol ustrezno umestile vsebine iz novejše slovenske zgodovine. Upam, da boste bolj prisluhnili našim predlogom in uvideli, da je to nujno. Zgodovina samostojne Slovenije se velikokrat obravnava površno, obrobno, posledično pa Slovenci, žal tudi nekateri naši poslanci, premalo poznamo državne praznike, delovanje političnega sistema, državnih institucij, ne nazadnje pa se premalo zavedamo svojih državljanskih dolžnosti in pravic. Prav tako se zavzemamo za uvedbo predmeta državljanska in domovinska vzgoja ter etika v srednjih šolah. Srednješolci so namreč izpostavili, da takšen predmet manjka in da opažajo vedno večjo apatijo, ki se kaže v vedno nižji udeležbi na volitvah in v odsotnosti participacije mladih v javnem in političnem življenju. Zakon o visokem šolstvu. Že minister prejšnje vlade dr. Pikalo ga je pripravil in dal v javno obravnavo, menjava vlade pa ga je zopet ustavila. Krščanski demokrati opozarjamo, da visokošolski učitelji in raziskovalci nimajo enakega statusa. Medtem ko imajo visokošolski učitelji redne plače, poleg tega smo slišali, da nekateri poskrbijo za velike dodatne honorarje, morajo raziskovalci svoje delo prijavljati na projekte in hkrati delati celo na več projektih, da si lahko zagotovijo osnovno plačo. To pa počasi razgrajuje področje raziskovalne dejavnosti. Spoštovana kandidatka! Od vas pričakujemo, da boste v najkrajšem času ponudili celovito rešitev teh problemov v dobro vseh deležnikov. Prav tako pričakujemo vizijo države na področju humanističnih ved, da bodo raziskovalci lahko na podlagi tega zastavili tudi svoje delo. Krščanski demokrati menimo, da je ena bistvenih nalog ministrice, da zagotovi normalno delo svetov javnih izobraževalnih in vzgojnih zavodov. Preprečiti je treba rokohitrsko vpletanje dnevne politike, kar se žal prepogosto dogaja. Večkrat se je že zgodilo, da se v času volitev ravnatelja, celo na sam dan volitev, po hitrem postopku zamenjajo člani svetov zavodov, da bi se lahko potrdili ravnatelji določene politične opcije. Pri tem se z lahkoto spregleda mnenje kolektiva. To je zloraba, ki jo mora ministrica preprečiti. Spoštovana gospa kandidatka Klavdija Markež, kolegice in kolegi! Poslanci Nove Slovenije - krščanskih demokratov ne bomo nasprotovali predlogu kandidatke za ministrico za izobraževanje, znanost in šport. Upamo, da bo kot ministrica znala upoštevati tudi mnenja učiteljev in vzgojiteljev, prav tako pa tudi staršev ter organizacij, ki zastopajo učence, dijake, študente in raziskovalce, na podlagi posvetovanj pa povleči prave poteze v dobro naše mladine. Ne želimo vnaprej soditi o vašem delu, čeprav nimate posebnih referenc za to pomembno funkcijo, upamo pa, da pod vašo taktirko naše šolstvo vsaj ne bo nazadovalo, ker naši mladi zaslužijo dobre šole, da bodo konkurenčni v zahtevnih časih.
Besedo ima Poslanska skupina Zavezništvo, zanj mag. Mirjam Bon Klanjšček.
Hvala lepa. Spoštovani! Danes razpravljamo in odločamo o predlogu predsednika Vlade dr. Mira Cerarja za novo ministrico za izobraževanje, znanost in šport. Kljub temu da kandidatka mag. Klavdija Markež kot poslanka že nekaj mesecev sedi med nami, pa poslanci Zavezništva ne moremo reči, da tako dobro poznamo njeno dosedanje delo, da bi lahko sodili o njeni ustreznosti za ministrico. Bolj pomembno se nam zato zdi, da poznamo njena stališča in poglede na področje, ki naj bi ga vodila v prihodnje. Kandidatka za ministrico je na matičnem odboru v splošnem predstavila svoje poglede na izzive, s katerimi se bo srečevala na novem delovnem mestu in kljub temu da je izpostavila nekatere prioritete in poudarila, da bo njeno delo temeljilo na dialogu, smo prepričani, da bi morala določena stališča do številnih izzivov, ki čakajo naše šolstvo, zavzeti bolj jasno. Med temi stališči je zagotovo vprašanje financiranja zasebnega in javnega šolstva. V Zavezništvu smo namreč prepričani, da moramo storiti vse, da preprečimo privatizacijo javnega šolstva. V Zavezništvu ne nasprotujemo omejenemu obsegu financiranja zasebnih osnovnih šol, ki izvajajo javnoveljavni izobraževalni program, saj bogatijo šolski prostor z drugačno pedagogiko ali pa staršem omogočajo, da se otroci šolajo v ustanovah z istim svetovnim nazorom, s katerim le-ti vzgajajo svoje otroke. Ne pristajamo pa na to, da bi zaradi slednjega osiromašili mrežo javnih osnovnih šol. Zasebne šole se lahko zato po našem mnenju sofinancirajo le v omejenem obsegu na način, kot to določa zakon. Prepričani smo, da se tako zagotovi enakopravnost in enakovrednost na nivoju državnega pristopa do izobraževanja sploh. Kandidatka za ministrico je na zaslišanju med drugim na kratko omenila, da ne bo zanemarjala otrok, osnovnošolcev in dijakov s posebnimi potrebami. To nas vsekakor veseli, a pričakujemo še kaj več od te prijazne napovedi. Pričakujemo sistemske ukrepe, ki bodo celovito uredili problematiko otrok s posebnimi potrebami. Sklep, ki sta ga odbora Državnega zbora o tem sprejela ravno prejšnji teden, bo konec koncev deloma padel tudi na pleča nove ministrice, kajti sistemsko urejanje potreb otrok zajema tudi njihovo izobraževanje. Prav tako pričakujemo, da bo gospa mag. Klavdija Markež kot nova ministrica našla primerne rešitve za probleme, zaradi katerih je sploh postala kandidatka za ministrico in ki so službe stali njene predhodnice. Vsi smo se namreč strinjali, da je treba težave na področju postranskih zaslužkov profesorjev reševati sistemsko, zato novo ministrico sedaj čaka pomembna naloga, da te sistemske ukrepe tudi izvede. Veliko je takoj izvedljivih ukrepov, ki bi se jih lahko lotila nova ministrica in so za nas velikega pomena. Med njimi je problematika bralne pismenosti, pa profesionalni razvoj pedagoških delavcev in tudi projekt slovarja sodobnega slovenskega jezika in drugi. Ker na vsa ta in še številna druga odprta vprašanja med zaslišanjem nismo dobili odgovorov, pričakujemo, da bo nova ministrica odgovore nanje zagotovila v prvih mesecih svojega dela. Iskreno upamo, da bo uspela pričakovanja, ki jih imamo tisti, ki nam ni vseeno za šolarje, dijake in študente, tudi opravičiti. Zato ne bomo glasovali proti njenemu imenovanju, temveč se bomo glasovanja vzdržali. Tako ji dajemo priložnost, da si našo večjo podporo zagotovi s svojim delom. Morda si bo z dobrim delom in pravimi potezami v prihodnjih mesecih pridobila našo večjo podporo. A koncu naj dodam še to. Na prvi seji Odbora za izobraževanje smo imeli zaslišanje kandidatke za ministrico. Prav tako tudi na deseti. Iskreno upam, da ne bomo zasliševali tudi na naslednji okrogli, to je 20. seji. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina italijanske in madžarske narodne skupnosti, zanjo dr. Lászlo Göncz.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani člani oziroma predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Funkcija ministra oziroma ministrice za izobraževanje, znanost in šport sodi med zelo odgovorne naloge izvršne veje oblasti, kajti pristojnosti tega resorja se nanašajo na zelo zahtevne vsebine, med katerimi omenjam zgolj izobraževalni sistem po celi vertikali, od vrtca do srednješolskega izobraževanja, visoko šolstvo, znanost in raziskovalno dejavnost ter športno področje. V okviru omenjenih področij, vsebinskem in formalnem smislu predvsem z vidika načina izvajanja dejavnosti lahko razčlenjujemo to materijo na nadaljnja podpodročja, podsisteme in druge vsebine. Hočem s tem predvsem poudariti, da v primeru imenovanja ministra oziroma ministrice tega resorja gre za izredno odgovorno nalogo. Glede na zahtevnost in raznolikost tega resorja je lahko upravičeno vprašanje, kakšne strokovnosti in kompetentnosti naj bi imel kandidat oziroma kandidatka za njegovo vodenje. Ne dvomim v to, da je o tem poglobljeno razmišljal tudi sam premier, ko je v dokaj pereči situaciji zaradi dogodkov, ki so privedli do spremembe pri vodenju ministrstva, iskal kandidata oziroma kandidatko za omenjeno funkcijo. Enoznačnega odgovora na vprašanje o primernosti glede zasedbe te funkcije verjetno ni. Slišalo se je mnenje, da bi bil bolj primeren kdo od tistih, ki so vrhunski strokovnjaki na enem od področij, ki sodijo v pristojnost tako imenovanega šolskega ministrstva, kar je verjetno do določene mere tudi res. Obstaja pa tudi druga plat medalje; torej, ali ni primernejši kdo, ki ima neko splošno znanje o vseh omenjenih vsebinah in hkrati razpolaga s sposobnostmi upravljanja in vodenja javnih institucij ter ima izkušnje z vidika ravnanja z evropskimi in drugimi sredstvi. Skratka, verjetno se do neke mere vsi strinjamo s spoznanjem, da idealnega kandidata skorajda ni mogoče najti, zato so lahko kvečjemu le manj dobri, dobri ali boljši. Seveda tudi to ni nobeno presenečenje, če je pri izbiri odločilna politična in strankarska pripadnost. Kljub vsem navedbam in dilemam tudi v naši poslanski skupini upamo, da je imel predsednik Vlade tokrat srečno roko pri izbiri. Kolikor sem uspel slediti odgovorom kandidatke gospe Markež na seji matičnega delovnega telesa, menim, da je bila njena vizija pri določenih vprašanjih jasna in sprejemljiva. Izpostavila je nekaj prioritet, ki so vsekakor na tem področju nujne in prave. Kljub težki finančni situaciji javnega sektorja se je zavzela za kontinuiteto nadgradnje sistema osnovnošolskega in srednješolskega izobraževanja s poudarkom na upoštevanju strokovnih argumentov. Ta naloga je ena od osrednjih funkcij ministrstva, zato je pomemben že načelni pristop pristojne ministrice. Poudarila je tudi potrebo po dokončanju Zakona o visokem šolstvu, v zvezi s katerim morda še trenutno nima celovite vizije, kar je glede na zelo kratek čas, torej časovni rok priprave, in kompleksnost tega področja, do neke mere tudi razumljivo. Po našem mnenju se bo treba pametno odločiti tudi v zvezi s postavitvijo uspešnejšega sistema znanstvenoraziskovalnega dela oziroma dejavnosti, pri čemer je tudi med najbolj kompetentno stroko odprto še veliko vprašanj. Skratka, na tem področju se kar vrstijo vprašanja, o katerih se bo treba v naslednjem mesecu odločiti. To so: ali bo bolj primerno sprejeti celovit zakon o visokem šolstvu, vključno tudi z rešitvami raziskovalne dejavnosti, ali pa bo to pomembno materijo smiselno razdeliti na zakon o univerzi in na ostali del visokošolskega oziroma višješolskega izobraževanja ter na posebno, seveda od visokega šolstva v celoti nikakor ne diferencirano reguliranje znanstvene in raziskovalne dejavnosti, kljub nekaterim drugačnim razmišljanjem z rešitvami do boljšega povezovanja tudi z gospodarstvom in lahko bi še našteval pomembnost oziroma področja in vprašanja v zvezi s tem. Upajmo, da bo pri tovrstnih izzivih vsestranska usposobljenost kandidatke vsekakor prednost. Uspešne odločitve pa bodo potrebovale z ene strani visoko stopnjo tolerantnosti, z drugega zornega kota pa precejšnjo mero odločnosti in racionalnosti. Nepravilnosti v zvezi z enormnimi honorarji in drugimi zaslužki posameznikov tudi terjajo v najkrajšem mogočem času jasna stališča s strani bodoče ministrice. Moram poudariti tudi področje izobraževanja na območjih, kjer živijo pripadniki avtohtonih narodnih skupnosti. Sistema oziroma modela, ki sta se v preteklih desetletjih uveljavila pri madžarski in italijanski narodni skupnosti, sta različna. Oba modela imata veliko specifičnih področij, vendar je najbolj pomembno to, da sta oba deležna temeljite sistemske nadgradnje, ker sta danes, če iskreno ocenjujemo njuno osnovno poslanstvo, le delno kos nalogi ohranjanja oziroma obstoja in razvoja omenjeni skupnosti. Ta ugotovitev ni nobeno pretiravanje, kar potrjujejo tudi pristojne službe ministrstva in kompetentne strokovne ustanove, zato se je delno že pristopilo k omenjeni sistemsko-vsebinski nadgradnji obeh sistemov, pri čem naj bi bilo ministrstvo v oporo. Pomembno je spoznanje, da oba modela potrebujeta kontinuirano, vsebinsko nadgradnjo in prilagajanje vedno večjim demografskim ter metodično-didaktičnim izzivom. Poleg sistemskih vprašanj pa se tudi na tem področju pojavljajo odprta vprašanja na področju investicij, neuporabnih nepremičnin, izobraževanja pedagoških kadrov in lahko bi še našteval. Kandidatka je v zvezi z mojimi tovrstnimi vprašanji pokazala sprejemljivo stopnjo zavedanja problematike ter obljubila kontinuiteto na področju izvajanja sistemske nadgradnje modelov in reševanju odprtih vprašanj. Pri odločitvi naše poslanske skupine o njeni podpori na današnjem glasovanju je to imelo odločilno vlogo. Bodoči ministrici želimo veliko tehtnih in strokovno dobro utemeljenih odločitev ter seveda tudi sreče in zadovoljstva pri njenem zahtevnem delu. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupine Stranke modernega centra, zanjo gospa Irena Kotnik.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani predsednik, člani Vlade in spoštovani kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Stranke modernega centra področje vzgoje in izobraževanja, visokega šolstva, raziskav in razvoja ter tudi športa postavljamo kot temeljno politiko za človeka, ki je en od ključnih gradnikov družbe. Glede na to ocenjujemo, da gre za področja, ki bistveno determinirajo razvoj posameznika in tudi družbe kot celote. Ob zavzemanju za sistem vzgoje in izobraževanja, ki bo razvijal odprte, ustvarjalne, samozavestne, prodorne ter solidarne državljanke in državljane, je izbira primernega in kompetentnega ministrskega kandidata oziroma kandidatke na tem področju še posebej pomembna. Menimo, da ima predlagana kandidatka na resornem področju na eni strani številne izkušnje, znanje in kompetence, na drugi strani pa motivacijo, voljo, željo in odločnost za vodenje vse prej kot enostavnega področja. Ne nazadnje je to tudi pokazala na opravljeni predstavitvi pred pristojnim matičnim odborom. Kandidatka je pri svojem dosedanjem delu bila vedno v neposrednem stiku z izobraževalnim sistemom, še posebej pa je bogate izkušnje pridobila na področju izobraževanja odraslih. Tam se je zavzemala za uspešno sistemsko ureditev področja izobraževanja odraslih, njegovo financiranje in odpravo birokratskih ovir pri črpanju evropskih sredstev. Pozdravljamo tudi njene bogate izkušnje na področju povezovanja izobraževalnega procesa s potrebami na trgu dela in v gospodarstvu. To nas pravzaprav veseli, saj je odzivnost izobraževanja na spremembe družbe in potrebe trga dela pomembno področje, ki ga je na sistemski ravni treba prevetriti, saj se bomo le tako postavili ob bok uspešnim evropskim državam, kjer povezave med gospodarstvom in šolskim sistemom delujejo uspešno in učinkovito. Prepričani smo, da kandidatka za ministrico meni enako. Verjamemo tudi, da se bo kandidatka z vso mero odgovornosti in profesionalnosti lotila tudi drugih sistemskih reform, ki jih potrebuje celotno področje resornega Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport. Svojo pripravljenost za sodelovanje, dialog ter trdno delo je ne nazadnje pokazala tudi z dosedanjim delovanjem v poslanski skupini. V Poslanski skupini Modernega centra kandidatki zaupamo. Zaupamo, da bo lahko s svojo strokovnostjo in pozitivnim pristopom uspešno vodila poti med vsemi ovirami, med ovirami, ki so jih in ji bodo v prihodnje postavljene. Le tako bomo lahko sledili temeljni politiki za človeka, ki je, kot že rečeno, eden od ključnih družbenih gradnikov in kamor uvrščamo tudi področje vzgoje in izobraževanja, raziskav in športa. Glede na to bomo v Poslanski skupini SMC mag. Klavdijo Markež, kandidatko za ministrico za izobraževanje, znanost in šport, tudi podprli. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Besedo dajem poslankam in poslancem. Besedo ima dr. Franc Križanič, pripravi naj se gospod Jožef Horvat.
Hvala, predsednik. Spoštovani visoki zbor! Poslanci Socialih demokratov bomo mag. Klavdijo Markež pri njeni kandidaturi za ministrico za šolstvo, znanost in šport podprli. Mi smo s Klavdijo Markež sodelovali že, ko je bila predsednica Zveze ljudskih univerz, cenili smo njeno delo, njeno sposobnost črpanja različnih sredstev, njene menedžerske izkušnje, njeno fokusiranje na reševanje problema v zvezi s financiranjem izobraževalne dejavnosti, tudi tam, kjer niso zagotovljena avtomatsko vsa sredstva, njeno sposobnost voditi krizni menedžment v različnih primerih, zato mislimo, da dejansko na to funkcijo v teh razmerah celo sodi tak profil; se pravi ženska, mlajša, optimistična, prihaja nekam, kjer je bil sektor prizadet s pretiranim varčevalnim programom. ZUJF namreč ni samo zakon, ki je nekatere dohodke omejil, kar je bilo v tistih morda smiselno, ZUJF pojmujemo kot zakon, ki je za 400 milijonov znižal javnofinančne izdatke in s tem bistveno zarezal v delovanje družbenih podsistemov v Sloveniji. Kriza teh podsistemov, ki se zdaj vleče in jo nekateri doživljamo kot krizo gospodarstva, pa ni, to ni narodnogospodarska kriza, je kriza podsistemov, ki bo lahko šele prešla v gospodarsko krizo, izvira iz tega pretiranega reza za gospodarstvo na postindustrijski ravni razvoja. Izobraževalni sistem, znanost in šport imajo tu še posebno mesto, in sicer po eni strani delovanje tega sistema omogoča dostopnost kot osnovni vzvod za enakost v neki družbi, kot osnovni vzvod ustvarjanja blaginje v tej družbi, odprtosti, prehodnosti, glede na to, koliko talenta ima posamezen človek ali pa energije, da se je sposoben izobraziti in potem, če lahko tako rečem, svoj človeški kapital angažirati naprej v produkcijskih procesih. Drugo je vprašanje, da gre tu za strateški resor, ki določa kakovost celotnega delovanja narodnega gospodarstva. Ko konkurenčnost takega gospodarstva temelji na znanju, je to praktično edini resor, ki kakovost generira. Vse ostalo, naravna bogastva, ugodna lega, poceni delo, je sekundarnega pomena. Morda primerljivo z varnostjo; ko varnost pade – in to zdaj vidimo na primeru velikih izgub materiala oziroma sredstev zaradi cenenih razprodaj –, potem tudi ta kakovost ne bo dala takih rezultatov, kot bi pričakovali. Tako na tem področju gospa Klavdija Markež prihaja v sistem, kjer bo morala projektno rešiti celo vrsto problemov. Pri osnovnem šolstvu je to ugled in avtonomnost učiteljstva, potem pa problemi v zvezi z učno pomočjo, z glasbenim šolstvom, z disciplino, verjetno z učinkovitejšo integracijo romske populacije. Potem na področju visokega šolstva in znanosti pa seveda akuten problem prepolovitve mladih raziskovalcev, prepolovitve sredstev za znanstvenoraziskovalno delo. Potem rešitev problemov v zvezi s celotnim bolonjskim študijem, rešitev problemov v zvezi s subvencioniranjem doktorskega študija, zlasti tam, kjer je to smiselno, kjer ga ne financira direktno gospodarstvo ali ustanove, ki ljudi pošiljajo na ta študij. In potem tudi problem, ki je bil že večkrat omenjen, honorarjev, ki jih zaposleni dobivajo v javnem sektorju in so hkrati zaposleni v javnem sektorju, ne da bi to omogočalo neko večjo materialno podlago institucijam, iz katerih ti zaposleni prihajajo. Mislim, da bo imela na področju svojega dela stalno poslanstvo za zagotavljanje ugleda učiteljev, njihove avtonomnosti, avtonomnosti športa. Na področju športa se bo srečevala s problemi, če bo razprodaja tekla naprej tako, kot teče brezobzirno, da bodo sponzorji počasi izginevali. Vprašanje je, ali bo ta sistem, ki je dal za nas izjemne rezultate, ki se ga veselimo, ki niso nastali slučajno, nastali so v nekem okolju, ki je to lahko financiralo in omogočilo, ali bo ta sistem mogel najti neke nove rešitve. Na področju visokega šolstva in znanosti ima najhujše probleme, ki jih je zapustil ZUJF. Tu je seveda že po naravi sami proces bolj fleksibilen, zato se je tu najlaže in najhitreje rezalo in se je to rezanje še kar nadaljuje, imelo bo pa pogubne posledice v prihodnosti. Jasno, ko smo se mi odzvali na krizo, smo se odzvali tako, da smo povečali sredstva za raziskave in razvoj tako v javnem sektorju kot gospodarstvu s približno 1,5 % na 2,6 % bruto domačega produkta. To je bil pomemben vzvod teh sedanjih izvoznih uspehov, nastajanja novih podjetij, in kakorkoli hočete. To sedaj izgineva in v nekaj letih bo imelo pogubne posledice, če ne bo mag. Klavdija Markež tu vendarle uspela ladjo zaobrniti. Ona bo brez dvoma tista, ki bo morala te aktivnosti voditi. Smo pri financiranju. Mislim, da se celoten sektor, se pravi, tako izobraževanje kot visoko šolstvo, znanost in šport, ne more financirati po bistveno nižjih zneskih na naši ravni razvoja, kot je bilo v letu 2011. Kasneje pa morajo tudi ustvarjati približno enak delež oziroma pridobivati približno enak delež bruto domačega produkta, kot to velja za primerljiva razvita gospodarstva. V tem primeru bomo še naprej konkurenčna družba z velikimi presežki v zunanjetrgovinski menjavi, financer, izvoznik kapitala in pa tudi pomemben člen v Evropski uniji in ugledna država. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Jožef Horvat. Pripravi naj se gospod Kamal Izidor Shaker.
Hvala, gospod predsednik, za besedo. Spoštovani predstavniki Vlade, spoštovane kolegice in kolegi! Ne nasprotujem predsedniku Vlade, dr. Miru Cerarju, da se je odločil današnjo poslansko kolegico mag. Klavdijo Markež imenovati, v političnem smislu seveda, za prvo damo slovenskega vzgojno-izobraževalnega sistema, znanosti in športa. V strukturi Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport obstaja tudi Direktorat za informacijsko družbo. Na žalost nimamo direktorata tudi za digitalno ekonomijo in bi bilo dobro, očitno pravzaprav dobro ne razumemo strategije razvoja strategije Evropa 2020, kjer je prav Digitalna agenda za Evropo ključnega pomena. Uspešno evropsko digitalno gospodarstvo je eden od temeljev za rast in zaposlovanje v Evropski uniji. Prav tako je ključnega pomena za posodobitev tradicionalne industrije. Naj še tole povem. Na Direktoratu za informacijsko družbo znotraj ministrstva so odločni ljudje, so odlični eksperti, ki vedo, kaj je Digitalna agenda za Evropo, in vedo, kako jo tudi v Sloveniji implementirati, na žalost, vsaj doslej, pa niso imeli dovolj podpore znotraj ministrstva niti v okviru vlade. To je za danes še mojo kolegico, mag. Klavdijo Markež, prvi poziv in iskren apel, da na tem področju stvari premakne. Ocenjeni so prihodki v višini 500 milijard evrov iz naslova dodatne rasti in bistveno povečanje zaposlitvenih mest v Evropi, zato si Nova Slovenija - krščanski demokrati kakor tudi Evropska ljudska stranka v Evropskem parlamentu močno prizadevamo za dokončanje enotnega digitalnega trga. Do kdaj že mora biti zaključen? Do leta 2015. Z drugimi besedami, želimo naše državljane spodbuditi k ustvarjanju inovativnih spletnih storitev, po konkurenčnih cenah seveda, in olajšati lažji dostop za podjetja, zlasti mala in srednja, za čezmejne trge. V zvezi s tem, da se bomo bolje razumeli, v zvezi s tem želimo pravila klasičnega, če hočete off-line poslovnega okolja prevesti v pravila za digitalno ekonomijo ali pa, če hočete, za on-line poslovni svet. Republika Slovenija po razvitosti informacijske družbe primerjalno že desetletje in pol vztrajno pada, kar se nedvoumno negativno odraža na drugih razvojnih področjih. Problem je posledica bistveno prenizkih vlaganj v razvoj informacijske družbe in premajhnega splošnega zavedanja o pomenu informacijsko-komunikacijskih tehnologij in interneta za razvoj gospodarstva, države in celotne družbe. Evropski konkurenti so ves ta čas vlagali več in bolj sistematično, kar se odraža v hitrejšem razvojnem napredku, kot smo ga bili spodobni udejanjiti v Republiki Sloveniji. Z nepravilno umestitvijo IKT in interneta v razvojnih prizadevanjih se kot družba odpovedujemo razvojnim potencialom, ki jih omogočajo IKT, torej informacijsko-komunikacijska tehnologija, in internet. Če z tako prakso ne bomo takoj prekinili, se bo nadaljevalo razvojno zaostajanje za državami, ki tem področjem namenjajo najvišje prioritete. Za gradnjo širokopasovnih internetnih povezav na področjih, kjer ni komercialnega interesa, je v okviru strukturnih skladov zagotovljenih 65 milijonov evrov. Za izgradnjo celotnega omrežja bi v Sloveniji potrebovali približno 300 milijonov evrov, v denarju skoraj petkrat več. Torej, vprašanje za bodočo ministrico: Od kod zagotoviti manjkajoča sredstva? Število – govoril bom v nadaljevanju o kibernetski varnosti, ki je izjemnega pomena – število kibernetskih napadov se vsako leto povečuje. Sicer, to je Slovenian computer emergency response team, je nacionalni odzivni center za obravnavo incidentov s področja varnosti elektronskih omrežij in informacij, ki deluje na Arnesu, pa ima že vsa leta enako število zaposlenih, sredstva za delovanje pa se celo zmanjšujejo. In spet vprašanje za danes še mojo kolegico, jutri za gospo ministrico: Kako zagotoviti zadostno kibernetsko varnost v Sloveniji, ki je izjemnega pomena? Umar v poročilu o razvoju za leto 2004, priporočam branje, navaja, da je bilo v letu 2012 med vsemi vlaganji v raziskave, razvoj in inovacije, samo 12,5-odstotni delež vlaganj v IKT, kar predstavlja bistveno manjši delež od vlaganj drugih evropskih držav. Zaostanek Slovenije na področju vlaganj v raziskave, razvoj in inovacije v sektor IKT ima neposreden negativen vpliv na gospodarsko rast in na delovna mesta, kar se še izraziteje kažejo v času gospodarske krize. Zagotovitev podpore industriji za spodbujanje raziskav, razvoja, inovacij na področju IKT je zato nujen ukrep za doseganje ciljev evropske digitalne agende in za izrabo priložnosti, ki jih prinaša IKT za dosego trajnih gospodarskih in družbenih koristi. Že nekajkrat sem ponavljal in govoril o prezentaciji prejšnjega predsednika Evropske komisije gospoda Barosso, ko je predstavljal Digitalno agendo za Evropo in ko sem iz njegovih številk in krivulj naredil ekstrapolacijo za Slovenijo, sem ugotovil, da Digitalna agenda za Evropo, implementirana v Sloveniji odpira do leta 2016 vključno novih 3 tisoč 600 delovnih mest za IKT inženirje, torej ne katerihkoli delovnih mest – na tem področju se ne zgodi nič. Mislim, da bi bodoča ministrica morala, če ne prvi dan, pa drugi dan, se usesti s strokovnjaki, s sodelavci z Direktorata za digitalno oziroma za informacijsko družbo in narediti strategijo, kako nadoknaditi zamujeno. Morda še nekaj splošnih vprašanj. Večkrat sem že povedal, da obžalujem, da kandidatka za ministrico ne more sedeti tukaj, pa če ne že z ministrskim zborom, lahko tukaj poleg mene, recimo, pa da bi vsaj poslušala, kaj ji mi dobronamerno želimo. Tukaj smo zato, da smo dobronamerni, da smo konstruktivni in da želimo dobro državi in državljankam. Torej, to pomanjkljivost moramo v poslovniku odpraviti. Rad bi jo pozval k razmisleku, ali smo dovolj bogata država, da kupujemo iz državnega proračuna ali pa občinskih proračunov zemljišča za osnovne šole in vrtce, da smo dovolj bogata država, da vlagamo v zidove, v marmor, v granitne kocke in tako naprej – torej da vlagamo v hardware – ali ne bi morda več vlagali v software? Vsi veste, na kaj ciljam. Ciljam na večjo konkurenčnost v celotnem našem vzgojno-izobraževalnem sistemu, od vrtca pa vse tja do univerz, in ciljam na to, da moramo odpreti vrata zasebnemu šolstvu, zasebnikom. Vse to bo javno šolstvo, ker to mnogi ne razumejo ali ne razumete, vse to bo javno šolstvo, ki ga bo seveda ministrica kontrolirala in nadzirala. Vprašanje pa je, koga angažirati za vlaganje v zidove. Meni se zdi neumno, da državni proračun vlaga denar, ki ga nima, v zidove, v parcele in tako naprej. Tukaj ji toplo na srce polagam ta razmislek in morda ne bi škodilo, da kdaj povabi k razmisleku tudi opozicijo. Zaključujem z znanim dejstvom, kot ministrica bo na sejah Vlade odločala o marsičem. Naša poslanska kolegica in bodoča ministrica prihaja iz gospodarstva, iz morda zelo specifičnega okolja, kjer sama pozna tudi anomalije. Prav zanima me, če jih bo na vladi sprožila, da se bodo rešile. Imamo anomalije v zakonu o volitvah, o lokalnih volitvah, in kolegica Klavdija ve, da v tisti občini, kjer je delala, je na enem naslovu začasno prijavljenih 250 tujcev, seveda državljanov Evropske unije, ki lahko lokalno volijo, tam živijo morda samo tisto nedeljo, ko so lokalne volitve, in izberejo direktorja za župana. Kar pomeni, da ima vsak tam od 250 na tem naslovu morda samo nekaj kvadratnih decimetrov ali nekaj kvadratnih centimetrov. To je anomalija, kolegice in kolegi, ki jo moramo odpraviti, , če ne bo te odprave sprožila bodoča ministrica mag. Klavdija Markež, potem bo to naredila opozicija. Zaključujem z zares iskreno željo, da ji uspe vse to, kar sem naštel, in še kaj več in ji pri tem, seveda pri njenem delu, pri zelo pomembnem poslanstvu želim veliko uspehov. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Kamal Izidor Shaker, pripravi naj se gospod Andrej Čuš.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Preden začnem, naj iz razloga, ki ga je navedel gospod Horvat, da naša kandidatka ne mora sedeti tukaj in se braniti, lahko tudi sedi zraven vas, preden pač začnem s svojo predstavitvijo, naj zavrnem prej izpostavljene očitke o nedostopnosti magistrskega dela mag. Klavdije Markež. Namreč Fakulteta za državne in evropske študije ne objavlja magistrskih del v elektronski obliki in na spletu. Če pa pač koga zanima, pa lahko to lahko magistrsko najdete v knjižnici navedene fakultete oziroma v Narodni univerzitetni knjižnici, kot verjetno vse. Znova in znova ugotavljamo, da je resor izobraževanja eno ključnih ter najbolj obsežnih področij. Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport v okviru svojih pristojnosti deluje na področjih trga dela in delovnih pogojev mladine, znanosti, športa in izobraževanja. Te pristojnosti opravlja skupaj z organoma v sestavi Uradom Republike Slovenijo za mladino in Inšpektoratom Republike Slovenije za šolstvo in šport. Na nivoju osnovnošolskega izobraževanja mora zagotavljati kakovosti osnovnošolsko izobrazbo vsemu prebivalstvu, spodbujati skladen spoznavni, čustveni, duhovni in socialni razvoj posameznika, razvijati zavest o državni pripadnosti in narodni identiteti, vedenje o zgodovini Sloveniji in njeni kulturi. Na ravni srednješolskega izobraževanja mora omogočiti izobrazbo državljanom, vključevanje celotne generacije mladine, ki končuje osnovno šolo, v srednješolsko izobraževanje ter zagotavljati celotni generaciji mladine prvi poklic. Ministrstvo spodbuja vseživljenjsko izobraževanje ter zagotavlja dostopnost in enake možnosti za izobraževanje vsem udeležencem le-tega. Področje visokega šolstva, znanosti in informacijske družbe zasleduje cilj povečanja globalne konkurenčnosti, kar se izvaja z ukrepi za spodbujanje inovativnosti, razširjanjem uporabe informacijsko-komunikacijskih tehnologij ter učinkovitim posodabljanjem in vlaganjem v izobraževanje, v raziskave in razvoj. Skladno s povedanim bi lahko temu ministrstvu rekli kar mega ministrstvo in vseskozi ugotavljamo, kako pomembno je to ministrstvo, Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport. Zato je pred kandidatko kar veliko izzivov, s katerimi se bo spoprijela, mislim, da kar takoj. In sicer to je novi zakon o visokem šolstvu, prenovljeni zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, z ohranjanjem kvalitetnega javnega šolstva, zagotavljanjem kakovosti izobraževalnih programov, s povezovanjem izobraževanja z gospodarstvom, s črpanjem EU sredstev, predvsem za raziskave in razvoj, pa tudi za druga področja, z zagotavljanjem in izvajanjem dialoga s socialnimi partnerji, na primer sindikati, mladinskimi organizacijami, ravnatelji, OKS, lokalnimi skupnostmi. Zdaj v bistvu to zadnje našteto se mi zdi res ključno in dobra lastnost za vodenje tega resorja, za katerega bomo danes s to našo kandidatko potrdili, ker namreč dialog se mi zdi, da je na tem resorju najbolj pomemben, ker namreč brez soglasja socialnih partnerjev bo zelo težko kaj narediti. To je tudi izpostavljala na zaslišanju pred matičnim odborom, ki je z veliko večino ugotovil, da je kandidatka primerna za vodenje tega resorja, in tudi sam sem enakega mnenja. Klavdija, želim ti uspešno delo!
Besedo ima gospod Andrej Čuš, pripravi naj se mag. Bojana Muršič.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Sam bi se za začetek dotaknil enega področja, za katerega menim, da je bilo na zaslišanju premalo slišanega ali pa premalo povedanega. Sam sem apeliral na področje športa. Tudi meni kot bivšemu športniku, trinajst let sem namreč treniral judo, mi ni vseeno, kako se bo razvijal slovenski šport v prihodnje, zato se mi zdi zelo pomembno, da o problematiki v slovenskem športu spregovorimo malo na širše in da ministrica v prihodnje postori več, kot so to postorili njeni predhodniki oziroma predhodnice. Že na razpravi Odbora za izobraževanje sem opozoril, da razpisa za sofinanciranje športnih dejavnosti še ni bilo. Sam razpis bi moral biti že objavljen lani oktobra, a nekako se mi zdi, da na ministrstvu ne izpolnjujejo svojega dela oziroma sploh ne vedo, da so tam v službi, poslance in drugo strokovno javnost pa predstavniki športnih zvez kličejo, naj jih vprašamo, kdaj bo končno ta razpis. Naše športne zveze dihajo na škrge, nimamo sredstev, moramo pa izpolnjevati letne programe in načrte, katere tudi predložimo ministrstvu. Zaradi tega seveda tudi velikokrat pride kakšna športna zveza v težavo, da mora, ker nima sredstev, kakšen program krčiti, potem pa seveda na podlagi poročila dobi manj finančnih sredstev. Vlada Mira Cerarja je letni program športa za leto 2015 sicer sprejela v letošnjem letu, je pa ga sprejela komaj včeraj. Včeraj je bil 26. marec, lahko rečemo, da so že za nami trije meseci letošnjega leta in bi v prihodnje tudi sam pričakoval, da bo Vlada in ministrica pri sprejemanju letnih programov športa v prihodnje hitrejša. Torej, da se vsaj decembra sprejme načrt dela za naslednje leto. Sredstva v športu padajo – seveda, tak je trend, žal; sam nisem za to – tako za rekreativne dejavnosti kot tudi za vrhunski šport. Naši športniki moram ugotoviti, da so fenomeni. To predvsem zaradi tega, koliko sredstev porabijo, da osvojijo takšne rezultate. Če se ne motim, smo celo drugi po olimpijskih medaljah glede na bruto družbeni proizvod, kar pomeni, da smo v samem svetovnem vrhu in prav bi bilo, da slovenskim športnikom damo dodatno priznanje in jim omogočimo več sredstev oziroma boljšo možnost razvoja v prihodnje. Perspektiva, ne v domačih sredstvih in v proračunu, to je najlažje, perspektiva je tudi v evropskih sredstvih, zato pa bo morala Vlada čim prej pripraviti temeljne akte in dokumente, s katerimi bomo končno lahko pričeli s črpanjem evropskih sredstev. Zadnji razpis za sofinanciranje športne infrastrukture v Sloveniji je bil leta 2008. Govorim o teh, ki niso bili prirejeni ali pa je bil mogoče en razpis za točno določenega izvajalca, recimo Stožice. Vsi poznamo. Športni objekti so pa v Sloveniji v povprečju stari 39 let; torej sami vidimo, da so pogoji za delo tako rekreativnih kot vrhunskih športnikov zelo slabi. Velikokrat tisti ljudje, ki delajo v slabih pogojih, niso zadovoljni in se raje osredotočijo na kako drugo dejavnost in aktivnost. Slovenski šport bo dodatno prizadel tudi davek na nepremničnine. Pričakovati je, da bo davek na nepremičnine, ki ga vlada Mira Cerarja želi uvesti s 1.1. 2016, obdavčil tudi vse športne površine, kljub temu da verjetno ne izvajajo profitne dejavnosti. Od ministrice pa v prihodnje pričakujem tudi revizijo nekaterih projektov, ki so bili tako imenovani državni projekti, financirani preko razpisov, korist pa je šla v ozek krog nekih posameznikov. Pri centru Planica, Stožice ter gimnastičnem centru Cerar-Pegan-Petkovšek so utemeljeni sumi storitve kaznivih dejanj in pričakujem, da se bo ministrica kot enega izmed prioritetnih področij lotila ureditve tega z revizijo, da bodo ljudje odgovarjali za denar, ki so ga ukradli vsem drugim vrhunskim športnikom in sploh rekreativnim športnikom. Pričakujem tudi spremembe na področju iger na srečo in odprtje trga tudi za tuje prireditelje iger na srečo. Monopol Športne loterije Slovenije se v preteklosti ni izkazal za dobrega. Tudi tu so še rezerve, čeprav je sama kandidatka za ministrico povedala, da bo treba proučiti. Ampak, saj veste, kaj si mislim o proučevanju. Ob tem bi rad opozoril tudi na nečednosti, ki se dogajajo v strokovnih organih, povezanih s slovenskim športom in Ministrstvom za izobraževanje. To sta Strokovni svet za šport in Direktorat za šport. Že na Odboru za izobraževanje sem opozoril vsaj na dva posameznika, ki sta na visokih javnih mestih in sta delovala koruptivno, kaznivo in v nasprotju z načeli športa. Imamo že zelo star Zakon o športu. V javni razpravi je že nekaj let oziroma nekaj vlad, zato tudi sam pričakujem, da bo ministrica čim prej pristopila k zakonodajnemu postopku, da se Zakon o športu popravi, saj mislim, da je star že skoraj 20 let. Slovenski šport 20 let nazaj se je razvijal in veljal v svetu za nekaj drugega kot danes, zato podpiram vse spremembe, ki bodo koristile slovenskemu športu. Ob tem opozarjam kandidatko za ministrico, da bo kot ministrica morala biti zelo močna in trdna, da bo vzdržala pritiske nekaterih športno-političnih elit, ki so v preteklosti zelo zavirale razvoj slovenskega športa oziroma mu celo škodovale. Na področju športa se spet pripravljajo tudi zakonske spremembe Zakona o lastninskem preoblikovanju Loterije Slovenije. Loterija Slovenije se je lastninsko preoblikovala že nešteto let nazaj, je pa spet v interesu nekaterih ozkih elit, da se spremeni zakon, ki ureja delovanje Fundacije za šport. Ob tem pozivam slovensko politiko, da je bilo dovolj politizacije športa, naj se politika umakne iz športa in da besedo športnikom, da sami upravljajo s svojim področjem. Spremembe zadnjega zakona, Zakona o lastninskem preoblikovanju Loterije Slovenije, namreč predvidevajo samo eno spremembo – spremembo članov Sveta Fundacije za šport. In s tem si želi ena politična struja oziroma opcija pridobiti monopol pri deljenju denarja v slovenskem športu. Nazadnje je takšne spremembe dobro leto nazaj z vetom zavrnil Državni svet, na to je opozarjala tudi Komisija za preprečevanje korupcije. Ob ponovnem glasovanju oziroma ponovni obravnavi po vetu pa je zakon podprlo zgolj 34 poslank in poslancev. To pove dovolj, kaj si javnost misli o tej ozki politični, športno naravnani eliti. Ob tem tudi opozarjam, da bo treba čim prej pristopiti k, lahko rečemo, manjšim popravkom Zakona o premostitvenem zavarovanju poklicnih športnikov. Gre za zakon, sprejet proti koncu zadnjega mandata. Strokovna javnost opozarja – namreč, zakon bo čez nekaj tednov začel tudi veljati –, da mora Vlada pripraviti tudi nekaj ustreznih gradiv, da bo zakon zaživel, da ne bo nobenih birokratskih ovir ter da bo pisan na kožo športnikom. Zato smo ga takrat tudi podprli. Toliko, kar se tiče področja športa. Dotaknil bi se še področja mladine, mladinskega sektorja. Tudi tu sem pogrešal, pričakoval sem več razprave na odboru, pa sem videl, da nekako ni prioriteta. Politika v Sloveniji je izrazito medgeneracijsko neusklajena. To kažejo vsi kazalci problematike mladih. Uvrščamo se v sam vrh Evropske unije. Ministrica, ki je pristojna za mladino, mora po mojem mnenju pri vsaki točki na Vladi povedati, kaj je za mlade dobro in kaj ne in se pri tem boriti za njihov čim boljši jutri. Mladinski sektor – na kratko, kaj sploh je. Predstavljajo ga 104 mladinske organizacije, od tega 12 nacionalnih, imamo 57 mladinskih centrov ter 35 nevladnih organizacij. Torej, te delujejo v skladu z zakonom o javnem interesu v mladinskem sektorju. Verjetno pa vsak iz svojega lokalnega okolja, vsaj jaz lahko, našteje še nekaj drugih mladinskih društev, ki delujejo in so nekako gonilo razvoja in participacije mladih v družbi, zato bi bilo smiselno seveda, da tudi Urad za mladino začne gledati problematiko mladinskega sektorja širše, ne samo da se osredotoči na nekatere centre, kot so mestne občine in druge večje občine po Sloveniji. Sam namreč predstavljam 8 občin v Državnem zboru in lahko povem, da ravno najmanjše občine, recimo Sveti Andraž ali Trnovska vas, imajo zelo aktivna mladinska društva in so gonilo dogodkov, glavni organizatorji dogodkov v lokalni skupnosti in moram reči, da je to dodana vrednost vsake lokalne skupnosti. Ob tem pa imamo v Sloveniji tudi 45 mladinskih svetov lokalnih skupnosti, sicer bi mladinski sveti lokalnih skupnosti lahko bili v vsaki občini po državi, torej bi jih lahko bilo precej več, ampak tudi država je bila na področju mladinskih svetov v lokalnih skupnostih v zadnjem obdobju zelo mačehovska. Namreč, 3 leta nazaj jih je nekako vrgla iz pristojnosti, se ne ukvarja več prioritetno z njimi, ob tem pa je tudi vsakemu ukinila financiranje. Pa tu ne gre za milijone, vsak mladinski svet je dobil 200 do 500 evrov na leto, tako da so lahko pokrili stroške računovodskega izkaza in da so potem to dali na Ajpes in finančni urad, kaj več pa se s tem denarjem, tako veste, da ne da narediti. Sicer je res in vzdrži pomislek, da je to zakonska obveznost lokalnih skupnosti, ampak poglejte, zadnjič smo bili na seji Odbora za kulturo v Mestni občini Maribor, kjer smo tudi videli, da mnoge občine v času varčevanja režejo predvsem na programih družbenih dejavnosti, da posegajo v šport in mladino. Tako nekateri mladinski sveti v Sloveniji sploh ne dobijo enega evra s strani občin in seveda, potem so problemi; ker mladinski svet nima sredstev, da bi deloval, zato pa se po navadi zapre ali pa nima aktivnosti in vse to gre na škodo mladih. Potem pa politiki ali pa občinski mestni svetniki rečejo, saj niso nič pripravili, nič niso naredili, zakaj bi jim zdaj dali sploh sredstva. Pa gre za 500 evrov, recimo. Ministrstvo pa mora po mojem mnenju na tem področju mladim omogočiti večjo možnost sodelovanja na evropskih razpisih, ker je mladinski sektor, če gledamo na evropsko povprečje, v Sloveniji precej podhranjen. V prejšnjem mandatu je bil en primer dobre prakse, v tem se je vključilo 10 nacionalnih mladinskih organizacij, ampak glede na to, koliko je mladinskih društev, kako bogat je mladinski sektor v Sloveniji, je to zagotovo premalo. Mladinske organizacije so po mojem mnenju ene redkih, ki še danes specifično in posebej skrbijo za izboljšanje participacije mladih, zdravja, športa, izobraževanja, tako formalnega kot neformalnega, in mislim, da jim je treba dati dodatno priznanje in pohvalo. Imamo tudi nacionalni program za mladino. Sam bi ta papir oziroma dokument označil kot en špeh papirja, papir pač prenese vse, praksa pa ne, in samo opozarjam, tudi že v prejšnjem letu, konec leta, smo v poslanski skupini zahtevali nujno sejo Odbora za izobraževanje, kjer smo opozorili – tudi predstavniki mladinskih organizacij, mladinskega sveta, študentskih organizacij so vsi soglasno opozorili –, da nacionalni program za mladino je napisan, izvaja pa se zelo slabo. Tudi izvedbeni načrt za leto 2015, ki je bil pred nekaj tedni sprejet, ne kaže oziroma ne obeta nič boljšega. Na Odboru za izobraževanje, znanost, šport in mladino smo na isti seji tudi soglasno sprejeli sklep, da se Vladi predlaga, da se v Ekonomsko-socialni svet vključi predstavnika mladih. Po mojem mnenju bi to bil eden izmed najpomembnejših ukrepov, sicer sam imam svoje mnenje o tem, ampak sam menim, da bi moralo biti v Ekonomsko-socialnem svetu še več predstavnikov mladih. Namreč, pri vseh družbenih dogovorih, ki se dogajajo in reformah v Sloveniji v zadnjih letih, so sodelovali vsi reprezentativni predstavniki in sindikati, tudi generacijsko gledano, razen mladi. Upam in pričakujem od ministrice, da bo to čim prej izpostavila tudi na Vladi, da se odpre razprava, sklep pa tudi narekuje, da nas seznani Državni zbor, kdo je proti temu, da se mladih ne vključi v Ekonomsko-socialni svet. Ker ko pridemo v Državni zbor na kamere, smo vsi za mlade, oh in sploh, ko pa se je treba zadolžiti za eno milijardo na račun drugih generacij, pa ni problema, samo glasujemo. Tu moramo biti bolj dosledni temu, kar govorimo. Kot zadnje pa bi povedal, da bo prvi izziv ministrice že samo sprejemanje nacionalnega stanovanjskega programa, ki je sedaj v javni razpravi. Mislim, da ga je ministrica za okolje že na terenu tudi predstavlja. Razprava je pestra in široka, ampak glede na dejstvo, da so slabši samo Grki po osamosvajanju mladih; v Sloveniji namreč dve tretjini posameznikov, starih od 18 do 34 let, živi doma pri starših, v Grčiji je odstotek ali dva slabše, kar kaže, da mora država tudi pristopiti k reševanju stanovanjskega problema mladih. Torej, tudi osamosvajanje, delovna mesta, da se bodo mladi odločali za prihodnost v državi. Imamo tudi 3 tisoč praznih državnih stanovanj. Ta stanovanja propadajo, niso vzdrževana, so prazna. Že o tem bi lahko razmišljali. Po podatkih GURS pa sem celo izvedel, da imamo v Sloveniji preko 80 tisoč praznih stanovanj. Torej, mi moramo samo nekaj sprejeti, da se omogoči, da se mladim da v najem. Konkreten ukrep je bil tudi predstavljan, ko je bil še minister gospod Černač, ki je predlagal, da se najemnina za stanovanje šteje že v zakupno vrednost, torej, da ti, ko plačuješ najemnino, postajaš tudi že lastnik stanovanja. V tej smeri bi verjetno bilo dobro razmišljati. Kolegice in kolegi so danes razpravljali in predstavili ogromno pomembnih izzivov, ki so pred ministrico, od zakona o visokem šolstvu, o informacijski tehnologiji, ampak menim, da sta tudi področje športa in mladine prioriteti, ki ju ne velja zanemariti. Hvala lepa.
