Dober dan, spoštovane kolegice in kolegi! Lep in uspešen popoldan voščim. Začeli bomo 34. sejo državnega zbora. Sklical sem jo na podlagi prvega odstavka 57. člena poslovnika. Preden bomo prešli na odločanje o dnevnem redu, pa naj vas obvestim, katere kolegice in kolegi se zaradi drugih obveznosti današnjega dne, prvega dne te seje ne more udeležiti. To so kolegi Battelli, Gračner, Horvat, Jakič, Kopušar, Malovrh, Maršič ter kolega Trofenik za začetek seje. Na to sejo sem povabil predsednika Vlade Republike Slovenije magistra Ropa k 1. točki dnevnega reda, prav tako k 2. točki dnevnega reda, predstavnike Vlade Republike Slovenije k vsem točkam dnevnega reda, k 29. točki dnevnega reda pa predstavnika sodnega sveta. Prav tako vas obveščam, da sem k točki, ki bo na sporedu jutri dopoldan ob deseti uri, to je ratifikacija severnoatlantske pogodbe, povabil sedanje in bivše najvišje predstavnike države ter diplomatski zbor v Republiki Sloveniji. Sedaj prehajamo na določitev dnevnega reda 34. seje zbora. Kot sem že omenil, je ta pripravljen skladno z 59. členom poslovnika in ste ga prejeli 17. februarja letos. O predlogu dnevnega reda bomo odločali v skladu z drugim odstavkom 64. člena poslovnika. V poslovniškem roku predlogov za umik posamezne točke nisem prejel, tako bomo prešli na odločanje o predlogih za širitev dnevnega reda. Kolegij predsednika državnega zbora je sklenil predlagati, da se dnevni red razširi z obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o elektronskem poslovanju in elektronskem podpisu. Želijo kvalificirani govorniki besedo? V nasprotnem primeru bomo najprej prešli na odločanje o predlogu za razširitev dnevnega reda. Ali smem prositi kolegice in kolege, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Prešli bomo na prvo odločanje v okviru te seje. Prosim za vašo prijaznost in pozornost. Ali pri vseh glasovalne naprave delujejo in lahko odločamo? Ne vidim, da bi bilo drugače. Tako bomo sedaj torej prešli na odločanje o predlogu za razširitev dnevnega reda, in sicer z obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o elektronskem poslovanju in elektronskem podpisu. Glasujemo. Glasujemo o razširitvi dnevnega reda s to točko. Navzočih je 51 kolegic in kolegov, 40 jih je bilo za in 3 proti. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je razširitev dnevnega reda sprejeta. Zbor bo navedeni pregled zakona obravnaval v petek 27. februarja letos. Tako lahko preidemo na odločanje o določitvi dnevnega reda v celoti. Skladno s predlogom, ki smo ga ravnokar sprejeli, dajem predlagani dnevni red na glasovanje. Glasujemo. Glasujemo o dnevnem redu v celoti. Navzočih je 56 kolegic in kolegov. 46 jih je bilo za in 1 proti. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je dnevni red te seje, 34. seje državnega zbora sprejet. Preden bomo ob 15. uri prešli na vprašanja poslank in poslancev, naj vas opozorim, da bomo jutri ob deseti uri pričeli z predlogom zakona o ratifikaciji severnoatlantske pogodbe. V skladu s 3.a členom slovenske ustave mora za tako odločitev glasovati 60 ali več poslank in poslancev. Glasovali bomo takoj po obrazložitvi glasov, se pravi v dopoldanskem delu oziroma približno ob poldne, jutri, torej sredi delovnega dne. Z naslednjo točko dnevnega reda, ki pa zadeva predlog zakona o razmerju med vlado in državnim zborom v procesu odločitev glede evropskih zadev, pa bomo odločali deset minut po zaključku zadnje seje. Tudi za to odločitev mora biti dvotretjinska večina, v tem primeru dvotretjinska večina navzočih kolegic in kolegov. S to opombo zaključujem do 15. ure delo državnega zbora. Prešli bomo ob 15. uri na prvo točko dnevnega reda, to je na vprašanja poslank in poslancev. Na prva vprašanja bo odgovarjal predsednik vlade, magister Rop. Do takrat sejo prekinjam.
Lep pozdrav tudi predsedniku vlade, mag. Antonu Ropu, ki bo odgovarjal na prva vprašanja s strani naših kolegov iz opozicije. V zvezi s 1. TOČKO DNEVNEGA REDA, na katero torej zdaj prehajamo, pri VPRAŠANJIH POSLANK IN POSLANCEV, sem v zvezi s to točko dnevnega reda ravnal v skladu z 244. in 245. členom poslovnika. Šli bomo po vrsti. Preden dam prvemu od naših kolegov besedo za vprašanje predsedniku vlade, naj vas obvestim, da so me iz vlade obvestili o petih ministrih, ki bodo odsotni zaradi drugih obveznosti. To bodo dr. Dimitrij Rupel, minister za zunanje zadeve, ki sodeluje na srečanju trojke OVSE, minister za obrambo dr. Grizold, ki ima uradni obisk pri ministru za obrambo Republike Makedonije, dr. Janez Potočnik, minister brez resorja je v Bruslju, v Bruslju je tudi mag. Franci But, ki se udeležuje Sveta ministrov za kmetijstvo in ribištvo, minister za promet Presečnik pa je zbolel in mu želimo čimprejšnje okrevanje. Šli bomo na zastavitev vprašanj, na katera odgovarja uvodoma predsednik vlade mag. Anton Rop. Prvo vprašanje bo postavil kolega Štemberger. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani predsednik vlade! V zadnjem času smo v medijih lahko prebrali, da nekateri direktorji javnih zavodov prejemajo plače, ki krepko presegajo vašo, kakor tudi plače ostalih najvišjih predstavnikov države. Enostavni izračun nam tako pokaže, da najbolje plačani direktorji javnih zavodov, ki prejmejo tudi po 2,6 milijona bruto v enem mesecu, zaslužijo približno 23 minimalnih plač. Minimalna plača od meseca decembra, po podatkih ministrstva za delo, družino in socialne zadeve, znaša 111 tisoč 484 tolarjev. Skoraj 50 zajamčenih plač. Zajamčena plača po podatkih resornega ministrstva od decembra dalje znaša 52 tisoč 699 tolarjev bruto. Pri prvi primerjavi je tako rekorderka med direktorji javnih zavodov zaslužila v enem mesecu toliko kot delavec z minimalno plačo v dveh letih. Med tem ko mora delavec, ki prejema zajamčeno plačo, za ta denar delati dobra štiri leta. Spoštovani predsednik vlade, to je sramotna resnica, ki je nedopustna, še posebej zato ker se tako visoke plače generirajo tudi iz prispevkov vseh tistih, ki na mesec zaslužijo borih 100 tisočakov. In kar je najbolj zaskrbljujoče, vlada nad izplačili plač direktorjem očitno nima nikakršnega pregleda in tudi ne nobenega nadzora. Največkrat se je izkazalo, da vlada niti ni vedela, kakšno plačo prejema posamezni direktor javnega zavoda. Visokih plač pa ne prejemajo le v javnih podjetjih, katerih ustanoviteljica je država, ampak ne malokrat tudi občine ne vedo, kakšne plače prejemajo direktorjijavnih zavodov, ki so v njihovi lasti. Se pravi, da se vzorci razkošnih plač zrcalijo tudi na lokalni ravni. Kot ste seznanjeni, je vlada že pred leti sprejela sklep, ki omejuje plače direktorjev javnih zavodov na 90% plače resornega ministra. Kot vidimo zdaj, je stanje na tem področju kljub temu katastrofalno. Ta sklep so posamezni javni zavodi zaobšli tako, da so poviševali plače z raznimi dodatki in stimulacijami, ki so skupaj mnogokrat presegli celo osnovno plačo. Sklepanje individualnih pogodb z direktorji zavodov je očitno postalo pravilo, prav tako kot so postali pravilo veliki dodatki za delovno uspešnost. Direktorji so v večini primerov dobivali dodatek ne glede na to, kako uspešni so dejansko bili. Pred časom smo sprejeli zakon o sistemu plač v javnem sektorju, ki naj bi ga začeli uporabljati šele sredi letošnjega leta, menim, da veliko prepozno. Spoštovani predsednik vlade, zanima me: Kdo v naši državi vrši nadzor nad plačami v javnih zavodih oziroma bolje rečeno, kdo bi to moral početi? Zanima me tudi: Kakšni bodo ukrepi v primeru ugotovljenih preveč izplačanih plač? In predvsem: Kdaj bo vlada končno omejila plače vedno večji skupini privilegiranih veliko previsoko plačanih posameznikov in proti tistim, ki so si takšne plače omislili in jih tudi brez sramu prejemali, ukrepala? Hvala.
Hvala lepa, kolega Štemberger. Prosim, gospod predsednik vlade, imate besedo.
Najlepša hvala za vprašanje, gospod poslanec. Torej, kar se tiče plač v javnem sektorju, je potrebno reči, da so te javne in da so torej tudi v teh primerih, ko je prišlo do posameznih dvigov plač, bile javne in zaradi tega so tudi predmet obravnave in prav je tako, da so predmet obravnave. Vendar naj povem, da po obstoječem sistemu delimo plače vodilnih v javnem sektorju na tri dele. Najprej so tisti, ki delajo v javnih zavodih, ki nimajo individualne pogodbe. Potem imamo plače direktorjev javnih podjetij, agencij in skladov in pa plače direktorjev gospodarskih družb v večinski lasti. Po individualnih pogodbah je bilo zaposlenih v letu 2003 3021 javnih uslužbencev in njihova bruto plača, povprečna, je znašala 690.000 tolarjev. V teh konkretnih primerih, o katerih vi govorite, je prišlo do prekoračitve plač in so bili tudi že izvedeni ukrepi oziroma poračuni. Ravno v tem konkretnem primeru, ko je šlo za to izjemno povečanje plač, je po informaciji, ki mi jo je danes dal minister za zdravje, bila ta plača oziroma so bila ta sredstva že vrnjena in tako bo tudi v vseh ostalih primerih. In v vseh ostalih primerih, v katerih se bo ugotovilo, da so plače iznad tistega nivoja, ki je določen z zakonom, in pri javnih zavodih je ta določen v razponih, s faktorji in potem še z dodatkom za uspešnost, bodo seveda te plače zmanjšane, jih bo potrebno vrniti, in če bo potrebno, bodo tudi ustrezni sveti teh zavodov razrešeni. Torej, na eni strani so sveti zavodov tisti, ki so odgovorni za kontrolo, za kontrolo svetov pa posamezni ministri. In dogovarjamo se in bomo v kratkem objavili vse plače, tudi tekoče na internetu, vseh zaposlenih, vseh vodilnih v javnem sektorju. Tako da bomo lahko sproti mesečno vsi in celotna slovenska javnost spremljali te plače. Naj povem, da smo v zadnjih dveh letih uspeli omejiti rast plač v javnem sektorju. V letu 2002 so se plače v javnem sektorju povprečno na zaposlenega gibale 1,1%, v zasebnem sektorju 2,3, v letu 2003 pa je ta rast samo na celih 0,7%. Prav tako so se razlike v plačah med tistimi z najnižjimi in največjimi plačami zmanjšale v tem obdobju. In sicer lahko povem, da znaša Ginijev koeficient, ki meri to različnost plač v letu 2002 na 0,26, na primer v letu 2000 0,27. Naj seveda tudi povem in to dobro veste, da bo sredi letošnjega leta začel veljati nov zakon o plačah v javnem sektorju, ki bo ta razmerja še dodatno omejil, in sicer v razmerju 1 proti 10. Naj še povem, da smo sklenili s sindikati v javnem sektorju dogovor, ki se kaže kot zelo uspešen in ki bo v letu 2004 kombiniran, pomenil pravo deindeksacijo plač v javnem sektorju in bo predstavljal povečanje nominalno samo za 3,13%. Dogovor je narejen tudi za leto 2005 in pomeni 3,04% rast plač v javnem sektorju. To pomeni, da je v celoti gledano plačna politika v javnem sektorju bila uspešna, je dobra. Podatki to kažejo. Če pa je na posameznih primerih prišlo do eksces,bomo pa to seveda ustrezno sankcionirali. Kot sem rekel, na ta način, da se bodo plače vrnile, na ta način, da se bodo sankcionirali tisti v svetih, ki so takšno rast plač in take ekscese dopustili. Hvala.
Želite dopolniti vprašanje? Prosim. [[...]] [[Mir v dvorani.]] [[...]]
Lani junija je vlada sprejela sklep o pripravi celotne analize plač in drugih prejemkov v javnem in zasebnem sektorju. Zanima me: Kdaj bomo to analizo lahko videli tudi poslanci državnega zbora? Kakšni bodo nadaljnji ukrepi, da se kakšne podobne anomalije, kot se sedaj kažejo, ne bodo kazale pri podobni analizi recimo čez dve, tri leta? Kajti tudi sedaj smo imeli določena pravila, pa kot vidimo, se jih niso nekateri držali.
Predsednik vlade.
Torej to analizo po mojem lahko kadarkoli vidite; ali na odboru ali pa tudi na plenarnem zasedanju. Iz te analize se bo pokazalo tisto, kar sem govoril, da smo v Sloveniji vodili relativno uspešno plačno politiko, makroekonomsko, tako v zasebnem sektorju kot tudi v javnem. Verjamem, da nekateri to neradi slišite, ampak tako kažejo podatki, tako kažejo številke, tako kaže tudi ta analiza. In tudi ta analiza kaže, da smo uspeli zmanjšati razlike med najvišjimi in najnižjimi plačami in je torej ugodna in vam jo bomo z veseljem pokazali.
Naslednje vprašanje bo zastavil kolega Zmago Jelinčič. Imate besedo za vprašanje. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani gospod ministrski predsednik! Sprašujem: Kdaj boste prekinili s čudnimi aktivnostmi ministra dr. Kebra in pa predsednika ZZZS-ja gospoda Miklavčiča? Tukaj imam precej dokumentacije o čudnih poteh, lahko bi rekel celo kriminalnih poteh in zlorabah predvsem zakonodaje in pa pozicije. Če grem kar po vrsti: vprašanje nepremičnin, menjalna pogodba, sklenjena med Mestno občino Ljubljana in ministrstvom za zdravje s kliničnim centrom, 22.11.2002. Ker gre za dvojna merila. Potem oprema očesne klinike, kjer gre, kjer je dejstvo, da je očesna klinika primer najresnejših kršitev določil zakona o javnih naročilih. Seveda sklep o naročilu je dan podjetju Moliier, ki je, kakor kaže, ekspozitura gospoda Kebra, saj že vsi vedo, ali Mollier ali nihče. Bolniki lahko počakajo Naprej. Tukaj vprašanje onkološkega instituta. Revizija na oddaji javnih naročil za bolniške postelje se vleče od avgusta 2002 in šlo je štirikrat že za revizijo podjetja Sanolabor, sklep pa je dan Mollier in revizija na onkologiji pa še danes teče in onkologija je še vedno brez postelj. Naprej, splošna bolnica Izola. Javno naročilo je šlo za eno operacijsko mizo. Mollier je z neustrezno ponudbo izpadel, potem pa je bilo javno naročilo nenadoma prekinjeno, ker je ministrstvo za zdravje splošni bolnici Izola prepovedalo nakup operacijske mize od Sanolaborja in tako naprej. Potem imamo dva ločena javna razpisa ministrstva za zdravje: dokončanje operacijskega bloka splošne bolnice Novo Mesto in pa medicinska oprema porodnišnice splošne bolnice Murska Sobota. Oba razpisa sta v reviziji na razpisno dokumentacijo, ker je minister spet očitno prejudiciral enega ponudnika, zopet Mollier. Naprej, javni razpis pri izgradnji nove pediatrične klinike. Oddaja javnega naročila je v reviziji na razpisno dokumentacijo. Potem je pogodba o dobavi medicinskih, tehničnih pripomočkov z Zavodom za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Zopet je kršen zakon o zdravstvenem zavarovanju in podzakonski akt. Naprej, javno naročilo za dobavo medicinskih pripomočkov, kilnih pasov in prstnih protez. Zopet se je zavod ZZZS postavil v vlogo naročnika in dajal ponudnikom zavajujoče podatke, da bodo na osnovi njegovega izbora oskrbovali maloprodajno mrežo. Naprej, nezakonito poslovanje ZZZS pri nabavi tehničnih pripomočkov za izposojo. Gre za material, ki daleč presega razpise majhnih vrednosti, pa jih zavod vseeno izvaja po postopku oddaje naročil majhne vrednosti.
Hvala lepa, kolega Jelinčič.
Bom nadaljeval kasneje. Hvala.
Najprej ima besedo gospod predsednik vlade in potem boste lahko dopolnili vprašanje. Prosim.
Hvala za vprašanje. Torej, v teh konkretnih primerih bo verjetno v nadaljevanju še lahko govoril minister za zdravje, ki posamezne konkretne primere pozna in je verjetno tudi odločal v posameznih konkretnih primerih. Jaz sam ocenjujem, da nekateri primeri iz preteklosti kažejo, da so nekatera javna naročila oziroma naročila, ki so potekala v zdravstvu, potekala neracionalno in da so se morda nekateridobavitelji navadili, da to poteka precej avtomatično in po domače. In v zadnjem času, tudi po tem, kar se je dogajalo v Kliničnem centru, ko so se sankcionirale nekatere nabave, nekateri pogoji, se dogaja, da se praviloma isti ali pa podobni dobavitelji,ki so v preteklosti dobavljali opremo, in ko izpadejo na osnovi kriterijev iz posameznih razpisov, redno pritožujejo. Vendar o vseh teh primerih imamo državno revizijsko komisijo, ki te primere obravnava in ki lahko v vsakem primeru tudi da poročilo. In vvseh teh primerih, o katerih ste govorili, so takšni pregledi tudi možni. Tudi v nekaterih primerih, ki ste jih posebej omenili, vem, da na primer pri trnovski bolnišnici je finančna inšpekcija, proračunska inšpekcija posebej pogledala ta primer in tudi vvseh ostalih primerih mislim, da je to odprto in da je možno. Verjamem pa, da je veliko nezadovoljstvo pri posameznih dobaviteljih in želijo, seveda, tudi na ta način izvajati pritisk.
Dopolnitev vprašanja, kolega Jelinčič.
Hvala lepa. Jaz sem vprašal vas, gospod ministrski predsednik: Kdaj boste prekinili s prakso gospoda Kebra in Miklavčiča? Ne želim poslušati kasneje populističnih odgovorov ministra. Dejstvo je, da revizijske komisije so vračale zadeve v začetek in nič se ni zgodilo. Ampak, da gremo naprej. Potem gre za oviranje do dostopa podatkov javnega značaja. Zaradi časa bom zelo na kratko govoril. Potem naprej, oddaja naročila na osnovi zaključka razpisa za oskrbo določenih oseb v domovih starejših oseb in posebnih zavodov, oddaja naročila Tosami d.d, ko je prišlo do zamenjave artikla po izboru iz javnega naročila, kar je kršitev zakona in vendar se je to zgodilo. Potem imamo vprašanje Medicor d.o.o, ki ga vodi dr. Meta Zorc, ki ustanavlja tako imenovani tretji kardiovaskularni center v Sloveniji. Naprej. Financiranje svetovanj s strani ministrstva za zdravje. Samo plačilo svetovanja o reformi in beli knjigi podjetju Hic v Avstraliji, Health international - consulting, ko je gospod Don Hindel za leto 2002 dobil 1. 130 tisoč 50 evrov brez oddaje javnega naročila. Nato naprej. Financiranje svetovanj s strani ministrstva za zdravje, ko je to plačalo za računalniško podporo podjetja podjetju Centrex group v Ameriki, ki ga vodi dr. Dušan Ečimovec, sicer sodelavec podjetja Maranti, svetovalec pa je gospod Božo Dimnik, kjer se plačuje 133 tisoč 298 evrov na leto. In, potem naprej. Povezane osebe pri revizijah, ko je naročnik ministrstvo za zdravje Republike Slovenije, pri Rudisu recimo ministrstvo, odgovoren za investicije pri ministrstvu je gospod inženir Bojan Bračko, ki je pa soprog zaposlene gospe Nevenke Sedej v Rudisu [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]], to se pravi, tisti, ki daje, kontrolira samega sebe in seveda daje spodaj podpis, da je vse v redu. Mislim, gospod ministrski predsednik, da je skrajni čas, da razmislite o odstranitvi gospoda Kebra s pozicije ministra za zdravje, sicer pa mislim, da je goden za interpelacijo. Hvala lepa.
Prosim, gospod predsednik vlade, imate besedo za odgovor, če želite.
Torej, na vse te navedbe, ki ste jih tukaj prebrali in prezentirali seveda ne morem konkretno odgovarjati in mislim tudi, da ne bi bilo posebnega smisla. Jaz predlagam, da daste to vprašanje pisno in verjamem, da bo ministrstvo za zdravje na vsako od teh vprašanj odgovorilo in bomo potem skupaj pogledali argumentacijo in razloge za ali proti v posameznem primeru. Verjamem pa, da ima minister na vse te navedbe, ki ste jih tukaj dali, ustrezen odgovor.
Tretje vprašanje vam bo zastavil kolega Janez Janša.
Spoštovani gospod predsednik vlade! Tukaj imam pismo s številnimi podpisi, ki so vam ga pisali ogoljufani varčevalci Sicure potem, ko ste na zadnji januarski seji odgovarjali na moje vprašanje s tem v zvezi. V njem pravijo, da so ogorčeni in razočarani nad vašimi odgovori v državnem zboru. Povedali ste, da ste se zavzeli za to, da se ljudem ustrezno pomaga, kadar so ogoljufani in vas sprašujejo, kdaj ste se v tem času zavzeli za rešitve in poplačilo oropanih varčevalcev Sicure in številnih drugih primerov. Podpisniki pravijo, da v tem času vlada ni storila nič. Za osvežitev spomina naj povem, da so januarja leta 1993 Vladimir Slejko, ki je bil takrat funkcionar LDS v Postojni, Andrej Sever in Sašo Čačovič ustanovili delniško družbo Optimizem holding. Aprila 1993 je izbruhnila znana afera optimizem, v katero je bil do vratu vmešan tudi sedanji generalni direktor LDS Bogdan Biščak. Vložene so bile kazenske prijave, zaradi številnih različnih kaznivih dejanj. Takratni finančni minister Gaspari je javno izjavil, da bo odstopil, če bo državno premoženje v tem primeru odškodovano za en sam tolar. Bilo jo je oškodovano za visoke vsote, Gaspari ni odstopil in tudi nikomur od vpletenih se ni nič zgodilo. Postopki so se večinoma razvlekli in zastarali. Optimizem so lastniki razdelili na tri podsisteme: na menjalnice, hranilno-kreditne ustanove, kot je bila Sicura, in borzno posredniške hiše, kot je bila BHP d.o.o. Več ali manj isti ljudje so mirno nadaljevali z nečednimi posli. Kasneje se jim je pridružil še Boštjan Šoba, znan iz podkupovalne zgodbe nekdanjega državnega sekretarja Borisa Šuštarja. Zaganjali so nova podjetja, jih poganjali v stečaj in ponovno odpirali nova. Za njimi so ostajali ogoljufani upniki in poslovni partnerji, oblast pa se v tem času ni zganila, še več. BHP d.o.o je 21. decembra 1994 dobilo od agencije za trg vrednostnih papirjev dovoljenje za opravljanje poslov z vrednostnimi papirji. Strokovni svet agencije je sicer ugotovil, da vloga ni popolna, a je dovoljenje vseeno izdal. V senatu, ki je odločil izdajo dovoljenja, so bili štirje člani, med njimi tudi gospod Anton Rop. Torej bo le držalo, da pa ste dejali januarja, če ste bili v tej zadevi aktivni, mislim pa da ne na strani ogoljufanih varčevalcev, temveč tistih, ki so goljufijo vsaj posredno z izdajo takšnih odločb omogočili. Zanima me: Ali je vlada vendarle v tem času zadnjega meseca kaj storila, da se popravi škoda varčevalcem Sicure, Zdeneksa in vseh ostalih afer, o katerih ste govorili januarja?
Gospod predsednik vlade.
Kar se tiče primera Sicure in tega pisma, o katerem vi govorite, točno je, prejel sem ga. In predvsem so v tem pismu ogorčeni zaradi odgovora, ki da sem ga dal in poslal iz državnega zbora, v imenu državnega zbora, tem varčevalcem. So zgroženi nad tem odgovorom, ki ga je dal državni zbor in pa mislim, da vodja pravne službe in državni zbor v tem odgovoru, oziroma vodja pravne službe odgovarja, da je za to problematiko in za to temo odgovorna Banka Slovenije. Torej gre za korespondenco med varčevalci Sicure in pa državnim zborom. Očitno je pa to nekdo želel pripisati meni, ta odgovor državnega zbora tem konkretnim varčevalcem, in ko so povezovali to pismo pravne službe državnega zbora z mojim odgovorom, ki pa je šel seveda v zvezi s popolnoma nekimi drugimi problemi, o katerih smo zadnjič govorili, so izrazili svoje ogorčenje, tako da mi bomo oziroma jaz bom odgovoril tem varčevalcem in jim tudi pojasnil, kdo, kdaj in kako je bil v zvezi s primerom Sicure odgovoren in kdo je v posameznih primerih ravnal nekorektno in v nasprotju s svojimi pristojnostmi. Tam bom seveda tudi odgovoril, kaj lahko v okviru dane situacije storijo. Gre pa v tem primeru za institucijo, ki je bila pod nadzorom Banke Slovenije, ki je po spremembi zakona o bankah prešla iz nadzora banke, in temu primerno se je tudi garancija centralne banke zmanjšala. In iz tega naslova seveda tudi problemi, ki so povezani s konkretnimi varčevalci. Vsekakor bomo pri odgovoru tudi povedali, v katerih primerih in na kakšen način je možno najti rešitve, ki bi vsaj del te škode ogoljufanih varčevalcev, nedvomno ogoljufanih varčevalcev, v tem primeru povrnile.
Prosim, dopolnitev vprašanja.
Tukaj ne gre samo za odgovornost Banke Slovenije. O prevari varčevalcev Sicure in drugih ustanov teh istih lastnikov so pisali časopisi že julija leta 2002, obveščeni so bili številni vladni organi, med drugimi tudi, med prvimi, protikorupcijski urad Vlade Republike Slovenije, ki pa se je seveda ravno takrat ukvarjal z zunanjim ministrom te iste vlade. Dvomim pa, da samo zaradi zaposlenosti ta urad ni opravil svoje naloge, v uradu imate namreč na enem od najvišjih položajev tudi gospoda Draga Kosa, ki je bil nedavno tega na okrožnem sodišču že drugič obsojen zaradi nezakonitega prisluškovanja novinarju Televizije Slovenije Tomažu Rancu. Sodišče je ugotovilo, dane samo, da je bilo prisluškovanje nezakonito, ampak je bilo tudi v celoti neupravičeno. Od druge sodbe je poteklo že dva meseca, ampak visok državni uradnik, ki je zagrešil enega najtežjih zlorab položaja, ki jih je mogoče zagrešiti v pravni državi, še vedno opravlja svojo funkcijo. Pomislite, v imenu vlade nekdo, ki je nezakonito prisluškoval, preganja korupcijo in menda celo predstavlja Slovenijo v mednarodni ustanovi za boj proti korupciji. To je tako, kot da bi v svetovno gasilsko zvezo poslali piromana. Hkrati pa seveda veliko nastopa po slovenskih medijih kot strokovni razlagalec korupcije s strani vlade. Mimogrede, kje je tukaj stanovska solidarnost? Ampak, drugo vprašanje, jaz vas sprašujem gospod predsednik vlade: Ali podpirate takšno ravnanje svojega uradnika, ali ga boste zamenjali, ali pa je nezakonito prisluškoval celo po nalogu vlade?
Gospod predsednik vlade.
Še enkrat v zvezi s Sicuro. V zvezi s pristojnostjo posameznih institucij boste našel v prilogi, če vam bomo pa dostavili odgovor državnega zbora in državni zbor eksplicitno tam govori o pristojnosti posameznih institucij in njihovih nalog in v tem primeru je res eminentno to naloga bila in še vedno je Banke Slovenije in to tudi državni zbor v svojem uradnem odgovoru navaja varčevalcem, varčevalci se pa sklicujejo seveda na ta dopis in v zvezi s tem so ogorčeni nad menoj, čeprav sam nisem tega dopisa pošiljal. Kar se tiče seveda tega primera, o katerem govorite, primera Rant in pa Kosa, jaz seveda takrat, ko se je to dogajalo, nisem bil pristojen za nobeno od teh področij, na katero se je to nanašalo, ko se je in če se je nanašalo in lahko samo to povem, da kar se tiče urada za preprečevanje korupcije, se ta, kot veste, spreminja v komisijo, roki že tečejo in razpisi za vse vodstvene v tej komisiji in o tem boste odločali, kdo bo šef oziroma predsednik te komisije, tukaj v državnem zboru vi poslanci v državnem zboru in to bo od vlade neodvisna institucija.
Hvala lepa. S tem smo izčrpali vprašanja, ki jih poslanke in poslanci zastavljajo predsedniku vlade. Sedaj pa prehajamo na tisti del te točke dnevnega reda, ko na naša vprašanja odgovarjajo ministrice in ministri. V skladu s poslovnikom bomo sedaj najprej slišali odgovore na vprašanja, ki so bila že postavljena, pa zaradi odsotnosti ministrov ali ministric nanje ni bilo odgovorjeno. Zaradi odsotnosti gospoda Presečnika, ministra za promet bo na neodgovorjeno vprašanje s 33. seje zbora sedaj odgovoril minister za zdravje, dr. Dušan Keber. Gre za vprašanje kolegice Majde Zupan o registru darovalcev kostnega mozga. Želite to vprašanje še enkrat kratko ponoviti. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani gospodje ministri, spoštovani zbor! Naša priznana flavtiska Irena Grafenauer, ki je po prejetju najvišjega državnega odlikovanja prosila za pomoč, je naredila veliko in hvalevredno gesto tudi za druge bolnike. Kot je pohvalno, da je imela pogum, pa je toliko bolj žalostno dejstvo, da je naš register darovalcev kostnega mozga za nesorodniške presaditve zelo skromen. Slovenke in Slovenci so se množično odzvali in s tem pokazali človekoljubnost in solidarnost. Vlada naj bi za izpeljavo javnega testiranja krvi namenila do 10 milijonov tolarjev. Značilno paje, da se pred pobudo o vsem tem v širši javnosti ni veliko vedelo in ne govorilo, pa tudi uradne institucije niso bile organizacijsko pripravljene na takšen odziv, zato je bilo prve dni med darovalci kar nekaj kritik in ogorčenja. Celo cene za preiskavo krvi so bile različno tolmačene. Najprej od 1000 evrov, potem 600, nazadnje 300, čeprav v tujini stane le 50 evrov. Pohvalno pa je, da so se v zdravstvu zganili, čeprav za marsikaterega bolnika pozno, upam, da ne prepozno. Se pa kljub temu vprašam, zakaj šele sedaj. Program nesorodnih presaditev kostnega mozga poteka pri nas šele od leta 2002 in center za tipizacijo tkiv je edini laboratorij pri nas, ki opravlja tovrstne preiskave. Vemo pa, da v svetu na ta način zdravijo že več kot 30 let in specializiranicentri vsako leto izvedejo na tisoče presaditev kostnega mozga. Spoštovani gospod minister za zdravje: Zakaj te stvari niso pri nas urejene sistemsko? Ali je mogoče računati na sistemski priliv zdravstvene zavarovalnice, in če ne, ali boste, gospod minister, predlagali spremembe predpisov, mogoče celo zakonodaje, ki ureja to področje? Hvala lepa.
Minister za zdravje, dr. Dušan Keber.
Hvala lepa, spoštovana poslanka za to vprašanje. Spoštovani poslanci in poslanke! Transplantacijska dejavnost je zelo občutljivo področje in je odvisno od številnih dejavnikov: od razvoja, ustreznega znanja, opreme, laboratorijskih podlag, dobrih stikov s svetom itn. Naša država ima, lahko bi rekli domala vse sistemske podlage za dobro dejavnost na tem področju, zakon in tudi številne podzakonske akte, ki to urejajo. Nismo ostali samo na tem. Mi lahko danes trdimo, da z izjemo transplantacije pljuč, ki se je kljub vsemu že začela razvijati, sodimo dlje, kot bi sodili, višje, kotbi sodili po našem položaju, po družbenem produktu ali pa čem drugem. Na primer, pri transplantaciji ledvic smo med vodilnimi v Evropi in če preidem na vaše vprašanje, tudi pri transplantaciji kostnega mozga smo razmeroma visoko, ne delamo je šele kratek čas. Žal ta čas nimam podatka, od katerega leta dalje, ampak vem, da jih naredimo vsako leto okrog 30 do 40. Res je, število darovalcev je v vseh državah velik problem. Vzpodbuditi darovanje je problem, ki smo ga navsezadnje srečali tudi pri nas. Nazadnje najbolj javno in najbolj odmevno pri poskusu zbiranja spolnih celic za potrebe zakonskih parov, ki so neplodni. Naj to priliko uporabim, da ponovno pozovem javnost, da imamo potrebe po spolnih celicah, ki niso izpolnjene, in da zakonski pari še vedno čakajo. Na področju kostnega mozga gre pravzaprav za izjemo. Nobena država, zlasti pa ne tako majhna, ne more sama zbrati dovolj darovalcev, veliko pa pomaga, če smo vključeni, in mi smo vključeni, v ta svetovni fond, svetovni register darovalcev, ki vključuje približno devet milijonov potencialnih darovalcev in iz katerega črpamo potrebe za naše darovalce. Jaz bi bil zelo specifičen, potreba po razvoju in po vzpodbudi, da tudi Slovenija ima več darovalcev, je pravzaprav bolj potreba, da smo solidarni s tem svetovnim fondom darovalcev, da mi od njega samo ne dobivamo, ampak da po svojih zmožnostih tudi vključujemo, kot pa da bi s tem reševali probleme naših bolnikov. Skoraj zanesljivo lahko trdimo, da bodo naši bolniki, tudi v preteklosti je bilo tako, tudi v prihodnosti, v veliki večini primerov dobivali darovalca nekje iz tujine. Naj pa povem primer, tudi naš Slovenec je daroval kostni mozeg za bolnika iz Združenih držav. Zelo hvalevredno pri vzpodbudi javnosti je, da uporabim besedo "nesreča znanih oseb", ne samo v našem primeru, tudi v svetovnem merilu se to izkaže, da se takrat zgane javnost in da se takrat pospeši ponudba za darovanje. Tudi v našem primeru se je to zgodilo in v enem mesecu smo pridobili 50% dodatnih darovalcev in ta številka upam, da bo še naprej rasla. Zato mi pač dovolite, da rečem, problem darovanja delov telesa za časa življenja ali pa celic za časa življenja je velik, na tem področju moramo še marsikaj postoriti. Naša vključitev v svetovno mrežo nam nalaga obveznosti do te mreže. V njej pa imamo velik rezervoar za naše paciente. In jaz lahko zatrdim, da slovenski bolnik z boleznijo, kot je bolezen znane umetnice, bo praviloma dobil in tudi dobiva kostni mozeg iz svetovnega poola. Plačilo za to dejavnost je resda v tem času razmeroma nejasno definirano in da se interpretirati, kot da je to dejavnost, ki sodi samo v proračun in da ni sestavni del financiranja s strani Zavoda za zdravstveno zavarovanje, bojda, ker so darovalci zdrave osebe. To bi bilo podobno, kot da bi rekli, da tudi zdravila, ker jih proizvajajo zdravi proizvajalci, pravzaprav niso v tem skladu. Zato mislim, da bo pravi odgovor na vprašanje in mi ga bomo v skladu s potrebami državljanov in ponudnikov kostnega mozga zanesljivo financirali, ne da bi morali pomembno spreminjati obstoječe predpise. Hvala lepa.
