Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Dobrodošli v nadaljevanju 31. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: gospa Anja Žibert, mag. Matej Tonin, dr. Franc Trček od 13.30 dalje, dr. Matej T. Vatovec do 19. ure, gospod Matjaž Hanžek do 13. ure, gospod Janko Veber, Luka Mesec od 18. ure dalje, gospod Žan Mahnič, gospod Ljubo Žnidar od 16. ure dalje in gospod Jernej Vrtovec od 16. ure dalje. Vse lepo pozdravljam. Prehajamo na 17. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA SKLEPA O SOGLASJU K REBALANSU PROGRAMA DELA IN FINANČNEGA NAČRTA AGENCIJE ZA ENERGIJO ZA LETO 2017. Rebalans Programa dela in finančnega načrta Agencije za energijo za leto 2017 je na podlagi petega odstavka 399. člena Energetskega zakona v soglasje Državnemu zboru predložila Agencija za energijo. Za dopolnilno obrazložitev rebalansa programa dela in finančnega načrta dajem besedo predstavnici predlagatelja, in sicer direktorici Agencije za energijo, mag. Duški Godina. Izvolite, gospa.
Hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Državni zbor je na podlagi Energetskega zakona na svoji seji dne 22. 11. 2016 podal soglasje k Programu dela in finančnemu načrtu Agencije za energijo za leto 2017. V njem so opredeljene naše naloge, pa tudi odgovornosti in cilji agencije kot državnega energetskega regulatorja. Skrbno in odgovorno iščemo poti in rešitve, ki bodo pripomogle k izpolnitvi vseh zastavljenih ciljev, pri tem pa ob zavedanju o pomenu naših nalog za vse deležnike energetskega trga za agencijo ostaja v središču odjemalec. Po sprejetju in začetku izvajanja navedenega programa dela je prišlo do določenih dejstev, ki jih nismo upoštevali pri pripravi programa dela za leto 2017, ta dejstva pa se nanašajo predvsem na potrditev podporne sheme s strani Evropske komisije o spodbujanju proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov. Vloga Agencije za energijo na tem področju je izdajanje deklaracij in podpor, hkrati pa tudi intenzivno izvajanje nadzora nad izpolnjevanjem pogojev iz Energetskega zakona, kar se tiče pogojev iz deklaracij in odločb o prejemanju podpor. Ob koncu leta 2016 smo skladno s potrditvijo Evropske komisije nemudoma začeli s prvim javnim razpisom, na katerega smo prejeli skoraj 300 vlog, kar kaže na zelo velik interes na trgu v zvezi z novim investiranjem v proizvodnjo električne energije iz obnovljivih virov. To dejstvo pa je povzročilo, da dejansko Agencija za energijo ne more izvajati z obstoječim številom kadrov nadzornih postopkov, ki si jih je prav tako zadala s programom dela, ki ga je Državni zbor že potrdil. V programu dela smo si zadali, da bomo opravili med 400 do 450 nadzorov na letnem nivoju, saj želimo doseči reprezentativen vzorec, ki kaže na to, ali dejansko obstajajo kakšne anomalije na tem trgu. Drugo takšno področje, ki povzroča velik obseg nalog agencije oziroma povečan obseg nalog agencije, so nenehno nastajajoče nove naloge pri spreminjanju evropske energetske zakonodaje. Zelo intenzivno namreč nastajajo evropski omrežni kodeksi, to so evropske uredbe, in prav v vsakem kodeksu je nekaj dodatnih novih nalog za Agencijo za energijo. Teh nismo mogli predvideti v sedaj sprejetem programu dela Agencije za energijo za leto 2017. V okviru lani sprejetega programa dela in finančnega načrta agencije zato predlagamo Državnemu zboru, da potrdi rebalans in s tem dodatnih 5 zaposlitev, ki jih potrebujemo za učinkovito izvedbo vseh z zakonom predpisanih nalog. Ob tem naj poudarim, da je potencialni vpliv predlaganih dodatnih zaposlitev na odjemalce električne energije in zemeljskega plina zelo majhen, skoraj zanemarljiv. Agencija za energijo se financira iz nadomestil obeh operaterjev, torej operaterja prenosnega sistema električne energije in operaterja prenosnega sistema zemeljskega plina, navedene predlagane zaposlitve pa se odrazijo v končni ceni, ki jo plača odjemalec na računu za dobavljeno električno energijo ali zemeljski plin. Dvig potrebnih sredstev za nove zaposlitve se bo odrazil sicer šele v letu 2019, ko je pričetek novega regulativnega obdobja, in naj poudarim, da bo ta dvig na letnem nivoju znašal na področju oskrbe z električno energijo 0,034 evrov, torej manj kot 5 centov na letnem nivoju, in na področju oskrbe zemeljskega plina na letnem nivoju le približno 10 centov. Vpliv na odjemalce je torej zelo majhen oziroma zanemarljiv, sploh glede na to, da lahko z učinkovitim izvajanjem nalog dosežemo bistveno večje učinke za sam trg kot tudi odjemalce. Naloge, vloga in odgovornosti ter cilje agencije so v programu dela 2017 in pričajočem rebalansu jasno zastavljeni. Zavedamo se pomena svojih nalog z vidika države, podjetij in vsakega posameznega odjemalca, zato bomo tudi naprej nenehno iskali prave rešitve in odgovore, naloge pa izvajali strokovno, učinkovito in odgovorno do vseh deležnikov. Zahvaljujem se vam za razumevanje in ponovno predlagam Državnemu zboru, da predlog rebalansa dela Agencije za energijo za leto 2017 potrdi. Hvala.
Hvala lepa. Program dela in finančni načrt je obravnaval Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor kot matično delovno telo, ki Državnemu zboru predlaga, da sprejme Predlog sklepa o soglasju k Rebalansu Programa dela in finančnega načrta Agencije za energijo za leto 2017. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo njenemu predsedniku, gospodu Igorju Zorčiču. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovana gospa Godina, kolegice, kolegi! Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor je na 29. seji dne 1. 6. 2017 kot matično delovno telo obravnaval Rebalans Programa dela in finančnega načrta Agencije za energijo za leto 2017, ki ga je 25. 4. 2017 Državnemu zboru na podlagi petega odstavka 399. člena Energetskega zakona posredovala Agencija za energijo. Uvodno obrazložitev in glavne razloge za predlagani Rebalans Programa dela in finančnega načrta Agencije za energijo za leto 2017 je podala direktorica agencije Duška Godina, ki je pojasnila, da je po sprejetju programa dela agencije prišlo do večjih sprememb pri opredelitvah obsega nalog na nekaterih delovnih področjih agencije, predvsem na področju spodbujanja proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov, ki pa jih v obdobju priprave in potrjevanja programa dela še ni bilo mogoče predvideti. Agencija mora pri izvajanju podporne sheme po novi zakonodaji izvajati javne pozive za vstop v podporno shemo, obenem pa izvajati nadzor imetnikov deklaracij in podpor. V zadnjem letu so na agenciji priča tudi izjemno povečanemu obsegu dela na področju izpolnjevanja dodatnih obveznosti in nalog, ki izhajajo iz novonastajajoče evropske zakonodaje. Na podlagi teh dejstev je agencija pripravila predlog rebalansa programa dela, ki za potrebe izvedbe navedenih dodatnih nalog in povečanega obsega dela predvideva 5 novih zaposlitev. Agencija se financira iz nadomestila obeh operaterjev, torej operaterja prenosnega sistema električne energije in operaterja prenosnega sistema zemeljskega plina, kar pomeni, da se spremembe kadrovskega načrta posledično odrazijo v končni ceni, ki jo plača odjemalec na računu za dobavljeno električno energijo ali zemeljski plin. Poudarila je, da bo vpliv predlaganih dodatnih zaposlitev na odjemalce praktično zanemarljiv. Predlaganih novih 5 zaposlitev bi se pri povprečnem gospodinjskem odjemalcu električne energije odrazilo s povišanjem cene zgolj za 0,034 evrov na letnem nivoju, na področju zemeljskega plina pa za 0,1 evra, tudi na letnem nivoju. Glede na to, da bodo z novimi zaposlitvami učinkoviteje izvajali naloge in posledično dosegli bistveno večje učinke za trg in odjemalce, je predlagala, da Državni zbor predlagani rebalans k programu dela potrdi. Predstavnik Vlade državni sekretar na Ministrstvu za infrastrukturo gospod Klemen Potisek je poudaril, da agencija v svojem delu in poslanstvu neodvisna, kljub temu pa ministrstvo agencijo pogosto spodbuja h krepitvi nadzorov, kar pa terja določen kadrovski potencial. K temu je dodal, da na področju podpor za obnovljive vire od leta 2014 do 2016 razpisov ni bilo, ker podporna shema ni bila potrjena oziroma odobrena s strani Evropske komisije, v letu 2016 pa je bila za podporno shemo končno pridobljena odobritev, zato je ministrstvo pristopilo k pospešeni pripravi pravne podlage za izvedbo razpisa. Agencija je tako razpis objavila v letu 2016, predvideva se, da bo letos pripravljena pravna podlaga za objavo še dveh razpisov s strani agencije, kar bo zanjo gotovo predstavljajo pomembno povečanje obsega dela. Predsednik Komisije Državnega sveta za lokalno samoupravo in regionalni razvoj je poudaril, da je na podlagi obrazloženih razlogov za predlagano povečanje števila zaposlenih in s tem višjih odstotkov komisija podprla predlagani rebalans programa dela. Po krajši razpravi je odbor glasoval o naslednjem predlogu sklepa: Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor predlaga Državnemu zboru, da sprejme Sklep o soglasju k Rebalansu Programa dela in finančnega načrta Agencije za energijo za leto 2017 z dne 20. 4. 2017. Odbor je predlog sklepa sprejel s 7 glasovi za in 1 proti.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Danilo Anton Ranc. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovana direktorica agencija mag. Duška Godina, spoštovani poslanke in poslanci! S prenosom zadnjega svežnja direktiv EU je Agencija za energijo dobila veliko novih pooblasti in s tem povezanih dodatnih nalog. Zadnje spremembe Energetskega zakona so agenciji opredelili neodvisni status regulativnega organa, kot regulatorne Agencije za energijo, ki ni več določena kot javna agencija in kjer ustanoviteljske pravice izvršuje Državni zbor Republike Slovenije. Zato mora Svet Agencije za energijo v skladu s četrtim odstavkom 399. člena Energetskega zakona do 30. 9. tekočega leta sprejeti program dela in finančni načrt agencije za prihodnje leto. Programu dela in finančnemu načrtu agencije je dal soglasje Državni zbor novembra 2016. Agencija za energijo nas je seznanila s predlogom rebalansa, saj ugotavlja, da je po sprejetju programa dela agencije prišlo do večjih sprememb pri opredelitvah obsega nalog na nekaterih delovnih področjih agencije, kot so nadzor nad imetniki podpornih shem in deklaracij in dodatne aktivnosti na področju spodbujanja proizvodnje električne energije iz obnovljivih virov, večjega obsega nalog pa v obdobju priprave potrjevanja programa dela še ni bilo mogoče predvideti. Zaradi sprejetih predpisov se je spremenilo tudi izvajanje javnih pozivov za vstop v podporno shemo, saj bo agencija poleg poziva, ki je že objavljen leta 2016 in njegovo reševanje poteka v letu 2017, morala izvesti še dva javna poziva v tem letu z istimi resursi, pa tudi nadzore izvajanja podporne sheme. Agencija za energijo za učinkovito izvedbo vseh potrebnih nalog in ukrepov, ki izhajajo iz veljavnih predpisov, potrebuje dodatne zaposlitve. Vpliv predlaganih sprememb na odjemalca pa bo po njihovih zagotovitvah minimalen. Slednje pomeni, da mora Agencija za energijo razpolagati z zadostnim številom zaposlenih, da te razpise, ki so bili sprejeti z novo energetsko bilanco Republike Slovenije, lahko tudi izvede. Eden izmed pomembnih ciljev tretjega svežnja evropske zakonodaje je bil povečati neodvisnost in samostojnost nacionalnih regulativnih organov ter jim dati dovolj pristojnosti, na podlagi katerih bi sprejemali učinkovite in sorazmerne ukrepe. Pomemben del je tudi neodvisnost v zvezi z odločitvami o potrebnih finančnih in človeških virih, ki jih regulator potrebuje za učinkovito izvajanje svojih nalog. Zato bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra Predlog sklepa o soglasju k Rebalansu Programa dela in finančnega načrta Agencije za energijo za leto 2017 podprli, predvsem tudi zato, ker se program dodatno zavezuje, da bo opravljal učinkovit nadzor nad podporami, ki izhajajo za obnovljive vire energije. Hvala lepa.
Gospod Ljubo Žnidar bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Spoštovani podpredsednik, spoštovane kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ponovno opozarjamo na unicum, da program dela in finančni načrt Agencije za energijo potrjujemo poslanci v Državnem zboru. To nalogo bi morala opravljati Vlada s strokovnim poznavanjem dela regulatorja, kot je Agencija za energijo. Poznavalci tega poslanci prav gotovo nismo. Predlagatelj, Agencija za energijo, rebalans utemeljuje zaradi večjih sprememb plana dela po sprejemu v lanskem letu z 22. novembrom. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da je bilo moč pred sprejemom programa dela in finančnega načrta predvideti povečan letošnji obseg del, ki jih jasno nalaga Energetski zakon. Agencija je prvotni plan pripravila preveč zadržano, ni bil strokovno dodelan, glede na naloge pa kadrovsko podhranjen. S tem se je agencija všečno izognila podražitvam z višjim nadomestilom na končno ceno plina in elektrike. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke Rebalansu Programa dela in finančnega načrta Agencije za energijo ne bomo nasprotovali, saj se zavedamo odgovornosti, ki jo agenciji nalaga Energetski zakon. Absolutno pa apeliramo, da se zaposluje izključno strokovni kader.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O Predlogu sklepa o soglasju k Rebalansu Programa dela in finančnega načrta Agencije za energijo za leto 2017 bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora glasovali danes, v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 4. točki dnevnega reda. S tem tudi prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O PACIENTOVIH PRAVICAH. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 19 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, in sicer ministrici gospe Mariji Milojki Kolar Celarc. Izvolite.