Besedo ima mag. Bojana Muršič, pripravi nas se gospa Irena Kotnik.
Hvala lepa za besedo, predsednik. Kolegice, kolegi, spoštovani! Posebno skrb namenjam kakovostnemu in dostopnemu sistemu vzgoje in izobraževanja ter pogojem za poklicno rast in večji ugled učiteljskega poklica. Seveda se vsi zavedamo, in tudi sama se zavedam resnosti finančnega položaja države. Računam pa tudi na zavedanje, da izobraževanje edina prava pot za družbeno-gospodarski preboj Slovenije. Zato od prihodnje ministrice pričakujem, da bo v vladnih pogajanjih bolj uspešna od svoje predhodnice ter premišljeno sprejemala svoje odločitve ter izkazala večjo mero razumevanja o pomenu javnega šolstva, ki je ključnega pomena za nas, Socialne demokrate. Nikakor ne bom pristajala na to, da nam razpade javno šolstvo, zato pričakujem, da bo ministrica podprla naša prizadevanja po zaščiti javnega šolstva z najvišjim pravnim aktom, ustavo. Sicer na Odboru za izobraževanje nisem bila prisotna, vendar sem razpravo budno spremljala preko TV ekrana in njeno predstavitev in tudi njene odgovore. Moram reči, da z upravičenjem in z optimizmom pričakujem, da bo bodoča ministrica jasno razmejila to javno in zasebno šolstvo. Še posebej modra mora biti pri kakršnihkoli posegih v učno pomoč, saj gre pri tem za najranljivejše skupine otrok. Odnos do tega je bil do danes daleč od standardov humanosti, celo mačehovsko obnašanju države bi se temu lahko reklo. Učna pomoč je ena izmed oblik pomoči učno najšibkejšim. Seveda pa ta ni edina, je pa ena izmed redkih, ki ne nazadnje omogoča sobivanje našim otrokom in otrokom s posebnimi potrebami. Globoko menim, da bi bilo treba to učno pomoč tudi nadgraditi. Znanje je javno dobro, javna odgovornost oblasti pa je v tem, da poskrbi za pogoje za njeno izvajanje in da bodo vsakomur dani ne glede na njegov izhodiščni položaj. Varčevanje na področju šolstva ocenjujem kot nesprejemljiv odklon od šolske politike, kljub temu da smo sprejeli proračun. Ministrica bo pokrivala veliko področij, zato temu področju ministrstvu, s pravico govorimo megaministrstvo, saj obsega tako predšolsko varstvo, osnovnošolsko izobraževanje, srednješolsko izobraževanje, višješolsko, visoko šolstvo, ob tem pa ne gre zanemariti tudi znanosti in športa. Področje je res široko. Pričakujem, da bo ministrica s svojo ekipo uspešno vodila ministrstvo, na ključna mesta pa predlagala kompetentne ljudi, ki ji bodo v pomoč pri njenem delu. Pa naj se še na kratko dotaknem ključnih točk, ki so zame bistvene in pričakujem, da jih bo ministrica uspešno izpeljala. Distanciranje od koncepta zasnove sprememb Zakona o visokem šolstvu, s katerim do sedaj nihče ni bil zadovoljen, zaščito slovenskega jezika kot znanstvenega jezika, posodobitev kurikulumov v predšolski in osnovnošolski vzgoji in analizo devetletke, večjo povezanost izobraževanja in gospodarstva, zagovarjanje javnega glasbenega izobraževanja. Poskus zmanjšanje sredstev v preteklosti in prispevkov je nesprejemljiv. Predlogu prevalitvi stroškov programa glasbenega izobraževanja na starše ostro nasprotujem. Naj spomni, da je v glasbene programe šol vključenih 24 tisoč otrok, glasbeno izobraževanje pa ima na Slovenskem tradicijo in kvaliteto, enkratno v svetovnem merilu. Še posebno skrb naj ministrica nameni področju znanosti, ki je žal v zadnjih letih podfinancirano. Utrjuje se naj ugled učiteljev kot enega izmed najbolj zaupanja vrednih institutov v državi, pozive k zastonjkarskemu delu pa, kot v primerih učne pomoči, označi kot nedostojne. Razvija naj se sistem primernega in pravičnega vrednotenja dodatnega dela ter sistem napredovanj. Krepi naj tudi vlogo športa. Upam, da bomo priča tudi novemu zakonu o športu. Prav tako naj posebno skrb nameni tudi manjšinam, Romom in tujcem. Da zaključim, od ministrice pričakujem veliko. Upam, da bo moja pričakovanja upravičila, saj to izkazuje s svojo energijo, ambicioznostjo in željo po uspehu. Torej ministrica, bodi trdna kot skala v morju in naj te ne zmotijo in ne premaknejo vedno višji valovi. Hvala.
Besedo ima gospa Irena Kotnik, pripravi naj se gospod Jernej Vrtovec.
Hvala za besedo. Izobraževanje je eden ključnih dejavnikov za vzgojo solidarnih državljank in državljanov na temeljih ustvarjalnosti, odprtosti in poti k oblikovanju samozavestnih, kritično mislečih in prodornih posameznikov. To pomeni, da je delo ministrice ne samo odgovorno, ampak tudi zelo zahtevno in prav zaradi tega pozdravljam prioriteto, ki jo je kandidatka za ministrico podala na svoji predstavitvi na matičnem delovnem telesu, in sicer da se zavzema za proaktivno sodelovanje in dialog z vsemi deležniki vzgojno-izobraževalnega sistema. S tem je nakazala, da bo odprta za pogovore, sodelovanje in iskanje ustreznih poti za reševanje težav na področju izobraževanja, športa in raziskovalnih dejavnosti, kar pa je bilo razvidno tudi iz odgovorov na vprašanja kolegic in kolegov na hearingu. Bodoča ministrica ima znanje, kompetence in izkušnje na področju izobraževanja. Dokazala je to tudi s svojim dosedanjim delovanjem v poslanski skupini. Seveda sem slišala danes kar nekaj očitkov s strani kolegov, da je teh znanj in teh kompetenc premalo, ampak kdo od nas ve vse in kdo od nas zna vse. Zakaj ne bi vsaj enkrat dopustili ne samo ministrici, ampak tudi vsem ostalim ljudem, da se izkažejo, da pokažejo svoje kompetence, da pokažejo svoje sposobnosti, ne pa da jih že na začetku, že pred tem, predno nastopijo svoje delo, začnejo karkoli ustvarjati, ustavljamo in jim jemljemo voljo? Zato mi je pri vsej tej stvari najpomembnejše to, da ima prav gospa Klavdija Markež dovolj volje in da bo znanje, ki ji manjka na določenih področjih, pridobila. To se pravi, da je pomembno to, da imaš v sebi to voljo in to željo, da stvari, ki jih ne obvladaš dovolj, ki jih ne znaš dovolj, pač v svojem delu dopolniš. Izpostavila bi dve področji, ki jih je bodoča ministrica dala kot prednostne naloge in se mi zdijo tudi meni osebno zelo pomembne. Pri tem bi izpostavila povezovanje izobraževalnega procesa s potrebami na trgu dela in gospodarstvom, saj se zavedam, da je to področje, ki lahko mladim pomaga k novim zaposlitvam. Prav tako me veseli, da je kandidatka za ministrico prepoznala in nakazala, da celotno področje vzgoje in izobraževanja potrebuje tudi nekatere sistemske spremembe. Kandidatko mag. Klavdijo Markež podpiram za ministrico, in sicer ne kot protiutež na negativna mnenja nekaterih medijev in nekaterih poslanskih kolegov, ki se ne strinjajo s to kandidaturo in vedno pri vseh kandidatih za ministre iščejo negativnosti, ampak ker verjamem, da ima dovolj strokovnosti, moči in volje, da bo svoje delo opravljala strokovno in odgovorno. Hvala.
Besedo ima gospod Jernej Vrtovec, pripravi naj se gospa Jelka Godec.
Spoštovane kolegice in kolegi! Sam ne bom nasprotoval, da bi naša kolegica gospa Markeževa postala ministrica. Sem pa glede na to, kar sem lahko tudi sam slišal na zaslišanju pred parlamentarnim odborom, malce skeptičen, kako se bo spopadla z vsemi anomalijami, z vsemi težavami, ki so na področju šolstva. Ampak tudi jaz bom eden izmed tistih, ki bom rekel, gospa Markeževa je dobila priložnost, naj jo čim bolje izkoristi v dobro nas vseh. Kljub temu da ji primanjkuje izkušenj, tako političnih – pol leta je poslanka in to je tudi vse – ter seveda edina referenca iz šolstva je, da je bila direktorica Ljudske univerze na Ptuju. Ampak v redu, gospa bo dobila priložnost in bo imela možnost izkazati se. Želel bi poudariti štiri pomembne stvari. Prva stvar je zadnja anomalija, s katero smo se preko sredstev javnega obveščanja lahko z njo srečali, tako imenovana afera s honorarjem. Tukaj bodoči ministrici nekako na srce polagam, da je treba to anomalijo nekako urediti. Namreč, nesprejemljivo je, da lahko visokošolski učitelj poleg svoje redne zaposlitve v okviru univerze, še tako popoldan ali pa zvečer, zasluži v nekaj letih pol milijona evrov. Torej se lahko človek vpraša – pa nisem proti temu, da nekdo dobro zasluži, problem je, ali zasluži to pošteno. Nisem proti temu, da je nekdo lahko bogat, bog ne daj, ampak ključno vprašanje je, ali so te zaslužki bili pridobljeni na pošten in transparenten način. Druga stvar, ki je potrebna nekako večje spodbude, pa je zasebno šolstvo, spoštovane kolegice in kolegi. Zasebno šolstvo! Mi se zasebnega šolstva preveč bojimo. Bojimo se ga in govorimo, da je treba zaščititi javno šolstvo. Javno šolstvo je že danes zaščiteno kot kočevski medved. Gospa Muršičeva je dejala, da lahko vpliv zasebnega šolstva lahko ogrozi javno šolstvo, obstoj javnega šolstva, javnih storitev. Ni res! Zasebno šolstvo lahko spodbudi k boljši kakovosti celotnega slovenskega šolstva, k boljši kakovosti storitev tudi za naše najmlajše. Tukaj naj poudarim, veste, že sedaj je javno šolstvo zaščiteno; zaščiteno s tem, ker je zakonsko onemogočeno ustavljanja zasebnih šol tam, kjer je frekvenca ljudi zelo majhna. Zaradi tega imamo mi zasebne šole v mestnih središčih, ne moremo imeti v vaseh, kajti potemtakem bi bila javna šola ogrožena, vpis v javno šolo. Se pravi, zasebno šolstvo je že sedaj nekako zaščiteno in ne smemo – oziroma javno šolstvo – ne smemo se bati vpliva zasebnega šolstva, kajti, poudarjam, zvišuje, povečuje kakovost izobraževanja. Nadalje, ena izmed ključnih nalog, "še dodatno okrepiti povezovanje med fakultetami, šolskimi ustanovami in gospodarstvom." Zdaj imamo zelo dober sistem, tako imenovano ustanavljanje start-up podjetij, kjer sodelujejo tudi univerze. To je treba samo še dodatno okrepiti, še dodaten angažma. Še vedno je treba stremeti k temu, da bi se povečeval vpis na strokovne fakultete, kajti teh kadrov tudi primanjkuje. Za konec želim izpostaviti anomalijo, ki v zadnjem času prihaja na dan, in sicer anomalija v okviru Agencije za komunikacijska omrežja in storitve, tako imenovani AKOS. O tem smo v parlamentu govorili že v prejšnjem mandatu. AKOS je leta 2014 frekvence za mobilno telefonijo prodal za 147 milijonov evrov, čeprav so mu mobilni operaterji ponudili za te frekvence več kot 300 milijonov evrov. In po grobem izračunu naj bi torej bil proračun Republike Slovenije oškodovan za približno 150 milijonov evrov. Gospe Markež, bodoči ministrici, nekako narekujem, da bo treba bolj skrbeti za vse dogodke, ki se odvijajo na Agenciji za komunikacijska omrežja in storitve, da bo morala poseči v to agencijo in pregledati transparentnost njihovega poslovanja. Ta agencija je nekako oddaljena od vsakodnevnih dogodkov v našem izobraževalnem sistemu. Ampak dogajajo se neke nepredstavljive stvari, čemur smo priča iz leta v leto in marsikdo izmed nas sploh ne ve, da ta agencija AKOS obstaja. Ampak tam se podeljujejo pomembne stvari, frekvence za mobilne operaterje. Bila je izvedena javna dražba, ki je bila nekako nezakonita, in se ni iskalo najboljšega ponudnika, pač pa popolnoma nekaj drugega. Bodoča ministrica bo morala zagotoviti večjo transparentnost poslovanja agencije AKOS. Naj zaključim. Sam ne bom nasprotoval gospe Markež, da postane ministrica. Želim pa, da vse te anomalije, ki smo jim priča v tem velikem konglomeratu v okviru ministrstva, nekako prepreči oziroma se z njimi spopade. Poudarjam, urediti je treba sistem izplačevanja avtorskih honorarjev, zagotoviti še več zasebnega šolstva in tako spodbuditi konkurenčnost ter izboljšati kakovost storitev. Najlepša hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Jelka Godec. Pripravi naj se gospa Irena Grošelj Košnik.
Predsedujoča, najlepša hvala za besedo. Moram reči, da je kar težko govoriti o novi kandidatki, pa ne s tega stališča, da je karkoli narobe z njo; ampak gre namreč za resor, ki je dokaj razvejan, in resor, ki je zadnje čase kar velikokrat na tnalu. Hkrati pa je kandidatka za ministrico z enakega področja strokovnega dela, kot sem sama. In težko ocenim, kakšna bo kot ministrica. Težko ocenim tudi po zaslišanju na odboru. Namreč, na odboru nismo dobili njenih stališč. Od nje, recimo, sama nisem zahtevala konkretnih in podrobnih odgovorov, ampak vsaj njeno mnenje o določenih zadevah; pa vendar sem dobila le splošne odgovore, po domače povedano, prebrano koalicijsko pogodbo. In kar sem lahko iz tistega razbrala, je, da ima zelo veliko prioritet. Seveda, to je normalno, ker Ministrstvo za izobraževanje pokriva veliko področij. Pa vendar mislim, da bi ministrica oziroma kandidatka za ministrico morala imeti bolj jasno vizijo oziroma bolj jasen program. Vizijo bo verjetno pisala oziroma izvajala skupaj z zaposlenimi, toda program oziroma bolj jasna stališča do določenih zadev. Veliko je govorila, da podpira in da si bo prizadevala, vendar to ni dovolj. Podpirati ni dovolj, prizadevati ni dovolj, ampak treba bo nekaj narediti, predvsem na tistih področjih, ki ste jih že danes nekateri tudi izpostavljali. Govorila je tudi, kar je bilo meni kar zanimivo oziroma pozitivno sprejeto – o profesionalnem razvoju zaposlenih v šolstvu. Ko sem jo vprašala, kaj si pod tem predstavlja, je bilo: podpiram profesionalni razvoj zaposlenih v šolstvu. Tukaj težko rečem, da sem dobila odgovor, bi bilo pa pametno slišati, kaj si je s tem zamislila. V času njenega dela kot poslanke me je presenetila s stavki, kot so bili: podpiram vaš predlog, vendar ga ne morem podpreti. To je bilo v času, ko smo imeli v proceduri Zakon o vajeništvu, ki je sama na hearingu zelo veliko odpirala to temo, češ da to podpira. Ampak spet smo slišali "podpiramo, vendar ne bom mogla podpreti"; pa kakršnegakoli predloga. Se strinjam, da ne, ampak dajmo z nekimi argumenti razložiti, zakaj. Vse naše predloge je vzela za dobre, vse naše predloge bo proučila in jih bo vključila v svoj program. Če bo vključila naše predloge, predloge koalicije in predloge deležnikov, potem mislim, da ji ta mandat ne bo dovolj, da bo potrebovala tri mandate, da bo zadeve uredila. Jaz ji predlagam, da si vzame tiste res prioritetne zadeve. Od teh, katere so pa prioritetne zadeve, pa po vsem, kar sem slišala od nje, mislim, da jih ne bo sama postavljala, ampak jih bodo postavljali uradniki oziroma zaposleni na ministrstvu. Danes ste nekateri razpravljavci govorili, pa tudi ministrica zadnjič, o določenih projektih, ki nimajo veze z Ministrstvom za šolstvo. To je recimo medgeneracijski center, ki ga tako poudarjate v Poslanski skupini Desus, kar je prav ter lepo; in tudi sama ga zelo podpiram. Ampak medgeneracijski centri, ki že delujejo v Sloveniji, niso na področju šolstva, ampak na področju sociale. In ne mešati jabolk in hrušk ter ne obremenjevati s tem ministrico, ki je to takoj zagrabila in rekla, ja, bom to podpirala. Ne ji tega nalagati. Nadaljnja zadeva je Simbioza, ki nima veze z Ministrstvom za šolstvo. Podpira ga predsednik države in tako naprej, ampak Ministrstvo za šolstvo je tukaj en delček zadaj. In ne ji nalagati še tega, ker bo spet prijela in bo rekla, tudi to bom podpirala. Pozanimajte se o zadevah, ki se tičejo Ministrstva za šolstvo in so veliko bolj pomembne, kot so recimo raziskovalna dejavnost, na katero smo opozarjali v Slovenski demokratski stranki. Na odboru so bili sprejeti določeni sklepi, za katere upam, da jih bo nova ministrica tudi upoštevala. Kar se tiče učne pomoči. Strinjam se, da je otrokom učna pomoč potrebna, predvsem tistim, ki jo potrebujejo; in ne tistim, ki jo izkoriščajo. Ko poslušam ravnatelje, ki me sami kličejo, jaz jih ne sprašujem o tem, ampak ko so videli, da se pogovarjamo o teh zadevah, mi pravijo, da je najmanj 30 % izkoriščanja. Ker sedaj so že vsi otroci, ki ne morejo sedeti pri miru,,hiperaktivni, avtisti, ne vem kaj vse. Ampak v bistvu pa je to, kar mi pravijo sami učitelji in tudi ravnatelji, starši enostavno nimajo časa in potem rečejo, da je hiperaktiven, sedaj mu dajmo odločbo, potem imajo pa mir. In tu je treba pogledati, na to smo že tudi opozarjali Zavod za šolstvo, kaj je s temi, da je ponekod toliko teh učnih pomoči, drugje pa nič. Včasih se celo zgodi, da tisti, ki potrebujejo učno pomoč, ki so res potrebni tega, pa sploh ne zaprosijo za njo. Mislim, da se bo tukaj potem tudi našel denar za vse te, ampak poglejte, v zadnjih letih se je ta učna pomoč neverjetno razpasla. Pa da ne govorim, potem imamo še status športnika v osnovni šoli v šestem razredu. Jaz ne vem, ali sem malo čudna, ampak v šestem razredu imeti status športnika, ne vem zakaj, saj to še niso nobeni državni prvaki. Ampak če v šestem razredu ne zmorejo narediti štirih ur treninga na teden ter šolskih obveznosti, potem verjetno tudi rabijo učno pomoč. Mislim, da bo morala slišati, poslušati, ne samo slišati, ampak jih tudi razumeti – ravnatelje, učitelje, starše, kot ste že sami dejali, in jih tudi v svojem delu nekako vključiti, vendar verjetno v tisti normalni meri, ker tako, kot je na zaslišanju govorila kandidatka, bo vključila vse deležnike in vse upoštevala. Mislim, da bodo pogajanja zelo trda in zelo dolga, če bo vse upoštevala in vse naenkrat vabila. Je pa to zelo pozitivno, da ima v zavesti, da je treba vse akterje v šolstvu vključevati. Veliko je govorila o dualnem sistemu in podpori dualnega sistema. Jaz ji tukaj zelo težko verjamem, žal. Ko je bil naš predlog o vajeništvu, je govorila o tem, da ga podpira, pa ga ne more podpreti. Ne vem. Razočarala me je, moram povedati, ampak jo razumem v tem smislu, da pač ni želela podajati konkretnih; pa saj tudi nisem sama pričakovala. Ampak področje izobraževanja odraslih je bila njena stroka 10 let in jaz sem tukaj pričakovala vsaj tri stavke več, kot jih je povedala. Povedala je pa dva, da je pač potrebno javno mrežo urediti na področju izobraževanja odraslih, kar vemo vsi. Na to je bila sklicana seja z naše strani. Tukaj sem pa le pričakovala malo bolj odločno njeno besedo. Rekla je, da se zavzema za slovenski jezik, dopušča internacionalizacijo. Šla sem si pogledat, kaj piše v koalicijski pogodbi. To je, bi lahko rekla, povezano tudi s tem, ne da je povezano, ampak točno tako, kot piše – učenje slovenščine kot tujega jezika v celotni izobraževalni vertikali za tiste, ki jim slovenščina ni materni jezik. Me zanima, v kateri evropski državi se na takšen način ščiti slovenski jezik. Kar se tiče zasebnega in javnega šolstva, tudi tukaj je ministrica govorila bolj tako v megli, to se moramo vsi strinjati, da se ni postavila ne na eno ne drugo stran. Govorila je, da podpira javno šolstvo in tudi kvalitetno šolstvo. Glejte, vsi, ki govorite, da bo prišlo do razpusta javnega šolstva, če se bo zdaj zasebno v 100 % financiralo. Imamo tri zasebne osnove šole v Sloveniji in 744 javnih šol – in vi govorite o razpadu javnega šolstva, v tem sistemu, da bo razpadel. Tisti, ki to govorite, preberite si ZOFVI, preberite si 86. člen, zadnje odstavke, preberite 87. člen ZOFVI, kjer piše varovanje javne mreže. In če tri zasebne osnovne šole ogrožajo javno šolstvo v Sloveniji, potem jaz ne vem, o čem govorimo, ali pa govorimo o dveh različnih zadevah. Sama sem jo konkretno vprašala, kaj pomeni za njo domovinska vzgoja oziroma ali je za to, da se v kurikulum od vrtca do konca srednje šole vnese tudi domovinska vzgoja. Sicer mi je odgovarjala o državljanski vzgoji, o čemer je nisem spraševala, pa dobro, okej; so povezane stvari, to sta dva različna pojma. Vprašala sem jo tudi, kakšno je njeno stališče glede oblačenja otrok v pionirčke. Zdaj jo bom citirala, kaj je bil njen odgovor. "Proslave na osnovnih šolah, del aktivnega vključevanja naših otrok, preoblačenje otrok v razne uniforme. Tudi ko so tematske proslave, se otroci v kakšnem živalce preoblečejo ali v kakšne druge like. Ne vidim v tem kaj kritičnega, alarmantnega." Nadalje. "Vemo tudi, da so te dejavnosti določene s kurikulumom in tudi usklajene na državni ravni." Nadalje. "Tudi se mi ne zdi sporno, če smo otroke, ker je tematsko tako, sedaj jaz ne poznam, v smeri česa je šlo, morda je bilo kaj v nestrinjanju s starši, ampak tudi če se v pionirje preoblačijo in če je tematika taka domoljubna, se mi ne zdi v tem nič spornega. Tudi ko je tematska proslava, ne vem, saj pravim, sama izhajam iz tega, da nekaj vsebinskega nič skozi določen dogodek." Torej se vam ne zdi nič spornega. Torej vam je čisto vseeno, bi se temu reklo, če govorimo, da je preoblačenje v pionirčke tematsko in namen domoljubja. Prebrala sem ta citat zato, ker prej, ko je kolega govoril, da pač ne vidi v tem nič spornega, ste zmigovali, češ, aja, to je rekla. Ja, jaz mislim, da to ni domoljubje in tudi ne tematsko. Tematsko je bilo 29. novembra, danes to ni več domoljubje, mi smo v neki drugi državi, se ne preoblačimo več v pionirčke. Mislim, da je to poveličevanje totalitarnih režimov, in žal mi takšen odgovor ni všeč. Verjamem, da se ne strinjate z mano, ampak dajmo malo razmisliti, no. Najlepša hvala.
Besedo ima gospa Irena Grošelj Košnik, pripravi naj se gospa Marija Bačič. Izvolite.
Hvala, podpredsednica. Spoštovani predstavniki ministrstev, kolegice in kolegi! Kandidatka za ministrico mag. Klavdija Markež je študirala na področju, ki je bilo posredno povezano z njenim delom, ki ga je tedaj opravljala. Takšno znanje in izkušnje ima nedvomno veliko dodano vrednost, saj je kandidatka teoretska spoznanja povezovala vseskozi s konkretnim delom pri vodenju, organiziranju, izvajanju programov izobraževanja za odrasle, pri poučevanju ekonomije, trženja, gospodarskega poslovanja in poslovnega komuniciranja. Kasneje je to znanje nadgradila in postala magistrica znanosti državnih in evropskih ved. Mlada in zagnana je sprejela izziv ter 10 let uspešno poslovno vodila ljudsko univerzo, torej vse poslovne in organizacijske procese. Še posebej pa je vzpostavila učinkovit sistem črpanja evropskih sredstev ter pri tem spoznala mnogo birokratskih ovir, ki jih bo zdaj imela možnost še nadalje odpravljati. Poleg vsebine je uspešno skrbela za gospodarno in ekonomično poslovanje javnega zavoda, saj je zavod 80 % dohodka pridobival na trgu. Poslovni kolegi so jo izvolili tudi za predsednico Zveze ljudskih univerz, da jih je 4 leta zastopala in povezovala na državni ravni. To kaže tudi na njene dobre človeške lastnosti, na zmožnost za sodelovanje in strpen dialog v različnih interesnih okoljih ter z različnimi družbenimi skupinami. Pri tem delu je pridobila tudi mednarodne izkušnje. Njena karierna pot se je nadaljevala v gospodarstvu na področju izobraževanja in upravljanja človeških virov. Tu je izkusila potrebe, da se vzpostavi bolj učinkovita vez med gospodarstvom in šolskim sistemom. To je pomembno za mlade, ki se šolajo na poklicnih smereh, da si poleg znanja pridobijo tudi čim več spretnosti in kompetenc svojega poklica. To seveda poveča možnosti njihove zaposlitve. Tu, v gospodarstvu je vzpostavljala še karierni center, razvijala sisteme priznanja neformalnega znanja in sodelovala pri promociji deficitarnih poklicev, kar so zelo aktualni izzivi in potrebe tega časa. Hkrati se kandidatka tudi močno zaveda strateškega pomena temeljnega teoretskega znanja in znanstvenih raziskav za razvoj naše družbe, pri tem pa je pomembno medresorsko sodelovanje, saj razvojni izzivi niso povezani samo z enim ministrstvom. Velik pomen je poudarila glede kvalitete izobraževanja na celotni izobraževalni vertikali; to je še posebej poudarila na odboru na hearingu. Kot poslansko smo jo kolegi doživeli kot strpno osebo, predano delu in odgovorno poslanko. Zaradi vsega tega jo bom podprla, saj ji zaupam, da bo Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport lahko zaradi teh svojih osebnostnih značilnosti, kompetenc in znanja uspešno vodila. Hvala.
Besedo ima gospa Marija Bačič, pripravi naj se gospod mag. Branislav Rajić. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Lepo pozdravljeni vsi v dvorani! Kandidatka za ministrico za izobraževanje, znanost in šport gospa mag. Klavdija Markež je v svoji predstavitvi izrazila naklonjenost izobraževanju otrok s posebnimi potrebami od vrtca naprej, kar me še posebej veseli. Od septembra 2013 je v veljavi Zakon o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami, ki vsaj na zakonski osnovi namenja nekoliko večjo senzibilnost do najbolj ranljive populacije otrok. Vendar je na tem področju še vrsta nerešenih vprašanj, od celostne obravnave otrok s posebnimi potrebami, o inkluzivnem izobraževanju, plačevanju prevozov mladostnikom starostne skupine od 18 do 26 let, ki so vključeni v posebne programe vzgoje in izobraževanja, zagotavljanje in plačevanje dodatne strokovne pomoči in učne pomoči otrokom, katerim je le-ta dodeljena z določbo o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami. Upam, da bo to naša ministrica uredila. Potrebno bo tudi in pričakujem od gospe ministrice, da bo opravila tudi analizo devetletnega izobraževanja, ki od 2013 še ni bila opravljena. Mislim, da so tudi na tem področju potrebne spremembe. Veliko dela čaka bodočo ministrico in menim, da je kandidatka delovna, ambiciozna, optimistična, strokovna. Pričakujem, da bo to zahtevno vlogo dobro opravljala, zato ji ob tej priložnosti izrekam podporo. Hvala.
Hvala. Besedo ima mag. Branislav Rajić, pripravi naj se gospa Violeta Tomić. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovana podpredsednica. Dober dan vsem! Včeraj zvečer sem odšel na poslovilno pijačo s kolegico Klavdijo. Ker naju fotograf ni ujel, vam lahko poročam, da je spila eno pivo, kljub temu pa se je vedla dostojno. Osebno zelo obžalujem, da bo mag. Klavdija Markež zapustila sedež zraven mene, se pa zavedam, da gre na mesto, kjer bo veliko več prispevala za vse nas. Področje vzgoje in izobraževanja, znanosti in tudi športa, ki ga bo s svojim visoko referenčnim timom pokrivala, je izjemno široko in kompleksno področje družbene regulacije. Posledično zahteva široka znanja, kompetence in strokovne izkušnje. Izjemno pomembno je še menedžiranje oziroma odločanje, usmerjanje, vodenje superministrstva, katerega organizacijsko značilnost številni radi izpostavljajo. S svojim dosedanjim delom je kandidatka pokazala ravno to menedžersko veščino, ki je na tako širokem in kompleksnem področju najbolj pomembna. Predstavniki opozicije so ji na zaslišanju očitali njeno pretirano poudarjanje povezovanja in sodelovanja z vsemi vpletenimi udeleženci na področju vzgoje in izobraževanja. Kandidatka se bo morala pri svojem delu spopadati z različnim vsebinskimi področji in tudi z različnimi stopnjami izobraževanja – vse od predšolske vzgoje, do visokega šolstva, od znanosti do športa in skrbi za mladino. To, da bosta dialog in povezovanje ter medsebojno sodelovanje z različnimi deležniki ključna pri doseganju ciljev in prioritet resornega ministrstva, ni le politična floskula, ampak dejanska potreba in politična realnost. Samo takšen način dela in nearbitrarno odločanje bo prispevalo k uresničevanju ciljev; na to je kandidatka opozorila in pri tem jo popolnoma podpiram. Rad bi poudaril še njeno inovativnost v pristopu. Nekoč se je odločila za opustitev utečene službe vodenja ljudske univerze in se izkazala z aktivacijo pri ustanavljanju prve tovrstne ustanove v Sloveniji, ki bi izobraževala iskan profil strokovnjakov neposredno v proizvodnem procesu. V tem vidim potencial njenega dometa in pripravljenost, da se na področju, za katerega je pristojna, spopade z izzivi in išče ter vpeljuje sistemske izboljšave. Od imenovanja oziroma predloga kandidature pa vse do danes je bila kandidatka deležna številnih političnih in medijskih diskreditacij. Komu je stopila na žulj? Do vseh obtožb se je jasno opredelila in v Stranki modernega centra ji zaupamo. Učbeniške primere opozicijske drže sicer jemljemo kot legitimne, nikakor pa ne kot upravičene. Veseli me, da je kandidatka kot eno izmed prioritet prepoznala pomembnost dviga kakovosti vzgojno-izobraževalnega procesa, kar posledično vodi v boljše dosežke učencev in v še bolj učinkovit vzgojno-izobraževalni sistem. Vem tudi, da imata kandidatka za ministrico in njen tim veliko dobrih predlogov in rešitev, ki se jih bosta z veliko mero odgovornosti lotila takoj ob prevzemu mandata. Svojo načelnost, odgovornost, zavzetost in čut za sočloveka pa je pokazala že s svojim delovanjem v poslanski skupini. Sodeč po razpravah nasprotujočih, nihče ni dovolj dober, da se bi potegoval za vodenje Ministrstva za izobraževanje, znanost, šport in mladino. Očitno menijo, da se Marie Curie, Superman in Chuck Norris morajo združiti v eno osebo, ki se bo včlanila v njihovo stranko, potem bi ta superklon in seveda superčlan stranke z blagoslovom vodje in še kakšne ekscelence milostno začel poveljevati pomembnemu resorju. Resorju, ki je alfa in omega naše sedanjosti in obstoja. Zadnje dni manjka samo še tako zlorabljena sintagma v obvezni patetični intonaciji Za otroke gre. V SMC smo zamudili Marie Curie, v Supermana in Chucka Norrisa pa ne verjamemo, v svojih vrstah imamo dovolj odličnih. Predlagali smo kandidatko, jo podpiramo in smo prepričani, da bo skupaj s svojo ekipo kos zahtevni nalogi ministrici za izobraževanje, znanost šport in mladino. Njena prijazna odprtost in prav takšna osebnost sta kot nalašč, da zgovorno simbolizirata dostopnost enega najbolj pomembnih ministrstev vsem dobrim idejam, vsem otrokom, dijakom, mladostnikom in študentom, vsem zaposlenim v resornih panogah ter visokim ciljem vzgoje in izobraževanja v naši državi. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Violeta Tomić, pripravi naj se gospod Primož Hainz. Izvolite.
Hvala za besedo. Kot sem povedala prej v stališču Poslanske skupine Združene levice, kandidatke za ministrico Klavdije Markež v Združeni levici nikakor ne mislimo podpreti. Pri naši nepodpori ne gre samo za nekompetentnost predlagane kandidatke, ampak predvsem za nasprotovanje škodljivim politikam vlade na področju izobraževanja, ki si jih bo bodoča ministrica nekritično prizadevala izvrševati. Zdi se, da je glavni kriterij pri izbiri Klavdije Markež to, da bo poslušno nadaljevala s škodljivimi ukrepi in se ne bo preveč upirala rezom, ki jih bo zahteval finančni minister Mramor. Na področju znanosti in izobraževanja je nujnih kar nekaj velikih reform. Zagotovo je to področje visokega šolstva. Upamo, da ministrica ne bo nadaljevala prejšnjih usmeritev. Jasno je, da potrebujemo nov Zakon o visokem šolstvu, ki bo jasno zagotovil udejanjanje javnega interesa v visokem šolstvu. Trenutno lahko na tretji bolonjski stopnji študirajo samo tisti, ki si to lahko privoščijo, ki lahko plačajo šolnino; ne pa tisti, ki bi tja sodili po meritokratskih kriterijih. Za doktorski študij je meritokracija suspendirana. Kandidatka se ni zavzela za ureditve sofinanciranja doktorskega študija in je podprla proračun, ki te postavke nima. Objava astronomskih honorarjev privilegirane akademske elite zelo jasno kaže, da se je logika gospodarstva že globoko usidrala v javni sektor, da obstaja 1 procent, ki brez sramu bogati na račun večine. Gre za zasebni, tržni interes znotraj javnega, skupnega interesa. Zasebni interes vdira v javno izobraževanje na mnogih ravneh. To ima velike družbene posledice. Izobrazba ne bo več pravica, ampak privilegij za tiste, ki si jo bodo lahko plačali. Obenem bomo izgubili razvojni potencial, tako kadrovskega kot raziskovalnega. In kam potem vodi pot te države?! V Združeni levici se zavzemamo za jasno ločnico med javnim in zasebnim šolstvom. Država bi morala financirati le javno šolstvo, ne pa da financira zasebnega in s tem še zmanjšuje že tako premajhna sredstva za javno šolo. Samo kvalitetna in vsem dostopna javna šola lahko omogoča izobrazbo, ki ni odvisna od premoženjskega in socialnega statusa otrok. Samo kvalitetna in polno financirana javna šola lahko zagotovi zares kvalitetno in sekularno izobrazbo. Vemo, da bodoča ministrica kot tudi celotna Stranka modernega centra ni podprla spremembe 57. člena Ustave, ki smo jo predlagali skupaj s Socialnimi demokrati, Zavezništvom in Desusom. Od zagovornice javnega šolstva pričakujemo, da bo takšno spremembo podprla. Sekularizem slovenskega šolstva in celega sistema je na preizkušnji tudi na državnih univerzah. S spremembo statuta Univerze v Ljubljani se namreč poskuša dejavnost izobraževanja učiteljev prenesti na Teološko fakulteto. Bom poskušala biti malo bolj jasna: dejavnost izobraževanja vseh učiteljev, tudi za javno sekularno šolo, bo podeljena Teološki fakulteti! Odbor Državnega zbora za izobraževanje je obravnavo te škodljive pobude pred nekaj tedni zavrnil, a sporni odlok se že naslednji teden vrača na dnevni red odbora, katerega članica je do izvolitve za ministrico bila tudi Klavdija Markež. Kandidatko za ministrico zato na tem mestu sprašujem, čeprav mi ta trenutek ne more odgovoriti, in želim zelo jasen odgovor. Ali bo kot ministrica za izobraževanje nasprotovala tem škodljivim spremembam statuta Univerze v Ljubljani? Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Primož Hainz. Pripravi naj se gospod Ivan Škodnik.