Dopolnitev vprašanja, prosim, kolegica Zupanova.
Hvala lepa. Gospod minister, hvala za odgovor. Vendar bi vas želela še vprašati: Ali lahko zagotovite, da bo izpeljan celoten postopek od tipizacije krvi pa do morebitnega odvzema kostnega mozga hitro in učinkovito oziroma v kakšni fazi je ta postopek?
Prosim, minister.
Naj seveda z omejenim znanjem na tem področju povem, da se vselej darovalca tipizira okvirno. Ta okvirna tipizacija je seveda znatno cenejša in v tem je bil tudi nesporazum, kakšna je cena tipizacije. Seveda, ko pa s to omejeno tipizacijo zajamemo v širšo mrežo kandidate, ki bi bili za določenega bolnika ustrezni, potem jepa treba to nadgraditi z dodatnimi tipizacijami in na tem področju lahko zagotovim, da imamo stike z ustreznimi mednarodnimi verificiranimi laboratoriji, ki bodo v tem času zanesljivo in po naši presoji tudi ceneje opravili to dodatno tipizacijo, da lahkohitro in dokončno ugotovimo primernost določenega darovalca.
Hvala lepa. Naslednje vprašanje bo zastavila kolegica Maria Pozsonec, ker na vprašanje, ki ga je že na prejšnji seji zastavil kolega Sok, ne moremo danes dobiti odgovora. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Ministra za zdravje, dr. Dušana Kebra, bi želela opozoriti na dejstvo: Navodila za uporabo zdravil, ki se nahajajo v škatlicah, v katerih se prodajajo zdravila, niso zapisana tudi v madžarskem jeziku. Menim, da je odveč razlagati, kako pomembni so napotki za uporabo zdravil in ostali podatki, ki so zapisani na lističu, ki je priložen zdravilu. Navodila niso le za okras, kajti pomembna so za varnost pacientov. V bivši Jugoslaviji so bila namreč ta navodila napisana tudi v madžarskem jeziku, pri čemer v tem primeru ne gre zgolj za formalno potrebo po dvojezičnosti, temveč za nujno varnost uporabnikov. Hvala lepa.
Prosim, minister.
Spoštovana gospa poslanka, tudi za to vprašanje sem hvaležen. Bilo bi odveč, če bi najprej začel s formalnimi razlogi, da podlag za to nimamo in da tudi v Evropski uniji v ustreznem "acquisu" ni podlag oziroma ni obveznosti, kar pa še zmeraj ne pomeni moralne zavezanosti, ni obveznosti, da bi bilo potrebno navodila za zdravila objavljati tudi v jezikih manjšin. Ko sem to rekel, pa seveda priznavam oziroma soglašam z vašo pobudo in tudi z razlogi zanjo, da bi morala biti navodila na področju, kjer živijo narodnosti, dostopna tudi v jezikih teh narodnosti, iz teh razlogov, ki ste jih vi navedli. In če bi imel čas, bi navedel še nekaj drugih. Naj omenim, seveda, da obstajajo določene težave, ki pa nam preprečujejo, da bi na primer zdravila, vsaj tujih proizvajalcev, v našo državo prinesli z njihovimi navodili v teh istih jezikih, v madžarščini in italijanščini. Gre namreč za različne indikacije, niso vselej iste in na tem področju obstaja zelo stroga regulativa, na kakšen način in v kakšni obliki lahko določeno navodilo prikažemo. Naj končam odgovor konstruktivno. Po eni strani obstaja približno ena desetina zdravil v naši državi, od približno 3.000 jih je 300, pri katerih bomo z našim vstopom v Evropsko unijo že od 1. aprila naprej bomo lahko uporabili direktna navodila v italijanskem jeziku in v madžarskem jeziku, ker gre za tako imenovana centralna zdravila, regulirana na ravni Evrope z identičnimi navodili v vseh jezikih, torej tudi v jezikih dveh narodov v Evropski uniji. Za vsa ostala zdravila smo že sprejeli pobudo in smo seže posvetovali s proizvajalci, na kakšen način bi oskrbeli ustrezne prevode, ker zakonskih podlag pač ni, da bi bila dostopna vsem državljanom. Predvsem seveda, ki govorijo jezike narodnosti in tukaj menim, da v obdobju elektronskih možnosti ne bo tako težko doseči ustreznih prevodov, ki jih bodo potem državljani vsaj na področju, kjer živijo narodnosti, lahko dobili s pomočjo lekarnarja iz računalnika, ali pa seveda tistih, ki imajo to doma, bodo lahko si to omislili tudi doma. To pomeni, sprejemamo vašo pobudo in jo bomo skušali čimprej uresničiti.
Hvala lepa. Dopolnitev vprašanja, kolegica Pozsončeva. Prosim.
Hvala lepa za prijazen odgovor in upam, da ste resno mislili, da ste sprejeli pobudo. Tisti, ki ne razumejo slovenskega navodila, niti v računalniku ne bodo mogli iskati, ker nimajo računalnikov. Jaz predlagam, da bi v lekarni dodali listek zraven in potem rešili tudi ta problem. Hvala.
Minister želi dopolniti odgovor? Ne. Tudi naslednje vprašanje bo na vaš naslov, gospod minister za zdravje. Postavil ga bo kolega Cukjati. Prosim.
Hvala za besedo. Vprašanje je naslovljeno, kot je bilo že prejšnji teden javljeno, gospodu ministru za zdravje. Pred seboj imam pismo združenja zdravstvenih zavodov, ki združuje 62 zdravstvenih domov, torej vseh zdravstvenih domov Slovenije in kjer govorijo o svojih kadrovskih stiskah. Med ostalimi navajajo, da bo že naslednje leto primanjkovalo v osnovnem zdravstvu dvesto splošnih zdravnikov, to je 20%. In, da že sedaj ta problem morajo reševati s kršenjem predpisov, z zaposlovanjem upokojenih zdravnikov, s sklepanjem podjemnih pogodb, avtorskih pogodb in podobno, da bi kolikor toliko zadostili potrebam prebivalstva. Zdravstvena reforma, seveda, je obljubljala elegantne rešitve oziroma vsaj nek pristop, vsaj nek začetek reševanja tudi takih problemov. Že lani je bilo s strani ministrstva obljubljeno, da bo zdravstvena reforma končana oziroma javna razprava končana 15. oktobra, nato naj bi sledil čistopis in sprejem v državnem zboru, na kar jasno, kot je pri vseh takih nacionalnih programih v navadi, sledijo potem zakoni in podzakonski akti ter resnična reforma. Nekako se nam je zdelo, da je vse skupaj padlo v vodo, da praktično je bilo vendarle toliko kritičnosti izražene na račun bele knjige, da ne bo pravzaprav nič in da v tem mandatu je zamujenih štiri leta na področju zdravstva. Nakar smo v medijih izvedeli, da se je pravzaprav zdravstvena reforma že začela, da se je že začela realizacija stvari in pa ker smo mi na nek način še vedno sredi razprave, javne razprave o zdravstveni reformi in smo nekako v državnem zboru zmedeni,ne vemo, kje se je začela, kako se je začela, vas sprašujem: Na katerih področjih ste že začeli reformo in kakšna bo nadaljnja dinamika uresničevanja zdravstvene reforme? Katere probleme ste začeli reševati, kako jih boste reševali? V kateri smeri in pravzaprav o čem sploh bomo še s to reformo, če mi nismo nič več tisti, ki naj bi o reformi odločali, o beli knjigi, o nacionalnem programu za zdravstvo odločali? Želeli bi pravzaprav jasno [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]sliko oziroma jasen odgovor.
Prosim, minister.
Hvala lepa, spoštovani gospod poslanec. Najprej v zvezi s kadrovskimi stiskami. Verjetno vam je znano, vsekakor pa bom zdaj lahko razložil, da z napovedmi, tudi s strani ministrstva, da potrebujemo nove zdravnike in nove medicinske sestre in ostalo zdravstveno osebje, mislimo resno. V letošnjem letu smo sprejeli oziroma smo tik pred sprejemom, ker splošni dogovor še ni sprejet, mora še, biti obravnavan v vladi, 150 novih zdravnikov nad obnavljanjem števila zdravnikov, in ta denar je zagotovljen v proračunu zavoda za zdravstveno zavarovanje. Poleg tega v letošnjem letu predvidevamo 200 novih diplomiranih medicinskih sester na enak način, te številke so torej predvidene. Ne želim trditi, da jeto veliko, želim pa povedati, da je to v sklopu tistega, kot smo napovedali, da do leta 2010 potrebujemo 700 novih zdravnikov, medtem ko bomo imel danes še nekaj prilike, da bom o potrebah na področju zdravstvene nege odgovarjal podrobneje drugemu poslancu. Če preidemo k reformi, bi želel povedati, da smo, tudi ko smo reformo dali v javno razpravo, jasno povedali, da sestoji iz dela, kjer rabimo novo zakonodajo, in iz dela, kjer tudi obstoječa regulativa omogoča spremembe, če so seveda sprejete na ustrezen način, pri čemer tudi nekatere od teh sprememb seveda bi lahko učinkoviteje potekale, če in ko bomo spremenili zdravstveno zakonodajo. Naj torej najprej povem, v čem smo pričeli to reformo in seveda ne letos, ker potekajo na tej ravni priprave že več let in za katero trdimo, da je bila odvisna od dogovorov med partnerji. Pod partnerji seveda mislim izvajalce, plačnika in pa ministrstva za zdravje. Najprej imam v mislih, da v letošnjem letu, potem ko smo v lanskem letu to naredili poskusno, v letošnjem letu z aprilom uvajamo nov način plačevanja zdravstvenih storitev v bolnišnicah, kar pomeni, da bomo znaten del budžeta bolnišnic razporejali z ozirom na zdravstvene obravnave. Ta pojem je gospodu poslancu znan, gre za skupine podobnih primerov ali pa diagnostično sorodne skupine. To kar smo lani uvedli, in približno 10% že lani obračunali na ta način, bo letos izpeljano 100%. Naj povem, ker nimam prilike, da bi šel v podrobnosti, da so tudi drugi strokovnjaki ugotovili, da je to temeljni motiv iz reforme, na kakšen način bomo povečali učinkovitost dela v bolnišnicah. Druga stvar, ki smo jo začeli, pa menimo, da je smiselna, je tako imenovana centralna koordinacija naročil v javnem sistemu. Tudi na tem področju smo to dlje časa napovedovali, vsaj dve leti, in bili ves čas spodbujeni od direktorjev javnih zdravstvenih zavodov, da naj vendar začnemo že s skupnimi nabavami v slovenskem prostoru, ki je sam tako majhen, da je smiselno nabavljati glavne elemente skupaj. Mi smo lani, mislim, da sem imel to priliko že poročati tudi v parlamentu, naredili tako imenovane pilotske nabave za šest bolnišnic, ki so se prostovoljno javile k tem pilotskim nabavam in pri njih sodelovale. Mi ne želimo to prevzeti nase, mi želimo, da samo koordiniramo nabavne službe izvajalcev. Kaj se je zgodilo? Pri skupni nabavi, ki je bila sicer res da majhna za zdravstvene razmere, bila je vredna 400 milijonov, smo prihranili 19%. Iz tega v letošnjem letu širimo te nabave. Mi si v letošnjem letu, seveda, ponovno prostovoljno, ker nimamo zakonskih podlag, tisti zavodi, ki bodo želeli sodelovati, se nam bodo pridružili in mi predvidevamo, da bomo lahko zajeli nekaj milijard denarja za nabave in pričakujemo tudi ustrezne prihranke. Tretje področje, ki je pa že znano, regulacija zdravil, kjer smo v lanskem novembru uvedli tako imenovane referenčne cene. Žal ni bilo prilike, da bi povedali, da po tistem prvem mesecu, kjer je bilo veliko govora, da so cene poskočile, seveda ne cene, pač pa zaloge pri pacientih za 14 dni, so se že v naslednjem mesecu bistveno znižali stroški za zdravila, v novembru. Seveda čakamo, da bi te podatke imeli za daljše obdobje.
Hvala lepa. Dopolnitev vprašanja, kolega Cukjati.
Hvala. Najprej, nisem ravno navdušen nad metodologijo, da ko enkrat se da neko obsežno gradivo, nek program državnemu zboru v obravnavo, v javno razpravo, da se pa potem čez nekaj časa kar kratko malo en velik del tega programa izvzame iz nadaljnje obravnave in se gre seveda brez kakršnega koli dogovarjanja v svojo rešitev. Vendar je tukaj nek drug problem, ki sem ga želel sprožiti s prvotnim vprašanjem. Namreč, kadrovska zasedba je vprašljiva tudi na področju pediatrije, ginekologije. Bela knjiga nikjer, tudi v tistem poglavju, ki bi moral predvidevati ta profil še naprej, torej poglavju financiranja, to je drugi cilj, ki govori o glavarini, o financiranju osnovnega zdravstva in kjer je naveden vratar vstopa v zdravstveni sistem edino kot splošni zdravnik, ki se postopoma prelevi v družinskega zdravnika. In šele potem, ko je bil revolt javnosti z zbiranjem podpisov tako močan, ste izvzeli oziroma ste zopet pustili pediatra in ginekologa, psihiatra ste pozabili. To verjetno še čaka na zbiranje podpisov in ste rekli, da bodo imeli ginekologi in pediatri natančno takšno vlogo kot doslej. Menim, da ta vloga pa ni dobra in spremembo te vloge je zahteval že nacionalni program zdravstvenega varstva, ureditev kadrovske zasedbe, kajti imamo kraje v Sloveniji, kjer pride 5 tisoč žensk na ginekologa in druge kraje, kjer pride 15 tisoč žensk, trikrat več na ginekologa in to uravnovešenje, to skrb za popolnitev in ureditev kadrovske zasedbe seveda vam je naložil že zakon o zdravniški službi leta 1999, nacionalni program zdravstvenega varstva leta 2000. Tega pa ni ne v reformi ne v sedanjih vaših obljubah urejanja razmer.
Gospod minister.
Najprej naj še enkrat povem parlamentu, da tisto, kar delamo danes in kar je gospod poslanec celo skoraj očital, da delamo prehitro, ker o tem ne bo mogel razpravljati parlament, naj zagotovim, da je to natanko tisto, kar je možno delati v obstoječih koordinatah sistema, ampak da tudi za to bo potrebno in bomo lahko delali učinkoviteje, če bomo spremenili tudi ustrezne dele zakonodaje. Tako, da razprava o formalnih vidikih teh sprememb, ki jih sedaj samo praktično izboljšujemo, nas še čaka. Kar se tiče pediatrov in ginekologov, mi dovolite, da tudi ob tej priliki ponovim, da bela knjiga ni posegala na razmerje med posameznimi specialnostmi. Ni posegla na nobeno od 40-ih specialnosti, kolikor jih približno imamo v tej državi, in za vsako specialnost je logično, da ima svojo lastno mrežo. Vsaka ta specialnost seveda ne bo imela svoje mreže na mikrogeografski lokaciji. Za nekatere ozke specialnosti - in to je dr. Cukjatiju popolnoma jasno, o tem sva se že v preteklosti pogovarjala - je mreža lahko samo na enem mestu. Na primer vrhunske storitve se opravljajo na primer na enem mestu in v tem primeru je gravitacija vsa država. Za nekatere druge storitve je mreža v majhni vasi. In ko smo razpravljali o beli knjigi samo o tem konceptu in samo ko smo se tega dotaknili, kdo je primeren vratar na tem geografskem majhnem področju, da pokrijemo istočasno dejstvo, da gre za malo prebivalcev, ki pa kljub vsemu sredi noči želijo hitro priti do zdravnika ali pa, da potujejo - še zmeraj je majhna Slovenija - malo dlje do večjega kraja, kjer jih čaka nek drug zdravnik, ki je tudi vratar, ampak v tem primeru mora tudi 24 ur na dan delati. V tem konceptu smo zapisali idejo, da velja vzpodbujati družinskega zdravnika, tako kot je tudi sprejela Evropska unija. S tem nismo prejudicirali. Ne samo, da nismo prejudicirali, sploh nismo odprli morebitnega vprašanja pediatrov in ginekologov. Naj pač omenim, da je število pediatrov in ginekologov v Sloveniji za razliko od nekaterih drugih specialnosti zelo primerljivo z Evropo. In da seveda bomo skrbeli, da bo tako tudi ostalo. Mikro popolnitev nekaterih geografskih lokacij bomo morali pa reševati tudi skupaj z lokalno skupnostjo. Mi si želimo bele lise pokriti. Znano vam je, kako je težko včasih to doseči. Hvala lepa.
Hvala lepa vam, minister. Naslednje vprašanje bo kolegica Sonja Areh Lavrič zastavila ministru za delo, družino in socialne zadeve. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani ministri! Spoštovane poslanke, poslanci! Vprašanje zastavljam ministru za delo, družino, socialne zadeve gospodu Dimovskemu. Vlada v zadnjem mandatu vseskozi poudarja, da je skrb države za socialno, zdravstveno in drugo varnost na najvišji ravni. Gospod minister Dimovski, že v preteklosti ste zagotovili tudi na prejšnji seji, mojemu kolegu Zmagu Jelinčiču, da so vsa poslanska vprašanja s področja dela, sociale in družine brezpredmetna. Pa vendarle, gospod minister ni temu tako. Zakon o starševskem varstvu določa, da ima pravico do krajšega delovnega časa zaradi starševstva eden od staršev, ki neguje, varuje otroka do tretjega leta starosti. Obsegati pa mora najmanj polovično tedenskoobveznost. Center za socialno delo odloči o pravicah, ki jih zagotavlja država iz plačila prispevkov za socialno varnost tistega od staršev, ki otroka neguje in varuje. Seveda na podlagi pridobljene pravice do krajšega delovnega časa pri delodajalcu. In pri slednji dikciji se pojavi težava. V praksi namreč prihaja do neenakosti med starši v Republiki Sloveniji. Naj vam navedem le nekaj primerov. Ko mlade mamice zaradi solastništva družbe, kjer so zaposlene oziroma opravljajo dejavnost kot samostojne podjetnice, do prej omenjene pravice niso opravičene. Plačujejo prispevke kot vse ostale, so zaposlene, imajo pogodbo o zaposlitvi, kar pomeni, da prejemajo osebne dohodke. Res pa je, da so nekatere med njimi tudi direktorice in tukaj država podjetnicam, mamicam ki se kljub napornemu življenju odločajo imeti otroke, odreče pomoč. Še huje, odreče jim pravice, ki jim pripadajo. In temu pravite skrb za zvišano nataliteto. Kaj je težava? Center za socialno delo naknadno ugotovi, da je prosilka lastnica družbe, zato na vlogi ne bi mogla predložiti pogodbe o zaposlitvi, saj je ne more skleniti sama s seboj. Mati, kot lastnica delniške družbe, torej naj ne bi bila zavarovana na ustrezni zakonski podlagi, ki je temelj za uveljavljanje zakonskih določenih pravic, zato je vloga zavrnjena. Gospoda ministra za družino sprašujem: Kako lahko pogodba o zaposlitvi delne lastnice podjetja hkrati ni pogodba o zaposlitvi? Hvala.
Prosim.
Jaz bi moral na to konkretno vprašanje točno videti to odločbo. Meni se ne zdi logično, da bi pogodba o zaposlitvi ne bila pogodba o zaposlitvi. To se mi ne zdi logično. Zaradi tega bi prosil, da nas obvestite o teh konkretnih primerih, lahko tudi pred poslanskimi vprašanji, na katere potem bi lahko čisto s konkretnimi odgovori postregel. Sicer pa v svojem odgovoru prejšnjič, ko sem odgovarjal na konkretno vprašanje poslanca Jelinčiča, nisem nikoli govoril, da je diskusija o socialni državi brezpredmetna. Še več, rekel sem, da je pravzaprav zelo predmetna in da bo tudi v prihodnosti taka, da je pa seveda skrb za socialno državo skrb vseh nas, ne samo nekega določenega resorja. Zdi se mi sploh, da se vprašanja socialne države, socialne varnosti pogosto zreducira na, bi rekel, nek določen sektor, ne nekodoločeno pravico, pa temu ni tako. Ko delamo vse te mednarodne primerjave, lahko ugotovimo, in to je tudi pokazala pravzaprav analiza in tudi rezultati in zadnje poročilo evropske komisije, da smo pravzaprav zelo, zelo primerljivi, pa vendar, ko govorimo o socialni državi, ni nikoli končana skrb za državljanko in državljana. Zato tudi v tem konkretnem primeru upam, da se bo zadeva razpletla in razčistila in tudi menim, da je lahko prišlo do kakšne napake v centru za socialno delo. Kar se pa tiče za starševsko varstvo, naj povem, da je zakonodaja, ki smo jo v tem mandatu sprejemali oziroma ste jo sprejemali na osnovi predloga vlade, da je pravzaprav pomenila v nekaterih primerih bistveno razširitev tudi določenih pravic na področju starševskega varstva in družinskih prejemkov. Naj spomnim, da smo pravzaprav skoraj edina država v Evropi, ki ima porodniški dopust 1 leto, in sicer 100% plačan. Hkrati smo pa s tem zakonom o starševskem varstvu in družinskih prejemkih uvedli tudi institut očetovskega dopusta, ki moram reči, da se v letošnjem letu koristi že zelo pogosto in da pravzaprav očetje, ki za teh 15 dni iščejo očetovski dopust ta številka zelo velika in mislim, da je to samo prispevek k, da tako rečem, boljšem starševskem življenju, o starševskem varstvu. Pa še eno zadevo, ki smo jo tudi predstavili vsaj v nekaterih tezah in strokovni javnosti je nacionalni program za razvoj in pa pravice otroka, to je nacionalni program, ki bo imel v svojih, v eno od poglavij oziroma skoraj dveh poglavjih vprašanje tudi družine odločitev o otroku in podobno in bo temeljil na najnovejših raziskavah in pobudah tudi civilne sfere. Tako računam, kar se tiče teh vprašanj: starševskega varstva, sistema starševskega varstva, družinskih prejemkov, da imamo primerljiv sistem, so pa, in to dopuščam, v posameznih primerih, ki se dogajajo, lahko odstopanja zaradi takega ali drugačnega razloga.
Hvala minister. Dopolnitev vprašanja, prosim kolegica Sonja Areh.
Hvala lepa za odgovor. Bi pa dodala, da to pritožbo imate na vašem ministrstvu za delo. Zdaj tudi vam lahko še povem, da ta pritožnica navaja, recimo, lahko vam citiram, vendar je bolje, da si to sami pogledate. Prosila bi pa za pisni odgovor. Hvala lepa.
Želite kaj dopolniti?
Hvala lepa tudi za to navedbo. Jasno, da je ministrstvo stopenjski organ, v nekaterih primerih drugostopenjski, prvostopenjski organ v reševanju, tako bo ministrstvo seveda to ustrezno preko strokovnih služb reševalo.
Hvala, minister za delo. Ministru za notranje zadeve, dr. Bohincu bo sedaj vprašanje zastavil kolega Pohorec. Prosim.
Hvala lepa, za besedo. Spoštovani gospod minister, ker je letos leto volitev in referendumov, je to vprašanje mogoče bolj aktualno kot sicer. Jaz sem dobil več pripomb s strani županov in tajnikov občinskih volilnih komisij in drugih strokovnih sodelavcev občin glede nagrajevanja občinske volilne komisije, predvsem predsednika občinske volilne komisije, ki ima, tako so mi povedali, nisem preverjal, nagrado za izvedbo enkratnih volitev ali referenduma v višini županove plače, bruto oziroma tudi netu plače. Tem ljudem, ki to dela najbrž dobro poznajo, se zdi, da je ta nagrada nesorazmerna glede na vložen čas, glede na opravljeno delo in odgovornost v primerjavi z županom, če mora župan narediti 176 rednih ur po nekem urniku dela in pridejo plus tega še vse sobote in nedelje za kakšne druge aktivnosti, je tisti čas, ki ga predsednik volilne komisije opravi, tam nekje 15, 20% županovega delovnega časa. Plača pa je seveda takšna, kot je županova. Tehnično, administrativno delo opravijo pa strokovni delavci občinskega organa. Predsednik volilne komisije pa ima eno sejo pred volitvami ali referendumom; na dan volitev, referenduma je seveda prisoten, potem pa ima še eno sejo po končanih volitvah, izdela poročilo in je delo končano. Drugo pripombo sem pa dobil od nekaterih predsednikov volilnih odborov, ki imajo tudi eno pavšalno nagrado. Med ostalim tudi nagrado za tiste stroške prihoda po volilni material in potem tudi prenosa rezultatov na občino, če gre za lokalne volitve, oziroma na upravno enoto, če gre za državne volitve ali referendum. Dobijo pa 1000 tolarjev za tisto kilometrino vsi enako, tako so mi povedali. Razlika pa je tudi 30 kilometrov, ki jih nekdo napravi, pa 4-krat mora iti, naredi 120 kilometrov za ene volitve, dobi pa 1000 tolarjev, tako kot tisti, katerega volišče je do sedeža upravne enote oddaljeno dva, tri kilometre. Zanima me, ali boste v tej zvezi naredili kakšno analizo, te podatke dobili, preverili in predlagali eventualne spremembe? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister.
Hvala lepa, gospod poslanec, Valentin Pohorec, za to vprašanje. Takoj na začetku pa naj povem, da se doslej v praksi dela volilnih komisij in občinskih volilnih odborov to vprašanje ni zaznalo, vsaj po našem vedenju ne. Za nas je kritika, ta skepticizem do korektnosti nagrajevanja enih in drugih nekaj novega. Ob tem smo tudi poizvedovali pri obeh skupnostih oziroma združenju občin kot tudi pri republiški volilni komisiji, pa je vsaj do sedaj v pripravah na ta odgovor prevladalo stališče, da je zakonska ureditev nagrajevanja predsednika, namestnika in članov volilnih komisij povsem korektna in da ustreza tako odgovornosti dela teh ljudi kot tudi obsegu teh ljudi. Gre namreč za to, da člani volilne komisije, namestnik in predsednik, da vsaj mesec, če ne več dni pred dnevom volitev izvajajo obsežne in odgovorne priprave na te volitve. Te obsegajo, kot vam je znano, ne povsem logistično organizacijska vprašanja, povezana z delovanjem volilnih odborov, informacijskih podlag v tej zvezi, ampak tudi pomembne in odgovorne naloge v zvezi s potrjevanjem kandidatnih list, ugotavljanja volilnih rezultatov. Ne nazadnje so odgovorne za pravilnost in korektnost volitev do ugotavljanja volilnega izida poročila, reševanja tudi zahtevkov v zvezi z volilno pravico. Vse to govori v prid temu, da gre za odgovorno početje in da je ustrezna temu takšna, kot je z zakonom določena, nagrada. Povsem nekaj drugega je delo članov občinskih volilnih odborov. To delo se omeji na dan oziroma dva, na dan volitev ali dan priprav pred tem, zato je tudi nagrajevanje temu ustrezno. Nagrajevanje je v obliki dnevnic in pa ustreznih stroškov, potovalnih stroškov v tej zvezi, ki pa mora biti individualizirano in ne kar povprek za vse enako, ne glede na to, kakšni so ti stroški. Ne glede na to, kolega Pohorec, mi bomo to vprašanje, ki ga dvigujete, proučili. Pregledali bomo, ali morda kateri od argumentov, ki jih tu navajate, vendarle ima oporo tudi v mnenju drugih. Kot sem rekel, doslej mi tega nismo zasledili. Če bo prišlo do prepričanja morda v eni in drugi skupnosti oziroma združenju občin ali v volilni komisiji, da je treba kakorkoli stvari spremeniti, potem bomo to še do volitev postorili. Zaenkrat pa nam ugotovitve ne kažejo v tej smeri. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dopolnitev vprašanja, kolega Pohorec.
Hvala. Jaz sem rekel, da premalo poznam sam, kaj mora danes predsednik volilne komisije početi. Župani in tajniki občinskih volilnih komisij vsaj treh občin so mi pa to povedali. Zato sem pač to vprašanje posredoval vam naprej. Sam sem bil v volilnih komisijah in odborih, ko smo še delali vse zastonj. Kasneje pa ne, ko se je to delo začelo plačevati. Za odgovor pa hvala lepa. Jaz upam, da boste preverili, ali to drži ali ne.
Naslednje vprašanje bo ministru za zdravje zastavil kolega mag. Drobnič, prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani gospod minister! Verjetno ste seznanjeni, da 25. člen zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju določa, da imajo nekatere osebe pravico doplačila storitev, kadar gre za nujno zdravljenje oseb, čeprav niso prostovoljno zavarovane in tega prispevka ni potrebno plačati. Ta zakon je bil sprejet že leta 1992, torej traja praktično že 12 let in se ni izvršil. Zakaj se ni izvršil? Verjetno tudi veste, da zato, ker ni bil sprejet podzakonski akt. Tukaj je vaša odgovornost. Sledi tudi vprašanje: Zakaj tudi v svojem mandatu niste sprejeli tega akta, podzakonskega akta, ki bi omogočil nekaterim osebam koriščenje zdravstvenih storitev, ne da bi bilo treba plačati za to prostovoljno zavarovanje? Katere so te osebe, ki bi bile izvzete izplačila? To so tiste kategorije iz roba naše družbe, invalidov, ki jim je potrebna pomoč in postrežba, invalidov s 70% telesno okvaro po predpisih zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, tiste osebe, ki so stare nad 75 let, potem tiste, ki zelo veliko koristijo zdravstvene storitve, ker so hudo bolne in so vezane na storitve v bolnišnicah, tiste osebe, ki so prejemniki socialnih storitev, torej tiste, ki so iz dna družbene lestvice. Moje vprašanje se torej nanaša na to, zakaj v teh letih svojega ministrovanja niste izdali podzakonskega kata in zagotovili te ugodnosti, ki bi osebam pripadale. Po drugi strani pa v beli knjigi obljubljate, da boste to uresničili. Ali je bilo potrebno plačati 300 milijonov za to, da bi to obljubljali, ko imate vendarle v zakonu napisano, da je to treba samo izvršiti? To je moje vprašanje.
Prosim minister.
Hvala lepa, gospod poslanec. Hvaležen sem vam za vprašanje, ker bom lahko ponovno povedal nekatere elemente zdravstvene reforme. Najprej pa k vašemu vprašanju. Gotovo bi lahko rekli, kako je možno, da nekateri državljani - po moji presoji jih ni tako malo - kar deset let do mojega mandata ne izterjajo to, kar jim zakon daje. To je seveda vprašanje, ki ga ne postavljam državljanom, ampak zakonu samemu, ki je seveda jasno tistim skupinam državljanom, za katere pravimo, da so depreviligirani do te mere, da si tudi svojih pravic, ki jim jih zakon daje, ne znajo izterjati. Druga stvar pa seveda je, gospod poslanec, da ta zakon nikakor ne daje vseh pravic. 25. člen govori samo o tistih pravicah v primeru nujnega zdravljenja teh oseb, ki ste jih našteli. To pomeni, tudi če bi oni izterjali, in v individualnih primerih se je to dogajalo, to pomeni - kasneje bom lahko rekel še kaj o tem - ti državljani še nikakor ne bi bili izenačeni z ostalimi. In v tem je krivičnost dopolnilnega zavarovanja. Dopolnilno zavarovanje tistim, ki se zanj ne morejo zavarovati, dostop do pravice preprosto prepreči, ne samo tem, ampak tudi tistim med 100 tisoč ali nekaj več državljanov, ki tega zavarovanja iz različnih razlogov nimajo, in med njimi prevladujejo socialno nižji sloji. Tudi tisti z minimalnimi plačami ali tisti z minimalnimi pokojninami, ki jih ta člen ne pokriva, razen v tistem, ko padejo v kategorijo najrevnejših državljanov. Ampak v tem primeru jim nudi samo najnujnejše zdravljenje. Praktičen odgovor. V teh 10-ih letih so se zdravstvene stiske reševale neformalno. Upam, da v večini primerov na ta način, da se od državljanov, ki so se zatekli po pomoč, preprosto od plačilo ni zahtevalo, pa čeprav niso bili ustrezno zavarovani. To so delali sami zdravstveni izvajalci, v preteklosti sem bil tudi sam med njimi. Drugi način, ki se je uporabljal zelo redko, da so lahko vložili na zavodu zdravstveno zavarovanje vlogo za oprostitev in so jo tudi dobili. Bela knjiga za razliko od dosedanjih rešitev predvideva popolno oprostitev od plačevanja dopolnilnega zavarovanja oziroma doplačil. Naj pač rečem, da ravno v tem času potekajo zadnje priprave, na kakšen način bomo ta problem rešili. Lahko pa že danes zagotovim, spodnjih 100 ali 150 tisoč ljudi, nikakor jim ne bo treba mimo obveznega zavarovanja plačevati nobenega dopolnilnega zavarovanja, da bi prišli do vseh in ne samo nujnih pravic, ki obljublja sveženj pravic iz zdravstvenega varstva. Hvala lepa.
Dopolnitev vprašanja. Prosim kolega mag. Drobnič.
Hvala lepa. Z vašim odgovorom nisem zadovoljen. Postavljate vprašanje zakonu. To je neresen odgovor, da bi postavljali vprašanje zakonu. Vprašanje je postavljeno ministru. Na principih enakosti je potrebno zagotoviti vsem državljanom enake možnosti. Torej, ne da se je delalo za nekatere, če so vložili neko vlogo, nekaterim se preprosto ni povedalo, ravnalo se pa ni pravzaprav tudi v skladu z zakonom, ker bi moral biti sprejet podzakonski akt, v katerem bi sprejeli kriterije. Tega podzakonskega akta niste sprejeli. In s tem ste kršili tudi zakon. Niste izvajali, tudi ministri pred vami niso tega naredili. Ampak dejstvo je, da 12 let so bile osebe izigrane. Niso imele pravice do tega in so morale plačevati prostovoljno zavarovanje. Ali pa so morale plačati to nujno zdravstveno storitev. Eno ali drugo. Nekatere pa so v sili razmer ali pa od tega, da so imele srečo in so bile informirane, vložile vlogo in morda se jih je nekdo usmilil. Morda se jih pa nekdo ni usmilil. Pa kakšno poslovanje je to v državi? To ni primerno poslovanje do tistih naših najšibkejših državljanov. Sami izvajalci po prosti presoji. To ne more biti sistemsko delo, ko vendarle zakon jasno nalaga, da bi moral določitistandarde, normative, v soglasju z ministrom, pristojnim za zdravstvo. Tega pač niste naredili in to ni pravi odgovor.