Dober dan, lepo pozdravljeni spoštovani podpredsednik Državnega zbora, spoštovane poslanke in poslanci! Sprejem Zakona o pacientovih pravicah pred 9 leti je bila zagotovo najpomembnejša pridobitev na področju varstva pacientovih pravic v samostojni Republiki Sloveniji, saj je pacientove pravice natančno opredelil in jih združil v pregleden in ustrezen katalog 14 univerzalnih pacientovih pravic. Vse od začetka njegove uporabe, od 26. avgusta leta 2008, predstavlja primerno orodje reševanja pravic pacientov, vendar so se ob uveljavljanju v praksi razkrile tudi nekatere težave. V zadnjih letih smo priča zlasti dolgim čakalnim dobam in slabo upravljanimi čakalnimi seznami, kar povzroča veliko nezadovoljstvo ne le pacientom, temveč tudi izvajalcem. Izkazalo se je namreč, da so nekatere rešitve v praksi neustrezne, pomanjkljive ali pa celo neživljenjske. Prav tako velja izpostaviti, da učinkovitega nadzora nad področjem spoštovanja pacientovega časa, ki je eno od osnovnih in univerzalnih pacientovih pravic, pravzaprav ni bilo. Vse to je pripeljalo do tega, da so čakalni seznami pogosto slabo upravljani, da jih nekateri izvajalci niso vodili skladno s predpisi, po drugi strani pa tudi sistem izvajalcem ni nudil zadostnih orodij za učinkovito upravljanje čakalnih seznamov. Ker ni enotnega in pravilnega načina, kako ugotoviti realne čakalne dobe, ki jo mora izvajalec sporočati in objavljati, so pridobljeni podatki pogosto nerealni in povzročajo nezadovoljstvo pacientov. Izpostavila bi, kaj bodo morali za spoštovanje pacientovega časa po novem narediti izvajalci zdravstvene dejavnosti. Poleg neposrednega naročanja v ordinacijah oziroma naročanja po pošti bodo morali zagotoviti tudi telefonsko naročanje in vsaj eno obliko elektronskega naročanja. Svoje delo bodo morali organizirati tako, da je čakalni čas naročenega pacienta čim krajši, pri čemer zakon določa izjeme, ko čakalni čas ne teče. Po novem bodo morali elektronsko voditi čakalne sezname in uvrščanje pacientov na te sezname, črtanje s seznama ter način informiranja pacientov. Predlagamo pa tudi obveznosti za paciente. Na novo in strožje je opredeljena obveznost pacienta, da sporoči takoj, ko je to mogoče, da na že načrtovano izvedbo zdravstvene storitve ne more priti. Uvajamo tudi nabor razlogov in roke za črtanje pacientov s čakalnega seznama, kar bo pokazalo bolj realno sliko čakalnih dob. V sklopu predvidenih sprememb v zvezi z vodenjem čakalnega seznama in s tem povezanim spremljanjem čakalnih dob sta izpostavljeni vloga in odgovornost poslovodnega organa, ki mora najmanj analizirati vzroke za nastale čakalne dobe ter o izsledkih analize poročati organu upravljanja, ki mora sprejeti ukrepe v skladu s svojimi pristojnostmi. Predlog novele spreminja oziroma dopolnjuje še druge pravice, to je pravico do drugega mnenja na vseh treh ravneh izvajanja zdravstvene dejavnosti. Zdravnika, ki bo podal drugo mnenje, si bo pacient lahko izbral sam. Novela uvaja tudi nekatere povsem nove pravice, ki so za varno in kakovostno zdravstveno oskrbo nujno potrebne. Med drugim tudi prednostno obravnavo zadev pred sodišči, katerih pacient med zdravstveno obravnavo utrpi hujše telesne poškodbe, invalidnost in smrt. Spoštovane poslanke in poslanci! Ključni cilji zakona, ki je pred vami, so torej: zagotavljanje transparentnosti in boljše upravljanje čakalnih seznamov, ureditev ustreznega in celostnega nadzora na področju zagotavljanja pacientovih pravic in obveznosti ter zagotovitev kakovostne, primerne in varne zdravstvene obravnave z nekaterimi drugimi ukrepi, določitev posebnega varovalnega ukrepa, nova ureditev drugega mnenja, zahteva po prednostni obravnavi. Prav tako pa zakon dopolnjuje tudi prekrškovne določbe in uvaja inšpekcijski nadzor nad celotnim zakonom. Hvala.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Vlasta Počkaj.
Spoštovani predsedujoči, predstavniki Vlade, spoštovane poslanke in poslanci! Predlog novele Zakona o pacientovih pravicah je le eden od niza ukrepov, ki jih Vlada izvaja, zato da uredi področje čakalnih dob v zdravstvu in da čakalne dobe spravi v sprejemljive okvire, ki jih bo mogoče obvladati, in s tem omogočiti, da bodo v bodoče vsi pacienti glede na njihovo zdravstveno stanje obravnavani v razumnem roku. Vlada je že sprejela vrsto kratkoročnih ukrepov, s katerimi se čakalne dobe v zdravstvu pomembno skrajšujejo. Tako je zagotovljenih v okviru splošnega dogovora 54 milijonov evrov za skrajševanje čakalnih dob, dodatno pa se izvaja enotni enoletni projekt za skrajševanje čakalnih dob ter povečanje kakovosti zdravstvene obravnave, ker je Vlada zagotovila dodatnih 36 milijonov iz proračunske rezerve, od tega 18 milijonov za letošnje leto in 18 za naslednje. Vendar pa iz preteklih izkušenj vemo, da dolgoročno reševanje teh težav izključno z zagotavljanjem dodatnih finančnih sredstev ni dovolj in da je potrebno zadeve reševati tudi na ravni optimizacije sistema. To lahko dosežemo z večjo transparentnostjo vodenja čakalnih seznamov, s primernim nadzorom in navsezadnje z bolj odgovornim vedenjem vseh vključenih v zdravstveno storitev, od izvajalca do pacienta. In prav to dosegamo s spremembami Zakona o pacientovih pravicah, ki jih obravnavamo danes. Kot enega ključnih elementov pri optimizaciji procesa naročanja v zdravstvu je pomembno izpostaviti tudi zlasti eNapotnico, ki predstavlja enega od pomembnih stebrov eZdravja. Gre za proces informatizacije v zdravstvu, ki je enotna na območju celotne države in bo prvič podala realne podatke o številu čakajočih in čakalnih dobah. Marsikdo se sprašuje, zakaj se premiki na področju zdravstvene zakonodaje sprejemajo tako počasi in zakaj lahko šele danes spreminjamo tako pomembne zakonske vsebine, vendar je za rešitev nekega problema v zdravstvu potrebno poznati vse njegove sestavine in razsežnosti. Čakalne dobe v zdravstvu so resen in kompleksen problem, s katerim se soočajo vse države razvitega sveta, katerih zdravstvenih sistem temelji na javnem zdravstvu, zato se je ministrica za zdravje to področje lotila reševati odgovorno, Vlada pa je področje skrajševanja čakalnih dob označila kot prioriteto. Dva pilotna projekta, ki sta se odvila v tem mandatu, sta dala pomemben vpogled v dinamiko procesa naročanja v zdravstvu in vodenja čakalnih seznamov. Na ta način so se izkristalizirale ključne rešitve, ki bodo prispevale k dolgoročnejšim rešitvam na področju skrajševanja čakalnih dob. Izkazalo se je, da je potrebno uskladiti obstoječe določbe Zakona o pacientovih pravicah s Pravilnikom o najdaljših dopustnih čakalnih dobah za posamezne zdravstvene storitve in o načinu vodenja čakalnih seznamov; zagotoviti dodatna finančna sredstva in spremembo sistema financiranja nekaterih zdravstvenih storitev; zagotoviti gospodarno ravnanje izvajalcev zdravstvene dejavnosti; implementirati projekt eNaročanje; zagotoviti elektronsko vodenje čakalnih seznamov; ločiti čakalni seznam za paciente, ki želijo točno določenega izvajalca zdravstvenih storitev, in morebitna uvedba glob za neopravičene izostanke pacientov. Predlog novele Zakona o pacientovih pravicah sledi prav tem ugotovitvam iz pilotnega projekta in prinaša rešitve za optimizacijo procesa naročanja in vodenja čakalnih seznamov, zato so ključni cilji zakona ureditev dostopnosti pacientov do zdravstvenih storitev v okviru razumnega časa, ureditev ustreznega nadzora na področju zagotavljanja pacientovih pravic in obveznosti. Zaradi težav pri implementaciji nekaterih pacientih pravic, kot je pravica do spoštovanja pacientovega časa, bodo z novelo predlagani podrobnejša opredelitev, nadzor in prekrškovne določbe glede čakalnih seznamov in v tej zvezi posamezne obveznosti tako izvajalcev kot tudi pacientov. Zagotavljanje ustreznejše dodatne ustrezne zaščite pacienta, ki z inšpekcijskim nadzorom uvaja možnost ugotavljanja kršitev zakonskih norm in sankcioniranja. Zagotavljanje primerne kakovostne in varne zdravstvene oskrbe pacientov s pravočasnim dostopom do zdravstvenih storitev in zagotavljanje transparentnosti na področju vodenja čakalnih seznamov, tudi način poostritve nekaterih dolžnosti pacientov, paciente kot uporabnike zdravstvenih storitev pa zavarovati pred kršenjem njihovih pravic. Z novelo Zakona o pacientovih pravicah sledimo cilju zagotavljanja kakovostnega in učinkovitega zdravstva, kar mora ostati prioriteta vseh nas. Menimo, da mora zdravstveni sistem ohraniti svojo univerzalnost in dostopnost pod enakimi pogoji za vse državljane. To lahko dosežemo s pomočjo več različnih ukrepov, od katerih pomembne rešitve prinaša prav Zakon o pacientovih pravicah, kjer v teh predlogih sprememb in dopolnitev odpravljamo podnormiranost na področju zakonodaje. V Poslanski skupini Stranke modernega centra predlog zakona podpiramo, saj menimo, da prinaša pomembne korake na področju skrajševanja čakalnih dob v zdravstvu in je pisan predvsem v dobro pacientov. Hvala.
Gospa Nada Brinovšek bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni! V mandatu te vlade smo tu, v tem državnem zboru vajeni vsega mogočega in nemogočega. Tudi takšnih zadev, ki se sprva zdijo, da so nemogoče, jih ta koalicija seveda s skupnimi močmi spravi skozi parlamentarno proceduro, samo da se koalicija uskladi, kar pomeni, mi dobimo to, vi dobite to, pa je zakon pod streho. Stroka se ne upošteva, to je moto te vlade in predvsem ministrice za zdravje. Zdravstvo pod vodstvom te ministrice postaja vedno bolj bolno, zdravstveni sistem se sesipa, koalicija pa za ceno lastnega obstoja ne naredi nič. Sam zdravstveni sistem je v veliki krizi, bolan in prepleten s korupcijo. Če pri usklajevanju Zakona o zdravstveni dejavnosti, ki bo na sporedu oziroma bo prišel v dokončen sprejem v Državni zbor v naslednjem mesecu, se je slišalo, da je bojda šlo za medsebojno koalicijsko kupčkanje, ki pa je seglo prav do zdravniškega sindikata. Dejstvo pa je, da še vedno nimamo javne zdravstvene mreže na primernem, sekundarnem in terciarnem nivoju, na katerem bi se morala graditi vsa zdravstvena reforma. Ampak, na ministrstvu in prav tako v koaliciji se v vseh treh letih še vedno niste uspeli dogovoriti in uskladiti v svojih izjavah, ali imamo javno zdravstveno mrežo ali je nimamo. Javne zdravstvene mreže nimamo! Ko govorimo o javni zdravstveni mreži tudi v tem državnem zboru, moram reči, da ni vsem jasno, kaj je javna zdravstvena mreža, zakaj jo potrebujemo in ali jo imamo. To se je na prejšnji seji tu, v državnem zboru pri obravnavi Zakona o zdravstveni dejavnosti jasno pokazalo. Eden izmed poslancev, moram reči, da niti pojma nima o tem, kaj je to javna zdravstvena mreža, je na dolgo in široko razpravljal o tem, kdo je odgovoren za javno zdravstveno mrežo in tako dalje. Navsezadnje je v svoji razpravi prišel tudi tako daleč, da je ugotovil, da smo tudi mi poslanci tu, v državnem zboru odgovorni za to, da javne zdravstvene mreže še vedno ni. Pa kaj še?! Star pregovor pravi, dobro veste, da je včasih boljše, da si tiho, kot da govoriš o stvareh, ki jih ne poznaš. Tudi zakonskih sprememb glede odgovornosti in pristojnosti vodstvenih kadrov ni. Zato tudi naši javni zdravstveni zavodi iz meseca v mesec ustvarjajo večje izgube, pa se noben ne vpraša, ali je morda kriv direktor ali svet javnega zdravstvenega zavoda. Ne, ministrica verjame vodstvom javnega zavoda, ki trdijo, da je za vse kriv seveda Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije, ki ni dovolj povečal cen zdravstvenih storitev. Ampak, spoštovani kolegi, tu se zastavlja vprašanje, zakaj potem nekateri javni zdravstveni zavodi poslujejo pozitivno. Res je, da je teh zavodov zelo malo, ampak še ti menijo, da bi bilo boljše, če bi poslovali negativno, saj bi tako za prihodnje leto prejeli več finančnih sredstev, ob pozitivnem poslovanju pa so vsekakor oškodovani. Kdo razume to logiko? Namesto da bi ti zavodi, ki poslujejo pozitivno, bili nagrajeni, so torej oškodovani in kaznovani, kot sem že rekla, in to, dragi kolegi, je narobe svet in mi smo del tega. Do nedavnega je vsaj Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije dokaj razumsko zadrževal cene zdravstvenih storitev, seveda ob predpostavki, da je v zdravstvu dovolj denarja, a zaradi korupcije se pa ta denar, ki je namenjen bolnikom in javnim zdravstvenim zavodom, razprši v privatne žepe. Z novim vodstvom Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije in predvideno novo zakonodajo, se pravi Zakonom o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki je v pripravi, pa bo monopol in pa pokroviteljstvo nad več kot 2,4 milijarde evrov tako in tako prevzel Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije, njega pa bodo prevzeli politični interesi. V obrazložitvi k tej točki, se pravi Zakonu o pacientovih pravicah, sta v prikazu ureditve v drugih pravnih sistemih znotraj EU navedena tudi Združeno kraljestvo in Norveška. Ne vem, zakaj se ministrstvo ne zgleduje po teh dveh državah, kjer so čakalne dobe tudi minimalne. Če pa izvajalec zdravstvene storitve v teh državah ne more zagotoviti v razumem roku ali pa v času, se lahko pacient obrne na zdravstveno zavarovalnico, ki mu je seveda dolžna zagotoviti drugo možnost in drugega izvajalca. Pri nas pa bi zavarovalnice ukinjali oziroma gre težnja te vlade samo po eni, državni zavarovalnici, to je Zavodu za zdravstveno zavarovanje Slovenije, ki bo imel monopol nad zdravstvenimi storitvami, to pa vemo tudi, kam nas bo to pripeljalo, se pravi, pripeljalo nas bo v tiste stare čase. Le pacienti, seveda tisti