Spoštovana podpredsednica, kolegice in kolegi, predstavniki Vlade! Že v svojem uvodu, ko sem govoril o kolegici Markež kot kandidatki za ministrico, sem povedal, da jo bom podprl; in tu ni nobenega dvoma. Zato ne bom ponavljal tistih dejstev, ki sem jih tam navedel, pa vendar bom nekatera vprašanja postavil javno zaradi tega, da ne bomo pozabili, na čem bo Desus oziroma vsaj jaz osebno vztrajal tudi v kasnejših razpravah na šolskem odboru oziroma Odboru za izobraževanje, znanost, šport in mladino. Prvič, popolnoma jasna ločitev med zasebnim in javnim šolstvom. Tu veste, da Desus in tudi naša koalicijska pogodba zahteva ločitev javnega zdravstva od privatnega, ločitev javnega šolstva od privatnega; in bomo pri šolstvu nedvomno vztrajali. Zato tudi ustavni amandma. Pa ne bom ponavljal, ker so kolegi sopodpisniki že razlagali, in mislim, da je popolnoma jasno, za kaj gre. To ni nikakršna ataka na privatne šole. Privatne šole so z zakonom že urejene, urejeno je njihovo financiranje. Gre za nekaj odstotkov manjše sofinanciranje, če lahko tako rečem. Torej ne, da se jih vrže iz sistema, ampak bistvo našega šolstva je javno šolstvo, da ne bi povzročili situacije, kot jo poznamo v Ameriki, da je javna šola šola za črnce, če lahko rečem malce grdo, ampak mislim jasno. Drugič. Kar se strokovnosti tiče, o kateri je bilo na hearingu veliko govora, sem omenil primer, pa ne vem, ali je to samo problem Odbora za izobraževanje, ker je lahko tudi problem Odbora za javno upravo. Dejstvo je, da je Janševa vlada pod Virantovim vodstvom odpravila strokovne izpite za javne uslužbence. Mislim, da je bila to takrat velika napaka. Šlo je pa seveda za to, da so zaposlili svoje ljudi, zelo preprosto. Tisto, kar je presenetilo, je, ko je Janševa vlada padla, da tudi kasnejša vlada ni tega sistema spremenila in je ohranila prejšnji sistem. Skratka, mislim, da je to na dolgi rok velika škoda za javne uslužbence, ker dejstvo je, da vsaka resna izobrazba, vsako resno izobraževanje, vsaka resna služba pozna tudi strokovne izpite po letu ali koliko že praktičnega dela. Tretja stvar, ki bi jo rad omenil, je vprašanje nedovoljenih poživil pri športu. Dejstvo je, da mi imamo zakonodajo dobro urejeno, to je tudi na hearingu mi bilo povedano; in tega se jaz tudi na nek način zavedam. Ampak tisto, pri čemer bom vztrajal, da se bo to ministrstvo tudi nekako opredelilo, je pa naslednji problem. Pri vprašanju dopinga ali antidopinga, da poenostavim besede, ki jih po navadi uporabljamo, je zelo preprosto. Kriv za to, da vzame doping, je športnik. Sam trdim, da to ni res, sokrivci so in veliki so krivci, če ne celo večji. Za moj občutek so tisti, ki jim ta doping vsiljujejo, dajejo, preprodajo in služijo. Dejstvo je, da so kljub vsemu, kakorkoli obračamo, nekateri tukaj že polnoletni. Z 18. letom v zanosu športnega uspeha seveda nisi vedno dovolj kritičen. Tisti, ki ti svetujejo, bi morali biti na nek način soodgovorni. Samo opozarjam na problem in mislim, da bo ministrica, upam da, zagrizla v to kislo jabolko in se tega problema lotila – kako? – tudi to plat medalje urediti z zakonom. Četrta stvar, ki bi jo omenil, predzadnja, če lahko tako rečem, je vprašanje Knafljevega doma na Dunaju. Vi veste, da v 17. stoletju je Luka Knafelj, bogat župnik, pustil vse svoje premoženje, da bi se kranjski študentje lahko šolali na Dunaju v takratni slovenski, torej kranjski prestolnici, tudi kranjski prestolnici. Ta donacija je preživela vsa stoletja. V našem času, če lahko tako rečem, sedanjem času pa je univerza to dala v privatne roke oziroma podarila, prodala poceni. Teh detajlov pravzaprav ne poznam, vem samo to, da je katastrofa, ker Knafljev dom ne funkcionira več kot neke vrste fundacija za revne študente ali tiste študente, ki hočejo priti na Dunaj in bi tam lahko poceni stanovali. Mislim, da bo treba ta problem videti oziroma proučiti, zakaj je to univerza naredila. Ali se da na tej točki karkoli popraviti in še kaj narediti? Mislim, da 100-letna fundacija na ta način ne more izginiti, ker je nekorektno do tistega, ki je to pred stoletji ustanovil. Zadnje vprašanje, ki ga ponavljam po dr. Tadeju Bajdu, predsedniku Slovenske akademije znanosti in umetnosti. On je napisal približno takole, da so bili doktorati v srednjem veku ali tudi še kasneje neke vrste priznanje za znanje tistega, ki ga je imel. V kasnejših časih, na začetku 20. stoletja so doktorati bili znanstveno delo študenta oziroma podiplomca in profesorja. Zadnjih 30 let se je zadeva popolnoma obrnila v to smer, da znanstveni nazivi pomenijo praviloma, žal, ali pa večinoma samo priznanje na določenem področju. To trdi dr. Bajd, jaz se z njim popolnoma strinjam. Upam, da se bo pod tem vidikom tudi gospa ministrica vedla, ko bo pisala Zakon o visokem šolstvu, Zakon o znanosti; in bodo ta element upoštevali, ker mislim, da lahko na nekaterih točkah to pomembno spremeni naš odnos do teh vprašanj. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Ivan Škodnik. Pripravi naj se gospod Matjaž Nemec.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Pozdravljeni predstavniki Vlade! Lepo pozdravljeni tudi kolegice in kolegi poslanci! Spoštovana Klavdija Markež, kandidatka za ministrico za šolstvo, znanost in šport. Predvidevam, da nas nekje poslušate. Gospo Klavdijo poznam kot dobro sodelavko v Poslanski skupini Stranke modernega centra. Mislim, da ima dovolj izkušenj in znanja na področju izobraževanja. Zna komunicirati z ljudmi, za kar mislim, da je to zelo dobra lastnost, ki je, žal, vsi nimamo. Nujno prednost vidim tudi v tem, da se je pri svojem delu povezala z gospodarstvom. Tu se bom malo ustavil, ker tudi sam izhajam iz gospodarstva. Moje prvo delovno mesto je bilo v lesni industriji skoraj 10 let. Tukaj vidim priložnost, ko se govori o gozdu, lesu, gozdno-lesni verigi, da bo tudi na tem področju šolstvo imelo velik pomen. Kajti če hočemo narediti preboj v lesni industriji, ne bomo potrebovali samo lesarjev, mizarjev, ampak bomo potrebovali tudi lesarske tehnike, inženirje in tudi doktorje znanosti. Zagovarja inovativni način razmišljanja na področju izobraževanja. Podpira raziskovalno dejavnost. No, tudi tu bi se ustavil. Bom razložil to raziskovalno dejavnost bolj praktično, primer dobre prakse. Dve leti nazaj, ko sem še bil v Šolskem centru Slovenj Gradec, smo se dijaki šolskega centra z lesarskimi programi povezali s študenti arhitekture v Ljubljani. Skupaj nekako, študenti so oblikovali, dijaki naredili izdelke in nastalo je kar okoli 20 unikatnih izdelkov. Danes in naslednji teden imate tudi v preddverju velike dvorane Državnega zbora to možnost videti, šest unikatnih izdelkov je tukaj. Tudi imena dijakov in študentov, ki so to oblikovali, bi bilo dobro, da to vidite, da je to praktični primer raziskovalnega dela, inovativnega dela, ki ga je danes vse premalo in ga bomo v prihodnje morali upoštevati na vseh nivojih v gospodarstvu. Zato je za šolstvo toliko bolj pomembno, da bo s tem delom gospodarstva povezano, kajti zavedati se moramo, da nova vrednost, denar nastaja v gospodarstvu. Seveda podpira razvoj oziroma izobraževanje strokovnih delavcev, tu mislim vseh delavcev, ki delajo v šolstvu ali na drugih izobraževalnih inštitucijah. Ponuja še več možnosti za izobraževanje mladih in enake možnosti vseh, ne glede na narodno pripadnost in tako naprej. Gospa Markež obljublja učinkovito vodenje zavodov, nekako obljublja tudi pomoč ravnateljem. Vemo, da so danes marsikdaj prepuščeni sami sebi, stvari pa se precej spreminjajo in so ravnatelji na določenih stvareh zelo obremenjeni. Vesel sem, da prepozna pomen medresorskega povezovanja. Omenila je pri svoji predstavitvi povezovanje ministrstev za delo, gospodarstvo, zdravstvo, šolstvo. Spodbuja bralne in druge pismenosti. Všeč mi je, da Klavdija Markež, kandidatka za ministrico, pri svojem delu posveča enako pozornost vsem stopnjam izobraževanja. Zaradi vseh navedenih razlogov bom danes mag. Klavdijo Markež, kandidatko za ministrico, pri glasovanju podprl. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Matjaž Nemec; pripravi naj se gospa Ljudmila Novak.
Hvala, gospa predsedujoča. Za Socialne demokrate je, ko govorimo o šolstvu, vedno zelo pomembna tema. Še iz druge države, ko smo podedovali javno šolstvo, vsaj po mnenju večine je bilo relativno dobro, vsaj v primerjavi z okoliškimi oziroma primerljivimi državami, nam je prav to podedovanje šolskega sistema omogočilo, da smo se vsi skupaj v njem izobrazili in lahko nadaljevali svojo življenjsko pot. V Ustavi Republike Slovenije, v 2. členu piše, da je Republika Slovenija opredeljena kot socialna država. V tem 2. členu se dotikamo tudi javnega šolstva. Socialni demokrati vselej stremimo k temu, da bo možnost izobraževanja v javnih ustanovah ne privilegij, ampak možnost, ki ne izključuje tudi drugih. Govorimo o zasebnem šolstvu. Na nek način stremimo k temu, da razmeji javno šolstvo od zasebnega šolstva, še posebej ko govorimo o pravicah in tudi odgovornosti. Tukaj mislim v prenesenem pomenu predvsem način financiranja. Ko so ne dolgo nazaj ustavni sodniki, vsaj nekateri od njih, izdali odločbo in na nek način omogočili, da bo prihajalo do povezovanja oziroma na nek način, če se izrazim, do kanibalizma, vsaj na področju financiranja med javnim in zasebnim, smo se Socialni demokrati odločili za potezo, da bomo obvarovali tisto, kar je bilo v naši državi dobro. Zato smo se lotili spremembe 57. člena, ki pravi, da je izobraževanje svobodno, osnovnošolsko izobraževanje je obvezno in se financira iz javnih sredstev; država pa je primorana ustvarjati možnosti, da si državljani lahko pridobijo ustrezno izobrazbo. Prav kot branik in ne samo kot tisti, ki opozarjamo, ampak tisti, ki aktivno sodelujemo pri tem, smo predlagali skupaj s partnerji znotraj koalicije in širše, da spremenimo dikcijo tega člena, in sicer da osnovnošolsko izobraževanje je obvezno in se v javnih šolah financira iz javnih sredstev pod pogoji in v višini, kot to določa zakon; se lahko iz javnih sredstev sofinancirajo tudi zasebne šole. To javno nakazuje k temu, da nimamo proti javnim ustanovam, ampak da želimo jasno razmejitev med tema dvema. To govorimo o osnovnošolskem izobraževalnem sistemu. Ko govorimo o visokošolskem izobraževalnem sistemu, dobro veste, vsaj tisti, ki spremljate, da je bil v prejšnjem mandatu pod taktirko takratnega ministra dr. Pikala pripravljen osnutek in že tudi v veliki meri usklajene spremembe Zakona o visokem šolstvu. In prav to je tisto, kar bodočo ministrico čaka. Socialni demokrati želimo pri tem sodelovati, začeli smo opozarjati na določene pomanjkljivosti oziroma bojazni, do katerih bi lahko v tem postopku usklajevanja prišlo, do težav, govorim. Socialni demokrati tukaj jasno zagovarjamo, da morajo imeti državljani Republike Slovenije vsaj enkrat v življenju možnost do brezplačnega visokošolskega izobraževanja, problematiziramo določene dele financiranja, ampak to je še predmet usklajevanj. Upamo, da bomo lahko s kandidatko za ministrico tudi ta zakon spravili pod streho. Dotaknil se bom še področja športa, kar je v tem trenutku javno znano kot predmet razprave o povezovanju alkohola na športnih prireditvah oziroma alkohola in športa. Mislim, da čisto vse poslanske skupine v koaliciji in opoziciji še nimamo izdelanega mnenja, ampak na področju športa bo to zagotovo prioriteta, ki se jo bo morala bodoča ministrica lotiti. Sam pa naj izrazim še popolno pripravljenost, ne samo mojo, ampak celotne Poslanske skupine Socialnih demokratov, da bomo gospe kandidatki pomagali na njeni novi poti. Da še zaključim, [[izklop mikrofona]]
Hvala. Besedo ima gospa Ljudmila Novak, pripravi naj se gospod Jože Tanko. Izvolite.
Hvala za besedo. Bistvo šolstva ni v tem, ali je javno, ali je zasebno, ali je državno. Bistvo šole je v tem, da iz šole pride človek obogaten z novimi znanji, da je boljši državljan, boljši človek. In ta moja predhodna razprava, ki je poveličevala nekoč državno šolstvo v prejšnji državi – seveda, državno šolstvo zaradi tega, ker je bila lažja kontrola, ker so bili kontrolirani kadri, vodstva šole in tudi vsebina. Zato je bila zasebna šola onemogočena. Ker imam tako malo časa, morda samo še nekaj. Vzgoja je izredno pomembna in upam, da bo ministrica spodbujala, da bodo učitelji imeli v rokah tudi več orodij za to, da bodo lahko vzgajali. Ni potrebno, da so varnostniki v šolah, ampak naj učitelji prevzamejo več odgovornosti in imajo za to tudi več možnosti. Prav tako pa poudarjam tudi pomen poklicnega izobraževanja, ki mora biti povezano z gospodarstvom, spodbujanjem podjetništva in podjetnosti, da bodo mladi lahko prišli preko izobrazbe do kruha.
Hvala. Besedo ima gospod Jože Tanko, pripravi naj se gospod Uroš Prikl. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Lahko mirno ugotovimo, da je ta vlada v permanentnem prestrukturiranju naključnih izvršnih funkcij. Jaz mislim, da do danes še ni bilo meseca, ko bi bila ministrska ekipa v celoti zasedena. Enkrat iščemo nadomestnega ministra, ker je bil eden kandidiran in imenovan, izbran za evropskega komisarja. Permanentno se je ta vlada ukvarjala z iskanjem gospodarskega ministra. Sedaj imamo problem z ministrstvom in ministrom za šolstvo, da ne govorim o drugih državnih funkcionarjih ali visokih uradnikih, ki so tudi odstopali. Od vlade, ki ima toliko dela sama s seboj, predvsem pa ima veliko dela sama s sabo največja koalicijska stranka, je težko pričakovati učinkovito delo, težko je pričakovati reforme, ukrepe in ostale stvari. To se vidi tudi iz rezultatov dela te vlade. Tistih predlogov, ki jih pričakujemo v Državnem zboru, ni ravno veliko. Lahko pogledate zadnje tri redne seje Državnega zbora in lahko to mirno ugotovite. Tisto, kar prihaja v Državni zbor, so neki skrajšani postopki, marsikje se spreminjajo samo predhodne določbe ali vnašajo v zakonodajo stvari, ki z zakoni nimajo nobene zveze, kot so na primer etična priporočila Greca. Problem je, da nekako vlada težko dela, ker ni ekipirana, ker posamezni resorji niso zasedeni in si jih potem podajajo razni vedeji. Dodatni problem, ki ga ima ta vlada, pa so še bremena, ki jih imajo nekateri ministri, in to tudi otežuje kvalitetno delo vlade. Zadnji primer je problem ministra za obrambo, ki si je naložil s svojim ravnanjem velike težave; in slej kot prej se bo predsednik Vlade moral odločiti. Odločiti se bo morala tudi koalicija. Imamo primer ministra za pravosodje, ki je prišel na funkcijo z vrhunsko reputacijo kršitelja zakonov, ki jih je izvršil pri delu; ali pa tudi z odločbo Vrhovnega sodišča tudi kot primer nekoga, ki je kršil človekove pravice in opravlja funkcijo ministra za pravosodje. Rad bi povedal s tem, da vlada oziroma predsednik Vlade pri svojih odločitvah ni konsistenten. Po eni strani poudarja visoke etične standarde, poudarja pravila pravne države, spoštovanje institucije pravne države. Po drugi strani pa ekskluzivno povabi v svojo ekipo osebe, ki ne izpolnjujejo kriterijev etičnost ali pa so dokazano, pravnomočno kršile pravila pravne države in druge norme. Predsednik vlade tudi ni dosleden. Ministrica mag. Stanka Setnikar Cankar je pač odstopila. Predsednik Vlade je odstop sprejel. Hkrati pa o osebah, ki so na istem spisku in opravljajo prav tako ministrske funkcije, ali pa je vmes celo sam predsednik Vlade, nekih konsekvenc ne potegne. Mi v teh primerih težko govorimo, da gre za normalna ravnanja, da gre za poštena ravnanja; da ima predsednik vlade do vseh, ki jih ima v svoji ekipi ali v koaliciji, enake vatle in enake kriterije. Sebe je vzel iz etičnega standarda, tudi svojega ministra za finance je izvzel iz tega, medtem ko je mirno sprejel odstop ministrice za šolstvo. Sedaj predlaga na to funkcijo kandidatko, ki tudi, vsaj po poročanju medijev, prinaša neka bremena v ta resor. Govori se o neracionalni, nezakoniti porabi sredstev in ni prepričljive zavrnitve. Govori se o plačevanju honorarjev funkcionarjev v mestni občini, podžupanu; pa tudi ni prepričljivih argumentov itd. Skratka, z osebo, ki jo kadruje v neki resor, in po vseh teh slabih izkušnjah, ki so bile, bi pač moral potegniti neke drugačne odločitve. Problem, ki izhaja iz hearinga, je pa v tem, da smo lahko zelo zaskrbljeni, kajti odgovori, ki smo jih slišali, so bili izjemno neprepričljivi. Kolega Lisec je v stališču poslanske skupine naštel ključne glagole, ki so bili uporabljeni pri zagovoru kandidatke za ministrico. Vse nekaj – bomo proučili, bomo pregledali, se bomo pozanimali in tako naprej. Nekdo, ki je delal praktično vso poklicno kariero v šolstvu, v izobraževalnem sistemu, nekdo, ki je član Odbora za izobraževanje v Državnem zboru že 7, 8 mesecev, več kot pol leta, bi pač nekatera stališča moral imeti bistveno bolj razdelana, bistveno bolj razdelana. Bi moral praktično vedeti, koncizno vedeti, katere stvari so potrebne prenove, katere zadeve je treba na kakšen način urediti. Tega v tej predstavitvi nismo slišali. Kljub številnim vprašanjem kolegov iz naše poslanske skupine in tudi drugih na ta vprašanja, ki so bila postavljena, ni bilo nobenih odgovorov. Kandidatka je bila tudi na pogovoru pri predsedniku Vlade, ki jo je potem predlagal, pa bi ji morda predsednik Vlade vsaj svetoval, na katerih področjih bi bilo treba kaj narediti. Predsednik Vlade je bil, mimogrede, nekaj časa v. d. na tem resorju. Ampak kar je pomembnejše, sedanji predsednik Vlade je bil tudi član delovne skupine, ki jo je ustanovil minister Lukšič in ki se je ukvarjala s problemi v šolskem sistemu, to je bilo 2010. Sodeloval je celo na tiskovni konferenci, kjer sta skupaj s tedanjim ministrom predstavila potrebne ukrepe v šolstvu. Pa bi vsaj o teh ukrepih lahko kdo kaj povedal. Tedanji sodelavec Ministrstva za šolstvo gospod Cerar je sedaj predsednik Vlade in tisto, kar je na tiskovni konferenci 2010 povedal – in takrat je bilo povedano, da bodo tiste administrativne, pravne preobremenitve šolstva odpravljene oziroma se jih bo vneslo v zakon do konca leta 2010, še danes niso odpravljene. Pa ima, zdaj je predsednik Vlade, svoj resor, bil je vmes tudi predstojnik Ministrstva za šolstvo oziroma v. d. ministra, ampak se ne dogaja nič na tem področju. Nič se ne dogaja, ker tudi tam je šlo očitno najbrž samo za neko ustanovitev neke komisije z nekim programom dela in za plačilo honorarja, ker implementacije po štirih letih ni. Je ni bilo ne od 2010 do takrat, ko je bil minister Lukšič minister, v tisti vladi; je ni tudi sedaj, ko je član te komisije predsednik Vlade. Nič od tega ni v tem normativnem programu vlade. Od nekoga, ki mu ni povsem jasno, kaj je funkcija ministra, katere stvari je treba spremeniti in katere so prioritete za to mlado državo, je težko pričakovati, da bo svojo nalogo v tem resorju opravil uspešno, če je toliko stvari, ki jih je treba proučiti, preveriti, pregledati in tako naprej. Moti me tudi to, da kandidatka za ministra nima jasnega stališča glede temeljev slovenske državnosti, glede domovinske vzgoje ali državljanske vzgoje, da je tej kandidatki pravzaprav vseeno, ali hodijo otroci v šolo v tistih starih pionirčkovih uniformah in sodelujejo v njih na proslavah, ali je treba kakšne druge vrednote, kakšne druge spomine na našo samostojnost obeležiti in vnesti v kurikulum. Morda bi kandidatka za ministrico vsaj predlagala, da bi vsaj v izobraževanje za tretje življenjsko obdobje vnesli nek program, nek kurikul, da bi vsaj te starejše ljudi izobrazili, kdaj je dan državnosti, dan samostojnosti in enotnosti in zakaj se ta dva praznika praznuje. Tako pa celo politiki, funkcionarji vladne koalicije, poslanci, tudi nekateri opozicijski, ne vedo niti, kdaj sta in kako se imenujeta dva ključna državna praznika v tej državi. In odnos nekoga, ki prevzema izobraževalni sistem, do teh ključnih domovinskih datumov, do vsebin bi moral biti že razčiščen po 25 letih samostojnosti. Danes smo tu imeli nagovor predsednika Državnega zbora o slovenski himni in pomenu. Mislim, da bi morala tudi ministrica vedeti, v katere kurikule bi bilo treba vnesti določene vsebine – najbrž v vrtec, osnovno šolo, srednjo šolo, pa tudi na fakultetah za tretje življenjsko obdobje najbrž ne bi škodilo kakšno tako izobraževanje. Težko je pri tem, da bi z nekim upanjem zrl v kvaliteto dela in ocenjeval oziroma sodil o tem, da bo delo kvalitetno. Na drugi strani pa tudi vidim, da kandidatka za ministrico ni konsistentna niti v svojih dejanjih niti v svojih ravnanjih. Če nekdo pravi, da ne podpira točenja alkohola na športnih prireditvah, in to se je zgodilo sedaj, ko je kandidatka za ministrico; nekaj dni ali nekaj tednov nazaj pa pozira na športni prireditvi z alkoholom v roki, potem je očitno, da je celoten pristop kandidatke podvržen samo temu, kakšno funkcijo bo lahko dobila. In je ta status ali pa ta odnos do nekega pojava vezan izključno na to, ali bo predlagana za neko funkcijo, ali ne bo. Ni neke konsistentnosti. Ni tistega, kar sem govoril na začetku, ko tudi predsednik Vlade v svojih odločitvah, predvsem besedah in dejanjih ni konsistenten. In tu imamo podoben primer, popolnoma identičen, ko praktično pri istem zakonu enkrat zadeve ne podpira, drugič jo pa izvaja. Če bi bila poslanka še naprej, bi verjetno še vedno to poziranje z alkoholom v roki na športni prireditvi izvajala brez problema. Najbrž bi celo zakon podprla. Ampak zdaj, ko je kandidatka za ministrico in ko se je ta javnomnenjski piar naredil okrog tega predloga Zavezništva, je pa stališče kar naenkrat spremenila. Tako moramo biti pri teh stvareh zelo previdni in jih tudi kritično ocenjevati. Meni je žal, da kandidatka za ministrico ni praktično ničesar povedala iz koalicijske pogodbe, nič od tega, da so v normativnem programu Vlade zapisane, mislim da, spremembe 16 zakonov do konca leta. In nekdo, ki "ne ve", ki "se bo pozanimal", ki "bo proučil", ki "bo iskal deležnike za neke stvari", nima popolnoma nobenih možnosti, da teh 16 zakonov vsaj z imenom in priimkom spravi na program vlade. Da ne govorimo, kakšna bo vsebina. Težko je zaupati, da je ta kadrovski predlog predsednika Vlade dober, če že teh kriterijev, ki sem jih naštel – najbrž sem preveč časa ob naštevanju porabil –, ne izpolnjuje. In je vse nekako zamegljeno in prestavljeno v neko prihodnost. In najbrž se ne bo nič kaj pomembnega zgodilo na tem področju. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Uroš Prikl. Pripravi naj se gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa, podpredsednica. Spoštovane kolegice in spoštovani kolegi! Prepričan sem, da bo kandidatka gospa Klavdija Markež dobra ministrica, odlična ministrica. Prepričan pa sem na podlagi tega, ker ima znanja, ima izkušnje, ima voljo do dela in ima takšen karakter, da se je pripravljena z vsemi deležniki, z vsemi, ki na tak ali drugačen način sooblikujejo šolski sistem, pogovarjati in prisluhniti ter upoštevati njihove dobre ideje. Seveda je na koncu sama z ožjim krogom svojih sodelavcev, da te odločitve tudi sprejme in jih realizira. Moj cenjeni kolega Primož je v uvodu, ko je predstavljal mnenje Poslanske skupine Desus, povedal, da bo lahka odločitev. Seveda bo lahka odločitev, ker je kandidatka dobra, za podporo seveda, tako mojo kot mojih kolegov v Desusu. Bo pa izjemno težek resor, ki ga bo ministrica prevzela. Znanost, izobraževanje in šport se sliši relativno majhen del, ampak sem prepričan, da je morda samo Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti po svoji širini, po svoji kompleksnosti še težje, še večje, še zahtevnejše. Na področju izobraževanja se srečujemo z ljudmi, z otroki od najmanjše starosti, torej od vrtca pa preko osnovne in srednje šole vse do fakultete, pa če hočete tudi fakultete za tretje življenjsko obdobje – praktično cel življenjski cikel. Seveda ji ne bo lahko, ampak jaz mislim, da je na nas poslancih, do danes še njenih poslanskih kolegih, da ji damo priložnost, da jo spodbudimo z optimističnimi idejami, z iskreno željo in ji seveda tudi v nadaljevanju pomagamo pri njenem delu, da skupaj sodelujemo, da prispevamo vsi skupaj, predvsem pa ona kot prva med enakimi na področju šolstva, izobraževanja in znanosti, da naredi korak naprej, da naredi novo vrednost na področju, ki ga bo vsebinsko, organizacijsko in še kako tudi pokrivala. Zame osebno in za stranko Desus je na tem področju poglavitnega pomena, da ohranimo javno izobraževanje tako kot javno zdravstvo. Želim si, da ta segment javnega izobraževanja še okrepimo, še nadgradimo, da naredimo kvalitativni premik na tem področju. Seveda ob tem ne eliminiramo tudi na nek način komplementarnega dela, torej zasebnega, privatnega izobraževanja, kar pa je kandidatka za ministrico tudi jasno in nazorno na svojem hearingu povedala. Kaj naj rečem ob zaključku? Na nek način sem vesel, da bo oseba, ki sem jo imel priložnost v teh nekaj mesecih spoznati kot iskreno in korektno sodelavko, iskreno in korektno poslanko, da bo dobila to priložnost, da bo lahko v svoji že sedaj bogati poklicni poti svoja znanja, svoj trud na nek način nadgradila in dosegla neke nove mejnike v svoji poklicni poti. Na nek način mi ni ravno najbolj povšeči, da tako dobra in iskrena kolegica poslanka iz naših vrst odhaja, seveda pa ji želim na njeni poti vse dobro. Bom ji tudi, če bom za to poklican, po najboljših močeh tudi pomagal. Želim pa ti, Klavdija, da tvoj iskren in šarmanten nasmeh na tvojem obrazu ne izgine tudi na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa Anja Bah Žibert, pripravi naj se gospod mag. Andrej Šircelj. Izvolite.
Predsedujoča, hvala lepa za besedo. Tudi sama želim veliko sreče naši bodoči ministrici. Seveda z nekoliko manj optimizma kot tisti, ki so govorili pred mano. Mene osebno in tudi nekatere druge na odboru, kjer je imela možnost predstavitve in odgovarjati na res številna vprašanja, enostavno ni prepričala. In tukaj upam, da nihče ne bo zopet rekel, pa saj vi tako in tako imate vedno nekaj proti. Ne, bila so konkretna vprašanja in na ta enostavno nismo dobili odgovorov. Resno sem razmišljala, kako to, da je mandatar prišel do imena omenjene kandidatke. Ne nazadnje je izjavil, ko je našel omenjeno kandidatko za ministrico, "kandidatko imamo, če seveda ne bom našel boljšega kandidata oziroma kandidatke". Veste, to tako izgleda, kot da je šlo za zasilno rešitev. Potem sem se nekako trudila, zakaj pa vendarle morda kandidatka. Pa se mi je utrnilo, da morda tudi zaradi njenega govora, ki ga je imela takrat, ko je bil v tem državnem zboru za mandatarja predlagan dr. Cerar. Izjavila je: "Danes sem tukaj, da vam izrazim svojo osebno podporo in zaupanje, kajti verjamem, da dr. Miro Cerar ni le izjemen akademik, pravnik mednarodnih razsežnosti, temveč predvsem človek z izjemnim srcem, odgovornostjo za sočloveka. Okoli sebe je izbral ekipo podobno mislečih ljudi, ljudi z visokimi etičnimi načeli, ljudi, ki verjamejo v vrednote te države." Predvidevam, da je verjetno to poglavitni razlog. Končala pa je zelo zanimivo. "Naša zgodba", se pravi zgodba SMC in koalicije, "govori o prelomnem trenutku, drznih odločitvah, velikih tveganj, ki smo jih sprejeli in zaradi katerih bomo uspeli." To pa se mi zdi tisto glavno – "velikih tveganj". Sama namreč ocenjujem, da je kandidatka za ministrico tveganje. Zakaj? Že takoj na začetku je treba povedati, da se dileme, ki so se v medijih ob njenem imenovanju oziroma predlaganju na to mesto odprle, niso razrešile, pa bi se lahko. Kandidatko so javno zaprosili, če lahko pridobijo njeno magistrsko nalogo. Pa tega niso. Ko smo jo o tem povprašali na tako imenovanem hearingu, je problem. [[oglašanje iz dvorane]] Seveda je problem. Ko smo jo vprašali na tako imenovanem hearingu, je povedala, da jo bo, ker jo ima doma in ne vidi nobenega problema, takoj po hearignu posredovala. To se ni zgodilo. Še več, mediji so bili bojda obveščeni o tem, da so v Stranki SMC formalno zaprosili za kopijo iz sistema. Zakaj, če jo ima kandidatka doma? Ali je tako težko narediti sken, že v Državnem zboru ga lahko narediš in zadeva bi bila verjetno rešena; ali pa ne? Stvar ostaja odprta. Osebno me je zmotilo, da je kandidatka veliko govorila o svojih izkušnjah v gospodarstvu, ko pa beremo njen CV oziroma podatke na spletni strani Državnega zbora, pa tega podatka ni. Zakaj ga je enostavno izpustila? Čemu? Se morda sramuje tega, da je delovala v podjetju, ki je bojda že v stečaju oziroma ima neke neprijetne zadeve, kar se tiče dolga do državljanov? Morda. Ampak to se vendar pove. Ko smo jo konkretno spraševali, nismo dobili odgovorov oziroma se je izkazalo, da kandidatka ne ve, kaj govori. Kolegica poslanka jo je natanko spraševala o učbenikih za srednje šole. Kandidatka je govorila o pripravah učbenikov, kolegica pa je govorila o tem, da učbeniki so, da je rok potekel že 2008, niso pa v veljavi. Sploh ni vedela, kaj jo sprašuje. Prav tako sem kandidatko osebno vprašala o konvenciji o človekovih pravicah, o zelo pomembnem 28. členu in jo zaprosila samo za 3 področja iz te konvencije oziroma 3 točke, ki bodo njena osrednja nit pri tem, da bo ta konvencija zaživela tudi v naši državi v celoti. Oprostite, mi na to ni znala odgovoriti. Še več, odgovorila je, kaj pa je problem s to konvencijo. Tako je bilo. Dejstvo je pa, da natančno verjamem, da vi veste, kaj v tej konvenciji piše. Prvi od ministrov, se pravi dr. Cerar, je v svojem uvodnem nagovoru rekel, da kolegico Markež vsi dobro poznamo. Oprostite, jaz je ne poznam. Sedeli sva skupaj v enem od odborov, kjer praktično ni nikoli razpravljala. Tudi v Državnem zboru sem jo redko slišala. Kako naj jo potem poznam? Vem, da so vse to, spoštovani, neke slabi elementi ali slaba sporočila našim državljankam in državljanom za bodočo ministrico, ki bo prevzela še kako pomembno, raznoliko in obsežno področje. In kaj je bilo zame najhuje? V koalicijski pogodbi imate tudi spremembo kurikula za vrtce. 8 mesecev je ta vlada, tudi ministrica, ki je sedaj v odhodu oziroma je ni več, prihaja nova, bi verjetno na tem področju, če je v vaši koalicijski pogodbi, če že ni nič narejenega, znali vsaj to povedati ali povedati, kje smo in kdaj bo. Tudi na to vprašanje, spoštovani, ni bilo odgovora. Težko me bo kdo prepričal, da so bila naša vprašanja zahtevna. Sploh ne, zelo preprosta so. Področje, s katerim se bo bodoča ministrica ukvarjala, je tako zelo zahtevno, da jo ključna vprašanja šele čakajo. Ampak njeni odgovori, spoštovani, tudi če je dobrega srca in lepih nasmehov, enostavno niso zadostovali za funkcijo, ki naj bi jo opravljala. In tukaj pa verjamem, da je tisti stavek, ki ga je podala ob imenovanju dr. Cerarja, resničen – veliko tveganje. Hvala lepa.
Besedo ima mag. Andrej Šircelj, pripravi naj se gospod Benedikt Kopmajer.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegi in kolegice! Moram reči, da sem pregledal magnetogram, kjer je kandidatka za ministrico podala svoje videnje o resorju, ki se mi zdi izredno pomembno in ki je tudi temelj slovenske države. Zakaj temelj slovenske države? Predvsem zaradi tega, kar je bilo danes zelo malokrat omenjeno, ker se to ministrstvo ukvarja predvsem z mladimi. Z mladino, ki ni šoloobvezna, z mladino v osnovnih šolah, srednjih šolah in na fakultetah. In danes je bilo kljub temu, da govorimo o ministrici, ki je odgovorna in bo odgovorna za ta del populacije, zelo malo besed. V osnovni šoli je po ocenah približno 160 tisoč učenk in učencev, v srednjih šolah okoli 78 tisoč dijakov in dijakinj ter približno 100 tisoč študentov in študentk imamov Sloveniji. In kakšno prihodnost jim zagotavlja ta ministrica? O tem ni bilo v njenem nastopu nobenega govora. O tem, kaj bo naredila za to populacijo, ni bilo dejansko niti besede. Danes se lahko pogovarjamo o programih, lahko se pogovarjamo o učbenikih, lahko se pogovarjamo o vsem tem, vendar vse to je namenjeno za te ljudi. In tega niti vlada Mira Cerarja niti kandidatka za ministrico pač ni omenjala. Naslednje vprašanje, ki iz tega izhaja – v kakšnem stanju je ta populacija danes, kakšno prihodnost ima in kakšno perspektivo ji daje vlada Mira Cerarja in kakšno perspektivo in prihodnost ji daje ta ministrica? O tem v nastopnem govoru pred Odborom za izobraževanje ni bilo govora. Ali tega ne ve, ali tega noče vedeti, ali se pa dejansko v to ni poglobila. Vendar to ministrstvo je prvo, ki je odgovorno za to populacijo. In tega pač žal ni, zaradi tega imam zelo velik dvom v to, da bo ta ministrica delovala v interesu te populacije. Pa poglejmo, koliko je diplomantov, ki so v Sloveniji nezaposleni ali nezaposljivi. 20, 30 tisoč jih lahko prištejemo k nezaposlenim, ki dejansko nimajo perspektive, imajo pa morda trenutno status študenta. In lahko govorimo o tako imenovani dodatni latentni nezaposlenosti. In kaj bo ministrica naredila za te ljudi, ki imajo danes šolo, ki so diplomirali, ki so magistrirali in nimajo zaposlitve? In ona je tista na prvem mestu, ki mora tu nekaj spremeniti v izobraževalnem procesu. V procesu, da bomo lahko prišli do takšnih rešitev in takšnih rezultatov, da bodo mladi ljudje, ki bodo končali šolanje, tudi zaposljivi. O tem področju, spoštovana kandidatka, niti besede, žal. Ne žal za mene, ne žal za nas, žal za to populacijo. In zaradi tega je tu velik manko. In če kandidatka za ministrico meni, da bo glavni administrator na nekem ministrstvu, potem ji že danes povem, da to ni njena vloga. Njena vloga je, da da mladim vizijo, da postavi strategijo in pot, kako bo ta cilj uresničila. Vendar kandidatka za ministrico tega ni storila. Tu govorimo o Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport, vendar je to ministrstvo ključno za mlade, za prihodnost in perspektivo mladih. Tega ona ni pokazala, kaj bo dejansko tu naredila, niti ali sploh želi kaj narediti. Kaj bi lahko naredila? Ali bo zagotovila zastonj učbenike? Ali bo dala vse učbenike na internet? Naj da vse učbenike na internet! In naj uniči monopole na področju izobraževanja, ki so tudi v Zavodu za šolstvo. Kaj bo naredila z učbeniki? Zakaj ne da vseh učbenikov na internet? Z lahkoto! Kaj bo naredila na področju učbenikov, da bodo ljudje imeli, da rečem temu, bolj enotne učbenike ali pa da bo manj učbenikov za posamezen predmet, če govorimo na primer o matematiki, fiziki in tako naprej. Ali bo tu naredila kakšno racionalizacijo? Tu lahko naredi nekaj za ljudi. Tu lahko naredi nekaj za učence, starše in za stroške. Ne mi reči, veste kaj, saj nekateri imajo dostop do interneta, nekateri nimajo dostopa do interneta in tako naprej. Naj vse učbenike, ki jih Zavod za šolstvo producira, da na internet. In tu bo lahko naredila veliko. Dostopnost znanja bo zagotovila tem mladim. Zagotovila bo tudi to, da bodo mladi lahko izbirali med različnimi rešitvami v učbenikih, kajti ona je tu zaradi mladih. Ni ona tu zaradi lobijev, ni zaradi lobijev na področju izobraževanja in ni zaradi lobijev na področju založništva, ki so v tem delu izredno pomembni. Jaz sicer spoštujem to, da se bo bodoča ministrica dogovarjala, da bo upoštevala različna mnenja in tako naprej, da bo tu kooperativna. Vendar, spoštovana bodoča ministrica, sprejemati boste morali odločitve. Vi boste v vladi zato, da boste sprejemali odločitve in nosili odgovornost za vse te odločitve. Niste tu zato, da boste samo poslušali na eni strani sindikate, na drugi strani boste poslušali lobiste, ki bodo lobirali za posamezne založnike. Tu ste zato, da boste nosili tudi glavo naprodaj in da boste tudi na vladi znali povedati artikulirano, kaj pričakuje slovenska družba in kaj pričakujejo otroci ter mladina od vas in od ministrstva. Drugače, če boste opravljali samo neko administrativno vlogo, je ta vloga popolnoma nepotrebna. Ne bodite prvi administrator. In tukaj, žal, ni bodoča ministrica v svojih nastopnih govorih ničesar povedala. In če velja teza o poslušnosti, potem verjetno premier ne potrebuje še ene poslušne ministrice ali ministra, ampak potrebuje ministra z vizijo, strategijo in s tem, da to tudi izvede. Tukaj ste zaradi mladih, zaradi 15 do 20 % populacije, ki danes v tej državi in ob tej vladi nima prihodnosti in nima niti vizije ter perspektive. Ampak to zaradi nas in vi jim morate to dejansko pokazati, da mladi ne bodo končali šolanja; brez perspektive, da dobijo delo, in bodo nezaposleni 5, 10 let. Taki ljudje se ne bodo nikoli več zaposlili. In taki ljudje bodo pred računalniki razmišljali, kje je njihova prihodnost. In taki ljudje bodo vedno bližje ideji o tem, da je mogoče njihova prihodnost v neki drugi državi, v nekem drugem gibanju; tam, kjer se borijo za nekaj in tako naprej, danes o ISIS. Ne želim si, da bi katerikoli od staršev dobil informacijo, da so njegovi otroci na poti preko Istanbula v Sirijo ali v katerokoli državo, kar se v Evropi dejansko dogaja. Ampak če bodo mladi brez perspektive in če ministrica ne bo pokazala te perspektive, potem se bo lahko tudi v Sloveniji kaj takega dogajalo. In kaj bo naredila na primer v tem primeru, če danes pogledamo neko novico – Zastrupitev mladih z drogami na Jesenicah. Kaj bo ministrica naredila glede tega? Ona je tukaj odgovorna za to, da tudi zagotovi varnost mladih. In kaj bo naredila o informaciji o tem, da imamo v učbenikih še vedno Kučana, imamo tolar in tako naprej. Nimamo pa tega, kdo je danes predsednik te države. Tukaj govorimo o tem. Poglejte si danes na internet, pa boste našli te novice. O tem bo morala odločati bodoča ministrica in žal o tem ni govorila nič. Zaradi tega se upravičeno postavlja vprašanje, kdo bo vodil ministrstvo – ali ona, ali predsednik Vlade, ali nekateri drugi lobiji in monopoli? Od sindikatov naprej. To je tisto vprašanje, ki je danes še posebej aktualno. Naslednje vprašanje, ki se tukaj postavlja in je danes bilo tudi izraženo od mojih kolegic in kolegov, je javno ali zasebno šolstvo. Ne, gospe in gospodje, dobro šolstvo, strokovno šolstvo, konkurenčno šolstvo, na podlagi katerega bodo diplomanti zaposljivi v Sloveniji in tudi drugje. To je temeljno vprašanje. In če govorimo o šolstvu, potem se najprej vprašajmo o tem. In zato je ministrica, da bo zagotovila dobro šolstvo, konkurenčno šolstvo, strokovno šolstvo, šolstvo, kjer bodo dijaki nekaj vedeli in ki bodo tudi prišli z znanjem in zavestjo, da so lahko ponosni na svojo državo. Žal tega danes ni. Moji kolegi, nekateri od njih, ne bom jih imenoval, so vnaprej glorificirali bodočo ministrico. Bodoča ministrica se bo lahko izkazala v vsem tem in če se bo, dobi moje čestitke. Če se ne bo, potem je še nekaj let zamujenih za mlade generacije. Do sedaj ministrica ni o tem rekla niti besede, ni povedala, kakšna je strategija, in ni povedala, kaj bo naredila za mlade. Zato ne more dobiti moje podpore.