Dopolnitev odgovora, prosim dr. Keber.
Naj dopolnilnim še jaz. Ne vem, ali se po naključju nisva razumela. Jaz najprej trdim, da ta zakon zdravstvene probleme tudi ob njegovi formalni izpolnitvi, da naredimo kriterije uboštva, ne izpolnjuje. Še vedno dopušča takim državljanom samo nujne storitve. In jaz se v celoti z njim ne strinjam. Lahko me seveda vprašate, pa bi kljub vsemu nekaj storili. Jaz sem prišel z generalnim zakonom oziroma z reformo, se opravičujem, prihajam z generalno reformo, in upam da bomo letos sprejeli tudi zakon, ki bo vsem tem državljanom dal vse pravice in jih izenačil z vsemi državljani, tudi s tistimi, ki si te pravice lahko plačajo. Moj odgovor je na tej ravni, pred vami bo letos zakon, ki bo to rešil. Seveda je pa vprašanje, zakaj ta zakon ni bil 1. januarja, mojega prvega mandata. Dovolite da rečem, da v tistem času sem tudi v tem parlamentu poslušal, da reforma ni potrebna, da je vse urejeno, da so potrebni samo kozmetični popravki. Tudi s strani poslancev. Saj ni ta trenutek ta, da bi jaz skušal prenašati odgovornost Odgovornost seveda je naša, mi smo v tem času skušali skrbeti za te individualne primere, kot smo nanje naleteli. Sprašujemo se seveda za nazaj, kaj se je dogajalo v desetih letih, da vsaj nekateri med temi državljani tega niso artikulirali. Jaz dopuščammnenje, upanje, da jih morda ni bilo toliko. Čeprav sem sam skeptičen do tega, in smo to izjemno kritizirali v beli knjigi. Mi smo to jasno kritizirali. Solidarnost pri tem, da imajo vsi državljani isti paket pravic mora biti zagotovljena, in ne more biti odvisna od tega, da se nekdo posebej z enako premijo prostovoljnega zavarovanja zanjo zavaruje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gremo naprej. Naslednje vprašanje bo zastavil kolega Levič, in sicer ministru za kmetijstvo. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Imam vprašanje za gospoda Buta, ministra za kmetijstvo. Včeraj se je v Rimu končal kongres, do sedaj evropske federacije zelenih strank, danes že evropske zelene stranke, ki združuje 32 strank iz vse Evrope. Gre za grupacijo, ki je po številu evroposlancev primerljiva z liberalci v evropskem parlamentu. Slovenijo v tej stranki zastopa Stranka mladih Slovenije, tudi soustanoviteljica evropske zelene stranke. Udeleženci kongresa, kar 1300 njih, med njimi najdemo tudi kakšnega zunanjega ministra in evropsko komisarko, so sprejeli več dokumentov, med njimi je tudi resolucija o poboju divjih zveri v Sloveniji. Ta je posledica vaše odločitve v obliki pred kratkim izdanega pravilnika z vaše strani. V pravilniku o odvzemu velikih zveri za leto 2004 dopuščate preko nejasne formulacije izreden odstrel, poboj 8 medvedov, 14 volkov in 2 risov. Ob tem ni jasno, kaj je izreden odstrel in ni predvsem jasno, koliko je dejansko število, torej velikost populacije živali, predvidenih za odstrel. V resoluciji izražajo skrb nad takšnim načinom in vas pozivajo, da pred odločitvijo pridobite znanstvene podlage za takšne odločitve, da ugotovite dejansko stanje populacije divjih živali. Sprašujem vas, gospod minister: Ali poznate resolucijo in če nameravate mogoče sedaj ukrepati in spremeniti odločitev in ukrepati v skladu z njo, če je že poziv naravovarstvenikov in nasprotnikov lova nepotreben. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister za kmetijstvo, prosim.
Hvala lepa za vprašanje. V bistvu gre za resnično izjemno občutljivo področje, ki pa na nek način vendarle mora biti urejeno. Občutljivo področje zato, ker pač imamo v družbi pri tem, ko govorimo o lovu, taka ali drugačna stališča. Imamo stališče tistih, ki menijo, da je treba lov opustiti, in stališča tistih, ki menijo, da je potrebno lov povečevati, in pa stališča tistih, ki menijo, da je trebaravnati skladno s takimi in drugačnimi, čimbolj usklajenimi posegi v prostor. Sam osebno, ki nisem lovec, imam pa še dodatno težave, ker pač sem po zakonu dolžan podpisovati odredbe oziroma odločbe, v nasprotnem primeru seveda dopuščamo v neki državi lahko tudi anarhijo. Kar se tiče konkretnega vprašanja, urejanja populacije velikih zveri, Slovenija je tukaj ena od unikatnih držav v evropskem prostoru, zlasti unikatna v centralnoevropskem prostoru, ker smo praktično edini, ki imamo poleg Bosne in Hrvaške omembe vredno ali veliko število divjih zveri, zlasti smo unikatni glede na število divjih zveri in prostor. V Sloveniji naj bi bilo tako po oceni strokovnjakov okrog 700 medvedov in okrog 80 do 90 volkov. Zakaj okrog? To je ocena, ki je narejena na osnovi monitoringa. Je pa jasno, da se je število medvedov potrojilo v zadnjih dvajsetih letih. Razlogi so različni, od vojn na področju Balkana do sprememb politike na tem področju. Drugo. Če izhajamo iz izhodišča, da je potrebno v nekem prostoru ravnati skladno z določenimi strokovnimi podlagami, in dokler je tako, je pač potrebno vzeti na znanje tudi to, o čemer je govora. Namreč, število, ki je zapisano v uredbi oziroma v odredbi, se opravičujem, je število, ki je izključno in v celoti predlagano s strani posebne strokovne komisije, ki že več let določa to število. Najprej zavod za gozdove pripravi strokovno podlago. Na osnovi tega strokovna komisija, ki jo sestavljajo predstavniki vseh posredno ali neposredno vpletenih sfer, na osnovi analize predloga zavoda za gozdove pripravi predlog, ki ga poda ministru. Ta predlog je za to leto na področju medvedov manjši od lanskega leta. Ta predlog predvideva 60 rednega odstrela in 20 tako imenovanih izjemnih ukrepov oziroma tudi posledice prometnih nesreč. Na drugi strani, kar se tiče volkov, letos ni nobenega rednega odstrela, to bi rad posebej poudaril. Edina izjema, ki sem jo sam zahteval, in tudi s podpisom dosegel razlikuje se od tega, kar je bilo podanega s strani strokovne komisije, ki je predlagala 14 rednihodstrelov, sam sem pa predlagal, da letos v Sloveniji ni rednih odstrelov volkov. V Sloveniji torej ni rednih odstrelov volkov. Vsi, ki so, so lahko samo posledica nujne potrebe, na osnovi tega gre samo za izjemen odvzem. To pomeni v primeru, če žival ogroža življenje ljudi ali imovino, v tem primeru se lahko izvede ukrep izrednega odvzema. Zakaj in čemu takšno število? Kot rečeno, to je predlog strokovne komisije, ki jo sestavljajo predstavniki različnih ministrstev in tudi strokovne javnosti. Kar se pa tiče skrbi Evropske unije, tukaj si pa upam ponovno trditi, da je ta skrb Evropske unije dvolična, dvoumna, zagotovo so vsi napori, ki smo jih vršili, ki sem jih sam vršil pri državah Evropske unije, da naj za božjo voljo prevzamejo te zveri, medvede brezplačno, razen za stroške transporta, so se končale s tem, da mi smo zaskrbljeni, ampak nismo pripravljeni prevzeti niti ene živali sami. In to, da vse te velike države nimajo praktično niti treh medvedov, Francija nobenega in tako naprej, pa so jih zgodovinsko imeli nekajkrat več kot Slovenija in bi jih teritorialno tudi morale imeti nekajkrat več, govori o dvoličnem nastopu in dvoličnem stališču Evropske unije. Mislim, da je zelo jasen odgovor, če bi države Evropske unije, ki so tako zaskrbljene za velike zveri, te zveri tudi prevzele, bi nesporno bilo upravljanje z veliki divjadi v Sloveniji drugačno. Če boste vi uspeli prepričati svoje poslanske skupine, jaz tiste, ki jim pripadajo moje politične opcije, pa še kdo tretje, potem pa mislim, da se bo lahko tudi kaj spremenilo.
Dopolnitev vprašanja kolega Levič.
Hvala lepa za odgovor. Sem zadovoljen in me tudi zelo čudi ta dvoličnost Evrope. Z vstopom Slovenije v Evropsko unijo se bo varstvo živali, posebej še te ogrožene živalske vrste, bistveno zaostrilo. Tukaj me zanima naslednje: Če bo Evropa dala nek signal, da to ni v redu ali boste spremenili politiko odstrela teh živali, če bo Evropa to pač zahtevala? Se pa pridružujem temu, če boste vi kaj naredili, pa bomo mi poskušali narediti kaj, da jih bomo rešili. Hvala lepa.
Minister, želite dopolniti odgovor? Prosim.
Hvala lepa. Če bi bila, jaz vedno trdim, če bi bila skrb in če bi bila dejansko pripravljenost držav Evropske unije, potem bi lahko tudi s populacijo medvedov v Sloveniji kot srednjeevropski državi, kjer govorimo o sosednjih državah Evropske unije o nekaj komadih ali morda nekaj 10, 15, 18, 20 res toliko bolj pristna v tem primeru, sem prepričan, da bi lahko ta problem rešili veliko bolj naravi prijazno. Jaz se za njega zelo zavzemam in si prav zato želim, da bi tukaj prišlo do drugačnih odločitev. Mislim, da je v tem primeru z moje strani mogoče razumevati pogovor z Evropsko unijo. Absolutno smo pripravljeni na vsakršne pogovore, si jih želimo, ampak vendarle pomeni to, da tega problema po moji oceni, ki temelji na predlogu strokovnjakov, ni mogoče rešiti brez sodelovanja teh držav. Osnovni problem Slovenije je enostavno ta, da medved potrebuje določen življenjski prostor in drugih medvedov v ta življenjski prostor preprosto ne pusti. To pomeni, da vedno večje število medvedov, ki so menda, tako pravijo kritični strokovnjaki, tudi posledica načina krmljenja, dodajanja v smislu, recimo, mrhovine in podobno, da je posledica tega, da namesto enega ali enega in pol je število rejenih medvedov preko dva na gnezdo, to pomeni, da je tudi tukaj prišlo do določeni sprememb, ki so posledica morda pretiranega posega človeka v prostor. In če v Sloveniji določimo drugače, za to pa je potreben družbeni konsenz, da se pa naj medvedi širijo tudi s svojega sedanjega ožjega prostora bivanja, to pomeni s kočevskega, ribniškega, preko Notranjske in v enem določenem delu Alp proti Štajerski, proti Koroški in severno od Ljubljane na Gorenjsko, v tem primeru je pač to druga zadeva. V tem primeru bo pa lahko tudi prostor medvedu razširjen. Ampak za to je potrebno imeti pa seveda družbeni konsenz. Dvomim pa, kako navdušeno bodo to sprejeli lokalni činitelji, prebivalci in podobno. Taka je ta zgodba.
Dobro. Hvala lepa. Gremo naprej z vprašanji. Kolega Bevk bo postavil vprašanje ministrici za gospodarstvo.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani zbor! Na podlagi zakonov o preprečevanju posledic rudarjenja v rudniku živega srebra Idrija je vlada na svoji 101. redni seji 12. decembra 2002 sprejela revidiran dolgoročni program zapiranja rudnika za obdobje od 2001-2006. Zakon vključuje tudi program sanacije okolja zaradi posledic rudarjenja in izboljšanja zdravstvenega varstva prebivalcev Idrije. Prvi del tega programa obsega ekološko sanacijo posledic petstoletnega delovanja rudnika, ki zajema predvsem sanacijo objektov, kjer so izmerjene previsoke koncentracije radioaktivnega plina radona. Tu sta prizadeta predvsem oba otroška vrtca v mestu. Poleg tega pa je potrebno sistematično meriti radon tudi v več kot 90-ih objektih v mestu, ki so zgrajeni na žgalniških ostankih. Samo za meritve radona bi potrebovali 36 milijonov tolarjev. Šele na podlagi tovrstne študije bo namreč mogoče narediti program sanacij. Drugi del programa pa obsega zdravstveno varstvo bivših rudarjev in prebivalcev mesta Idrije. Rezultati dosedanjih raziskav so namreč pokazali, da so idrijski rudarji bolj izpostavljeni obolevanju in smrti kot primerljiva populacija v Sloveniji. Umrljivost rudarjev zaradi raka pljuč dosega celo stopnjo umrljivosti rudarjev v nekaterih rudnikih urana. Študija je pokazala, da je tudi zbolevanje za vsemi raki pri rudarjih večje, kot je povprečje v Sloveniji. Potrebno bi bilo torej organizirati preventivne zdravstvene preglede za okoli 800 bivših oziroma upokojenih rudarjev. Na podlagi tega programa je potrebno sprejeti ukrepe, ki bodo omogočili ustvariti pogoje za ohranjanje zdravja prebivalcev Idrije, ki so bili in so še prizadeti zaradi posledic živega srebra, radona in škodljivih snovi, ki so v bivalnem okolju in prehranski verigi prisotni zaradi dolgoletnega rudarjenja. Eden izmed predlaganih ukrepov je tudi povečanje števila zdravstvenih ekip v idrijskem zdravstvu, kar bo omogočilo preventivne zdravstvene preglede za rizične populacije. Tako v programu piše: Po mnenju vlade so navedeni ukrepi upravičeni, in potrebni, zato sprašujem ministrico, dr. Teo Petrin: Kako namerava vlada in pristojno ministrstvo uresničiti revidiran program preprečevanja posledic rudarjenja v rudniku živega srebra Idrija, ki vključuje tudi ekološko in zdravstveno sanacijo ter zagotoviti potrebna finančna sredstva? Hvala lepa.
Gospa ministrica. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Lep pozdrav vsem poslancem in poslankam in hvala za vprašanje. Ministrstvo za gospodarstvo bo, tako kot je tudi do sedaj, zagotovilo, da v okviru proračunskih sredstev namenjamo za povračilo rudarske škode tudi sredstva, in sicer za sistematične preglede bivših rudarjev, potem za sistematično merjenje vsebnosti radona in njihovih kratkoživih potomcev v objektih, zgrajenih na žgalniških ostankih, kot tudi nadaljevanje raziskav vpliva rudarjenja na zdravstveno stanje prebivalcev mesta Idrija. Ta sredstva so bila zagotovljena v letu 2003, so tudi v letu 2004 in pa tudi v letu 2005. Pomembno pa je, da pridemo čim prej do teh rezultatov že omenjenih raziskav in študij. Kot kaže sedaj delo na tem področju, naj bi bili rezultati znani leta 2005. Ti rezultati, kot je v dogovoru tudi z Idrijo, bodo šele pokazali in dali podlago za izdelavo programa za celovito sanacijo okolja oziroma bodo morda ovrgli dosedanje teze o krivdi, morda o krivdi rudnika za vse ekološke probleme v Idriji in za slabše zdravstveno stanje njenih prebivalcev. Zakon o preučevanju posledic rudarjenja v rudniku živega srebra Idrija opredeljuje potrebna dela in sredstva za zapiranje rudnika in v skladu s tem tudi gro sredstev namenja. V okviru tega zakona ni predvidenih sredstev za sanacijo okolja in za izboljšanje zdravstvenega varstva prebivalcem Idrije. Ravno zaradi tega smo naročili to raziskavo, da bi dala temelje za potrebne aktivnosti, in sicer, če bi se dokazalo, da je tukaj to obolenje posledica rudarjenja, potem bi seveda iskali nove vire financiranja na osnovi novega ali pa spremenjenega zakona. V danem trenutku pa glede na sredstva, ki so na razpolago, kot rečeno, zagotavljamo že za sistematične preglede in pa za merjenje osebnosti radona. Hvala.
Dopolnitev vprašanja, kolega Bevk.
Hvala lepa. Gospe ministrici se lepo zahvaljujem za ta odgovor. Dejstvo namreč je, da država že od leta 1996 zagotavlja sredstva za sanacijo poškodovanih objektov na površini zaradi pogrezanja rudniških rovov, tako da tukaj je država opravila svojo nalogo. Bo pa morala opraviti svojo nalogo tudi na področju sanacije posledic, kot ste rekli, in tudi pri zdravstvenemu varstvu. Že raziskava, ki jo je opravil dr. Aleš Gnamuš, to je živo srebro v kopenski in prehranski verigi, desetletna raziskava je pokazala veliko obremenjenost okolja z živim srebrom. Tudi iz zgodovine poznamo zelo veliko ekološko nesrečo iz leta 1956 v japonskem zalivu Mina Mata, kjer je ena izmed kemijskih tovarn vrgla v zaliv 82 ton živega srebra in je bilo takrat zastrupljenih več kot 12.000 ljudi in od tega 750 tako, da so umrli. Zato mislim, da je temu problemu potrebno posvetiti večjo pozornost in v naslednjih letih tudi, ko naj bi bil rudnik 2006 zaprt, te stvari sanirati in zagotoviti dodatna finančna sredstva, pa četudi s spremembo obstoječega zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prosim? Dopolnitev odgovora, želite gospa ministrica? [[Ne.]] Kolega dr. Brejc, bo postavil vprašanje ministru za delo, družino in socialne zadeve.
Hvala lepa. Spoštovani gospod minister! V Sloveniji je še vedno nekaj manj kot 100.000 brezposelnih. Napovedujejo se novi primeri ob vstopu v Evropsko unijo. V medijih beremo o nekaj 10.000. Na žalost je v Sloveniji tudi vrsta primerov, ko delodajalci ravnajo nezakonito. Recimo, tu imam primer delavk iz Meridiane. Ne vem, če poznate ta primer, gospod minister. To je Meridiana iz Kobarida, ki se že od jeseni 2001, torej te delavke v tej tekstilni panogi se borijo za osnovne pravice: za plače, za status, za to, da bi šle lahko na zavod končno in tako naprej, ko jih je delodajalec vrgel na cesto. Evidentno je šlo za kršitve zakona o delovnih razmerjih, za kršitve kolektivne pogodbe. Vaš inšpektor je bil tam, zagrozil delavkam, ne delavkam, delodajalcu, delodajalec je zagrozil delavkam, če bodo morali plačati kazen, bodo to odtrgali od plače in tako naprej. Potem je tu recimo primer, 11 let star primer neplačanega dolga mežiškim rudarjem. Lanskega julija ste govorili o tem, kako uspešni ste v teh posamičnih primerih. Omenili ste Peko, Trbovlje. Zadeva, kot vemo, ni urejena. Imamo poleg velike brezposelnosti, napovedi za brezposelnost in velikih problemov, zlasti v industrijski dejavnosti, kjer gre za industrijske delavke in delavce, je na drugi strani treba ugotoviti, da inšpektorat za delo pravzaprav nekako ne deluje učinkovito. Aktivna politika zaposlovanja ne daje takih rezultatov, kot bi človek pričakoval, glede na obsežen papir, ki nam je bi bil na voljo in iz katerega bi tako lahko po obsegu sklepali, da se kaj dogaja. Tudi primer teh seminarjev za računalništvo. Jaz dobivam veliko pisem od ljudi, pravijo, po toliko in toliko letih so me poslali na tečaj računalništva, kaj naj pa sedaj z njim počnem. Vse sem naredil kar je bilo treba, službe pa ne dobim. Ali to pomeni, da ti tečaji računalništva bolj koristijo tistim, ki jih prirejajo, kot pa tistim, ki jih vi pošiljate v te tečaje? Pa ne samo v tečaje računalništva, tudi druge oblike funkcionalnega izobraževanja. Tudi primer subvencionirane zaposlitve je problematičen. Mnogi se po tistem, ko dobijo subvencijo za delavca, ki se bo vzel v delovno razmerje, odločijo nekaj mesecev kasneje ali morda še v istem letu in ga odpustijo. Gospod minister: Kako ocenjujete ukrepe aktivne politike zaposlovanja v luči današnjih dogodkov in kako po 1. maju, ko se utegne število brezposelnih še povečati?
Prosim gospod minister, odgovor.
Hvala lepa za to vprašanje. Že sami iz prejšnje funkcije, ki ste jo opravljali, veste, da je to vprašanje oziroma vprašanja, ki ste jih zastavili, da so zelo široka in da se da odgovarjati po eni strani o temi politike zaposlovanja širše, o problemu brezposelnosti širše. Jaz bom poskušal najprej odgovoriti na ta vprašanja, ki ste jih zastavili. Seveda pa je vprašanje zaposlovanja zelo pomembno in se mi zdi, da je eno centralnih vprašanj, ki jih moramo seveda tudi v slovenski družbi spoštovati. Naj povem samo na začetku, kar se tiče brezposelnosti, da je to na nek način rezidualni kazalec pravzaprav vseh politik. To se pravi, če je gospodarska rast premajhna, bo kreirano manjše število delovnih mest. Če se dogodijo spremembe na carinskem področju, bo to vplivalo na delovna mesta. Če bo šolski sistem neoptimalen, to vpliva na delovna mesta. To se pravi, v končnem je seveda vprašanje brezposelnosti nek rezidualni sintetični kazalec. Zdaj tukaj ne bi postregel s podatki mednarodnih primerjav, ker smo o tem že večkrat govorili. Gre pa vedno za vprašanje, kako aktivno potem država nastopa v primeru razreševanja posameznih presežkov. Jaz moram reči, da je z letom 2004 na osnovi programa, ki ste ga vi podpisali v avgustu leta 2000, zdaj končno pravzaprav tako imenovani nacionalni akcijski program zaposlovanja za leto 2004, ki predstavlja prvi evropski program zaposlovanja in sledi evropski strategiji zaposlovanja. Rezultati, kakršni so, so bistveno višji oziroma bistveno bolj učinkoviti, kot so bili pred leti. Gre za to, da v bistvu aktivna politika zaposlovanja skupaj ohranja več kot 10 tisoč delovnih mest in pa kreacijo v letu 2003 več kot 8 tisoč delovnih mest. To je tisto, kar gre v smislu aktivne politike zaposlovanja. Seveda gre to preko različnih programov aktivne politike zaposlovanja, kjer praktično za leto 2003 lahko govorimo, da je šlo za okoli 150 tisoč vključitev, ki so potem rezultirale v takem in takem številu zaposlenih. Mnogi med njimi so zaposlenost dobili, mnogi med njimi so se pa bolj izobrazili in so se bolj usposobili, da bi bolj uspešno iskali zaposlitev. Kar se tiče konkretnih primerov, naj povem naše osnovno izhodišče, da se pravice morajo spoštovati, zato je, kar se tiče inšpektorata za delo, že iz programa oziroma iz poročila inšpektorata za delo razvidno, da je indeks, če smem to uporabiti, rešenih problemov in pa seveda indeks števila odločb, izdanih odločb bistveno večje, kot je bilo pred leti. Produktivnost inšpektorata za delo se povečuje. Jasno je, da v vseh primerih, v vsakem posameznem primeru žal ne moremo poiskati krivca Seveda se pa trudimo, in vedno znova poudarjam, da je vsakršna prijava delodajalca za kršenje kakršnekoli delavske pravice, po kateremkoli zakonu, o varstvu pri delu, o zakonu o delovnih razmerjih, lahko prijava tudi anonimna, ker gre v osnovi za zaščito delavskih pravic. Kar se tiče posameznih primerov, smo seveda obveščeni. Najbolj pa seveda so obveščeni na območnih enotah zavodov za zaposlovanje, kjer se s posameznimi primeri ukvarjajo. Žal takrat, ko delavke ali pa delavci pridejo na zavod za zaposlovanje. Mi želimo, da bi praktično vse politike šle v tej smeri, da bi bilo prehoda v tako imenovano odprto brezposelnost čim manj. Zaradi tega smo imeli tudi nekaj popolnoma novih ukrepov že z lanskim letom in pa tudi v letošnjem letu. Naj omenim, da je v lanskem letu tako imenovan primer "Eskada", kjer je šlo za prezaposlovanje iz primera Mure v Eskado, ne da bi zaposlena delavka, delavec šla v tako imenovano odkrito brezposelnost. Jaz sem o konkretnih podatkih zaposlitev Peka po tistem, ko smo se kot ministrstvo vključili, tudi že povedal, in je šlo za veliko večino delavk, ki so se zaposlile. Nekaterim je bilo omogočeno, lahko bi se zaposlile, in tako naprej. Mislim da smo aktivno posegli v ta del. Kar se pa tiče ostalih stvari, naj pa samo povem, da se mi zdi smiselno, da se tudi brezposelni računalniško opismenjujejo, ker je tudi dostop do posameznih delovnih mest možen tudi preko uporabe interneta. V veliki večini primerov brezposelni niso znali uporabljati interneta, in se mi zdi to smiselno. Lahko da ne bo učinka takoj. Lahko da bo učinek čez nekaj časa. Naj pa povem, da z vstopom v Evropsko unijo [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]bomo uporabljali tudi tako imenovani sistem Euresa.
Želite dopolniti vprašanje? Prosim, doktor Brejc.
Gospod minister, hvala za odgovor. Kljub vsemu moram reči, da niste nič odgovorili, kako naj inšpektorat bolje deluje. Jaz težko sprejmem to, da je povečal učinkovitost, ko pa recimo imamo tu primer delavk Meridiane, ki pravijo, da so obvestile inšpektorat v Kopru, in ta je opozoril gospodično Katjo Štok in zagrozil z denarno kaznijo. Ampak ni pa nič storil. Težko je potem verjeti, da inšpekcija opravlja svoje delo in preganja nezakonito delo delodajalcev, če pa seveda inšpektorat ne opravi svojega dela. Jaz sem pričakoval, da bo vsaj kaj rečenega o tem programu za učinkovit vstop v Evropsko unijo, ki ga je vlada lanskega julija predstavila javnosti, v katerem je na strani 20 in 21govora o strukturnih reformah na trgu dela in spodbujanju zaposlovanja. Ko tole človek bere, imam občutek da nič od tega ni bilo storjeno. Imam vtis, da se pravzaprav tu pogovarjamo o stvareh, ki so na načelni ravni lahko zelo zanimive. Ampak konkretnih ljudi konkretnih primerov pa ne rešujete. Sami ste v svojem intervjuju rekli to soboto v enem časopisu, da ljudje že sedem let vedo za to, da se bomo vključili v Evropsko unijo. Tudi ministrstvo za delo ve že sedem let, da se bomo vključili v Evropsko unijo pa se bojimo, da njegovi programi ne odražajo tega zavedanja. Hvala.
Minister, prosim.
V tem času je bilo veliko storjenega. Jaz se tukaj lahko seveda zelo na dolgo razgovorim, kaj je pravzaprav bilo narejenega. Vi sami veste, ker ste to dobro spremljali, da je pravzaprav v letu in pol, skoraj osemnajstih, devetnajstih mesecih, bilo sprejetih več kot 120 različnih zakonov in pa podzakonskih aktov iz različnih segmentov, ki so evropskega značaja. Konec koncev v tem paketu še ne sprejetih zakonov ni niti enega zakona, ki ga pokriva ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve. Vam povem, da pravzaprav zaposleni, ki jih tudi vi dobro poznate, so tukaj naredili ogromno dela in so se zelo potrudili, da je ta zakonodaja na nek način bila usklajena z evropsko zakonodajo. Kar se tiče reform na trgu dela, jaz se opravičujem, če vas pač ne morem o tem prepričati, ampak jaz imam na svoji tabli v sobi devet blokov in je napisano "Reforma trga dela". In teh devet blokov je praktično od prvega dne predstavljalo tako imenovano reformo na trgu dela, samo da je tako nismo imenovali, ampak smo pravzaprav posamezne programe, posamezne strukture, podstrukture te tako imenovane reforme trga dela izvajali. In lahko, če želite, vam tudi glede tega poročila, na kakšen način smo pravzaprav vsak tak segment reforme trga dela izvajali, tudi predstavimo. Seveda tukaj v tem momentu ni toliko časa, da bi to naredili. Aktivna politika zaposlovanja je aktivna vloga države na trgu dela in moram reči, da je v letošnjem letu ta program, da tako rečem, prvič evropski program. Navezave iz aktivne politike zaposlovanja so tudi na programu učinkovitega vstopa v Evropsko unijo. Če ste tam prebrali tiste tri alineje, je ena od teh alinej, ki pravi: "Da bomo pospeševali zaposlovanje mladih do 26 let tudi preko nekaterih davčnih struktur, da bomo zaposlovali starejše nad 55 let tudi preko tako imenovanega "tax credita" in da bomo določene druge segmente in bolj ranljive skupine še bolj natančno obravnavali". Tako v bistvu ta struktura obstaja. Dejstvo pa je, da bomo z letošnjim letom seveda uporabljali tudi tako imenovane fonde evropskega strukturnega sklada v višini skorajda 3,2 milijardi, ki bo namenjen pravzaprav tako imenovanim shemam za zaposlovanje. Je pa slej ko prej vedno problem trga dela takrat, ko je recesija. In žal prihaja do [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]ki zadevajo izgube delovnih mest. Mi si pač želimo, da bi bilo teh izgub delovnih mest čim manj in da bi bilo ohranitev oziroma kreacij novih delovnih mest čim več.
Postopkovno. Predlog.
Gospod predsednik, jaz bi izkoristil priložnost in bi na podlagi 246. člena poslovnika državnega zbora predlagal, da državni zbor na naslednji redni seji opravi razpravo o odgovoru ministra za delo, družino in socialne zadeve. Sam je tudi povedal, da gre za izjemno pomembno vprašanje, gre za več kot sto tisoč ljudi, ki živijo v nezavidljivem socialnem položaju in prav bi bilo, da bi si državni zborle vzel ta čas in opravil razpravo, ki jo predlagam. Hvala lepa.
Dobro. Gre za določbo 246. člena, po kateri se lahko, če tako odloči državni zbor, predvidi, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru ministra. O tem bomo odločili jutri pri prvi odločitvi po ratifikaciji severnoatlantske pogodbe, torej deset minut po zadnji točki dnevnega reda bo to prva odločitev pri glasovanjih. Sedaj ministra brez resorja, odgovornega za evropske zadeve ni, tako da bo kolega dr. Bajuk to vprašanje zastavil naslednjič. Kolega Kangler [[...]]Želite sedaj zastaviti? Imate to možnost. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Se nisva razumela. Pred enajstimi dnevi je v državni zbor priromal dopis slovenske vlade, preko katerega smo bili seznanjeni, da so tisti dan na eni seji sprejeli sporočilo državnemu zboru, koliko zakonov je treba še sprejeti v prihodnjih dveh mesecih do 1. maja, ker pač je to posledica pogovorov, ki jih je imela vlada 4. februarja v Bruslju, kjer naj bibili seznanjeni z določenimi težavami, da zaostajamo. Gre za 39 zakonov, ki morajo biti do 1. maja sprejeti, in še dodatnih osem ali devet v naslednjih dveh mesecih, torej v prvi polovici leta nad 40 zakonov. Ko gledamo ta seznam, gre bistveno za sistemske zakone. Nekateri so nam kot projekt znani, saj so bili tudi že vključeni tri leta in pol nazaj v koalicijski pogodbi, ki je to vlado končno sestavila. Ne moremo drugače oceniti, kot da gre vsaj na tem delu za, bi po domače lahko rekli, šlamparijo, pa nič drugega kot to. Zanima nas, predvsem sem hotel zastaviti vprašanje gospodu ministru za evropske zadeve, ker on je po navodilu vlade odigral vlogo koordinatorja z različnimi resorji in je tudi sestavil ta seznam. Sam sem se zanimal, da bi dobil od vlade sporočilo, kot je to normalno, sporočilo, ki ga je sprejela od Evropske zveze, a vendar sem ga zaman iskal in ga še nisem dobil. Pričakujemo, da bomo od vlade dobili formalno sporočilo, ki ga je prejela od Evropske unije, od komisije 4. februarja, ko so te stvari pregledovali. Zastavil bi pa tudi rad vprašanje njemu ali pa generalnemu sekretarju vlade, ki ga danes tudi tukaj ni. Vprašal bi ga rad kako si sploh predstavlja, da bomo to napravili, ne da bi kršili poslovnik državnega zbora, ker je to dejansko neizvedljivo, vsaj na zakonit pravni način. Se pa potem postavlja vprašanje: Kaj se bo pa zgodilo, če ne bomo tega napravili? Ali res gre za tako nujne stvari, ki bodo imele določene posledice, ki jih še ne poznamo? Ali je vlada pripravljena dejansko predstaviti državnemu zboru nek pameten seznam, kjer bodo resnično vključili samo tiste zadeve, ki so res nujne? Ali nam bo vlada pojasnila, kaj se bo zgodilo, če tega ne moremo napraviti in kdo bo nosil odgovornost za to? Ali bomo še enkrat slišali to, kar slišimo vsak dan, da je za pomanjkljivost naše vlade kriva opozicija? Jaz bi pričakoval pisni odgovor čim prej, ker to so nujne stvari, in seveda ustni odgovor na prihodnji seji. Hvala lepa.
To vprašanje bo ponovljeno na naslednji seji in dobili boste ustni odgovor. Kolega Kangler želi postaviti vprašanje ministru za šolstvo. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Spoštovani minister! Zelo sem vesel, da ste danes v tej dvorani in da je tudi večji del predstavnikov vlade prisoten na tej seji, ker lahko neposredno odgovarjate poslancem. Kot veste, večkrat je bil moj glas v tej dvorani slišan v tej smeri, da sem postavljal vprašanja v zvezi z nekaterimi centralističnimi pogledi, centralizacijo v tej državi. Predvsem sem postavljal vprašanja v zvezi s centralizacijo delovne sile, kapitala in podobno. Da sem se odločil, da postavim to vprašanje spoštovanemu ministru gospodu Gabru, moram reči, da se je na mene obrnil študent, ki študira na eni izmed univerz v tujini, kjer je delal primerjavo med mariborsko univerzo in ljubljansko. V teh statističnih podatkih in nekaterih podatkih, ki jih bom sedaj navedel, je pač prišlo, upam, da ti podatki držijo, so z internetne strani, do velikih razhajanj med eno in drugo univerzo. Spoštovani minister sprašujem vas: V Sloveniji se delijo znanstveni projekti slovenskih fakultet prek znanstveno raziskovalnih svetov. Posamezne člane v te svete imenuje minister za šolstvo, znanost in šport. Trenutno imata univerzi v teh svetih naslednje število članov: družboslovne vede: pravo, ekonomija in tako naprej Univerza v Ljubljani 10 članov, Univerza v Mariboru 0 članov; biotehnične vede: Univerza v Ljubljani 5 članov, Univerza v Mariboru 0 članov, humanistične vede: Univerza v Ljubljani 4 člane, Univerza v Mariboru 0 članov, naravoslovno-matematične vede: Univerza v Ljubljani 6 članov, Univerza v Mariboru 0 članov, tehnične vede: Univerza v Ljubljani 10 članov, Univerza v Mariboru 4 člane. To so edini 4člani v tehničnih vedah, kjer ima Univerza v Mariboru svoje predstavnike. Sprašujem vas: Na podlagi kakšnih kriterijev in kdaj ste imenovali predstavnike v te znanstvenoraziskovalne svete? Zakaj niste poslušali postaviti vsaj minimalnega ravnotežja med univerzami? Imamo še tretjo univerzo in mislim, da bi bilo prav, da se to ravnotežje vzpostavi. Ti sveti namreč delijo prek teh svetov projekte, s tem pa tudi delovna mesta mladim raziskovalcem in omogočajo razvoj posameznim fakultetam.