drugorazredni, bodo to občutili. To bodo občutili v dolgih čakalnih vrstah, pri zmanjševanju pravic, do katerih bodo oziroma ne bodo upravičeni, in noben Zakon o pacientovih pravicah, ki določa največji dopustni čas čakanja v čakalnici ali to, da se bo pacient lahko pritožil, ne bo pomagal. To je le pesek v oči. Ministrstvo bi kot sistemsko spremembo moralo najprej pripraviti, seveda brez vmešavanja politike, Zakon o zdravstvenem zavarovanju, nato Zakon o zdravstveni dejavnosti, potem Zakon o vodenju in poslovanju javnih zdravstvenih zavodov. To zakonodajo bi ministrica morala pripraviti skupaj s stroko, ne pa pod vplivom politike. Tako pa ministrica danes tukaj kot prvo sistemsko spremembo predstavlja Zakon o pacientovih pravicah. To je naravnost smešno! Prvo, kar bi morala ministrica narediti še pred sistemskimi spremembami, je tudi to, da bi moralo ministrstvo pripraviti javno zdravstveno mrežo za primarno, sekundarno in terciarno raven. Le tako bi ministrstvo imelo podatek, koliko zdravnikov in javni zdravstvenih zavodov potrebujemo glede na število državljanov in pa glede na število pacientov. V nadaljevanju bi ministrica morala pripraviti, seveda kot je že rečeno, Zakon o zdravstvenem varstvu, da bi dobila podatek, koliko finančnih sredstev bo imela zavarovalnica na razpolago, kako se bodo financirale zdravstvene storitve in katere zdravstvene storitve se bodo sploh financirale. Spremeniti bi bilo treba tudi zakonodajo glede vodenja in pa odgovornosti zaposlovanja v javnih zdravstvenih zavodih in dalje, vedeti bi morali, kje bomo dobili denar za izgradnjo javnih zdravstvenih zavodov, opremo, kakšna bo finančna, organizacijska in pa kadrovska struktura posameznih javnih zdravstvenih zavodov; seveda, da pacienti ne bodo predolgo čakali, da bodo zadovoljni tisti, ki delajo v javnih zdravstvenih zavodih, in tudi tisti, ki te storitve koristijo, ne pa, da bodo odhajali tako naši zdravniki kot tudi naši bolniki na zdravljenje v tujino. Če v zdravstveni blagajni ni dovolj denarja, bi ministrstvo in seveda ta koalicija morali razmisliti o koncesijah in o zasebnih ambulantah. V teh primerih koncesionarji in zasebniki sami vlagajo v zgradbe in opremo, državo tako ne stane ne investicija in tudi ne oprema, pa tudi vzdrževanje ne. Šele potem pa pride na vrsto razmišljanje in uvedba tako imenovanih e-napotnic, pacientovih pravic in tako naprej. Lep primer, da ministrica ne ve, kako in kaj dela, je dejstvo, da je padla na organizacijskem, kadrovskem in finančnem izpitu glede urgentnih centrov. Urgentni centri so v veliki meri bili zgrajeni pred nastopom te ministrice. Vse, kar bi morala narediti, je to, da bi morala zagotoviti kader, finance in organizacijo urgentnih centrov, pa nič od tega ni bilo v treh letih narejenega. To pa zato, ker se ministrica vsega, kar že naredi, loti na napačni strani, tako kot je primer pri tem Zakon o pacientovih pravicah. Ministrica se je torej lotila sistemskih sprememb na področju zdravstva tako kot bi nekdo, ki namerava graditi hišo, najprej kupil vrata. Tudi vhodna vrata so zelo pomembna, tako kot tudi pacientove pravice, to drži, ampak vsak dober gospodar bo najprej pogledal, koliko denarja ima, koliko ga bo lahko spravil skupaj in od finančne zmožnosti bo seveda odvisno, kje bo kupil parcelo, kako bo ta parcela velika, šele potem bo nabavil gradbeni material oziroma se bo odločil, kakšna vrata bo imel. Pri napovedniku v medijih smo včeraj slišali, seveda v zvezi s tem Zakonom o pacientovih pravicah, da bomo tukaj, v državnem zboru obravnavali Zakon o pacientovih pravicah oziroma zakon o skrajševanju čakalnih dob. Mislim, da vsakdo, ki si je ta zakon pozorno prebral, ve, da to ni res. Ministrstvo v svoji obrazložitvi navaja, da je osnovno načelo Zakona o pacientovih pravicah zagotavljanje primerne obravnave, kakovostne in varne zdravstvene oskrbe, pravočasnega dostopa in zagotavljanje transparentnosti pri vodenju čakalnih seznamov ter zavarovanje pred kršitvami pacientovih pravic. Kje zakon govori o tem, kaj je primerna obravnava, kakšna je kakovostna in pa varna zdravstvena storitev? Jaz, žal, tega v tem zakonu ne najdem. Med poglavitne rešitve v tem zakonu je ministrstvo zapisalo, da sodi nadzor in prekrškovne določbe glede čakalnih seznamov. Tem predlaganim rešitvam naj bi sledili tudi ciljem izboljšanje materialno-pravne opredelitve pravic. Jaz bi rekla temu, dajte no! Upam, da bo ministrica vsaj v svoji obrazložitvi bolj natančno razložila, kaj je pripravljavec zakona mislil s to navedbo – seveda v svoji obrazložitvi. Ministrstvo je v obrazložitvi tudi navedlo, da zakon ne bo imel posledic na področju poslovanja javne uprave in pravosodnih organov. Kaj pa izvajalci zdravstvenih storitev? Ti bodo čutili še kako velike spremembe, ki se jim pravi birokracija ali pa mogoče celo odvečna birokracija. Če še grem na sam predlog sprememb tega zakona. Zakon med drugim določa tudi spoštovanje pacientovega časa. Najkrajši možni čakalni čas ne sme presegati 30 minut. Zdaj vas pa vprašam, kaj pa potem. Bo pacient čakal 30 minut, bo čakal eno uro? Kaj bo pa naredil potem? Ali bo šel domov? Ali se bo pritožil? Sigurno ne. Čakal bo uro, dve uri, da bo prišel na vrsto, in še vesel bo, da bo prišel na vrsto. In stopnja nujnosti uvrščanja na čakalni seznam. Ministrstvo je med stopnjo nujnosti dodalo »zelo hitro«, kar pomeni, da bi pacient moral biti obravnavan v roku 14 dni. To je preprosto blef, bi temu rekla. S tem ne bomo rešili dolgih čakalnih vrst! Vrste bodo prav tako dolge in le napotitveni napotnici se bo reklo malo drugače, s tem pa še enkrat poudarjam, dolgih čakalnih vrst ne bomo odpravili. Najbolj dobra pa je določba, ki govori o posledicah neupravičene odsotnosti od termina, ki je bil pacientu določen. Če bo pacient pozabil in odsotnosti ne bo opravičil, bo kaznovan tako, da se bo na seznam čakajočih uvrstil šele čez tri mesece. Pa vas sprašujem vse tu navzoče, ali je že kdaj kdo pozabil na kakšen termin. Prepričana sem, da smo že vsi pozabili in marsikdaj smo zato čutili tudi posledice, ampak pri tem zakonu gre za naše zdravje, to ne pozabiti. V zvezi z naročanjem na zdravstveno storitev pa mislim, da ministrstvo ne ve, kaj je zapisalo. Ministrstvo je zapisalo, da izvajalec zdravstvene dejavnosti v mreži – mimogrede te mreže nimamo – zagotavlja celostno skrb za pacienta, tako da se pacientu ne nalagajo dodatne obremenitve, če te obremenitve hitreje opravi izvajalec zdravstvene storitve. To pa pomeni, da zdravnik opravi za pacienta vse, se pravi, ga naroči na vse morebitne preglede, za katere mu je predhodno izdal napotnico. Torej, pacientu ne bo potrebno skrbeti za tako imenovano to slavno e-napotnico in se mu ne bo treba obremenjevati s tem, kako se bo naročal. No, saj to je dobro, saj nam je vsem znano, kako projekt e-naročanja deluje oziroma ne deluje! Ob dejstvu, da se bodo vsi pacienti seveda raje posluževali pomoči zdravnika, mislim, da ministrstvo ne ve, še enkrat bom rekla, kaj je zapisano v zakon oziroma se o tem predhodno nikakor ni posvetovalo s stroko. Dejstvo je, da bo ta določba še kako povečala birokracijo v že tako kadrovsko šibkem zdravstvu, predvsem na primarcu. Zakon na novo določa tudi, da se za zagotavljanje kakovostne in varne zdravstvene obravnave lahko izvaja ukrep telesnega oviranja s pasovi. Tu me zanima, zakaj ministrstvo pri pripravi tega zakona ni vključilo tudi zdravljenje v psihiatričnih bolnišnicah. Kaj pa bolniki v teh ustanovah? Tudi ti bolniki so ljudje, tudi ti bolniki še kako potrebujejo zdravniško pomoč, ne pa samo vezanja s pasovi! V zakonu je omenjena tudi pravica do drugega mnenja v mreži javne zdravstvene službe. Ampak to pravico določa zakon, ki ga pa še ni. To je zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Kaj pa, če se pa zgodi, da bo Zakon o pacientovih pravicah sprejet, Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju pa ne bo ugledal luči od tega sveta, vsaj v tem mandatu. Kaj bo potem s to pravico? Bo to samo pravica na papirju, samo da bo lahko ministrstvo naredilo kljukico pri Zakonu o pacientovih pravicah, da ga je spravilo skozi proceduro. Še glede čakalnih seznamov. Ne vem, v čem je tu umetnost. Naj ministrstvo končno pripravi nek program, računalniški program za vse izvajalce, ga poveže, potem pa zahteva od izvajalcev, da ga spoštujejo. Ampak s tem ne mislim programa, kot je Koprivnikarjev oblak, ki po vseh teh treh letih še vedno ne deluje oziroma pušča, da iz njega lije, ne pa dežuje. Torej, ministrstvo naj najprej pripravi javno zdravstveno mrežo, ustrezne zakonske podlage, zagotovi kadre, organizacijo in način financiranja, potem pa naj kaznuje izvajalce in paciente. Vsem državljanom pa naj zagotovi prijazno zdravstvo; takega, kot si zaslužimo. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Tomaž Gantar.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Lep pozdrav vsem! Novelo Zakona o pacientovih pravicah, ki je pred nami, v Poslanski skupini Desus vidimo v prvi vrsti kot odziv na nedopustno dolge čakalne dobe, saj podrobneje opredeljuje čakalni seznam, njegovo upravljanje, vodenje, nadzor, kot tudi obveznosti izvajalcev in pacientov pri samem uvrščanju nanj. Vsebuje pa tudi prekrškovne določbe, ki bi lahko bile glede na zapletenost predvidenih postopkov tudi krivične. Vse to ne zagotavlja manj čakanja na zdravljenje, saj predvidene spremembe ne pomenijo dejanskega skrajševanja čakalnih dob. Bolj se ukvarjamo z njihovimi posledicami. Zakon skuša odpravljati le anomalije in odklone, ki so se pojavljali zaradi dolgotrajnega čakanja, kot je na primer preskakovanje čakalnih vrst, skrbi pa dejstvo, da novela zakona zaradi tega nalaga zdravstvenim delavcem nove administrativne obremenitve, zaradi katerih bodo imeli na razpolago še manj časa za obravnavo in zdravljenje bolnikov. Zastavljenim ciljem bo vsaj še nekaj časa težko sledil tudi še ne povsem delujoč sistem eZdravje, na katerega se novela zakona v veliki meri opira. Bojimo se, da Ministrstvo za zdravje preveč pričakuje od eNaročanja in eNapotnice, saj bo še kar nekaj časa potrebno za večino storitev ter naročanje na elektivne posege, preglede, naročanje po starem, po telefonu, navadni ali/in elektronski pošti ali osebno, izvajalci pa bodo naše podatke sami vnašali v bazo eNaročanje. V Poslanski skupini Desus smo zadovoljni, da je bilo med usklajevanjem upoštevanih kar nekaj naših pripomb, ki vsaj tokrat s strani ministrice niso bile obravnavane kot nagajanje v postopku sprejemanja zakonodaje. Ministrstvo za zdravje je tako upoštevalo naše predloge glede opredeljevanja stopenj nujnosti, kot pozitivno pa ocenjujemo tudi izločitev nekaterih vsebin, ki sodijo bolj na raven podzakonskih aktov kot samega zakona. S tem je omogočena večja prilagodljivost sistema in lažje odpravljanje rešitev, ki se v vsakodnevni praksi izkažejo kot neprimerne. Upoštevana je bila tudi zahteva, da se bodo vsaj še nekaj časa čakalne dobe spremljale vzporedno po starem in novem sistemu, kar je izrednega pomena, saj omogoča primerljivost z obstoječim sistemom, s tem pa tudi nadaljnje spremljanje ne le čakalnih dob, ampak tudi učinkovitosti ukrepov za njihovo skrajševanje. Prepričani smo namreč, da morajo ostati podatki o čakalnih dobah tudi v bodoče javno dostopni in pregledni, predvsem pa zanesljivi in v pomoč plačniku, da se bo nanje lažje odzival s kupovanjem tistih programov, kjer je čakanje na obravnavo nedopustno dolgo. Predlog zakona prinaša nekaj novih obveznosti tudi za paciente, čemur v Poslanski skupini Desus ne nasprotujemo, saj morajo pacienti poznati tako svoje pravice kot dolžnosti. Takšna je na primer dolžnost pravočasnega obvestila izvajalcu, da nekoga na pregled oziroma naročeno storitev ne bo, kar bo sprostilo mesto za naslednjega bolnika. V predlogu novele pa smo pričakovali tudi kakšen povsem nov predlog, tako bi bilo po vzoru nekaterih držav smiselno zahtevati od izvajalcev, da na svojih spletnih straneh objavljajo tiste podatke, ki bi bolnikom omogočali lažjo izbiro boljšega izvajalca. Na primer, podatki o čakalnih dobah, številu in vrsti posegov, ki jih opravijo, kazalnikih kakovosti in podobno. To je praksa mnogih držav, ki vodi izvajalce k učinkovitejšemu in bolj kakovostnemu delu. V preteklosti je bilo že govora tudi o zahtevi po redni, vsakoletni obvezni seznanitvi in obravnavi nacionalnih čakalnih dob v okviru Zdravstvenega sveta ali morda tudi Državnega zbora oziroma pristojnega Odbora za zdravstvo, kar bi dalo pomen do dostopnosti do zdravstvenih storitev posebno težo. Več pozornosti bi morali po našem mnenju nameniti tudi obravnavi nekaterih skupin bolnikov, na primer onkoloških. Tako pa ostaja predlog novele zakona v večji meri le odziv na sedanje nenormalne in nesprejemljive razmere v javnem zdravstvenem sistemu. Vrsta težav, ki jih urejamo s predlogom zakona, bo namreč odpadla v trenutku, ko čakalne dobe ne bodo nesprejemljivo dolge. Same čakalne dobe so namreč razlog za večino anomalij, ki jih s to novelo zakona skušamo odpraviti. V Poslanski skupini Desus torej od Ministrstva za zdravje pričakujemo predvsem učinkovite, kratkoročne in dolgoročne ukrepe za skrajševanje čakalnih dob. Poslanke in poslanci Poslanske skupine Desus bomo predlog novele v prvi obravnavi podprli, upamo pa, da bomo s skupnimi napori v drugi obravnavi vsebino izboljšali do te mere, da ne bomo več imeli pomislekov in strahov, da zakon ne bo prinesel le dodatnih administrativnih bremen za že sedaj preobremenjene zdravstvene delavce. Hvala.