Hvala. Besedo ima gospod Benedikt Kopmajer, pripravi naj se mag. Anže Logar. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Kot je danes že bilo nekajkrat rečeno, ni lahek resor, ki ga danes naša kandidatka, naša kolegica gospa mag. Klavdija Markež prevzema. Sploh pa ne v luči racionalizacije stroškov v osnovnem šolstvu, na katerega se bom danes v nekaj točkah osredotočil. Na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport bodo morali s svojimi strokovnjaki, kot so to naredili za kadrovski in plačno informativni sistem, za vse šole pripraviti programsko opremo za računovodstvo, za vodenje pedagoške elektronske dokumentacije, e-računov, arhiviranje, e-dokumentacije. Vsaka šola sedaj to ureja individualno z zunanjimi ponudniki, zneski pa so za vsak zavod v tisočih evrih. Plačevati morajo tudi vse nadgradnje računalniških programov, ki so zaradi številnih sprememb v zakonodaji na najrazličnejših področjih zelo pogoste. Drugič, zmanjšati bodo morali nujne stroške, ki jih imajo na šolah z izpolnjevanjem obveznosti, ki jih nalagajo druga ministrstva. Vsako leto je več predpisov, ki jih morajo izvajati in zahtevajo dodatna finančna sredstva, in to v času, ko govorimo o racionalizacijah in varčevanju. Na primer, člani ekip za prvo pomoč morajo imeti tečaj za bolničarja, izobraževanje za vsakega člana ekipe znaša približno čez 300 evrov, šole morajo imeti tudi po več ekip glede na velikost. Torej gredo stroški ponovno v tisoče evrov. Razni obvezni pregledi naprav in opreme, stroški izvajalcev so nenormalno visoki, tu mislim preglede dvigal, varnostne razsvetljave, varstva pri delu, obdobni triletni zdravniški pregledi učiteljev, HACCP in še bi se kaj našlo. Tretjič, javna naročila, seveda skupna javna naročila, kjer je možno za vse zavode. Četrtič, ministrstvo bi moralo pripraviti za šole vse notranje akte, ki jih potrebujejo; jih je pa, verjemite, na desetine. Na šolah nimajo pravnikov, zato pogosto po nepotrebnem zapravljajo denar za nakup le-teh pri raznih ponudnikih. Združevati inštitucije, katerih naloge se pogosto prikrivajo, na primer Pedagoški inštitut, Zavod za šolstvo, Šola za ravnatelje. Šestič, sprejeti tudi kakšen nepriljubljen ukrep tudi za starše, na primer uvesti obrabnino za učbenike, sedaj so že nekaj let brezplačni. Tudi za tiste starše, ki bi sicer zmogli plačilo ene tretjine vrednosti. Socialno šibki bi lahko imeli učbenike še naprej brezplačne. Ministrstvo pa že več let zaradi varčevanja nima sredstev za nabavo novih učbenikov. Stroški na nivoju države pa gredo v milijone evrov, prav tako je treba narediti lestvico pri subvencioniranju šole v naravi, podobno kot je to urejeno za šolske malice. Sedaj dobijo subvencijo vsi, tudi tisti, če lahko temu rečem, premožni. Sedmič, na področju izvajanja nalog v šolstvu pa mora zaradi varčevanja razmisliti tudi o ukinitvi nacionalnega preverjanja znanja, saj v sedanji zasnovi to preverjanje nima nobenega vpliva na učenčev uspeh, ne na vpis v srednjo šolo, ne na štipendijo; zato učenci tudi niso motivirani za pisanje preizkusov. Zato so tudi rezultati velikokrat neobjektivni in na osnovi tega je težko delati kakršnekoli evalvacije ali spremeniti način preverjanja, da bi dobil veljavo. Širjenje izvajanja z zakonom predpisanih obveznosti; ob obveznih še uvedba neobveznih izbirnih predmetov, uvajanje obveznega tujega jezika v prvo triado, še posebej zato, ker nimajo na vseh šolah dovolj usposobljenega kadra, saj profesorji tujih jezikov naj ne bi bili usposobljeni za izvajanje tega pouka. Menim, da so strokovno popolnoma usposobljeni; s kakšnim modulom bi naj pridobili le dodatna znanja za delo z mlajšimi učenci. Popolnoma nesprejemljivo je, da bi morali opraviti dvoletni dodatni študij, šolnina seveda spet stane nekaj tisoč evrov, da ne govorimo o dodatni porabi časa, potnih stroških in tako dalje – za poučevanje predmeta, za katerega imajo že univerzitetno diplomo. Učiteljem naj bi po Zakonu o financiranju vzgoje in izobraževanja z naslednjim šolskim letom prenehala možnost opravljanja del učne obveze tudi za predmete, za katere nimajo strokovne izobrazbe, vendar so te naloge do sedaj že uspešno opravljali. To možnost naj bi jim podaljšali, saj bi tako lahko ohranili polno zaposlitev, sicer bodo zaposleni za krajši čas od polnega delovnega časa, bodo upravičeni do deleža odpravnin, drugi učitelji iz sosednjih šol pa bi hodili na posamezne šole le za nekaj ur na teden, na primer eno uro in pol za predmet gospodinjstvo oziroma naravoslovje 3 ure; kar pomeni za ministrstvo dodatne prevozne stroške, za šole pa velike organizacijske probleme. Združevanje šol – velik prihranek za ministrstvo in občine v primerih, ko so matične šole ali podružnične šole majhne, blizu drugim šolam, na primer oddaljene le nekaj kilometrov in niso na demografsko ogroženih področjih, možen prevoz na matične šole. In kadrovski načrt, minus 1 %, ni rešitev v šolstvu. Boljše je zmanjšanje povečanega obsega dela, pouka za učitelja, vendar dokler bo o tem odločal sindikat, to seveda ne bo mogoče. Za zaključek. Nobena sprememba na kadrovskem ali finančnem področju, ki je uvedena za javni sektor, se v šolstvu ne sme uvajati med šolskim letom, saj je šolstvo specifika, kjer se načrtuje delo za šolsko in ne koledarsko leto. Vsi posegi med šolskim letom negativno vplivajo na proces vzgoje in izobraževanja, povzročajo nezadovoljstvo med zaposlenimi, kar pa zelo vpliva na kvaliteto dela. Primer letošnjih ukinitev plačil dodatne strokovne pomoči in tako dalje. Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport naj ne posreduje v zadevah, ki niso v njegovi pristojnosti, kot je bila zadeva v Desklah, kajti reševanje tovrstnih problemov je stvar šole, šolske inšpekcije in sveta šole. Upam, da bo kandidatka za vse te navedene sugestije in probleme v osnovnem šolstvu, ki sem jih danes izpostavil, našla rešitve. Verjamem, da bo kandidatka priložnost izkoristila. Jaz ji bom danes s svojim glasom to omogočil. Hvala.
Hvala. Sedaj ima besedo gospod Franc Jurša. Pripravi naj se mag. Anže Logar. Ga ni. Potem pa kar mag. Anže Logar, izvolite.
Hvala, spoštovana predsedujoča. Mislim, da moramo na začetku te razprave priznati in pripoznati, da je na kadrovskem področju ta vlada že pogorela. Samo ni pa prva. S tistim trenutkom, ko je ta državni zbor izglasoval mag. Alenko Bratušek za predsednico Vlade, je v primeru imenovanja najodgovornejših funkcij v tej državi spustil kriterije na raven, na kateri sedaj nikomur ne moremo kakorkoli očitati. Zato v tem pogledu kandidatura kolegice Markež glede na to, da nima enega dneva izkušenj v eksekutivi in ker nima enega dneva izkušenj v državni upravi, na resornem ministrstvu, pač ne more biti neka izjema. Predsednik Vlade gospod Cerar je kandidatki v uvodu pel hvalnice. Na nek način je to logično. Nekateri moji predgovorniki so že opozorili na to in tudi sam lahko rečem, da je pač vrnil uslugo z dne 25. 8., ko se je tu glasovalo o gospodu Cerarju kot predsedniku Vlade. Kot vemo, je kolegica Markeževa takrat gospoda Cerarja kovala v zvezde, uporabila je zelo visoke besede. Med drugim je rekla: "Okoli sebe je zbral ekipo podobno mislečih ljudi, ljudi z visokimi etičnimi načeli, ljudi, ki verjamejo v vrednote te družbe; in skupaj z njimi pripravil odličen program, kako ljudem vrniti dostojanstvo in zaupanje v pravno državo, kar se mi zdi v tem trenutku še kako pomembno." Sedaj je izbral njo v ta krog, ki zagovarja visoko etična načela. S tem je naložil veliko breme in sedaj mora tudi kolegica Markeževa upoštevati in spoštovati ta visoko moralno etična načela. In to si velja zapomniti za naprej, ko bomo presojali neko delo. In naprej, kolegica Markeževa je 25. 8. rekla o gospodu Cerarju: "Je oseba, ki v meni s svojo karizmo vzbuja avtoriteto in spoštovanje. Vsega tega ne počne z besedami, ampak s svojim ravnanjem, kulturo, načelnostjo, vrednotami, ki jih prenaša na posameznike. Tu pa nastopi ta težava. Po pol leta vlade gospoda Cerarja ugotovimo, da to vladanje ni v skladu s temi besedami, ki so mu bile na začetku mandata položene v usta. Spomnimo, ta vlada ima ministra, prvega pravnika, ki je kršil Ustavo, kršil človekove pravice in presegel svoja pooblastila. Ima ministra, ki je kršil temeljni zakon, na podlagi katerega deluje – Zakon o obrambi. In je imela ministrico, ki je zagovarjala javno šolstvo, zraven pa privatno mastno služila. In še nekaj takih primerov je. Sedaj predlaga kandidatko za ministrico, o kateri se je v javnosti dvigalo kar precej prahu. Spomnimo se, Dubaj, domnevna ureditev lastnega s sredstvi ljudske univerze, magisterij. In to je to, kar me skrbi. Namreč s takšnim bremenom – pa ne sodim, ali to drži ali ne drži, ampak glede na to, da oseba s takšnim pedigrejem ali s takšno uverturo stopi na posebej pomemben položaj, vam glede na lastne izkušnje zagotavljam, da bo o tem beseda še tekla v prihodnosti. In upam, da na teh besedah ni nič resnice. Kajti če je, si vlada s takšnim imenovanjem nalaga še dodatno breme v ključnem obdobju privatizacije. Takšno vlado bi v takšnem obdobju bilo še lažje zrušiti. In zakaj ključno obdobje privatizacije? Včeraj je potekala oddaja Tarča na nacionalni televiziji, kjer je predstavnik Desusa javno napovedal, da pritiskajo na zavoro pri privatizaciji. In od treh koalicijskih partnerjev je sedaj samo še SMC tista, ki zagovarja privatizacijo. In če kaj, če želi svojo politiko udejanjiti, mora imeti v svojih vrstah ljudi, ki nimajo popolnoma nobenega madeža in ki nimajo v omarah popolnoma nobenega okostnjaka, da bi padel v času mandata iz te omare in na ta način povzročil vladno krizo. Ampak zaradi pisanja medijev se bojim, da bo bodoča ministrica lahka tarča za tiste, ki želijo zrušiti privatizacijo. Sam premier je rekel, da so nekje v ozadju nekateri, ki jim gre ta vlada na živce. Torej dan, ko je Miro Cerar spoznal strice iz ozadja. Zdaj naj zaključim. Kandidatka je 25. 8. ob tem, ko je, kot sem omenjal, na veliko hvalila gospoda Cerarja, dejala, "še več, prepričana sem, da je njegova zgodba naša zgodba". Drži, če boste danes potrdili kolegico Markeževo, bo to postala tudi njena zgodba. In dejala je tedaj, "pričakujem odgovorno, načelno in pošteno vodenje". V preteklem pol leta, saj pravim, mnenja so sicer različna, ampak po mojem mnenju tega nismo videli. Bojim se, da tudi s to kadrovsko okrepitvijo tega ne bomo. Hvala.
Hvala. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika zbora še kdo razpravljati? Vidim, da je interes. Prosim za prijavo. Ne morete imeti replike, ker niste razpravljali. Prosim za prijavo. Vsak razpravljavec ima na voljo 5 minut časa. Besedo ima dr. Franc Trček. Izvolite.
Hvala za besedo. Danes zjutraj sem bil blazno besen, ker so me v moji poslanski skupini pozabili prijaviti na razpravo. Mogoče zaradi tega, ker o resorju preveč vem. Če bi to sejo zdaj zaprli za javnost, bi vam povedal niz umazanih zgodb iz visokega šolstva in kako naj bi se uredile. Stališče naše poslanske skupine so povedali. Ali bo gospa Markež najboljša ali najslabša ministrica za šolstvo, preko prsta nekako ugotavljate. To, da je nekdo nekomu simpatičen, da ima lep nasmeh, še nič ne pomeni. Jaz sem se rodil v osnovni šoli, pa bi mogoče lahko bil najboljši minister za šolstvo, mogoče pa celo najslabši. Ni nujno seveda, da ste marksist, ni nujno, da berete starega dobrega Althusserja; ampak to, kar je govorila gospa Ljudmila, seveda ne drži. Šolstvo je ideološki aparat države, tega se vsi zavedajo, po navadi v vsaki koaliciji glavna stranka drži ta resor. Do sedaj je bilo v Sloveniji na tem položaju, če sem pravilno štel, 10 ljudi – 2 dami in 8 gospodov. Vsi so imeli doktorat znanosti, to jim očitno glede na stanje v resorju kaj dosti ni pomagalo. Recimo, stari LDS se je zelo dobro zavedal pomembnosti tega resorja in ga je skoraj desetletje v štirih mandatih obvladoval gospod Gaber, da se tako izrazim. Dva ključna problema sta tukaj in nimam preveč časa. Prvi je ta, da je to ministrstvo preveliko, preveč zadev meša. Ko bo šla Združena levica v izvršilno oblast, bom predlagal, da se ga razreže na ministrstvo, ki gre od jaslic do konca srednje šole plus vseživljenjsko izobraževanje; da gre šport v kulturo; da gre raziskava in visoko šolstvo skupaj s tehnologijami in gospodarstvom, kar nekatere bolj pametne države delajo in počnejo. Kakšno je stanje v tistem resorju, ki ga poznam sam, sami vidite. Je bilo zelo lepo, ko so se mandarini zbrali in so rekli, kaj in kako. Seveda tudi sam sem dobil honorarje, približno toliko bruto kot en minister neto, ampak bom kdaj drugič razložil, kako je s tem. Sam sem s kolegi tudi pripeljal na FDV tričetrt milijona v 30-milijonskem projektu, pa so nas bolj postrani gledali; pa od tistega tričetrt milijona verjetno niti 2 % nisem dobil bruto v mojo plačo, čeprav sva s kolegico Simono Zavratnik oddelala sama pol tega projekta. Celo več, še najbližji sodelavci so mi točke za Cobiss za hrbtom ukradli. V visokem šolstvu – vsi mlajši, skoraj izpod 40 let, če niso politično zlizani ali mogoče celo če niso ljubimci, so zelo v težkih položajih. Mi bomo zelo kmalu imeli v visokem šolstvu, podobnokot imamo v novinarstvu, generacijsko vrzel. Naše visoko šolstvo bo po navadi šlo malo v smeri upokojencev. Če se dotaknem, imam otroke v skoraj vseh ravneh izobraževanja, razen v vrtcu. Kurikularne spremembe so bile napovedane, nič nisem slišal, kje se bo zgledovala kolegica. Dvakrat sem podrobno analiziral celotni magnetogram seje odbora in lahko rečem, to je lep dokaz, da v Sloveniji družboslovja ni. To je to, kar imenujete družboslovje, to je en tak kvazi neoliberalistični večerni nebuloz, ki govori o kompetencah, govori o vsem živem. To, kar sem danes tukaj poslušal, kaže na en velik problem, ki ga ima Državni zbor. To, da smo postali poslanke in poslanci, še ne pomeni, da vse vemo; in se bo treba malo podučiti. Par primerov. Vajeništvo, vajeništvo, vajeništvo. Za vajeništvo najprej potrebujete mojstre. Ali jih imamo? Drugo. Dajmo rukniti vse na internet. Potrebujete bralnike. Ali jih imamo? Katere, čigave, od kje? Tukaj je bilo ogromno nekega govorjenja na pamet. Kolegica tudi nima dobre popotnice. Sam gospod Cerar je nekako rekel – ja, če ne bomo našli kaj boljšega. Človek, ki je predsednik Vlade, naj mu nekdo začne svetovati. Mi seveda ne bomo podprli, pa ne zaradi kolegice same, ampak zaradi pristopa, ki nam je tuj. Upam, da bomo v doglednem času prevzeli oblast, ker bomo seveda hoteli imeti to ministrstvo. Hvala za besedo.
Hvala. Besedo ima gospod Andrej Čuš, izvolite.
Hvala še enkrat za besedo. Na začetku bi rad povedal, da sem danes ob razpravi na tej točki pričakoval veliko več vsebinske razprave; ampak sem ugotovil, da so poslanci koalicije bolj kot ne brali napisana stališča, dolga tri do pet minut, in glavo tiščali čim bolj dol. Če je to politika, ki bo ponesla Slovenijo iz krize, potem mislim, da bomo še kar dolgo v krizi. Sam sem prej govoril predvsem o problematiki v slovenskem športu in o položaju mladih v družbi. Ker imam še nekaj malega minut, bi se rad dotaknil drugih pomembnih izzivov, ki so pred ministrico. Zakon o visokem šolstvu smo v Državnem zboru popravljali 25-krat. To pomeni, da je sam zakon slab, da ne sledi potrebam. Popotnica iz odbora zagotovo ni najboljša tudi za sprejemanje teh sprememb v prihodnje. Pripravljeni sta dve analizi oziroma osnutka Zakona o visokem šolstvu. Če bomo še šli v pripravo nekega novega ločenega dokumenta, mislim, da tega zakona še dolgo ne bo. Je pa financiranje visokega šolstva v Sloveniji po sodbi Ustavnega sodišča neustavno. Samo vprašajte se, kaj se bo zgodilo, če bo nekdo res želel, da ta sodba začne veljati. Pomeni, da visoko šolstvo sploh ne bo financirano. Potem pa bo problem, ker ta hiša ne odreagira, tudi vlada ne. Sam tudi na zaslišanju nisem slišal enega konkretnega ukrepa, kako bomo preprečili bogatenje profesorske elite, torej da nek profesor dobi za 600 tisoč evrov honorarjev v desetih letih ob tem, da dobiva dobro plačo. Tu gre za norčevanje iz ljudi. Po drugi strani pa vsem deležnikom v resorju govori, naj delajo zastonj. Mislim, da je treba to urediti. Tudi gospod Trček je izpostavil manko mladega kadra v visokem šolstvu. Danes in tudi po zadnjem osnutku Zakona o visokem šolstvu bi naredili tako, da bi bil vsak redni profesor zaščiten bolj kot kočevski medved; mladi raziskovalci, docenti, asistenti pa bi se morali na vsake toliko časa habilitirati po veliko bolj strogimi pogoji. Redni profesor pa se ne bi rabil nič več habilitirati. Torej gre spet za neko sistemsko neenakost. Izobraževalni sistem – dejstvo je, smo v 21. stoletju. To vsi radi poudarjate, ko govorimo o človekovih pravicah oziroma bi naj govorili o človekovih pravicah. Veste, tudi globalizacija bo povzročila, da se bo moral izobraževalni sistem začeti prilagajati trendom v svetu. Več praktičnih znanj, več povezovanja z gospodarstvom in čim manj teorije, prosim lepo. Danes je problem, ko pridejo s srednje šole z neko poklicno izobrazbo in se morajo komaj v službi učiti, kaj jih čaka. To zagotovo ni dober obet in tukaj bi potrebovali konkretne rešitve. Vsi pa vemo, kdo je začel z degradacijo poklicnega izobraževanja v Sloveniji. To je takrat še bil eldeesov minister gospod Gaber. Sam bi rad pohvalil razpravo gospoda Širclja o mladih. Veseli me, da se vedno več poslank in poslancev zaveda, da mladi v Sloveniji nimajo perspektive, zato tudi sam podpiram vse aktivnosti, ki bodo šle v smeri reševanja problematike mladih. Je pa res, da na odboru o tem ni bilo kaj veliko govora, saj mladi ne hodijo volit, za njih se ne rabimo truditi in skrbeti. V razpravah danes sem slišal tudi gonijo proti zasebnemu šolstvu. Če primerjamo osnovno šolstvo, imamo tri zasebne osnovne šole ter 747 javnih. In potem se tu vsi javno deklarirate – mi smo za javno šolstvo. Poglejte strukturo, saj imamo javno šolstvo. Zasebne šole imamo samo 3, če gledam osnovno šolstvo. Ne se zdaj tu sprenevedati in prodajati neke parole, ker je to malo hecno. Kot zadnje pa bi rad povedal tudi kot predlagatelj Zakona o ukrepih na področju pripravništva, da pričakujem od ministrice konkretne akcije in aktivnosti, da se čim prej pripravi zakon, ki bo urejal problematiko volonterskih pripravništev. Vlada je rekla, da si bo vzela 3 mesece, da analizira in proučuje; ampak jaz sem že v zadnjem mesecu dobil skoraj odgovore vseh ministrstev, koliko volonterskih pripravnikov je. Mislim, da res ne bi rabili veliko časa. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Tomaž Lisec. Izvolite.
Hvala, predsedujoča, za besedo. Morda na začetku par odgovorov glede na diskusijo in stališče Poslanke skupine SDS. Bilo je rečeno, da gre za politične poskuse diskreditacije s strani opozicije. Spoštovani, mi smo v medijih prebrali, kaj naj bi se dogajalo na Ljudski univerzi Ptuj, kaj naj bi se dogajalo pri njeni zaposlitvi v podjetju podjetnika, pa ga ne bom omenjal. Mi smo v medijih videli, kako je kandidatka za ministrico rekla; ne, nasprotujem alkoholu na športnih prireditvah. Potem pa pride na internet slika, ko v roku 3 dni nazaj drži kozarec piva v rokah. Mi nismo bili tisti, ki smo brskali glede njenega magisterija, novinarji sprašujejo in tako naprej. Skratka, nobene politične diskreditacije ne prihaja s strani opozicije, ampak mediji brskajo. Kot verjetno brskajo o vseh nas poslancih. Sicer res, da smo poslanci SDS malo bolj na tnalu in nas bolj preiskujejo, kdaj smo kaj prav ali kaj narobe naredili. Potem je bilo še rečeno, da za SDS nihče ni dovolj dober. Sam predsednik Vlade je nakazal, da če ne bo drugega, bo pa gospa Klavdija dobra kandidatka. In jaz sem v stališču poslanske skupine rekel, da ima nekatere dobre, tudi strokovne, zgodovinske momente, ki bodo morda pomagali, da pa ima po našem mnenju mnogo pomanjkljivosti. Če sta gospod Rajić in gospa Markeževa skupaj spila pivo, mi ne vidimo nobenega problema, sicer bi nas lahko povabila zraven. Ampak problem je ravno to, kandidatka za ministrico je rekla ne alkoholu na športnih prireditvah. V praksi pa je spila kozarec. Malo dvolično, se vam ne zdi. Kot da bi mi rekli, jaz podpiram ne vem kaj, čez pol ure pa bi naredil nekaj ravno nasprotno. Seveda nas potem javnost ocenjuje in nas secira po elementih. Morda še en stavek glede tistih, ki ste rekli, kaj vse je vlada Janeza Janše slabo naredila na področju zakonodaje in je treba spremeniti. Pa ne bom našteval poslancev, ki so to govorili, od ZUJF do strokovnih izpitov, do učne pomoči in tako naprej. Spoštovani poslanci SMC, Desus in SD, v vladi ste. Spremenite ZUJF, z lahkoto, glede učne pomoči smo dali amandma pri proračunu, vi ste ga zavrnili. Skratka, ne nekaj govoriti, delati pa popolnoma nekaj drugega. Jaz osebno stojim za svojim stališčem, da je gospa kandidatka čisto simpatična gospa, da pa bo morda pri njenem delu problem ta njena simpatičnost. Ne bo problem opozicija. Ko bo sedela na raznih sestankih – ali bo to usklajevanje zakonov, socialni dialog, tako in drugače –, ko bodo prišli drugi deležniki, ki jih je tako omenjala na svojem hearingu, bo šele videla, kot sem rekel v stališču, da je včasih boljše kot nasmešek imeti s seboj boksarske rokavice. Tudi podprli smo jo, smo rekli, da podpiramo njena prizadevanja, da pa nekako bo le zasledovala ta cilj, da zasebnega šolstva v Sloveniji ne smemo uničiti, še tisti majhen kakšen procent, ki ga sploh imamo. Pričakujemo, da si je v tem pol leta kot poslanka nabrala dovolj političnih izkušenj, kajti, na žalost, je sama povedala, da drugih političnih izkušenj nima. Jaz verjamem, da je za marsikaterega poslanca že dovolj, če kak mandat sedi, ne vem, v lokalnem odboru za šolstvo, za šport, morda v kakšnem javnem zavodu sedi in ima občutek, kaj se na terenu dogaja. Ampak kandidatka ima kot strokovno in tudi kot politično kompetenco dve zadevi – pol leta poslanka, direktorica Ljudske univerze Ptuj in še predsednica Združenja ljudskih univerz. Osnovna šola, predšolska vzgoja, srednje šolstvo, univerze, šport, mladi – njen življenjepis na tem področju je sama nula, na žalost. In zato nas je strah in se pridružujemo dvomom predsednika Vlade, da je morda – pa upam, da se resnično motimo – obula prevelike čevlje. Upam, da se motim. Hvala.
S tem zaključujem razpravo. O predlogu kandidatke za ministrico bomo skladno s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj. S tem prekinjam tudi to točko dnevnega reda. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O BANČNIŠTVU V DRUGI OBRAVNAVI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki Ministrstva za finance gospe Ireni Sodin. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, poslanke in poslanci! Dovolite, da vam na kratko predstavim glavne rešitve, ki jih vsebuje Predlog zakona o bančništvu. Večina rešitev izhaja iz Direktive o dostopu do dejavnosti kreditnih institucij in bonitetnem nadzoru kreditnih institucij in investicijskih podjetij. Predlog zakona daje podlago za boljše upravljanje bank, saj zaostruje zahteve glede ureditve in postopkov korporativnega in poslovnega upravljanja bank. Na novo opredeljuje upravljanje tveganj ter jasneje opredeli dolžnosti in odgovornosti članov uprave banke. Predlog nadalje uvaja stroge prekrškovne sankcije. Globe za nekatere najhujše kršitve sledijo globam iz bančne direktive. Le-ta izhaja iz spoznanja, da svoboda opravljanja storitev omogoča bankam, da si izberejo državo sedeža, s tem pa tudi kaznovalni okvir, ki naj se zanje uporabi. Da bi se preprečilo selitve bank v države z manj strogimi sankcijami, je Evropska unija poenotila višino glob. Pri uporabi načela sorazmernosti, ki je eno od vodil prekrškovnega prava, je treba upoštevati značilnosti celotnega območja Evropske unije in s tem velikost ter dejanja vseh evropskih bank. To pa pomeni, da sledeč načelu sorazmernosti slovenski banki ne more biti izrečena enaka globa, kot je lahko na primer izrečena veliki banki države članice. Predlog zakona ureja tudi dodatne kapitalske blažilnike. Banke bodo poleg kapitalskih zahtev dolžni izpolnjevati varovalni kapitalski blažilnik, ki je enak za vse banke v Evropski uniji, in pa proticiklični kapitalski blažilnik, ki se določi na nacionalnem nivoju. Poleg navedenih dveh blažilnikov se uvajajo še blažilnik sistemskih tveganj, blažilnik za globalno sistemsko pomembne banke in blažilnik za druge sistemsko pomembne banke. S predlogom zakona se krepi nadzor bank. Na podlagi ocene tveganja bo Banka Slovenije za vsako banko pripravila nadzorni program in izvajala pogostejšo in bolj sistematično uporabo nadzorstvenih ukrepov na kraju samem. Nadzor bo temeljil na bolj trdnih standardih in oceni nadzornih organov, usmerjenih v prihodnost. Predlog zakona upošteva zadnje regulativne spremembe v pravu Evropske unije in upošteva dejstvo, da je pristojnost za opravljanje nadzora nad slovenskimi bankami deloma prešla na Evropsko centralno banko. Dovolite, da ob tej priložnosti predstavim še stališče do dveh vprašanj, povezanih s sprejemanjem predloga tega zakona. Prvo se nanaša na očitek, da predlog zakona ne ureja vseh vprašanj, povezanih z bankami, in da je zato bančna ureditev razdrobljena in posledično nejasna. Res je, da predlog zakona ne ureja vseh vprašanj delovanja bank. Nekatera bodo urejena v bodočih zakonodajnih predlogih. Tako bosta predlagana posebna zakona za reševanje bank v težavah in za sistem jamstva za vloge. Ker Predlog zakona o bančništvu, ki ga obravnavamo, ne vsebuje pravil, ki bi urejala navedeni področji, se v tem delu ohranja uporaba trenutno veljavnega zakona. Navedeno tako razultira v prehodni razdrobljenosti zakonodaje, ki pa ne vpliva na pravno varnost, saj je jasno, kdaj se kateri zakon uporabi. Drugo vprašanje je vezano na dopis informacijske pooblaščenke. Ugotavlja, da so nekatere določbe zakona v neskladju z ustavo, saj na bi omogočale obdelavo podatkov za drug namen, kot ga zasleduje sistem izmenjave podatkov o boniteti strank, in ker naj bi omogočale trajno hranjenje osebnih podatkov. V zvezi za namenom obdelave podatkov poudarjam, da je sporna določba le nadgradnja [[znak za konec razprave]] 366. člena. Ta z dopolnilom še ni bil spremenjen, določa pa, da se podatki v sistemu uporabljajo tudi za namene statističnega poročanja in izvajanja nadzora nad kreditnim tveganjem. Zato dopolnilo, ki je bilo sprejeto v drugi obravnavi, ne vpliva na obseg uporabe podatkov. Dopolnilo le razjasni, kako lahko Banka Slovenije podatke obdeluje. V zvezi z mnenjem, da dopolnilo dopušča trajno hranjenje osebnih podatkov [[…]]
Prosim, če počasi zaključite [[…]]
[[…]]prav tako ne drži. Banka lahko samo za ta del hrani podatke za učinkovito opravljanje nadzora, opisane spremembe pa prestanejo test sorazmernosti in so po našem mnenju v skladu z Ustavo Republike Slovenije. Za konec želim samo še pojasniti, da bo Vlada v skladu s 138. členom Poslovnikom Državnega zbora predlagala, da se na tej seji opravi tudi tretja obravnava, saj bo zakon pomembno izboljšal finančno stabilnost in varstvo vlagateljev. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici gospe Urški Ban.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Odbor za finance in monetarno politiko je na 7. seji 11. 3. 2015 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o bančništvu, ki ga je Državnemu zbor v obravnavo predložila Vlada. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je na predlog zakona podala nekatere splošne pripombe ter konkretne pripombe k posameznim členom tega zakona. V skladu s 129. členom Poslovnika Državnega zbora so amandmaje k predlogu zakona vložili Poslanska skupina Združena levica, Poslanska skupina SDS, Poslanska skupina SD in poslanske skupine SMC, Desus in SD. Članicam in članom odbora je bil predložen tudi predlog za amandma odbora k 137. členu. Na seji odbora so sodelovali poleg poslank in poslancev tudi predstavniki Državnega sveta, Ministrstva za finance, Banka Slovenije, Združenje bank Slovenije in Zakonodajno-pravna služba. V uvodni dopolnilni obrazložitvi je državna sekretarka na Ministrstvu za finance pojasnila, da večino rešitev predloga zakona izhaja iz Direktive Evropskega parlamenta in Sveta o dostopu do dejavnostih kreditnih institucij in bonitetnem nadzoru kreditnih institucij in investicijskih podjetij, ter predstavila poglavitne rešitve predlaganega zakona. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je opozorila na pripombe službe iz pisnega mnenja. Predstavnik Državnega sveta je predstavil pisno mnenje Komisije za gospodarstvo, obrt, turizem in finance, ki predlog zakona podpira, in izrazil nekatere pomisleke glede potencialnih nevarnosti ter prihodnjega razvoja slovenskega bančnega sistema. V razpravi je sodelovala tudi predstavnica Banke Slovenije, ki je pojasnila, da Banka Slovenije podpira čimprejšnjo uveljavitev predlaganega zakona. Poudarila je, da bo sprejetje predloga zakona dobrodošlo, ker se v okviru delovanja enotnega mehanizma nadzora tudi ECB v svojih odločitvah sklicuje na direktivo, kot jo prenašamo v nacionalni pravni red. Izpostavila je še, da pripombe Banke Slovenije glede predhodnega licenciranja članov nadzornih svetov bank niso bile upoštevane. Nadalje je v razpravi sodeloval tudi predstavnik Združenja bank Slovenije, ki je poudaril, da prevelika regulacija in prenormiranost predpisov na področju bančništva ni ključna za preprečevanje kriz ter stabilnosti bančnega sistema, temveč je treba dati več poudarka povečanju konkurenčnosti in dobičkonosnosti bank ter izboljšanju etike in kulture v bančnem sektorju. V razpravi so nekateri članice in člani odbora sprejetju predloga zakona nasprotovali, ker predlagane rešitve povzročajo razdrobljenost ureditve bančništva ter zmanjšujejo preglednost in razumljivost pravne ureditve. Posamezni člani odbora so menili, da je predlog zakona slabo pripravljen in da ne daje primerne podlage za izboljšanje poslovanja bank v prihodnosti. Poleg tega so nekateri razpravljavci nasprotovali sprejetju predlaganega zakona ob velikem številu vloženih amandmajev, ki so bili tudi vsebinske narave. Izraženo je bilo tudi mnenje, da predlagane rešitve ne izboljšujejo upravljanja, ne povečujejo odgovornosti Banke Slovenije in ne prinašajo pozitivnih učinkov za državljane. Nasprotno pa so drugi članice in člani odbora rešitve predloga zakona podprli, saj te po njihovem mnenju pomenijo potrebno prilagoditev slovenske zakonodaje evropski, modernizacijo bančnega sistema, povečanje odgovornosti, zmanjševanje pretiranega zanašanja na ocene bonitetnih agencij ter potrebno uvedbo kapitalskih blažilnikov za ustrezno ukrepanje Banke Slovenije. Izraženo je bilo tudi mnenje, da določbe predlaganega zakona omogočajo normalno oziroma boljše poslovanje bank v prihodnosti ob predpostavki zaupanja v bančni sistem in predpostavki delovanja regulatorjev. V razpravi so članice in člani odbora več pozornosti namenili 33. členu in vloženima amandmajema Poslanske skupine SD ter Združene levice, s sprejetjem katerih bi se tudi za banke uporabljale določbe zakona, ki urejajo sodelovanje delavcev pri upravljanju, ter k 53. členu in vloženemu amandmaju koalicijskih poslanskih skupin, ki se nanaša na pogoje za imenovanje članov nadzornih sveta bank, s katerim se odpravlja potreba po predhodni pridobitvi dovoljenja Banke Slovenije za opravljanje te funkcije. Po mnenju predlagatelja amandmaja ima Banka Slovenije tudi brez tega potreben vzvod za preprečitev odstopanj od normalnega bančnega poslovanja. Odbor je sprejel amandmaje koalicijskih poslanskih skupin ter amandma odbora. Ostale člene zakona je odbor sprejel. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospod Uroš Prikl v imenu Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! V Poslanski skupini Desus bomo predlagani zakon o bančništvu večinsko podprli, saj omogoča potrebno prilagoditev slovenske zakonodaje evropski, modernizacijo bančnega sistema, zmanjševanje zanašanja na ocene bonitetnih agencij ter uvedbo kapitalskih blažilnikov. Velika svetovna gospodarska kriza, katere posledice čutimo še danes, nas je pripeljala v situacijo, ko smo se nenadoma in po našem mnenju prepozno začeli spraševati o vzrokih za njen nastanek. Dejstvo je, da se je katastrofalno stanje začelo v finančnem in se na hitro razširilo tudi v t. i. realni sektor. Prav površen nadzor nad bančnim sistemom oziroma sektorjem je omogočil izdajanje neustreznih in nezavarovanih kreditov, ki so se dajali na osnovi vez in poznanstev. V Poslanski skupin Desus smo se zgrozili ob informaciji, da so izgube, ki so jih zaradi krize utrpele evropske banke, znašale skoraj en bilijon evrov ali 8 % GDP Evropske unije. Zgrozili zato, ker vemo, kako se je zgodba pisala naprej; bančna luknja se je zakrpala z denarjem davkoplačevalcev, tem se je pa v zahvalo za solidarnost naložilo breme vsakodnevnega stiskanja pasu, še posebej na področju socialnih in družinskih prejemkov, štipendij, pokojnin in še bi lahko našteval. Bistveno predlaganega zakona je zato poskus zajezitve posledic morebitne podobne krize v prihodnosti. Z njim se v nacionalno zakonodajo prenašata dve evropski direktivi, zakonodaja pa se prilagaja trem uredbam Evropske unije. Cilj predloga je zboljšanje finančne stabilnosti in varstva vlagateljev, predvsem pa zmanjšanje proticikličnosti finančnega sistema. Načelo proticikličnosti se zasleduje s t. i. kapitalskimi blažilniki, ki naj bi omejevali pretirano kreditno ekspanzijo v dobi gospodarske rasti. Vsi dobro vemo, da do kakšne ekspanzije kreditov je pri nas prihajalo v obdobju konjunkture, in vemo tudi, da do takšnih nepremišljenih potez ne sme priti nikoli več. Ekonomist Minsky govori o tem, da do podlage za nastop krize pride prav v razmerah gospodarske rasti, torej konjunkture. Takrat namreč pride do povečanja optimizma in do spreminjanja stališča o primerni višini dolga in tveganja. V daljših obdobjih ekonomske stabilnosti se nazadnje pozabi na tveganje, da posojilojemalci morda ne bodo mogli odplačati svojega dolga. Zato v Poslanski skupini Desus podpiramo uvajanje tako imenovanih kapitalskih blažilnikov, ki sledijo načelu proticikličnosti. Moram pa seveda poudariti, da smo imeli v Poslanski skupini Desus precej pomislekov glede določbe, ki ureja – pravilneje onemogoča – sodelovanje delavcev pri upravljanju. Četrti odstavek 33. člena pravi," za banko se ne uporabljajo določbe iz zakona, ki ureja sodelovanje delavcev pri upravljanju glede predstavnikov delavcev v upravi in nadzornem svetu bank". Na to v Desusu odgovarjamo, banke vendarle sodijo med finančna podjetja, organizirana v obliki delniških družb, za katere bi morale v celoti veljati tudi določbe Zakona o sodelovanju delavcev pri upravljanju, razen če bo morebitna drugačna ureditev, ni najti nekih stvarnih, predvsem pa razumskih in razumnih razlogov. V predlogu zakona razumnih razlogov, zakaj delavci v teh organih ne bi imeli svojih predstavnikov, seveda ni mogoče najti. Razumemo, da tega ne moremo predpisati bankam v tuji lasti, ampak ko gre za banke, ki so v državni lasti, pa jih ne bom na tem mestu našteval, pa vendarle ne kupimo argumenta, da si v času prodajanja bank tega pa res ne smemo privoščiti, kaj pa bo rekel njihov morebitni kupec. Gre vendarle za eno od osnovnih pravic delavcev, ki jo dobro razumejo v državah, kot je na primer Nemčija, kjer imajo v nadzornih svetih predstavnike zaposlenih in stvar, ne boste verjeli, funkcionira. Spoštovani, to problematiko bi bilo v prihodnje vredno obravnavati tudi na drugih področjih, kjer je sodelovanje delavcev pri uveljavljanju onemogočeno. V tej dvorani smo bili že večkrat enotni v prepričanju, da so vodstveni kadri v bankah igrali glavno vlogo pri podeljevanju slabih kreditov – upam, da ne bodo pri odprodaji bank. Morda bi pa soupravljanje zaposlenih predstavljalo tisti jeziček na tehnici, ki bi pripomogel k povečanju [[…]] [[znak za konec razprave]] ter zmanjšanju možnosti ponovnih špekulacij v bankah, zato je pot in način za soupravljanje delavcev v gospodarskih družbah in tudi v finančnih institucijah treba najti. Naj zaključim. Ob evidentni [[nerazumljivo]]in nezmožnosti deklarativne zagotovitve soupravljanja zaposlenih v finančnih institucijah pa opozarjamo še na pomemben moment, na kar je eksplicitno opozorila že informacijska pooblaščenka gospa Prelesnik, to je posebna pozornost oziroma skrb [[znak za konec razprave]] glede uporabe, obdelave in hrambe osebnih podatkov. Absolutno je treba zagotoviti način in sredstva, da nikoli in nikdar ne bi prišlo do zlorabe osebnih podatkov, sicer bo evidentno dober namen zakona s tem povsem izničen. Predlog zakona, kot rečeno, se nam ob vsem povedanem vendarle zdi dober, saj predstavlja korak v pravo smer; korak v smeri previdnosti pri bančnem poslovanju in pripravljenosti na morebitne krize širših razsežnosti v prihodnosti. Zato ga bomo, kot rečeno, v Poslanski skupini Desusa večinsko podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Franc Križanič bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa predsednik. Spoštovani zbor! Po odstiranju tančice v zvezi s preteklim delovanjem bančnega sistema v Republiki Sloveniji, ki nakazuje stranpoti nepremišljenega hazarda, imamo danes na mizi nov zakon o bančništvu. Mnoge, ki v njem iščejo izključno odgovore na javno izražene očitke, predlagane določbe ne bodo zadovoljile v celoti. Prvoten namen predloga je namreč vnos direktiv o dostopu do dejavnosti kreditnih institucij v Sloveniji kot eni od članic Evropske unije in o bonitetnem nadzoru kreditnih institucij in investicijskih podjetij. Ne glede na to velja podpora zaostrovanju nadzora, ki ga uvaja ta zakon, sankcij ter zahtev glede delovanja funkcij upravljanja tveganj in opredelitev odgovornosti članov uprav. Pozdravljamo tudi zmanjšano vlogo ocen bonitetnih agencij, ki so v veliki mero soodgovorne za nerazumno visoko ceno, po kateri iz javnofinančnih sredstev pokrivamo bančni zapitek. Državni svet je v podpori predlogu zakona izrazil nekaj vprašanj, ki si jih zastavljamo tudi v Poslanski skupini Socialnih demokratov. Pričakujemo, da bodo predstavniki Vlade v današnji razpravi odgovorili zlasti na tista vprašanja o presoji preventivnega potenciala določb predloga na bančni hazard. Pojasnila bančnega sektorja v zvezi s kreditnim krčem, ki se bo po njihovi volji sprostil le ob gospodarski aktivnosti, očitno temelji na samopomoči pa so tako že znan odgovor na vprašanje, ki je stalnica množice razprav o delovanju bančnega sistema. V Poslanski skupini Socialnih demokratov pričakujemo, da se bodo številne razprave strokovne in politične javnosti v nadaljevanju odrazile v odločnejših, a premišljenih spremembah področne zakonodaje. Tako se pridružujemo upravičenim zahtevam po večji odgovornosti, transparentnosti in nadzoru, ki se jih predlog o bančništvu sicer dotika, a za dosego cilja bo treba narediti še precej več. Najprej bo treba odgovoriti na vsa relevantna vprašanja, ki se postavljajo ob razkrivanju okoliščin izvedene doktrine šoka. Nanje smo tudi Socialni demokrati v minulih mesecih bolj kot ne retorično iskali odgovore, saj večine le-teh od pristojnih še nismo dobili. Dokler ne bomo imeli popolne informacije o vseh relevantnih dejstvih legislativnega okolja, ki bi preprečila ponovitveno nevarnost intenzivnega zdravljenja na račun javnih financ, ne bo mogoče oblikovati. Častilci privatnega interesa sicer vztrajno ponujajo instant rešitev, prodajo, ki je Socialni demokrati ne moremo podpreti. Razsežnosti narodnogospodarske škode bi, so in bodo namreč precej večje od stroškov, ki jih bomo imeli s temi dokapitalizacijami. Po našem prepričanju bi bilo treba delovanje sektorja, ki ne deluje oziroma deluje slabo, spremeniti, ne pa z argumenti iti v njegovo razprodajo. V Poslanski skupini Socialnih demokratov smo zato za obravnavo na odboru vložili amandma, ki poudarja drugo možnost, vključevanje predstavnikov delavcev v uprave in nadzorne svete bank. To je po naši oceni eden izmed ključnih ukrepov za prevetritev koncepta razpaslih slabih praks. Vztrajamo v prepričanju, da soudeležba delavcev pri upravljanju zagotavlja boljše, preglednejše in učinkovitejše poslovanje vsakega podjetja, tudi banke. Uprave in nadzorni sveti se v argumentaciji ugodnosti, ki jih prinašajo vodstvene funkcije, sklicujejo na veliko odgovornost, ki da jo nosijo. A stranpoti poslovnih običajev v državi kažejo, da so edini, ki so doslej nosili odgovornost nenavadnih poslovnih praks, državljani Slovenije kot koristniki storitev javnega sektorja in delavci v teh bankah, vendar ne zaradi svojega dela, pač pa zaradi ravnanj in špekulacij nadrejenih. Smisla v prepovedi sodelovanja v poslovnih procesih tistih, na katere ti procesi neposredno vplivajo, tako ne vidimo. V Poslanski skupini Socialnih demokratov Predlog zakona o bančništvu razumemo kot prvi majhen korak na poti sanacije naplavin špekulantstva, pohlepa in splošne neodgovornosti. Temu postopnemu pristopu pa bodo morali slediti odločnejši, a premišljeni ukrepi. Zakon bomo seveda podprli.