Hvala lepa. Gospod minister, dr. Slavko Gaber, izvolite.
Najlepša hvala, spoštovana gospa podpredsednica. Gospe in gospodje, spoštovani gospod poslanec! Članstvo v znanstvenoraziskovalnih svetih v Republiki Sloveniji, ki odločajo o raziskovalni politiki v tej državi, ureja poseben pravilnik, ki v 10. členu določa, da so člani znanstvenoraziskovalnih svetov nacionalni koordinatorji za posamična področja znotraj določenih ved. Hkrati ta pravilnik v 14. členu pove, da so nacionalni koordinatorji osebe, ki izpolnjujejo pogoje za vodjo raziskovalnega projekta, in da jih minister imenuje na podlagi kriterijev za določeno raziskovalno področje izmed kandidatov - in to je ključno -, ki jih predlagajo vodje programskih skupin in vodje potekajočih raziskovalnih projektov. Tako kot dostikrat doslej so bili tudi tokrat v tistih delih, kjer je šlo za izpraznjena mesta, imenovani člani teh svetov. Pri tem je zelo zanimiva situacija po različnih vedah, ki med drugih izkazuje pokritost posamičnih ved na posamičnih univerzah v Sloveniji, kot sami pravite, imamo tri. V svet za naravoslovno-tehnične vede smo za člane in članice tega sveta dobili 24 predlogov - nobenega iz Maribora. Torej, univerza v Mariboru tudi sama predlaga za članstvo v teh svetih. Zato ker nobenega predloga iz Maribora ni bilo, tudi logično ni bilo mogoče nikogar obvestiti za ta svet. Svet tehniških ved - tam je bilo skupaj 136 predlogov iz Ljubljane in Maribora, 27 predlogov iz Maribora, od tega so z mariborske univerze 11 ljudi predlagali iz Ljubljane. Potem je bilo razmerje v strukturi sveta, ki sem ga sam imenoval, 10 iz Ljubljane in 4 iz Maribora; prej sem vam govoril o podatkih, vseskozi vam govori o tem, koliko je bilo predlogov, ker na osnovi predlogov je sploh šele mogoče imenovati. Svet za medicinske vede. Za svet za medicinske vede je prišlo 28 predlogov, to se je dogajalo prej, preden smo ustanovili univerzo oziroma fakulteto medicinsko v Mariboru. Štirje predlogi iz Maribora. Ocena strokovnih služb je bila, da je med temi 28 predlogi 8 pomembno boljših predlogov, kot so bili ti štirje, zaradi tega tu ni bil nihče predlagan iz Maribora. V svet biotehniških ved - za ta svet smo prejeli 28 predlogov skupno - nobenega predloga iz Maribora. Zaradi tega tudi ni bilo mogoče uvrstiti nikogar v to skupino. Za svet družboslovnih ved je bilo skupno 44 predlogov, 5 predlogov iz Maribora, vendar so bili vsi ti predlogi za koordinatorje iz Ljubljane. Mariborske fakultete so same predlagale koordinatorje iz Ljubljane. Pri svetu humanističnih ved smo prejeli skupno 17 predlogov, od tega sta za Maribor bila dva iz Maribora. Po mnenju, zopet, strokovnih služb sta bila ta dva slabša od tistih, ki so bili imenovani. Tako izgleda ta procedura. Verjamem, da bo, ko se bo v naslednjem obdobju imenovalo ljudi, posebej za področje medicine, ko bo tam že delovala medicinska fakulteta, na tistem področju drugače. Upam, da bodo tudi iz Maribora ljudje sami predlagali ljudi, ki so iz Maribora, ne predvsem tiste iz Ljubljane, takrat bo mogoče ravnati drugače. Sicer pa število mladih raziskovalcev, te ste omenili - delež mariborske univerze na razpisih je uspešen in [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]raste. Toliko za odgovor.
Hvala lepa. Za dopolnitev odgovora vabim k besedi gospoda Kanglerja. Izvolite.
Hvala za besedo. Po odgovoru spoštovanega ministra bi lahko povprečen državljan razbral, da sta krivca dva: na eni strani so strokovne službe, ker tisti predlogi, v katerih so bili predlagani Mariborčani s strani mariborske univerze, niso bili primerni po kriteriju ali pa so bili manj primerni. Po drugi strani pa sem razumel, spoštovani minister, da Mariborčani kot predstavniki sami niso predlagali v nekatere svete svojih predstavnikov oziroma so predlagali druge. Sprašujem pa vas, glede na to, da imamo še tretjo univerzo in imate vso pravno podlago in kot minister možnost: Ali razmišljate, da bi zaradi nastale tretje univerze poskušali ponovno v te raziskovalne svete imenovati ljudi ter pozvati vse tri univerze, da ponovno predlagajo svoje kandidate in s tem zagotoviti ravnotežje med vsemi temi tremi univerzami? Nedvomno je, da tudi v medicinske vede - glede na to, da smo v Mariboru dobili medicinsko fakulteto - in se vam in vsem tistim, ki so kakorkoli pripomogli k temu, tudi osebno zahvaljujem, da si zaslužimo, da ima svoje predstavnike iz medicinske fakultete tudi Maribor. Namreč, nevzdržno je, da so ta razmerja v tem seznamu, ki je tudi objavljena na internetu, so zelo žalostna. Zelo sem vesel, da ste me seznanili, da večji del krivde nosi tudi mariborska univerza. Če to drži, ne vem, vendar razmerje 48 profesorjev iz ljubljanske univerze in 4 profesorji samo iz mariborske univerze, in to še samo pri tehničnih vedah, to razmerje in to ravnotežje ni primerno in ne vzdrži. Zato vas prosim, če mi odgovorite na to vprašanje: Ali razmišljate v tej smeri ali ne?
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Najlepša hvala. Razmisleki o dopolnitvi teh svetov obstajajo, mi smo v pogovorih posebej z univerzo na Primorskem na to temo že razpravljali o možnosti dopolnitve, tudi na osnovi tega vašega vprašanja bomo te pogovore nadaljevali. Želel pa bi nas vse skupaj opozoriti na to, da je regionalni ključ pri tem samo eden od ključev, znanstvena ekselentnost je pri tem prvi ključ in tako mora tudi ostati. Torej, eden od ključev - da, vendar ne ključ, ki bo diktiral izbiro na tem področju.
Hvala lepa. Gospod Jožef Jerovšek bo postavil poslansko vprašanje ministru za finance. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani ministri, kolegice in kolegi. Preden postavim vprašanje bi želel gospoda ministra opozoriti, da želim stvarni odgovor - ne takega, kot sem ga na večkratne intervencije dobil v zadevi, ko sem spraševal, koliko je Ljubljansko banko, ko je še bila v državni lasti, stala poravnava v tožbi v zadevi Tržaška kreditna banka. Dobil sem pojasnilo o italijanski zakonodaji, nič pa finančno ovrednoteno. Sedaj pa moje poslansko vprašanje. Z vstopom Slovenije v Evropsko unijo 1.maja letos bodo meje med Slovenijo in Italijo ter Avstrijo in Madžarsko postale notranje meje Evropske unije. Carinska infrastruktura in carinjenje bo v znatni meri preneseno vzhodno schengensko mejo, kljub temu pa izgleda, da carinska uprava Republike Slovenije nesmotrnorazmetava finančna sredstva za objekte na tej mejah, kot da se spremenjenih dejstev ne bi zadevala. Kot primer neutemeljenih investicij navajam primer stavbe carinskega urada v Sežani, kjer se brez potrebe zamenjujejo še zelo dobra aluminijska okna z novimi okni. Nabavilo se je 8 superluksuznih in dragih fotokopirnih strojev Cannon, vsaka tiskarna zase, in vsak je vreden prek 3 milijone SIT. V letu 2003 so se v vsako pisarno upravne stavbe vgradile nove klimatske naprave, med tem ko cariniki na vzhodni meji delajo v kontejnerjih že 13 let, poleti brez klime, pozimi pa s slabim gretjem. Prav tako v tem času poteka zamenjava vseh luči v upravni stavbi, čeprav so sedanje luči še zelo dobre. Nabavlja se tudi prekomerno število novih službenih vozil, istočasno pa je na parkirišču uprave stavbe parkiranih pet do šest vozil, ki so izven uporabe. Zaradi tega sprašujem: Ali se vse navedene investicije izvajajo v skladu z določili zakona o javnih naročilih? Zakaj je potrebno prekomerno trošenje denarja za zgradbo carinske uprave, ki je jutri praktično ne bomo več imeli oziroma dolgoročno nima perspektive? Zakaj se denar ne usmerja za ureditev prehodov na južni meji z Republiko Hrvaško oziroma vzhodni meji? Zakaj ministrstvo ne planira, da se carinska uprava Sežana preseli v Ilirsko Bistrico, saj je mednarodni mejni prehod Jelšane eden od treh glavnih mejnih prehodov? Zakaj so določeni privilegirani lobisti z dobrimi zvezami v vrhu politike uspeli vsiliti investicije tudi takrat, ko te niso potrebne? Ali je res, da se za širokogrudnostjo naročil skrivajo tudi sredstva, ki bodo prek ovinkov šla za plačevanja volilne kampanje dveh vodilnih vladnih strank? Zakaj se takrat, ko je bil znan časovni okvir za vstop v Evropsko unijo, ni izdelal program zapiranja obstoječih carinskih izpostav in izboljšanja pogojev dela carinskih delavcev na vzhodni schengenski meji? Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, dr. Dušam Mramor, izvolite.
Hvala lepa, za vprašanje. Poskušal bom biti čim bolj konkreten. Dela, ki so bila izvedena na objektu carinskega urada Sežana - imate prav, da smo na tem objektu določena dela opravili - sodijo v sklop nujnih del, ki jih je bilo potrebno opraviti, če naj bi zagotovili vitalnost objekta. Gre za poslovno stavbo, ki je bila zgrajena pred 28 leti in bo v funkciji objekta za potrebe carinske službe tudi po vstopu Slovenije v Evropsko unijo. Zamenjava oken in zasteklitev s termopan stekli je bila nujna zaradi slabega tesnenja in velikih izgub toplotne energije ter s tem povezanih visokih stroškov ogrevanja. Glede zamenjave svetil je potrebno povedati, da bi se le-ta morala zgoditi že veliko prej, saj je šlo za popolnoma neustrezne osvetlitve delovnih prostorov, kar se je še posebej izrazito pokazalo takrat, ko so se začeli pri delu uporabljati računalniki. Pred skoraj tremi desetletji, ko je bila stavba zgrajena, računalnikov v carinski službi še nismo poznali. Vse investicije so seveda v skladu z zakonom o javnih naročilih. Trditev o nabavi osmih superluksuznih in dragih fotokopirnih strojev za potrebe tega carinskega urada Sežana ne drži. V letu 2000 so bili za ta urad nabavljeni le trije zmogljivejši fotokopirni stroji, ki so nadomestili dotrajane in odpisane stroje. Le-ti so nujni v carinski službi, ker gre za veliko količino papirnega poslovanja. Od leta 2000 ni bil nabavljen noben nov fotokopirni stroj. Bodo pa vsi, ki jih carinski urad ima, tudi trije zmogljivejši, potrebni tudi po 1. maju 2004, saj bo poslovanja urada še vedno potekalo na 11 lokacijah. Tudi trditev, da se je v letu 2003 v vsako pisarno upravne stavbe vgradilo nove klimatske naprave, ne drži. Glede na to, da je v stavbi 21 pisarn, bi to pomenilo 21 vklimatskih naprav. Carinskemu uradu je bilo v letu 2003 dodeljenih le 5 klimatskih naprav, od tega dve za sejno sobo in 3 za pisarne. Klimatske naprave pa so bile še pred leto 2003 nabavljene za bivalne kontejnerje, v katerih delajo delavci na meji s Hrvaško. Glede službenih vozil je treba povedati, da se le-ta nabavljajo zaradi izvajanja operativnih nalog carinske službe. Tovrstne aktivnosti se praviloma odvijajo med delovnim časom. Delavci morajo avtomobile po opravljenih nalogah kje parkirati in CU Sežana je to parkirišče v poslovni stavbi carinskega urada. Tako parkirani avtomobili niso avtomobili izven uporabe. Število službenih avtomobilov po našem mnenju ustreza potrebam tega urada. Glede prerazporejanja delavcev. Pravila so določena z zakonom o carinski službi. Tako se lahko ne glede na določila v drugih predpisih, ki urejajo razporejanje delavcev, delavca za določen ali nedoločen čas razporedi na drugo delovno mesto, ki ustreza njegovi izobrazbi, znanju in zmožnosti, in sicer znotraj carinskega urada ali iz enega v drug carinski urad, pa tudi iz carinskega urada v generalni carinski urad in obratno. Obseg dela v posamezni organizacijski enoti, pridobljeno znanje in veščine posameznega delavca ter skrb za optimalno organizacijo dela so okoliščine, ki vplivajo na odločitve o razporejanje delavcev. Dejstvo je, da se velika večina lokacij dela, na primer mejni prehodi, nahaja izven urbanih središč, kar pomeni, da se morajo tako rekoč vsi delavci na delo voziti, včasih tudi dlje, kot bi si želeli. Toda tudi za to je v zakonu varovalka: delavca se ne more razporediti na delo v drug kraj brez njegovega soglasja, če bi porabil za prevoz na delo z javnim prevoznim sredstev več kot dve uri, v carinskem uradu Sežana pa takih primerov nimajo. Hkrati ugotavljamo, da bi bila predlagana preselitev uprave v Ilirsko Bistrico sedaj dražja rešitev. Naj na koncu še spomnimo, da carinska služba nalog, opredeljenih v zakonu o carinski službi, ne opravlja zgolj na meji, zato z vstopom Republike Slovenije v EU in odpravo zahodnih meja centralni urad Sežana ne bo prenehal z delom, se pa bo njegova vloga zaradi prevzema evropske carinske regulative spremenila. Toliko bi bil moj odgovor.
Hvala lepa. Gospod Jerovšek, za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Gospod minister, oprostite! Ne vem, ali ste toliko naivni ali pa ne morete pogledati resnici v oči. Izgleda, da so vam odgovor napisali lobisti, ki so izforsirali tako obsežne investicije na lokaciji, ki dolgoročno ne bo preživela. Gre za 800 milijonov tolarjev SIT investicij, kar se meni zdi občutno prevelik denar. Kako to carinska uprava dela? Kaj je tukaj zadaj? To so resna vprašanja. Predvsem pa mi sploh niste odgovorili, ali se tukaj skriva zagotavljanje sredstev za pokrivanje volilne kampanje, kot se je dostikrat dogajalo? Kajti, obupno stanje javnih financ bi moralo biti resno vprašanje, ki bi bilo potrebno resnih odgovorov. Namreč, vi morate biti pozorni tudi ob tem, kaj se, recimo, z javnimi financami dela ob tem dvornem puču v Telekomu. Kajti, če je to res, kar se govori, da je eden glavnih vzrokov za razrešitev prejšnjega direktorja, da je zmanjšal sredstva za volilno kampanjo LDS-a za več 100 milijonov, potem so to zelo resne zadeve. Govori se seveda o sponzorskih sredstvih za 3 milijarde in tudi v tej zadevi, ko državne institucije ravnajotako poprek z državnim denarjem, se prav gotovo skrivajo sredstva, ki so namenjena za neke druge namene. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Se strinjam, da gre za večjo vsoto, vendar bi rad opozoril na dejstvo, da tudi iz carinskega urada Ljubljana se v bistvu pokrivajo mejni prehodi na meji s Hrvaško. To se pravi, da nimaš koncentriranih uradov in uprav ob mejah in to bo veljalo tudi seveda za tisti del meje s Hrvaško, se pravi ta južni del, ki se bo pokrival iz Sežane. Tako bo ta v Sežani ostal in ta investicija je bila potrebna. Na vaše vprašanje, ali so sredstva za volilno kampanjo - seveda mi uporabljamo javni razpis in v skladu z zakonom o javnih naročilih se taka naročila tudi dajejo, tako da tukaj, da bi bila sredstva za volilno kampanjo, jaz ne poznam, da bi to kje v zakonu o javnih naročilih bilo določeno. Tako gre po mojem mnenju za strokovno odločitev, ki jo sprejme generalni carinski urad. Posamezen nakup ali izvedba del je odvisna od potreb posameznega urada in razpoložljivih finančnih sredstev in ocenilo se je, da je seveda taka investicija v to stavbo potrebna. Tako vam s tega vidika odgovora na vprašanje ne morem zanikati, da bi bila ta sredstva za volilno kampanjo.
Hvala lepa. Ministru za zdravje bo postavila poslansko vprašanje gospa Marija Ana Tisovic. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica, za dano besedo. Spoštovane gospe ministrice, gospodje ministri, kolegice in kolegi. Kot veste, je bilo že pri sprejemanju zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o zdravniški službi veliko govora o nerešenih vprašanjih na področju zdravstvene nege. Kot vedno je bil tudi takrat odgovor ministrstva za zdravje, da se navedeno področje ureja in da bo kmalu urejeno. Vendar opažam, da namesto da bi se stanje urejalo in popravljalo, nastajajo vedno novi problemi, ki nakazujejo na poslabšanje že tako slabega stanja v zdravstveni negi. Poslabšalo se bo verjetno tako za zdravstvene delavce kot tudi za paciente. Na začetku bele knjige je zapisano: pravičnost, dostopnost, kakovost in učinkovitost. To so zelo lepe besede, vendar se sprašujem: Ali ste sploh mislili resno, ko ste kot minister dali zeleno luč za začetek razprave o beli knjigi, katere vsebina pa ni vam naravnana tako, da bi zagotavljala resničnost teh všečnih besed. Poleg pediatrov, ginekologov, zobozdravnikov, ki delajo v preventivi, in otroških ter mladinskih zobozdravnikov se oglašajo tudi sindikatov delavcev zdravstvene nege. Svoje pripombe so podali že na odboru za zdravstvo, delo, družino, socialno politiko in invalide državnega zbora ob obravnavi sprememb in dopolnitvah zakona o zdravstveni dejavnosti. Bela knjiga pa po podatkih sindikatov navaja zavajajujoče podatke predvsem o medicinskih sestrah in medicinskih tehnikih. Na eni strani imamo primanjkljaj zaposlenega osebja za nego, na drugi strani pa je veliko število zdravstvenih tehnikov in diplomiranih medicinskih sester, ki težko dobijo ali pa sploh ne morejo opravljati pripravništva. Kdaj na ministrstvu za zdravje predvidevate, da boste pripravili kategorizacijo bolnikov in na njeni osnovi ugotovili dejansko potrebe po kadrih zdravstvene nege? Ali ste se kdaj, gospod minister, vživeli v vlogo medicinske sestre, ki ima na skrbi kakšnih 50 bolnikov, od katerih določen del gotovo potrebuje njihovo pomoč pri spreminjanju lege v postelji, ker bi sicer dobili preleženine? Koliko teže mora medicinska sestra preložiti v enem delovnem dnevu? Nek zdravnik mi je dejal, da je izračunal, da mora dežurna medicinska sestra v eni noči opraviti toliko težkega fizičnega dela, kot bi preložila tono do dve toni. Seveda mora poleg tega opraviti tudi ostalo nujno delo s pacienti. Sprašujem vas: Ali ste prepričani, da bi ob opisani obremenjenosti tako delo opravljali z zadovoljstvom ter hkrati zagotavljali njegovo kakovost in učinkovitost, čeprav bi pri tem vedeli, da vršite svoje poslanstvo? Sprašujem vas torej: Kdaj in kako se boste lotili te problematike ali pa boste čakali tako dolgo, da bodo do vas prišli klici ne samo sindikatov ampak tudi pacientov? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gopod minister, dr. Dušan Keber, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica, spoštovana gospa poslanka. Če najprej odgovorim na tisto, ali sem kdaj bil prisoten oziroma kot ste rekli, če se zavedam problema zdravstvene nege, naj povem - sicer bo zvenelo malo patetično - dolga leta sem s sestrami delal čez dan in ponoči, tudi z njimi prenašal bolniki v stavbah, kjer ni bilo dvigal, po raznih nadstropjih; in, seveda, res kot zdravnik to delal bistveno manj kot one, pa kljub vsemu prostovoljno, ker sem vedel, da imajo veliko dela. Naj pa kljub vsemu zdaj odgovorim na resen način. Najprej, število zaposlenih ni odvisno samo od standardov, če bi bilo temu tako, bi ta hip mi morali imeti še 2500 zdravnikov več. Po standardih - če samo povem primer drugim poslancem - smo zadnjič slišali v medijih predstavitev, da nam manjka 12.000 diplomiranih sester. Če bi to veljalo, bi rabili 50 milijard tolarjev za njihove plače. Če bi bilo to res, bi sedanji denar zgolj za paciente, ki ga zdaj namenjamo še 40%, ker 60% denarja so že plače, padel na 25%. Zmanjšale bi se količine zdravstvenih storitev, karnajbrž mi verjamete, da 50 novih milijard ta država še dolgo ne bo mogla nameniti za plače, niti sester, niti zdravnikov in drugih zdravstvenih delavcev. Zato seveda skušamo razvijati sistem toliko, kolikor nam dopušča pas na telesu. Z drugimi besedami, kot bo rasel družbeni produkt, toliko večji bo standard ne samo za paciente, ampak tudi za zaposlene. Naj vas pa pomirim. Kljub vsemu priznanju, ki ga dajem tudi ob tej priložnosti, medicinskim sestram za njihovo požrtvovalno delo, pa le najbrž ne moremo verjeti, da v državah, kjer imajo po papirju sodeč štirikrat več sester, štirikrat manj delajo. Očitno je, da vsakdo med nami svoje delo prilagodi obstoječim uram, in prav gotovo so standardi nege za naše paciente tisti, ob katerih se moramo spraševati, ne standardi dela za medicinsko sestro. Če odgovorim še na vprašanje, ki se nam često postavlja - naši statistični podatki o medicinskih sestrah. Treba je reči, da je ta država dolgo časa, desetletja dolgo, gradila na srednjih medicinskih sestrah, ki jih danes nimamo, ker smo jih ukinili in smo proglasili, da so to zdravstveni tehniki, ki ne ustrezajo. To je mogoče res, samo čez noč ni mogoče potem 11 tisoč zdravstvenih tehnikov, ki jih danes imamo, spremeniti v diplomirane sestre. Za to je potreben čas. Naj vas spomnim, da je prav gotovo skoraj vsakdo v tej dvorani poleg zdravnika imel ob svojem lastnem porodu babico, ki je bila srednja medicinska sestra - in danes to ni več. Ampak ta država, bolnišnice in zdravstveni domovi še vedno prevladujoče uporabljajo to, kar ni sestra. Mi čakamo vztrajno ustreznih pobud s strani organizacij zdravstvene nege - ne samo, da nam predložijo, koliko več diplomiranih sester rabimo; in priznavam, rabimo jih več. Naše ocene govorijo, da jih rabimo vsaj 1500 več. Ampak tudi način, kako bi današnje zdravstvene tehnike, ne vse med njimi, ampak skušali prekvalificirati z izobrazbo ob delu, vsaj v položaj višje medicinske sestre, da bi s tem nadomestili vrzel in naredili tisto, kar res rabimo. Mi moramo izboljšati razmerje med zdravstvenimi tehniki in diplomiranimi oziroma višjimi medicinskimi sestrami. To pomeni, ne moremo se pretvarjati, kot da 11 tisoč zdravstvenih tehnikov je nekaj "ob". Teh 11 tisoč tehnikov tudi in pretežno dviguje bolnike, ki jih omenjate, ali obrača bolnike, ki imajo preležanine. Ti tehniki to delajo in delajo še veliko drugih stvari. Res je, da jim današnji sistem ne priznava več ustrezne izobrazbe, ampak treba se je zamisliti. Današnje šole ustvarjajo samo pretežno 200 diplomiranih sester letno. Mi bomo čakali leta dolgo, da bomo znatno povečali število diplomiranih sester. Povedal sem tudi, s kakšnimi stroški je to povezano. Druga pot - in pričakujemo, jaz osebno že vsaj deset let dolgo, ko vztrajno ponavljam pozive še na prejšnjih svojih položajih: uredimo vendar še ta drugi del, da bodo zdravstveni tehniki, tisti najbolj ambiciozni med njimi, skušali poseči po višji izobrazbi [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]
Hvala lepa. Gospa Tisovic, želite, da minister dopolni odgovor? Izvolite! Izvolite, gospa Tisovic. Gospod minister, lahko izključite? Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod minister za odgovor. Vendar, vi ste govorili v glavnem o medicinskih sestrah, jaz sem pa tudi izpostavila problematiko pacientov. Namreč, medicinske sestre so se prej oglasile, pacient je pač tisti, ki se bo zadnji oglasil in ko bo že sila prilike ga prisilila, da bo prišel glas pacienta do vas. Zato mislim, da bi nekaj pa le morali narediti. Verjamem, da so neke stvari prenapihnjene, druge premalo, ampak tu je treba urediti zadeve. Moramo si priznati, medicinsko osebje, ki dela tudi zdravniki so problem -, ampak tudi za nego so zelo obremenjeni, moramo si to priznati. Zato nisem čisto zadovoljna z vašim odgovorom. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Gospa poslanka, saj morda tudi sam nisem. Tudi sam bi na mestu, kjer sem bil v preteklosti, rad videl več zdravstvenih delavcev - tudi v interesu državljanov. Ampak lahko pač naredim neko primerjavo in rečem, da ta država za svoj družbeni produkt, ki ga ima, kljub vsemu ima razmeroma dober položaj in dobro zdravstveno nego; da to dela, tako kot imamo navado reči, tudi na pleča zaposlenih, ampak to so številni drugi sektorji govorijo: "Delamo na plečih zaposlenih." Možnosti, lahko vam zagotavljamo, da skušamo kakovost dela za bolnike - ne izboljševati samo na zdravljenju, na kurativi, na tistem, kar je povezano z zdravniki in dozdeva se, da največ govorimo o zdravnikih, ampak da je še kako potrebna tudi nega. Na primer, mi v letošnjem letu vzpostavljamo pogoje za negovalne oddelke v številnih slovenskih bolnišnicah. Zaradi tega povečujemo število diplomiranih sester za 150, kar je sicer malo, ampak količinsko pomeni nekaj: pomeni premik v pomembno nosilno vlogo diplomiranih sester na področju nege v bolnišnicah. In, če bomo ta trend nadaljevali, bomo v prihodnjih letih naraščali s številom. Ampak, skokovito povečati to razmerje, ki smo ga za 30, 40 let fiksirali na srednjih medicinskih sestrah, danes pa nenadoma reči: spremenimo vse srednje sestre v diplomirane, bo težko. Rabimo več ukrepov, kot sem rekel, da bi povečali to razmerje. Tako soglašam s problemom, ki ga odpirate, jaz samo obljubljam, da delamo po najboljših močeh, da bi ta problem rešili; problem je možno rešiti v časovnem zaporedju in ne naenkrat.
Hvala lepa. Ministru za šolstvo, znanost in šport bo poslansko vprašanje postavila gospa Majda Potrata. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani ministri in ministrici! Spoštovani gospod minister, moje vprašanje sicer ne zadeva velike skupine mladih, vendar je zaradi problemov in posebnih okoliščin, v katerih so se ti mladi znašli, pomembno, da jim namenjamo potrebno pomoč in pozornost. Ker je njihova prihodnost v marsičem odvisna od kakovosti njihove izobrazbe, je odgovornost zanje na ministrstvo za šolstvo, znanost in šport. V Sloveniji je nekaj vzgojnih zavodov, v katere so vključeni mladi od osnovne do srednje šole in ne živijo pri svojih starših. Ker so v ustanovi več čas šolanja in ker ne morejo, najpogosteje, računati na pomoč družine, bi morali imeti ob koncu šolanja trdno socialnomrežo, ki je za uspešno in čim hitrejšo vključitev v samostojno življenje bistvenega pomena za slehernega človeka. Za te mlade, ki se pogosto srečujejo z učnimi težavami in motnjami v vedenju že med šolanjem in jih premagujejo s primerno strokovno pomočjo pa je osamosvajanje še toliko težje. Nekateri med njimi se zato zlomijo in vse, kar je bilo storjeno za njihov vključitev v družbo, gre po zlu. Pred popolno osamosvojitvijo bi bilo zato dobro, da bi lahko bila tudi po 18. letu, takrat, kadar se za to pokaže utemeljena potreba, zagotovljena ustrezna oblika spremljanja in vodenja od daleč, tako da bi premagali najbolj občutljivo obdobje. Vendar zaenkrat za tako spremljanje ni ustrezne zakonske podlage. Spoštovani gospod minister, sprašujem vas: Kako nameravate premostiti pravno praznino, ki bi nekaterim mladim omogočila lažje in kakovostnejše vključevanje v samostojno življenje tudi po izpolnjenem 18. letu? Kajti, materialne možnosti, denimo stanovanje, bi jim bilo mogoče zagotoviti, zakonitost pravice vzgojitelja za vstop v stanovanje pa je umanjkala. Hvala za odgovor.
Gospod minister, dr. Slavko Gaber, izvolite.
Najlepša hvala, gospa podpredsednica. Spoštovane gospe in gospodje, gospa poslanka! Mi se kot ministrstvo za šolstvo ukvarjamo z delom v vzgojnih zavodih, kjer poskušamo doseči korekcijo vedenjskih in funkcionalnih motenj, kot temu rečejo učeno, in poskušamo pomagati tistim, ki v družinah niso našli razumevanja ali pa družine niso zmogle podpore mladim v obdobju osnovne šole in v obdobju srednje šole. Kar nekaj takšnih skupin je okoli po Sloveniji in tam zaposleni poskušajo skupaj z mladimi najti pot do poklica. Poskušajo jih pripraviti na samostojno življenje in na to, da si ustvarijo, ne vem, svojo pot, tudi svojo družino, če se tako odločijo. Res je, da mi praviloma to počnemo nekje do 18. oziroma 19. leta. Drži pa tudi, da tistim, ki tega ne uspejo narediti v času običajnega števila let šolanja, pomagamo še naprej. Tako poznamo primere te pomoči in te podpore tudi tja do 20 leta. Ampak mene službe, ki se s tem strokovno ukvarjajo, opozarjajo na to, da bi, če bi znotraj šolskega sistema, tudi potem ko taka oseba pride do poklica, ko je polnoletna, še naprej zadrževali to osebo v takšnem ali drugačnem statusu človeka, ki ne stoji na svojih nogah, šli preko tistega, kar naj bi počela edukacijska doktrina. Zato mi verjamemo, da ko so ljudje polnoletni, ko je bilo za njih poskrbljeno, da so do poklica prišli, kaže pustiti, da si sami iščejo pot naprej v življenju. Nenazadnje ne kaže pozabiti, da niso sami pri tem, da niso edini. Skrbeti za kaj dodatnega pri tem, vsaj znotraj šolskega sistema, bi bilo verjetno več, kot je za ta šolski sistem smiselno.
Hvala lepa. Ali želite dopolnitev odgovora? Izvolite gospa Potrata.
Hvala, gospod minister, za odgovor. Saj tako sem vprašanje tudi naslovila na vas. Gre za zelo korektno skrb v času šolanja. Gre pa vendar za tisti čas po končanem šolanju, ko nekateri posamezniki osebnostno niso pripravljeni na samostojno življenje. V nekaterih evropskih državah spremljajo mlade, ki so se s tovrstnimi težavami srečevali, tudi do 26. leta - denimo, v Angliji. Tudi ob primeru, iz katerega sem zastavila vprašanje - gre za mariborski mladinski dom, ki ima zelo moderen pristop, bi si drznila trditi in tudi kakovostni pristop do reševanje te problematike, pa se zastavlja vprašanje, če imamladinski dom možnost od donatorja dobiti stanovanje, v katerega bi lahko namestili nekaj mladih ljudi, ki bi po presoji stroke bilo zanje dobro, da jih vsaj nekaj časa še spremljajo na daljavo, kot rečeno, strokovnjaki. Da bi bilo za te mlade to nedvomno koristno. Sodim, da res ne gre več za izobraževanje. Ker žalostni del te zgodbe je ta, da se ti mladi ljudje zelo, zelo redko dokopljejo do visokošolske izobrazbe. Praviloma končajo poklicno ali srednjo izobrazbo. Bi pa vendar bilo mogoče, ali pričakujem, da bi iskali izhod tudi v tej smeri, da bi se našla zakonska osnova za to, da bi smeli vzgojitelji jih tako na daljavo spremljati in tudi vstopiti v stanovanje, kadar je to potrebno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala. Poglejte, to vprašanje v določenih delih, ne samo, da presega moje pristojnosti; zdi se mi, da v večji meri znajo na to odgovoriti drugi. Tudi mojo sposobnost razmišljati o tem na zelo natančen način presega. Lahko obljubim, da bomo poskušali s kakšnim od sosednjih ministrstev o tem opraviti razpravo. Mislim pa, da je najverjetneje v primeru, da mladi pristanejo na sodelovanje na ta način, danes po zakonu to že mogoče, medtem ko zakonu naložiti, da pa bi se proti volji nekoga vstopalo v tovrstne prostore, pa bi, bojim se, zahtevalo več premisleka, kot smo ga sposobni tukaj in ta trenutek. Tako se zahvaljujem za vprašanje in bomo verjetno skupaj z ministrstvom za delo razmišljali o tem, do kod seže potreba in smiselnost skrbi, ob tem ko ljudje pridejo do polnoletnosti, pridejo do poklica. In na srečo, nekateri gredo tudi naprej v šolo, in takrat zopet ta sistem za njih še naprej skrbi, na drugi način, kot v tem kritičnem obdobju, ki je, upamo, za njimi. Pravim pa, še enkrat, tam do 20-ega leta kar za marsikoga skrbimo.