Mag. Bojana Muršič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! S predlagano novelo Zakona o pacientovih pravicah se večino določb veljavne uredbe o poslovanju z uporabniki v javnem zdravstvu, razen 13., 14. in 15. člena uredbe, ki še ostanejo v veljavi do sprejetja predpisa s področja kakovosti in varnosti v zdravju in veljavnega Pravilnika o najdaljših dopustnih čakalnih dobah za posamezne zdravstvene storitve, zelo podrobno in natančno prenašajo v zakon. Poudariti velja, da sta oba akta namreč podzakonska akta trenutno veljavnega Zakona o pacientovih pravicah. Mnenja smo, da se s predlaganimi spremembami in dopolnitvami v zakon dejansko prenašajo zelo podrobna upravno-administrativna navodila, ki jih bomo mi, poslanci ob vse daljših čakalnih dobah in vse večjemu številu čakajočih naložili izvajalcem zdravstvene dejavnosti in pacientom. Še več, na nas, poslance se tako prenaša odgovornost, da sprejemamo spremembe, ki so v veliki večini strokovnega pomena in povsod v svetu v domeni ministrstva, pristojnega za zdravje ter njegovih strokovnih delovnih teles. Prevzemamo odgovornost glede uresničevanja pacientovih pravic, ki pa so v veljavnem Zakonu o pacientovih pravicah precej jasno in nedvoumne že sedaj zapisane. Ves čas usklajevanja predloga zakona poudarjamo in opozarjamo na odločbe, ki bodo imele lahko pomembne posledice, saj se odločanje o strokovno-tehničnih in organizacijskih vprašanjih prenaša na nacionalno oziroma politično raven, o katerih pa ne moremo dovolj natančno soditi ter odločati. Vsaka nadaljnja sprememba zakona, ki bi bila potrebna zaradi sprememb strokovnih smernic ali razvoja tehnologije v medicini, slednje vplivajo tudi dostop do zdravstvenih storitev ter s tem na kakovostno, varno in učinkovito obravnavo pacienta, kar je temeljno načelo v veljavnem Zakonu o pacientovih pravicah, bi bila po predlogu odslej v domeni parlamentarnih strank ter podvržena tveganja, da do drugih sprememb v prihodnje zaradi političnih nesoglasij ne bi prišlo. S tem bo vzpostavljeno tveganje, da strokovnih vprašanj oziroma morebitne prednostne obravnave, kot so pravočasnost, kakovost in primernost za obravnavo za to točno določene specialnosti, na primer onkologija, parodontologija, urologija, pedopsihiatrija, psihiatrija in še druge, ali spremembe v okviru stopnje nujnosti za posamezno specialnost, spremembe vsebine čakalnih seznamov, če se je v praksi pokazalo, da niso izvedljive – in verjetno je pričakovati glede na opozorila izvajalcev, da bo do tega tudi prišlo –, spremembe v e-naročanju ali e-napotnicah, spremembe glede načina vodenja čakalnih seznamov, spremembe glede časa čakanja v čakalnici, spremembe glede triažiranja postopkov napotenih napotnic zaradi pomanjkanja zdravnikov in aktivnega kadra, ne bo več mogoče na enostaven način sodelovati s stroko – hitro, torej učinkovito spreminjati. Vse navedeno pa bo torej imelo negativne posledice za delovanje celotnega zdravstvenega sistema, zlasti za paciente in za izvajalce zdravstvene dejavnosti. Kar je najbolj pomembno, dejansko vse navedeno – kot že doslej, saj je precej tega že urejano v pravilniku in uredbi – še vedno ne bo skrajšalo čakalnih dob in zmanjšalo število čakajočih. Na to smo Socialni demokrati ves čas pri pripravi predloga jasno in nedvoumno opozarjali in ponovno danes tudi opozarjamo. Pričakovanja, ki jih imamo na področju pacientovih pravic Socialni demokrati, bi morala v smeri vzpostavitve neodvisne institucije za spremljanje kakovosti in varnosti pacientov, kar je tudi bilo v prvotnem predlogu izhodiščno določilo, zato Socialni demokrati z rešitvami, ki jih prinaša Zakona o pacientovih pravicah, ne moremo biti zadovoljni, saj v predlogu ni upoštevano opozorilo, da predvidena kaznovalna politika, povečano število upravno-administrativnih postopkov brez ustrezne informacijske ter še posebej kadrovske preskrbljenosti ne bo zmanjšalo število čakajočih ter pacientov, ki zaradi naštetega ne morejo pravočasno priti do zdravnika, ampak se bo problematika dolgih čakalnih dob še poglobila. Kljub temu da smo jasno in nedvoumno ves čas pri pripravi predloga novele Zakona o pacientovih pravicah izražali podporo k sprejemanju ukrepov za zmanjševanje števila čakajočih ter skrajševanju čakalnih dob, pa teh problemov predlog zakona ne odpravlja. Zato smo v fazi priprave sprememb in dopolnitev opozorili, da predlagane spremembe ne sodijo na nacionalni nivo oziroma na nivo politike. Predlogi, ki smo jih argumentirano predstavili, se nanašajo predvsem na neustreznost ponovno administrativno-tehničnih postopkov, kot so triažiranje napotnic; odjavljanje in način naročanja pacientov na eno od zdravstvenih storitev; spremljanje, poročanje in analiziranje nacionalnih čakalnih dob ter števila čakajočih; smiselno omejevanje čakalnega časa pred ordinacijo in določanje dopustnih čakalnih dob: nujno – 24 ur, hitro – 3 mesece, redno – 6 mesecev, z uvedbo nove stopnje zelo hitro – 14 dni; daljšanje rokov za pridobitev medicinske dokumentacije oziroma izvidov s 5 dni na 7 delovnih dni, razen v primeru suma na maligno obolenje oziroma tekom zdravljenja malignega obolenja, kar pa nam je uspelo dodati v zakon, kar seveda pozdravljamo. Ob neupoštevanju predloga, da se v čakalne sezname vključijo tudi dejavnosti, ki nimajo samo kontrolnih obiskov, kot so pedopsihiatrija, razvojne ambulante, zobozdravstvo, fizioterapija, psihiatrija, ortodontologija, vse to in še več bi morali dopustiti, da o tem v sodelovanju s stroko odloči minister, pristojen za zdravje in ne parlament. Zato smo Socialni demokrati mnenja, da je treba za uresničevanje pacientovih pravic upoštevati tudi mnenja zastopnikov pacientovih pravic, ki v veliki meri žal niso bile upoštevane in smo upravičeno zaskrbljeni, tako kot so zaskrbljeni izvajalci in pacienti, kako se bodo ideje, zapisane v noveli Zakona o pacientovih pravicah, izvajale v praksi, zlasti glede uvajanja novih tehnologij, kot sta eNaročanje in eNapotnica. Zato Socialni demokrati menimo, da še vedno nismo rešili nerazumno dolgih čakalnih dob in odložene pravice do dostopa zdravstvenih storitev pacientom, katerim je Zakon o pacientovih pravicah tudi namenjen. Še vedno stojimo na stališču, da določanje stopnje nujnosti ter opravljanje s čakalnimi seznami in ostala podrobna navodila za izvedbo le-teh sodijo v pristojnost Ministrstva za zdravje in ne na našo politično raven. Uvedba stopnje nujnosti zelo hitro – 14 dni, vsem, ki čakajo nad dopustno čakalno dobo, nad 3 mesece in nad 6 mesecev, ne bo omogočilo hitrejše obravnave, kajti časovni interval v ordinacijskem času ima še vedno enako število ur. Ostaja veliko tveganje, da se bo za paciente, ki sedaj čakajo na obravnave z napotnico stopnje nujnosti hitro in redno, čakalni čas še podaljšal in bodo po novem čakali čez strokovno dopustno čakalno dobo. Spremenil pa jo bo po potrebi minister, pristojen za zdravje. Nelogično je, da stopnje nujnosti določamo poslanci z zakonom, spreminja pa jih minister s pravilnikom. Socialni demokrati pričakujemo, da bodo spremembe na področju pacientovih pravic doprinesle izboljšave. Na podlagi izkušenj iz prakse, na podlagi letnih in mesečnih poročil, ki sledijo iz določb Zakona o pacientovih pravicah ter pravilnika in uredbe, ne pa nove administrativne ovire, ki ne bodo pripomogle k skrajševanju čakalnih dob ter zmanjševanju števila čakajočih ter izvajalcem omogočile večjo kakovost, varnost in pravočasnost zdravstvenih storitev oziroma da bi s spremembami imeli več časa za paciente – tega, žal, predlog ne prinaša. Zdravstveni delavci bodo s spremembami Zakona o pacientovih pravicah obremenjeni z novimi administrativnimi zahtevami, brez ustreznih plačil in dodatnega kadra. Socialni demokrati v tej fazi predlogu zakona ne bomo nasprotovali, pričakujemo pa, da bodo v prihodnje upoštevani naši predlogi ter tudi predlogi izvajalcev ter širše strokovne javnosti, ki naj gredo v smeri prvotnega predloga izhodišč Zakona o pacientovih pravicah iz decembra 2016. Ohranjanju poročanja v bazo na čas ter vzpostavitvi neodvisne institucije za kakovost in varnost pacientov, kar bi kazalo nujno vzpostaviti glede na zadnje dogodke na Pediatrični kliniki. Hvala lepa.
Gospod Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica.
Hvala za besedo, predsedujoči. Glavni namen tega zakona je skrajšanje čakalnih dob, poglavitni ukrep je racionalizacija čakalnih seznamov. Vsi vemo, in analize to potrjujejo, da je na čakalnih seznamih tudi do polovice fiktivnih pacientov, se pravi ljudi, ki ali niso sposobni priti na poseg, ki nočejo niti na poseg oziroma so naročeni za isti poseg pri več zdravnikih hkrati. Na podlagi teh pilotnih projektov se lahko strinjamo z Vlado, da so neažurirani seznami pomemben vzrok za podaljševanje čakalnih dob. Znano poročilo KPK o zdravnikih dvoživkah je pokazalo tudi to, da so lahko nekateri bolniki, zlasti samoplačniški, preskakovali vrste. Tudi na ta način so se čakalne vrste podaljševale za bolj urgentne težje bolnike. Za isti poseg socialisti predlagane ukrepe z nekaterimi zadržki podpiramo, vseeno je pa treba za ta problem uvodoma zagrabiti nekoliko širše. Iz tega razloga podpiramo namero ministrstva, da z inšpekcijskim nadzorom v bodoče prepreči take prakse in kaznuje tiste, ki jih izvajajo ali dopuščajo. Preden grem na konkretno opredeljevanje do predlaganih rešitev, moram vendarle omeniti tudi druge, po naših ocenah poglavitne vzroke za daljšanje čakalnih dob. Odkrito je treba priznati, da se je v zadnjih letih poslabšala dostopnost zdravstvenih storitev, kar se kaže v podaljševanju čakalnih dob. In kdor ima nadpovprečne dohodke, si lahko privošči samoplačniške storitve, vsi ostali morajo čakati, ker seveda lahko resno ogrozi njihovo zdravje. Tako stanje koristi samo dvema ozkima skupinama: to so lastniki zdravstvenih podjetij in zavarovalnice, ki ponujajo zavarovanja za samoplačniške storitve. Vsem drugim tako stanje škodi; škodi bolnikom, ki predolgo čakajo na preglede in na zdravljenje v javnih zavodih, škodita istim javnim zavodom, ki izgubljajo prihodke in kader, navsezadnje pa škodi tudi samoplačnikom, ker morajo plačevati nekaj, kar bi moralo zagotavljati obvezno zavarovanje. Če hočemo rešiti ta problem, moramo narediti dvoje; takoj moramo zaustaviti pretakanje sredstev in kadrov iz javnega sistema k zasebnikom. Srednjeročno pa moramo tako sredstva kot zdravnike pripeljati nazaj v javni sistem, zato da bodo vsi prebivalke in prebivalci dobili tisto, kar potrebujejo, in da bodo to dobili pravočasno. Če hočemo ustaviti to prikrito privatizacijo v zdravstvu, bi morali sprejeti moratorij na nove koncesije in hkrati prepovedati popoldansko delo zdravnikov iz javnega sistema pri privatnikih. Ja drži, se bo zdaj kdo oglasil, da je to predmet drugega zakona, Zakona o zdravstveni dejavnosti. Vseeno pa moram to omeniti, ker se je treba zavedati, da samo ažuriranje seznamov ne moremo ozdraviti našega zdravstvenega sistema. Dokler bo imelo javno zdravstvo nelojalno konkurenco v zdravstvenih podjetjih, bo sistem preprosto spodbujal zdravnike, da v javni ustanovi naredijo manj, zato da lahko pri privatniku ali pa kot privatniki zaslužijo več. Število zdravnikov bo vedno omejeno, potreb po zdravljenju bo vedno več, kot je kadrov in sredstev, zato se moramo vprašati, kdo naj ima prednost. Ali naj ima prednost tisti, ki je bolj bolan, ali tisti, ki lahko plača. Mi gremo v smeri tega drugega sistema. Na televiziji je vedno več reklam za komercialna zavarovanja, s katerimi prideš na vrsto, recimo, v dveh tednih. Ampak treba se je zavedati, da bo bolnika verjetno pregledal zdravnik, ki sicer dela v javni bolnici. Ta zdravnik bi lahko namesto tega opravil kakšen drug, bolj nujen poseg, seveda, če bi ga zavod za to tudi plačal. S tem smo pri tretjem poglavitnem vzroku za dolge čakalne vrste, to je pomanjkanje denarja oziroma natančneje pomanjkanje javnega denarja. Ker če upoštevamo javna in zasebna sredstva, mi za zdravje porabimo 9,2 % BDP, kar niti ni tako malo, če pa upoštevamo samo javna sredstva, ta procent pade na 6,7 % BDP, kar pa je premalo. In premalo je zato, ker samo javna sredstva zagotavljajo, da imajo prednost tisti bolniki, ki so težje bolni. Samoplačništvo namreč sledi logiki, da ima prednost tisti, ki največ plača, tudi če gre samo za lepotni poseg. Državljanom moram zelo jasno povedati, da koalicija ne načrtuje povečanja sredstev, ki se namenijo za zdravje. Pravzaprav gredo v nasprotno smer. Do leta 2020 bi radi močno skrčili javne izdatke, hkrati pa bi dvignili vojaške izdatke zaradi tako imenovanih zavez do Nata. In seveda, če greš v celokupno zmanjševanje javnega sektorja in hkrati dvigneš izdatke za vojsko, boš osiromašil druge, bolj vitalne sektorje, med njimi tudi ali celo v prvi vrsti zdravstvo. Lahko me stokrat obtožite, da sem demagog, da sem populist in ne vem kaj še vse, ampak če bo Vlada spoštovala svoje fiktivne zaveze do Nata, bomo vrgli 1,2 milijarde evrov v srednje bataljonske skupine, ki bodo koristile samo Natu. In teh 1,2 milijarde evrov bo za vedno izgubljenih za koristne investicije v zdravje. Mogoče, gospe in gospodje, vas bodo potem Natovi birokrati trepljali po hrbtih, ampak na ta način v tej državi nikoli ne bomo imeli normalnega števila CT, magnetnih resonanc ali obsevalnih naprav. Prepričan sem, da bi velika večina državljank in državljanov dala prednost potrebam naših prebivalcev pred fiktivnimi zavezami, ki ste jih vi dali Natu. Pa seveda te zaveze do Nata niso edini primer zapravljanja dragocenih sredstev! Omenjam jih zaradi tega, ker se Vlada na vseh področjih hvali ravno z omejevanjem sredstev in z racionalizacijo, po prikriti represiji, ko pridemo pa do teh sektorjev, se pa hvali s povečanjem izdatkov in noče niti slišati o kakršnikoli racionalizaciji. Skratka, troši se za birokracijo in represijo, varčuje pa se pri socialni politiki, zdravju in razvoju. Država krepi svojo desno roko in obenem strada svojo levo roko. Za konec bi se rad opredelil do poglavitnih rešitev, vsebovanih v tem zakonu. Kot rečeno, na levici večino teh rešitev podpiramo, ker pilotni projekti kažejo, da rešujejo dejanske vzroke za neažurirane čakalne sezname. Kot najbolj pozitiven premik bi izpostavil povečanje pristojnosti zdravstvene inšpekcije in uvedbo kazni za tiste, ki malomarno vodijo sezname oziroma celo omogočajo preskakovanje vrst. Na tem mestu moram izraziti odločno podporo Ministrstvu za zdravje, ker bo z zakonom zagotovilo dodatna sredstva za zdravstveno inšpekcijo. Ni to nekaj samoumevnega, veste, ker v drugih sektorjih namreč ministrstva načrtno siromašijo nadzorne organe. Vam bom povedal zelo konkreten in najbolj škandalozen primer, to je delovna inšpekcija. Vi na zdravstvenem ministrstvu ste ugotovili, da je kršitev vedno več in inšpektorjev vedno manj in zato ste predlagali pač zaposlitev novih inšpektorjev, ne glede na letni kadrovski načrt Vlade. Potem je pa vaša kolegica vzporedno Anja Kopač Mrak, ki dela ravno nasprotno. Kršitev delovnega prava je vedno več, pa vendar ministrstvo vztrajno zavrača naše predloge, da zagotovimo dodatna sredstva za delovne inšpektorje in dodatna pooblastila za delovno inšpekcijo. Vi, na Ministrstvu za zdravje ste se odzvali tako, da ste vpeljali nove kazni za kršitelje, glavna inšpektorica za delo, denimo, Nataša Trček pa spreminja delovno inšpekcijo iz kaznovalnega v posvetovalni organ za delodajalca. Skratka, gospa ministrica, pri teh ukrepih imate našo polno podporo, kršitve je treba absolutno preprečiti in kršitelje kaznovati. Za nas, socialiste je najbolj pomembno, da bi ljudje dejansko prišli karseda hitro do zdravljenja. Ravno zato imamo pripombe na novi pravilnik o dopustnih čakalnih dobah. Trenutno je v 3. členu tega pravilnika varovalka za onkološke bolnike, se pravi za bolnike z rakom. V pravilniku piše, da morajo biti ti bolniki sprejeti najpozneje v enem mesecu. No, v 8. členu novega pravilnika te varovalke ni in če prav razumem, naj bi to spremembo odobrili tudi strokovnjaki. Vi pravite, da nekateri primeri raka niso tako nevarni, da bi jih bilo treba obravnavati v enem mesecu oziroma pravite, da bo bolnik z rakom, ki mora biti obravnavan prej kot v enem mesecu, tako ali tako dobil napotnico nujno ali zelo nujno. Sam nisem zdravnik, da bi tu lahko podajal kakšne utemeljene sodbe, ampak vseeno predlagam, da se iz previdnosti, če želite, v pravilniku vendarle ta varovalka ohrani. Lahko se pač zapiše, da se, ne glede na vse, onkološke bolnike obravnava najpozneje v enem mesecu. Na ta način ubijete dve muhi na en mah; pomirite ljudi in preprečite, da bi desna opozicija imela še en razlog več, da ruši zdravstveno reformo, ki jo zastopate. Mi vsi dobro vemo, da je današnja razprava v bistvu namenjena temu, da ne bi prišlo do omejevanja koncesij in da ne bi prišlo do ukinitve dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Desna opozicija pač zastopa interese komercialnih zavarovalnic in oni preprosto niso za to, da bi 80 % slovenskih prebivalk, prebivalcev plačalo manj kot plačujejo danes in da bi v zdravstveni sistem prišlo 60 milijonov evrov več, kot jih pride danes in ki si jih v tem trenutku prisvajajo zavarovalnice. In jasno, da bodo izkoristili vsako možnost, da to zdravstveno reformo torpedirajo. Ker imam več časa kot običajno, bi vas opozoril še na dve pomanjkljivosti v spremenjenem 14. členu in v novem 14.b členu. Vi bi v 14.b členu predpisali, da lahko, recimo, bolnica spremeni stopnjo nujnosti na napotnici po nekem principu triaže. Zdaj, to je lahko varovalka proti podkupovanju zdravnikov, je pa vprašanje, kako lahko zdravnik, ki pacienta sploh ni videl, presoja, ali ga je treba obravnavati nujno ali ne. Druga pripomba na isti člen se nanaša na sedmi odstavek, ki pravi, da se pri kontrolnem pregledu ne upošteva stopnje nujnosti. Zdi se mi, da je tudi to nepremišljeno, ker niso vse kontrole enako urgentne. Kar nas pa na levici še najbolj moti, je peti odstavek 14. člena. Tukaj piše, da je najdaljša dopustna čakalna doba spoštovana, če vsaj en izvajalec v javni mreži obravnava bolnike pravočasno. Vem, da je ta določba že del obstoječega zakona, ampak socialisti mislimo, da moramo pri zdravju zastaviti cilje bolj ambiciozno; in sicer, da je dopustna čakalna doba spoštovana, če vsaj 50 % bolnikov na vrsto pride pravočasno. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije - krščanskih demokratov, zanjo gospod Jernej Vrtovec.