Hvala lepa. Gospod Luka Mesec bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica. Izvolite.
Podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovani poslanke in poslanci! V Združeni levici se zavzemamo za povečanje pravic zaposlenih pri upravljanju podjetij. Zato ne moremo podpreti nobenega zakona, ki te pravice zmanjšuje, in tudi ne moremo podpreti zakona o bančništvu, ki izrecno prepoveduje sodelovanje zaposlenih pri upravljanju bank, kljub temu da smo v Združeni levici vložili amandma, ki bi to odpravil. V Združeni levici smo poleg tega zadržani do predlaganega zakona tudi zaradi negativnih posledic uvajanja evropske bančne unije za delovna mesta v državah evropske periferije, vključno s Slovenijo. Zakon zahteva pet novih vrst kapitalskih blažilnikov. Se pravi, banke bodo morale povečati svoj kapital. Čudi nas, da kljub temu v obrazložitvi ni niti ene številke, na podlagi katere bi lahko ocenili, kako bodo ti dodatni stroški za banke vplivali na kreditiranje gospodarstva, niti ene številke, koliko bodo banke morale dodatnega denarja vložiti v te blažilnike. Najbrž številk ni, ker ne govorijo v prid temu zakonu in ne govorijo v prid bančni uniji. Ob tem smo zaskrbljeni nad načinom poglabljanja evropske ekonomske integracije. Očitna posledica pretiranega integriranja evropskih držav, ki so zelo neenakomerno razvite, je poslabšanje položaja perifernih držav glede na center Evropske unije. Dobili smo dva svetova: nerazvito periferijo, ki se razvija v nerazvitost, in center, v katerem se kapital vse bolj koncentrira. Tako imajo danes skoraj vse države v centru bistveno višji bruto domači proizvod kot pred krizo. Nemčija, recimo, ima trenutno 3,5 % več kot pred krizo, od južnoevropskih držav pa so vse daleč po BDP pod ravnmi BDP, ki so jih imele pred krizo. Grški BDP je, recimo, kar za 25 % manjši, italijanski za 8,6 %, slovenski za 7,3 %. Z vidika brezposelnosti sta center in južna periferija dva popolnoma različna svetova. V Grčiji in Španiji je brez dela kar četrtina aktivnega prebivalstva in to kljub konstantnemu odseljevanju predvsem mlade populacije, ki v teh državah enostavno ne najde več zaposlitve. Kar bi Evropa v tem hipu potrebovala, so zato ukrepi, ki bi usmerjali denar in naložbe v periferijo, da bi tam omogočili razvoj in povečanje zaposlenosti. Pričakovali bi ukrepe, ki bi pomagali bančnemu sektorju v periferiji, da bi kreditiral ta razvoj, ampak v praksi na žalost vidimo ravno obratno. V južni Evropi še vedno vlada kreditni krč, španske, portugalske, grške pa tudi slovenske banke so v zadnjih dveh letih in pol kljub milijardam davkoplačevalskega denarja, ki so jih države vložile v bančni sektor, zmanjšale kreditiranje kar za 25 %. Denar zdaj leži v bankah, mala in srednja podjetja v južni Evropi in Sloveniji pa ne morejo do kreditov. Razmerja moči med bančnim sektorjem v centru in na obrobju so se zaradi teh zadev še bolj zaostrila, danes je centralizacija v Evropi večja, kot je bila kadarkoli prej. Kot kažejo podatki, so se tuje banke, podružnice tujih bank v krizi izrazito umaknile iz držav, v katerih so poslovale, v svoje matične države. To je zlasti prizadelo tiste države, ki so svoje razvojne modele naslanjale na tuj kapital in tuje lastništvo bank. Sklep, ki izhaja iz teh podatkov, je jasen, evropski bančni sistem ne dovaja denarja na območja, kjer je ta najbolj potreben za zagotavljanje rasti in dvig zaposlenosti. V Združeni levici izražamo skrb, da se bo neenakomeren razvoj v Evropski uniji s krepitvijo bančne unije še zaostril. Eden od razlogov za to so zahteve po višji kapitalski ustreznosti bank, torej 5 novih blažilnikov, ki sem jih opisal že prej. To skrb izraža tudi študija OECD iz decembra 2013, ki pravi, da bi morale biti zahteve po dodatnem kapitalu izražene v absolutnih in ne v relativnih številkah, zato da ne bi prišlo do nadaljnjega krčenja kreditov, če se povečajo zahteve po ustreznosti. Namreč, do večje ustreznosti lahko banka pride s povečanjem kapitala ali pa z zmanjšanjem kreditov. V Združeni levici smo zaskrbljeni, da banke v perifernih državah ne bodo v nobenem primeru mogle dohajati držav v centru in da bo prišlo še do nadaljnjega upada. Bančna unija, tako nas skrbi, ne bo preprečila nove krize, ampak bo s centralizacijo evropskega bančnega sistema [[…]] [[znak za konec razprave]] [[…]]kapitalski ustreznosti okrepila tendenco, da se kapital koncentrira v centru, torej tam, kjer ga je že zdaj preveč, in odteka iz periferije, kjer bi bil pa dejansko krvavo potreben za zagotavljanje okrevanja in zaposlovanja. Zato mi tega predloga, in poleg tega zaradi omejevanja zaposlenih pri upravljanju bank, ne moremo podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije - krščanskih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovana državna sekretarka Irena Sodin! Področje bančništva je v primerjavi s področjem gospodarskih družb zagotovo privilegirano. In to ne le pri nas, pač pa tudi v drugih državah članicah Evropske unije. Če zaide v poslovne in likvidnostne težave gospodarska družba, nastopijo posledice po veljavni, tako imenovani insolventni zakonodaji, sledi ali prisilna poravnava ali stečaj družbe. Gospodarske družbe vsaj v večini ne morejo računati na reševanje s strani države. Pri bankah pa je situacija popolnoma drugačna. Banke, ki zaidejo v težave, rešuje država z davkoplačevalskim denarjem, pa naj gre za zasebne banke ali banke v državni lasti. In to reševanje poteka celo v obliki donacij. Tako je bilo dejansko stanje reševanja slovenskih bank doslej. Teh privilegijev si banke, ne državne ne zasebne, zlasti pa njihove uprave in nadzorniki, ne zaslužijo. Torej se tak način reševanja bank v bodoče ne sme ponoviti nikoli več. Dosedanje izkušnje glede poslovanja bank narekujejo dobro zakonsko regulacijo, predvsem pa učinkovit nadzor. Pred nami je sedaj popolnoma nov Predlog zakona o bančništvu. Torej zakon, ki je sistemski oziroma bolje rečeno, bi moral biti sistemski, pa ni. Namreč, predlog zakona ne razveljavlja do sedaj veljavnega Zakona o bančništvu v celoti, pač pa ohranja v uveljavi del teh določil in do tega smo v naši poslanski skupini, Poslanski skupini Nove Slovenije, kritični. Sam predlog tega novega zakona je sicer že sam po sebi obsežen. Ima kar 408 členov. V svojih določilih se sklicuje na vsebino več uredb Evropske unije, ki se uporabljajo neposredno v naši notranji zakonodaji. Torej je treba pri branju zakonskih določil poznati vsebino teh uredb. Zakonodaja s področja bančništva postaja vedno manj pregledna in z vidika nomotehnike smo do predloga danes obravnavanega zakona zelo kritični. V tem delu se v celoti strinjamo in delimo mnenje Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora, ki je opozorila na ta akutni problem. Glede same vsebine današnjega predloga zakona najprej ugotavljamo, da se v naš pravni red prenaša več evropskih direktiv, sprejetih v zadnjih dveh letih, katerih namen je zagotavljati stabilnost bančnega sistema, ob tem da se še vedno ohranja svoboda ustanavljanja bank in svoboda opravljanja storitev. Bistvo teh direktiv je, da mora pretežni del upravljanja s tveganji prevzeti vsaka posamična banka, zatem pa bančna skupina, znotraj katere deluje posamična banka. Vsaka posamična banka mora imeti ustrezno urejeno notranjo organizacijsko strukturo, vzpostavljene notranje mehanizme nadzora in učinkovite procese upravljanja s tveganji, z jasno razmejitvijo pristojnosti in odgovornosti v banki in ustrezno politiko prejemkov članov uprave in nadzornih svetov. Banke in bančne skupine morajo imeti vzpostavljen sistem obveznih in različnih kapitalskih blažilnikov. V zvezi z nadzornimi sveti bank v Novi Sloveniji podpiramo licenciranje članov nadzornega sveta. Zakaj? Najprej zato, ker danes obravnavani predlog zakona že predpisuje dovoljenje za opravljanje funkcije članov uprav bank, ne pa tudi za člane nadzornega sveta. Nadzorniki pa morajo, po našem mnenju, imeti vsaj enake, če ne boljše kompetence na področju bančništva, če naj učinkovito opravljajo svojo funkcijo nadzora. Licenciranje prinaša torej izboljšanje kakovosti upravljanja bank. Namreč, če kandidat za člana nadzornega sveta izpolnjuje pogoje, bo izdaja dovoljenja zgolj formalnost. Če pa kandidat merilom primernosti ne ustreza, pa je prav, da dovoljenje za opravljanje funkcije člana nadzornega sveta ne dobi, predvsem z namenom zaščite interesov banke. V zvezi z uvedbo obveznega licenciranja članov nadzornih svetov bank smo v Novi Sloveniji vložili amandma in računamo na podporo temu amandmaju. Nadalje poudarjamo, da je za stabilnost poslovanja posamične banke pomemben tudi učinkovit zunanji nadzor, torej s strani osrednjega nadzornika, to je Banke Slovenije, in od novembra lani tudi s strani Evropske centralne banke. V tej smeri podpiramo večje pristojnosti in krepitev vloge nadzornikov, ki jih prinaša predlog zakona. Vsekakor pa poslanci Nove Slovenije - krščanski demokrati vztrajamo na dejstvu, da je nujno čim prej izvesti privatizacijo bank v državni lasti. Kot smo se prepričali pri dosedanjem upravljanju bank, so zasebne banke bistveno bolje upravljane od državnih. Pri morebitnih novih potrebnih dokapitalizacijah, ki so ob sedanjem stanju slabih kreditov na državnih bankah že kar realnost, ne pristajamo na to, da se tako breme kadarkoli spet prevali na davkoplačevalce. Predlog zakona o bančništvu bomo poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije - krščanski demokrati podprli, če bo sprejet naš amandma.
Hvala lepa. Mag. Alenka Bratušek bo predstavila stališče Poslanske skupine Zavezništvo Alenke Bratušek.
Hvala, podpredsednik. Državna sekretarka, gospe in gospodje! Zakon o bančništvu, ZBaN-2, je eden tistih zakonov, za katere lahko z gotovostjo trdim, da je dolgo pričakovani zakon. V slovenski pravni red pričakovano vnaša evropsko direktivo, ki bo ustrezno zagotovila varno in pregledno delovanje bank, učinkovito poslovanje bank ter učinkovito upravljanje s tveganji v bankah, ustrezen nadzor bančnega sistema, varstvo depozitarjev, uvedbo varovalnih kapitalskih blažilnikov in proticikličnih kapitalskih blažilnikov in pričakovali smo, da bo učinkovito nagovarjal nekatere sistemske težave slovenskega bančnega sistema, o katerih govorimo že kar nekaj časa. V prejšnjem mandatu je na primer v Državnem zboru delovala Preiskovalna komisija za ugotavljanje zlorab v slovenskem bančnem sistemu. Preiskovalna komisija, za vse tiste, ki niste seznanjeni z njenim delovanjem, je na eni strani identificirala vzroke, ki so pripeljali do izjemno drage sanacije bančnega sistema, ter na drugi strani podala nekaj izhodišč za preprečitev morebitne ponovitve težav bančnega sistema. Vsi vemo, da je uradni začetek finančne krize pripisan zlomu ameriškega podjetja in z njim povezanim trgovanjem s tretjerazrednimi hipotekarnimi posojili in ostalimi izvedenimi finančnimi instrumenti. Krizi hipotekarnih posojil in izvedenih finančnih instrumentov je hitro sledil zlom medbančnega trga, ki je povzročil nelikvidnost bank. Posledica nelikvidnosti bank je nam dobro znani posojilni krč. Glavni značilnosti kreditnega krča se tako izkazujeta v velikem pomanjkanju zaupanja, predvsem s strani bank, do posojilojemalcev in velikega pomanjkanja razpoložljivega denarja. Hitro razdolževanje bank na tujih trgih, ki je od izbruha krize do novembra 2013 preseglo 8,3 milijarde evrov ali 23 % BDP, je vplivalo na omejeno dostopnost podjetij do finančnih sredstev in prepočasno spreminjanje njihove strukture financiranja v korist povečanja deleža lastniškega kapitala. Slovenska podjetja so se zaradi majhnega deleža lastniškega kapitala in posledično velike odvisnosti od posojil soočila z oteženim dostopom do dodatnih finančnih sredstev oziroma do reprogramiranja obstoječih. Stečaji podjetij, zlom gradbenega sektorja, plačilna nedisciplina, naraščajoče število brezposelnih in razdolževanje slovenskih poslovnih bank na mednarodnih finančnih trgih so glavni vzroki, da v zadnjih nekaj mesecev govorimo o zelo dragi sanaciji bančnega sistema. Prezadolženost bank na eni strani in prezadolženost podjetij na drugi strani so Slovenijo skorajda spravili na kolena. Upravičeno smo se vsi spraševali, kako je sploh mogoče, da smo lahko prišli do takega položaja. Vsekakor je bilo kot enega najbolj logičnih odgovorov iskati v nadzoru ali bolje v pomanjkanju le-tega. Tako smo večkrat slišali, da se je v banke v pretežno državni lasti v uprave in nadzorne svete kadrovalo tiste prave kadre; tiste, ki so pripadali ustrezni politični struji, kompetence, usposobljenost, pa so bile drugotnega pomena. Seveda smo bili presenečeni ob ugotovitvi, da se je koalicija odločila, da obveznega licenciranja nadzornikov ne vključi v besedilo zakona. Presenečeni, saj, kot že rečeno, je očitno prav nadzor tisti, ki je zatajil, in prav nadzornik je tisti, ki bi morali odgovorno in kompetentno nadzorovati upravo in preprečiti morebitne nepravilnosti, kot na primer dajanje nezavarovanih posojil in podobno. Nekdanji guverner dr. Kranjec je celo izjavil, da ga žalosti spoznanje, da nadzorniki državnih bank nemalokrat o njih vedo le toliko, da imajo tam odprt transakcijski račun. V Zavezništvu smo tako upravičeno pričakovali, da bi se nadzor v bankah samo dodatno krepil, tako bi lahko razmišljali celo v smeri, da se vsem zaposlenim v bankah za opravljanje njihovega dela izda licenca. Poslanska skupina Zavezništva je tako prav zavoljo nadzora vložila amandmaja, ki ponovno uvajata obvezno licenciranje za nadzornike. Na vladajočo koalicijo pa apeliramo, da naj resno premisli morebitno uvedbo obveznega licenciranja za vse bančne uslužbence. V naši poslanski skupini predlogu zakona ne bomo nasprotovali.
Hvala lepa. Tudi za točnost. Mag. Dušan Verbič bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci, državna sekretarka, prav lep pozdrav! Cilj predloga zakona je prenos zakonodaje Evropske unije, ki neposredno ureja bančno področje. Ena od pomembnejših novosti izhaja iz uredb, in tukaj bi naštel zgolj tri; se pravi 1024, 575 ter 806 ter direktivo 2013/36, ki pomeni vzpostavitev enotnega mehanizma nadzora. To pomeni prvi korak k bančni uniji. O tej zadevi se bomo prav gotovo v parlamentu še letos tudi pogovarjali. Na podlagi Zakona o bančništvu-2 bo morala vsaka banka v Sloveniji vzpostaviti stabilno ureditev notranjega upravljanja, ki bo obsegalo jasno organizacijsko strukturo, učinkovite procese upravljanja tveganj, vključno z načrti sanacije, primerne mehanizme notranjega nadzora in ustrezno politiko in prakso prejemkov. Zakon izboljšuje upravljanje bank, ker se zaostruje zahteve glede ureditve in postopkov korporativnega in poslovnega upravljanja bank. Zasleduje tudi druge cilje, ki ne izhajajo iz evropskega pravnega reda kot prenos upravljanja sistema izmenjave informacij o boniteti strank na Banko Slovenije. Dodajajo pa se tudi v zakonu pristojnosti Banki Slovenije, da lahko ta izreče banki globo v višini do dvakratnega zneska dobička, pridobljenega s kršitvijo, če ga je mogoče opredeliti, oziroma 10 % skupnega letnega neto prometa. Banka Slovenije bo tudi lahko izrekala članu uprave in nadzornega sveta globo največ do višine 5 milijonov evrov. V SMC pa posebno pozdravljamo, da se uvajajo blažilniki, ki so bili že omenjeni. S tem se preprečuje, da bodo banke v dobrih časih delovale prociklično in še same prispevale k pregrevanju gospodarstva. Seveda ima to pristojnost omejevanja Banka Slovenije, ki bi pa takšne instrumente potrebovala v letih 2006 do leta 2009. Glede dolžnosti varovanja zaupnih podatkov je treba poudariti, da je v 126. členu zakona podana dikcija, da dolžnost banke glede varovanja zaupnih podatkov ne velja, če te podatke pisno zahteva Komisija za preprečevanje korupcije ali če jih zaradi izvedbe predkazenskega ali kazenskega postopka pisno zahteva sodišče, državno tožilstvo ali policija, razen v primerih ko za posredovanje zaupnih podatkov zakon izrecno določa odredbo preiskovalnega sodnika. Pri tem je treba poudariti, da je tudi Ustavno sodišče razveljavilo določene odločbe Zakona o informacijah javnega značaja. Poudarilo je, da navedena človekova pravica vsebuje tudi upravičenje poslovnih subjektov, da obdržijo informacije iz svoje notranje poslovne sfere v tajnosti. Ustavno varovana poslovna skrivnost se nanaša na informacije oziroma podatke poslovne narave, ki se nanašajo na poslovanje oziroma dejavnost poslovnega subjekta, niso že javno znani in so po vsebini taki, da obstaja verjetnost, da bi njihovo razkritje povzročilo občutno škodo. Poslovna skrivnost ima še posebej veliko ustavnopravno težo na področju bančne dejavnosti. V Poslanski skupini SMC pozdravljamo vse navedene rešitve Predloga zakona o bančništvu-2. Res je, da je zakon bil zelo amandmiran na odboru, vendar smo tudi obravnavo zakona za en mesec prestavili, zato da se tudi uskladi z vsemi deležniki. V SMC bomo Predlog zakon o bančništvu-2 podprli, ker daje dobro podlago za izboljšanje korporativnega upravljanja vseh kreditnih institucij v Sloveniji in za povrnitev zaupanja v bančni sistem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Marko Pogačnik bo predstavil stališče Poslanske skupine SDS.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Spoštovana državna sekretarka, kolegice, kolegi! Uvodoma je treba povedati, da Slovenija je edina izmed tranzicijskih držav, ki je že drugič na račun davkoplačevalcev morala sanirati bančni sistem. Zadnja sanacija bančnega sistema je nas, davkoplačevalce zaenkrat stala več kot 5 milijard evrov. V Slovenski demokratski stranki smo spremembo in dopolnitev Zakona o bančništvu pričakovali najmanj pred enim letom. V Slovenski demokratsku stranki smo se tudi v prejšnjem mandatu zavedali stanje v slovenskem bančnem sistemu in večkrat opozarjali po nujnosti za spremembo in dopolnitev tako Zakona o bančništvu kot Zakona o Banki Slovenije, vendar smo naleteli na gluha ušesa in vse naše pripombe, dopolnitve teh dveh zakonov so bile zavrnjene. Tudi danes pri stališčih poslanskih skupin in seveda pri predstavitvi spremembe in dopolnitve Zakona o bančništvu tako s strani koalicijskih strank kot s strani Ministrstva za finance oziroma Vlade Republike Slovenije smo lahko poslušali, kako bo ta zakon zagotavljal boljše upravljanje bank, večjo varnost za vlagatelje, boljše korporativno upravljanje in boljše poslovno upravljanje bank. Dejstvo je, da ta zakon, ki ga imamo poslanke in poslanci pred seboj, zgolj na nek način v 90 % povzema direktive Evropske komisije, pridobiva mnenje Evropskega parlamenta in Sveta o dostopu do dejavnosti kreditnih institucij in pa bonitetnega nadzora kreditnih institucij in investicijskih podjetij. Zakon je po mnenju Slovenske demokratske stranke bil napisan zelo površno in pa zelo slabo. S tem mnenjem se je tudi strinjala Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora in v SDS res ne razumemo, da pri 408 členih tega zakona moral biti napravljen popravek; ali nomotehnični ali kakšen drugačen. Takšna zakonodaja že v sami pripravi vzbuja nek dvom, da bo dejansko ta zakon o dopolnitvi bančništva pripomogel k boljšemu upravljanju in boljšemu stanju bančnega sistema v Sloveniji. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da sama sprememba in pa dopolnitev zakona ZBan-2 ne bo doprinesla k temu ali pa ne bo dala neko zagotovilo, da v Sloveniji ne bomo že tretjič sanirali bank na račun davkoplačevalcev. Edini ukrep, ki bi to zagotovil, je seveda privatizacija bančnega sistema in po eni strani v Slovenski demokratski stranki ocenjujemo, da je nadzor nad tremi največjimi sistemskimi bankami sedaj pod okriljem Evropske centralne banke in da bo to neko zagotovilo, da bo slovenski bančni sistem deloval bolje, učinkovitejše, transparentnejše, in pa predvsem, da ne bo imelo posledic na davkoplačevalski denar. V Slovenski demokratski stranki smo že tudi na matičnem Odboru za finance in monetarno politiko predlagali dopolnitev k 126. členu tega zakona. Glede na vse navedeno prej amandma zagotavlja, da varovanje zaupnih podatkov iz 215. člena tega zakona ne velja, če je banka prejela državno pomoč ali pa predmet ukrepov po Zakonu o ukrepih Republike Slovenije za krepitve stabilnosti bank in te podatke potrebuje Državni zbor, delovno telo Državnega zbora ali Preiskovalna komisija Državnega zbora. Mi smo prepričani, da davkoplačevalci morajo vedeti, zakaj in čemu je namenjen denar. Zdaj, generalno povedano, sam ta zakon je napisan slabo. Tudi na vsake člene je bilo treba dati dopolnitev oziroma popravke, po drugi strani je zakon razdrobljen. Po eni strani slišimo, da deloma bo še vedno v veljavi ZBan-1, ZBan-2, kar ocenjujemo, da bo lahko prišlo do zmanjševanja preglednosti, za samo podporo temu zakonu pa v Slovenski demokratski stranki poudarjamo, da je odvisna tudi od tega, ali bo koalicija amandma k 126. členu, ki je bil podan s strani Slovenske demokratske stranke, podprla ali ne. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 26. marca 2015. V razpravo dajem torej 4. člen ter amandma poslanskih skupin SMC, Desus in SD. Želi kdo razpravljati? Prosim, če se prijavite. Nič. Nihče. Se opravičujem. Ali lahko še enkrat se prijavite? Hvala lepa. Torej, besedo dajem gospe Nadi Brinovšek. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči, in lep pozdrav vsem v dvorani! No, Zakon o bančništvu je ob sprejemu leta 1999 vseboval okrog 200 členov. Postopoma smo v vseh teh 15 letih, se pravi vse do danes, ta zakon spreminjali, dopolnjevali in zdaj imamo 408 členov. Zaradi tega bi pričakovala, da bolj ko se nek zakon dopolnjuje, spreminja, bolj kot se, mi temu rečemo, pili, boljši naj bi bil tak zakon oziroma bi moral biti. Ampak vse te dopolnitve in spremembe žal zakona niso izboljšale. Niso izboljšale bančnikom bančnega položaja. Še več, lahko bi rekla, da so ga spremenile celo na slabše. Situacija je čedalje slabša, kot ugotavljamo, kar seveda zelo občutijo naši državljani na svojih žepih – tu imam v mislih bančno luknjo – Slovenija pada na vseh primerljivih lestvicah, v medijih pa vedno znova in znova spremljamo vse mogoče informacije, kako država razmetava z denarjem davkoplačevalcev. Prepričana sem, da več kot zakon vsebuje členov, slabša je situacija in več je možnosti, da se ta zakon zaobide. Ta obstoječi zakon s 408. členi spreminjamo danes kar v 134 členih in jih je v večini predlagala koalicija. Bojim se – ne, tu bom rekla, da kar verjamem –, da bomo še v letošnjem letu spet spreminjali ta zakon. Naj tu omenim, da je Zakonodajno-pravna služba konec januarja v svojem poročilu opozorila, da predlagane rešitve oziroma amandmaji povzročajo razdrobljenost ureditve bančništva, kar ima za posledico znatno zmanjšanje preglednosti, kar načenja pravno varnost. Glede na to mnenje je še isti dan s strani Ministrstva za finance prišla prošnja, da se ta zakon umakne oziroma s februarske seje preloži na marčevsko sejo. Ampak žal, tudi za to sejo, vsaj za Odbor za finance, ti amandmaji niso bili usklajeni. Niso pa bili usklajeni med koaliciji in pa Vlado – vsaj tako je bilo razbrati na Odboru za finance – in poraja se mi tu vprašanje, saj je bil cel mesec časa, da bi se ti amandmaji med koalicijo in Vlado uskladili. Prav tako se mi tudi poraja vprašanje, ali bomo s temi 134 amandmaji dosegli to, kar je na področju bančništva največji problem. Tu imam kar dosti vprašanj, moram reči, kaj bomo dosegli s temi 134 amandmaji. Sprašujem se, če bomo odpravili vzroke in nevarnosti, ki so pripeljali Slovenijo v položaj, ko se je moralo s sanacijo in z dokapitalizacijo bank reševati tako imenovano bančno luknjo. Ali nam bo s temi spremembami oziroma amandmaji uspelo preprečiti nov bančni hazard, ki smo mu bili priča v zadnjih letih, ter vse te anomalije, ki so se dogajale? Ali takšne predlagane rešitve v večji meri kot do sedaj predvidevajo oziroma zagotavljajo, da bo poslovanje bank v prihodnje bolj previdno, da ne rečem še drugega? Ali bo s tem povečana odgovornost banke do državnega parlamenta? Ali bo banka lahko razkrila zaupne podatke v primeru, da je prejela državno pomoč in da te podatke potrebuje Državni zbor in preiskovalna komisija? Sprašujem se tudi, ali bodo prejemki uprav in nadzornih svetov v bankah, ki so pretežno v državni lasti, ustrezno omejeni glede na prejemke v drugih oziroma v ostalih državnih institucijah. Ali bomo s temi amandmaji onemogočili izplačila previsokih nagrad članom uprav bank kot tudi članom nadzornih svetov? Ali bodo v zakonu predvidene kazni za odgovorne osebe Banke Slovenije učinkovite? Sprašujem se, ali bomo s tem dosegli to, da bodo morale banke v državni lasti, ki so bile dokapitalizirane, v primeru izkazanega dobička, ta denar vrniti v državni proračun. Ali bomo spremenili sposobnost odkrivanja anomalij pri podelitvi slabih kreditov? Ali bomo spodbujali banke k aktivnostim za oživljanje kreditiranja gospodarstva? Ali bo imel zakon pozitiven vpliv na poslovanje gospodarstva? Ali oziroma kaj v tem trenutku rešujemo? Kaj bo s temi amandmaji boljše? Ali bo kaj boljše za gospodarstvo, za naše državljane oziroma za sam bančni nadzor? Jaz sem tu skorajda prepričana, da na niti eno izmed teh vprašanj, ki sem jih zastavila, ne moremo oziroma ne morem sama odgovoriti pritrdilno. Prepričana sem tudi, da niti ena ta sprememba oziroma amandma ne gre v smeri izboljšanja, temveč samo v neki smeri zamegljevanja. Ko smo ta predlog oziroma te amandmaje oziroma Zakon o bančništvu obravnavali na seji Odbora za finance, je dr. Arhar poudaril, da nikakor ne smemo pričakovati, da bo problem, glede na to, da zakon vsebuje toliko členov in toliko amandmajev, uspešen. Imamo čedalje več členov, pa čedalje slabše rezultate. Tu se z njim prav gotovo zelo zelo strinjam. Bistvo vsega je, da je stanje takšno, kot pač je, predvsem zaradi dajanja prijateljskih in nezavarovanih kreditov. Odgovornost je pa vsekakor tista, ki bi se morala v vsakem primeru ugotavljati in ne nazadnje tudi sankcionirati. Točno se ve, kdo je pripravil pogodbo o kreditiranju. Ali je ta pogodba dobro pripravljena? Ali je mogoče pripravljena tako, da se jo da kršiti? In točno se ve, kdo v bankah podpisuje pogodbo. Tisti, ki jo podpiše, bi moral tudi stati za to pogodbo, da se denar vrne nazaj v banko. Mislim, da tu ne bo pomagalo 408 členov ali pa 134 amandmajev, če ne bodo jasno določena pravila in vsekakor odgovornost posameznikov. Naloga bankirjev je vsekakor, da posodijo ta denar, stojijo za tem, da se ta denar tudi vrne v banko, seveda, z nekim dobičkom. Tu moram reči, da gre v bistvu samo za bančno kulturo in odgovornost slehernega. Ko je pogodba sklenjena, poti nazaj namreč ni. Če se pogodba ne spoštuje, še 408 členov, ali 500, ali kolikorkoli bo zaman. Pogodba je namreč akt med strankama in problem bank je prav nespoštovanje teh pogodb. Zato pa potem govorimo o sanaciji bank, o stečaju bank in tako dalje. O tem se tudi zelo razlikujemo od ostalih evropskih držav, ampak tu ne v boljšem, žal, v slabšem pomenu. V koalicijski pogodbi vlade Mira Cerarja imate navedeno, da se zahteva družbeno odgovorno delovanje finančnih institucij, vključno z DUTB in SDH, zato se bo zahtevalo izboljšanje njihovega korporativnega upravljanja in vzpostavitev učinkovitejšega nadzora. Koalicijske partnerice bodo s tem povrnile zaupanje v nosilce nadzornih funkcij in izvajalce javnih pooblastil v finančnem svetu. Za zagotovitev povrnitve zaupanja v finančne institucije, nadzorne institucije in pravno državo bo koalicija izvedla preiskavo in opredelila odgovornost za nastalo bančno luknjo: ponavljam, bo koalicija izvedla preiskavo in opredelila odgovornost za nastalo bančno luknjo. Ja, to je zapisano v tej koalicijski pogodbi! Vse lepo in prav je, ampak sprašujem vas, ali menite, da vam bo s to spremembo zakona uspelo povrniti zaupanje, na katerega se tako sklicujete, in ali boste podprli preiskovalno komisijo v bančništvu. Če se še vrnem nazaj na zakon, sem mnenja, da bi morali s temi spremembami razmišljati predvsem v smeri učinkovitega upravljanja predvsem slabih terjatev v korist davkoplačevalcev in učinkovitega upravljanja in pa vodenja bank ter njihovo privatizacijo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Dušan Verbič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Preden bom začel s svojo razpravo, bi se rad dotaknil nekaterih navedb, ki so jih moji predhodniki navedli. Prvo je, prav gotovo ne drži, da je od 408 členov in toliko vsak člen amandmiran. Druga zadeva: tudi v svoji uvodni predstavitvi sem navedel razloge, zakaj je bilo določeno število vloženih amandmajev, in treba je priznati, da tisti amandmaji, ki so nekako bili vezani na deležnike, vezani na posamezno vsebino, jih je bilo nekaj čez 30, res pa je, da je bila pretežna večina iz razloga nomotehnike in redakcijskih napak. Žal, pač tako je. Če grem na svojo vsebino. Dejstvo je, da ta zakon sprejemamo v trenutku, ko je poslovno oziroma politično okolje nekako zelo specifično vezano na bančništvo in tukaj moram izpostaviti tri ključna področja. Kot prvo, dokapitalizacija bank, ki so v državni lasti. To je zadeva, ki se vleče že mnogo let, in dejstvo je, kot je bilo že danes tudi izpostavljeno, da je davkoplačevalce stalo že okoli 5 milijard evrov. Očitno so dosedanje dokapitalizacije ustrezale posameznih političnim strankam in z njimi povezanimi interesnimi skupinami. To trdim zaradi dejstva, ker ima lastnik, v tem primeru država, v svojih rokah vse vzvode, da se stanje na tak ali drugačen način prekine, predvsem ta praksa zapravljanja davkoplačevalskega denarja. Kot drugo je ustanovitev Družbe za upravljanje terjatev bank, na katero so se in se še vedno prenašajo slabe terjatve, jasno, dokapitaliziranih bank. Poznana je kot slaba banka in če to povežem s sporočilom Računskega sodišča za leto 2013, se bojim, da bo po svoji vsebini morda lahko tudi postala slaba banka. Tudi v tem primeru ne morem mimo razmišljanja, da je Družba za upravljanje terjatev bank lahko tudi plod politike in, kot že prej rečeno, z njo povezanih interesnih skupin, kako priti do poceni lastninskih deležev podjetij. Upam, da se motim. Zadnje področje je Banka Slovenije. Težko razumem vlogo bančnega regulatorja, ki ima veliko vzvodov, da ugotavlja, prepreči, sankcionira vse tiste nosilce upravljanja v poslovnih bankah, ki se niso držali načela dobrega gospodarja. Za banke vemo, da to velja načelo dobrega strokovnjaka. Res je, da smo o sami Banki Slovenije imeli pred kratkim tudi v tej hiši razpravo. Vsi trije razlogi še kako vplivajo na bančno okolje. Še ene zadeve bi se rad dotaknil, in sicer kakšna je vloga Republike Slovenije oziroma izvršilne veje oblasti pri razvoju in upravljanju bank. Kot vemo, gre preko pravnega okvira in predvsem preko nadzornih organov, v prvi vrsti bank v državni lasti. Bistvo je, da bi morala poskrbeti za stabilno finančno okolje in tudi zaupanje v finančni sistem. Še posebnost. Še posebno pozornost bi morala nameniti spremljanju poslovanja bank v državni lasti, ki so bile deležne obilne državne pomoči. Do izstopa Republike Slovenije iz lastništva teh bank je treba te banke aktivno upravljati in tukaj bi izpostavil pač tiste ključne cilje, ki iz tega izhajajo. Zagotoviti, da bančni sektor opravlja svojo narodnogospodarsko funkcijo finančnega posredovanja na dolgoročen, vzdržen način. Kot drugo, povečati učinkovitost poslovanja bank. Privatizirati banke je tretje področje ter kot četrto, zagotoviti sistemski okvir za delovanje bank, ki bo podpiral finančno stabilnost in zaščitil sredstva davkoplačevalcev v prihodnje. Če nadaljujem. Vse navedene okoliščine v neki smeri še kako vplivajo na sprejem Predloga zakona o bančništvu z oznako ZBan-2. Ta uvodni del zaključujem z večkrat povedanim in tudi danes se ponavljam, da brez zaupanja v institucijo banka noben zakon, še tako dober, ne omogoča dobrega delovanja, v tem primeru bančnega sistema, če temu v prvi vrsti ne sledijo najbolj odgovorni v procesih upravljanja bank, nato odgovorni lastniki in kot tretji, ključni faktor, bančni regulator. Če se malce dotaknem, kar se samega zakona tiče. Opredeljuje in ureja način ter pogoje poslovanja za 23, po novem, kreditnih institucij, kar pomeni bank in hranilnic. Pri tem ta zakon ne loči kapitala na državni in privatni, je zgolj kapital bank in hranilnic, seveda, ki poslujejo na območju Republike Slovenije. Moram priznati, da me zelo veseli spoznanje, da so se nosilci tega zakona ali priprave predloga zakona predhodno povezali tudi z interesnim združenjem, to je Združenje bank Slovenije, in dorekli večino stvari, logično je bilo potem tudi amandmiranje. To ocenjujem za zelo pozitivno, kajti menim, da v neki smeri je je bančna stroka poenotila. Kot pa že prej omenjeno, slaba stran tega zakona, in tudi kolegom pred mano pritrjujem, da je preveliko število amandmiranih zadev, ki pač so bile speljane. Če se dotaknem razloga za ta zakon, bi tudi sam omenil, da je treba omeniti, da je finančna kriza, ki je bila v preteklih letih, razkrila pomanjkljivosti predvsem v delovanju bank na področju likvidnostnega tveganja in tudi kapitala, za katerega se je kasneje izkazalo, da ni bil dovolj kakovosten. Zaradi tega je bilo logično, da je bila potrebna reforma bančne ureditve in temu so sledile tudi direktive ter uredbe. Glavni namen teh sprememb, ki so v neki smeri prenesene uredbe te direktive, pa je dejansko vezan na posamezno področje, kar se tiče pogojev za ustanovitev kreditne institucije, poslovanje, prenehanje, pooblastila, postopke za izvajanje in vse tisto, kar je potrebno, da dober zakon o bankah ureja in daje pogoje vsem subjektom na trgu, ki se s to zadevo ukvarjajo. Rad bi omenil še neko zadevo, in sicer zelo pomembna in vredna kategorija je skladnost poslovanja bank, ki je v samem zakonu podrobno urejena. Vzpostavi to trajno in učinkovito funkcijo skladnosti predvsem za upravljanje tveganja in tisto, kar je zelo pomembno in v preteklih letih se očitno temu ni sledilo, je politika skladnosti. Zato se iz tega samega zakona upravičeno pričakuje od kreditnih institucij, da bodo odgovorno in skladno z načelom dobrega strokovnjaka – to, kar sem že uvodoma omenil – tudi poslovale in sem prepričan, da se s takim pristopom bo vzpostavilo zaupanje, večje kot je danes, v bančni sektor. Od regulatorja bančnega sistema Banke Slovenije pa se pričakuje, da bo z vso strokovnostjo in odgovornostjo izvajal pooblastila in pravočasno ter odločno sprejemal ukrepe zoper nosilcev upravljanja v kreditnih institucijah, da se ne bo ponovilo obdobje 2008–2013. Prepričan sem, da mora Banka Slovenije delovati v smeri, da bo poslovanje bančnega sistema na nivoju, ki ga pričakujejo slovenski varčevalci, uporabniki bančnih storitev in ne nazadnje tudi Evropska centralna banka. Rad bi se dotaknil tega, kar imamo tudi pred seboj – posameznih amandmajev. Kar se tiče amandmaja k 4. členu, mislim, da ni potrebna posebna pozornost predvsem zaradi tega, kajti interesno združenje, Združenje bank Slovenije, je popolnoma logično, da izvršuje to svojo dejavnost izobraževanja in da se širi ne samo za tako imenovane bančne uslužbence, ampak tudi vse tiste, ki se kakorkoli navezujejo na tovrstno poslovanje. To je preprosto povedano, da se usposabljajo tudi zaposleni v menjalnicah, da resnično odgovorno opravljajo svoje posle. Še ena zadeva je. Ko smo se pred časom srečali s problemi, če se spomnite, tako imenovani švicarski franki. Dejstvo je, da na nivoju bančnega interesnega združenja deluje tako imenovani poravnalni svet, senat, kakorkoli že, mediacijski organ, ki prav gotovo je namenjen vsem uporabnikom bančnega sektorja, da na miren sporazum ali izvensodni način rešujejo morebitne probleme ali zagate, ki se pojavljajo v obligacijskih razmerjih. Tisto, kar je bilo izpostavljeno, in mislim, da je treba pa malce več besed, je pa vezano na tako imenovana amandmaja 53., 54., ki sta ju vložile poslanske skupine. Pogovarjamo se o licenciranju. Za amandmaje k tema členoma menimo, da predlog zakona ZBan-2 že v obstoječi vsebini omogoča dovolj bančnemu regulatorju, in to je Banki Slovenije, da izvaja učinkovit nadzor nad člani nadzornih svetov, se pravi nad tem delom upravljanja bank in če bo do take ureditve prišlo tudi v hranilnicah, ne glede na to, ali je to enotirni ali dvotirni sistem upravljanja bank. Dotaknil bi, se vključno tudi s 57. členom, kajti 57. člen predloga zakona daje možnost Banki Slovenije, da vsebinsko preverja izpolnjevanje pogojev vsakega kandidata. Tukaj se moram neposredno navezati tudi na 273. člen predloga zakona, kateri Banki Slovenije omogoča, da posamezni osebi prepove upravljanje funkcije člana nadzornega sveta. Za vse to skupaj menim, da zadostno predstavlja razmerje med korporacijskimi pravicami lastnika ali lastnikov ter tako imenovanim javnim interesom, gledano preko regulatorja bančnega poslovanja. Še nekaj besed glede licenciranja članov nadzornega sveta. V prvi vrsti je na mestu vprašanje, zakaj omejevati lastnike bank glede njihove lastne izbire oseb, ki jim najbolj zaupajo in bi jih radi postavili na funkcijo člana nadzornega sveta. Prepričan sem, da ne smemo posegati v podjetniško svobodo lastnika kreditne institucije. Predvsem, kdo je po njihovem mnenju najprimernejša oseba, ki je dovolj strokovna in kompetentna, da prevzame to upravljavsko funkcijo. Nestrinjanje s predlaganimi amandmaji, ki želijo uvesti licenciranje, se nanaša predvsem na njihovo nezavedanje, da imamo v slovenskem bančnem prostoru 23 kreditnih institucij, se pravi večino bank in hranilnic s privatno lastnino. Ta predlog zakona ureja pravila in pogoje poslovanja za vse te pravne osebe v slovenskem prostoru. Ker so slabe izkušnje z bankami v državni lasti, in teh je 5, in če dodamo še v postopku prisilne likvidacije, ne moremo postavljati zakonodajo izključno za teh 5 bank v slovenski lasti, za katere pa je znano, da se iz njih mora država umakniti do leta 2019. Nadalje, v razpravi, ki je pred kratkim potekala na temo zaupanje in delo bančnega regulatorja, to je Banke Slovenije, je bilo iz vrst opozicijskih poslancev in tudi predlagateljev tega amandmaja izrečeno veliko kritičnih besed na delovanje taistega regulatorja. Sedaj pa, ko je govor o licenciranju za člana nadzornega sveta, pa je očitno vzpostavljeno polno zaupanje. Ne razumem. Ali ni to nekoliko preveč prozorna igra politične stranke oziroma poslanca? Glede licenciranja članov uprave bank, ki je vsa leta potekala v obdobju od leta 2007 do 2013, sem na stališču, da v posameznih primerih ni potekalo, tako kot veleva Zakon o bančništvu-1. Sploh pa, če se navežem še na ukrepanje zoper nosilce upravljanja bank v državni lasti. Samo za uprizoritev in utemeljitev mojega razmišljanja. Nekaj temeljnih pokazateljev za slovenski bančni sistem v obdobju 2006–2013. Trije pomembni dogodki so se zgodili zaporedoma: prvi v letu 2006, uvedba mednarodnih računovodskih standardov; 2007 prevzem evra ter v letu 2008 znameniti propad Lehman Brothers banke – vemo, kakšna posledica je temu sledila. Tukaj bi se dotaknil zgolj dveh kategorij, in sicer rast kreditiranja v odstotkih leta 2006. Predstavljalo je 28 % rasti kreditiranja. V letu 2007 je to poskočilo na 41 %, 2008 19 % in nato rapidno padanje, ki je pristalo v letu 2013 -21 %. Temu moram takoj vzporedno dati še eno kategorijo, delež slabih posojil v Republiki Sloveniji. V letu 2006 je tega bilo 2,8, v letu 2008 2,9. Potem smo bili priča skokovitemu dvigu: v letu 2010 8 %, v letu 2012 14 % in v letu 2013 29,7 %, se pravi 30-odstotni delež slabih posojil. Če se vrnem nazaj. Kje so bili potem tukaj regulatorji predvsem glede tiste določbe, o kateri se pogovarjamo sedaj, o licenciranju? Moja ocena je, da za to obdobje bančni regulator ni oziroma je premalo posegel glede zakonske pristojnosti v omenjene procese, da bi morda preprečil tako veliko bančno luknjo. Da zaključim. Pravi lastnik – poudarek je na pravi in odgovorni – se močno zaveda pomena funkcije člana nadzornega sveta, da to ni politično imenovanje, temveč imenovanje oseb, ki bodo zagotavljali lastniku kapitala temeljno poslanstvo upravljanja banke, in to je ustvarjanje dobička. Tukaj se mi pojavlja veliko vprašanje. Zakaj se prepustiti politični demagogiji, da bo licenciranje članov nadzornega sveta bilo zagotovilo, da bo korporacijsko upravljanje s tem bilo urejeno samo po sebi? Vsi vemo, da temu ni tako in da se s tovrstno ureditvijo bi samo onemogočila, kot že rečeno, svobodna odločitev lastnika o imenovanju oseb, ki so po njihovem prepričanju najbolj kredibilni. Ravno zato ni smiselno podpreti amandmaja, kajti delničar v vlogi lastnika banke ima primarni interes za osebe, ki so zaupanja vredne. Bančni regulator pa ima v procesu možnost seznaniti se, kakšno znanje, veščine, izkušnje ima posameznik in tisto ,kar je najpomembnejše, kot že omenjeno v skladu z 273. členom tega predloga zakona, da pod zapisanimi pogoji lahko sproži aktivnosti, da se preneha nekomu članstvo v nadzornem svetu. Tukaj mislim, da ni treba ničesar več dodati, razen ugotovitev, da se v tem primeru mora upoštevati interes lastnikov bank in ne interesa političnih strank, za katere menim, da še vedno želijo imeti vpliv na upravljanje bank v državni lastnini, dokler je to mogoče. Toliko o licenciranju članov nadzornega sveta in zaenkrat bi končal. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Andrej Šircelj. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Predstavniki in predstavnice Vlade, kolegi in kolegice! Vsekakor je treba na začetku obravnave tega zakona povedati, kako je pravzaprav prišlo do tega, da danes obravnavamo ta zakon. Namreč, vlada je ta zakon sprejela že, mislim, da v sredini decembra prejšnjega leta 2014. Glede na številne pripombe Zakonodajno-pravne službe glede na to, da so bile te pripombe ključne za samo zakonsko besedilo, se je dolgo časa dejansko oklevalo v Državnem zboru, ali takšno gradivo, pa bom sedaj vseeno rekel, sploh obravnavati ali ne. Tukaj se samo kaže na to, da so bili posamezni členi dejansko med seboj popolnoma neusklajeni, da je Vlada razdelila ta zakon oziroma direktive posameznim ljudem, skupinam ljudi, ki so vsak zase seveda nekaj pripravili, vse skupaj pa niso potem skoordinirali in navsezadnje je prišlo to v Državni zbor. Potem je glede na 408 členov bilo narejenih 138 amandmajev. Na 408 členov 138 amandmajev! Tukaj ne bi govoril, kaj to dejansko pomeni, vsekakor to ni razlog za kakršnakoli nasmihanja vladnih predstavnikov. S tega zornega kota moramo vedeti, da o eni zelo pomembni materiji, če govorimo o bančništvu, govorimo pač na podlagi členov, ki po mojem tudi s strani predlagatelja niso dovolj dobro preučeni, da se je pri povzemanju direktiv delovalo – zdaj se opravičujem, ker bom dve tujki uporabil – predvsem kako kopirati ne pa kapirati. To z drugimi besedami pomeni, da se je prepisovalo, ne da bi se pri tem tudi kaj razumelo. Tukaj gre kritika vladi Mira Cerarja. Še zdaj do konca ni prišlo do tega, da bi se uskladile pravne določbe tega zakona in zaradi tega je tudi mnenje Zakonodajno-pravne službe precej negativno, opozarja predvsem na to, da gre za nejasno, nepregledno, nedoločno urejanje te tematike, da še vedno velja tudi zakon o bančništvu številka 1, danes govorimo o zakonu o bančništvu številka 2. Da so uvedene nekatere izjeme od sistemske ureditve, tudi v drugih zakonih, kar pomeni, da se ta zakon naslanja oziroma sklicuje tudi na druge zakone, kar seveda pomeni, da je nepreglednost še toliko večja. Megla in močvirje bi tako rekli, in seveda tisti, ki znajo delovati v megli in močvirju, bodo uspešnejši od tistih, ki ne, ki bodo imeli tukaj več težav in zaradi tega to pomeni, da je morda ta zakon celo pisan na kožo tistih, ki bi poslovali na takšen način ali si po svoje razlagali posamezne določbe. Tukaj gre na nek način tudi vladna politika v smeri podcenjevanja Državnega zbora in poslank in poslancev. Namreč, lahko mi boste odgovorili, da so vse vlade to delale. Ja, lahko se tudi strinjam s tem ali pa se strinjam s tem, vendar enkrat je treba s tem nehati. Tako kot so vse vlade sprejemale zaključne račune proračuna in so se desetletja tam navajale iste in iste zadeve in vedno je Državni zbor sprejel zaključni račun proračuna z istimi nepravilnostmi, na katere je Računsko sodišče opozarjalo. Tako se je to dogajalo, ampak je treba s to prakso prekiniti, drugače bomo dejansko prišli v stanje, ko bodo najbolje ribarili tisti, ki znajo ribariti v megli in močvirju; in to je eden izmed teh zakonov. Toliko o tem zakonu. Naslednje vprašanje, ki se tukaj postavlja, pa je vsebinsko, in sicer da s tem zakonom urejamo banke in bančništvo, v katere smo pred letom dni, približno nekaj več, davkoplačevalci nakazali 5 milijard evrov. 5 milijard evrov, zaradi tega ker so imele te banke slabe terjatve. Slabe terjatve z drugimi besedami pomeni, da so na eni strani sprejele depozite od državljanov, na podlagi teh depozitov so del depozitov namenile za kredite, za kredite so zahtevala jamstva, ki niso bila dejansko jamstva, da bi lahko zasegali ta jamstva ali so pa ta jamstva izgubila na vrednosti, na ceni. Zaradi tega je prišel takratni minister za finance, guverner Jazbec, in povedal, da depoziti so ogroženi. Ker so depoziti ogroženi, dajte zdaj davkoplačevalci še 5 milijard. Čigavi depoziti? Depoziti teh davkoplačevalcev, kar pomeni, da so se z drugimi besedami, če nekoliko poenostavimo, pa niti ne veliko, ti davkoplačevalci še enkrat plačali te svoje lastne depozite, seveda preko davkov, proračuna in tako naprej. Tukaj je celotna tragika te zgodbe in te bančne luknje, ob tem se lahko izgovarjamo na finančno krizo, na gospodarsko svetovno krizo in tako naprej in potem je prišlo s strani takratne vlade neko navodilo ali kakorkoli že, ideja, ki je bila potem sprejeta, da je treba prenesti te slabe terjatve, slabe kredite na Družbo za upravljanje terjatev bank, ki je bila organizirana ali pa ustanovljena, zato ker banke prej 4 ali 5 let niso glede tega nič naredile. Tukaj moramo pač povedati, da niso nič naredile ali pa premalo naredile, in Slovenija je ena zadnjih držav, ki je sploh šla v to krizo in je predolgo čakala in zaradi tega je bila cena višja, pa navsezadnje še vsi so se lahko prilagodili, tudi tisti, ki so dajali slabe kredite. Ampak to je že vse znano in povedano. Tisto, kar je nekoliko novejše, je, da so bile prenesene slabe terjatve ali pa ti slabi krediti na DUTB po knjigovodski vrednosti takrat 4 milijarde 865 milijonov, to je bila takrat realna vrednost milijardo 561 milijonov, in delež slabitve je bil 67,9 %, tudi to je že star podatek. Nekoliko novejši podatek pa je, da imajo banke še vedno 4 milijarde in 174 milijonov slabih terjatev, še vedno imajo toliko in toliko slabih kreditov. Od tega jih ima Nova Ljubljanska banka kot skupina 2 milijardi 883 milijonov, po knjigovodski vrednosti. Če zmanjšamo to na realno vrednost, to je naredilo Ministrstvo za finance, ne jaz, je prišlo 812 milijonov, Nova kreditna banka Maribor ima še vedno 831 milijonov tako imenovanih slabih terjatev po knjigovodski vrednosti oziroma 387 milijonov po realni vrednosti, tako imenovani realni vrednosti, in druge banke v državni lasti še vedno 460 milijonov po knjigovodski vrednosti, 195 milijonov po tako imenovani realni vrednosti. Skupaj imajo te banke v državni lasti še vedno 4 milijarde 174 milijonov slabih terjatev. Mi smo ji pa že dali 5 milijard, pa 4,6 milijarde po knjigovodski vrednosti so že prenesene. Seveda se postavlja vprašanje, spoštovani predstavniki vlade, do kdaj še. Koliko še tukaj rabite? Koliko morajo še davkoplačevalci plačati? In postavlja se vprašanje, zakaj je takrat nekega decembra 2013 Banka Slovenije v soglasju s posebno komisijo, ki je bila ustanovljena na Ministrstvu za finance, v kateri so člani Ministrstva za finance, Banke Slovenije, Ministrstva za gospodarstvo, prenesla samo 4 milijarde 600, ne pa vseh slabih terjatev ali pa 90 % slabih terjatev. Zakaj približno nekaj več kot polovico teh slabih terjatev? Zakaj ne tudi ostalih? To ni prenašala DUTB, to ni ocenjevala DUTB, to je delala Banka Slovenije in to je delala tista komisija Ministrstva za finance, vse skupaj pa je potrdila takratna vlada Republike Slovenije. Ocenjevala so ravno tako Banka Slovenije in Ministrstvo za finance. Ostali ne, ostali so samo dobili, kar so dobili. Ob tem zakonu, ki ga zdaj tukaj imamo, me seveda zanima, kdaj bo po teh členih zakona prišlo ponovno do tega, da bodo davkoplačevalci zaprošeni oziroma jim bo kar ukazano, da je treba še dokapitalizirati banke, ker je to premalo. Kakšna politika se vodi, da imajo sedanje banke, če govorimo o NKBM in o Novi Ljubljanski banki, še vedno kapitalsko ustrezno 16 ali pa 19 %, kar ju dela nekonkurenčne v primerjavi z drugimi bankami, ob tem da se še prodajajo, je ta nekonkurenčnost še manjša, in kakšno politiko se dejansko ob tem zakonu še vodi. Ko sem govoril o teh milijardah, sem govoril o podatkih Ministrstva za finance; uradnih podatkih, ki so tudi javno povedani. Sedaj vprašanje, kaj se tukaj dogaja in kaj se dogaja ob vseh teh lepih besedah o boljšem upravljanju, o boljšem vodenju, o večjem nadzoru in tako naprej in tako naprej. Nič! Kdor to danes govori, tukaj, gospe in gospodje, to so prazne besede. Banke gredo svojo pot ne glede na to, kaj Državni zbor tukaj sprejema, in ne glede na to, katere seje tukaj zahtevamo o odgovornosti Banke Slovenije in tako naprej. Svojo pot gredo. Zaradi tega, ker se Državnemu zboru niti ne omogoči niti ne dovoli, da bi dobil tiste podatke od Banke Slovenije, ki so nujno potrebni za njegovo delovanje. Ker se vse skriva za bančno tajnost. V to smer gre seveda tudi eden izmed teh amandmajev, za katerega osebno menim, da ga ne boste podprli in je velika škoda, samo potem ko bo ponovno prišla ta vlada ali katerakoli druga vlada po davkoplačevalski denar, potem se je treba tudi na to spomniti, kaj se je dejansko dogajalo. Če danes govorimo o tem ali če nekateri menijo, da gre tukaj za neko dvoličnost, ko na eni strani zahtevamo odgovornost Banke Slovenije, na drugi strani pa podpiramo amandma, kjer naj bi Banka Slovenije dala soglasje za nadzorni svet oziroma za licenco – ne gre za nobeno dvoličnost. Na eni strani se zahteva odgovornost funkcionarjev Banke Slovenije, na drugi strani se pa gleda Banko Slovenije kot sistemsko institucijo, ki mora skrbeti za stabilnost bančnega sistema in tako naprej. Enkrat se jo gleda kot institucijo, enkrat se gleda pa glede na dejanja, glede na odgovornost, ki so dejansko tukaj bila. Pri vsej tej zadevi ne gre za nobeno dvoličnost, ampak gre enostavno za to, da če Banka Slovenije – in to je bilo povedano tudi na Odboru za finance in monetarno politike s strani predstavnikov Banke Slovenije –, ne bo dajala soglasja, ne bo dajala licenc, se lahko zgodi, da bo ena banka ostala brez nadzornikov. To je bilo povedano s strani Banke Slovenije. Mene tukaj bolj skrbi to, da so pa nekateri poslanci, moram žal tako reči, bolj veseli idej, ki jih pa daje stanovsko združenje bankirjev, ampak ne stanovsko združenje nadzornikov, ampak stanovsko združenje direktorjev, članov uprav. Lahko so strokovni, ampak še vedno so stanovsko združenje in še vedno kot direktorji, kot člani uprav gledajo na svoje interese in ne na interese nadzora. V to morate biti prepričani. To dajem samo za zraven, kajti nadzora tukaj dejansko ni bilo. Tudi če govorimo o tem, kako so rastli krediti od leta 2004 naprej ali pa, če želite, 2006 naprej ali pa 2008, kako so potem seveda padali. Lahko več ali manj govorimo o tem, da smo od Banke Slovenije, od takratnih guvernerjev, od viceguvernerjev, ki so danes eni in isti, dobivali informacije: bančni sistem je stabilen, prihranki so varni. Seveda so varni, ko davkoplačevalci še enkrat plačajo svoje iste prihranke prek davkov! In to je tragika ali pa tragikomika; za nekatere je to tragika tega sistema in tudi te zakonodaje, ki jo sprejemamo. Danes žal, gospe in gospodje, ob vsej tej zmešnjavi, pravni zmešnjavi, na katero opozarja tudi Zakonodajno-pravna služba, se bojim, da točno ne vem, če smo dejansko preučili vse te člene, kaj dejansko pomenijo. V nekaj sem pa prepričan. Pomenijo to, da bo Vlada lahko kadarkoli prišla in bo rekla: dajte nam več denarja za banke. Zakaj pa? Kaj pa te banke sploh še delajo? Pravijo, da ne kreditirajo gospodarstva, pravimo, da sedijo na kupu denarja, ki ga ne morejo niti obračati, ker danes nima nobene vrednosti v Evropi in so pač te obrestne mere relativno nizke, ali pa jih sploh ni, ali pa so negativne. Tudi ne more biti politika tista, ki bo rekla, da dajte več kreditov. Tudi s tem se ne strinjam. Ampak spodbujamo zdaj nekaj in pravzaprav ne vemo, kaj bi, zaradi tega ker sem tudi prepričan, da isti nadzori sveti in iste uprave ne bodo nič spremenile na področju upravljanja in vodenja in tako naprej in tako naprej. Nič se ne bo spremenilo, gospe in gospodje. Status quo bo šel naprej, s tem zakonom ali katerimkoli drugim zakonom. Mislim, da je odgovornost Državnega zbora za to zakonodajo zelo velika in ker je velika, je tudi popolnoma naravno, če želite, da želi dobiti podatke od Banke Slovenije. Ta amandma je pa vedno – že nekaj let enostavno negativen odziv. V čigavem imenu? V imenu ljudi, ki plačujejo sami sebe, sami sebi vloge, dvakrat, trikrat? Gospe in gospodje, to ni pravično! Ni pravično do državljanov in državljank. Če boste podprli amandma Slovenske demokratske stranke, da se dejansko lahko ti podatki dostavijo oziroma predložijo tudi Državnemu zboru, potem bomo v SDS razmislili tudi o tem, da bi sprejeli drugačno odločitev o tem zakonu kot to, da ga bomo enostavno zavrnili. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Luka Mesec. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! V Združeni levici imamo tri razloge, zakaj tega zakona ne moremo podpreti. Prvi je, kot rečeno, da nas skrbijo posledice bančne unije za delovna mesta in razvoj evropskih gospodarstev. Drugi razlog, zakaj ga ne moremo podpreti, je, ker ohranja prepoved soodločanja delavcev, zaposlenih v bankah. Tretji razlog, zakaj ga ne moremo podprti, pa je zaostrovanje kazni in nadzora Banke Slovenije in Evropske centralne banke nad poslovanjem bank, kar je sicer pozitivno, a po drugi strani nesprejemljivo, ker ti sami centralni banki ostajata brez demokratičnega nadzora in – kot sem že zadnjič dejal – dobivata nek status Rimskokatoliške cerkve. Banka Slovenije, kljub temu da je v bistvu državna institucija, postaja napol x-teritorialna enota, ki se je živ bog v tej državi ne more dotakniti. Če preidem k prvi točki, kaj ta zakon glede bančne unije uvaja. V središču ideje tega zakona je, da bi nadaljnje krize v bančnem sektorju preprečili s kapitalskimi blažilniki, ki jih ohranja. Ta zamisel, torej, da je mogoče krize kapitalističnega gospodarstva preprečiti s tovrstnimi ukrepi, je napačna in naivna. Napačna je zato, ker tržnega gospodarstva brez ciklov ni in ga ne more biti, naivna pa zato, ker so najbolj nevarni elementi svetovnega finančnega sistema tudi po krizi ostali nedotaknjeni. Velikost bančnega sektorja v Evropi in sploh na Zahodu je še večja kot pred izbruhom krize, še bolj je porastlo tako imenovano bančništvo v senci, zato ker niti en, niti en špekulativni finančni instrument v Evropski uniji po izbruhu krize ni bil prepovedan. Investicijsko bančništvo, ki bi moralo biti ločeno od komercialnega, kot je bilo to urejeno po veliki depresiji v tridesetih, je še vedno zlito eno v drugo, tako kot je bilo to pred krizo največje banke, tako imenovane too big to fail, pa so še vedno prevelike, da bi propadle. ravno tako kot so bile leta 2008. Leta 2013 je bila skupna bilančna vsota vseh evropskih bank 44 tisoč milijard evrov. Evropski reševalni sklad, ki ga zdaj ustanavljamo z direktivami, ki jih ustanavljamo z direktivami, ki jih uvajamo tudi v slovensko zakonodajo pa bo znašal 55 milijard evrov. Se pravi, na eni strani imamo bančni sistem v Evropi, težak 44 milijard evrov, na drugi strani imamo reševalni mehanizem, težak 55 milijard evrov. Lahko si sami ustvarite sliko, da je tak reševalni mehanizem kaplja v morje za glomazen bančni sistem, ki naj bi ga reševal, če pride do nove finančne krize. Na papirju so te ideje dobre, ampak v praksi, kot vidimo, so kaplja v morje in ne bodo dosegle želenega rezultata. Nadalje. Zakon zahteva zaradi novih kapitalskih blažilnikov višjo kapitalsko ustreznost bank. Na tem mestu še enkrat poudarjam, da banke na periferiji zaradi tega ne bodo mogle slediti bankam v centru pri zagotavljanju te ustreznosti. Zato je najverjetnejša posledica uvajanja bančne unije, da se bo monopol bank iz Zahodne Evrope, predvsem nemških, francoskih in britanskih, še okrepil. Vse to bo šlo na škodo gospodarskega razvoja, saj je kapital, ki ga je po vsej evropski periferiji, tako vzhodni kot južni, že tako ali tako premalo, se bo še bolj koncentriral v bančnih sistemih evropskega centra. Na ta način, če se ne bo kapital prelival v periferne evropske države, do leta 2020 nikakor ne bomo mogli doseči ciljev Evrope 2020, se pravi, dviga zaposlenosti in zmanjšanje revščine. Če pogledamo trenutne statistike in želje, bomo videli naslednjo sliko. Cilj Eurostata je 75 % zaposlenost po vsej južni periferiji, se pravi, 75 % prebivalstva bi moralo biti delovno aktivnega. Ostalih 25 %, se pravi šolajoči se otroci, upokojenci in brezposelni, ta delež naj bi znašal 25 %. Če pogledamo realno sliko na periferiji zdaj, bomo videli, da je ravno zaradi pomanjkanja kapitala in investicij delovno aktivnega prebivalstva 60 %, se pravi ne 75 %, kot naj bi bilo po ciljih, 40 % in ne 25 pa je delovno neaktivnega in to kljub temu da iz držav evropskega juga vsako leto odide na stotisoče mladih, ki v teh državah enostavno ne najdejo zaposlitev in si ne morejo urediti primernega življenja, kot to doživljamo zadnjih 5 let na žalost tudi v Sloveniji. Ob tem je treba še poudariti, da smo v Sloveniji s kapitalsko ustreznostjo že tako ali tako pretiravali. NLB in NKBM trenutno izkazujeta 20 % kapitalske ustreznosti ali več, kar je enkrat več od predvidenega. Pa kljub temu še vedno ne kreditirata gospodarstva. Ves ta prvovrstni kapital, ki ga je država z reševalnimi milijardnimi reševalnimi paketi investirala v bančni sektor, da ga je rešila pred zlomom, zdaj leži v bilancah bank, medtem ko gospodarstvo ne more priti do kreditov, mala in srednja podjetja pa se zadolžujejo v tujini. Ob tem ko največji dve sistemski slovenski banki izkazujeta 20 in več odstotkov kapitalske ustreznosti. Če preidem na drugo točko, zaradi česar ne moremo tega zakona podpreti, to je, da povečuje pristojnosti Banke Slovenije, hkrati pa jo še vedno prepušča povsem izven dosega kakršnekoli demokratične kontrole, bi rekel naslednje. Pristojnosti Banke Slovenije pri nadzoru nad delovanjem bančnega sistema, predvsem v smislu sankcioniranja bank, ki ne upoštevajo njenih navodil, se s spremembami zakona o bančništvu povečujejo. Prav tako se prenaša delovanje sistema za bonitetni nadzor na Banko Slovenije. Kolege koalicijske poslance bi tukaj rad spomnil, da je to že drugič v tem kratkem mandatu, ko povečujejo pristojnosti Banke Slovenije, hkrati pa niso sprejeli še nobenega zakona, ki bi Banko Slovenije podredil ciljem te družbe, tega gospodarstva in ki bi omogočil dejanski družbeni nadzor nad njo. Tukaj še enkrat poudarjam, da Banka Slovenije in celoten evropski bančni sistem z ustanavljanjem bančne unije dobiva status, kakršnega recimo uživa Rimskokatoliška cerkev, se pravi x-teritorialna enota. Ob tem je potrebno spomniti na vse škandale, ki smo jim bili zadnja leta priča v Banki Slovenije, in ob tem človek dobi občutek, da manj kot je zaupanja v delovanje Banke Slovenije, več pristojnosti bi ji vlada rada podelila, ni pa pripravljena sprejeti ali vnesti vanjo nobene varovalke. Za konec pa se moram ustaviti še pri tistem sramotnem 33. členu, ki prepoveduje sodelovanje zaposlenih pri upravljanju v nadzornem svetu in upravi banke. Tukaj sva poslanski skupini Združena levica in SD predlagali amandma, da se to odpravi, ampak na odboru ni bil sprejet. To nas žalosti, ker vsi vemo, da bančni sistem obvladujejo menedžerske in kapitalske elite, ki ne delujejo samo mimo nadzora državljanov, ampak tudi mimo volje večine zaposlenih v teh bankah. Razlika med nami pa je, da vladajoče stranke in desne opozicije ta monopol menedžerske in kapitalske elite očitno ne moti. Zelo rado se govori o lovkah, o hobotnicah in o ne vem še kom, ne bi pa naredili nič, da bi jih dejansko odrezali od korita. Sodelovanje delavcev pri odpravljanju ni rešitev za vse probleme, tega se zavedamo. Bi bil pa majhen, a pomembne korak k odpravljanju tega škodljivega monopola menedžerske in kapitalske elite v slovenskih bankah. Seveda bančne uprave in nadzorniki nočejo, da bi jim predstavniki zaposlenih dihali za ovratnik in gledali pod prste, ampak tukaj bi spomnil, da je celo predsednik Združenja bank dr. France Arhar na odboru, kljub temu da je Združenje bank v preteklih letih zagovarjalo prepoved imenovanja predstavnikov zaposlenih v nadzorne svete, to mnenje spremenil. Očitno se je Združenje bank v tej krizi nekaj naučilo, Vlada in vladajoče stranke ter desna opozicija, ki temu še kar nasprotujejo, pa očitno ne. Tukaj je ironično, da na spletni strani Vlade med tem beremo, da je spodbujanje razvoja socialnega podjetništva, zadružništva in ekonomske demokracije ena od petih prioritet Vlade. Ena od petih prioritet Vlade naj bi bila ekonomska demokracija. Če je res tako, potem vladajoča stranka deluje, s tem ko prepoveduje zaposlenim, da bi nadzirali, da bi sodelovali v nadzornih odborih in upravah bank, proti lastnim deklariranim ciljem. Prav pri tem zakonu ste imeli možnost, da podprete amandmaje Združene levice in Socialnih demokratov, ki to prepoved črtajo in zaposlenim v bankah dajo enake pravice, kot jih imajo delavci v drugih podjetjih. Ampak ta zavezanost ekonomski demokraciji je očitno zgolj na površju, zgolj na ravni fraz. Kolega Verbič je na zadnji seji odbora zelo lepo povedal, kam pes taco moli, ko je rekel: "Lastniki bank so tisti, ki s sistemom vodenja in upravljanja nekako postavljajo vse vzvode in mehanizme, da je ta pretok soupravljanja lahko tudi vzpostavljen." To seveda ne drži. Ravno obratno. Država bi morala biti tista, ki mora delavcem zagotoviti pravico do soodločanja in ne lastnik. Namreč ravno antagonizem med delom in kapitalom je tisti, zaradi česar mora država poseči v ekskluzivno pravico lastnika do upravljanja podjetja in omogočiti zaposlenim in širši skupnosti, ki so odvisne od poslovanja zlasti sistemskih bank, da sodelujejo pri upravljanju in odločanju. Dalje pa je gospod Verbič povedal še tole, citiram: "Če se vrnem sedaj še na to našo zgodbo državne lastnine v slovenskih bankah, ne pozabljajmo, da so zelo jasno začrtani cilji , kaj se s to družbeno lastnino ali državno lastnino v naslednjih letih bo zgodilo, in postavljeni so tudi roki do kdaj naj se država s svojo lastnino ali 100% ali pa v nekem deležu umakne. In zaradi tega menim, da je neprimerno, da se sedaj katerekoli lastnike, domače ali tuje, omejuje s tako določbo v zakonu." Konec citata. Težko bi bilo bolj iskreni. SMC je očitno za prepoved soodločanja zaposlenih v bankah zato, ker noče omejevati privatnih lastnikov, še posebej pa ne tistih, ki bodo v skladu z vašimi načrti po likvidacijskih cenah kupili banke; tiste banke, ki so lani in predlani pogoltnile 3,6 milijarde davkoplačevalskega denarja. Sedaj te banke po likvidacijskih cenah prodajamo, možnosti delavskega soupravljanja pa ne bomo sprejeli, zato da ne bi novi privatni lastniki imeli problema z zaposlenimi, ko bodo krčili stroške, odpuščali in rezali sploh v bankah. Primer tega je, recimo, NKBM, o kateri beremo v današnjem Delu. V to banko je država v preteklih dveh letih vložila več kot milijardo evrov. Danes beremo, da jo, pazite, ameriški sklad špekulativnega kapitala Apolo kupuje za 200 milijonov evrov. Se pravi, temu zasebnemu lastniku smo dali 800 milijonov državne subvencije, hkrati pa razlastili 100 tisoč malih delničarjev in obvezničarjev. In sedaj ne sprejmemo soupravljanja delavcev pri upravljanju tega podjetja, zato da bo lahko nek špekulativni sklad, ki jo verjetno kupuje, zato da bo jo bo izčrpal in prodal naprej, lahko s to banko ravnal po svoji vesti, kot mu polno omogoča lastninska pravica, ki jo bo za petkrat premajhen denar dobil. Glede na to, kako zelo se trudite ugajati Bruslju, finančnim trgom in tujim investitorjem s to privatizacijo, me čudi, zakaj se niste raje kot v Stranko modernega centra preimenovali v Stranko mednarodnega kapitala. Rad bi zelo jasno povedal, kot sem povedal že na odboru, da zaposleni v bankah, v državah, ki imajo zelo podobne bančne sisteme kot Slovenija, na Češkem in v Avstriji, imajo pravico do tretjine članove nadzornega odbora in do člana uprave in ni nobenega utemeljenega razloga, zakaj slovenski bančni uslužbenci ne bi mogli imeti enakih pravic. Vlada se tukaj površno in z veliko mero zavajanja sklicuje na to, da je ta prepoved v našem pravnem redu že dolgo, a dejstva so čisto drugačna. V prvem zakonu o bančništvu te prepovedi ni bilo. Vladni predlog novega zakona o bankah, ki je bil v Državni zbor vložen leta 1998, prav tako ni vseboval te prepovedi, ampak je omejeval participacijo delavcev ne na eno tretjino, kot jo določa Zakon o sodelovanju delavcev pri upravljanju, ampak na eno petino v nadzornem odboru. Leta 2006 pa je bil izsiljen amandma, ki je dejansko uvedel prepoved sodelovanja zaposlenih pri upravljanju bank. Šele leta 2006. Se pravi, pogovarjamo se o zgodbi, stari 8 let, ne pa, da je ta zadeva v Zakonu o bančništvu že od nekdaj. Poleg tega je po našem mnenju taka prepoved protiustavna, ker je v nasprotju s 14. členom Ustave, torej z načelom enakosti, če delavsko soupravljanje velja za vsa podjetja, mora veljati tudi za bančni sektor, ampak tukaj v podrobnosti ne bi šel, ker v Združeni levici ne rabimo razlag Ustavnega sodišča, da bi zagovarjali to osnovno elementarno pravico delavcev do soodločanja. Vlada in Banka Slovenije sta v vseh teh razpravah ponudila samo en argument proti, in sicer tole: razlog za drugačno ureditev soupravljavskih pravic delavcev v bankah je v posebnih nalogah nadzornega sveta bank. Ključna pri tem naj bi bila dodatna pristojnost dajanja soglasja k določitvi poslovne politike bank, saj lahko pride do konflikta interesa člana, se pravi delavskega člana nadzornega sveta, ki bi bil zdaj po eni strani oblikovalec poslovne politike banke, hkrati pa zaposlen v banki, ki to politiko izvaja. Oprostite, ampak to je popoln nesmisel. O čem pa naj zaposleni odločajo, če ne o politiki banke? Nasprotje interesov med delom in kapitalom, še enkrat, ni razlog, da se soodločanje prepove, ampak je ravno razlog, zakaj ga rabimo: zaradi tega, ker sta delo in kapital dostikrat v konfliktu interesov. Zato zaposleni morajo imeti besedo pri tem, kako se pelje politika podjetja, tudi banke. Kot sem rekel že na začetku, v Avstriji, na Češkem imajo praktično enako bančno zakonodajo, pristojnosti nadzornih svetov so enake. Ampak tam nihče ne meče delavcev iz nadzornega sveta. Pa poglejmo v Slovenijo. Recimo, Nadzorni svet NLB, predsednik je direktor pravne svetovalne firme RMG d. o. o. Drug član upravnega odbora je zaposlen v firmi British Petroleum, torej po tisti firmi, ki je po naftni katastrofi v mehiškem zalivu, ki je sprožila ekološko katastrofo, se kasneje preimenovala v BOP. Potem je notri še en član uprave Zavarovalnice Triglav in član uprave Gorenja. Skratka, bog ne daj, da bi o poslovanju banke odločali predstavniki zaposlenih, ni pa problem, če o tem odločajo direktorji privatnih firm in tujih multinacionalk, ki so najbrž tudi hkrati stranke te iste banke. Tako politiko se očitno gremo pri nas. Če že gledamo v tujino, poglejmo tudi takrat, ko so v tujini kakšne dobre prakse, in ureditev bančništva v primerljivih Avstriji in na Češkem je definitivno praksa, ki bi jo v Sloveniji mogli posnemati. Nikakršnega utemeljenega razloga ni, da je bil ta amandma zavrnjen in da tega Vlada noče sprejeti. Vlada, ki pravi, da je eden njenih petih ključnih ciljev, ključnih vrednot ravno soupravljanje delavcev pri upravljanju podjetij. Lepo vas prosim, ampak to je nesprejemljivo in nerazumljivo! Zakaj to počnete? Ker imam še nekaj časa, bi se dotaknil še na kratko amandmajev NSi in ZaAB k 53., 54. in 55. členu. S temi amandmaji se predlaga, da bi Banka Slovenije izdajala posebne licence članom nadzornega sveta, podobno kot jih izdaja za člane uprav. Tukaj se za spremembo strinjam z mag. Verbičem, da se z licenciranjem članov nadzornih svetov ne bi izboljšalo nadziranje bank ali pa se ne bi preprečilo odstopanje od normalnega bančnega poslovanja. Namreč, usoda slovenskih bank v tistih kriznih, ključnih letih pregrevanja med 2004 in 2008, ko je nastala osnova za vse te slabe terjatve, ki jih zdaj z milijardami davkoplačevalskega denarja zadnja leta rešujemo. V bistvu tam ni bilo, niso bile osebne hibe nadzornikov in članov uprav, ampak je do pregrevanja prišlo zaradi vstopa Slovenije v evrsko območje. Povzročila ga je razlika med obrestno mero v Sloveniji in obrestno mero na medbančnih trgih. Ta je bila tako velika, se pravi obrestna mera v Sloveniji je bila toliko višja od tiste na medbančnih trgih, da se je pač enostavno vsem splačalo zadolževanje in da je kapital enostavno moral teči sem. To je prekletstvo monetarne unije, ko imamo različno razvite države v njej. V času pregrevanja je v takih unijah denar prepoceni, v času krize pa je predrag. In nobene licence tega problema na žalost ne morejo rešiti, pomagalo pa bi, če bi Banka Slovenije v tistih letih, se pravi 2004 do 2008 zaostrila kriterije kapitalske ustreznosti in če bi takratna SDS koalicija ne bi izvajala procikličnih politik, kot je bilo zniževanje obdavčitve za kapital in najbogatejše, kot je bilo financiranje izgradnje avtocest z zadolževanjem v letih, ko se je gospodarstvo že tako pregrevalo, ali predčasno poplačilo dolga do domačih bank v letih, ko je bilo kapitala že tako ali tako preveč. In to v časih, ko je gradbeništvo rastlo po 15 % na leto, na kar so vsi razumni ekonomisti opozarjali, da se ne more končati drugače, kot s katastrofo, krediti so pa rastli po stopnji 30 %. Lahko nas reši razumna politika v takih časih, ne morejo nas pa, na žalost, rešiti licence in sklicevanje pač na osebno integriteto članov uprav. Kadar so problem sistemski pojavi, jih, na žalost, moramo rešiti sistemsko. Toliko za začetek in hvala lepa.
Želi še kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. Spoštovani predsednik, glede na to, da tudi razpravljamo k amandmaju, upam, da me ne boste prekinjali, če bom imel malo širšo razpravo, glede na to, da so vsi predhodniki temo imeli. Spoštovane kolegice, kolegi, predstavniki Ministrstva za finance, spoštovana državna sekretarka! Kaj je najbolj moteče meni osebno pri tem zakonu, da nekako tako s strani koalicije kot državne sekretarke smo lahko poslušali, da ta zakon naj bi zagotovil, bi rekel predvsem boljše korporativno upravljanje in pa boljše poslovanje bank in da gre tukaj predvsem za prenos evropskih direktiv, prenos direktiv evropskega parlamenta. V to nisem prepričan. Ampak, zakaj? Zaradi tega, ker ne prejšnja vlada ne sedanja vlada še ni postavila jasnih ciljev bankam v državnem lastništvu. Sam zakon, spoštovane kolegice in kolegi, spoštovana vlada Mira Cerarja, ne bo prinesel boljših poslovnih rezultatov, če lastnik ne bo postavljal jasnih ciljev. Lastnik v večini petih bank je država in zato je sedaj odgovorna ta vlada in pa Ministrstvo za finance. Nimamo ne strategije upravljanja državnega premoženja, ki bi morala biti napisana junija 2014, nimamo ne predloga za člane nadzornega sveta SDH, ki bi moral biti poslan Državnemu zboru julija 2014, zaradi tega ker se vlada Mira Cerarja, pa tudi prejšnja vlada nista mogli zmeniti glede kadrovanja. Če se že ne morete zmeniti glede kadrovanja, mislim, da bi morali pa vsaj izpisati jasne cilje, kaj se s temi bankami pričakuje. In mene kot davkoplačevalca prvo zanima, ali sploh obstaja kakšno upanje, da bomo slovenski davkoplačevalci teh 5 milijard kdaj dobili nazaj. In te cilje, tem bankam bi seveda morala postaviti še takrat vlada Alenke Bratušek, ko se je vložilo 5 milijard evrov v sanacijo bančnega sistema, december 2013. Niti enega cilja danes te banke nimajo. In kako naj potem uspešno merimo ali banke uspešno poslujejo ali ne? Niti enega cilja, vsaj v javnosti ni bilo. In jaz sem prepričan, da tukaj tudi nosi odgovornost sama banka Slovenije, da ni dala neke zaveze, čeprav so oni regulatorji, vendar na nek način je bilo njihovo sodelovanje pri tej sanaciji bančnega sistema dokaj aktivno. Glede samih amandmajev in glede same strukture tega zakona, jaz mislim, da je bilo povedano veliko. Osebno sem razočaran, da lahko pride v Državni zbor en zakon s 408 členi, na katere potem več kot 100 členov moramo amandmirati, ker so slabo pripravljeni. In tukaj bi jaz res naprosil državno sekretarko za pojasnilo, kje je ta zakon o bančništvu ZBan-2 bil pripravljen. Ali je bil pripravljen na Ministrstvu za finance ali je bil pripravljen na Banki Slovenije ali so sodelovali kakšni zunanji sodelavci tukaj ali so zunanji sodelavci za to dobili kakšno plačilo ali niso dobili kaj plačila? Kajti tako slabo pripravljenega zakona, nepreglednega, že dolgo časa v Državnem zboru ni bilo. Verjetno, glede na to, da je Slovenska demokratska stranka v prejšnjem mandatu vsaj dvakrat predlagala spremembo oziroma dopolnitev Zakona o bančništvu in Zakona o Banki Slovenije, lahko pridemo do zaključka, da se samo stranka SDS zaveda problema, ki ga imamo. Kajti, tako v prejšnjem mandatu je koalicija Vlade Alenke Bratušek vedno vehementno zavrnila vse te naše predloge. In sedanja koalicija Mira Cerarja je ponovno na matičnem odboru za finance in monetarno politiko zavrnila amandma Slovenske demokratske stranke, ki se zavzema zgolj za neko transparentnost in da bodo davkoplačevalci na nek način lahko vedeli, čemu je bilo namenjenih teh 5 milijard. Vendar na Odboru za finance je bil z veliko večino ta naš amandma zavrnjen, ta amandma. Mogoče bomo še več spregovorili po tem, ko bo na dnevnem redu. Bi pa samo kolegu Mescu povedal, njegova navada je že tako, da nekaj pove, potem pa odhiti ven, problematizira sanacijo NKBM. Vložili smo skoraj eno milijardo, zdaj jo bomo prodali za 200 milijonov. Jaz mislim, da je treba vprašati po odgovornosti tiste, da smo vložili skoraj eno milijardo, danes pa bomo za banko dobili samo 200 milijonov. In to pomeni, da tisti denar, ki je bil vložen, je bil dan v neko luknjo, zelo globoko luknjo. In jaz vidim problem tukaj, ne pa zdaj, da jo bomo prodali za 200 milijonov evrov, ampak predvsem zaradi česa je bilo treba dati 800 milijonov oziroma skoraj eno milijardo in kdo je tu odgovoren, da bomo zdaj dobili na drugi strani samo 200 milijonov evrov kupnine. In jaz sem osebno prepričan, da edino orodje, da preprečimo, da bodo slovenske banke že tretjič sanirane na račun davkoplačevalcev, je seveda njihova privatizacija in umik države iz gospodarstva. Kajti jaz sem prepričan, če bi politika v letu 2001 sledila politiki in predlogu privatizacije, slovenskim davkoplačevalcem v letu 2013 s 5 milijardami evrov ne bi bilo treba sanirati bančnega sistema in bi teh 5 milijard namenili za javno šolstvo, javno zdravstvo ali za kaj drugega. Tudi glede izjav, ki jih je dal Luka Mesec, Združena levica, izpostavljal predvsem problematiko sodelovanja zaposlenih pri poslovodskih organih banke, tako v upravi kot v nadzornem svetu. Jaz osebno nekako na to nimam nekega negativnega pogleda, mene to ne bi motilo, če bi bili. Je pa zanimivo, da obstaja pa sindikat bančništva. Sindikat bančništva obstaja in jaz sem si, zanimivo, pogledal, kajti sindikat bančništva bi lahko tudi tukaj pripomogel k temu, da bi poskušal prepričati nas, poslance, ali pa predvsem regulatorja Banko Slovenije, da bi bila ta uvedba smiselna. In jaz sem zdaj šel na spletno stran Sindikata bančništva Slovenije in zanimivo je, kaj je 5 glavnih, bi rekel, naslovov na njihovi uradni spletni strani: Kompasova ponudba za člane sindikata banka, first minute počitnice, zimske bančne igre, pohod bančnikov Slovenije, letne športne igre bančništva. To je naslovnica, zdaj če bi bilo res tako v interesu zaposlenih, jaz mislim, da bi morala biti udarna stran tudi na spletni strani sindikata bančništva, glede na to, da se danes razpravlja tukaj o Predlogu zakona o bančništvu, da se ta njihova stvar noter da. In verjetno se tudi sam sindikat bančništva se raje ukvarja z drugimi stvarmi, kot da bi se ukvarjal s korporativnim upravljanjem bančništva. Danes jaz tudi pogrešam predstavnike Banke Slovenije, regulatorja, zakaj jih ni. Iz medijskih informacij pa verjetno se raje ukvarjajo z reševanjem imperija Petana in pa DZS. In to je skrajno zaskrbljujoče in s to politiko in s tem nadaljevanjem sem jaz skeptičen, da bomo izboljšali poslovanje slovenskega bančnega sistema, ki je v državni lasti, in jaz mislim, da za rezultat bank je v prvotnem pomenu odgovorna vlada.