Hvala lepa. Ministrici brez resorja, odgovorni za regionalni razvoj, bo postavil poslansko vprašanje gospod Jože Tanko. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Vsem lep pozdrav. Vlada je v zakonodajni postopek vložila predlog zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja. Nam je določila 14 razvojnih regij, s katerimi je pokrila celotno področje Slovenije. Regije so oblikovane več ali manj tako, da se je v razvitemu področju, ponavadi mestni občini, priključil še nerazviti predel. S tem se je doseglo, da se je stanje razvitosti posameznih celo večjih zaokroženih in razvojno problematičnih predelov dvignilo na višji nivo, najvišje povprečje, s čimer se je zelo popačilo in prikrilo dejansko stanje. Samo za primer. Širše področje med Ljubljano in Kolpo obsega približno 2600 kvadratnih kilometrov in ima okoli 140 tisoč prebivalcev. Ima zelo slabe demografske kazalce in je zelo redko poseljeno. V njem ni dovolj delovnih mest, zato je prisotna velika dnevna migracija. Nima pomembnih in uspešnih podjetij, izredno slabo so prisotne ustanove državnega ranga, ima omejene dejavnike za kmetijstvo, zato pokrajina zarašča. Tu se načrtujeta kočevski in snežniški park, tu je prisotnih velika večina velikih zveri, področje pa je razdeljeno med dolenjsko in osrednjo slovenskoregijo, med dve najmočnejši in najprodornejši slovenski regiji. Celotno področje izkazuje zelo slabe statistične kazalce, pa te občine teh kazalcev oziroma to področje teh kazalcev ne more izkoristiti, saj so se do sedaj razvoja sredstva razporejala po določenem ključu znotraj regije in to tako med uspešna kot tudi med ogrožena področja, zato se razlike in razvojni zaostanki ne zmanjšujejo. Še več! Tudi ta zakon bo ponovna podlaga, da se bodo takoimenovana regionalna razvojna sredstva prelivala v bogata področja, bogate občine in bodo zato povsem zgrešila svoj namen. Sprašujem: Ali občine, ki imajo same dovolj prihodkov in ne potrebujejo finančne izravnave, in taka območja sploh sodijo v zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja, v katerem so popolnoma enakopravno obravnavane z nerazvitimi občinami in kandidirajo celo za ista sredstva? Dodatno še sprašujem: Ali ne bi bilo smiselno, če bi želeli državo res skladno razviti, oblikovati take zaključene razvoje regije, v katerih bi povezali zaokrožena področja, ki zaostajajo, in iz katerih bi izločili razvita področja, s tem pa tudi omogočali vsem ostalim gospodarskim subjektom, da izkoristijo možnosti, ki jih ta zakon tudi ponuja? Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica Zdenka Kovač, ima besedo.
Hvala lepa, gospa podpredsednica, za besedo. Seveda vsem poslancem in poslankam, kolegom in kolegicam ministrom prav le pozdrav. In seveda, hvala za to vprašanje. Res je sicer, da bo možno podrobnejšo razlago vsega vsega, kar je pravzaprav služilo za oblikovanje tega zakona, podati v sami razpravi o zakonu, ki bo stekla v parlamentarni proceduri. Direkten odgovor na ti dve izpostavljeni vprašanji; torej, zakaj naj ima vsaka razvojna regija tudi vendar neko središče in zakaj naj ne bi povezali med seboj predvsem manj razvite občine, pa seveda izhaja iz dveh zadev. Na eni strani vemo, da so se tudi skozi dosedanji razvoj pravzaprav glede na podlagi obstoječega zaklona že oblikovali skupni razvojni programi in tudi skupni razvojni izvedbeni načrti o posameznih območjih - trenutno govorimo o dvanajstih regijah. Vemo tudi, da to izhaja iz našega poročila o regionalnem razvoju, da na nekaterih območjih enostavno v tem trenutku zadeve v smislu regionalnega razvoja ne delujejo, regionalni razvojni programi niso bili sprejeti, ponekod pa so bili regionalni razvojni programi oblikovani drugače, kot so oblikovane statistične regije. To je bilo enood izhodišč, iz katerega smo izhajali pri pripravi novega predloga. Drugi, še pomembnejši je pa seveda ta, na čem lahko temeljimo pravzaprav skladnejši regionalni razvoj. Mi globoko verjamemo, da na tem, da neko zaokroženo funkcionalno območje vzpostavi tisto skupno infrastrukturo in pripravi tiste programe, ki bodo povečali dodano vrednost, odpirali nova delovna mesta in krepili razvoj človeških virov na nekem območju in nenazadnje privabili v neko območje tudi več investicij. Mi smo seveda izhajali tudi iz tega, da če želimo takšno infrastrukturo izgraditi, potem je nujno, da ima vendar takšna zaokrožena funkcionalna razvoja regija neko svoje skupno središče in predvsem tudi dovolj veliko fizično maso prebivalstva na nekem območju, da bo taka zadeva lahkostekla. In to nas je vodilo do tega, da smo sedanjim 12-im statističnim regijam, tudi na podlagi poglobljene razprave, ki smo jo vodili tako na terenu kot tudi skozi različne interesne skupine, ki naj bi pravzaprav sestavljale to tako imenovano vodstveno ali pa upravljalno telo bodoče razvojne regije, prišli do tega spiska oziroma do te razporeditve razvojnih regij v Sloveniji. Mi seveda tukaj ne govorimo o pokrajinah kot o bodoči, recimo, drugi ravni lokalne samouprave, temveč govorimo o vzpostavljanju infrastrukture za razvoj. Gre za povezavo gospodarstva, občin in nevladnega sektorja v okviru tako imenovanih regionalnih razvojnih svetov, ki bodo skupaj in ob strokovni pomoči regionalnih razvojnih agencij pripravljali regionalne razvojne programe in izvedbene načrte na tistih območjih, za katere sami ocenjujejo, da jih je smiselno skupaj graditi. Seveda smo povsod tam, kjer so občine že v tej fazi razprave podale svoja stališča, da želijo biti v drugi regiji, zadevo proučili in z njimi tudi vodili diskusijo in seveda na podlagi argumentov -tam, kjer je bilo možno - zadeve tudi prilagodili tem potrebam. Ponekod, v dveh regijah, ostajajo deloma še vprašanja odprta in jim dopuščamo, da bodo občine v času, ko teče razprava, zadeve drugače oblikovale. Tako mi želimo vzpostaviti strukturo, ki bo sposobna pripravljati učinkovite razvojne programe, razvojne projekte in ki bo sposobna biti relativno enakovreden partner pri pogajanju državi o razvoju nekega območja.
Hvala lepa. Gospod Tanko, želite dopolnitev odgovora ministrice? Izvolite. Gospa ministrica, lahko izključite [[...]]
Ja.
Hvala lepa.
Hvala za besedo in hvala tudi za odgovor. Poglejte, veliko teh razvojnih problemov postaja, predvsem zaradi tega, ker so nekatera področja nenaravno razdeljena. Recimo, če gledamo področje med Ljubljano in Kolpo - vse gravitira na Ljubljano. V celoti vsa komunikacija gravitira na Ljubljano. Pol področja se deli na novomeški del, spodnji, južni del, severni del pa na ljubljanski del. Celotno območje, kot sem rekel, je zadosti veliko, z zelo koncentriranimi problemi, z zelo sorodnimi, enakimi problemi. Prepričan sem, da bi to območje znalo, tako kot ga je znalo ali za ljubljansko ali za novomeško razvojno agencijo, pripraviti razvojni program tudi za skupni del. Brez problema. Tako v tem pogleduni težav. Drugo pa je - poglejte, koncept se postavlja na novo. To ste sami povedali. Mislim, da je smiselno, da se takrat, kadar se koncept postavlja na novo, preverijo tudi vse dosedanje variante. V takih primerih je smiselno, da se tudi določene stvari prerazporedijo oziroma tudi drugače oblikujejo. Nekako se pa ne morem izogniti temu, da so zadaj neki posebni interesi; skratka, področje, ki ga na tak način razdelimo, se mu kriterij dvigne, statistika se mu bistveno popravi, in navsezadnje je področje bistveno manj ogroženo, kot je dejansko po dejanskih kriterijih. Skratka, če bi bilo to neko zaokroženo območje, bi imelo status, recimo, Pomurja, po kriterijih; ker se je razdelilo med dve veliki in močni regiji, izkazuje zelo kvalitetne podatke in v principu sploh ni ogroženo. In mislim, da bi bilo smiselno, da se, če se že dela zakon o [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]skladnem regionalnem razvoju, prvenstveno naredi zakon za področja, ki so demografsko in tako ogrožena; vse ostalo se lahko rešuje pa na neke druge načine. Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Ja, samo še eno dopolnilo k temu. Torej, pobudo, ki nastaja v tem prostoru med Igom in Kostelom, kot so jo časopisi poimenovali, poznamo res samo iz časopisov. Kar lahko v tem hipu rečem, je, da seveda po naši oceni kočevsko-ribniški del, bom rekla, dovolj dobro in tudi učinkovito sodeluje znotraj razvojne regije ali pa sedanje statistične regije - jugovzhodna Slovenija, ki bi se naj v bodoče preimenovala v dolenjsko, tako kot so tudi sami želeli. In da je seveda prav to območno partnerstvo, ki je na tem nivoju oblikovano, nas vodilo do tega, da pravzaprav v tem zakonu sedaj tudi zakonsko opredelimo ta subobmočja znotraj razvojnih regij kot tako imenovana območna razvojna partnerstva, ki se jih bo posebej spremljalo, ker vemo, da so tudi znotraj posameznih razvojnih regij velike razlike. Enak postopek, enake pogoje smo predlagali tudi tem obljubljanskim občinam, kot bi temu lahko rekli, da seveda oblikujejo svojo razvojno zvezo in znotraj tega tudi območno razvojno partnerstvo in se to območje posebej spremlja. Ampak zaradi tega nima nobenega pomena, da mi središča, ki so pravzaprav povsod po svetu generatorji razvoja na nekem območju, sedaj začnemo izločati iz tega zato, da bi statistično prikazali, kako je neko območje dobro ali pa slabo. Vemo, da večina teh ljudi iz teh subobmočij vendar živi in dela -ali pa predvsem dela - tudi v središčih. Takšno izločanje bi desetkrat bolj popačilo sliko. Smo pa v zakonu samem predvideli to posebno spremljavo in organiziranje teh območnih razvojih partnerstev, zato da bi ravno takim območjem, o katerih ste vi govorili, dali možnost, da jih imamo posebej pod pregledom in da taka območja tudi pripravijo svoje razvojne programe znotraj razvojne regije. In celo več, mi imamo v zakonu predvidene tudi posebne ukrepe, ki bodo na takih območjih izvajani, zato da se odpravijotiste pomanjkljivosti, ki so posebej značilne za taka subobmočja.
Hvala lepa. Ministru za pravosodje bo postavil poslansko vprašanje gospod Alojz Sok. Izvolite.
Spoštovani ministrici, spoštovani ministri, kolegice in kolegi! Ena od bolečih, velikih travm slovenske tranzicije so vsekakor sodni zaostanki. Po več let naši državljani čakajo na svojo sodbo. Moj poslanski kolega dr. Bajuk pravi, da je pravica odložena, v bistvu pravica odrečena. Očitno se je tega zavedla tudi slovenska vlada oziroma ministrstvo za pravosodje, ki je najelo nemškega sodnika Normana Doukoff, ki je tri leta proučeval delo na slovenskih sodiščih in je potem lani novembra dal nekaj izjav, ki so močno razburile naše sodniške vrste. Med drugim je izjavil, da so plače slovenskih sodnikov primerljive s plačami drugih evropskih sodnikov. Povedal je tudi, da so slovenski sodniki ukvarjajo predvsem sami s seboj, s svojo eksistenco in materialnim položajem, ne pa z vlogo, ki jo kot sodniki imajo, in delom, ki bi ga naj opravljali. Prav tako je ta nemški sodnik opozoril, da slovenski sodniki nimajo nobenega zunanjega nadzora in da se pravzaprav delo, ki ni nadzirano, lahko hitri spridi. Na te močne izjave so se slovenski sodniki burno odzvali,predvsem mislim tukaj na sodniško društvo. Argumenti, zakaj so sodni zaostanki tako veliki, so bili različni, v glavnem pa so vsi šli v to smer, češ da na slovenskih sodiščih primanjkuje sodnikov. Izjave so tudi bile, da je veliko izmed slovenskih sodnikov pravzaprav sodnic in da te sodnice odhajajo na porodniški dopust in da so tudi to razlogi, da so ti zaostanki tako veliki. Torej vprašanje, ki pa bi ga želel postaviti, pa gre v tej smeri, da če je temu tako, da je sodnikov premalo: Zakaj se dogaja na naših sodiščih, da pripravniki čakajo po več let, predno pridejo na vrsto, da lahko na višjem sodišču opravijo pripravniški staž in so potem usposobljeni za nadaljnjo delo? To sem gospoda ministra že vprašal pismeno. Podal sem mu vlogo kandidatke, ki je z odliko, z oceno preko osem zaključila študij prava, ki je imela tudi ves čas Zoisovo štipendijo, danes pa na višjem sodišču v Mariboru čaka že skoraj tri leta, da bi lahko opravila pripravniški staž. Sprašujem: Zakaj je temu tako? Kaj bo ministrstvo za pravosodje naredilo, da se stanje glede tega popravi? In: Kje so razlogi oziroma ali so res te čakalne dobe upravičene? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, gospod Ivan Bizjak, izvolite.
Spoštovana gospa podpredsednica! Spoštovani gospod poslanec, gospe in gospodje! Najprej bi želel povedati to, da je dejstvo, da pravosodni državni izpit opravljajo, in s tem tudi čakajo na pripravništvo, številni univerzitetni diplomirani pravniki, ne le tisti, ki imajo namen postati pravosodni funkcionarji ali tudi sicer delati v pravosodju. Zaradi tega so tudi te vrste precej velike. Na drugi strani se ne spomnim, da bi bila kakšna ugotovitev, tudi gospoda Doukoffa, ki bi kazala v to smer, da je sodnikov bistveno premalo, predvsem pa, seveda, ne primanjkuje vsaj zadnjih pet let ne, kandidatov za sodniška mesta. Tako ti dve zadevi med seboj nista neposredno povezani. Kljub temu pa se zavedamo problema opravljanja sodniškega pripravništva, saj po podatkih iz konca lanskega leta v Sloveniji čaka na opravljanje tega pripravništva skoraj 1.400 kandidatov. Čakalne dobe so različne, tudi po različnih sodiščih. Seveda, treba je upoštevati, da je letno število diplomantov na pravnih fakultetah sedaj že okoli 500 in da kot sem že prej rekel, večji del teh univerzitetnih diplomiranih pravnikov želi prej ali slej opraviti tudi pravniški državni izpit. Za ilustracijo naj povem, da se je v lanskem letu prijavilo za opravljanje pravniškega državnega izpita 246 kandidatov, torej to so tisti, ki so opravili pripravništvo. To je torej številka, koliko je propustnost tega sodnega pripravništva. Sprašujete, kaj bo ministrstvo storilo. Mi smo nekaj že naredili, predvsem to, da smo na osnovi lani sprejete novele zakona o državnem pravosodnem izpitu s pravilnikom povečali število pripravniških mest. Veste, da je omenjena novela zakona prinesla nekoliko drugačen način programa pripravništva in s tem omogočila, da sodišča lahko sprejmejo nekoliko večje število pripravnikov. Če govorimo številkah: do nedavno je bilo v Sloveniji 336 prostih mest za opravljanje sodniškega pripravništva, od tega 208 z delovnim razmerjem na sodišču in 128 takšnih mest, kjer je pač bil kandidat zaposlen pri drugem delodajalcu oziroma je volenter. Z že omenjenim pravilnikom smo število mest povečali za 128, tako da jih je zdaj 208 takšnih z delovnim mestom na sodišču in še dvakrat po 128, torej 256, tistih, ki so zaposleni pri drugih delodajalcih, pri čemer je treba povedati, da ti slednji opravljajo enoletnopripravništvo, medtem ko zaposleni na sodiščih dvoletno. Tako je zdaj možno, da v dveh letih opravi pripravništvo 720 kandidatov. Vstop v pripravništvo gre prek dveh čakalnih vrst, tako določa zakon, konkretno 8. člen zakona o pravniškem državnem izpitu, polovico kandidatov se sprejeme na osnovi povprečne ocene študija, drugo polovico pa na osnovi časa prijave v pripravništvo, torej na podlagi vrstnega reda. Na ta način seveda tisti z boljšim uspehom lahko prehitijo, tudi če so kasneje diplomirali, nekatere, ki so že dlje v vrsti, zato natančne čakalne dobe ni mogoče povedati. Prepričan sem, da se bo s tem spremembami postopno začelo zniževati število tistih, ki čakajo. V Mariboru je trenutno okrog 580 prijavljenih kandidatov, ki se uvrščajo po teh dveh kriterijih, mest za opravljanja pripravništva pa je 120; torej 60 z zaposlitvijo in 60 zunanjih. V teh okvirih seveda lahko ocenjujemo, v kolikšnem času lahko pridejo na vrsto prijavljeni kandidati. Pričakujem pa, da bo prej omenjeni ukrep izboljšal stanje in skrajšal čakalne dobe.
Hvala lepa. Gospod Sok izvolite.
Seveda se strinjam z vami gospod minister, gospod Doukoff ni rekel, da je premalo sodnikov. Opozoril je na nekatere druge stranpoti našega sodstva. To, da je premalo sodnikov, lahko slišimo s strani društva sodnikov, se pravi naših sodnikov. Sam sem pričakoval, da boste na moje vprašanje odgovorili z nekimi roki. Vi pravite, da vpliva na izbor kandidatov potreba in pa študijska ocena in da zaradi tega lahko prihaja do prehitevanja. Torej, to je potem sistem, ki omogoča to, da se kandidati, ko se vpišejo, dejansko nikoli ne morejo vedeti, kdaj bodo dejansko prišli na vrsto, in daje višjih sodiščem oziroma predsednikom višjih sodišč možnost, da sami izvršujejo te premike. Pričakoval bi, da bi pravosodno ministrstvo dejansko naredilo za to področje neka trdna pravila in da bi kandidati, ko se vpišejo, lahko vedeli, v katerem času lahko računajo, da jim bo to omogočeno. Še enkrat vas sprašujem čisto direktno, pa če ne veste sedaj, mi lahko to tudi pisno odgovorite: Kako dolgo mora na višjem sodišču v Mariboru čakati kandidat, ki je imel povprečno oceno 8,5? Kako dolgo mora čakati: ali dve leti, ali tri leta, ali štiri leta? Torej, to bi bil dejansko odgovor, ki bi odgovoril na to vprašanje in na dilemo mnogih, ki tam čakajo, pa dejansko ne vedo, v kakšen času bodo prišli na vrsto. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Povsem natančnega roka seveda ne morem povedati iz več razlogov, ker ne vem, koliko jih je tistih, ki imajo povprečno oceno 10, najmanj tega ne vem. Takšnih je, seveda, dandanašnji vse več. Drugo pa je: rekel sem, 720 kandidatov v dveh letih na območju cele Slovenije. To pomeni, da približno v treh do štirih letih, če ne bi prihajali izjemno dobri novi kandidati, ki bi prehitevali koga, pridejo vsi na vrsto. Drugo pa: ta dvojnost vstopa, mislim, da je utemeljena. Torej, če bi samo po oceni sprejemali kandidate, potem nekateri ne bi prišli nikoli na vrsto. Tako pa se jih polovico po eni plati, polovico po drugi in tako pridejo postopno vsi na vrsto. Je pa še ena stvar bila uvedena z novim zakonom oziroma lansko novelo - enotna evidenca. Doslej so evidenco prijavljenih kandidatov vodila vsa višja sodišča, vsako za svoje območje, s tem da se je posamezni kandidat lahko prijavil tudi na več sodiščih. Od sprejema novele dalje se pač ureja enotna evidenca, kijo bo vodilo ministrstvo za pravosodje. Na ta način bo po mojem trdnem prepričanju možno, da se prepreči vsako neutemeljeno preskakovanje, če lahko temu tako rečem, in na ta način bo tudi možno bolj natančno napovedovati, kdaj predvidoma lahko nekdo pridena vrsto - vsaj recimo s polletno ali enoletno natančnostjo.
Hvala lepa. Gospod Sok, proceduralni predlog. Izvolite.
Hvala za te odgovore. Jaz predlagam, da se v skladu z 246. členom poslovnika o ministrovem odgovoru opravi javna razprava. Prepričan sem namreč, da gre za izredno pomembno zadevo v obdobju naše tranzicije, in da so s tem v zvezi povezane oziroma je treba razčistiti nove težave in pa dileme. Hvala lepa.
Hvala lepa. O predlogu poslanca gospoda Alojza Soka, da državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra za pravosodje na njegovo poslansko vprašanje, bo državni zbor odločil na jutrišnjem nadaljevanju seje v okviru glasovanj. Zdaj nadaljujemo. Ministrici za kulturo bo postavil poslansko vprašanje gospod Franci Rokavec. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovane ministrice, ministri, poslanke in poslanci! Ustavno sodišče je dne 5. februarja odločilo, da so 3% RTV prispevka v 82. členu zakona o medijih, ki so bili namenjeni za sofinanciranje lokalnih, regionalnih, ter študentskih programov posebnega pomena, v neskladju z 39. členom ustave. Hkrati pa je razveljavilo tudi pravilnik o merilih za financiranje programov vsebine radijskih in televizijskih programov s statusom lokalnega, regionalnega in pa študentskega pomena. Začetek učinkovanja izpodbijanih določb zakona o medijih in pravilnika je odložilo za čas sedmih mesecev. V 23. točki obrazložitve odločbe ustavnega sodišča pravi, da je pri tem upoštevalo namen zakonodajalca, da sofinanciranje priprave programskih vsebin lokalnih, regionalnih ter študentskih radijskih in televizijskih programov uredi na način, ki bo zagotavljal trajnejši vir financiranja. Za to se je odločilo, da ne bi v celoti izničilo legitimnega namena zakonodajalca, ki je pri sprejemanju tega zakona jasno opredelil tudi ta način financiranja. Z odložitvijo učinkovanja, navaja ustavno sodišče, je tako dalo zakonodajalcu možnost, da na ustavno skladen način uredi sofinanciranje priprave programskih vsebin lokalnih, regionalnih ter študentskih radijskih in televizijskih programov. Status je doslej pridobilo deset radijskih in televizijskih programov, na agenciji za telekomunikacije pa je vsaj še toliko vlog za status, o katerih še ni odločeno. Vendar podarjam, da je pridobljeni status po omenjeni odločbi postavilomenjene radijske in TV programe v nezavidljiv položaj. Gospo ministrico sprašujem: Kako bo ministrstvo oziroma vlada zagotovila nemoteno izvajanje programskih vsebin radijskih in televizijskih programov s statusom posebnega pomena do izteka sedmih mesecev? Kakšne rešitve boste predlagali zakonodajalcu za obdobje po sedmih mesecih, ko bo razveljavitev iz 1. in 3. točke izreka že učinkovala? Gleda na to, da je bilo sedaj to urejeno v zakonu, me zanima: Ali je vlada že v sedanjih spremembah in dopolnitvah zakona o medijih vključila rešitev tega vprašanja in seveda na kakšen način? Hkrati pa sprašujem: Kakšna bo usoda že zaključenega javnega razpisa, ki ga je ministrstvo za kulturo razpisalo na podlagi 82. člena zakona o medijih? Razpis je namreč potekel že 31. januarja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa ministrica Andreja Rihter, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovana predsedujoča, spoštovani poslanec! Zelo veliko ste že povedali, kar sem hotela tudi jaz, še enkrat pa bom vseeno ponovila. Res je, 5. februarja letos je ustavno sodišče razveljavilo tiste določbe 82. člena zakona o medijih, ki so se nanašale na obveznosti Radio-televizije Slovenije, da za pripravo programskih vsebin lokalnih in regionalnih ter študentskih radijskih in televizijskih programov izloči 3% naslova RTV prispevka. Hkrati pa je ta začetek učinkovanja razveljavitve odložilo za čas sedmih mesecev. In ker predvidevam, saj ste citirali tudi ustavno sodišče, razberete tudi, kaj je bil namen odloga teh sedmih mesecev. Ministrstvo za kulturo je, kot ste tudi sami že omenili, v mesecu januarju pripravilo prvi razpis, saj je v mesecu decembru agencija za telekomunikacijo, radio difuzijo in pošto pripravila oziroma podelila prve statuse, in sicer desetim postajam. Pa če jih naštejem, so to pridobili: Radio Kranj, Gorenjski mega srček, Radio Trbovlje, Radio Murski val, Radio Sora, Radio Triglav, Radio Robin in mariborski radio študent Mars. Rok za prijavo na ta razpis je bil objavljen 19.12.2003 in se je iztekel 30. januarja. Vloge so bile odprte 6. februarja, ministrstvo pa bo prijavitelje o izidih razpisa obvestilo najkasneje v roku 45 dni od objave datuma. To se pravi do 22. marca. V zadnjem mesecu je agencija podelila še dva statusa: A TV signal Litija in vaš kanal z imenom Vaš kanal. Zaradi tega tudi na ministrstvu za kulturo nameravamo v zakonitem roku iz določbe ustavnega sodišča izpeljati še en razpis, ker pričakujemo, da bomo na ta način lahko zagotovili tudi potrebna sredstva vsem tistim programom, ki statusa niso uspeli zagotoviti, saj vemo, da se bo to zgodilo še v naslednjem mesecu in bodo do njega tudi upravičeni. To so tudi pravna napotila, ki nam jih daje ustavno sodišče. Istočasno, pa je v pripravi dopolnitev zakona o medijih, kjer dopolnjujemo tako, kot nas prav tako napotuje ustavnosodišče, trajnejši vir financiranja za tovrstne programe, vendar bi vam čisto vse podrobnosti težko sedaj povedala, ker je v pripravi oziroma v dokončnem oblikovanju v tem tednu zakon o medijih.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora? Gospod Rokavec, izvolite.
Hvala za besedo. Jaz bi samo toliko v dopolnitev poudaril, da je dejansko vsebina in pestrost in posebni namen tako lokalnih, regionalnih in pa študentskih programov posebnega pomena v naši republiki izjemnega pomena za celostno informiranje državljank in državljanov in seveda tudi bistvena dopolnitev vsebine, ki jo je imel v mislih zakonodajalec ob sprejemanju zakona o medijih v primeru 3%. Seveda pričakujem, da bo dejansko predlagatelj upošteval to zelo soglasno ali veliko večinsko vlogo zakonodajalca pri tej odločitvi in poskušal najti dejansko trajnejši vir na način, kako rešiti to vprašanje. Predvsem pa se mi zastavlja vprašanje,da bi bilo potrebno verjetno v sklopu celostne zakonodaje preučiti, tako dejansko zagotoviti tudi potrebna sredstva. Menim, da delna prerazporeditev teh sredstev bo v tej državi potrebna. Samo sprašujem in hkrati tudi apeliram, da bi dejansko prišlo do razumne prerazporeditve in tudi pravočasne rešitve. V nasprotnem primeru se dejansko tako televizijski kot radijski programi, ki so pridobili status posebnega pomena, v tem trenutku sprašujejo, čemu in ali je bil potem sploh primeren napor, da so pridobili ta status, ker so v tem trenutku v slabšem položaju v primerjavi z ostalimi programi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ministru za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano bo postavil poslansko vprašanje gospod Janez Cimperman. Gospod Cimperman, ker je minister opravičeno odsoten, vas lepo prosim, da potem, ko postavite vprašanje, poveste, ali želite pisni odgovor ali ustnega na naslednji seji. Izvolite.
Hvala lepa. Postavil bom vprašanje. Spoštovane ministrice, spoštovani ministri, kolegice in kolegi! Lep pozdrav! Kljub temu da ministra ni, mu bom postavil vprašanje. Združenje rejcev hladnokrvnih konj, haflingerjev Slovenije je imelo 1. februarja občni zbor, ki se je udeležilo preko 300 članov. Bili so iz cele Slovenije. To vem, ker sem bil tam prisoten in sem se odzval njihovemu povabilu. Vzrok tako veliki udeležbi je bilo prav gotovo pričakovanje informacij, kaj bo s konjerejo po vstopu v Evropsko unijo oziroma nasploh. Žal teh informacij niso dobili, kajti iz ministrstva se nihče na povabilo ni odzval. Še več. Eden od visokih predstavnikov ministrstva, ki so ga predhodno povprašali, ali bo kdo prišel iz ministrstva na omenjeni občni zbor, je celo izjavil, da na vsako veselico pač ne hodijo. Ignoranca s strani ministrstva je povzročila veliko negodovanja in slabe volje med udeleženci ter kar nekaj krepkih besed na račun ministrstva je bilo izrečenih. Sprašujem ministra: Zakaj tak odnos do združenja? Kaj boste storili, da se ta odnos spremeni? Ali boste sprejeli odbor rejcev v svoji pisarni? Hvala lepa.
Hvala lepa. Ministru za pravosodje bo postavil poslansko vprašanje doktor Jožef Bernik. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Gospe ministrici, gospodje ministri, dame in gospodje, poslanke in poslanci! No, saj gospod minister itak ve, kaj ga bom vprašal, ker sem to že večkrat vprašal, pa nisem dobil odgovora, ne od njega, ne od gospe Cerar, kateri je to vprašanje namenjeno. To vprašanje je: Kaj dela gospa državna sekretarka spričo poboja domobranskih ujetnikov, ki so jih odpeljali takoj po vojni iz bolnišnic v Celju, Ljubljani in morda še kje? Vse to je bilo zelo dobro dokumentirano v knjigi, ki jo je napisal gospod profesor Šturm, in verjetno jo poznate. Če ne, se pa seznanite z njo. Meni se zdi povsem nedopustno, da se obnašamo, kot bi bili v barbarski državi, da ne vaše ministrstvo, ne državna sekretarka, prvič, ne odgovarja, drugič, ne vemo, da bi karkoli naredila, tretjič, ni nobenega znaka, da bo kaj naredila. Če se bo to ponavljalo, ne samo na tem področju, tudi na nekaterih drugih, saj imate tudi vi nekoliko težavz njo, ker po svoje interpretira zakone, potem bi svetoval, da morda ne bi bilo slabo, če tej gospe predlagate, da odstopi. Pričakujem odgovor in pričakujem vaš komentar na to. Poleg tega pa želim tudi imeti pisni odgovor. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, Ivan Bizjak, izvolite.
Spoštovani gospod poslanec, dr. Bernik! Gospe in gospodje! Res je, takšno vprašanje ste že postavili in že v novembru lanskega leta smo posredovali odgovor, kjer smo navedli podrobnosti iz poročila, ki ga je na osnovi tega odgovora pripravila generalna državna tožilka. Če na kratko povzamem bistvene podrobnosti s tem v zvezi, je treba povedati naslednje. Navajam tisto, kar stoji v poročilu: Okrožno državno tožilstvo v Ljubljani, zunanji oddelek v Kočevju, je ravno na podlagi podatkov iz knjige, ki jo omenjate, od policijske uprave Ljubljana zahtevalo zbiranje podatkov o dogodkih, ki jih obravnava knjiga. Policijska uprava je podala poročilo, tožilstvo je vložilo predlog zaopravo posameznih preiskovalnih dejanj zoper neznanega storilca zaradi kaznivega dejanja genocida. Predlagan je bil tudi izkop okostij in postavitev sodnomedicinskega izvedenca. O tem predlogu pa takrat, ko je bilo poročilo pripravljeno, preiskovalni sodnik še ni odločil. Ta del se nanaša na vse žrtve, ki so bile pobite v kraškem breznu, konfin 1 pri Grčaricah. Državno tožilstvo je pravno kvalificiralo ta kazniva dejanja kot dejanja genocida, ker je bilo mnenja, da je bil namen uničiti ujetnike kot določeno politično skupino. Glede neznanega števila ranjenih in bolnih pripadnikov domobranskih enot, ki so bili zajeti v Ljubljani in pobiti v tako imenovanem Brezarjevem breznu, glede tega so bila opravljena tudi posamezna preiskovalna dejanja, 30. junija lansko leto pa je tožilstvo od policijske uprave Ljubljana zahtevalo, da opravijo razgovor z dvema predstavnikoma tedanje oblasti. Glede ranjenih in bolnih pripadnikov domobranskih enot, ki so bili pobiti na območju Iga pri tako imenovanem Koščakovem breznu ter v Iškem vintgarju, pa policija po navedbi državnega tožilstva še zbira obvestila. Toliko torej o tem, kar je bilo novembra posredovano v zvezi z vašim podobnim vprašanjem. Razumem, da želite izvedeti, kaj se je novega medtem zgodilo, zaradi tega bom seveda zahteval dopolnitev poročila v smislu novih aktivnosti in morebitnih novih ugotovitev v tem obdobju od poročila, ki sem ga zdaj delno povzel. O tem, kot ste tudi sami izrazili željo, bi pripravili pisni odgovor.
Hvala lepa. Dr. Bernik izvolite.
Hvala za odgovor. Zelo bi želel videti tisto pismo, ki pravite, da je prišlo in potem prosim, da se temu doda to, kar se je tedaj zgodilo, in pa da se ne ustavimo samo pri tem, "tam se raziskuje", ker navsezadnje raziskuje se lahko adeternem, mi pa nismo [[...]] [[Nerazumljivo.]] zato bi se mi zdelo primerno, da tožilstvo gre malo naprej, pa pove, kje so stvari in kam bodo šle. Hvala.
Hvala lepa. Ministru za promet bo postavil poslansko vprašanje gospod Vili Trofenik. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Vsem skupaj lep pozdrav. Vprašanje bi sicer bilo smiselno nasloviti na vlado, ampak ker to ne gre, sem se ga odločil nasloviti na ministra za promet, gospoda Presečnika, čeprav ni prisoten. V torek 17. februarja je v Bruslja odbor za regionalizem, transport in turizem sprejel amandma v zvezi z železniško povezavo Lisbona-Kijev, in sicer v zvezi s traso Ljubljana-Budimpešta, tako da bi se trasa spremenila, in sicer Ljubljana-Pragersko-Maribor-Graz-Budimpešta in ne kot po do sedaj predvideni trasi Ljubljana-Pragersko-Ormož-Murska Sobota-Hodoš. Sprašujem ministra: Ali je vlada obveščena in kakšno je stališče vlade, če bo končno sprejeta navedena sprememba trase, ki je bila sprejeta kot amandma na odboru na predlog poslancev iz Avstrije? Kakšne so posledice, če bo to sprejeto, za modernizacijo proge na odseku Pragersko-Ormož-Murska Sobota-Hodoš ter razvoj na tem delu severovzhodne Slovenije? Za rekonstrukcijo oziroma obnovo proge od Pragerskega do Hodoša so sicer bila predvidena sredstva, ki jih nameravamo pridobiti naravnost iz Bruslja. In nadalje: Ali je ta odločitev v kakršnikoli povezavi s podobno idejo, ki je bila s strani predstavnikov Mestne občine Maribor posredovana javnosti pred nekaj tedni? Na koncu želim odgovor o končnih stroških izgradnje novega odseka železniške proge od Murske Sobote do Hodoša, glede na prvotno pogodbeno vrednost. Ali je točno, da je zaradi nekvalitetne gradnje omejitev hitrosti na delu te proge na 50 kilometrov na uro? Kdo bo plačal sanacijo in koliko bo ta sanacija stala? Pričakujem, da bom dobil odgovor ministra na prihodnji seji.
Hvala lepa. Ministru za notranje zadeve bo predstavil poslansko vprašanje gospod Rudolf Petan.