Spoštovane kolegice in dragi kolegi, lep dober dan! Spoštovana gospa ministrica! Ključno vprašanje ob današnji razpravi, ob današnji debati tekom naslednjih štirih ur bo zagotovo pravično vprašanje, ali se bodo čakalne dobe pri sprejemu tega zakona kaj zmanjšale, ali se bodo skrajšale, ali bodo pacienti zaradi tega zakona, ki ga danes obravnavamo, hitreje bili obravnavani. Krščanski demokrati ob vsem tem zagotovo kaj hitro, če človek prebere ta zakon, dobi odgovor, da čakalne dobe se na podlagi sprejema tega zakona ne bodo zmanjšale. Ampak, zakaj. Zagotovo zaradi uvedbe dodatne stopnje nujnosti se to ne bo zgodilo, samo zaradi tega zagotovo ne. Poleg dosedanjih treh stopenj nujnosti obravnave pacientov se dodaja stopnja, torej »zelo hitro«. Sedaj nekaj statistike. V Sloveniji imamo torej okrog 127 tisoč – pozor, 127 tisoč! – čakajočih na prvi ambulantni specialistični pregled, od katerih jih več kot 13 tisoč čaka nad dopustno čakalo dobo, medtem ko pri preostalih zdravstvenih storitvah je čakajočih okoli 11 tisoč in od tega jih je več kot četrtina oziroma 25 % nad dopustno čakalno dobo. Čakalne dobe, roko na srce, žal, so posledica bolnosti našega zdravstvenega sistema, neukrepanja skozi daljše časovno obdobje, seveda samo od osamosvojitve naprej, zastarelega sistema, ki pa v bistvu mu tudi skozi sprejemanje, spreminjanje zakonodaje v tem mandatu ne želimo narediti konec. Kakšne so posledice? Posledice čakalnih dob so zagotovo poslabšanje zdravstvenega stanja in povečanje tveganja za trajne posledice in smrti pacientov, neenakopravna obravnava pacientov pri dostopu do zdravstvenih storitev. Posledica čakalnih dob je tudi gospodarska škoda tako na strani delodajalcev kot tudi na strani ZZZS in se meri nekaj manj kot 100 milijonov evrov. Ne nazadnje je tudi posledica varnostno tveganje za izvajalce zdravstvenih storitev. Če se je zdelo zlasti lansko leto, da je ministrica zelo zagrizla v to grenko jabolko, že zelo gnilo jabolko in da bomo začeli zmanjševati čakalne dobe, je statistika popolnoma drugačna, kljub temu da mečemo denar za skrajšanje čakalnih dob. Statistika pravi, da se nič kaj ne zmanjšujejo. Kar poglejmo, lanskega junija je ministra predstavila pilotne ukrepe – več denarja bomo namenili. Vse je to dobronamerno, zagotovo, ampak postopek reševanja je popolnoma napačen. Samo z dodatnimi finančnimi sredstvi in s spreminjanjem stopnje nujnosti čakalnih vrst, čakalnih dob ne bomo za nič zmanjšali in pacienti, državljanke in državljani, bodo še naprej v bistvu trpeli na ta račun. Dotaknil se bom še ene druge težave pri tem zakonu, ki pokaže na celotni problem; problem spreminjanja ali ustvarjanja te tako rekoč reforme. Pacienti se bodo z uvedbo nove stopnje nujnosti zgolj prerazporedili v štiri različne kategorije, ki pa čakalne vrste ne bodo zmanjšali, kvečjemu povečali. To očitno priznava – pozor! – tudi predlagatelj sam v tem zakonu. V 6. točki predloga zakona je pri ključnih rešitvah očitno nekdo pozabil ali pa namenoma tako pustil del besedila, ki se glasi, citiram: »Ministrstvo za zdravje je v tem sklopu prejelo posamezne pripombe strokovne in druge zainteresirane javnosti, in sicer glede dodatne stopnje nujnosti zelo hitro, ki jo predlog zakona v času javne razprave še predvideval. Zdravniška zbornica Slovenija je v zvezi s tem poudarila, da bi dodatna stopnja nujnosti zelo hitro pomenila 90 % diagnostičnih in terapevtskih ukrepov in izpostavila vprašanje, kako naj bi izvajalci ravnali ob tovrstnih napotitvah. Po ponovnem premisleku predlagatelja smo predlog glede dodatne stopnje nujnosti zelo hitro umaknili, saj zgolj sprememba maksimalnih časovnih okvirjev ne odtehta administrativnih ovir, ki bi nastale in zahtevale nove obrazce za napotene listine. Namesto tega se ohranja sedaj veljavne stopnje nujnosti, dodaja pa možnost nedoločitve stopnje nujnosti, kadar zdravnik oceni, da zdravstveno stanje pacienta dopušča izvedbo zdravstvene storitve po treh mesecih. S tem predlogom zakona ima zdravnik torej možnost, da stopnje nujnosti v konkretnem primeru ne določi oziroma je na napotni listi ne označi, če ugotovi, da pacient glede na njegovo zdravstveno stanje, upoštevajoč konkreten razumen čas, ne potrebuje zdravstvene obravnave prej kot v treh mesecih. Predlog zakona tako še vedno predvideva tri stopnje nujnosti: nujno, hitro in redno. Gospa ministrica, to ste vi zapisali v ta predlog zakona. Zdaj ne vem, ali je tukaj malomarnost ali gre za pa popolnoma drugačen koncept, kot govorite. Ampak potem se pogovorimo danes na tej razpravi zaradi tega, da bomo vedeli v bistvu, kaj sprejemamo. Ne moremo sprejemati dejansko mačka v žaklju. Upam, da gre pri tem za malomarnost, ampak zakon vam kot ministrici zagotovo daje tudi široka pooblastila, da boste lahko s pravilnikom določili celo to, da se zdravstvene storitve z določenega področja opravijo v roku, ki presega obdobje šestih mesecev. Ampak, da ne bomo bili samo kritični, kajti v Novi Sloveniji o tem, da smo zelo kritični na našo »zdravstveno reformo«, ki se pripravlja na vse postopke sprejemanja zakonodaje, imamo tudi svoje rešitve. Zaradi tega je kritika zelo na mestu, ampak vam pa tudi priznavamo določen napor, ki ga vlagate v spremembo zdravstvene zakonodaje. Zagotovo in hvale vredno, da se trudite. Ampak premalo je to, da se človek trudi. Hvalevredno zagotovo je, da bi se končno začel tudi spoštovati, kar je v zakonu, spoštovati tudi pacientov čas, kar predlagate, vendar ob vsem tem se bojimo, da bo to le še ena mrtva črka tega zakona, kajti sankcij ob vsem tem ni. To v nadaljevanju sprejemanje zakonodaje zagotovo bi veljalo še spremeniti. Mi si želimo, da bi se spremembe v našem zdravstvu dejansko zgodile. Zaradi tega je tudi Nova Slovenija predlagala celovito reformo zdravstvenega sistema v smeri večje konkurenčnosti med izvajalci, med zavarovalnicami, ker tako bi lahko na popolnoma naraven način izrinili, izničili čakalne dobe. Žal pa, draga ministrica, upanja – kljub vaši dobri veri, da se bi stvari spremenile –, tega upanja imamo državljanke in državljani in tudi politiki vse manj. Vse manj. Zmanjkuje časa in tudi odločnejših ukrepov, ki bi jih pričakovali, da bi to celotno gnilo jabolko odvrgli stran ter dobili neko celovito zdravstveno reformo, je, kot kaže, vse manj in v tem mandatu neka celovita zdravstvena reforma, ki bi pomenila res boljši zdravstveni sistem, ne bo videla luči sveta. Ampak v zvezi s predlogom zakona bi v Novi Sloveniji želeli izpostaviti tudi še eno neposrečeno rešitev, in sicer glede pridobitve drugega mnenja. Glede pridobitve drugega mnenja, ki bo, tako piše, očitno mogoče samo pri izvajalcih javne zdravstvene mreže. Tako piše. Ampak dragi moji, le kako bo to mogoče, torej drugo mnenje, le pri izvajalcih javne zdravstvene mreže ob že tako dolgih čakalnih vrstah in dobah? Kako? Nekdo bo za drugo mnenje ponovno čakal pol leta? In vmes se bo z njim zgodilo – kaj? Zaradi tega govorimo, da posledice čakalnih dob so tudi smrti, tudi smrti pacientov. Zaradi tega, ker ta zakon dejansko ne rešuje bistvenih težav, ne pomeni skrajševanja čakalnih dob, zaradi tega zakona v Novi Sloveniji pač ne bomo podprli, razen če v nadaljevanju dobimo bistvene spremembe, ki bi šle res v to smer, da bi se čakalne dobe zmanjšale vsaj za 10 %, pa upanja ob tej zakonodaji dejansko ni.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo mag. Alenka Bratušek.
Lep pozdrav, spoštovani gospe in gospodje! Zdravstvena reforma je tista, ki jo v tem mandatu najtežje pričakujemo. Obljubljena je bila tri leta nazaj, na mizi je nimamo niti danes in roko na srce, skoraj nihče več ne verjame, da v tem mandatu sploh bo, kar je seveda slabo in to predvsem za bolnike. Stanje v zdravstvu je slabo, mogoče že celo na točki preloma, spremeni pa se nič. Ukvarjate se s kadrovskimi aferami, slabimi odnosi med zaposlenimi, na vodilna mesta postavljate nekompetentne ljudi. Kljub temu da v Sloveniji beležimo pomanjkanje zdravnikov, mladi zdravniki ne dobijo zaposlitve in odhajajo v tujino. Kljub veliko več denarja, kot ga je država in zdravstvo imela v krizi v letih 2013 in 2014, govorimo o 300 milijonih evrov, so izgube bolnišnic enormne, in še huje, povečujejo se čakalne dobe, za več kot 30 % so se podaljšale, povečale ob 300 milijonih dodatnega denarja. Iz dneva v dan so na mizi sumi negospodarnega ravnanja in vse to našteto je slika našega zdravstvenega sistema, spremeni pa se nič, na žalost. Danes je pred nami predlog novele Zakona o pacientovih pravicah, ki med drugim prinaša novosti na področju napotitev, vodenja čakalnih seznamov in informiranja bolnikov. Čakalni seznami se bodo oziroma naj bi se po novem vodili za vse storitve, kjer obstajajo čakalne vrste, in te, tako vsaj pravite, bodo tudi bolj pregledne in prečiščene, saj bo bolnik za isto zdravstveno storitev lahko čakal zgolj pri enem izvajalcu in to je seveda prav. Bolniki bodo morali biti uvrščeni na čakalni seznam v 5 dneh po predložitvi napotnice, če na naročen pregled ne morejo priti, morajo to sporočiti najmanj 10 dni prej, sicer bo bolnik črtan s čakalnega seznama, ponovna prijava pa bo možna šele po 3 mesecih. Tudi sicer se zdravstvena storitev bolniku ne sme nuditi, če ni na čakalnem seznamu, razen v nujnih primerih. Bolniki bodo po novem opozorjeni na naročeni pregled. Vsak bo dobil obvestilo prvič 10 dni prej, zadnje pa 2 dni prej, kar je tudi pravilno. Poleg zdaj znanih treh stopenj nujnosti – redno, hitro in nujno –, se uvaja še četrta stopnja »zelo hitro«, kar bo pomenilo, da bo oziroma bi moral pacient dobiti obravnavo v roku 14 dni. V ambulantah, po novem, naj ne bi več čakali dlje kot 30 minut, razen tistih, ki so prišli nenaročeno, in vsi, ki potrebujejo nujno zdravniško pomoč. Čudi me, da zakon ne določa več najdaljšega čakanja za rakava obolenja, kar je seveda napačno in slabo. Nekaj je tudi sprememb na področju pridobitve drugega mnenja. Zanimivo pa je poglavje finančnih posledic, ki razen dodatnega denarja za vzpostavitev inšpekcijskega nadzora, ki se bo ukvarjal s kršitvami določb zakona, predvsem povezanih s čakalnimi seznami, ne najdemo nič. Drugih finančnih posledic za državni proračun in druga javnofinančna sredstva zakon nima, ste zapisali. Se pravi, po novem bo v čakalnicah red, nihče ne bo čakal več kot 30 minut, na vrsto bo prišel prej, če bo pregled potreben zelo hitro, bomo na vrsti v 14 dneh. Ampak, vse to brez evra dodatnega denarja, ob tem da imajo bolnišnice že danes izgubo. Kar pomeni, če imajo izgubo, da je denarja premalo. To seveda pomeni, da od tega zakona, na žalost, na koncu ne bo ostalo nič kot le črke na papirju. Nobenih sprememb na bolje, nič hitrejše in bolj učinkovito zdravljenje bolnikov in nič več zadovoljstva med bolniki. Škoda, da niste bolj ambiciozni in da v treh letih niste uspeli v zdravstvu spremeniti nič. Na žalost bo tako ostalo tudi do konca mandata. Ljudje bodo morali počakati nujne spremembe oziroma zdravstveno reformo. Počakati bo treba novo vlado; vlado, ki pa bo morala imeti posluh za ljudi, predvsem pa vizijo in konkretne rešitve za področje zdravstva.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Besedo ima gospa Vlada Počkaj, pripravita naj se gospa Marija Bačič in gospa Ljudmila Novak.