Besedo ima dr. Franc Križanič.
Spoštovani visoki zbor! Tudi jaz bom nekoliko širši pri tem amandmaju, kar je nekako navada, da se pri prvem amandmaju nekoliko širše tudi pove, ko je ta način razprave. Kar je v tem zakonu pomembno in je vsekakor za pozdraviti, so ravno kapitalski blažilniki, zmanjšanje vpliva bonitetnih agencij na odločitve o dodeljevanju kreditov do popolne relativizacije in pa tudi drakonske kazni, ki seveda terjajo potem od članov uprav in nadzornih svetov ustrezno previdnost. Te kazni so nastale ali pa so prišle v zakon povsem jasno zato, ker želi sedaj skupni evropski regulator poenotiti nadzor in preprečiti, da bi se prenašali s sedeži na različne strani in si s tem zmanjšali nevarnost za kazni. Problem slovenskega kreditnega sistema v osnovi zadaj, čisto na dnu, zakaj pravzaprav gre, je različna ročnost, ki jo imajo banke pri depozitih ali kreditih, če jih najamemo na medbančnem trgu, ta ročnost je kratka, ti krediti zelo hitro zapadejo, večina vlog je vezana na zelo kratek čas, in precej daljša ročnost, ki jo je realno za pričakovati, ko banke posojajo denar, zlasti v gospodarstvu, za različne projekte, pa tudi prebivalstvo za stanovanjska posojila. In čim dregnemo v to razmerje, lahko prikažemo celo vrsto terjatev kot slabe terjatve. Poljubno, poljubno. Gospod Pogačnik, replika, žal mi je, da gospoda Širclja ni, ker je rekel, da je še 4 milijarde, še 10 milijard je lahko slabih terjatev. Ko boste rekli, zdaj pa vse naenkrat vrniti, tisto podjetje tega vrniti ne bo moglo. Danes je Statistični urad objavil – tako da boste lahko pogledali v računalnik –, poslovanje podjetij v letu 2014. In predelovalne dejavnosti imajo 50 % pokrita sredstva s kapitalom, če gledate pa dolgoročna sredstva pa 80 %. Se pravi, kratkoročno so nekoliko izpostavljene. 50 % zakreditiranost ali 50 % kredit, ki ga imaš v svojih sredstvih, je normalen za centralno evropsko gospodarstvo. To je naša tradicija, to je naš razvoj, nastal je na nemškem, nastal je zaradi zaupanja v borzo in zaradi strahu pred begom kapitala. Mi smo pa zdaj sami sebi organizirali nek bega kapitala. Ta kriza je seveda nastajala in se je dodatno zaostrila, ko se je povečal obseg kreditov. Mi smo imeli še leta 2004 razmerje med depoziti in krediti 1 : 1, in je to zelo varno in zelo konservativno. Od 2004 do 2008 so se ti krediti izrazito napihnili zaradi različnih razlogov in med tem napihovanjem kreditov je tekel tudi poseben projekt umika države iz gospodarstva, ki je spodbujal menedžment, da je najemal kredite za povsem iracionalno nakupe notranjih deležev. Cela vrsta podjetij, ki je zdaj pred prodajo, je v to zdrknila ravno zaradi tovrstnega najemanja kreditov. Odplačila za te kredite so bila pa možna samo iz profita. In ko profita ni bilo več, jasno, je podjetje oziroma je tisti projekt, tisto ni bilo podjetje, to so bili neki skladi ali pa kar oseba, je ta zašel v težave, in to v velike težave. V tem obdobju je prišlo do premika, mislim da, če gledamo samo neto dolg bank, leta 2004 so bile dolžne tujim bankam oziroma v tujini na sploh 2 milijardi več, kot so si sposodile, leta 2008 pa 8 milijard. To je bil ta premik. Zdaj so pa zopet, veste, Zdaj so pa za skoraj milijardo upnik. Prišlo je do velikega premika, do velikega odliva iz Slovenije, ravno zato, ker so bili ti krediti na medbančnem trgu našim bankam dani zelo kratkoročno. Država je to nadomestila tako, da je banke deloma dokapitalizirala, v večji meri pa šla notri z depoziti, in to dovolj velikimi, da je do julija, točno se ve, do julija 2010, gospod Verbič je govoril o padanju, zmanjševala se je rast, ampak obseg kreditov je pa še naraščal do julija 2010, gospodarstvo, govorim o kreditih gospodarstvu. Julija 2010 po uspešni dokapitalizaciji Ljubljanske banke pa je Banka Slovenije sprejela ostro regulacijo, kakršne se Nemci niso upali sprejeti za svoje banke, so rekli, šele leta 2019 bo veljala, povečanje kapitalske ustreznosti. In takrat so se začeli krediti hitro zmanjševati, hitreje pri tujih bankah kot pri domačih, ampak tudi pri domačih. In tako so kreirali dodatne slabe kredite. Zakaj? Ko enkrat imaš nek kredit vzeti v pričakovanju, da ga boš v desetih letih odplačal, pa ti potem rečejo, zdaj ga pa takoj vrni, postaneš slab kreditojemalec. In to gospodarstvo, ki je imelo takrat 21 milijard evrov kreditov in mislim da že 25 milijard evrov izvoza, leta 2010 ali pa 23 milijard, govorim trenutno na pamet. Danes, ko so banke skrčile kredite, je samo še slabih 12 milijard evrov kreditov pa 28 milijard evrov izvoza pa 37 milijard evrov bruto domačega produkta pa 70 milijard evrov obratnih sredstev. Kako mora biti to slab kredit? Dajte mi to povedati. Nemogoče. Ta zakon seveda izboljšuje upravljanje, po drugi strani pa ne daje tistega, kar bi pravzaprav mi rabili, to je revizije razmerij, ki so nastala s tisto bančno sanacijo leta 2013, da bi preprečili odliv sredstev, ki so bila za ta namen dana. Tako nam bo ostal en velik javni dolg, banke bomo pa razprodali poceni, jasno, tam po meritvah bodo pa rekli, pa še tukaj je možno pa še tam je možno, pa še ne vem kaj je možno, in zato jo potem zastonj prevzamejo. To bi bilo treba preprečiti, ta zakon tega ne preprečuje niti ne daje osnov, da bi se to lahko preprečilo. Osnovni problem pa je seveda v tem primeru kadrovski. Toliko za zdaj. Hvala.
Besedo ima mag. Dušan Verbič.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Žal mi je, ker kolega Mesca ni tukaj, ampak kljub njegovi odsotnosti si bom dovolil dati nekaj besed oziroma odgovor v zvezi z razpravo na mandatnem delovnem telesu, tema Soupravljanje zaposlenih. Tudi ta visoki zbor bi rad spomnil, tako kot sem tudi na mandatnem delovnem telesu omenil, da v zvezi s soupravljanjem zaposlenih v bankah, je bila že to tema Ustavnega sodišča iz leta 2003. Mislim, da gospod Mesec in tudi ostali, smo seznanjeni s to zadevo. Ustavno sodišče je povedalo, kaj pomeni soupravljanje v bančništvu. Govorim zdaj o veljavnem zakonu o bančništvu, ZBan-1. Druga zadeva. Sem vesel, ko je kolega opozicijske poslanske skupine omenil sindikat in delovanje sindikata v bančnem sistemu. Po mojem vedenju je interes uprav bank, ne glede na lastnino, velik, da je dobro sodelovanje z zaposlenimi. In če se tukaj dotaknem samega sindikata, nekaj je bilo že rečeno, je pa res, da za vse banke razen za Novo Ljubljansko banko obstaja sindikat bank. Nova Ljubljanska banka ima svoje združenje. In če pogledamo ne tako daleč nazaj, so bili popolnoma javni podatki, da so bančni uslužbenci, sploh kar se tiče bank v državni lastnini, bili pred zadnjim obdobjem zelo solidno plačani. Tisto, kar je zelo pomembno, imeli so ne tako majhen regres in tudi 13. plačo v primerjavi z drugimi, če govorim o gospodarskih subjektih. Zaključil bi kar se tiče soupravljanja in tega, kar je v medijih pred par dnevi bilo objavljeno, v časopisu Dnevnik. Preberem. Naslov je: Zaposleni v državnih družbah v pričakovanju višjega regresa. "Na tisoče zaposlenih v energetiki, podržavljenih bankah NLB, NKBM, Banki Celje ter drugih podjetjih z nestrpnostjo pričakujejo novico, ali bodo že v letošnjem letu deležni predkriznih regresov, ki so presegali tisoč 500 evrov, v nekaterih primerih pa celo 2 tisoč evrov. Popolnoma na mestu je vprašanje, ali je danes, ko davkoplačevalci vlagajo milijone v državne banke, predvsem v NLB, NKBM, Abanko, ali je to na mestu." Toliko v odgovor kolegu Mescu. Uvodoma je bilo tudi izpostavljeno, da ta predlog zakona, kaj sploh prinaša oziroma zakaj se je pripravljavec zakona toliko mučil in da ne bom govoril, tudi nekaj pikrih besed je bilo na vsebino. Rad bi samo spomnil na eno direktivo, in sicer Direktiva Evropske unije 2013/36, dejstvo je, da ta direktiva bi morala v slovenski pravni red biti že implementirana do 31. 12. 2013. Zanimivo, kaj ta direktiva govori. Zelo na kratko. Vsebuje nove določbe o sankcijah, učinkovitemu upravljanju in preprečevanju prevelikega zanašanja na zunanje bonitetne ocene. Tisti, ki se kolikor toliko spozna na bančni sektor, zelo dobro ve, kaj to pomeni. Ne bom govoril, še katere direktive je bilo treba in tudi zdaj, v teh časih je še, da se implementirajo. Ampak rad bi pa še enkrat poudaril nekaj. Kakšen je glavni namen sprememb tega predloga zakona? V prvi vrsti prenos zakonodaje Evropske unije, ki je bila spremenjena predvsem zaradi nedavno finančne krize in odgovor nanjo. Dejstvo je, da ta predlog zakona med drugim ureja pogoje za ustanovitev, poslovanje, prenehanje kreditnih institucij, pooblastila in postopke za izvajanje nadzora nad poslovanjem kreditnih institucij ter pooblastila in postopke za obvladovanje sistemskega tveganja v zvezi s kreditnimi institucijami. Tisto, kar je sila pomembno in očitno v bančnem sistemu do sedaj nekako ni delovalo v okviru pričakovanj, je področje upravljanja s tveganji, ki ni omejen samo na kreditna, tržna, likvidnostna in operativna, temveč vključuje tudi tisto, kar se pričakuje, in sicer tveganje koncentracij ugleda, skladnosti, strateškega tveganja. Se pravi, ta predlog zakona zajema celotno paleto predvidenih tveganj, na katere morajo banke biti še kako pozorne. Samo še stavek in bom tudi ponovil, ki je bilo uvodoma nekako omenjeno, da sam zakon praktično ne pomeni neke kvalitete in da bo vse v redu. Poudarjam, strinjam se s tem, kot sem tudi uvodoma omenil, noben zakon, še tako dober, ne omogoča dobrega delovanja, če temu ne sledijo v prvi vrsti in če smo v bančnem sistemu, v procesih upravljanja bank, ki predstavlja vodstvo ali uprava skupaj z nadzornim svetom tesno ob tem odgovorni lastniki in nenazadnje bančni regulator. In za konec. Nisem se še dotaknil 126. člena, ki je amandmiran s strani opozicijske Poslanske skupine SDS. Moram priznati, da imam v zvezi s tem amandmajem malo dilemo. Tisti, ki ste vpogledali ta amandma, piše takole, če preberem: "Če je banka prejela državno pomoč ali pa je predmet ukrepov po Zakonu o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank in če podatke iz 214. člena tega zakona potrebuje Državni zbor, delovno telo Državnega zbora ali preiskovalna komisija Državnega zbora." Tukaj imam dilemo sklicevanje na 214. člen, ker menim in sprašujem, ali je to lapsus ali je nehote napaka, kajti 214. člen je vezan na Zakon o bančništvu-1, mi se pa danes pogovarjamo o Predlogu zakona o bančništvu–2. V zvezi s tem predvidevam, da bodo predstavniki izvršilne veje oblasti prav gotovo lahko [[…]] [[znak za konec razprave]] Hvala lepa.
Besedo ima gospod Uroš Prikl.
Spoštovani predsednik, hvala lepa za besedo. Kolegice in kolegi! Zelo zanimivo je, da se sprejema Zakon o bančništvu prav v trenutkih, v dnevih, ko so naslovnice časopisov polne, kako se Nova Kreditna banka prodaja in da je realizacija že tik pred zdajci. Iskreno upam, da temu ni tako in da predno bo do realizacije prodaje druge največje banke v tej državi prišlo, se bo pošteno pretehtalo, kaj je za to državo predvsem pa za davkoplačevalce te države dobro in da se ne bo podleglo močnim, da ne rečem brutalnim lobističnim procesom, ki so prisotni. Zdaj pa o Zakonu o bančništvu. Kot sem že pri predstavitvi stališča Poslanske skupine Desus povedal, da seveda vidim v tem zakonu korak naprej, vidim neko dodano vrednost. V samem predlogu zakona gre za prenos nekaterih direktiv in uredb Evropske unije, gre pa tudi za neke kvalitativne premike. Gre za ureditev oziroma vzpostavitev stabilnega notranjega upravljanja, ki obsega jasno organizacijsko strukturo, učinkovitejše procese upravljanja tveganj vključno z načrti sanacije, primerne mehanizme notranjih kontrol in ustrezne politike in prakse prejemkov. Dalje, gre za nekatere dodatne višje kazni, globe, ki jih lahko banka izreče kršiteljem. Gre za ocenjevanje kreditnega tveganja, kjer se banke ne sme izključno in samodejno zanašati na zunanje in bonitetne ocene, temveč morajo upoštevati tudi druge informacije ter uporabiti zunanje bonitetne ocene kot enega od več dejavnikov procesov odločanja v kreditih. Uvaja se – zdi se mi, da je to bistvenega pomena – varovalni kapitalski blažilnik, proticiklični kapitalski vlažilnik, vlažilnik sistemskih tveganj, blažilnik za globalno sistemsko pomembno banko in blažilnik za drugo sistemsko pomembno banko. Nenazadnje to so ukrepi, s katerimi bomo lahko vzpostavili finančno stabilnost, predvsem pa varstvo vlagateljev, mednarodno konkurenčnost bančnega sektorja Evropske unije in tako dalje in tako naprej. Mislim, da so to poglavitni razlogi, ki me vodijo k temu, da bom ta zakon podprl, in večinsko stališče v Poslanski skupini Desusa je tudi takšno. Pa vendarle moram se tukaj fokusirati še zelo na kratko, ne sicer tako podrobno, kot je kolega Mesec govoril, ampak vseeno moja zaskrbljenost oziroma na nek način tudi užaloščenost, da nismo uspeli s predlogom, da omogočimo soupravljanje zaposlenih v bankah. Zdi se mi, da je pač tukaj socialni blok bil prešibek in je bil liberalni blok močnejši. Jaz ne vidim nobenega tehtnega argumenta, zakaj zaposleni pa tukaj ne bi mogli soupravljati. Kakšno je lahko to navzkrižje interesov, če je eden od ne vem petih, sedmih, devetih članov nadzornega sveta predstavnik zaposlenih? Pa nenazadnje poglejmo druge institucije, poglejmo zavod pa recimo osnovno šolo, kjer je v svetu zavoda tudi predstavnik zaposlenih, pa gospodarske družbe, pa druge javni zavodi, ne vem, katere oblike še tukaj, da ne naštevam, pa so predstavniki zaposlenih notri, pa ni nobenega konflikta interesov pa gre zadeva nemoteno seveda dalje. Malo me, kot rečeno, to žalosti, vidim, ocenjujem, da to ni tisti ključni moment, pri katerem bi seveda morali zadevo do te mere zaostriti, da ne bi zakona, ki je v veliki večini drugih primerov dober, korekten in verjamem, da bo pomenil finančno stabilnost, predvsem pa zagotavljal varstvo vlagatelja. Morda še samo dodatna previdnost pri upravljanju, hrambi in kakršnemkoli drugem obdelovanju podatkov, ki so osebne narave. Skušnjava je tukaj vedno zelo zelo velika povsod in zmeraj, jaz mislim, da so v določilih predloga predpisa vendarle podana takšna zagotovila, takšna jamstva, da do zlorabe tega seveda ne bo prišlo. Ni na odmet tudi posebno opozorilo informacijske pooblaščenke, ki se je tukaj proaktivno vključila pri samem sprejemu zakona. Če se bomo to dosledno upoštevali in eliminirali tiste morebitne potencialne skušnjave pa tudi same intence, sam namen, pozitiven namen tega zakona je seveda dober, in bodo doseženi cilji, ki so s tem zakonom tudi seveda predvideni. Hvala lepa.
Želi še kdo razpravljati o 4. členu in amandmajih poslanskih skupin SMC, Desus in SD oziroma splošno, ker to je tudi neka tradicija? Prosim, da se prijavite. Besedo ima gospa Marinka Levičar.
Hvala lepa, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem še v mojem imenu! Glede na to, da zgleda, da sem zadnja v tej današnji razpravi, lahko rečem, da se strinjam kar z večino razpravljavcev, ki so kritizirali ta zakon, češ da ni popoln. Tudi sama imam kar nekaj kritičnih misli o samem zakonu. Predvsem mi ni všeč, da zakon ne dovoljuje licenciranja članov nadzornih odborov, da niso upoštevani amandmaji, ki sta jih predlagala Združena levica in Socialni demokrati na 33. člen v zvezi z zastopanjem delavcev v nadzornih organih banke. Res mi je žal, ker smo tudi naša skupina, naši predstavniki Desusa v Odboru za finance podprli ta dva amandmaja in da nista bila sprejeta, tako pač danes o njih ne razpravljamo. Potem zakon mi ni všeč tudi zaradi tega, ker že to, da ima tako veliko amandmajev, kar 138 jih je, kaže na to, da ni bil v osnovi že dobro pripravljen in da tudi sedaj, ko je veliko teh amandmajev zavrnili, ne more biti tak, kot bi si ga želeli, da bi bil v teh časih, ko res vsi ocenjujemo, da poslovanje bank ni bilo v redu, da bi moral biti večji nadzor predvsem v teh bankah, ki so v državni lasti. Prav tu bi mi imeli možnost, da bi lahko s tem večjim nadzorom, ki ga naj bi tudi izvajali zaposleni v bankah, prav tako pa tudi licencirani predstavniki v nadzornih svetih bank, vplivali na to, da bi bilo poslovanje boljše, da bi se izboljšala transparentnost in tako naprej. Poleg tega je tudi veliko pripomb, ki jih je dala Zakonodajno-pravna služba te vlade, in veliko jih ni bilo upoštevanih, tudi zaradi tega nisem navdušena nad tem zakonom. Podpiram pa amandma, ki ga je vložili stranka SDS. Mislim, da je koristen, in mi je žal, če danes ne bo izglasovan. Jaz v glavnem mislim glasovati za ta amandma. Hvala lepa.
Želi še kdo razpravljati o tem? Ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo k naslednjim amandmajem. Ker je amandma Poslanske skupine Zavezništvo k 53. členu vsebinsko povezan z amandmajem Poslanske skupine Nove Slovenije k 54. členu ter z amandmajem Poslanske skupine Zavezništvo k 58. členu, bomo o vseh treh amandmajih razpravljali skupaj. V razpravo torej dajem 53., 54. in 58. člen ter dva amandmaja Poslanke skupine Zavezništvo in amandma Poslanske skupine Nova Slovenija. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Jožef Horvat.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovana državna sekretarka, spoštovani kolegice in kolegi! Naj uvodoma povem, da me je nekoliko pretresla razprava meni zelo dragega kolega Dušana Verbiča, ki je ob tem, ko je govoril o licenciranju članov nadzornega svet, govoril tudi, da je to politična demagogija. To se me je nekako zelo dotaknilo in to ostro zavračam. Če želite, vam lahko dve uri govorim, kaj vse smo preštudirali in s čim argumentiramo, da pravzaprav vladno besedilo vračamo nazaj, ki ste ga vi na odboru povozili, torej povozili ste lastno vlado. Kar nekaj evropskih smernic, direktiv, gradiva, ki ga je ogromno na spletu, samo malo je treba poguglati in si vzeti en šiht časa in se srečati tudi z nekaj ljudmi. Mimogrede ta naš amandma podpira tudi Banka Slovenije. Kar pokličite guvernerja Jazbeca, telefon vam lahko takoj dam. Vlade ne bom spraševal, če podpira amandma k 54. členu Nove Slovenije, ker je logično, da ga podpira, če je sama zapisala to besedilo v osnovni predlog zakona. Mi ta amandma vlagamo ravno zaradi tega, da se eliminira vpliv politike, kolikor se pač da. Seveda vlada kadruje, če je vlada skupščina in je logično in je politično kadrovanje, saj je vlada eminentni politični organ. Ampak vsaj nek filter pa je licenca, da ne bo katerakoli vlada, ne Mira Cerarja, katerakoli, vemo vsi, kako se to pač dela, ne reče, aha trije iz SMC, eden iz Desusa, eden iz SD in je zadeva pokrita. Saj se vedno trudimo, da so najboljši strokovnjaki, ampak istočasno pa rečemo, aha, opozicija pa nima strokovnjakov. Torej? In mislimo, zelo logično razmišljamo, če mora Banka Slovenije dati soglasje članu uprave neke banke, torej licenco, potem tisti, ki tega člana uprave, ki to upravo nadzira, mora najbrž vsaj toliko znanja imeti, ne more biti kar nekdo iz ceste, ki je pač blizu te ali one koalicijske stranke. Tako da naš amandma je iskren, dobronameren. Kolegice in kolegi, kaj nam ne funkcionira v bančnem sistemu in še kje, recimo v državnih gospodarskih družbah, v državni lasti? V nadzornem nam ne funkcionira. Poglejte, koliko bančnikov so Irci čez noč nagnali, ko so ugotovili tiste fantastične bančne luknje. Kaj pa mi? Ploskamo jim. In mene ljudje sprašujejo, kdaj bomo vendarle vzeli tistim, ki so vzeli nam, naši ljudje v Pomurju pa ne morejo živeti, eni pa se bašejo z milijardami našega denarja. In nič se ne zgodi. Nič se ne zgodi. Predstavnik generalnega državnega tožilstva pravi, da bomo prve vrtalce lukenj obsodili, morda pahnili v zapor čez 10, 15 let. Jaz to razumem: nikoli. To je v posmeh pravni državi in v posmeh vsem tistim, ki so danes brez dela in so na socialnih jaslih. Tako da tukaj se me zadeva močno dotakne. Če nismo sposobni nič narediti, potem jaz ne vem, kaj naj človek še reče. Potem je pač treba iti domov in delati nekaj drugega. Zdaj predlagana izdaja dovoljenj [[…]]no, najprej še tole. Mi dajemo tudi novo ime, novi naslov 54. členu. Ta se v dopolnjenem predlogu zakona imenuje Obvestilo o imenovanju člana nadzornega sveta banke. Mi pa pravimo, da 54. člen Imenovanje člana nadzornega sveta banke. In ta naš 54. člen implicira 54. člen iz dopolnjenega predloga zakona. Tako da tudi te zadeve želim pojasniti. Zdaj eno kratko obrazložitev. Bo zelo kratka. Predlagana izdaja dovoljenj članom nadzornega sveta bank ima podlago v pravnem redu Evropske unije – ali smo še člani ali nismo več? –, ki daje problematiki delovanju uprav in nadzornih svetov ter korporativnemu upravljanju v bankah na sploh vedno večjo veljavo. Zakaj že delamo bančno unijo? Zakaj? Zaradi večjega nadzora. In predvsem zato, da ne bodo še enkrat davkoplačevalci plačevali bančne luknje, krpali bančne luknje z donacijami, saj nismo delničarji! Z donacijami. Ko daš Karitasu, tam ti vsaj nekdo reče hvala in te na cesti pozdravi, ko pa daš v banko pa te še grdo pogledajo. Pa bom še en primer povedal na koncu, boste videli, kaj se dogaja. Pa samo en primer, ker nimam več časa. Evropski pravni red, recimo, naštejem samo Direktivo 2013/36/EU od nadzornih institucij zahteva posebno pozornost pri preverjanju predpisanih lastnosti članov uprav in nadzornega sveta bank za namen presoje o tem, ali je posamezen kandidat za opravljanje funkcije primeren ali ne. Medtem ko morajo člani uprav že pridobiti dovoljenja za opravljanje svoje funkcije, je smiselna uvedba dovoljenja tudi za upravljanje funkcije člana nadzornega sveta, ki člana uprave nadzira. Menimo namreč, da je postopek preverjanja primernosti člana nadzornega sveta ter posledično odločitev o dovoljenju pomemben pogoj za izboljšanje kakovosti upravljanja bank ter dodatno zagotovilo, da bodo predlagatelji kandidatov za člane nadzornega sveta dosledno skladno z zahtevami evropskega pravnega reda – ne balkanskega, evropskega pravnega reda – izvajali ustrezne predhodne izborne postopke. S tega vidika je izdaja dovoljenja za člana nadzornega sveta zgolj dodatna potrditev, da so bili zahtevani postopki v banki ustrezno izpeljani in da je kandidat primeren za izvajanje funkcije. V tem primeru bo izdaja dovoljenja za člana nadzornega sveta zagotovo zgolj formalnost. Če kandidat za člana nadzornega sveta merilom primernosti ne bo ustrezal, pa menimo, da je prav, da takšen kandidat dovoljenja za upravljanje funkcije članov nadzornega sveta ne dobi, predvsem z namenom zaščite interesov banke. Za to gre. Poudarjamo tudi, da bi v primeru naknadne ugotovitve, da član nadzornega sveta ne izpolnjuje meril primernosti, Banka Slovenije morala prepovedati opravljanje funkcije že imenovanemu članu nadzornega sveta. Kako smo prišli do tega, da smo med drugim prebrali smernice, ki jih je izdala Evropska bančna agencija, European Banking Authority, torej Smernice o ocenjevanju primernosti članov organov vodenja ali nadzora in nosilcev ključnih funkcij, 22. november 2012. Kratka zadeva, zelo koristna, zelo fino se bere, dobro strukturirana. Morda samo en del preberem. V poglavju 3 je govora o ocenjevanju, ki ga zvajajo nadzorni organi. Zahteva za dovoljenje ali obveščanje – Pristojni organi naj uvedejo postopek za predložitev zahteve za dovoljenje ali obveščanje za namen imenovanja in ponovnega imenovanja članov organov vodenja ali nadzora. Določijo naj se pravila, kdaj je treba predložiti zahtevo za dovoljenje ali poslati obvestilo v skladu s takšnim postopkom in tako naprej in tako naprej, seveda nimam namena brati vseh teh smernic. Je pa izjemno koristno branje, zato ga vedno najdete v mojem predalu. Rad bi spomnil tudi na mnenje Evropske centralne banke z dne 9. septembra 2011, ko je takratno ministrstvo za finance zaprosilo Evropsko centralno banko za mnenje v zvezi z novelo Zakona o bančništvu, prav v zvezi z nadzornimi sveti. In med drugim ECB pozdravlja določbe predloga zakona, ki uvajajo dovoljenje za opravljanje funkcije člana nadzornega sveta banke. Tako ECB, tega si ni izmislila Nova Slovenija, ECB. Naprej, rad bi spomnil na sklep, ki ga je izdal Svet Banke Slovenije o skrbnosti članov uprave in nadzornega sveta bank in hranilnic. Ta seveda povzema prej omenjene smernice Evropske bančne agencije o ocenjevanju primernosti članov organov vodenja ali nadzora in nosilcev ključnih funkcij. Priporočam, da si preberete 18. člen tega sklepa. Zelo koristno branje, prav tako vedno najdete v mojem predalu. Spoštovani kolegice in kolegi, predvsem koalicije, jaz toplo priporočam, da res razmislimo o tem, ali je treba, da je nekdo, ki ga vlada kot skupščina, kot delniška skupščina državne banke v Sloveniji ali nekdo, ki ga skupščina imenuje za člana nadzornega sveta, ali ta mora kaj vedeti o bančništvu, recimo o teh 408 členih Zakona o bančništvu ali pa je lahko kar nekdo iz ceste, samo da je naš, ker bo itak tam tiho, če bomo kje kaj kakšen kredit komu tako dali. Ker tako so zadeve do zdaj delovale. Tudi moja krivda je tukaj, ker sem pač že osmo leto poslanec. Ampak, ne želim da delamo tako naprej, nisem pa nikoli bil član uprave niti član nadzornega sveta Banke Slovenije, sem pa bil v preiskovalni komisiji v prejšnjem mandatu, ki je iskal krivce za bančno luknjo, komisijo je vodil kolega Marko Pogačnik. Vendar, seveda so bila vsa vrata, na katera smo trkali, zaklenjena, pač v imenu bančne tajnosti nismo dobili prav nobenih podatkov. Celo več, arogantne nastope ljudi, ki predstavljajo tako imenovano eminenco slovenskega bančnega sistema. Jaz seveda spoštujem, izjemno spoštujem gospoda Franceta Arharja, ampak ko je govora o stanovskem, tako rekoč, stanovskem združenju bank, potem ko gre za licenciranje članov nadzornega sveta, prav stanovskega združenja bank ne smemo poslušati. Zakaj ne? Bom to dokazal na primeru. Prej je Luka Mesec, ki nekaj pove, potem pa pobegne, seveda tako kot vedno ni mogel mimo mandata 2004–2008, ko je fantastično narastel bruto zunanji dolg in baje da je to bila kriva takratna vlada oziroma finančni minister, ki da je imela prenizke davke. Res je, da smo takrat davke spustili, ampak koliko manj pa se je priteklo v državni proračun. Za koliko smo mi pravzaprav privarčevali davkoplačevalcem denarja glede na to, da je bruto zunanji dolg takrat porastel na 40 milijard evrov? Tako da te primerjave lahko res delajo tisti, ki pa res nimajo pojma o tem, kaj govorijo. V prej omenjeni preiskovalni komisiji smo takratnega guvernerja Banke Slovenije gospoda Gasparija spraševali, zakaj niste stopili na zavoro, da ne bi komercialne banke šle v takšno kreditno ekspanzijo. Govoril je o tem, da so razmišljali o formiranju tako imenovanih dinamičnih rezervacijah, vendar je pravzaprav na nek način to onemogočila Evropska komisija in PricewaterhouseCoopers revizijska hiša. Že takrat ko je Banka Slovenije govorila o tem, da bo formirala dinamične rezervacije, so seveda bančniki skočili pokonci. Zakaj? Ker so rekli, ja, zdaj pa ne bomo mogli več bančnih bilanc frizirati z rezervacijami. Vemo, kako deluje oblikovanje sklada dinamičnih rezervacij, ta se seveda polni v obdobju pospešene kreditne rasti, v obdobju upočasnjene kreditne rasti pa se iz njega črpa. Torej je oblikovanje sklada dinamičnih rezervacij odvisno od kreditnega poslovanja posamezne banke. Kot sem že napovedal v stališču poslanske skupine, je sprejetje našega amandmaja k 54. členu pogoj za podporo tega zakona, s katerim sicer imamo res velike težave, smo o njih govorili in se strinjam z mnogimi, tudi iz koalicije, ki pravijo, da je nepregleden, da je glomazen in kot tak praktično tudi neoperativen. Če bi takrat, ko smo vlado zapuščali, leta 2008, ne poskrbeli za to, da bi maksimalno, kar je bilo možno, odplačevali dolgove države, bi kriza bistveno bistveno močneje in bolj brutalno zarezala v naše življenje. Verjemite. Takrat smo imeli – Koliko že državnega dolga? Dolg države je bil takrat 22 % bruto domačega produkta. V absolutni številki je to bilo 8 milijard evrov. Kar predstavljajte si, če bi takrat, recimo, bili na 16 ali pa 20 milijard evrov in bi na ta dolg dodajali vse te dolgove, ki ki so jih pridelale vlade, ki so potem prišle za našo vlado. In glede privatizacije. Res je, da enostavno mnoge politične grupacije tukaj v Državnem zboru ne morejo enostavno preklopiti in se strinjati, da je zasebna lastnina bistveno bolj učinkovita od državne. Vem, da sem velikokrat s tem dejansko komu tečen, ampak še enkrat naštejem seznam 8 držav, to je zanimivi oktet, seznam 8 držav z največjim lastniškim deležem v bankah: Kostarika, Šrilanka, Etiopija, Indija, Irak, Sirija, Kuba in Slovenija. Lahko rečemo, da je pač to naš slovenski princip. Okej. Lahko rečemo, da je to naša slovenska folklora. Okej. Lahko rečemo, da je to naš demokratični socializem. Okej. Ampak državljani od tega nimajo nič oziroma imajo vedno manj v denarnici. Vedno manj v denarnici. Verjemite. In seveda tudi nas skrbi, da je slabih terjatev po zadnjih uradnih podatkih še vedno v naših državnih bankah 4 tisoč 174 milijonov. 4 tisoč milijonov še vedno slabih terjatev! Kaj se lahko zgodi s tem? Ponovna dokapitalizacija. Bog ne daj! In ko hodimo mi, poslanci Nove Slovenije, po terenu, se srečujemo z gospodarstveniki in sprašujemo, kako jih servisirajo slovenske banke, pravijo, da so to poglavje že davno zaključili, in da se s tem sploh več ne ukvarjajo, da gredo po denar v tujino. No, hvala bogu da smo v Evropski zvezi, pri domačih bankah preprosto ni mogoče dobiti denarja. Seveda tudi statistike kažejo, da pravzaprav naše državne banke sedaj po dokapitalizaciji praktično slabše servisirajo slovensko gospodarstvo kot pred dokapitalizacijo. In za konec še en ocvirek, ki pa ni ocvirek, ampak me hudo boli. V 70. letih prejšnjega stoletja smo v naši vasi zgradili kulturni dom sami, ker smo bili pač daleč od Beograda in Ljubljane, čisto sami. Tisti kulturni dom smo potem čisto zastonj dali enemu slovenskemu podjetju zato, ker je bila brezposelnost izjemno slaba. In seveda, potem je prišla vmes privatizacija in tako naprej, hvala bogu danes v tem obratu dela okrog 70 ljudi. Gre za italijansko podjetje, kjer se izdelujejo usnjeni izdelki visokega cenovnega razreda, ženske torbice od 4 tisoč 500 evrov naprej. To je v naši vasi. In ta italijanski investitor je želel, ker je ves objekt in parcela v lasti NLB Leasinga, poudarjam, NLB Leasinga, in ta italijanski investitor je želel kupiti to nepremičnino in jo seveda obnoviti tako, kot se pač spodobi za proizvodnji obrat, ki dela za svetovne blagovne znamke. Soočil se je z neverjetno aroganco ljudi na NLB Leasingu – to zavestno javno povem –, ki so mu najprej postavili ceno milijon 200 tisoč, potem 800 tisoč. Italijanski investitor je bil pripravljen dati pol milijona. Vrednost po GURS, mimogrede, 236 tisoč. Zaradi arogance je spakiral in je odšel. In nikome ništa. Nikomur se nič ne zgodi. Za nas je pa vsako delovno mesto dragoceno. Pomurje je prebilo registrirano stopnjo brezposelnosti 21 %. In tudi zato danes vlagamo amandma k 54. členu, zato da bi imeli kvalificirane nadzornike, ki so sicer že tudi danes materialno odgovorni za svoje početje, vendar ne vem, koliko nadzornikov v Sloveniji je že kaj odgovarjalo v materialnem smislu. In zato predlagam, da podprete naš amandma k 54. členu. Hvala.
Želi še kdo razpravljati? Ne. Še? Prav. Potem prosim za prijavo. Besedo ima mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. Spoštovani kolegice, kolegi! Jaz osebno sem pri teh amandmajih čisto, tako iskreno povedano, malo skeptičen. Podpreti to, ne podpreti oziroma imenovanje članov nadzornih svetov bank, in sicer bom tudi poskušal argumentirati, zakaj sem tukaj notri skeptičen. Jaz nisem 100-odstotno prepričan, da bi to licenciranje, kot je tukaj notri predlagano, ki ga bi opravljala Banka Slovenije, zagotavljalo neko uspešnejšo poslovanje samih bank. Jaz sem osebnega mnenja, da to morajo znati zagotoviti lastniki in da mora to zagotoviti sam zakon. Predvsem pa dejstvo je, da v Sloveniji nimamo samo državnih bank ali pa slovenskih bank in da imamo tudi tuje banke, če pogledamo sestavo nadzornih svetov teh tujih bank, vidimo, da tukaj gre večinoma za ljudi z bogatimi izkušnjami, ljudji, verjetno mlajših od 55 let ni. Verjetno bo nekako čudno izpadlo, da bo pa potem prišel v Slovenijo in da bo moral priti pred Banko Slovenije, za katero pa sem jaz že večkrat povedal, da nimam, bi rekel, največjega zaupanje in da sem tudi prepričan, da bi morala nositi precejšnjo odgovornost za nastalo situacijo in pa sanacijo bančnega sistema v Sloveniji. Kdo bi izvajal to licenciranje, je zame vprašanje. Neke ideje so bile tudi, da bo to Združenje članov nadzornih svetov. Verjetno bo nekdo potem hitro ugotovil, da tu obstaja neka tržna niša, kjer bo lahko bogato služil. Prepričati bi me pa nekdo moral predvsem v smislu, da bi imelo to neko dodatno vrednost za upravljanje bank. Zdaj, če bi bilo mogoče to še smiselno narediti pred letom 2013, ko smo imeli v tako imenovanih državnih bankah še neko mešano lastništvo, ko se je lahko nekdo izgovarjal, da pa, ne vem, manjšinski delničar zahteva, da ima tega pa tega člana v nadzornem svetu, in da potem ni to prišlo. Glejte, danes so pa vse banke v državni lasti v 100 % lastništvu države, so 100 % podržavljene. To pomeni, Vlada Republike Slovenije in ministrstvo za finance lahko vsak dan skličeta univerzalno skupščino, odpokliče celotni nadzorni svet, imenuje celotni nov nadzorni svet in nenazadnje tudi odpokliče upravo. In jaz mislim, da bosta tukaj morala sprejeti odgovornost Vlada in pa Ministrstvo za finance oziroma Slovenski državni holding, koga postavlja. Pri 53. in pri 54. členu pa absolutno ocenjujem, da je pa ta člen bistveno pomanjkljivo napisan – kakšni so pogoji za člane nadzornega sveta. Da je to, bi rekel zelo ena taka pavšalna določba, ki ima znanje, veščine in izkušnje za nadzor in spremljanje, vodenje poslov bank in družbe primerljivih velikosti in dejavnosti kot banka oziroma drugih primerljivih poslov. Tukaj bi pa mogoče bilo smiselno razmisliti, da bi pa v samem zakonu napisali, bi rekel, malo ostrejše pogoje za imenovanje članov za člane Nadzornega sveta Banke Slovenije. Nenazadnje člani nadzornih svetov so tudi po Zakonu o gospodarskih družbah osebno odgovorni z osebnim premoženjem in predvsem to, kdo bo izvajal licenciranje, na kakšen način se bo to licenciranje izvajalo. Tukaj imam jaz osebno, bi rekel, vrsto pomislekov. Banka Slovenije vemo, da nekako lahko tudi odpokliče, odvzame licenco za člane uprave same banke. Vemo, da se nikoli ni še zgodilo v sedanji zgodovini. In tudi to delovanje Banke Slovenije meni recimo ni bilo razumljivo. Bom tako poskusil plastično povedati primer. Član uprave, ki je imel licenco in je potem hotel iti na drugo banko, ko je šel na drugo banko, mu pa Banka Slovenije ni izdala licence. To je zdaj isto: pustijo ti voziti rdeč avto, ne pustijo ti pa voziti modrega avtomobila. Če mu niso takrat dali licence, zakaj mu je potem niso za nazaj vzeli ali pa ga odpoklicali kot člana uprave. Tako da ogromno teh stvari je. Neko licenciranje, tu gre po mojem lahko tudi, bi rekel, potem za neke osebne parcialne interese. Nekdo bo na Banki Slovenije nekomu všeč, nekdo ne bo in mu Banka Slovenije iz takšnega ali pa drugačnega razloga ne bo podelila licence. Nenazadnje pa tudi Združenje bank Slovenije ima pri tem vrsto pomislekov, predvsem pa dejstvo, tuje banke, da bi morali potem ti ljudje opravljati neko licenciranje pred Banko Slovenije, mogoče, če bi tukaj rekli, da je to licenciranje pred Evropsko centralno banko, bi me mogoče lahko kdo še malo bolj prepričal. Mislim pa, da je tukaj notri vrsta orodij, na osnovi katerih se lahko, bi rekel, ta zadeva črta in pa predvsem, da to licenciranje ali s strani združenja članov nadzornih svetov ali katere druge inštitucije ali inštitucije Banke Slovenije, sem jaz osebnega mnenja, da tukaj neke dodane vrednosti ne bo. Tako da jaz osebno pač ne bom nasprotoval temu amandmaju, pač podprl ga ne bom, bom stisnil kvorum čisto iz razlogov, ki sem jih zdaj povedal.