Hvala za besedo. Gospa podpredsednica, spoštovani! Nekaj o tem smo že danes slišali, vendar bi jaz želel zadevo slišati tudi z druge plati. Gre za nesorazmerja pri plačah v javnem sektorju. Lahko bi rekli, da na tem področju resnično vlada že prava anarhija in na osnovi podatkov, ki jih seveda v državnem zboru nismo uspeli pridobiti, smo jih pa lahko nekaj od tega videli in prebrali v naših medijih, kar je sicer čudno, glede na to, da smo v državnem zborutudi o tem razpravljali. Kolikor se spomnim, je moj poslanski kolega to zahteval, pa žal nismo mogli dobiti. Ampak vendar, zadeve se premikajo. Na osnovi teh objavljenih podatkov sprašujem resornega ministra: Kako boste ukrepali, kaj bo storila vlada, da bo sistem plač v javnem sektorju lahko začel funkcionirati normalno kot predvideva zakon. Kot veste, bi ta zakon že moral veljati, vendar smo ga prestavili veljavnost na 1.7.2004. Ker gre resnično za velika nesorazmerja, me zanima: Kaj bo minister oziroma kaj bo vlada naredila, da bo zakon lahko zaživel čez dobre ali slabe tri mesece? Se zahvaljujem za odgovor.
Hvala lepa. Gospod minister, dr. Rado Bohinc, izvolite.
Hvala lepa gospodu poslancu Petanu za to vprašanje. Gospa podpredsednica, dovolite mi, da začnem z naslednjim. Kot je danes predsednik vlade že povedal, politiko plač na področju javnega sektorja v zadnjih letih uresničujemo zelo uspešno, če jo merimo po naslednjih dveh kazalcih: po tem da je rast plač v javnem sektorju manjša, kot je rast v zasebnem sektorju, počasnejša, in da je rast plač v javnem sektorju počasnejša od rasti produktivnosti v javnem sektorju. To sta dva kazalca, ki kažeta na uspeh politike plač v javnem sektorju. Mimogrede naj povem podatek: 1,1% je bila rast v letu 2002 in 0,7% v letu 2003. Nasproti 2,3% rasti v zasebnem sektorju 2002 in 2,1% v letu 2003. Ti podatki kažejo na počasnejšo rast in na obvladanje prekomerne rasti plač v javnem sektorju. To je eno vprašanje Drugo vprašanje, utemeljeno postavljeno, je vprašanje tako imenovanih nesorazmerij. Prav odpravljanju nesorazmerij je bil namenjen nov sistemski zakon o plačah v javnem sektorju, ki bi bil sprejet v letu 2002, in tudi politika dogovorjena za leti 2004 in 2005. Povem naj, da je bila s socialnimi partnerji dogovorjena izjemno dobro postavljena politika tako kar zadeva rasti, v mislih pa imam dogovor o politik plač in aneks h kolektivni pogodbi, oboje za leti 2004 in 2005. Postavljena je bila tako, da naj bi polovico predvidene rasti sredstev za plače v letu 2004 in 2005 uporabili prav za odpravljanje nesorazmerij. Pogoj za to pa je seveda začetek uporabe zakona o sistemu plač v javnem sektorju. Tako naj bi druga polovica rasti bila za leto 2004 vsega 1,56% in za leto 2005 vsega 1,52%, kot splošna rast cen, ostalo pa, kot pravim, za odpravljanje nesorazmerij. Kaj bo potrebno storiti in kaj je že bilo storjenega, da se sistem plač zares uveljavi s 1.7. v letošnjem letu, tako kot smo začetek njegove veljavnosti za pol leta tudi preložili? Pred tem naj povem, da je začetek uporabe tega zakona pogoj za zmanjšanje tudi razlik med najvišjo in najnižjo plačo. Ta trenutno velja 1:12,3 in že za letošnje leto, vključno torej z drugo polovico letošnjega leta, ko naj bi začel veljati zakon, načrtujemo 1:11,9. Da bo zakon res začel veljati, vlagamo velike napore že leto in pol, ne sami v vladi, ampak skupaj s socialnimi partnerji. Da pa bo vsem jasno, ali nam bo to uspelo ni odvisno samo od vlade in pogajalskih skupin vlade, ampak je odvisno od tega, ali bomo s socialnimi partnerji na različnih področjih uspeli o tem doseči konsenz. Tako kot je sedaj visoka stopnja pripravljenosti in angažiranosti sindikatov, še posebej po tem, ko smo uspešno izpeljali zakon in njegovo implementacijo o kolektivnem dodatnem pokojninskem zavarovanju, kot sedaj kaže, da bomo v tem uspeli. Prav lahko se pa zgodi, da se bo na kakšnem področju zataknilo. Skoraj zanesljivo se ne more zatakniti na tistih področjih, kjer sami brez socialnih partnerjev urejamo ta vprašanja. To je področje, ki ga ureja odlok o funkcionarskih plačah, uredba, ki bo urejala plače za direktorje javnih zavodov, ravnatelje in tajnike in pa celotna državna uprava. Glede tega ne vidim resnih ovir, da bi zakon v tem delu lahko uveljavili, ker gre v bistvu za odločitev, ki je v pristojnosti samo vlade. Na drugih področjih javnega sektorja, predvsem na področju kulture, je zelo intenzivno steklo kolektivno pogajanje tudi že v sferi dejavnosti, posebej tudi v šolstvu. Nekaj težav pričakujemo v zdravstvu. Tri kolektivne akte bo potrebno sprejeti. To so: kolektivna pogodba o metodologiji, ki je že večji del usklajena in se tudi uporablja, pri drugem delu, to je pri določanju orientacijskih delovnih mest, in pa pri kolektivni pogodbi za javni sektor. Teče pa tudi že pogajanje o kolektivnih pogodbah dejavnosti. To so trije partnerski akti, glede katerih mora biti dosežen konsenz, da bi postavili podlage za začetek veljavnosti zakona s 1.7. letošnjega leta. Mi bomo vložili vse napore, da se bo to zgodilo. To je tudi pogoj, da se resno začnejo odpravljati načrtovana neskladja. Posebej bi pa opozoril na tisto, kar je v medijih je predlagalo in terjalo objavo naše ministrstvo, je tudi AJPES-u dalo na razpolago vse podatke. Tako se bodo v naslednjem obdobju vsak mesec objavljali podatki o plačah v javnem sektorju, tako bo na voljo vsem organom nadzora, da odpravijo tisti del nesorazmerij, ki se nanašajo na kršitev zakonodaje. To, kar je kršitev zakonodaje, moramo razlikovati od tistega, kar so zatečena neskladja. Se opravičujem gospa podpredsednica.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora. Gospod Petan, izvolite.
Hvala za besedo. Gospod minister, jaz vam želim veliko uspeha pri tem, kar ste povedali. Vi veste, da smo tudi v naši stranki podpirali ta vaša prizadevanja za sprejetje, mislim, da je bilo 5 zakonov o javni upravi, tudi s plačnim delom. Zato mi lahko verjamete, da vam želim pri tem uspeh, pa tudi ostalim. Nekaj pa bi bilo prav, da bi verjetno razčistili. Ne strinjam se z vami, ko ste rekli, da je bila zelo uspešna politika na tem področju. Ne more biti uspešna. Strinjam se lahko z vami, vam zaupam, da je podatek, ko ste dejali, da se je zmanjšala rast. Navsezadnje bi se lahko vprašali, zakaj se je pa zmanjšala več, kot bi bilo potrebno. Navsezadnje gre za maso in to ne bi bilo potrebno. S tem se ne bi bilo dobro hvaliti, ker tisto, kolikor se lahko da za javni sektor zaplače, se lahko da. Tu nimamo kaj skrivati. Vendar pa moti nekaj drugega. Ta strahovita neskladja. Se pravi, manj kot v masi denarja, pa tako velika neskladja. To se pravi, če imam prav podatek, gre za 3021 javnih uslužbencev z individualnimi pogodbami. Ti so verjetno so prekoračili bistveno tisti procent rasti kot sektor, kot celota. Ostali so verjetno bili prikrajšani. Tako si pač lahko razlagam na osnovi teh podatkov. Zato se ne morem strinjati, da je bilo uspešno. Mogoče na enem delu, v celoti pa ne. Ker potem ne bi smelo priti do tako strahovitih nesorazmerij. Najmanj pa to, da bi se potem sprenevedali, da to ni naša krivda, to je od onih, mi nimamo tu nič. Ne mislim, da to samo leti na vas. Da se razumemo. Da se ne bom še enkrat oglašal s proceduralnim. Glede na to, ker s tem nisem zadovoljen, bi zahteval na osnovi našega poslovnika javno splošno razpravo o tem. Bi pa želel, da bi za to razpravo, upam, da bo sprejeta, ko bomo o njej glasovali, da bi te podatke dobili iz vladnega vira, ne pa da bi dobili podatke namesto 3021, mogoče enih 70 ali 80 iz javnih medijev. To sicer pozdravljam, vendar bi želel, da bi na tisto sejo dobili teh 3021. Ne vem če je to možno ali v kakšni obliki. Za vse te plače, ki bi morale biti javne, pa niso, da bi na to sejo dobili, da bi lažje razpravljali. Se opravičujem, ker sem prekoračil, ampak izkoristil sem tisti čas, ki bi ga lahko kasneje imel za proceduralno vprašanje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želite dopolniti svoj odgovor? Izvolite, gospod minister.
Rad bi ponovil. Vsi podatki o plačah v javnem sektorju so na zahtevo ministrstva za notranje zadeve sedaj javni. Na naši domači strani imate podatek, na katerih domačih straneh jih lahko dobite, agencije AJPES-a. Nobenih ovir ne vidim, da bi jih pripravili tudi kot gradivo za parlament. Kar zadeva uspešnost politike. Ponavljam, da je bila uspešna politika kar zadeva obvladljivosti finančnega bremena, velikega finančnega bremena, kot so plače v javnem sektorju. Sedaj imamo preko sistema plačevanja v javnem sektorju tudi to vprašanje v bistvu pod kontrolo in še več. Nesorazmerja se v teh letih niso v ničemer spremenila in nikakor poslabšala. To so podedovana nesorazmerja, odvisnost od volje in ocene sindikatov, kolikšna so ta razmerja pa je, koliko bomo uspešni pri tem, da bomo sklenili do junija meseca ustrezne kolektivne pogodbe. Če je presoja sindikatov taka, kot je vaša in tudi moja, da je potrebno tanesorazmerja odpraviti, da pomeni to veliko rak rano v tej državi, potem sem prepričan, da se bodo angažirano lotili odpravljanja teh disperitet na način, da bomo sklenili ustrezne kolektivne pogodbe. To pa je pogoj za začetek uporabe tega zakona. Jaz verjamem, da je to zelo zapleten in veliki posel in ne zagotavljam a priori, da bo tudi uspešno pripeljan h kraju v tem roku. Zagotavljam pa, da bomo storili vse skupaj s socialnimi partnerji, da do teh konsenzov pridemo in da na ta način odpravimo nesorazmerja, ki so bila podedovana. V ničemer se pa ta nesorazmerja v tem letih niso povečala in spremenila. Izvzemam pa tudi seveda kršitve predpisov, za katere pa so sankcije že stekle in prav je tako. Te sankcije pa so povzročile ravno javne objave, ki jih je terjalo ministrstvo za notranje zadeve. Tu ne gre za nikakršna naključna odkritja, ki se sedaj v medijih dajejo, ampak redne objave, lahko si jih pogledate. Vsak mesec boste o tem videli na domači strani AJPES-a podatke.
Hvala lepa. O predlogu poslanca gospoda Petana, da državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra za notranje zadeve na njegovo poslansko vprašanje, bo državni zbor odločil na jutrišnjem nadaljevanju seje zbora v okviru glasovanj. Ministrici brez resorja, odgovorni za regionalni razvoj bo postavila poslansko vprašanje gospa Majda Zupan. Izvolite.
Hvala lepa, za besedo. Spoštovana gospa ministrica za regionalni razvoj! Slovenija naj bi po zelo okvirnih računih iz skupne blagajne Evropske unije za regionalni razvoj in kohezijo dobila 2.6 milijarde evrov, če bo še naprej ostala vsaj delna upravičenka do sredstev za zmanjševanje razvojih razlik. Za sedaj je še obravnavana kot ena regija, ki pa bi lahko kar hitro prestopila prag 75% saj po zadnjih podatkih že dosega 73.7% povprečja razširjene Evropske unije, s čimer pa bi izpadla iz kroga upravičenk. Še pomembneje pa je, kako bomo ta sredstva koristili znotraj Slovenije v okviru regij. Vemo, da znotraj regij obstajajo pomembne razlike. Ker osnove za razdeljevanje neposrednih regionalnih spodbud regijam določa indeks razvojne ogroženosti, ki pa ga je mogoče izračunati le na ravni statistične regije, ne pa tudi občine, prihaja do nesoglasij, kar pa ne more biti v prid manj razvitim občinam. Kako boste takšna neskladje odpravili? Ali načrtujete, da bi se v prihodnje Slovenija delila na več regij za potrebe vključevanja v politiko strukturnih elementov Evropske unije? Ali naj bi bile to, recimo, kohezijske regije? Kako boste zagotovili, da bo projekt razvojnih regij, ki jih prinaša novi predlog zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja, dejansko dopolnjeval projekt oblikovanja pokrajin kot upravno politične decentralizacije v segmentu regionalnega razvoja, ki naj bi bil ena ključnih izvirnih pristojnosti bodočih pokrajin. Tako ste v predlogu zapisali, po čemer sklepam, da si ne boste dovolili nasprotovati, da naj bi meje razvojnih regij v bodoče zarisovale tudi meje bodočih pokrajin. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča za besedo. Spoštovana poslanka, hvala za to vprašanje. Najprej seveda moram reči, da vprašanj je bilo toliko postavljenih, da bo verjetno težko v tem kratkem času, kolikor je na razpolago, na vse odgovoriti, zato bomo na to vprašanje še posebej poskušali odgovoriti v pisni obliki. Najprej glede bodoče kohezijske politike. Mi bomo dejansko vedeli, kam se bo Slovenija uvrstila kot celota v smislu izvajanja kohezijske politike šele leta 2005, ko bo seveda Evrostat, ki izračunava podatke o stopnji razvitosti, te podatke tudi obelodanil. Kot vemo, je Slovenija končala svoja predpristopna pogajanja ssprejemom tako imenovane enostranske deklaracije, v kateri je opredelila svoja pogajalska izhodišča za tri kohezijske regije. Vendar ves ta proces pogajanj za eno, dve ali tri kohezijske regije bo stekel šele v letu 2005, ko bodo seveda znani tudi vsi podatki. Trenutno se Slovenija po podatkih za leto 2001 nahaja na 74,6% povprečne evropske razvitosti in seveda vsi ti nadaljnji podatki bodo odvisni od tega, kako hitro je Slovenija rasla v primerjavi z drugimi državami, ki vstopajo v Evropsko unijo, in samimi državami članicami. Vemo tudi, da je pravzaprav Sloveniji uspelo nekaj, in to si upam trditi tudi z velikim dogovarjanjem znotraj evropske komisije s strani vseh ministrov, ki smo pri tem sodelovali, namreč to, da bo Slovenija tako kot obstoječe države članice upravičena, da v primeru, če pristopi prag 75-ih %, do tako imenovanega statističnega učinka. To pa pomeni, da bo znotraj bodoče kohezijske politike namenjen poseben instrument vsem državam oziroma vsem regijam, ki bi glede na sedanje stanje razvoja v petnajsterici bile upravičene še nadalje do najugodnejšega položaja zaradi statističnega znižanja povprečja, zaradi vstopa mnogo manj razvitih držav pa ne bodo več. Ta statistični učinek naj bi se gibal med 85% upravičenja do sredstev na začetku obdobja in potem počasi z degrasijsko lestvico padal navzdol. To bodo seveda vse podlage, ki bodo Slovenijo vodile pri bodočem pogajanju za naslednje programsko obdobje, ki kot vemo, bo trajalo od leta 2007 do leta 2013. Kako pa znotraj tega opredeliti razvoj? Trdim, da v sedanjem zakonu, ki ga predlagamo v obravnavo parlamentu, vzpostavljamo tisto potrebno infrastrukturo, ki bo tudi vsem slovenskim regijam omogočila učinkovito črpanje evropskih strukturnih sredstev in seveda tudi bolj učinkovito izvajanje domače razvojne politike v naslednjem programskem obdobju in ki bo preusmerila pravzaprav našo pozornost od tistih investicij, ki so sedaj tudi prevladovale v naših investicijskih namerah, k tistim investicijam, ki bodo resnično prispevale k večji dodani vrednosti v posameznem razvojnem območju, k boljši razvitosti človeških virov in pa k povečanju investicij, kar bo odpirala nova delovna mesta in seveda dvigovalo konkurenčnost posameznega območja. Zato seveda potrebujemo neko osnovno strukturo, potrebujemo pa tudi povezovanje predstavnikov gospodarstva, predstavnikov lokalnih skupnosti in pa predstavnikov tistega tretjega tako imenovanega nevladnega sektorja, ki ga želimo povezati v okviru tako imenovanih regionalnih razvojnih svetov, in seveda potrebujemo tistestrokovne institucije, ki bodo potem sposobne tudi kvalitetne projekte pripravljati. To je seveda osnova za učinkovito črpanje teh sredstev. Indeks razvojne ogroženosti bo seveda predstavljal enega od kriterijev za dodeljevanje sredstev oziroma za lokacijo razvojnih sredstev znotraj posameznih razvojnih območij. Tukaj želimo pravzaprav med posamezno razvojno regijo in državo vzpostaviti podoben odnos, kot ga ima danes Slovenija vzpostavljenega do evropske komisije. Zato načrtujemo, da bo že skozi same te kriterije več razvojnih sredstev namenjenih tistim območjem, ki so seveda znotraj Slovenije manj razvita in ki bodo na ta način lahko pospešeno pripravljala svoje projekte. Potrebujemo pa, kot sem rekla, prave partnerje tudi tam. To bomo skozi ta zakon, upam, da tudi zagotovili.
Hvala lepa. Gospa Zupan izvolite.
Hvaležna bi vam bila še za pisni odgovor. Če dovolite, bi postavila pa še dopolnilno vprašanje. Javnega razpisa za evropska regionalna sredstva za obdobje 2004/2006, ki bi jih od 1. januarja že lahko začeli uporabljati, še vedno ni, čeprav je bil napovedan za konec lanskega leta. Kdaj bo torej javni razpis za ta namen? Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica izvolite.
Hvala lepa. Res je, tukaj je potrebno priznati, da smo sami morda bili tudi preambiciozni v napovedovanju rokov, v okviru katerih bo možno izvesti vse potrebne procedure, ki so potrebne za prilagajanje vsega pravnega ustroja, ki ga znotraj naše države potrebujemo, da bi lahko v skladu z vsemi določili in v skladu tudi z zastavljenimi cilji uresničili enotni programski dokument. Mi smo prav sedaj v zadnji fazi priprave vseh skupnih dokumentov, ki so potrebni za zadovoljevanje vseh teh pogojev. Mi računamo, da bo najkasneje v sredini marca vendarle do teh razpisov prišlo.
Hvala lepa. Ministrici za gospodarstvo bo poslansko vprašanje postavil gospod Franc Pukšič. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Kolegice in kolegi! Petega decembra leta 2002 smo na pododboru za lastninsko preoblikovanje in lastninjenje obravnavali ponovno oškodovanje družbene lastnine v Elanu. Da vas spomnim na nekatere dogodke. Vlada Republike Slovenije se je strinjala in dala soglasje za nakup Elana od Privredne banke Zagreb za približno vsega skupaj 7,6 milijarde tolarjev. Od tega je bilo milijardo pa pol za nakup, ostalo pa krediti in zagonska sredstva. 18. marca leta 2000 so s strani SRD-a imenovali novo upravo, ki je začela s finančno konsolidacijo in z nadaljnjo reorganizacijo podjetja, predsednik uprave Primož Finžgar in prokurist družbe Uroš Korže. Če se spomnite tiste znamenite pogodbe. Uroš Korže je zahteval in v pogodbi to tudi zapisal ter dobil za štart 35 tisoč. Tako tudi v pogodbi piše, kar pa je v nasprotju z našo zakonodajo. Dobil je 35 tisoč mark za mobilizacijo, potem pa seveda mesečne finančne dohodke, od 14 tisoč do 17 tisoč 500 neto, brez DDV-ja. Mark, seveda, da se razumemo. Zahtevali pa so tudi 15%-ni delež od osnove, ki jo predstavlja celoten dobiček po obračunu davkov, povečano za amortizacijo, kar je za leto 2002 zneslo približno milijardo 200. Okrog tega je bila, tako kot sem omenil, razprava. Sprejeti so bili trije sklepi na tem odboru. Do danes, ko je minilo leto in tri mesece od tega, vlada Republike Slovenije ni odgovorila. Če bi odgovorila na te sklepe, potem bi s to sejo nadaljevali, tako kot je takrat obljubil predsedujoči te seje, Blaž Kavčič, ko je rekel, "seveda s tem, da jo bomo ponovno obravnavali prihodnjič, tako kot sem rekel, ko dobimo poročila ponovno." Glede na to, da pač teh poročil ni bilo, sprašujem ministrico: Kdaj bo vlada dala odgovore na ta poročila.
Hvala lepa. Gospa ministrica Tea Petrin, izvolite. Gospo Pukšič hvala.
Spoštovani poslanec. Vaše vprašanje seveda je bilo zelo obširno, pa tudi zelo konkretno, ker gre za določene sklepe iz tega pododbora. Predlagam, da preučimo, kako je prišlo do zastoja poročanja, in vam potem tudi pisno posredujemo ugotovitve. Če dovolite, še morda glede tega vprašanja, povezano s premijo za uspeh za prokurista gospoda Koržeta. Po pogodbi poslovodenja d.d. Elan moram seveda povedati, da od leta 2000 naprej ni bila še izplačana premija, da so tudi družbeniki Skimar sprejeli skupščinski sklep o omejitvi pooblastil gospodu Urošu Koržetu in da so tudi na skupščini, ki se je odvijala v prostorih Kapitalske in pokojninske družbe v septembru 2003 soglasno tudi sprejeli naslednji sklep, in sicer to, da družbeniki to pogodbo štejejo kot nično in hkrati tudi za to, da bi se zavarovali, da ne bi prišlo do kakršnekoli realizacije te pogodbe, so tudi pooblastili posebnega pooblaščenega odvetnika gospoda Jadka za odpoved te pogodbe. Kar pomeni, da se pogodba o poslovodenju Elana d.d. ne podaljša po 31.3.2004, hkrati pa se tudi odpove, in sicer naj bi bilo to do 26.9.2003. To se je tudi zgodilo in posebni pooblaščenec, odvetnik Srečko Jadek je takrat do tega roka tudi pisno odpovedal pogodbo o poslovodenju Elan in o tem obvestil družbenike. Po informacijah, ki jih imamo s strani Slovenske razvojne družbe v likvidaciji, pogajanje med lastniki družbe Skimar d.o.o. in menedžmentom Elana o vseh odprtih vprašanjih v teh trenutkih še potekajo.
Hvala lepa. Gospod Pukšič, želite dopolniti odgovore. Izvolite.
Hvala lepa. Gospa ministrica! Se strinjam, da dobim na to pisni odgovor, ker so seveda tudi sklepi precej široki. Zraven tega pa bi prosil, ko boste pripravljali te odgovore, da dobim odgovor tudi na to izjavo Uroša Aljančiča, ki jo je izrekel prejšnji teden, v petek, na ljubljanskem sodišču, da je vse kredite, ki jih je najel na račun Elana, odplačal. Namreč 14.9.1992 je Zveza bank Celovec iz Elanove knjižice, na kateri je bil položen depozit v višini 3 milijone in pol avstrijskih šilingov, ki je služil kot garancija za Aljančičev osebni kredit, dvignila celotni znesekskupaj z obrestmi v višini 4 milijone 26 tisoč 358 avstrijskih šilingov. Do tega dviga je prišlo zaradi tega, ker Aljančič Uroš ni odplačeval anuitet. To je seveda samo ena od 29 ovadb. Ker je on na sodišču zatrdil, da je to odplačano, prosim, da daste poročilo, kdaj, koliko in na kateri transakcijski račun so bili ti njegovi krediti odplačani. Da bo seveda to lažje, vam bom tudi predal to pisno gradivo.
Hvala lepa. Ministru za šolstvo, znanost in šport bo postavil poslansko vprašanje gospod Ivan Mamić. Izvolite.
Pozdravljam vse prisotne. Starši in otroci se pritožujejo, da je predmetnik v slovenski šoli preveč obsežen otroci pa so preobremenjeni. Hkrati pa mednarodne primerjave kažejo katastrofalno slabe rezultate Slovencev pri ocenjevanju funkcionalne pismenosti. Gospod minister, zato vas sprašujem: Zakaj ne zmanjšajte števila tedenskih ur pouka v zadnjem triletju devetletke na povprečno primerljivo število ur, ki velja za Evropsko unijo? Pri tem ni nujno, da bi šlo zmanjšanje število ur samo za izbirne predmete, saj bi morali upoštevati kot izbirne predmete čim več dodatnega usposabljanja in pouka, ki ga učenci pridobivajo zunaj šole. Sedaj so učenci s tem poukom oziroma prostovoljnimi dejavnostmi dodatno obremenjeni. Izbirni predmeti so specifični le v tem, da jih iz nabora predlaganih izberejo učenci na podlagi svojih interesov, sposobnosti in želja in da je kombinacija njihovega nabora med učence različna. Zaključne ocene teh predmetov so upoštevane tako kot ocene vseh drugih predmetov obveznega programa pri splošnem zaključnem uspehu učencev. Zakaj v devetletki ni vzpostavljen sistem regresiranja, ki bi tudi otrokom iz manj premožnih družin omogočal redno prehrano, ne da bi jih javno stigmatiziral kot reveže? Zakaj ste uvedli številčne ocene za vzgojne predmete, zlasti za tiste, kjer je uspeh povezan s fizičnimi sposobnostmi otroka ali s posebnimi talenti? Ali se ne zavedate, da se z ocenjevanjem uspeha pri telesni vzgoji, likovnem pouku ali glasbeni vzgoji lahko učencem onemogoči vpis na gimnazijo ali druge splošne šole? Kot je slišati mnenje stroke, bi na primer za petico pri telesni vzgoji moral biti učenec, dvanajstletnik, vrhunski športnik pri nogometu, rokometu, košarki, da o gimnastiki niti ne govorim. Ali to pomeni, da manj talentirani otroci za šport nikakor ne morejo narediti šolskega leta z odličnim ali prav dobrim uspehom? Če pa gre še za invalida, bog ne daj, potem ne more narediti niti prvega razreda osnovne šole. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, dr. Slavko Gaber, izvolite.
Najlepša hvala, gospa podpredsednica. Gospe in gospodje! Spoštovani gospod poslanec! Če bi želeli ugoditi vašemu predlogu in narediti število ur, ki jih naši otroci preživijo v osnovni šoli, primerljivo s povprečjem Evropske unije, potem bi morali število ur, ki bi jih preživeli v šoli, povečati. To najverjetneje ni bila vaša intenca, vsaj ne verjamem, da bi naj bila to intenca vašega vprašanja. Za vse nas, ki smo v tem pogovoru, pa je le potrebno povedati, da je število ur, sešteto tako tisto, ki ga preživimo v šolah, kot tisto, ki ga otroci sami opredelijo kot čas, ki ga potrebujejo za domače naloge, med nižjimi v Evropi in je v primerjavi z Evropsko unijo na sploh v zadnji tretjini po količini časa. Tako moram povedati, da sicer ne nameravamo narediti tega, kar ste implicitno in verjetno nenamenoma predlagali, dobro pa je, da se vsi skupaj zavedamo, da ob tem ko šola v Sloveniji je dobra in dosti daje otrokom, seveda zahteva tudi čas, v katerem je mogoče predelati snov, predelati jo tako, da spregovori otroku in da iz nje izidejo tudi vrednote in ne samo suhoparna dejstva. Kar zadeva regresiranje šolske prehrane, vam lahko povem, da smo na osnovi tega, kar je odobril ta državni zbor, namreč 45% povečanje sredstev za prehrano otrok v letu 2004 že obvestili šole, da razpolagajo s povečanimi sredstvi in v pravilnik že zapisali, da so ta sredstva namenjena tudi za kosila prav za otroke, ki prihajajo izsocialno šibkejših družin, pa praviloma enkrat tedensko v zadnji triadi ostanejo v šoli tudi osmo uro. Tako da boste najverjetneje zadovoljni, ker smo ugodili pravzaprav že v naprej intenci vašega vprašanja. Glede številčnih ocen v osnovni šoli pri vzgojnih predmetih pa sem vam na razpolago za podrobnejša pojasnila, ker se mi zdi, da bi ta bila smiselna, ker vzgojnih predmetov ne ocenjujemo v šolah tako, kot ste predstavili. Vzgojni predmeti se v šolah ocenjujejo na relativen način in merijo v zadnji triadi napredek otroka od točke, na kateri se ta otrok zateče pri vstopu v razred, do točke, v kateri naj bi bil potem, ko je za njim eno leto pouka. To pomeni, nihče ne pričakuje vrhunskega atleta in ne zahteva, da naj bi za petico pri pouku športne vzgoje nekdo dosegel rezultat, ne vem, na 100 metrov izpod dvanajstih sekund, ali pa kaj podobnega. Strokovnjaki, ki so ta sistem predlagali, so se vprašanj, ki ste jih postavili, zavedali, zato tako likovni pouk, glasbeni pouk kot pouk športne vzgoje ocenjujejo relativno. Ta sistem se v šoli vzpostavlja in želi doseči, prvič, vendarle takšno klimo pri pouku tudi vzgojnih predmetov, ki je stimulativna, želi tistim, ki so boljši pri vzgojnih predmetih, dati priložnost, da se tam izkažejo, in šolo zaokrožiti na smiseln način. Za dodatna pojasnila sem vam seveda vedno na razpolago in tudi nekaj literature na to temo je na razpolago in vam jo bomo z veseljem dostavili, če bo takšna tudi vaša volja.
Hvala lepa. Gospod Mamić, izvolite.
Glejte, ta predlog je res prišel iz mojih ust. Drugače so to vprašanja staršev in otrok v okolju, kjer živim. Jaz sem že dolgo iz tega, kar so moji otroci končali osemletko, tako da ne govorim to iz lastnih izkušenj. Govorim v imenu otrok in staršev, pa nič drugega. Jaz jim bom to tudi prenesel oziroma dal prebrati magnetogram, in bodo drugače mogoče gledali na to, ali pa vas bodo še zmeraj imeli za slabega ministra. Ne vem. Bodo sami presodili. Hvala.
Hvala lepa. Ministru za promet bo poslansko vprašanje postavil gospod Franc Sušnik. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana gospa podpredsednica. Spoštovani ministri! Moje vprašanje je namenjeno gospodu ministru Jakobu Presečniku, ministru za promet. Združil bom osnovno vprašanje in podvprašanje. Želim tudi, da mi potem posreduje pisni odgovor. Žalostno je, da se Slovenija uvršča na rep držav Evrope pri zagotavljanju prometne varnosti. Žalostno je, da na naših cestah umre vse preveč ljudi. Hud krvni davek, ki ga plačujemo, je veliko breme za nacionalno gospodarstvo. Da se je prometna varnost v zadnjem obdobju izboljšala, tudi drži, da pa izboljšanje prometne varnosti ne moremo pričakovati samo z vzgojo voznikov, z izboljšanjem voznega parka, ampak da je za to treba zagotavljati tudi primerno cestno infrastrukturo, to je neizpodbitno dejstvo. V naši državi pa imamo vse preveč pozabljenih cestnih odsekov, ki nikakor ne ustrezajo zahtevam modernega prometa. Eden takih pozabljenih cestnih odsekov z vidika prometne varnosti je tudi regionalna cesta Trojane-Šempeter, kjer se za izboljšanje prometne varnosti na sami cestni infrastrukturi ni naredilo ničesar, in to kljub obljubam, ki smo jih bili deležni pred desetletjem, ko smo se v spodnji Savinjski dolini pogovarjali o poteku in načinu izgradnje avtocestnega odseka Celje-Trojane. Imamo celo pododsek, kjer na celih 10 km ni nobenega prehoda za pešče. Še več, upam si trditi, da je popolnoma neprimerno poskrbljeno za tisto najbolj občutljivo kategorijo v prometu. To je za šolske otroke, ki na poti v šolo prečkajo magistralno cesto. Glede na to, da sem prej najavil še združitev dopolnilnega vprašanja, bi rad zastavil vprašanje gospodu ministru. In sicer konkretno me zanima, rad bi točne navedbe, kdaj bo ministrstvo za promet poskrbelo za izgradnjo primernih prehodov za pešce v naseljih Brode, Čeplje, Prekopa, Kapla, Pondor, to je na 10-kilometrskem odseku regionalne ceste Vransko-Šentrupert, ki je še posebej obremenjena zaradi povečanegaprometa, ki je posledica izogibanja plačevanja cestnine. Tu se stanje z izgradnjo avtoceste ni bistveno izboljšalo, kar se tiče obremenjenosti te regionalne ceste. Upam si trditi, da je stanje v tem trenutku še slabše, kot prej. Drugo vprašanje, ta cesta je v izredno slabem stanju, tudi kar se tiče samega stanja vozišča in vseh ostalih elementov cestnega telesa. V času izgradnje avtocest, to je pred 10-imi leti, je bilo s strani ministrstva za promet jasno in glasno obljubljeno, da bo po končani izgradnji sledila rekonstrukcija te regionalne ceste. Zato sprašujem tudi ministra: Kdaj bo ta obljuba izpolnjena in kdaj bo ta regionalna cesta ustrezno sanirana? Hvala lepa.
Hvala lepa. Spoštovani gospod Sušnik, izjemoma sem vam dovolila, kadar ministrov ni, se dopolnilno vprašanje, če nisi zadovoljen z odgovorom, ne morejo postavljati in se ne more združevati obeh časov. Tako v prihodnje prosim za korektnost. Ministru za okolje, prostor in energijo bo postavil poslansko vprašanje gospod Branko Kelemina. Izvolite. Lepo prosim, tiho, mir. Lepo prosim, mir. Izvolite, gospod Kelemina.