Hvala za besedo. Spoštovani predsednik, predstavniki Vlade, gospa ministrica, kolegice in kolegi! Evropska komisija je prepoznala potrebo po vključitvi pacienta v zdravstveno politiko, kar je tudi opredelila v svoji Beli knjigi in ugotavlja, da se zdravstvena politika mora začeti pri pacientovih pravicah. Na osnovi zbirke priporočil, ki jih je pripravila za pravno ureditev varstva teh pacientovih pravic, se je zakon pri nas začel uporabljati leta 2008, vendar so se ob njegovi uporabi pokazale nekatere težave. Temeljna pravica pacienta do spoštovanja njegovega časa je bila pomanjkljivo izvajanje zaradi nastajanja nedopustno dolgih čakalnih dob. Razlogi za njihov nastanek so pa številni. Nove možnosti diagnostike in terapije, saj veste, da se je tehnologija v zdravstvu zelo spremenila, ljudje imajo nove potrebe, operativni posegi so drugačni, v desetih letih se je marsikaj spremenilo. Pojavile so se oziroma še vedno so demografske spremembe, vedno več je starejših ljudi, ki imajo tudi različne potrebe. Ozaveščenost pacientov za svoje zdravje je tudi drugačna, kot je bila pred leti. Pojavlja se defenzivna medicina, pomanjkanje zdravnikov in pa tudi drugih zdravstvenih delavcev, povečanje in ne dovolj ovrednoten program zdravstvenih storitev, pojavila se je finančna kriza v preteklosti in vse to je privedlo do dolgih čakalnih dob. Od leta 2011 dalje je bilo sprejetih več ukrepov, pilotski projekti, da bi uredili proces obvladovanja dolgih čakalnih dob in iz teh projektov se je pokazala potreba po enotnem računalniškem programu za vodenje in vzpostavitev nacionalnega čakalnega seznama. Različni izvajalci so imeli do sedaj tudi različne programe, recimo Infonet list. Potem je postala potreba po uvrščanju pacientov na seznam z upoštevanjem določb, ki so bile že prej navedene v Zakonu o pacientovih pravicah, niso se pa upoštevale. Potreba po vpisu pacientov ne more biti to samo administrativna obremenitev izvajalcev, ampak je to nek dokument, s katerim zdravnik, ko napiše napotnico, preda zdravljenje in preda pacienta drugemu izvajalcu oziroma drugemu zdravniku [[…]]sporočanju in izmenjavi pridobljenih podatkov, na podlagi katerih se lahko ugotavljajo redne čakalne dobe, in da izvajalci objavljajo vse čakalne dobe, ne samo tiste, kar je bilo potrebno za Nacionalni inštitut za javno zdravje. V letu 2015 se je s projektom eZdravje uvedla tudi informatizacija slovenskega zdravstva, ki povezuje različne informacijske sisteme izvajalcev v celoten nacionalni informacijski projekt. Projekt že deluje in so tako izvajalci kot pacienti tudi zelo zadovoljni z e-receptom, kateri je trenutno postal nepogrešljiv. Pacient lahko svojo zdravilo dvigne v katerikoli lekarni v Sloveniji, izvajalec pa s tem, ko mu je bilo v začetku naloženo nekoliko večje administrativno delo, je s klikom na tipko recept že napisan in poslan v lekarno. Nedavno je potem zaživela tudi eNapotnica, ki ukinja papirnato naročanje, istočasno pa, ko je bila napisana, lahko tudi že pacienta naročimo na zdravstveno storitev. Sistem eNaročanja omogoča pregled prostih in okvirnih terminov pri vseh izvajalcih na enem mestu. Sočasno pa je omogočeno, da podatke svojih napotnic preverja tudi pacient sam na zVem portalu. Primeri dobre prakse, pred kratkem sem bila v nekem zdravstvenem domu in so pokazali, kako tudi v osnovnem zdravstvu imamo pacienti možnost naročati se na preglede, dobiti proste termine, tako da je pozitivno naravnano tudi to. Tudi v variabilnem delu nagrajevanja, ki sta ga dogovorila Vlada in Fides, je zajeta obveznost za dosledno uporabo e-receptov in e-napotnic, katerih glavni namen je pravzaprav zbiranje podatkov o pacientu. Pogosto so izvajalci paciente s stopnjo nujnosti nujno uvrstili nad seznam čakanja, niso pa upoštevali vrstnega reda. Izvajali so storitve tudi pri pacientih, ki niso bili naročeni. Navajali so neustrezno stopnjo nujnosti, izvajali storitve na isti dan, tudi če ni šlo za nujno storitev, ročno so vodili seznam čakalnih dob predvsem pri zobozdravnikih, kar je privedlo do neprimernega načina uvrščanja na čakalni seznam. Po zbranih podatkih je bilo 20 % neopravičenih odsotnosti pacientov, ki svoje odsotnosti niso sporočili pravočasno ali so jo šele kasneje in s tem so povzročili neizkoriščenost resursov, ker je izvajalec čakal na pacienta, termin v čakalni vrsti ni bil izpolnjen, izvajalec pa ni imel možnost uvrstiti drugega pacienta v ta termin, kar je privedlo do podaljševanja čakalnih dob in pokazalo neodgovorno ravnanje posameznih pacientov. Da bi se odpravile vse te anomalije, zagotovila preglednost in boljše upravljanje čakalnih seznamov, celostno uredilo področje čakalnih dob, celostno nadziralo področje zagotavljanja pacientovih pravic in dolžnosti, je ministrstvo vložilo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pacientovih pravicah. Na novo so uredili nekatere člene obstoječega zakona, s katerim se odpravi nedorečenost in pomanjkljivost dosedanje ureditve tako glede dostopnosti do zdravstvenih storitev v okviru razumnega časa, ustreznost nadzora na področju zagotavljanja pravic pacientov in ne nazadnje tudi področje dolžnosti pacientov. Sprejetje novele zakona je eden od stebrov za urejanje čakalnih dob v zdravstvu. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Marija Bačič. Pripravita naj se gospa Ljudmila Novak in dr. László Göncz.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana ministrica z ekipo, kolegice in kolegi! Zavedamo se vsi, da v zdravstvu potrebujemo spremembe, predvsem za urejanje čakalni dob, kar prinaša tudi ta novela zakona. Ali gre v pravo smer, pravzaprav ne vem, nekje ja in nekje ne. Nad uvajanjem birokracije prav gotovo nismo navdušeni. Pa tudi ne vem, če lahko kot poslanka prevzamem odgovornost, da odločam o vsebinah, ki so ključno strokovne in se nanašajo na način in organizacijo dela ter komuniciranje s pacientom pri izvajalcih zdravstvene dejavnosti. Menim, da lahko kot doslej zadevo uredijo na ministrstvu s sodelovanjem s stroko bodisi s pravilnikom ali tudi z uredbo. Če pa že imam možnost in priložnost, da povem in da razpravljam o predlogu Zakona o pacientovih pravicah, bi pričakovala, da bodo upoštevani predlogi, ki so jih na predlog zakona dali vsi tisti, ki se na problematiko poznajo. To so strokovna javnost, člani delovne skupine in pa tudi zastopnik pacientovih pravic. Ti se s problematiko čakalnih seznamov, z naročanjem in podobnim dnevno srečujejo in to v resnici tudi poznajo. Prav slednji so mnenja, da spremembe ne bodo rešile želenega, torej skrajšanje čakalnih dob, zmanjševale števila čakajočih, zmanjševale števila napotitev na sekundarno in terciarno raven, kar je tudi problem, kot je v gradivu navedeno, zmanjšale števila obolelih in zmanjšale učinkov neustreznih napotitev. Še več, tudi 30-minutno čakanje pred ordinacijo v čakalnici, ki se sicer sliši všečno, menim, da je to potrebno urediti znotraj ustanov, še zlasti, če mora pacient za to, da pride na vrsto, čakati tudi do 930 dni, je nedopustno dolgo in nevarno. To, da zavestno zapišemo, da bo lahko pacient na vrsti v roku štirinajst dni, dodajamo novo stopnjo nujnosti zelo hitro. Že danes vemo, da brez dodatnega kadra, torej zdravnikov in ostalega osebja, ki se ukvarja s pacienti, ne bo mogoče – glede na probleme, ki jih imamo –, verjetno tudi leta 2020 ne in na prihajajočo se babyboom generacijo. Z vsem tem samo dodatno obremenjujemo administrativni kader in zdravnike. Ko jim nalagamo, da prevzamejo dodatne naloge čakalnih seznamov ali e-naročanja, pa naj bo to preko medicinske sestre ali to stori zdravnik s pacientom sam, ali triažiranje napotnih listin ob vse večjem številu obiskov v ordinacijah vse bolj starajoči in bolni se populaciji, je nerazumno dejanje. To, da z zakonom določamo, kakšne čakalne sezname bodo izvajalci odslej vodili, ki bodo po novem podvrženi prekršku, povečanim celo za 70 %, in novim kaznim, se tukaj postavlja vprašanje smiselnosti in pravičnosti kaznovalne politike, ki se izključno nanaša na sporočanje podatkov, vnos podatkov, čakalni seznam ali naročilno knjigo, kar sem prepričana, ne bo skrajšalo čakalnih dob ali izboljšalo dostopnosti do zdravstvenih storitev, temveč obratno; obremenilo bo zdravnike, medicinske sestre, ki se bodo morale posvečati bolj administraciji kot pacientom. Tukaj je tudi vprašanje, kdo bo plačal kazen – v javnem zavodu, recimo? Javni zavod, zdravniki ne. Kazen bodo plačali zasebniki ali koncesionarji. Ali pa bodo pri tem tudi zdravnik in medicinska sestra dovolj, da bosta vso to administracijo v svojem delovnem času tudi lahko uredila, ali bodo potrebne tukaj dodatne zaposlitve? Z zakonom nalagamo pacientom opravičeno odsotnost in kompliciran način opravičevanja, katere razloge odobri minister na pisno zahtevo, nadalje ukinitev nacionalnih čakalnih seznamov na čas, tako da nihče več ne bo videl, koliko pacientov čaka na eno zdravstveno storitev, ki ga uvajajo in imajo vse druge države OECD. Uvajanje varnostnih ukrepov s pasovi pri vseh izvajalcih, ne glede na raven dejavnosti, primarna, sekundarna ali terciarna, in brez strokovnih kriterijev za privezovanje, na kar je opozorila že tudi varuhinja človekovih pravic, ne vodi v večanje dostopnosti do zdravstvenih storitev. Me pa preseneča, da v zakonu ne uvajamo in ne urejamo področja kakovosti in varnosti zdravstvenih dejavnosti, kar je bilo navedeno v izhodišče za pripravo zakona najprej o zdravstveni dejavnosti, nato pa v Zakonu o pacientovih pravicah, sedaj določeno v 11. členu. Glede na zadnje dogodke v zdravstvu, vsi smo sledili verjetno zapletom na Pediatrični kliniki, bi pričakovala, da bo ministrstvo prišlo s predlogom, da končno ustanovimo neodvisno javno agencijo za kakovost in varnost. To bi pa bil ukrep, o katerem bi kazalo razpravljati v parlamentu in bi ga kot poslanka seveda z veseljem tudi podprla. Naj za konec dodam. Vse rešitve, ki jih v zvezi z uvajanjem čakalnih seznamov in dodatnim nadzorom nad čakalnimi seznami ter kaznimi, ki jih zakon spreminja, sem mnenja, da bi se lahko uredilo, kot sem že povedala,z uredbo ali pravilnikom. Zato se sprašujem, kako lahko jaz oziroma mi, kot politiki presodimo, ali je čakalna doba za stopnjo nujno, zelo hitro, hitro in redno prava; da mora izvajalec v čakalni seznam vpisati 24 parametrov; da je eNapotnica edino možno orodje za prečiščevanje čakalnih seznamov. Pa saj to je strokovno vprašanje, ki ga v vseh državah po svetu urejajo akti ministrstev pristojnih za zdravje! Pri nas pa bomo odslej o tem vprašanju odločali politiki. Kdo bo prevzel odgovornost, če zadeve ne bodo delovale? In kot že rečeno – ne bodo! Zakaj ne? Zato, ker ima izvajalec na voljo samo 8 ur oziroma maksimalno 12 ur, če je dežuren. V tem času mora izvajalec imeti na razpolago čas za nujne primere, teh ne more predvideti, ter kontrolne, hitre in redne, po novem še zelo hitre. Matematičen izračun pokaže, če ima na dan 20 % nujnih primerov in 40 % kontrolnih, mu ostane prostega termina le še za 40 % rednih in hitrih. Če se odstotek nujnih poveča na 50 %, potem mora izvajalec ostale naročene paciente odpovedati. Odločiti se bo moral med kontrolnimi, rednimi in hitrimi, pa še videl jih ne bo! Kaj tu ni jasno?! Zakaj potrebujemo novo stopnjo nujnosti zelo hitro, saj veljavna zakonodaja določa, da smo lahko pacienti na vrsti v času do 3 mesecev, to se pravi, napotnica hitro, to pomeni tudi v enem tednu, in do 6 mesecev – napotnica redno, to pomeni tudi v štirih mesecih. Še nekaj imam, nesprejemljivo je enačenje kontrolnega pregleda z obravnavanji za fizioterapijo, zobozdravstvo in v dejavnostih, kjer se obravnava zaključek po večkratnih obiskih. Stroka opozarja, da bi potrebovali poleg prvega pregleda, posega in kontrolnega pregleda še obravnavo pacienta, kjer pacienti polnijo sezname s svojimi obiski in niso končali zdravljenja na podlagi delovnega naloga. To so zelo pomembne dejavnosti, kot so fizioterapija, zobozdravstvo, razvojne ambulante, klinični psihologi, logopedi in drugo, kjer se zdravljenje konča po večkratnih obravnavah. Neupoštevanje tovrstnih predlogov v zakonu kaže na nepoznavanje delovanja stroke ter obravnav pacientov na Ministrstvu za zdravje. ,Pa bodi dovolj. Kot iz povedanega izhaja, ima predlog zakona vrsto nejasnosti in nedorečenosti, upam pa, da bo ministrstvo vse podane predloge slišalo in jih tudi sprejelo. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Ljudmila Novak, pripravita naj se dr. László Göncz in gospa Iva Dimic.
Hvala za besedo. Spoštovana gospa ministrica! Vem, da imate veliko volje, da si želite veliko narediti; vem, da želite stvari urediti, žal pa velikokrat slišim, da imate malo posluha za vse nasvete in za to, da bi upoštevali tiste, ki bodo vaš zakon v največji meri izvajali. Zaradi tega pride do velikega nezadovoljstva in tudi dvomov, ali bo v praksi zakon tudi zaživel. Vsi se strinjamo, da je pacientov čas dragocen, vsi tudi vemo, kako težko je že pol ure včasih čakati v čakalnici, če si zelo bolan. Vsi tudi vemo, da če imaš hitro napredujočo bolezen, je lahko vsak dan usoden, vsi pa tudi vemo, koliko izgubljenih ur, dni ali mesecev je lahko, torej delovnih ur, delovnih mesecev in na koncu to spet plača država. Zato je še kako pomembno, da je obravnava hitra, učinkovita in uspešna, tudi kar se tiče fizioterapije, kot je govorila moja predhodnica. Iz lastnih izkušenj vem, kako potrebna in dobra je takšna obravnava, kako hitro ali hitreje človek okreva po operaciji, če ima uspešno fizioterapijo oziroma vse obravnave, ki temu služijo. Bojim pa se, da bo ta zakon ostal res črka na papirju, ker ne bo izvedljiv. Pacientove pravice na papirju, kot zdrava pitna voda na papirju, če ni denarja za izvedbo, za to, da bi naredili vodovod. Bojim se tudi, da se bo napaka pacientov prehitro upoštevala, medtem ko če zdravstvo ne bo moglo zagotavljati teh pacientovih pravic, pa bo se vedno našlo opravičilo, ker dejansko že sedaj dvomimo, da bo ta zakon izvedljiv v praksi. Kaj se bo zgodilo, če torej Zavod za zdravstveno zavarovanje ne bo odobril več posegov, pacientov bo pa več, ki bodo imeli to pravico do ustrezne čakalne dobe? Vsi vemo, da Zavod za zdravstveno zavarovanje odobri določeno število posegov, da bolnišnice imajo že tako in tako več kot polovica bolnišnic zgube, da ne bodo delale posegov, če ti ne bodo plačani, ker potem za to odgovarja vodstvo bolnišnice. Kaj se bo zgodilo potem, kako bo pacient potem uveljavljal svojo pravico, če pravzaprav to niti ne bo mogoče? Mene vedno znava spodbode to razmišljanje nekaterih: javno, zasebno in tako naprej. Za pacienta je pomembno, da pride čim hitreje na vrsto, da je kvalitetno obravnavan, da čim prej ozdravi, da lahko dela naprej. To bi moralo biti naše gledanje na pacienta, na zdravstvo. Če pa ni dobro urejena ta mreža, potem pa tudi bolnišnice, torej zdravstvo ne more zagotavljati vseh teh storitev, če nima za to dovolj materialnih sredstev, če nima za to dovolj kadrov, če mreža bolnišnic oziroma zdravstvenih zavodov za vse stvari ni dobo urejena. Lahko pa privede ponovno do veliko veliko slabe volje. Že tako so medsebojni odnosi marsikje zaradi obremenjenosti skrhani, za to imamo veliko različnih primerov. Vemo tudi za različna streljanja, na žalost taki hudi ekscesi se tudi dogajajo. Seveda si želimo, da tega ne bi bilo, ampak zato je treba urediti vse na primarni ravni in zato mora Vlada, Ministrstvo zagotavljati pogoje, da bo zdravstvo lahko izvajalo tudi ta zakon. Največjo odgovornost ima zagotovo Vlada, koalicija, ampak kot ugotavljam, tudi koalicijsko ta zakon ni najbolj usklajen. Eni so rekli, da mu ne bodo nasprotovali, drugi so rekli, da v prvem branju ga bodo podprli [[…]]Ne vem, kako se dogovarjate, če že koalicijsko zakon ni usklajen. Upam, da ne boste potem kazali na opozicijo, da je opozicija kriva, da vi te reforme niste izpeljali.