Želi na tej točki še kdo razpravljati? Ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Zdaj dajem v razpravo 126. člen ter amandma Poslanske skupine SDS, skupaj z redakcijskim popravkom, ki se nanaša na drugi sklic, na člen. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. Jaz bi se uvodoma kolegu Verbiču zahvalil za to, da je ugotovil napako, ki se nam je žal zgodila pri vlaganju amandmaja, vendar ne gre za vsebinsko napako ali pa vsebinski popravek, ampak gre zgolj za člen. V Slovenski demokratski stranki smo že večkrat poudarjali, Slovenija je edina izmed tranzicijskih držav, ki je že drugič na račun davkoplačevalcev sanirala bančni sistem, zadnja sanacija nas je slovenske davkoplačevalce stala več kot 5 milijard evrov. Vprašanje, ali bo to zadnja vsota, o kateri se pogovarjamo, ne izključuje se pa, da bo ta sanacija še bistveno višja, kot se v danem trenutku vidi. Mi smo že tudi večkrat pregledali, in sicer da tam, kjer je vključen davkoplačevalski denar, da bi morale biti informacije malo bolj transparentne, in sicer da za tiste zadeve, ki se vključi davkoplačevalski denar oziroma ki je podvržena ukrepom sanacija bančnega sistema, da za ta del ne bi veljala bančna tajnost, seveda ne generalno, da bi lahko vsakdo gledal, ampak predvsem za potrebe Državnega zbora, za potrebe matičnega Odbora za finance in monetarno politiko, za Komisijo za nadzor javnih financ in pa seveda v primeru izglasovanja parlamentarne preiskave o bančništvu. Jaz mislim, da vsem tistim, ki je v interes, da se pride do dna, kdo je odgovoren za to bančno luknjo, ki je nastala, da bo takšen predlog amandmaja, ki smo ga vložili v Slovenski demokratski stranki, tudi podprl. V Slovenski demokratski stranki nikoli, nikdar nismo dejali, da je velikost bančne luknje petih milijard plod kriminalnih dejanj. Težko pa nas nekdo prepriča, da je pa teh 5 milijard samo posledica gospodarske krize, to pa ne. In mi smo prepričani, da se mora prevzeti odgovornost, se mora prevzeti odgovornost za tako upravljanje kot za vodenje bank. Mislim, da obstaja vrsta razlogov, da se ta amandma podpre. Na žalost na Odboru za finance in monetarno politiko koalicija tega našega predloga ni podprla, to pomeni, da tudi vlada Mira Cerarja nadaljuje prakso vlade Alenke Bratušek, ki je vehementno zavračala te naše predloge. Meni se je, bi rekel, zelo pozitivno zdelo, da je ena izmed poslank Desusa pa le napovedala podporo temu našemu amandmaju. Jaz mislim, če ne danes, prej ko slej, bo ta naš predlog tega amandmaja oziroma da se bo tajnost podatkov, tam kjer je vključen davkoplačevalski denar, tudi umaknila.
Želi še kdo razpravljati? Ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem 324. člen ter amandma poslanskih skupin SMC, Desus in SD. Želi kdo razpravljati? Nihče. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali danes v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA O GOZDOVIH PO NUJNEM POSTOPKU. V zvezi s to točko sta bila v zakonodajni postopek vložena dva predloga zakona, in sicer Predlog zakona o spremembi Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o gozdovih – ZGF, prava obravnava, ki ga je Državnemu zboru predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom in Predlog zakona o spremembah Zakona o gozdovih, ZGG, po nujnem postopku, katerega predlagateljica je Vlada. Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano je v razpravi o navedenih predlogih zakona odločil, da jih bo obravnaval v skladu s tretjim odstavkom 117. člena Poslovnika Državnega zbora. Hkrati je tudi sklenil, da bo nadaljnji postopek v skladu s 127. členom Poslovnika Državnega zbora vodil na podlagi predloga zakona, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada po nujnem postopku. V skladu s četrtim odstavkom 117. člena Poslovnika Državnega zbora dajem besedo predlagateljem obeh predlogov zakona za dopolnilno obrazložitev. Besedo dajem najprej predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, gospodu Mihu Marenčetu.
Spoštovani predsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovani poslanke in poslanci, vsem skupaj prav lep pozdrav v imenu Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano! Evropska unija je oktobra 2010 sprejela novo uredbo o lesu, ki določa obveznosti gospodarskih subjektov, ki dajejo na trg les in lesne proizvode. Uredba se je začela izvajati 3. marca 2013. Cilj uredbe je boj proti trgovini z nezakonito pridobljenim lesom in lesnimi proizvodi. V ta namen določa tri glavne obveznosti. Prvič, prepoveduje dajanje nezakonito pridobljenega lesa in lesnih proizvodov na trg Evropske unije. Drugič, od subjektov, ki dajejo les in lesne proizvode na trg Evropske unije, prvič, zahteva vzpostavitev tako imenovanega sistema potrebne skrbnosti. In tretjič, trgovec, ki les ali lesne izdelke kupi, ki so bili prvič dani na trg Evropske unije, je dolžan hraniti podatke o dobaviteljih in kupcih. Ključni element sistema potrebne skrbnosti je, da morajo subjekti, ki prvič dajejo les na trg Evropske unije, izvesti postopek obvladovanja tveganja v smeri preprečevanja dajanja na trg Evropske unije nezakonito pridobljenega lesa ali lesnih proizvodov. Zato je Državni zbor 15. julija 2013 sprejel Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o gozdovih. Temeljni cilj spremembe zakona je bil, da se zagotovi izvajanje uredbe o lesu v Sloveniji. Predpisalo se je, katere listine mora sistem potrebne skrbnosti vsebovati v našem pravnem redu, da bi s tem pomagali lastnikom pri vzpostavitvi sistema, kot ga zahteva uredba Evropske unije. Uvajanje tako imenovanih prevoznic pa se je dodatno utemeljilo še z bojem proti sivi ekonomiji pri izvajanju del v gozdovih in prevozih. Z namenom, da se dodatno zmanjšajo administrativne obremenitve sistema so se z dopolnitvijo Zakona o gozdovih z dne 7. 3. 2014 določile nekatere izjeme pri uporabi prevoznice. Za namen učinkovite izvedbe sanacije naravne ujme, žledoloma, ki je prizadel slovenske gozdove v začetku leta 2014 je bila v isti spremembi Zakona o gozdovih določena tudi odložitev uporabe določb glede prevoznic za obdobje do 30. 4. 2015. S predlagano spremembo Zakona o gozdovih o kateri boste, spoštovani poslanke in poslanci, odločali danes, predlagamo podaljšanje odložitve uporabe določb glede prevoznice do 31. 1. 2016. Poglavitni razlog je intenzivno potekajoča sanacija gozdov, ki so bili poškodovani ob že omenjenem žledolomu. Dodatni razlog pa so tudi zelo jasni znaki, da bodo na območju žledoloma v letošnjem letu žal tudi večje težave s podlubniki, ki sicer niso redek pojav ob tovrstnih izrednih dogodkih v gozdovih. Ob tej priložnosti želim tudi poudariti, da sanacija poškodovanih gozdov poteka zelo dobro, saj je bilo saniranih že krepko preko 60 % iglavcev oziroma blizu 40 % sortimentov v skupnem. Ob tem dejstvu verjamemo, da bo večina poškodovanih gozdov saniranih v treh letih, kar je v primerjavi s podobnimi dogodki iz tujine zelo zelo dober rezultat. V sedanji spremembi Zakona o gozdovih popravljamo še nazive glede na spremembo organiziranosti carinskih organov, ki sodelujejo pri nadzoru Evropske unije, torej uredbe o lesu, saj so na podlagi Zakona o finančni upravi vse pravice in obveznosti Carinske uprave RS ter pristojnosti njenih služb prešle na Finančno upravo RS. Poleg tega se zaradi učinkovitega preprečevanja dejanja na trg Evropske unije proizvodov iz lesa, ki so narejene iz nezakonito posekanega lesa, pristojnim organom daje pravna podlaga, da kršiteljem odrejajo ukrepe za odpravo ugotovljenih nepravilnosti in pomanjkljivosti v določnem roku. Večkrat omenjena uredba Evropske unije tudi določa, da komisija pripravi do 3. 12. 2015 poročilo o njenem izvajanju v državah članicah. Dejstvo je, da je komisija v zadnjih nekaj tednih glede izvajanja Evropske uredbe o lesu predlagala pilote, torej predtožbene postopke za kar 8 držav članic. Te države po mnenju komisije niso ustrezno dokazale izvajanje Evropske unije ter uredbe Evropske unije o [[…]] [[znak za konec razprave]] [[…]]nadzor s strani Finančne uprave Republike Slovenije. Na podlagi tega poročila bo pristojno ministrstvo Vladi RS predlagalo morebitne spremembe oziroma dopolnitve celotnega sistema v samem zakonu ali pa bo predlagalo oblikovanje samostojnega zakona, kot imajo to nekatere druge države članice. Hvala lepa.
Besedo dajem še predstavniku predlagatelja poslanskega predloga zakona, gospodu Zvonku Lahu.
Spoštovani predsednik, spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o gozdovih, Uradni list RS št. 17/14 je zaradi naravne nesreče, to je žledoloma, iz začetka leta 2014 določil prehodno obdobje, v katerem pri prevozih gozdnih lesnih sortimentov zaradi čim hitrejše izvedbe sanacije ni treba imeti prevoznic, temveč se lahko o uporabi in prometu z gozdnimi lesnimi sortimenti vodi le listina. Prehodno obdobje se izteka konec aprila leta 2015. Ker je bilo v letu 2014 izvedeno le 35 % predvidene sanitarne sečnje po žledu, je nujno, da se tudi v prihodnje omogoči čim hitrejša odprava posledic žledoloma in s tem prepreči širjenje bolezni in škodljivcev gozdnega drevja. Do sedaj so se sečnje izvajale v bolj dostopnih gozdovih, do konca pa bo treba izvesti tudi sečnje v manj dostopnih, predvsem v zasebnih gozdovih. Zato je treba po mnenju SDS zagotoviti podaljšanje prehodnega obdobja vsaj za 2 leti. Takoj po vložitvi našega zakona je vlada vložila svoj predlog spremembe zakona in dopolnitve zakona, ki podaljšuje prehodno obdobje samo za eno leto. Da je naš predlog boljši, se je opredelila Komisija za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano Državnega sveta, predstavnik Sindikatov kmetov Slovenije pa se je zavzemal celo za podaljšanje obdobja brez prevoznic za nedoločen čas. Ker uredba EU št. 995/2010 Evropskega parlamenta in Sveta v 20. členu predvideva, da morajo države članice do 30. aprila 2015 poročati o uporabi uredbe v preteklih letih, nato pa bo evropska komisija odločila o morebitnih spremembah uredbe, bo zanimivo stališče Evropske komisije do uporabe uredbe v Sloveniji. Po mnenju Slovenske demokratske stranke bo sedanja listina povsem zadostovala zahtevam uredbe glede sledljivosti lesnih asortimentov. Zato smo poslanci Slovenske demokratske stranke na seji odbora podprli tudi predlog amandmajev odbora k 3. členu predloga zakona, ki podaljšuje prehodno obdobje predloga Vlade, ki je bil do 30. 4. 2016, in skrajšuje prehodno obdobje predloga Poslanske skupine SDS, ki je bil 30. 4. 2017, na 31. december 2016, ki so ga predlagale poslanske skupine koalicije. Namreč, v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo mnenja, da bo do 31. decembra 2016 dovolj časa, da bomo ugotovili, na osnovi ocene Evropske komisije, da prevoznica v takšni obliki, kot je sedaj v veljavnem zakonu, ni potrebna in predstavlja samo dodatne birokratske in administrativne ovire, ki si jih lahko izmislijo samo gozdarske prakse neuki državni uradniki. Smo pa veseli, da smo z vložitvijo svojega zakona pospešili vložitev zakona Vlade, da se še pravočasno reši to problematiko, ker bi namreč s 30. aprilom 2015 nastal kaos in bi izvajalci plačevali velike kazni, ker bi začele veljati prevoznice na osnovi določb, ki so izdane splošne odločbe za določeno območje, ne pa za vsako posamezno parcelo. Zato smo veseli in bomo to spremembo zakona s predlaganim amandmajem tudi podprli.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsedniku gospodu Simonu Zajcu.
Hvala za besedo, spoštovani, spoštovane! Kot je povedal že predsedujoči, je Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano na 10. nujni seji 11. 3. 2015 kot matično delovno telo obravnaval dva predloga zakona, ki obravnavata isto družbeno razmerje. Pri obeh gre namreč za podaljšanje obdobja brez potrebnih prevoznic, pri prevozu gozdnih lesnih sortimentov s tem, da je po vladnem predlogu zakona rok podaljšan do 30. 4. 2016, medtem ko je predlog skupine poslank in poslancev, da se rok podaljša do 30. 4. 2017. Odbor je v skladu s 127. členom Poslovnika poleg sklepov, ki jih je že navedel predsedujoči, sprejel tudi sklep, da se v predlog zakona, na podlagi katerega bo pripravljen dopolnjen predlog zakona, ne vključi nobenega izmed členov iz poslanskega predloga zakona. Kot gradivo so člani odbora prejeli mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki k besedilu predlaganih sprememb nima pripomb. Vendar opozarjam, da Zakonodajno-pravna služba ne razpolaga z informacijo o tem, ali predmetna ureditev lahko pomeni odstopanje od sistema sledljivosti, ki jo ureja uredba EU, št. 995/2010. Odbor je prejel tudi mnenje Komisije Državnega sveta za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, ki podpira oba predloga zakona s tem, da je bolj naklonjena sprejetju poslanskega predloga zakona. V razpravi sta stališča do predloga zakona predstavila direktor Kmetijsko-gozdarske zbornice Slovenije, ki sicer podpira podaljšanje roka brez potrebnih prevoznic, vendar vsaj do konca leta 2016, in predstavnik Sindikata kmetov Slovenije, ki podpira podaljšanje obdobja brez prevoznic, pri čemer se Sindikat kmetov zavzema za podaljšanje brez časovne omejitve. Predstavnik poslanskega predloga zakona je v razpravi izpostavil, da je Poslanska skupina SDS pripravljena podpreti vladni predlog zakona, vendar pod pogojem, da koalicijske poslanske skupine pripravijo kompromisni predlog glede podaljšanja roka, ki bo daljši od enega leta, kar predlaga vlada, vendar dovolj dolg, da bodo posledice žledoloma odpravljene čim hitreje, čim uspešnejše in s čim manjšimi zapleti. Na predlog koalicijskih poslanskih skupin in Poslanske skupine SDS je odbor sprejel svoj amandma k 3. členu predloga zakona, ki mu Vlada ni nasprotovala, s katerim se podaljšuje rok brez potrebnih prevoznic do 31. 12. 2016. Odbor se je v razpravi opredelil tudi do vloženega amandmaja Poslanske skupine SMC k 3. členu, v katerem je povzeta pripomba Zakonodajno-pravne službe, in ga sprejel. Glede na sprejeta amandmaja je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerem sta vključena sprejeta amandmaja. Dopolnjen predlog zakona je sestavni del poročila odbora. V zaključku je odbor na podlagi drugega odstavka 128. člena Poslovnika sprejel še sklep, da Predlog zakona o spremembi Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o gozdovih, prva obravnava, ki ga je Državnemu zboru predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom, ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina SD, zanjo dr. Franc Križanič.
Spoštovani predsednik, spoštovani visoki zbor! Poslanska skupina SD bo podprla Predlog sprememb Zakona o gozdovih, ki ga je pripravilo Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, v zakonodajni postopek pa ga je vložila Vlada Republike Slovenije. S sprejetjem predloga zakona bo zagotovljeno učinkovitejše izvajanje uredbe Evropskega parlamenta in Sveta sprejete jeseni leta 2010 in izvedbene uredbe Komisije iz julija 2012, katerih namen je preprečevanje nezakonite sečnje lesa in s tem povezane trgovine. Poleg tega ta predlog zakona zasleduje še cilj, da se čim hitreje zaključi sanacija gozdov, ki so bili poškodovani v žledolomu med 30. januarjem in 10. februarjem lansko leto. Že z novelo Zakona o gozdovih, ki je bila sprejeta na začetku leta 2014, je bilo med drugim sprejeto prehodno obdobje, s katerim se je določilo, da pri prevozih gozdnih lesnih sortimentov ni potrebno imeti prevoznic, temveč se lahko o uporabi in prometu omenjenih sortimentov vodi le posebna listina. Smisel takšne rešitve je bil, da se sanacija gozdov po katastrofalnem žledolomu opravi čim hitreje ter se na ta način v največji možni meri prepreči širjenje bolezni ter širjenje škodljivcev gozdnega drevja. Danes vemo, da sanacijo po žledolomu, ki je prizadel kar 51 % površine slovenskih gozdov, še ni končana in se bo nadaljevala v letošnjem in najverjetneje tudi v prihodnjem letu. Predmet največje sanacije v tem obdobju bodo iglavci, zato je realno pričakovati velik delež sanitarnega poseka zaradi podlubnikov. Ker se bodo torej aktivnosti sanacije gozdov še nadaljevale, predstavlja ključno rešitev tega zakona podaljšanje prehodnega obdobja veljavnosti omenjene listine za prevoz gozdnih lesnih sortimentov. To prehodno obdobje bi se po veljavni ureditvi izteklo 30. aprila letos. Z dopolnjenim predlogom zakona, ki smo ga sprejeli na matičnem odboru, pa se veljavnost takšne ureditve podaljšuje do konca leta 2016. Do sedaj za prevoze gozdnih lesni sortimentov ne bo potrebna prevoznica, katere namen je, da se izvaja sistem oziroma načelo sledljivosti, ki ga zahtevajo tudi evropske uredbe. To pomeni, da moramo imeti v vsakem trenutku prevoznega procesa ustrezno dokazilo o poreklu lesa. Po sedanji ureditvi se skuša sledljivost zagotavljati z obveznostjo lastnikov gozdnih zemljišč pa tudi drugih zemljišč, na katerih so bili pridobljeni gozdni lesni sortimenti, da vodijo in hranijo listine s podatki o uporabi in prometu teh gozdnih sortimentov. Poleg tega se v državnih gozdovih izvaja še poseben nadzor preko posebnega elektronskega sistema. Kakorkoli že, glavni namen in javni interes je trenutno največji ta, da se zagotovi sanacija naših gozdov po žledolomu in se v tem primeru prepusti tudi večjo deregulacijo in težjo sledljivost lesa za to prehodno obdobje. Končno je treba omeniti, da predlog zakona daje Finančni upravi Republike Slovenije dodatno pooblastilo, da kršiteljem, ki dajejo na trg les in lesne proizvode z neko pravno napako, odredi ukrepe za odpravo ugotovljenih nepravilnosti in pomanjkljivosti v določenem roku. To do sedaj v zakonu ni bilo urejeno. Kot rečeno, Socialni demokrati bomo ta zakon podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo Miha Kordiš.
Hvala za besedo. Ko smo v Poslanski skupini Združene levice prejeli vladni predlog spremembe Zakona o gozdovih, smo najprej pomislili, da bi rad minister Židan ustanovil svoje gozdno podjetje po nujnem postopku, tako da smo si oddahnili, ko smo videli, da gre samo za malenkostno spremembo zaradi odprave posledic žledoloma. Šalo na stran. Žledolom je prizadel kar 51 % površin slovenskih gozdov. To zahteva veliko poseke iz sanitarnih razlogov za preprečitev širjenja škodljivcev. Na srečo lahko ugotovimo, da do napovedanega razmnoževanja podlubnikov ni prišlo. Za to se moramo zahvaliti predvsem vremenu, ne pa toliko ukrepom Vlade in upravljavcem gozdov. Poudariti je treba, da nevarnost razkroja škodljivcev še ni prenehala, zato se morajo ukrepi nadaljevati. Zavod za gozdove Slovenije je po žledolomu ocenil, da bo treba posekati 9,3 milijona kubičnih metrov lesa. V letu 2014 je bilo realizirane približno 3,5 milijonov kubičnih metrov sanitarne sečnje ali 38 %. Torej čaka upravljavce in lastnike gozdov še veliko dela, sploh zato ker gre pri teh 38 % večinoma za les iz lažje dostopnih leg. To pomeni, da bo spravilo preostalih 62 % veliko bolj zahtevno, zato je seveda treba ukrepati. Podaljšanje moratorija za uporabo prevoznic je lahko spodbuda. Pravim spodbuda, ker vemo, da so glavne ovire za spravilo drugje, v visokih stroških, pomanjkanju delovne sile, predvsem pa v slabem upravljanju gozdov. Zato smo zadovoljni, da se moratorij podaljšuje za leto in pol, še bolj pa bi bili zadovoljni, če bi se podaljšal samo za leto dni, kot je prvotno predlagala Vlada. Prevoznica pač ni sama sebi namen, ampak je namenjena preprečevanju prodaje lesa na črno ali celo sekanja v tujih gozdovih. Zato ne bi podprli predloga Sindikata kmetov, da bi moratorij veljal za nedoločen čas. Trg lesa mora biti urejen, to je eden od pogojev za gospodarno ravnanje z gozdovi, lahko pa se seveda pogovarjamo o tem, ali bi se dalo prevoznice poenostaviti. Veliko radi govorimo o tem, da je gozd naše največje bogastvo, v praksi pa z njim ne ravnamo tako. Zato nisem popolnoma po naključju omenil zamisli o ustanovitvi državnega gozdnega podjetja. Posledice žledoloma se pri nas odpravljajo tako počasi predvsem zato, ker imamo zelo veliko oddaljenih lastnikov gozdov, ki teh gozdov ne znajo in ne morejo upravljati, zato je gozd za njih samo davčno breme, za družbo pa izgubljena priložnost. Skrajni čas je torej, da uvedemo javno storitev, ki bo koristila tako malim lastnikom gozdov kot državi. Bistvo te storitve bo moralo biti v tem, da bo lahko mali lastnik upravljanje gozda in prodajo lesa prepustil javni službi. Javna služba bo gozd upravljala trajnostno. Del prihodkov od prodanega lesa bo namenjen kritju stroškov izvajanja javne službe, del pa bo šel malemu lastniku. Mali lastniki, ki niso kmetje, bi na ta način dobili nek prihodek od svojega gozda, po drugi strani pa bi bilo manj zanemarjenih gozdov in zlorab. Upamo, da bomo imeli novembra 2016 vzpostavljeno učinkovito javno službo na področju gozdov in da bo sanitarno spravilo poškodovanega lesa vsaj v grobem končano. Res si ne želim, da bi novembra 2016 spet po nujnem postopku sprejemali podaljšanje zasilnih ukrepov.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije Krščanskih demokratov, zanjo gospod Jožef Horvat.
Hvala, gospod predsednik! Kolegice in kolegi, predstavnik Vlade! Krščanski demokrati pozdravljamo dogovor, ki sta ga sklenila oba predlagatelja skoraj identičnih predlogov Zakona o gozdovih. Slovenska demokratska stranka z Zakonom o gozdovih, inačica F, in takoj zanjo Vlada Republike Slovenije z Zakonom o gozdovih, inačica G. Dejansko sta obe noveli predlagali podaljšanje prehodnega obdobja, v katerem pri prometu z gozdno lesnimi asortimenti ni potrebno imeti prevoznice, ampak je dovolj listina o uporabi in prometu. S pogovori sta oba predlagatelja dosegla dogovor, da se to prehodno obdobje podaljša do 31. decembra 2016. Podaljšanje prehodnega obdobja je po podatkih obeh predlagateljev potrebno, ker sanacijska dela v gozdovih zaradi odprave posledic žledoloma februarja 2014 še niso zaključena. Še več, po podatkih Zavoda za gozdove, naj bi bilo do sedaj izvedene le 35 odstotkov sanitarne sečnje. Z nadaljnjo čim hitrejšo odpravo posledic bi preprečili razvoj škodljivcev in širjenje bolezni, ki bi lahko povzročili nastanek velike sekundarne škode. Krščanski demokrati že vseskozi nasprotujemo prevoznicam, od uvedbe naprej. Poudarjamo, da pomenijo nepotrebno obremenitev lastnikov gozdov. Predvsem kmetje bi s to ureditvijo bili podvrženi dodatnim birokratskim postopkom, ki bi jim še otežili normalno delo. Delno je to hitro uvidel že minister, ko je predlagal odpravo prevoznic za les, ki ga prevaža lastnik iz lastnega gozda za lastno uporabo, do količine 6 kubičnih metrov. Ministra pozivamo, da v tem prehodnem obdobju pripravi vse potrebno za dokončno ukinitev prevoznic. Sistem brez njihove uporabe bo namreč po dveh letih in pol na to povsem pripravljen. Poslanci Nove Slovenije – krščanskih demokratov bomo predlog novele podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Simon Zajc.
V Poslanski skupini SMC bomo predlagane spremembe seveda podprli. Najprej, na podlagi Zakona o Finančni upravi so vse pravice in obveznosti Carinske uprave prišle na Finančno upravo. V skladu s to spremembo Predlog zakona o spremembah Zakona o gozdovih ustrezno popravlja navedbo pristojnega organa v zakonu. Poleg tega se v skladu z določbami Uredbe EU št. 925/2010 finančni upravi daje pooblastilo, da kršiteljem uredbe odredi ukrepe za odpravo ugotovljenih nepravilnosti in pomanjkljivosti v določenem roku, ker tega pooblastila ni imela po dosedanjih predpisih. Podpiramo pa tudi podaljšanje odložitve uveljavitve prevoznic do 31. 12. 2016. S tem datumom smo se strinjali tako poslanci koalicije kot tudi opozicije in tudi Vlada. Na ta način v času odprave posledic žleda, ki bodo, upam no, do takrat odpravljene, zasebnim lastnikom gozdov ne nalagamo dodatne birokratske obveznosti, ti morajo sicer še vedno voditi evidenčni list. Konec leta bo tudi Evropska komisija podala poročilo o uresničevanju uredbe in priporočila za njeno izvrševanje. Na podlagi tega poročila pa bo Slovenija, če bo treba, pripravila nov sistem potrebne skrbnosti. Datum 31. 12. 2016 je po našem mnenju primeren tudi za pripravo teh morebitnih sprememb, zato kot že rečeno, navedene spremembe v naši poslanski skupini podpiramo.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Bojan Podkrajšek.
Predsedujoči, hvala. Spoštovani sekretar, kolegice in kolegi! Naj predstavim stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke o Predlogu zakona o spremembah Zakona o gozdovih. Glavni cilj spremembe zakona in dopolnitve zakona o gozdovih je nadaljnja nedokončana sanacija gozdov po žledu, ki je Slovenijo prizadel v letu 2014 brez nepotrebnih administrativnih postopkov, to je prevoznic. S tem predlogom smo prepričani, da lahko velik procent lesa, ki je še vedno v gozdovih po žledu, odstranimo iz slovenskih gozdov, nadaljnje omogoča odstranjevanje podrtega in poškodovanega drevja ter s tem zagotoviti prevoznost gozdnih prometnic, preprečiti širjenje bolezni in škodljivcev gozdnega drevja, predvsem pa osamiti drevje, ki ogroža življenja in premoženje ljudi. Ker predlog zakona z dopolnilom prinaša obdobje brez prevoznic do konec leta 2016, bomo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ta zakon podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Benedikt Kopmajer.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani državni sekretar! Dovolite, da vam predstavim stališče Poslanske skupine Desus glede Predloga zakona o spremembah Zakona o gozdovih. Že drugič v tem mandatu obravnavamo tako imenovani hibridni zakon, ki pa je prvi s področja kmetijstva. V obravnavi smo imeli namreč naenkrat dva predloga novel Zakona o gozdovih. Prvega je en teden pred Vlado v obravnavo vložila skupina poslancev, drugega pa Vlada. Razlika med njima ni bila samo v vrsti postopka, saj je Vlada predlagala, da se predlog obravnava po nujnem postopku, skupina poslancev pa po rednem postopku, razlika je bila tudi v različnih rešitvah iste problematike, podaljšanje obdobja brez prevoznic. Skupina poslancev je predlagala, da se obdobje podaljša za dve leti, Vlada pa je predlagala, da prevoznic kot dodatnega instrumenta za zagotavljanje sledljivosti lesa ne bo treba imeti do konca aprila 2016. Člani odbora smo dosegli kompromis koalicije in opozicije, zato smo sprejeli amandma, ki je v predlog novele vnesel določbo, da prevoznice ne bodo potrebne do 31. decembra 2016. Kot nas je na sami seji odbora seznanil minister, je bilo po žledolomu v naših gozdovih doslej saniranih okoli 60 % poškodovanih iglavcev ter približno 30 % listavcev. Iglastim gozdovom, ki še niso bili sanirani, grozi epidemija lubadarja, če se gozdovi ne bodo hitro počistili. Minister nas je seznanil še s tem, da je bilo lani posekanih 6,3 milijona kubikov lesa, kar naj bi bil po njegovih beseda rekorden posek, za katerega pa si želi, da bi se tudi letos ponovil. Poslanke in poslanci Poslanske skupine Desus bomo predlog zakona sicer podprli, vendar pa bi ob tem želeli opozoriti, da kljub temu, da so za sekanje lesa v državnih gozdovih prevoznice in označevalne ploščice na hlodih vseeno že obvezne, se sodeč po opozorilih prebivalcev Kočevskega, Gorenjske še vedno dogajajo kraje državnega lesa. Opozarjajo, da tovornjaki ob nenavadnih urah ponoči množično vozijo les iz državnih gozdov, nadzora ni nobenega, kar očitno prevozniki dobro vedo. Zato na tem mestu apeliram na pristojno ministrstvo in pristojne službe, da vendarle zagotovijo nadzor nad nezakonitim sekanjem in odvažanjem državnega lesa, saj to pomeni ne samo finančno oškodovanje države, temveč tudi trajno uničevanje slovenskih gozdov.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem z drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora opravili čez 40 minut v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 6. sejo Državnega zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali ob 18. uri in 30 minut.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo Državnega zbora. Prehajamo na glasovanje Državnega zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 8. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o bančništvu v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 26. 3. 2015. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 4. členu. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 46, proti 1. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine k 53. členu. Če ta amandma ne bo sprejet, postaneta amandmaja Poslanske skupine Nove Slovenije k 54. členu ter amandma Poslanske skupine Zavezništva k 58. členu brezpredmetna. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za so glasovali 3, proti 60. [[Za je glasovalo 3.]] [[Proti 60.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Ker amandma Poslanske skupine Zavezništvo k 53. členu ni bil sprejet, sta postala amandma Poslanske skupine Nove Slovenije k 54. členu ter amandma Poslanske skupine Zavezništvo k 58. členu brezpredmetna. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 126. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. Glede na dejstvo, da smo v Sloveniji že drugič na račun davkoplačevalcev sanirali bančni sistem v višini več kot pet milijard evrov, smo tudi pri tej spremembi oziroma noveli Zakona o bančništvu v Slovenski demokratski stranki vložili amandma, in sicer da v primeru, kadar je v igri proračunski denar, denar davkoplačevalcev, da se stopnja zaupnosti umakne, umakne se za potrebe Državnega zbora, za potrebe Odbora za finance in monetarno politiko, Komisije za nadzor javnih financ in pa eventualnih preiskovalnih komisij. Mi smo že s tem predlogom poskušali v mandatu vlade Alenke Bratušek, ponovno poskušamo sedaj. Zavedamo se problematike bančnega sistema in v Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da smo dolžni do davkoplačevalcev dolžni sprožiti ukrep, ki bo omogočal, da so tudi davkoplačevalci seznanjeni, kaj se je dogajalo z denarjem, ki je poniknil v slovenskih bankah. Od vlade Mira Cerarja pričakujemo in pa od koalicije danes možnost, da ta naš amandma podpre. Na Odboru za finance in monetarno politiko koalicija tega našega amandmaja ni podprla in s tem nekako nakazala, da bo koalicija in pa vlada Mira Cerarja nadaljevala politiko vlade Alenke Bratušek. Podpora temu amandmaju je tudi nekakšna sama podpora s strani Poslanske skupine SDS k dopolnitvi oziroma spremembi Zakona o bančništvu.
Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SDS k 126. členu. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 20, proti 42. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin SMC, Desus in SD k 324. členu. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 2. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmajih. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti obravnavi k manj kot desetini členov do polnega predloga zakona, je predlagatelj predloga zakona že v uvodni obrazložitvi predlagal, da zbor na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika zbora še na tej seji opravi tretjo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na odločanje o navedenem predlogu. Sklep ne bo sprejet, če mu bo nasprotovala več kot tretjina navzočih poslancev. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 44, proti 16. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 16.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Državni zbor bo tretjo obravnavo predloga zakona opravil v torek, 31. 3. 2015, po končanem glasovanju. Službe zbora bodo pripravile pregled, v katerega bosta vključena sprejeta amandmaja in člena, h katerima sta bila amandmaja sprejeta. Amandmaje k tema členoma lahko kvalificirani predlagatelji vložijo do začetka tretje obravnave predloga zakona na seji zbora. Prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 2. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah Zakona o gozdovih po nujnem postopku Ker k drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona, to je na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da je bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnemu telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 65, proti nihče. [[Za je glasovalo 65.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. Prehajamo na zaključitev zakonodajnega postopka za predlog zakona, ki ni bil osnova za pripravo dopolnjenega predloga zakona. Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano predlaga zboru, da sprejme naslednji sklep: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o gozdovih, prva obravnava, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom, ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS, gospod Zvonko Lah.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. V poslanski skupini smo zakon, ki ga je predlagala Vlada prej, podprli. Čeprav smo v poslanski skupini en teden prej vložili zakon, ki je z razliko od Vladnega predvideval podaljšanje moratorija za uveljavitev prevoznic za dve leti, za kar sta se zavzemala tudi Komisija za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano Državnega sveta kot tudi Sindikat kmetov Slovenije. Vendar je Vlada po Poslovniku lahko vložila kljub temu, da je pozneje vložila zakon po nujnem postopku, in ta postopek našega zakona prehitela. Na samem odboru so poslanske skupine koalicije vložile amandma, ki predstavlja kompromis med našim zakonom in Vladnim, smo zaradi okoliščin, ki bodo sledile, podprli ta amandma in tudi zakon. Veseli nas, da je Vlada pohitela s tem zakonom, ker bi sicer nastale po 30. 4. posledice, moteno bi bilo odpravljanje sanacije po žledu oziroma s prevoznicami tudi izvajanje te sečnje po žledu. Zato nerodno izgleda, ko zdaj naš zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Nas pa veseli, da smo to situacijo tudi z našo pobudo pravočasno rešili.
Prosim za tišino, kolega Han. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, proti 14. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 14.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 6. točko dnevnega reda – s tretjo obravnavo Predloga zakona o cestninjenju v okviru rednega postopka. Državni zbor je v sredo, 25. marca 2015, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je zbor na predlog Vlade kot predlagateljice predloga zakona sklenil, da na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika zbora še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da je bil zaradi amandmajev, sprejetih na seji matičnega delovnega telesa oziroma Državnega zbora, v drugi obravnavi predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti nihče. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 14. točko dnevnega reda – Predlogom kandidatke za ministrico za izobraževanje, znanost in šport. Prehajamo na odločanje. Odločali bomo o naslednjem predlogu sklepa. Za ministrico za izobraževanje, znanost in šport se imenuje mag. Klavdija Markež. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS, gospod Tomaž Lisec.
Hvala, predsednik, za besedo. Spoštovani predsednik Vlade, ministrski zbor, kolegice in kolegi! Kandidatke za ministrico za izobraževanje, znanost in šport gospe Klavdija Markež v Poslanski skupini SDS ne bomo podprli. V bistvu kandidatke niti ne moremo podpreti, kajti ob samem predlogu kandidature je o njej dvomil tudi predsednik Vlade. Citiram, ko je bilo že jasno, da je poslanka SMC najresnejša kandidatka za ministrico in še preden je isti dan popoldne Markeževo predlaga, je premier Vlade Miro Cerar namreč dejal: "Če pa bi se izkazalo, da imamo še boljšega kandidata ali kandidatko, bom še kakšen dan počakal z odločitvijo." Danes so si poslanci SMC namesto 90 minut hvaljenja svoje kandidatke izvolili samo 30 minut za hvaljenje oziroma za branjenje kandidatke za ministrico. Vlada si je izpogajala 10 minut, a je bila hočemo ali nočemo tiho. Mediji so v tem tednu o njej izbrskali kar nekaj zadev. Ne bomo sodili, ali medijski zapisi veljajo ali pa gre za navadne trače, ampak kar nekaj odprtih tem, ki govorijo o tem, da verjetno vse pa le ni v redu oziroma da se bo verjetno kakšna zgodba o ministrici oziroma kandidatki še našla. Ljudska univerza Ptuj, zamolčala, zakaj je bila zaposlena v podjetju Vuk, govori, da alkohola na športnih prireditvah ne bi dovolila, pa jo slikajo s kozarcem v roki, danes smo dobili vsi poslanci na mail pismo gospoda, ki je govoril o avtomobilski nesreči in tako naprej. V Poslanski skupini SDS ne bomo sodili, ali so to novinarske race ali pa gre za dejstva, a verjetno kjer je dim, je tudi ogenj. V Poslanski skupini SDS se strinjamo z njenimi zagovorniki, da je gospa čisto okej, da je pridna, da je simpatična in da ima veliko volje do dela. A na žalost, ko pogledamo njene politične in strokovne izkušnje, je ta življenjepis bolj prazen. Politične izkušnje – pol leta poslanka, poslanica določenih odborov, na Odboru za izobraževanje se je oglasila natančno enkrat. Strokovne izkušnje – direktorice Ljudske univerze Ptuj. In to je to. Nobenih lokalnih izkušenj, nobenih ostalih izkušenj iz ostalih področij, ki jih bo pokrivala. Tudi njeni splošni odgovori na hearingu, bomo se pogovarjali, bomo proučili in tako naprej z vsemi deležniki, nam vzbujajo skrb. Minister je tisti, ki pripravlja zakone, in minister je tisti, ki izvršuje zakone. S takimi splošnimi občutki menimo, da kandidatka ne bo kos vsem nalogam, ki jo čakajo. Upamo pa, da se motimo, ampak o tem bo sodila prihodnost.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Desus, gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa, predsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Bom zelo kratek. Uvodoma, seveda Poslanska skupina Desus, normalno, bo podprla predlagano kandidatko. Mi je ne bomo sodili na podlagi takšnih ali drugačnih pisanj v medijih, mi jo bomo sodili, ampak to šele čez nekaj časa, po njenem delu. Zdaj in v tem trenutku pa ji želimo obilo sreče pri tem delu, ne bo lahko, bo zahtevno, bo naporno. Srečo in pa vse svoje znanje in izkušnje iz preteklosti, ki si jih je nabrala, bo seveda rabila. Bomo pa ostali brez ene zelo dobre in predane poslanke. Še enkrat, Poslanka skupina Desus jo bo podprla in ji želimo obilo sreče na njeni novi poti. Hvala.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SMC, gospa Irena Kotnik.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani predsednik Vlade, ministri, kolegice in kolegi! Danes sem slišala kar nekaj besed oziroma kar nekaj mnenj o tem, ali je bodoča kandidatka primerna za ministrico ali ni. Velikokrat je bilo rečeno, da ima premalo strokovnega znanja oziroma da na delovnem matičnem telesu ni dajala konkretnih odgovorov. Kot sem že danes v razpravi rekla, kdo od nas tukaj, ki tukaj sedimo, vse ve. Kdo od nas tukaj vse zna? Mislim, da nihče. Menim pa, da je nekaj zelo pomembno, in sicer to, da ima bodoča ministrica voljo in da ima bodoča ministrica moč, da bo pridobivala nova znanja, in to na področjih, kjer nima izkušenj. Druga stvar, kar je, bi rada omenila to, da glede na to, da sem jo spoznala v tem času v poslanski skupini kot kolegico, je njen zelo odgovoren odnos do dela. Mislim, da bo to odgovornost in vse te osebne značilnosti, kar jih je pokazala v sodelovanju z nami, prinesla tudi na delo na ministrstvo. Na predstavitvi in pa ne samo na predstavitvi, tudi kar smo imeli stika z njo, je zelo proaktivna, je odprta za pogovore, za sodelovanje. Mislim, da so to značilnosti, ki ji bodo pomagale pri njenem delu, se pravi, pri iskanju poti za rešitve na področju izobraževanja, športa in pa tudi raziskovanja. Verjamem, da bo svoje delo opravljala z veliko mero odgovornosti, in zaradi tega jo bom tudi podprla. Hvala.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SD gospod Matjaž Nemec.
Hvala lepa, predsednik. Socialni demokrati bomo enotno in soglasno podprli kandidatko Klavdijo Markež, ki se je izkazala v zadnjih mesecih kot vzorna sodelavka, hitro učeča. Verjamemo, da bo lahko za njo predvsem prednost, da nima izkušenj v političnem ringu. Ravno to bo mogoče ravno tisto, kar jo bo naredilo tako drugačno. Za Socialne demokrate je zelo pomembno njena podpora našim namenom, da se spremeni 57. člen Ustave in tudi odnos in pogled do Zakona o visokem šolstvu. Socialni demokrati se zavedamo, da bomo morali skupaj s partnerji iz koalicije na področju visokošolstva oziroma šolstva na sploh še veliko storiti in veliko se sporazumevati in dogovarjati, ampak verjamemo in vemo, da bomo zmogli. Naš glas, glas Socialnih demokratov gospe mag. Markež zagotovo gre.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu dr. Simona Kustec Lipicer.
Hvala lepa. Jaz bom seveda podprla kandidatko, našo, zaenkrat še stanovsko kolegico mag. Klavdijo Markež za novo ministrico, za to izjemno pomembno področje slovenske družbe in politike. Ob tej priložnosti pa bi se ji želela zahvaliti za vse dobro delo, ki ga je opravila kot poslanka naše Poslanske skupine SMC in ji zaželeti še več dobrega in uspešnega v njeni novi funkciji. Hvala lepa.
Prehajamo na odločanje o sklepu, da za ministrico za izobraževanje, znanost in šport imenujemo mag. Klavdijo Markež. Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 46, proti pa 16. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 16.]] Ugotavljam, da je mag. Klavdija Markež imenovana za ministrico za izobraževanje, znanost in šport. Ministrici Vlade čestitam k imenovanju in ji želim uspešno opravljanje dolžnosti. Prosim novoimenovano ministrico, da v skladu s 113. členom Ustave Republike Slovenije priseže pred Državnim zborom. /aplavz/
Prisegam, da bom spoštovala ustavni red, da bom ravnala po svoji vesti in z vsemi svojimi močmi delovala za blaginjo Slovenije.
Želi ministrica spregovoriti pred Državnim zborom? Prosim.
Dragi kolegi in kolegice, spoštovani gospod predsednik Državnega zbora, spoštovani predsednik Vlade in vsi ministri, moji bodoči kolegi! Želela bi se zahvaliti za izkazano zaupanje. Zavedam se, da je odgovornost, ki ste mi jo dali na moja ramena, neizmerna, vendarle pa verjamem, da bo premagal razum, konsenz, socialni dialog in tudi nenazadnje srce. Hvala lepa. /aplavz/
Ker je poslanka mag. Klavdija Markež imenovana za ministrico, v skladu s 14. členom Zakona o poslancih začasno ne more opravljati poslanske funkcije. O tem bom takoj obvestil Državno volilno komisijo in jo zaprosil, da zboru sporoči, katera kandidatka oziroma kandidat bo v skladu s 14. členom Zakona o poslancih nadomestila oziroma nadomestil navedeno poslanko. Na podlagi obvestila Državne volilne komisije bo Mandatno-volilna komisija o svojih ugotovitvah poročala zboru. S tem zaključujem to točko dnevnega reda ter prekinjam 6. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali v ponedeljek, 30. 3. 2015, ob 12. uri.