Gospod Jakič bi me rad pretepel, izgleda. Dobro. OK. Bom zelo miren pa počasi bom govori. Brez dvoma, da je nacionalni energetski program zelo pomemben dokument, saj je nastajal, po nekaterih podatkih, s katerim razpolagamo, tam nekje 8 do 10 let. Mislim, da je to izredno dolga doba in lahko se samo zamislimo, kako smo gradili energetsko politiko na tem področju, če nismo imeli ustreznih dokumentov. Predlog nacionalnega energetskega programa sedaj imam, vendar stroka in zainteresirana javnost ugotavljata, da je tako splošen in nedorečen, da njegovega izvajanja ne bo mogoče nadzirati. Tako pomembnega dokumenta, tako pravijo strokovnjaki in zainteresirana javnost pa tudi naš sekretariat oziroma naša zakonodajno-pravna služba - ugotavljajo, da ga dejansko ne potrebujemo. Res je, da so subjekti v energetiki v glavnem gospodarske družbe, ki se ne financirajo iz državnega proračuna, je pa energetika tako pomembna za Slovenijo, da je država nujno zadolžena za razvoj tega področja. Zaradi nedefiniranosti pomanjkljivih podatkov tudi poslanci ne bomo vedeli, kaj pravzaprav sprejemamo. Poslanci, ki imajo v rokah oblast, se sicer s tako pomanjkljivim dokumentom zelo strinjajo in so zelo zadovoljni, saj bo omogočal manipulacije in blefiranje, to pa poslancem LDS-a, Združene liste in DeSUS-a izredno odgovarja. Ti poslanci, ki imajo oblast sedaj v svojih rokah, to so poslanci LDS-a, Združene liste in DeSUS-a, bi radi, da se sprejme nepopoln dokument, zato da bodo lahko - po moji oceni - zganjali populizem, predvsem pa zato, da jim ni treba veliko razmišljati, saj drugače jim zmanjka časa za branje časopisov, pisanje člankov v Mladino itd. Sprašujem vas: Ali lahko razložite, koliko je nacionalni energetski program vreden v finančnem smislu? Kajti, to je izredno pomembno, vsaj ocenjujemo tako v opoziciji in sam osebno, da bi moral nacionalni energetski program biti vsaj finančno ovrednoten, da bi lahko tudi potem gospodarske družbe, ki bodo seveda planirale ta razvoj, vedele, koliko finančnih sredstev bodo morali na različne načine zagotavljati, da bodo uresničile nacionalni energetski program. Če lahko odgovorite na to vprašanje, prosim.
Hvala lepa. Gospod minister mag. Janez Kopač, izvolite.
Hvala za besedo. Seveda lahko odgovorim, gospod poslanec, kajti vsi ti podatki so seveda bili podlaga pri sestavljanju nacionalnega energetskega programa in so tudi javno dostopni. Učinkovita raba energije in obnovljivih virov energije, predvsem toplotna oskrba, subvencije gospodinjstvom, storitvenemu sektorju in malimi in srednjim podjetjem, naj bi v letih 2004 do 2010 stala 6 milijard 970 milijonov tolarjev. Vir sredstev je proračun države. To smo v nacionalnem energetskem programu posebej opredelili. Viri, kako denar iz tega naslova prihaja v proračun, so trošarine na energente inpa energijo, taksa na ogljikov dioksid in pa davki. Iz tega naslova bo v proračun prišlo do 2010 okvirno med 15 in 16 milijard tolarji, ven naj bi jih šlo torej 6 milijard 970. Drugo. Sredstva za spodbujanje proizvodnje električne energije v kvalificiranih elektrarnah - to so male kogeneracije in pa elektrarne, ki proizvajajo na obnovljive vire energije - naj bi potrebovale do leta 2010 dodatno 10 milijard 400 milijonov tolarjev. Vir sredstev za to je dodatek k omrežnini in pa posredno dodatek k ceni električne energije za odjemalce. Vse to že teče in se subvencionira. Pri izboljšanju kvalitete oskrbe in širitve energetskih omrežij Eles in pa pet elektrodistribucijskih podjetij načrtuje naslednje investicije oziroma naslednjo porabo sredstev. Objekti prenosnega omrežja električne energije naj bi v tem obdobju stali 46 milijard in 400 milijonov tolarjev, objekti distribucijskega omrežja električne energije 26 milijard. Torej skupaj 72 milijard 400 milijonov tolarjev. Vir sredstev so sredstva javnih podjetij ki jih bodo le-ta zagotavljala skozi omrežnino oziroma posredno skozi ceno električne energije odjemalcem. Pri zemeljskem plinu ocenjujemo, da bo za nove plinovode in kompresorske postaje v tem obdobju, za katerega sprašujete, potrebno od 36 do 49,6 milijarde tolarjev. Vir tega so sredstva Geoplina, torej podjetja, ki bo izvajalo prenos zemeljskega plina, in se bodo predvidoma pokrivala skozi tarifo za uporabo omrežja zemeljskega plina. Pri novih objektih za proizvodnjo električne energije, vključno z objekti, ki so že v gradnji - tukaj so pa ocene res zelo okvirne - ocenjujemo, da bi elektrarne, ki jih potencialno načrtuje holding slovenskih elektrarn stale v tem obdobju okvirno, ti podatki so res okvirni, 106 milijard tolarjev. Druge elektrarne v Sloveniji, torej mimo holginga slovenskih elektrarn, bi zelo okvirno lahko znašale do 60 milijard tolarjev. In to skupaj, če naredim čisto kratko rekapitulacijo, pomeni, da bo iz proračuna šlo v teh letih 2004-2010 nekaj malega manj kot 7 milijard tolarjev, iz omrežnine 132 milijard tolarjev pa 400 milijonov in iz drugih virov okrog 166 milijard tolarjev sredstev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Kelemina, izvolite.
Jaz se zahvaljujem za te podatke, sicer bi tako povedal: ne vem, sam se ukvarjam s temi stvarmi in iščem te podatke, iz medijev, z interneta in od vsepovsod; ne vem, zakaj teh podatkov ni v teh informacijah, ki jih dobimo skupaj z nacionalnim energetskim programom. Potem so tudi nekateri podatki, jaz jih zdaj težko primerjam - te, ki ste jih povedali, še enkrat jih bom proučil - s tistim, s čimer pač že razpolagam, ker jaz nekatere podatke imam. Ampak glede investicij, če spomnim,na elektroenergetskih objektih - razpolagam z bistveno višjo številko, da bi bilo potrebno bistveno več vlaganj na tem segmentu, v kolikor bi želeli zadostiti potrebam po električni energiji, recimo, če sem zdaj pri električni energiji, v naslednjih 10-ihletih. Tako vam zdaj težko "osporavam" in tem podatkom, ki ste jih v tem trenutku povedali, ampak vsaj nekateri, kolikor sem si zdaj zapomnil, so neusklajeni. Ne vem, zakaj ne smemo dobiti [[...]]Jaz razumem, da vi ne morete povedati ali se bo v neki vasi izgradil nek električni transformator - ali pa nek majhen objekt, tako rekoč nepomemben ali pa se bo obnovil ta transformator - ali bo teh 200, 500 ali pa 1000. Ne, tega ne zahtevam od vas, ampak zahtevam pa globalne podatke, kjer dejansko gre za to, ali bomo mi z našimi investicijami, za katere prav gotovo država mora poskrbeti, da se bodo izvajale na nek način v teh javnih podjetjih prek svojih nadzornih svetov in drugih instrumentov, ki jih ima na razpolago, da bodo te investicije takšne, da bodo Sloveniji zagotavljale dovolj zanesljivo oskrbo z vsemi energenti. Ne vem, zakaj je te podatke tako težko dati od sebe in tudi konkretno povedati, koliko bodo posamezni objekti predvidoma stali in to spraviti v neko razpredelnico in da bi lahko potem tudi tako dinamiko kot tudi finance, ne samo poslanci in državni zbor, ampak tudi strokovnjaki in zainteresirana javnost nadzirala in tudi mogoče pokomentirala. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Javna sredstva, ki jih načrtujemo, niso nobena skrivnost in so dostopna vsakomur. Kar pa se tiče načrtovanja, koliko bo prišlo v investiranje v elektroenergetsko objekte iz privatnih sredstev, pa je to stvar, za katero ne moremo jamčiti in jo lahko podamo samo v obliki nekih zelo grobih ocen. Vsekakor pa nameravamo odboru za infrastrukturo predlagati, da v obliki amandmaja vključi ustrezne razpredelnice tudi v resolucijo o nacionalnemenergetskem programu, da ne bi prihajalo do očitkov, češ da resolucija ni zadosti konkretna, da bi se jo dalo spremljati. Kar se tiče javnih sredstev, seveda, konkretnost ni noben problem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ministru za delo, družino in socialne zadeve bo poslansko vprašanje postavil gospod Janez Drobnič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani gospod minister, vprašanje bom postavil glede delovanja študentskih oziroma mladinskih servisov. Vprašanje je bilo posredovano tudi v pisni obliki, mislim, da kar dovolj natančno, tako da imate vprašanja, ki se vežejo na to zadevo, jasno postavljena. Gre pravzaprav za to, da se iz naslova študentskega dela, seveda, plačujejo tudi koncesijske dajatve, ki gredo za posebne namene, in sicer za delovanje študentskih organizacij v Sloveniji. Lansko leto smo sprejeli dodatno zakonodajo oziroma novo zakonodajo, s katero se uveljavlja dodatna koncesijska dajatev v višini 2%. Po nekaterih podatkih lahko ugotavljamo, da se dobršen del denarja izgublja nekam, kar seveda ni dobro. Poleg tega študentje delajo, tisti posredniki, ki to počno, pa zaslužijo mastne denarje na račun trdega študentskega dela. To je vprašanje, seveda. Poleg tega se bomo, kot sami veste, srečali s to problematiko zato, ker študentsko delo, način dela in obračunavanja ni skladen z evropskimi standardi. To bo slej ko prej prišlo na plan. Na to so bili že opozorjeni inšpektorji za delo in v poročilu za leto 2002 smo na odboru to opozorili. Zanima nas: Koliko študentskih napotnic je bilo izdanih v letu 2003? Kolikšna je bila skupna vsota nakazil prek študentskih napotnic v letu 2003 in vseh fakturiranih prihodkov od koncesijske dajatve v tem letu? Koliko prihodkov od koncesijskih dajatev je v letu 2003 prejela študentska organizacija? Koliko sredstev se je od začetka veljave zakona do 15.2.2004 nabralo na računu študentskih organizacij Slovenije? Koliko sredstev se je od začetka veljave zakona pa do prejšnjega datuma steklo v sklad - ta, ki je bil posebej oblikovan? Kdo je skrbnik sklada? Ali se to nadzira? Koliko sredstev, ki jih skladno z zakonom plača delodajalec za zavarovanje za primer poškodbe pri delu ali poklicne bolezni, je bilo nakazanih na zavod za zdravstveno zavarovanje v letu 2003 in v kakšne namene so bila porabljena?
Hvala lepa. Gospod minister, dr. Vlado Dimovski, izvolite.
Hvala lepa za to vprašanje. Kar nekaj, bi rekel, podvprašanj se je tukaj nabralo, tako da upam, da bom lahko v tem skopo odmerjenem času odgovoril na vsa vaša vprašanja in še na nekatere trditve, ki ste jih sedaj tukaj dodatno navedli. Naj pravzaprav povem naslednje, da način dela, odvajanje sredstev študentskih servisov do tako imenovanih centrov pa mladinskih centrov je v veljavi od leta 1999. To v osnovi opredeljuje zakonodaja, ki je zakon o zaposlovanju in zavarovanju za čas brezposelnosti, še posebej pa to obravnava pravilnik o študentskem delu kot podzakonski akt na tej osnovi. To so pravne osnove. Za dvoprocentno dodatno koncesijsko dajatev, ki je bila pa v lanskem letu sprejeta, pa obstaja poseben zakon, tako da se v tem primeru ta 2%, poleg 10% koncesijske dajatve namenja še temu skladu, za kar je bilo po tem zakonu pooblaščeno ministrstvo za šolstvo, ki naj bi sprejelo pogodbo oziroma podpisalo pogodbo s ŠOS-om - Študentsko organizacijo Slovenije. Kot smo danes izvedeli, to še ni bilo narejeno, ampak se denar, odračunava na poseben račun in teh sredstev, mislim, da je nekaj čez 400 milijonov. To je prvo. Drugo kar je pomembno je naslednje, da smo mi v lanskem letu spremenili pravilnik tako, da smo po našem mnenju dosegli večjo transparentnost odvajanja teh sredstev. Namreč, če se je v preteklosti servis dogovarjal in podpisoval pogodbo z nekim določenim centrom, je z novim pravilnikom zavezan, da se v bistvu vsa sredstva servisov nakazuje direktno na račun ŠOS-a in potem ŠOS v skladu s študentsko ustavo razporeja ta sredstva po porabnikih. S tem je zagotovljena, bi rekel, večja transparentnost na enem računu in v bistvu tudi odvajanje teh sredstev - se mi zdi, da je bil tukaj narejen korak naprej. Drugič, seveda je bilo potrebno, da se izenačujejo tudi pogoji poslovanja tako imenovanega študentskega dela kot industrije, kot radi rečejo v bistvu predstavniki iz tega dela. Tukaj je bilo pa sprejeto naslednje stališče, ki je bilo usklajeno popolnoma z obema študentskima organizacijama, ki sta se vmes pravzaprav združili v enotno organizacijo ŠOS. Tukaj je šlo za naslednje, da 50% priznanih stroškov postopoma velja za vse študentske servise, kar je bila na nek način zahteva, skratka da pride do uravnoteženja in pa seveda do izenačevanja pogojev poslovanja. Do sedaj so imeli določeni servisi od 70%, največji pa 50%, kar je pomenilo, da je potrebno to uskladiti. In to je bila tudi želja in zahteva študentske organizacije. No, ker bi seveda to pomenilo dejansko, da bi manjši servisi verjetno imeli večje - da bi bili s tem bolj, bi rekel, pritisnjeni ob zid, smo sprejeli na nek način štiriletno prehodno obdobje do leta 2007, ko naj bi se postopoma priznani stroški izenačili za vse servise na ravni 50%. In tudi to je bilo v celoti sprejeto in usklajeno s študentskimi organizacijami. No, kar se podatkov tiče, pa mi dovolite, da citiram nekaj podatkov predvsem iz zaključnih računov leta 2002, ker se mi zdi, da bi bilo to najbolj primerno. Vi ste v tem delu poslanskega pisnega vprašanja spraševali, da omejuje delo manjših servisov. Pravzaprav spremenjeni in bolj transparentni pogoji so pravzaprav povečali število študentskih servisov od 80 v letu 2001 na 87. Po našem bi to moralo povečati konkurenco med servisi v smislu boljše ponudbe, v smislu hitrejše ponudbe in v smislu nižjih stroškov. Konkretno je pa v letu 2002 bilo izdanih nekaj nad milijon napotnic in fakturirani skupini prihodek koncesionarjev je znašal 6,4 milijarde. Po odvajanju koncesijskih dajatev in priznanih stroškov so študentske organizacije bile upravičene do 2,3 milijarde oziroma do skoraj 40% [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]fakturiranega prihodka koncesionarjev. Na kratko sem poskušal seveda odgovoriti na vaša zastavljena vprašanja in kar smo sprotno spremljali, ko se je ta novi pravilnik sprejel lansko leto in je bilo veliko vprašanj o tem, ali in na kakšen način bo to prizadelo predvsem male študentske servise. Hvala.
Hvala lepa. Preden dam možnost za dopolnilen odgovor, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, dovolite da v naši sredini prisrčno pozdravim podpredsednika slovaška vlade, gospoda Pála Csakyja z delegacijo. Welcome! [[...]] [[Aplavz]] [[...]] Dopolnitev odgovora želite, izvolite.
Ja, gospod minister, zastavil sem vam še eno vprašanje, ki se nanaša na ureditev študentskih servisov, načina študentskega dela z evropskim pravnim redom. Verjetno bodo nekateri pomisleki v smislu nelojalne konkurence. V tem. In v povezavi se bo treba še nekje srečati, verjetno z ministrom za šolstvo in šport. Funkcionalna nepismenost, študij traja mnogo dalj kot v primerjalnih državah, morda tudi zaradi tega, ker morajo nekateri študentje za to, da lahko študirajo, kar trdo delati. Zagotoviti pa moramo tudi dostojno študentsko politiko, ki je sedaj ni, zato da bi talentirani otroci lahko študirali, da ne bi zgolj in samo bogati. Kajti naša šola ni brezplačna, je draga in vse to je med seboj povezano. Torej: Kaj boste storili za to, da se ne bomo srečali s problemom, ko uradno vstopimo v Evropsko unijo? Kajti nekatera opozorila so bila že dana.
Hvala lepa. Prosim, minister, imate besedo.
Hvala lepa. Če smem na to dodatno vprašanje, ki je seveda spet zelo široko, odgovarjati, bi rekel po alineah. Prvo, kar je zelo pomembno, je vaša ugotovitev, da seveda se bodo pogoji študija spreminjali v smeri tako imenovanega bolognskega procesa - tri plus dva. Na to se je seveda treba pripraviti, s tem da bo tukaj verjetno vprašanje učinkovitosti študija in tako naprej, seveda bistveno bolj izostreno, kot je bilo to do sedaj. Drugič. Na vsa taka vprašanja smo poskušali v okviru študentskega sveta najti nek skupen dogovor s študenti. Študentski svet je posvetovalno telo vlade, zato smo se dogovorili za poseben dogovor o sodelovanju med študentsko organizacijo in pa vlado, ki bo podpisan 27.2., to se pravi konec tega tedna. Tukaj so z vseh področij, ki ste jih našteli, pa še drugih, zelo natančne zaveze z ene in druge strani, kaj bo vlada, kaj bo študentska organizacija naredila za to, da ne bi prišlo do vprašanj, problemov in tako naprej, ki pa so lahko vedno izziv za to, da na nek način najdemo tudi odgovor. Kar se pa tiče študentskega dela, imamo pa mi v zakonu o delovnih razmerjih definirano študentsko delo kot zakonsko kategorijo, in ta zakon, kot je bilo večkrat omenjeno, je evropski zakon in usklajen z evropskimi direktivami. Seveda se bodo pa vsi praktično subjekti našli v situaciji, ko bodo lahko pridobivali tudi druge posle oziroma predvsem bi rekel,po mojem mnenju, to kar ste verjetno vi mislili, bodo posredovanja za delo tudi priložnost za tiste organizacije, ki imajo tudi koncesijo za tako imenovano splošno koncesijo za posredovanje dela. Med njimi je kar nekaj tudi študentskih servisov, ki bodo verjetno to tudi izkoristile. Tako je tukaj nekaj elementov za ta odgovor. Upam, da sem vas vsaj v tem načelnem smislu s temi pojasnili zadovoljil. Hvala.
Hvala lepa. Sedaj bo kolega Franci Rokavec postavil vprašanje ministru za informacijsko družbo, doktorju Pavlu Gantarju. Prosim.
Hvala za besedo. Lep pozdrav gospodom ministrom, kolegicam in kolegom! Najprej dovolite manjše opravičilo za spodrsljaj, ki je bil pri najavi tega poslanskega vprašanja. Vendar, kot sem potem bil seznanjen tudi s strani ministrstva za finance, je bilo to vprašanje tudi ustrezno preneseno ministrstvu za informacijsko družbo, kateremu ministru pa tudi naslavlja omenjeno vprašanje. Namreč, v časniku Finance smo 9. februarja prebrali naslov: Mobitel je po domače posloval s svojimi zaposlenimi. Namreč, gre za vprašanje dejansko tako imenovanega medsebojnega poslovanja z vplivnimi ljudmi, ki so bili ali so zaposleni na Telekomu oziroma njihovih hčerinskih firmah, katerih skupna letna vrednost, vsaj teh treh pogodb, baje znaša približno okoli 95 milijonov tolarjev. Namreč, gre za vprašanje možnosti eventualnega izkoriščanja posebnega položaja, za kar osebe na vodstvenih funkcijah imajo bistveno večjo možnost kakor kdorkoli drugi. Bolj podrobno ne bom komentiral, bi pa posredoval, mogoče z iztočnico, eno navedbo, ki jo je prav tako v časniku Finance posredoval gospod Golobič, generalni sekretar LDS-a, ki je dejal, citiram: "Golobič je prepričan ..."- predsednik sveta, se opravičujem - "Golobič je prepričan, da med temeljne vrednote sodi tudi to, da pomembni zaposleni v podjetju nima svojega podjetja, ki pomembno sodeluje s tem podjetjem, če pa se to zgodi, mora predsednik uprave za to vedeti, prevzeti vso odgovornost in zagotavljati potrebno preglednost poslovanja." V tem kontekstu je bilo na Mobitelu letos 20. januarja tudi sprejet etični kodeks. Namreč, v njem je navedeno, da zaposleni in njihovi ožji družinski člani ne smeji biti dobavitelji niti predstavljati dobavitelja, delati zanj ali biti član njihove uprave, razen če uprava družbe to izrecno dovoli. Sam imam tukaj mnenje, da je v primerih, ko ima član vodstvene ekipe podjetja svojo firmo ter da s to firmo posluje s podjetjem, velika nevarnost možnih izkoriščanj tudi v svoje privatne namene. Zato vas gospod minister sprašujem: Ali ste kot resorni minister vedeli za te pogodbe oziroma ali ste od uprave Telekoma zahtevali, da dobite podatke o sklepanju tako imenovanih medsebojnih pogodb? Drugo: Ali ste vlado kot celoto predhodno seznanili tudi s konceptualnimi nasprotji med vami in gospodom Graškom? In pa tretje: Ali boste v zvezi z navedbami v časniku Finance sprožili postopke ustreznih preiskav v družbi Telekom? Oziroma če ni skrivnost: Kakšni bodo ti ukrepi? Zdaje je tudi vprašanje, na katerega gospod minister ne bo mogel odgovoriti, ampak sprašujem se: Kako to, da računsko sodišče v vsem tem času ni niti enkrat pregledalo poslovanje Telekoma? Hvala.
Hvala lepa. Minister za informacijsko družbo, dr. Pavel Gantar. Izvolite.
Hvala lepa. Hvala za vprašanje. Najprej, kakšna je vloga vlade v odnosu do Telekoma in hčerinske družbe Mobitela. Vlada neposredno ne nadzoruje Telekoma, temveč prek nadzornega sveta. Seveda pa Mobitel kot hčerinsko družbo nadzoruje nadzorni svet, ki ga postavlja Telekom, ki je pač lastnik Mobitela. Torej neposredno vlada tega ne nadzoruje. Sam pa sem prebral Finance in danes sem jih še enkrat in ugotavljam podobno kot gospod poslanec, da je prišlo v dveh ali treh primerih do sklepanja pogodb, predvsem za gradnjo baznih postaj in najemanje nekega poslovnega prostora, za sklepanje pogodb med sorodnikom zaposlenega pri Mobitelu. Takšna praksa ni sprejemljiva in jo je treba odkloniti in jo je odklonil že tudi Mobitel sam s sprejetjem tega etičnega kodeksa. S tem je tudi vse takšne možne pogodbe pravzaprav postavil izven pravil, ki se jih pri poslovanju mora držati. To je prva stvar. Druga stvar je ta, da je razumljivo, da pri gradnji baznih postaj so večkrat v stiski, ker je težko dobiti lokacijo in se pač poskuša dobiti lokacijo tam, kjer mogoče nekoga ni bilo težko prepričati za to. Vendar tako iz časopisa Finance, kot iz poročila nadzornega sveta Mobitela je očitno, da je šlo vendar tu za res osamljene primere. Kar zadeva vprašanje, ali sem pravzaprav obveščal oziroma seznanjal vlado s konceptualnimi nasprotnimi pogledi predsednika uprave Telekoma Grašku. Seveda vlade o teh zadevah nisem seznanjal, ker je to popolnoma nepotrebno. Mislim, da je takšna moja pristojnost za vodenje tega resorja kot ministra, in mislim, da je to pač v pristojnosti, ki jo imam. Če pa je potrebno - pozneje pa sem stvari pojasnil. Toliko o tem. Še to sem pozabil povedati. Nadzorni svet Mobitela je to obravnaval, pridobil sem zapisnik in nadzorni svet je ugotovil, da v zvezi s temi pogodbami ni prišlo do kakršnegakoli oškodovanja Mobitela. Torej ni prišlo do sklepanja pogodb, ki bi pravzaprav finančno oškodovale Mobitel. Čeprav, kot sem rekel, takšne vrste pogodb pravzaprav niso tiste, ki veljajo v poslovnem svetu in jih je treba tudi s poslovno etiko in kodeksom prepovedati.
Hvala lepa. Gospod Rokavec, izvolite dopolnilno vprašanje.
Hvala lepa. Namreč, gospod minister, menim, da ste se s prvim vprašanjem, ko ste povedali, da vlada neposredno ne nadzoruje Telekoma, drugim odgovorom pa, ko ste povedali, da dejansko ni potrebe, da bi seznanili vlado o konceptualnih nasprotjih, ki so bili med vami in bivšim direktorjem, gospodom Graškom, ste pač odgovorili že na prvo vprašanje - da kot resorno ministrstvo imate neposreden nadzor oziroma vpliv nad to državno firmo, ki je ključna firma na področju telekomunikacij. V zvezi s tem menim, da bi dejansko morali vedeti tudi za te pogodbe, predvsem pa vas sprašujem sledeče. Kakšno je vaše mnenje v zvezi s sklepanjem tako imenovanih medsebojnih pogodb, med zaposlenimi na Telekomu, ki imajo seveda vpliven položaj in so ali so bili na vodstvenih funkcijah v Telekomu? Namreč menim, da odgovor na to vprašanje da potem tudi jasno vedeti, kakšno je stališče do tako imenovanega pojava mini firm. Predvsem menim, da je to občutljivo v firmah, ki so v državni lasti, da lahko pride do večjih skušnjav in predvsem tudi zlorab, da lahko te firme dejansko posredno oškodujejo državno firmo. In želim odgovor na to vprašanje.
Hvala.
Spoštovani gospod poslanec, ga boste tudi dobili. Prvič, kakšen minister bi bil, če ne bi zavzel stališča ali pa povedal svojega mnenja o nekem pomembnem predlogu, recimo, reorganizacije skupine Telekom. Mislim, da bi bil zelo slab minister in da moram pokazati in povedati, večkrat sem že javno povedal in pokazal, kako si zamišljam razvoj telekomunikacij in sploh informacijske infrastrukture, inforamcijske družbe v Sloveniji. Povsem jasno je, da to moram storiti - kdo drug pa to lahko pove? Drugo vprašanje pa je, kakšen vpliv imam na to. Ali dejansko lahko jaz namesto nadzornega sveta odločim ali mi lahko nadzorni svet, če smem reči, "kupi vsako mojo idejo" ali ne. To pa je drugo vprašanje. Seveda pa bom javno vedno povedal, kakšna je naša politika, politika, ki jo vodi ta vlada, v odnosu do teh pomembnih vprašanj. Povsem jasno je, da s tega vidika ne morem niti upravljati Telekoma, še manj Mobitela in zato ne morem vedeti za vse pogodbe, ki so sklenjene v teh družbah - niti slučajno. In mi tega, seveda, tudi ni treba vedeti. Naprej bi rad povedal o mnenju do takšnih pogodb - sem ga že povedal, prvič jasno in glasno in tega ne bom ponavljal. Kar pa zadeva male firme, ki se pojavljajo, bi pa rekel to, da je to splošen trend. Podjetja, posebno v telekomunikacijski branži, želijo iz svoje dejavnosti izločiti vse tisto, kar ni tako imenovana jedrna aktivnost, tako imenovana ali pa v angleščini "core activity". Med njimi so tudi razlog vzdrževanje in podobne stvari. To ni nič nenavadnega in je prav, da takšne zadeve izločajo ker niso njihovo jedrna dejavnost, vendar pa mora biti poslovanje s takimi firmami pregledno, jasno in razvidno in mora obstajati konkurenčnost in uprava mora nadzornim svetom vedno predložiti čiste račune v zvezi s takimi pogodbami. Hvala.
Hvala lepa. Proceduralni predlog. Gospod Rokavec, izvolite.
Hvala za besedo. Na podlagi neprimernega odgovora, v skladu s poslovnikom, gospa predsedujoča, predlagam, da se glede na odgovor ministra opravi razprava na odgovor na naslednji seji državnega zbora in da o tem odloči državni zbor.
Hvala lepa. O predlogu poslanca gospoda Rokavca, da državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra za informacijsko družbo na njegovo poslansko vprašanje, bo državni zbor odločal na jutrišnjem nadaljevanju seje v okviru glasovanj. Ministru za notranje zadeve bo poslansko vprašanje postavil gospod Jože Tanko. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav še enkrat. Večina občin, v katerih prebiva romska skupnost, med njimi so tudi taki, ki jim država ne namenja povečanje glavarine, se trudi postopoma odpraviti v zadnjih desetletjih nagomile težave. Večina Romov prebiva na črnih, komunalno in lastniško neurejenih lokacijah in tudi v črnozgrajenih objektih. Kljub velikim težavam pa se je manjšemu delu Romov uspelo izogniti brezizhodnem položaju, se zaposliti, postaviti tudi hiše in pridobiti stanovanja in urediti spodobno življenje. Velik del preostale romske skupnosti pa ima še vedno največje težave z uveljavljanjem in uporabo družbenih standardov in norm. To še posebej občutijo občani, ki so prisiljeni na sobivanje s posameznimi večjimi ali manjšimi neurejenimi skupinami romske populacije. Manjši del krivde za težave lahko prepišemo tudi občinam in nemočnemu ter potrpežljivemu večinskemu prebivalstvu, vendar glavni del bremena zagotovo pade na posamezne organe in institucije države in pa temu delu Romov, ki obilno izkorišča državno darežljivost in popustljivost. Zadnje čase so se na nekaterih področjih izredno zaostrili odnosi med delom romskega prebivalstva in večinskim prebivalstvom, ki posebnih tretmajev in statusov, ki ga uživajo Romi, enostavno ne zdrži več. Prisotno je veliko ogrožanj, izredno močno so prisotne kraje, preprodaja drog in orožja, izsiljevanja, vožnje z neregistriranimi vozili, nekontrolirane migracije in preseljevanja motenja posesti, nove poselitve kmetijskih zemljišč in še bi lahko naštevali, vendar državni organi, kljub temu da so ponavadi pravočasno in korektno obveščeni, praviloma ne ukrepajo na način, kot je običajno za redoljubne državljane. Zanima me: Zakaj državni organi do dela romske populacije ne razvnajo in ukrepajo v skladu z zakonom oziroma ravnajo dvolično? Zakaj so deležni najbolj problematični člani romske skupnosti posebnega ravnanja državnih organov? In kaj nameravate storiti, da bi v bodoče odpravili te očitne in za večinsko prebivalstvo izredno moteče pomanjkljivosti? Hvala.
Hvala lepa. Dr. Rado Bohinc, izvolite.
Hvala lepa za to vprašanje, gospod poslanec Tanko, vendar moram takoj na začetku ugotoviti, da državni organi, verjetno imate v mislih policijo oziroma organe odkrivanja, morda tudi pregona, glede Romov nimajo nikakršnih posebnih niti navodil, niti napotkov, niti splošne politike oziroma odnosa do njih. Še več, do Romov ali do skupin kakršnekoli druge narodnosti bi bilo naravnost diskriminatorno, v nasprotju s temeljnimi človekovimi pravicami pa tudi z našimi ustavnimi načeli o enakosti pred zakonom, če bi ravnali na način, kot pravite, da se s tem srečujete v praksi. Še več, do Romov nimamo tudi nikakršne posebne politike v smisli zbiranja podatkov o kriminaliteti, ki jo povzročajo, tako kot navajate, da gre za neka tipična kazniva dejanja s področja premoženjskih deliktov, pravice poselitve zemlje, ogrožanja in podobno. Nikakršnestatistike ne vodimo glede tega, kakšna je kriminaliteta, niti kolikšno je število kaznivih dejanj ali prekrškov zoper javni red, ki jih povzročajo Romi. Pomeni: nobenega posebnega odnosa. To so ljudje, ki tovorijo našo skupnost, z vsemi težavami, ki žal zaradi njihove neprilagojenosti na sobivanje prihajajo na dan. Seveda okolja, v katerih ljudi živijo, to zaznavajo. Dejstvo je, da bolj občutno kot drugje njihovi sosedje opazijo in tudi občutijo kriminaliteto, s katero se srečujejo, ampak tudi vi sami pravite, da so mnogi od njih že povsem sprejeli standarde občečloveškega obnašanja in življenja in družba se mora - seveda ne z agresijo in s pristojnostmi, ki jih ima ministrstvo za notranje zadeve, ampak na vseh drugih področjih prizadevati za to, da do tega ne prihaja. Ponavljam in zaključujem: nikakršne posebne politike do Romov kar zadeva varnostnih tveganj, ki jih povzroča njihovo ravnanje, ampak povsem enakopraven odnos do njih kot do kateregakoli storilca kaznivega dejanja oziroma kršitelja javnega reda in miru.
Hvala lepa. Gospod Tanko, izvolite.
Hvala. Poglejte, dejstvo je, da te razlike v ravnanjih organov, pa naj bo to organi v vaši sestavi ali pa tudi inšpekcije in drugi organi, ki so za to pristojni - to okolje to zaznavajo. Dejstvo je, da so bili ne dolgo tega prisotni protesti v okolici Novega mesta in tam so občani javno povedali, da so ravnanja državnih organov do Romov drugačna kot do drugih državljanov. Da se mnogo Romov vozi v neregistriranih vozilih, da tudi povzročajo nesreče in jih občani ne prijavljajo, ker se s tem v bistvu izogne vsem neprijetnostim in težavam, ki bi jih sicer imeli, da je veliko težav tudi med osnovnošolsko mladino, tudi izsiljevanja in podobno. Vendar dejstvo je, da zaradi tega, ker državni organi ne ukrepajo in to tolerirajo, tudi popušča volja pri državljanih, da bi sploh sprožali te probleme pred institucijami. Zato so tudi statistike, ki bi se na nek način lahko tudi vodile, zelo prazne, niso registrirani dogodki in to na nek način tudi popači dejansko stanje. Vendar, dejstvo je, da so bile te stvari, o katerih govorim, sprožene javno, da ste bili o njih zagotovo obveščeni, ker je tudi policija morala ukrepati in posredovati, in me zanima: Zakaj se take stvari dogajajo? Če to ljudje povedo v kamero, potem je nekaj na temu res, ker se sicer izpostavljajo [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]drugim težavam? Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
To, kar sem povedal, je pravilo iz slovenskega pravnega reda in tudi iz pravnih redov evropskih držav in tudi drugih civiliziranih držav - načelno enakega obravnavanja pred zakonom. Seveda pa s tem ni izključno, da se v konkretnih posameznih razmerjih to načelo tudi krši, zato je najbolje takšna vprašanja urejati posamezno, induvidualno in kjerkoli prihaja do kršitev, je potrebno ustrezno ukrepati. Mi smo pripravljeni kot ministrstvo za notranje zadeve odzvati se na kakršnokoli naznanilo ali sporočilo, da je v posameznem primeru prišlo do pozitivne ali negativne diskriminacije v razmerju do Romov, kar zadeva postopkov, ki jih vodijo državni organi. Jaz se bom tudi sam spoprijel s problematiko, ki je nastala zaradi nedavnega shoda krajanov v protest proti ravnanju Romov, imam namen obiskati odgovorne ljudi tega kraja in poskušati ugotoviti, kaj lahko v okviru naših pristojnostih napravimo. Poudarjam pa, da naša pristojnost, kar zadeva policije, je obvladovanje varnostnih tveganj in morda razreševanje postopkov v primeru, da gre za kršitev upravnih organov. To dvoje bomo vsekakor pretresli v posamičnem primeru, sistemska ureditev pa ostaja takšna, kot je, in pravilo ostane takšno, kot je. Prizadevati si je treba, da je takšnih ekscesov, takšnih nepravilnosti čim manj, in dobrodošlo je, da ljudje o tem povedo na normalen način, morda brez preveč izraznih načinov demonstriranja. Mislim, da je bolje, da stvari prepričujemo, kot pa, da prihaja do takšnih ekscesov.