Besedo ima dr. Göncz. Pripravita naj se gospa Iva Dimic in gospa Marija Antonija Kovačič.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovana gospa ministrica, kolegice in kolegi! Naj začnem svoje izvajanje s tem, da kljub vsemu upam, da bo predlog zakona, ne glede na zahtevnost tega področja, ne glede na težave v našem zdravstvenem sistemu, bo le imel neko dodano vrednost. Tudi zaradi tega bom v prvem branju ta zakon podprl. Vprašanja, ali je ta zakon tisti, s katerim moramo začeti zdravstveno reformo, so verjetno upravičena. Tudi sam imam v zvezi s tem neke pomisleke, vendar sedaj, karkoli že, to materijo imamo na mizi in moramo o tem razpravljati. Rešitve, kot je že bilo danes večkrat poudarjeno, verjetno niso idealne, verjetno so kompromis zelo trdega usklajevanja. Interesov je tukaj veliko, tega se vsi zavedamo. Ampak kakorkoli, ocenjujem, da sta dva cilja oziroma dve načeli vsekakor pomembni; in sicer dostopnost pacientov do zdravstvenih storitev v razumnem času – seveda tukaj se razumni čas lahko pojavi kot zelo relativna kategorija. Zelo upam, da bodo pač pogoji, ki urejajo ta »razumni čas«, dokončno dobro postavljeni. In druga stvar je vsekakor nadzor nad tem sistemom. Členi, ki nadgrajujejo dosedanje besedilo zakona v zvezi z nadzorom, so po nekod morda še ohlapni. Upam, da bo v nadaljnjem usklajevanju oziroma na obravnavi v drugem branju prišlo do nadgradnje tega besedila. Sem pa zelo pozorno poslušal komentarje v zvezi z nastankom zakona in sem tudi pogledal besedilo z vidika administrativnih obremenitev zdravstvenega kadra. Tukaj se lahko res pojavljajo težave. Torej, ali res z uvajanjem določenih dodatnih administrativnih bremen še bolj onemogočamo krajšanje čakalnih vrst? Prosim, sicer sam nisem član Odbora za zdravstvo, ampak prosim vse, ki lahko tukaj nadgradite to besedilo in to je zdaj v tej fazi samo še politika, seveda, da to nedvomno storite. Tudi ko primerjamo sisteme iz drugih držav, je na mestu vprašanje, ali je dobro nastavljen sistem usmerjanja izbire boljšega izvajalca. To je tudi vprašanje, ki se nedvomno pojavlja tudi meni, in zgolj upam, da se tudi na tem področju lahko besedilo še nadgradi. Skratka, kot nestrokovnjak za to področje in ob zavedanju, da gre za izredno težko materijo, kot sem že poudaril, bom v prvem branju ta predlog zakona podprl, ampak upam, da se pa vsi zavedamo, da je naš zdravstveni sistem dejansko zelo bolan in da tukaj nekih popravnih izpitov več ne bo. Torej naj bo zakon vsekakor takšen, da bo vsaj v določenem meri dodana vrednost v primerjavi z dosedanjimi rešitvami. Če bomo čez dva meseca že kakorkoli ugotavljali, da je šla zadeva v slabo smer, potem bomo naredili po mojem zelo slabo dejanje. Ampak, kot sem že rekel, pričakujem, da bo predvsem Odbor za zdravje v tej zadnji fazi pač postoril vse, da bo temu drugače. Torej bom podprl zakon v prvem branju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Iva Dimic, pripravita naj se gospa Marija Antonija Kovačič in gospod Jani Möderndorfer. Izvolite, gospa Iva Dimic.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Preden se pripravlja neka zakonodaja, je treba najprej vprašati, za koga se pripravlja. Zdravnika potrebujejo bolni in ne zdravi. In če bi izhajali iz dejstva, kako se počutijo tisti, ki so na nek način prizadeti, ki so bolni, sem prepričana, da bi bila današnja sprememba Zakona o pacientovih pravicah boljša. Predvsem bi se usmerila v to, da se na vsak način poskuša zmanjšati čakalne vrste. Tako pa lahko ugotavljam, da ste se malo poigravali, koliko načinov napotnic bi uvedli, s treh bi šli na štiri, da bi še dodatno se zadeve obremenile, tako administrativni kader, ki vnaša, in seveda dali tudi hkrati ne nazadnje tudi možnost kakšnega preskakovanja čakalnih vrst. Pa se mi zdi, da to, kar je bilo danes povedano, je predvsem poudarek, tudi ko sem poslušala koalicijske poslance, da je treba vzpostaviti čakalni seznam, ki bo pregleden, verodostojen, ne bom rekla transparenten, ker iščem neko slovensko besedo, da jo bodo vsi razumeli. Tak, v katerega bodo verjeli in da bo seveda dostopen vsem pod enakimi pogoji in možnostmi, tudi obisk zdravnika. Pa je to danes tako? Mislim, spoštovana gospa ministrica, da se pacienti še premalo zavedajo, kakšne so njihove pravice, kjer je čakalna doba daljša od 6 mesecev. Resnično. Ker tam, kjer je čakalna doba daljša od 6 mesecev, imajo oni možnost poiskati tudi izven meja Slovenije specialista, da si lahko povrnejo zdravje. Zakaj so daljše čakalne dobe daljše od 6 mesecev? Sama se sprašujem, zakaj. V poslansko skupino je prišla gospa s težavami, 75 let stara, se pravi že v letih, s težavami z nogami. In je dobila pri flebologu datum, obvestilo, da je v čakalni vrsti, daljši od 6 mesecev. In če se s tem strinja. Saj ni vedela, kaj naj naredi 75 let stara gospa! Ali se strinja ali ne, čaka. In je dobila datum naknadno letos spomladi za jeseni drugo leto. 75 let stara gospa, ki je šla k zdravniku zato, ker ona potrebuje rešitev danes ali jutri; pred tem poletjem. Ali naj jo napotimo sedaj v tujino, naj išče, ne vem, pomoč v Avstriji, na Hrvaškem? Če razumete. Potem je rekla: »Koliko pa stane samoplačniško, saj bi si sama poskušala nekako pomagati?« Ampak moramo vedeti, 75 let stare ženske v povprečju v Sloveniji imajo penzije, nižje od 400 evrov, sploh če so kakšne kmečke penzije in potem smo na 230 evrov in je še pripravljena dati nek denar, da bi si vendarle pomagala, da ne bi obležala doma in bila breme svojim domačim. Mislim, če bi iz tega izhajali in imeli pred očmi take paciente, sem prepričana, da bi dejansko bil predlog današnjega zakona boljši. Vse prevečkrat slišimo, kaj se dogaja tudi na IPP v Ljubljani. Tam piše, da moramo biti z nujno v pol ure, urgentno, v pol ure na vrsti. Pa vemo, da ljudje pridejo na IPP z napotnicami, pa vendar dobivamo sporočila, 10 ur, 8 ur, da ne rečem 12 ur čakajo, tudi starejši. In ležijo na hodnikih in čakajo, tako da sem še sama spraševala, kaj čakajo, sem mislila, da je en zdravnik za cel UKC, da pregleda tiste njihove izvide. Ne, zdravniki so tam na IPP! Ampak, zakaj je potem treba čakati? Tudi če je čakanje 4 ure ali 5 ur, se mi zdi, da je to nesprejemljivo. Resnično sem pričakovala, ministrica, da boste posegli na ta področja, da se bodo te čakalne dobe na tistih najbolj kritičnih – vi veste verjetno, kateri so najbolj kritična ali ozka grla v zdravstvu, da se bo tam začelo zadeve reševati in odpravljati in da se bo to spremenilo, pa s tem vašim predlogom – sem vesela, da to ugotavljajo tudi Socialni demokrati – se ne bo prav nič kaj dosti premaknilo. Bilo bi pričakovati, da bi dejansko ne nazadnje poslušali tudi že na preteklih sejah svoje kolege, tako v koaliciji kot v opoziciji, kjer ves čas poudarjajo, da dodaten denar, ki je bil zagotovljen v teh spomladanskih mesecih, praktično ni nič spremenil čakalnih vrst. Ali pa jih je, če imate vi mogoče drugačne podatke, kot smo jih mi pridobili, ampak moramo vedeti, da je bilo kar 50 plus milijonov evrov vloženih v zdravstvu in da ljudje, tisti uporabniki, ki to potrebujejo, tega niso občutili. Treba bi se bilo resnično vprašati, kdo potrebuje zdravnika – bolni. In delati v to smer.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marija Antonija Kovačič, pripravita naj se gospod Jani Möderndorfer in dr. Mitja Horvat. Izvolite, gospa Marija Antonija Kovačič.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani, spoštovana ministrica s sodelavkama, s sodelavci, spoštovani poslanci in poslanke, prav lep dober dan voščim! Koalicijska pogodba nas zavezuje, da bomo vzpostavili korektiv obstoječega zdravstvenega sistema v luči krepitve javnega zdravstva, upoštevaje njegovo finančno vzdržnost, s poudarkom na ohranitvi s pravicami čim bolj polnega obveznega zdravstvenega zavarovanja. Zavezujemo se, da bomo krepili zdravstveni sistem na način, da bodo imele vse zavarovane osebe enake možnosti do zdravstvenega varstva, ko ga bodo potrebovale in bodo do njega upravičene. Dostopno, kakovostno in učinkovito zdravstvo bo prioriteta te koalicije. Tako v koalicijski pogodbi. Znašli pa smo se v velikih težavah na področju čakalnih seznamov in čakalnih dob. Dejstvo je, da se prebivalstvo stara in da je naša življenjska doba vse daljša, in ob vedenju, da je pacientov vse več, je nujno urediti dostopnost pacientov do zdravstvenih storitev v okviru razumnega časa, urediti ustrezen nadzor na področju zagotavljanja pacientovih pravic in obveznosti. Zagotoviti moramo primerno kakovostno in varno zdravstveno oskrbo pacientov v pravočasnem dostopu do zdravstvenih storitev. Vodenje čakalnih seznamov mora biti transparentno. Nerazumno odložena pravica dostopanja do zdravstvene storitve izven razumnega časa za pacienta pomeni enako, kot nepridobljena pravica do zdravstvene storitve. Kljub dobrim željam, da pacient, ki potrebuje pomoč takoj ali čim prej, se po spremembah in dopolnitvah Zakona o pacientovih pravicah zdi, da zakon prinaša dodatne obveznosti za pacienta, in zdi se, da se velika odgovornost za predolge čakalne vrste prenaša prav na paciente. Upamo, da se bodo po začetnih težavah eNaročanja in eNapotnice sčistili seznami čakalnih dob in z boljšo organizacijo dela zdravstvenih timov uresničili cilji sprememb in dopolnitev Zakona o pacientovih pravicah. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jani Möderndorfer, pripravita naj se dr. Mitja Horvat in gospa Jelka Godec. Izvolite, gospod Möderndorfer.