Hvala lepa. Ministru za šolstvo, znanost in šport bo postavil poslansko vprašanje gospod Alojz Sok, izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana predsedujoča. Spoštovani ministri, kolegice in kolegi! Vprašanje za gospoda Gabra. Že pri pripravi pravilnika o pravicah in dolžnostih učencev v osnovnih šolah in pravilnika o šolskem redu v srednji šoli leta 1996 je veliko takratnih ravnateljev in učiteljev imelo mnogo pripomb. Skupno so ugotavljali, da pravilnik o pravicah in dolžnosti učencev prinaša v osnovne šole nered, nedisciplino, anarhijo in preveliko, lahko bi rekel v narekovajih, "demokracijo". Na mnogih šolah so ministrstvu, torej vam, spoštovani gospod minister, posredovali veliko število pripomb, predvsem glede opredelitve hujših in lažjih kršitev in postopka izrekanja vzgojnih ukrepov. Žal so vsi ti predlogi naleteli na gluha ušesa. Danes se sicer predstavniki ministrstva čudijo, da se ravnatelji in učitelji ne poglabljajo in ne predlagajo sprememb, če mislijo, da so potrebne. Tako sem vsaj razumel v oddaji na radiu Ognjišče, ki je bila 12. januarja letos. Kakšno je stanje v naši malo da ne hotelsko opremljenih šolah, vemo vsi. Vsi pa tudi vemo, kako se je pri pripravi nove šolske zakonodaje vztrajalo na stališču, da šola le izobražuje, ne pa tudi vzgaja. Proti volji učiteljev, nas staršev pa itak nič ne vprašate, ste ukinili oceno o vedenju v šoli. Rezultat vsega tega je, da v naših šolah ne vladajo jasna pravila obnašanja. Anarhija in nezmožnost obvladovanja učencev je iz dneva v dan večja. Vsi tudi vemo, razen, izgleda, najbolj odgovorni, gospod minister, da pravicam sledijo tudi dolžnosti in da mora šola tudi vzgajati. Zdi se, da se je vaš sistem slovenske šole začel počasi rušiti, saj so tudi do sedaj utišani učitelji javno začeli govoriti, da je v našemšolstvu glede reda in discipline nekaj hudo narobe. O tem so začeli govoriti javno, kljub dejstvu, da ravnatelje imenuje minister in morajo torej biti tiho, če hočejo ostati ravnatelji. Tudi o napredovanju učiteljev odloča ministrstvo. Začelo se je. Učitelji množično pozivajo, da je potrebno uvesti v naše šole red in disciplino. Organizira se javna iniciativa za šolo po meri človeka, ki vključuje v glavnem starše. Vse bolj postaja jasno, da je ob sodelovanju s starši treba področje šolstva povsem drugače, na novo urediti, v šole pa vrniti občečloveške vrednote, kot so resnica, poštenost, spoštovanje, če hočemo mlado generacijo pripraviti na življenje. In vprašanje, ne bom potem izkoristil dodatnih dveh minut. Do kdaj boste, gospod minister, vztrajali pri vaših odločitvah, pri vaših pravilnikih in tako posredno in neposredno sodelovali pri šoli, ki ne odraža demokratičnih sprememb časa, predvsem pa premalo poudarja vzgojo v naših šolah? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, doktor Slavko Gaber, izvolite.
Spoštovana gospa podpredsednica, gospe in gospodje, spoštovani gospod poslanec! V šolah v Sloveniji se trudimo po najboljših močeh za to, da bi mlado generacijo skupaj z družinami oblikovali v generacijo resnicoljubnih, poštenih ljudi in ljudi, ki spoštujejo druge ter imajo tudi občutek za solidarnost v prostoru, v katerem živijo. Seveda, ko se trudimo ob tem tudi za strpnost in za normalen dialog med različno mislečimi, naletimo pri tem na vse ovire, ki jih družba pri tem poskuša premagati. Šolo ne obide namreč nič tistega, kar jo obdaja. Ne obide jo tudi ne tendenciozne, netočne, zavestno zavajajoče trditve, ker nekaj takšnih smo slišali tudi danes tukaj od vas. Jaz vem, da jih sejete namerno, vem, da vas šola v resnici ne zanima prav posebej. Jasno mi je tudi, zakaj izrekate stvari, tako tiste, ki ste jih sedaj uspeli prebrati, kot tiste,ki ste jih tukaj zapisali. Vi v resnici veste, da to šolo po javnomnenjskih anketah - takšno, kot je - ocenjujejo kot zelo dobro ali pa kot dobro več kot 80% ljudi v tej državi. Veste, da ta šola vzgaja k občečloveškim vrednotam in moti vas prav to. Moti vas, ker v njej ne morete uveljaviti svojega delnega prepričanja, lastne partilnosti. In zato boste verjetno znazivi, visokodonečimi, o demokratični šoli, o šoli po meri človeka, s pozivi, naj se ja seje nemir v šolah po Sloveniji, nadaljevali. Jaz ne morem narediti kaj dosti proti temu, da bi to počeli. Vi veste, da v šolah seveda obstoji šolski red, da je šolski red potrebno znati vzdrževati, verjetno ni potrebno, da vam preberem pravilnik, ki na celi strani opisuje prepovedi in hujše kršitve, ampak vam za to v resnici sploh ne gre. Prosil pa bi vas, ako je mogoče, in tudi vse druge, da spoprijeme politične zaustavimo pred šolskimi vrati, ker je usoda te države preveč odvisna od tega, ali bomo ohranili notranji mir v šolah, ali bomo znali reševati tiste probleme, ki jih tam zares imamo, in si ne bomo očitali previsokega standarda, ki ste ga tukaj implicitno očitali. Ker ga naši otroci zaslužijo, ker ga učitelji, zato, da bi opravili delo, tudi tistega, ki ga mi kot starši kdaj ne opravimo, da bi ga lahko opravili potrebujejo. Če želimo, da bi te otroke oblikovali vsaj rahlo stran od naših prepirov, potemne kaže tovrstnih diskurzov vnašati v šolo. Zato ne kaže deliti ravnatelju na te, takšne, drugačne in tretje. Jaz sem danes dopoldne moral povprašati, ker ste mi v vprašanju zapisali trditve, ki upam, da jih znate komu argumentirati, če ne, potem bi bilo mene sram, da so zapisane, ker so zapisane v vašem vprašanju - kaj je s strankarsko pripadnostjo ravnateljev na vašem koncu, zakaj vas motijo? Odgovori, ki sem jih dobil, mi kažejo, da morate imeti sedmi razlog za tovrstne trditve, ki so pavšalne, in bi bilo bistveno bolje, da njih ne bi izrekali. Slovenska šola je dobra, če bi bilo toliko dobrih namenov, vezanih na slovensko šolo, kot je dobrega v slovenski šoli, tudi v vaših trditvah, bi [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]
Hvala lepa. Gospod Sok, prej ste nadaljevali, ker ste povedali, da ne boste dopolnilnega vprašanja želeli.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Vmesno opozorilo sem razumel kot končno, potem se ugotovil, da še imam 30 minut časa, zato sem [[...]]
30 minut pač zagotovo ne.
30 sekund, tako ja. Na ta odgovor gospoda Gabra je pa seveda potrebno odgovoriti, ker nisem pričakoval takega odgovora. Prvič. Da me šola ne zanima - to on tako misli. On misli, da nikogar, ki ima otroke v šoli, ta šola ne zanima in tako se vi tudi kot minister obnašate. To, kar sem zapisal, jaz vam lahko z imeni in priimki tole povem, nisem hotel tukaj tega, ampak to, kar sem zapisal, drži. Imena pa priimke bi vam pa lahko povedal in resnici na ljubo je, da so v glavnem ti ravnatelji člani vaše stranke in da se tudi izredno politično, lokalno udejstvujejo. Da stanje v naših šolah ni tako, kot bi moralo biti, da postaja naša šola mesto, kjer učitelji ne obvladujejo učencev, kjer je potrebno zaposlovati varnostnike, da lahko obvladujejo red in disciplino, da učenci kvečjemu vedo, kaj so njihove pravice, ne pa, kaj so tudidolžnost, tega seveda nisem jaz povzročil, nisem bil nikoli minister; sem pa pač eden od staršev otrok, ki opazujem, kako se v šolah te zadeve dogajajo in kako ta situacija ne gre več naprej. To, da se v medijih učitelji oglašajo in sami opozarjamo na vseto, to je pa seveda znano vsem, ki te medije beremo in ki lahko ta utrip tudi zaznavamo. Res je tudi, da pač vi imenujete ravnatelje in da ministrstvo odloča o napredovanju učiteljev in da v takih razmerah seveda [[...]] [[Opozorilni znak za konec.]] [[..]]tisti, kiimajo kaj povedati, morajo biti tiho, če hočejo svoje mesto obdržati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Gaber. Izvolite!
Najlepša hvala. Poglejte, spoštovani kolega Sok. Jaz ne imenujem ravnateljev in če že diskutirate o tem vprašanjih, bi bilo primerno, da se vsaj o tem podučite. Če pa ste podučeni in namenoma zavajate, potem obstoji za to zavajanje še bolj točna beseda. Pričakujem, da se boste opravičili, ker ste zavajali ljudi. Verjamem sicer, da bo težko, ker niste vajeni, da bi zmogli opravičila za tisto, kar govorite napak. Ne, ni besedna igra in ravnatelje v tej državi imenujejo sveti šol. V tej državi dobijo ravnatelji praktično avtomatično, in to mi ljudje očitajo sicer - soglasje ministra. Samo v primeru, ko je več kot polovica ljudi v zbornic proti njim, ne dobijo soglasja ali pa, ko je bil postopek izpeljan napačno. To je prva trditev, ki ne drži. Ne skrivajte se za tem, da mi lahko poveste, da so, tako kot ste zapisali: "Po pravilu morajo biti vsaj ravnatelji tudi pravilno nadzorsko usmerjeni, najbolje člani vaše LDS. Vsaj v Ormožu je tako." Skrivaštvo je in ni vredno pokončnih ljudi, če to človek trdi in si tega ne upa tudidokazati. Pričakujem, da se jim boste opravičili, ako ste se zmotili. Ne drži, da je naš pravilnik zapisan tako, da v njem niso zapisane dolžnosti. Ne vem, če ste ga prebrali, verjeli pa mi boste, da sam pravilnik poznam. Naj vam poskušam osvežiti spomin. Težje kršitve so: občasni neopravičeni izostanki nad 12 ur oziroma strnjeni neopravičeni izostanki nad 18 ur, uporaba pirotehničnih sredstev v šoli, izsiljevanje drugih učencev ali delavcev šole, namerno poškodovanje in uničevanje šolske opreme, popravljanje in vpisovanje ocen, kraja lastnine šole in drugih, in tako naprej, po vrsti, gospod Sok. Težava nas vseh ljudi je tudi, ko razpravljamo, da se je potrebno disciplinirati in da je potrebno najprej pravila v šoli jasno obrazložiti in se jih potem jasno držati. Ta šola ima s tem kaj težav, ampak nič več, z gotovostjo nič več kot družba, nič več kot vsakdo od nas. Resnicoljubnost ne more biti samo nekaj, kar nalagamo drugim, to je najprej dolžnost nas samih [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]
Hvala lepa. Ministru za pravosodje bo poslansko vprašanje postavil gospod Branko Kelemina. Izvolite.
Hvala lepa za besedo še enkrat. Spoštovani gospod minister, spoštovani vsi skupaj. V Sloveniji je tako rekoč na vsakem koraku prisotna korupcija, to je zdaj jasno vsem: tako politiki, javnosti in tudi danes institucijam EU. Državljani nas tako rekoč vsak dan opozarjajo na prisotnost korupcije tako v državni upravi, sodstvu, pri državnih podjetjih - skratka povsod, kjer je prisoten tudi državni denar. Ugotavljamo, da se verjetno v Sloveniji več tisoč ljudi intenzivno ukvarja s korupcijo in to se kaže tudi v tem, da so izredno bogati, kajti z normalnim delom takega bogastva ni mogoče pridobiti. Tudi vi, gospod minister, vem, si zelo prizadevate korupcijo v Sloveniji odpraviti. Veliko naporov vlagate v ta segment in trošite oziroma uporabljate tudi veliko državnega denarja v te namene. Zaposlenih je, da ne rečem skoraj cela vojska strokovnjakov, ki bijejo to bitko, in uspehi so verjetno vidni. Verjetno bo korupcija kmalu, v najkrajšem času zatrta. Pravim, verjetno. Sprašujem vas v zvezi s tem, če bo res korupcija - glede na vse napovedi in tudi sprejete dokumente - v najkrajšem času zatrta v državi v celoti. Sprašujem vas za konkreten podatek glede na učinkovitost sistema v zadnjem obdobju: Koliko oseb, ki so se ukvarjali s korupcijo, je v letu 2003 bilo pravnomočno obsojenih? Če lahko odgovorite na to vprašanje, prosim.
Hvala lepa. Gospod minister mag. Ivan Bizjak, izvolite.
Lep pozdrav. Sedaj v nekoliko bolj pozni uri pred bridkim koncem. Pravite, da je povsod korupcija, in kako se vsi obračajo na vas in da navajajo primere. Jaz bi tukaj opozoril na to, da je pač vsakkdo v tej državi dolžan take primere prijaviti, če za konkretne primere izve. To navajam, ne zaradi kakšnega ciničnega odnosa do tega, ampak preprosto zato, da o tem ne govorimo zgolj, ampak da vsakdo na svojem mestu tudi naredi tisto, kar je možno. Drugo, kar zadeva naše ministrstvo, ki seveda ni najbolj pravšnji naslovnik za to vprašanje, vsaj kar zadeva odkrivanja tega pojava, moram reči, da kakšne silne vojske pri nas ni. Ministrstvo za pravosodje obsega v svojem ožjem delu vsega skupaj 108, morda 110 ljudi. Tako ni to neka silna vojska. Če ste mislili mogoče celotno pravosodje, je to seveda druga zgodba. Samo še eno opombo, preden povem tiste podatke, ki jih imam tukaj pred seboj. Ni enega enotnega kaznivega dejanja korupcije v danes veljavnem kazenskem zakoniku, marveč so različne njene oblike sankcionirane v sedmih tako imenovanih korupcijskih kaznivih dejanjih v treh različnih poglavjih. Seveda pa je ob tem še vrsta indicov, ki kažejo na korupcijo tudi pri storitvi oziroma v zvezi z obravnavanjem nekaterih drugih kaznivih dejanj, zlasti to velja za dve po 44. členu kazenskega zakonika, to je zloraba položaja ali pravic in po 261. členu, to je zloraba uradnega položaja ali uradnih pravic. To navajam zaradi tega, ker je policija, ki seveda daje ovadbe, v letu 2003 podala 54 kazenskih ovadb za korupcijska kazniva dejanja v ožjem pomenu te besede. Leto poprej je bilo takih ovadb 51. Če pa upoštevamo še ti dve posebej omenjeni kaznivi dejanji, ki sta zelo pogosto povezani tudi s koruptivnimi oblikami, torej 244. in 261. člen pa, je bilo vseh kazenskih ovadb v lanskem letu 322, leto poprej, v letu 2002, pa 299. S statistiko pravnomočnih sodb za leto 2003 ta trenutek ne morem postreči, to je statistično raziskovanje, ki ga izvaja Statistični urad Republike Slovenije in podatki za preteklo leto bodo v dobrem mesecu razpoložljivi. Takrat vam lahko dopolnimo ta pisni odgovor s temi svežimi podatki za leto 2003. Toliko lahko pravzaprav ta trenutek odgovorim na to vprašanje. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Kelemina želite dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala lepa za odgovor. Ja, prav gotovo različnih institucij oziroma segmentov z vašega področja je tudi odgovornih za to področje. Seveda sprašujem, ali mogoče tudi kazenski zakonik na tem področju ni dovolj učinkovit, da se nekateri elementi teh kaznivih dejanj ne prepoznajo v kazenskem zakoniku. Če je to, bi prosil, da mi to še dodatno odgovorite. Drugače pa jaz mislim, da sedaj v Sloveniji imajo oblast politične stranke in sedaj so na oblasti, če se ne motim LDS, Združena lista in DeSUS. In te politične stranke in njihovi člani so vsa leta zdaj dovoljevali razraščanje korupcije, ničesar niso storili razen seveda leporečja in pa tudi porabe veliki finančnih sredstev v te namene. Krivi so pa po mojem tudi seveda poslanci iz teh političnih struktur. Jaz bi vas vprašal: Ali menite, da so tudi za tako veliko korupcijo v Sloveniji odgovorne oblastne politične stranke LDS, Združena lista in DeSUS? Ali so za razraščanje korupcije odgovorni tudi poslanci teh vladajočih strank? Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister izvolite.
No, tukaj bi se lotili enega izjemno obsežnega vprašanja, ki smo se ga v tem zboru kar obsežno lotevali že ne tako davno, ko smo sprejemali zakon o preprečevanju korupcije. Začeli bi seveda z vprašanjem, ali gre res za tako široko razraščeno korupcijo. Odgovor nauvodnem delu predloga zakona o preprečevanju korupcije je bil, da po vseh raziskavah ta korupcija le ni tako globoko razširjena in da smo v primerjavi z drugimi državami vendarle še na spodobnem mestu, dasiravno ni podcenjevati tega pojava, v isti sapi povem. Še en podatek je bil, da ljudje anketno trdijo, da je v tej državi veliko korupcije, da pa osebnih izkušenj v istih anketah ne navajajo. Ta pot bi šla še zelo daleč, če bi jo ponovno odprli. Vprašali ste, če bi bilo primerno še kaj spremeniti v kazenskem zakoniku. Predlog sprememb in dopolnitev kazenskega zakonika, ki je v tej hiši že v obravnavi in bo na seji pristojnega odbora čez, mislim 14 dni, prinaša tudi nekatere dopolnitve tistih členov, ki govorijo o teh tako imenovanih korupcijskih kaznivih dejanjih. Ravno tiste dopolnitve, ki so po naši oceni in po oceni vlade potrebne, da bi bilo soočanje s tovrstnimi kaznivimi dejanji lahko učinkovitejši. Vgradili smo vse tisto, kjer smo ocenjevali, da obstaja primanjkljaj, ki ste ga omenili. Takrat bo, prepričan sem, tudi priložnost da skupaj skušamo oceniti, ali so te spremembe, ki so pravzaprav doletele skoraj da vse te korupcijske člene, zadostne ali ne. Odziv z naše strani je tudi na tem področju, zato mislim, da bo to tudi podlaga za uspešnejše soočanje. Hkrati pa naj omenim, da bo državni zbor lahko kmalu tudi razpravljal o strategiji boja proti korupciji. Brez dvoma tako intenzivno obravnavanje te teme bo gotovo lahko še dodatno osvetlilo tista področja, ki so tozadevno najbolj občutljiva, in tiste naloge, ki se jih bo še bolj intenzivno potrebno lotevati. Hvala.
Hvala lepa. Ministru za informacijsko družbo bo poslansko vprašanje postavila gospa Majda Zupan, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovani gospod minister za informacijsko družbo. Dogajanje v upravi Telekoma in Siola v zadnjih dneh močno odmeva v javnosti, čeprav so bile menjave v Telekomu pogoste, pri čemer je vladajoča stranka že tretjič zamenjala prvega človeka. Kaže, da gre tokrat za politično igro, saj ni mogoče, da bi drugačna strategija, kadrovanje in organizacija, ki naj bi jo vodila dotedanja uprava, ki pa, roko na srce, prinaša dobre rezultate, bil razlog za zamenjavo. Pri tem pa ni nepomembno, da bivšemu direktorju Telekoma po pogodbi pripada 24 mesečnih plač odpravnine, kar po nekaterih podatkih znaša 30 milijonov. Koliko odpravnine pripada nekdanjemu direktorju Siola ni znano. Sicer pa, kot je sam izjavil, odhaja brez tolarja odpravnine. Pozorna sem bila na vprašanje kolega Jerovška ministru Mramorju, ali je res, da je eden od pomembnih vzrokov zamenjave gospoda Graška dejstvo, da je baje drastično zmanjšal sponzorska sredstva in znotraj tega posredno več kot 100 milijonov za financiranje volilne kampanje LDS-a. Spoštovani gospod minister! Vem, da ste že večkrat odgovarjali na takšna ali drugačna vprašanja na to temo, vendar bi želela dober odgovor: Zakaj je država kot večinski lastnik, tako Telekoma kot Siola, zamenjala upravo, ki ima velike zasluge za uspešno poslovanje teh dveh podjetij? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Gospa podpredsednica, spoštovana gospa poslanka Zupanova. Želela ste dober odgovor in dobili ga boste. Prav gotovo. Vendar je treba nekako v kontekstu pojasniti določene stvari. Nekatere so bile že rečene, nekatere ne. Uvodoma bi omenil predvsem to, da je tako kot drugod po svetu se izkaže, da je pot liberalizacije telekomunikacijskega trga bolj, bi rekel, konfliktna intežavna, kot se zdi, še posebej pa tudi pot prilagajanja vodilnega operaterja novim sodobnim tržnim razmeram na trgu, ki se pač liberalizira. Želel bi vam najprej povedati, da smo se z nadzornim svetom posvetovali, ko smo sestavljali prvo upravo po preoblikovanju Telekoma v delniško družbo. Želeli smo v to upravo pripeljati ljudi, ki imajo izkušnje s trgom, ki so se sposobni boriti na trgu in ki nimajo strahu do trga in tržnih zadev v telekomunikacijah. V tem nismo povsem uspeli, nekateri mlajši, priznanistrokovnjaki doma, managerji doma in v Evropi, Slovenci, pač niso tedaj še bili pripravljeni zapustiti svojih služb in priti recimo v Telekom za člane uprave ali pomembne funkcije. Zato smo sestavili formulo tri plus dva, trije profesionalni člani uprave in dva neprofesionalna člana uprave, ki sta direktorja hčerinskih družb Mobitela in Siola. Ta formula ni bila stalna, nikoli ni bila mišljena kot stalna, bila je mišljena kot začasna in tudi z neko vrsto okrepitve sinergije, ker se je takrat veliko govorilo o razbijanju Telekoma, čemur sem jaz vedno nasprotoval. Hkrati pa je ta formula imela eno resno slabost. Eden od neprofesionalnih članov uprave, direktor Siola, je bil hkrati odgovoren tudi za tehniko v Telekomu. To je ves čas povzročalo nelagodje in kritike med drugimi internetnimi ponudniki in seveda tudi drugimi akterji na telekomunikacijskem trgu. Kritike so prihajale seveda tudi iz EU. Zadeva je bila res nehigienična. Član uprave je s samim seboj kot z direktorjem Siola sklepal posle, hkrati pa tudi svojim konkurentom na trgu določal pogoje za sklepanje poslov s Telekomom. Takšno incestno razmerje je bilo potrebno končati. Ko smo dobili na razpolago vendarle kadre, ki bi jih lahko dodatno pripravil Telekom, da bi okrepili, smo izvedli zamenjavo, da binamesto umaknjenih neprofesionalnih članov uprave postavili dva nova človeka. Nadzorni svet nikoli ni želel zamenjati predsednika uprave, temveč samo umakniti dva neprofesionalna in dati dva nova mlajša in usposobljena človeka v upravo. Tu se je začelo zapletati. Eden je bil sprejet, pri drugem pa je predsednik uprave pogojeval svoje delo v upravi s tem, da se ga ne imenuje. Nadzorni svet je ustavil konje, če smem tako reči, rekli smo, ne mudi se nikamor, ustavimo žogo, naj deluje štiričlanska uprava naprej in mi se bomo poskušali dogovoriti, kdo bi bil ta peti član uprave. Vendar nadzorni svet tega časa ni imel. Predsednik uprave, tedanji, je potegnil potezo in prenesel na pooblaščenca gospoda Krambergerja celo vrsto funkcij, kot so poslovno področje storitve, regulative, cenovne politike, službe za operaterje in hčerinsko družbo Mobitel. Ponovno so izpostavili stanje, ki smo ga želeli preprečiti, torej ta nehigiena. Konec koncev pa je nadzorni svet vendarle sklenil pogodbo za upravljanje, za vodenje Telekoma z bivšim predsednikom uprave, gospod Graškom, ne pa s pooblaščencem. Zaostrovanje se je nadaljevalo s tem, da je gospod Grašek na seji uprave Telekoma Slovenije predlagal takojšnjo priključitev Siola k Telekomu, brez kakršnegakoli elaborata. Temu sem nasprotoval iz že znanih razlogov, ki sem jih že velikokrat pojasnil, zato zaradi pomanjkanja časa tega sedaj ne bom storil. Prav tako je potrebno povedati, da govorice, da bi to pomenilo 5 milijard več, so neresnične. Take bi bile le, če bi razvijali dve ločeni platformi telefonije, temu sem pa jaz že sicer vedno nasprotoval in predlagal sem, da se to razvije v Telekomu. Vendar to ne pomeni nujno, sploh ne, da bi za to morali pridružiti Siol. Če odgovorim na vaša namigovanja okoli predvolilne kampanje, to je seveda popolnoma namigovanje, neresnica. Ta podjetja v državni lasti tega ne smejo početi in tudi niso počela. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Majda, izvolite. Dopolnitev odgovora. Gospod minister, samo trenutek.
Hvala lepa za izčrpen odgovor. Dovolite pa še dodatno vprašanje. Kdaj lahko vlagatelji pričakujejo povrnitev vložkov v telekomunikacije? Ali se z zamenjavo uprave posredno ne odmikamo od referendumske odločitve, da se povrne fizičnih osebam sredstva, ki so jih vložili v razvoj telefonije?
Hvala lepa. Gospod minister.
Hvala lepa. Z veseljem odgovorim na to zadnje vprašanje. Ne. Prav sedaj poteka zbiranje vlog in to bo v štirih mesecih končano. Vložki bodo povrnjeni po končani delni privatizaciji Telekoma, ki pa se bo seveda začela po letu 1995. Večkrat sem že omenil, da to pomeni tudi, da takrat pričakujemo tudi izboljšanje razmer na trgu. Rad bi še hkrati povedal, ali je bila to politična menjava. Mislim, da to ni bila politična menjava. Menim predvsem to, da je gospod Janša ponudil zadnjič dobro definicijo politične menjave. To je, politična menjava je, če politiki ali politična telesa zamenjajo, recimo, vlada v gospodarski družbi zamenja gospodarstvenika s politikom zaradi koalicijskih zadev. To je tipična politična menjava in kot taka je bila tudi priznana. Politična menjavapa ni, če nadzorni svet družbe, v kateri ni nobenega politika ali državnega uslužbenca, razpravlja o prihodnjem razvoju družbe in zaradi nekega nesoglasja, bolj ali manj pomembnega, zamenja, nadomesti enega profesionalnega menedžerja z drugim profesionalnim menedžerjem. Še posebej, če novinar, urednik v Delu pravi, da je ta menedžer, kot kaže, rasni strokovnjak za telekomunikacije in informacijsko tehnologijo, ki je imel pred prihodom v Telekom na mizi ponudbo visokih tehnoloških podjetij iz Velike Britanije, Francije, ZDA, ima izvrstne medijske sposobnosti, je načelen mož, prvorazredni menedžer, po značaju bolj zadržan, zna poslušati, spozna se na tehnologijo, zato ga nihče od dobaviteljev ne more peljati žejnega čez vodo. Skratka spoštovani, namesto da bi mi obkladali z očitki o politični menjavi, bi mogoče meni in predsedniku nadzornega sveta morali izreči priznanja, da smo po dobrih treh letih pogovarjanja, dogovarjanja pripeljali tega strokovnjaka v Slovenijo in v Telekom, v upravo Telekoma, da smo strokovnjaka, ki bi se sicer lahko izgubil v svetu, prepričali in zabili, da bo delal v korist slovenskega podjetja. Tega jaz ne imenujem za politično menjavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. In še zadnje poslansko vprašanje, ki ga bo ministru za pravosodje postavil dr. Andrej Bajuk. Izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Dober večer, gospod minister! Naj bo samo olajšava, da je to zadnje vprašanje in da gremo vsi lahko domov. Gospod minister! Imel sem dolžnost, po službeni dolžnosti, da sem analiziral in prebral natančno poročilo vseh ministrstev, vključno tudi ministrstvo za pravosodje o zaključnem računu za leto 2002. Ta sicer še ni bil predmet širše razprave. Vlada, minister za finance mora še popravljati določene napake, ker smo jih pač tako ugotovili, neskladja med obrazložitvami in pa agregatnimi tabelami. A vendar ne bi rad govoril o tej zadevi z vami nocoj, ampak bi se rad osredotočil samo na en del vašega poročila, na strani 8, v katerem obrazlagate položaj in pa razvoj izvajanja zakona o denacionalizaciji. Vemo, da je bil sprejet ob koncu leta 1991 in na koncu leta 2002 se je dejansko že uresničilo 68,6% vseh zahtev, in to na podlagi evidence DE2, kar vi bolj veste, kot pa marsikdo drug. Tudi poročate o tem, da je vlada ob koncu leta 2002 sprejela sklep, po katerem so morali upravni organi na pravni in drugi stopnji pripraviti predlog časovnega okvira po četrtletjih za dokončanje procesa denacionalizacije. Moje vprašanje gospod minister je: Če je ta sklep vlade med letom 2003 bil uresničen, če dejansko razpolagate s temi podatki, ali so ta poročila dejansko bila uresničena? Kako jih je ministrstvo za pravosodje spremljalo? Ali nam lahko o tem kaj poročate? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister gospod Bizjak. Izvolite.
Spoštovani gospod poslanec! Res je, ministrstvo za pravosodje se je od druge polovice leta 2001 ukvarja s koordinacijo izvajanja denacionalizacije. Če začnem z nekimi splošnimi številkami. Konec leta 2000 je bilo pravnomočno zaključenih 61% vseh denacionalizacijskih zadev, konec lanskega leta pa 86%. To vendarle kaže na določene premike, ne da bi s tem želel reči, da sem izjemno zadovoljen s tem stanjem. Nasprotno, tudi sklep vlade, ki je naložil upravnim enotam in pa tudi ministrstvom, ki na prvi stopnji odločajo o denacionalizaciji, da pripravijo načrt zaključka denacionalizacije po četrtletjih, je izviral - sprejet je bil v letu 2002 - iz ocene, da je potrebno stvari pripeljati do konca. Takrat so potem načelniki upravnih enot sami načrtovali dinamiko zaključka, seveda skladno z resursi s katerimi razpolagajo. Enako pa tudi ministrstvo. Ministrstvo za pravosodje četrtletno spremlja te podatke. Kot ste verjetno videli tudi iz tega poročila, ki smo ga dali, z uresničevanjem tega načrta, ki so si ga odgovorni uradniki tako rekoč sami postavili, ne moremo biti v celoti zadovoljni. Po četrtletjih se je planirana realizacija, torej obseg realizacije je pravzaprav padal, ker se je komuliralo zaostajanje za načrti, tako da je ta odstotek padel na polovico tistega, kot so pričakovali. Tako imamo, okroglo govorjeno, da ne bi iskal številk zelo natančno, namesto okrog 1500 nerešenih zadev zdaj v tem času še okoli 3000 nerešenih zadev. Ob tem nobena upravna enota ni v celoti zaključila izvajanja denacionalizacije, s tem da seveda niso vse zadeve, ki še niso pravnomočno zaključene, na upravnih enotah. To je treba povedati. Kot nepravnomočne se vodijo vse tiste zadeve, ki so bodisi na pritožbeni instanci ali na eni od sodnih instanc. Je pa pred novim letom upravna enota Sevnica sporočila, da je vsaj po enkrat odločila o vseh zadevah, da ima še sedem nepravnomočnih zadev, ki pa so v pritožbi na tej ali oni stopnji. Ministrstvo je ob spremljanju tega, nismo torej samo računali številk in ugotavljali, kje smo, storilo še kar nekaj korakov, in to pretežno v sodelovanju z ministrstvom za notranje zadeve, ki je pristojno za delovanje upravnih enot. Če naštejem nekaj zadnjih, predvsem smo ves čas skušali doseči, da bi tiste upravne enote, ki so več ali manj zaključile z denacionalizacijo oziroma imajo določene proste kapacitete, priskočile na pomoč tistim, ki so še izrazito obremenjene. To je v primeru precej upravnih enot tudi uspelo. Tako recimo je Kranj pomagal Ljubljani, ormoški upravni enoti so izrazito pomagali s strani Slovenske Bistrice. Govorim na pamet, bilo pa je še več takih primerov. Na drugi strani smo si prizadevali za odpravo vseh tistih zapletov, ki nastajajo v odnosu upravnihenot, ki odločajo, do Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov, ki je zavezanec v primeru nadomestnih zemljišč, do državnega pravobranilstva, ki poravnava v teh primerih, na nek način odobri. Tudi zaplete na relaciji do Slovenske odškodninske družbe in z različnimi aktivnostmi smo sproti odpraviljali, in to kar precej tovrstnih nepravilnosti. Hkrati pa smo se prizadevali tudi za sklepanje poravnav v primerih, ko je država zavezanec, da bi torej čim prej država, kjer ni razlogov za zavračanje vrnitve v naravi oziroma kjer gre za druge okoliščine, kjer je možno skleniti poravnavo, da bi do te poravnave prišlo [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]
Hvala lepa. Gospod Bajuk izvolite.
Se opravičujem, hvala lepa. Hvala lepa gospod minister za vaš odgovor. Rad bi vas pa še dodatno nekaj vprašal. Govorili ste, kot da bi morda v tem poročilu bilo še kaj drugega. V tem poročilu o zaključnem računu nisem tega našel. Bi vas pa rad prosil, če je mogoče, da bi ministrstvo za pravosodje vse te podatke teh četrtletnih poročil tudi poslalo v vednost v državni zbor. Očitno moramo priznati, da se marsikaj le odvija na tem področju, radi bi bili pa seznanjeni s konkretnimi ukrepi, kaj nam še manjka in kdaj bomo v Sloveniji to poglavje zaključili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod minister izvolite.
Seznanjen sem, da je ministrstvo 29. januarja letos, čakajte, tukaj je datum 2003, ampak mislim, da je šlo za leto 2004, napaka, na naslov: Komisija državnega zbora za nadzor proračuna in drugih javnih financ poslalo nekaj strani poročila z obsežnimi tabelami. Ker je bilo praktično to vam namenjeno, čepravje bilo naslovljeno na odbor, če to ni prišlo do vas, moram raziskati, kje je to obtičalo. Namen je bil to posredovati in to so mi tudi danes pripravili, ker sem domneval, da boste na osnovi tega pripravili kakšna dodatna vprašanja. Kar sem se skliceval na tisto, kar je znano, sem se skliceval na to, kot smo napisali v zadevi dodatno pojasnilo ravno k obravnavi tistega, kar vaš odbor obravnava s tem v zvezi. Če to ni prispelo [[...]]No, v vsakem primeru vam bomo to še enkrat poslali.
Hvala lepa. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, gospod minister, vsem najlepša hvala. S tem zaključujem to točko dnevnega reda oziroma jo prekinjam, zato ker bomo jutri opravili še glasovanja. Prekinjam pa tudi sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri. Vsem še enkrat hvala in lahko noč.