Hvala lepa, podpredsednik. Danes imamo razpravo, ki je v bistvu vsem nam znana, kajti s temi razpravami se več ali manj ukvarjamo že eno leto in pol in moram razočarati vse tiste, ki na nek svoj način razpravljajo v smeri, češ da že tri leta ni reforme. Naj omenim, da je to samo en del tistega, kar se reče reforma. Žal, pač eni tega nočejo videti, nočejo slišati in bodo do konca mandata ponavljali eno in isto. Pa nič zato! Saj zato smo si različni in zato smo tukaj v parlamentu, da ne nazadnje tudi delimo različna mnenja in poskušamo narediti tisto, kar je najboljše. Strinjam se z eno od mojih predhodnic v razpravi, ko pravi: »Upam, da ne boste opozicije krivili za to, da niste speljali reforme.« Absolutno! Koalicija te pravice pravzaprav nima. Je pa dejstvo, da mora koalicija odgovoriti na marsikatere nesmisle, ki jih poslušamo s strani opozicije; eni seveda, bom rekel, načrtni, z jasno logiko in ciljem, drugi pa zaradi mogočega neznanja ali nevedenja. Danes sem slišal za nek nov termin, s katerim se bomo začeli ukvarjati, to je tako imenovana čakalna doba na IPP. Lepo vas prosim, ljudje sploh ne razumejo, o čem govorite. Namreč, na IPP 7 8 ur čakalne dobe! Oprostite, takrat, ko je pacient na obravnavi na IPP, ni čakalne dobe. Ampak, to je sedaj neka nova forma, ki smo jo danes slišali. Je pa dejstvo, da je treba ljudem razložiti, veste. Eno je, če pride na urgenco –, kajti, da smo si na jasnem: za državljana, ko pride na urgenco, je v resnici za njega vse urgentno, pa vemo vsi, da to ni res. Na IPP se drugače čaka, kot se čaka na travmi, kot se čaka na službi za nujno medicinsko pomoč. Na IPP je sploh specifika, kajti tja pridejo različni internistični primeri, ki so v nekem stanju, ki je pravzaprav še za zdravnika, dokler ga ne pregleda ali ne počaka, da se razvije, bom rekel, določena situacija, popolnoma neznanka. Mi imamo drug problem na IPP, da nimamo dovolj pravih pogojev – če govorimo o ljubljanski, ta hip največji –, da nimamo pravih pogojev, da ti pacienti ne čakajo v čakalnih, bom rekel, opazovalnicah, ampak čakajo dostikrat tudi na hodniku. Ampak to ni čakalna doba, se opravičujem. Ne zavajati ljudi! Z Zakonom o pacientovih pravicah ne rešujemo tovrstnega primera, kot ste ga vi navedli na IPP, in je v resnici svojevrstni način zavajanja. Je pa seveda umestno vprašanje, ki ga je postavila gospa kolegica Iva Dimic – koliko in za koliko so se zmanjšale čakalne vrste. To pa je umestno vprašanje. Seveda tudi pričakujem od ministrice, da bo nekaj spregovorila tudi na to temo, predvsem iz razloga, kajti nekaj vlad nazaj so se vlade posluževale tega mehanizma, da z dodatnimi sredstvi poskušamo zmanjševati čakalne vrste. Vendar, to je samo kratkoročen ukrep. To ni dolgoročen ukrep. In to je tudi praksa pokazala, če se spomnite, leta 2005 in 2006 se je vlada zaradi velikih čakalnih vrst odločila za resne finančne intervencije z neposrednim vložkom, zato da bi se zmanjšale čakalne vrste. Ne pozabiti, povem lahko, za eno leto je bilo vloženih 40 milijonov, za dve leti skupaj, 2005 in 2006, 60 milijonov evrov – prevedeno od takratnih milijard tolarjev, ker so danes evri veliko bolj razumljivi, nove generacije pa sploh ne vedo, kaj so tolarji. Kaj imamo danes, glede na takrat vloženi denar? Ja, enako situacijo, kar pomeni samo eno dodatno razlago, da so to vse kratkoročni ukrepi in tudi ti ukrepi zmanjševanja čakalnih vrst z intervencijami, s finančnimi injekcijami so enako hitri ukrep za kratkotrajen učinek. Zato so potrebne dolgotrajne spremembe, ki bodo imele daljnosežne učinke. To je tisto, kar pa nobena vlada do sedaj pravzaprav ni naredila, kajti za to je potrebno spremeniti pa zakonodajo in predvsem funkcioniranje modelov, kako doseči, da ne prihaja več do čakalnih vrst. Ena od teh zadev je zagotovo tudi Zakon o pacientovih pravicah, ki neposredno govori o tej problematiki. Če pogledamo tudi situacijo, jaz sem se spravil na največji center pri nas v Sloveniji, v Klinični center, kaj to dejansko pomeni v financah. Mi smo planirali dodatnih prihodkov milijardo 696 tisoč za zmanjševanje čakalnih vrst. Govorim za lansko leto in za zadnje tri, štiri mesece, ob upoštevanju, da je bil vmes še štrajk in da v resnici sploh niso imeli celo leto možnost izvesti in so ga realizirali praktično, če se ne motim, če imam prave podatke, je bil realiziran v 74 %. Govorim o celotnem razmerju. Kar se pa za Klinični center tiče, pa je bilo porabljenih milijon 191 tisoč 678 evrov za zmanjševanje čakalnih vrst. Zato je vprašanje, ki ga kolegica Iva Dimic postavlja, pa bom malo bolj natančen, pa bom še bolj direktno postavil vprašanja, kot jih je kolegica Dimic. Kakšni so prvi podatki po uvedbi eNapotnice? Kakšne so realne čakalne dobe? Koliko odstopajo od stare baze podatkov? Namreč, mi imamo en problem; problem je predvsem to, ker se vsi zanašamo na neke excelove tabele, ki jih delajo na NIJZ, se pravi neke predpotopne načine zbiranja podatkov, ki jih dobivajo od izvajalcev, in mene prav resno zanima, ali so podatki od NIJZ enaki kot podatki od izvajalcev oziroma kot tisto, kar vidimo na realizaciji, kar se plačuje iz zdravstvene blagajne. Osebno sem prepričan, da te tri, ko jih daš skupaj, ne vzdržijo resne presoje. In zato se danes – meni je žal, da se moram dotakniti tega nesrečnega NIJZ v tako kratkem času že drugič, ampak – žal sprašujem, zakaj imamo mi NIJZ. Zakaj imamo institucijo na nacionalnem nivoju, ki zaposluje od 250 do 490 ljudi – kajti še sami ne vedo točno, koliko jih imajo zaposlenih – zato da pridemo do nekih podatkov, s katerimi si pravzaprav ne ministrstvo ne Državni zbor v sami razpravi sploh ne moreta pomagati? In zato prosim, ministrica, če bi lahko dobili poslanci in poslanke odgovor na to vprašanje. Sam sem namreč prepričan, da so podatki bistveno bolj ugodni, nikakor pa še ne zadovoljivi v primerjavi s tistim, kar dejansko v praksi govorimo. Zakaj to ponavljam? Poudarjam predvsem iz razloga, ker se moramo ene stvari zavedati, tudi danes v stališčih sem poslušal, da reforme že tri leta ni in je niti ne bo, v resnici nimamo nobenega zaupanja, ne verjamemo in tako naprej. Poglejte, tako se ne da delati. Preprosto ne. Je pa res, da od opozicije pričakujem konstruktivno kritiko, in verjamem, da je bila danes za marsikatero vprašanje tudi na mestu, in tako je prav, zato temu niti ne nasprotujem. Vendar seveda hočem imeti rezultate in za mene je pomemben podatek, da v letošnjem letu namenjamo za to bistveno več denarja, kot ga je bilo lansko leto, to pa je vsaj 2-krat po 18 milijonov, če govorimo o letih 2017 in 2018. Zraven tega pa ne smemo pozabiti še na dodatna sredstva, ki jih dobimo z vidika pripravništva, se pravi 23 milijonov, za katera bodo v resnici sproščena sredstva na zdravstveni blagajni. Se pravi, govorimo o resnem finančnem vložku, zato da saniramo tisto, kar je treba. Na koncu naj rečem naslednje. Veste, težko se je pogovarjati o tem, da nekdo reče, zakon se [[…]]Moramo se vprašati, za koga delamo zakon. »Če bi delali za bolne, potem bi ta zakon upošteval neke resne korake« – strinjam se s kritikami ali resnimi argumenti na posamezne člene, kaj ne ustreza ali pa s čim smo pravzaprav zadovoljni, nikakor pa ne morem pristati na diskusijo, da če bi delali zakon za bolne, potem bi bil zakon boljši. Upam, da res ne mislite, da se je zakon pisal za zdrave, bom drugače ironično postavil kontra odgovor. Ker tisti, ki tako razmišlja, ima problem na duhu ali pa ima smisel za humor. Zato enostavno na takšen nivo diskusije ne morem pristajati, pristajam samo na argumente. Razumem pa seveda provokacijo in izziv in mi je simpatičen na svoj način, vendar ga je treba včasih resno razložiti, zato da ne bomo kasneje imeli resnih problemov. Na koncu naj poudarim samo eno. Glede rezultatov že v mesecu septembru, mislim da, ko bomo imeli prve polletne podatke in ko bomo razpolagali z resnimi rezultati, pričakujem, da se trend obrne navzdol, kar se tiče čakalnih vrst. Tisti, ki pa sanja in razmišlja o tem, da bomo čakalne vrste spravili na nulo, ali nima pojma o čakalnih vrstah ali pa si domišlja, da bo s tem nekaj pridobil, ko bo prepričal, sicer ne vem koga, da čakalnih vrst ne bo. Čakalne vrste obstajajo v najbolj razvitih državah z najbolj sodobno sistemsko ureditvijo na področju zdravstvenega varstva, zato je naš trend predvsem to, da pacient oziroma zavarovanec dobi storitev, tako kot mu pripada glede na situacijo, v kateri je. Če je urgenten, se ga mora obravnavati urgentno, če je naročen, pa tako kot velevajo vsi normalni postopki. Prepričan sem tudi v to, da nobenemu zdravniku ni v interesu, da ima polne čakalnice. Če pa je zainteresiran, potem pa imamo problem z zdravnikom, v kar pa ne verjamem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Iva Dimic je bila narobe razumljena, ampak preden ji dam besedo, bi samo opozoril gospo Jelko Godec, da je naslednja na vrsti. Izvolite, gospa Iva Dimic.
Hvala lepa. Mogoče sem bila narobe razumljena ali pa je moj kolega Möderndorfer izkoristil in je rekel, da nimamo pojma, kaj se dogaja na IPP, in da se ne da čakalnih vrst primerjati s travmo, z dermatovenerološko ambulanto in tako naprej. Vem, da se ne da primerjati, ker sem že vse tudi skozi dala, in vem, kakšne so zadeve. Vendar je IPP namenjen urgentni, najnujnejši pomoči in paciente obravnavajo, da bodo tam najhitreje obravnavani, ne da bodo na neke krvne in urinske izvide čakali 8 ur. O tem govorim. In da se mi zdi, da je treba tudi tam pogledati, zakaj do tega prihaja. In res je, ne potrebujejo zdravi zdravnika. Bolni! Še vedno sem prepričana, da se premalo osredotočamo na zadeve, in verjamem kolegu Gantarju iz Desusa, ki je rekel, da predvidene spremembe ne bodo zmanjšale čakalnih vrst. On je človek, ki lahko pove iz prve vrste, ker se z njimi, s pacienti, srečuje vsak dan, in ve, kakšen je sistem znotraj tega. In temu popolnoma zaupam, ker ve, kje so ozka grla, ve, kaj bi bilo treba narediti, pa očitno v koaliciji nimate posluha, da bi vendarle poslušali ljudi, ki se na zadeve spoznajo in vedo, kaj je treba narediti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Jelka Godec, pripravita naj se gospod Jožef Horvat in gospod Tomaž Gantar. Izvolite, gospa Godec.
Hvala za besedo, podpredsednik. Moram reči, da populizmu ministrice za zdravje Milojke Kolar Celarc ni konca. Namreč to, kar je danes pred nami, ta zakon o pacientovih pravicah, ni nič drugega kot samo populizem. Ko dobiš zakon, pogledaš, kaj bo zdaj boljše za pacienta, kje se bodo res skrajšale čakalne dobe, in ko greš skozi zakon, ugotoviš, da gre za več administrativnih ovir za izvajalce zdravstvene dejavnosti in da se pacientom obljublja recimo v ambulanti čakanje do 30 minut, razen v določenih primerih. Ministrica pa, kot je bilo že rečeno od nekaterih mojih kolegov, se ni začela ukvarjati z zadevami, kot so recimo premalo kadra v bolnišnicah, utapljanje dolgov naših največjih bolnišnic, dobro poslovanje bolnišnic oziroma vodenje bolnišnic, Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, Zakon o zdravstveni dejavnosti, ki je popolna polomija, nazadnje pa še Zakon o zdravniški službi, ki smo ga dobili trenutno ali ga bomo še dobili v teh dneh oziroma je obravnavan na Vladi po nujnem postopku. Zakon, ki je pomemben za zdravniško službo, za izvajanje zdravstvene dejavnosti, se daje po nujnem postopku, Zakon o pacientovih pravicah pa je popolna polomija. Gospa ministrica in pa seveda koalicija, na samem začetku obrazložitev tega zakona ste napisali ravno tisto, na kar smo v opoziciji opozarjali nenehno, da program skrajševanja čakalnih dob ne prinaša želenih učinkov. To ste napisali na drugi strani, in sicer: »V letih od 2011 do 2015 je bilo sprejetih več ukrepov, ki pa niso imeli pričakovanih učinkov na zmanjševanje števila čakajočih in čakalnih dob, na primer med njimi tudi dodeljevanja namenskih sredstev za skrajševanje čakalnih dob v specialističnih ambulantah«. Poslušamo pa danes, koliko novega denarja bomo dali v skrajševanje čakalnih dob, torej denarja, ki, vprašanje spet, ga bomo vzeli, oziroma koliko bo to stalo davkoplačevalce oziroma kaj pomeni to na drugi strani. Če gremo pa po samem zakonu naprej [[…]]Oziroma še prej mogoče tole. Zdravstveni inšpektorat Republike Slovenije, ki ga imamo, čeprav se zdaj v zakonu nekako na novo vzpostavlja, je recimo ugotovil, da pri uvrščanju na čakalni seznam izvajalci zdravstvene dejavnosti ne upoštevajo določb Zakona o pacientovih pravicah in pravilnika tudi zato, ker niso dovolj usposobljeni. Spoštovana ministrica, po novem bodo pa dovolj usposobljeni? Zdaj, po novem zakonu, bodo pa spoštovali Zakon o pacientovih pravicah in bodo naročali tako, kot je treba? Kdo to zagotavlja? Verjetno inšpektorji, za katere je že vnaprej napisano, koliko primerov bodo morali rešiti. Torej, tu je že vnaprej določeno, kaj bodo ti inšpektorji – oziroma saj to je normalno, da določijo, ampak očitno se točno ve, kam bodo šli. Mene zanima, še enkrat, ali bodo po novem izvajalci zdravstvene dejavnosti dovolj usposobljeni, da bodo spoštovali Zakon o pacientovih pravicah. To je ena zadeva. Če gremo na sam zakon pa se vrnem potem tudi na inšpekcijsko službo, ker predvidevate 4 nove zaposlitve in dodaten denar za te ljudi oziroma za plače, torej dodaten denar verjetno iz proračuna Republike Slovenije. Zanima me, kot je bilo že nekajkrat postavljeno, kako bo ta zakon skrajšal čakalne dobe. Na kakšen način, kje, kdaj, pri kom? Pišete, da ima pacient pravico, da se njegov čas spoštuje. Se strinjam. Tudi zdravnik ima pravico, da se njegov čas spoštuje. Kje je to v zakonu zapisano oziroma v katerem zakonu boste pa to obravnavali, da se spoštuje tudi kvalitetno delo oziroma da se zahteva kvalitetno delo s pacienti, da se zdravnikom omogoča kvalitetno delo in da ne gradite samo na populizmu, da bo pacient čakal 30 minut? Smo leta 2017 in leta 2017 se mi pogovarjamo o tem, kako naj se pacienti naročajo oziroma kako se jim naj to naročanje omogoča. In sicer človek ne more verjeti, da se po novem zahteva tudi naročanje ne neposredno in po pošti, ampak tudi celo telefonsko. Ne vem, no [[…]]Pa elektronsko vsaj v eni obliki. Gospa ministrica, mislim, da se v tej dobi o telefonskem naročanju sploh nimamo več kaj pogovarjati, ker telefonsko naročanje že obstaja. Jaz sem se do zdaj velikokrat telefonsko naročala in zdaj vi zahtevate oziroma mora se omogočiti tudi telefonsko. Leta 2017, ko bi se morali pogovarjati o aplikacijah na mobitelih pa o elektronskem naročanju, pravem elektronskem naročanju. Govorite o elektronskem naročanju oziroma potem tudi o e-napotnicah. Danes smo slišali, da eNapotnica ukinja papirnato obliko. Ali se je kdo od vas zdaj že elektronsko naročil z e-napotnico? Ste se? Jaz sem vam zadnjič povedala, kako zadeve potekajo. Dobila sem bel papir, s katerim sem šla k specialistu, ki mi je povedal, da naj dam to na pošto, sem dala na pošto in sem pred enim tednom dobila nazaj pošto z datumom. Je to elektronsko naročanje za vas? In tukaj zdaj pacient naj ne bi imel več nobenega stika s tem. Naročal naj bi ga zdravnik. Še enkrat sprašujem, postavila sem tudi poslansko vprašanje, kaj je to e-naročanje, kaj je zdaj res. Potem, ne vem, sem jaz edina, ki je dobila papirnato obliko? Še vedno. In tudi papirnat odgovor od specialista. To ni e-naročanje! E-naročanje je, tako kot je zapisano, torej da te zdravnik naroči ali pa se sam naročiš, tega se zdaj ne ve, ker v primeru, da zdravnik lahko to opravi kvalitetnejše od pacienta, naj to opravi zdravnik. Zdravniki so povedali, da delajo e-naročanje, ampak aplikacijo moraš petkrat zapreti, odpreti, da sploh deluje, in potem jim ob dvanajstih poči film in zaprejo dol in ne naročajo več, ker enostavno ne gre. So začetne težave, se strinjam, ampak ne govoriti, da e-naročanje deluje, ker imate še vedno papirnato obliko, in ne morem pristati na to, da mi eden izmed poslancev reče, da zdaj ni več papirnate oblike, ker je. Če sem pa jaz dobila papirnato obliko ob e-naročanju, potem je pa nekaj narobe – in z mojim zdravnikom in s specialistom. Ali pa s celim sistemom. To je ena zadeva. Glede čakalnega časa v 14.a členu piše, da ne sme presegati 30 minut. Zdaj pa glejte, omejitev iz prejšnjega odstavka ne velja, kadar posamezni zdravstveni delavec ali sodelavec, ki izvaja storitev, nudi nujno medicinsko pomoč – kar je normalno – in kadar je pred tem pacientom drugi pacient, ki je potreboval daljšo obravnavo, s tem da mora zdravstveni sodelavec obveščati paciente v čakalnici o tem. Torej, zdaj bodo hodili ven, ne vem, kdo bo hodil, medicinska sestra, pa govorila, kako dolgo bo še kdo čakal, ali kako bo zadeva potekala? Tega ne vem, to pomeni še dodatno delo, ven hoditi in miriti ljudi in povedati, zdajle boste prišli na vrsto, in tako naprej. Me pa zanima nekaj. Recimo od osmih do devetih zjutraj dela zdravnik nujno medicinsko pomoč, to pomeni, da se vsi bolniki, ki so naročeni ob osmih, pomaknejo na deveto uro, kar pomeni, da se vsi pomaknejo na deveto uro. Tako jaz razumem tukaj. Od osmih do devetih ne more sprejeti drugega pacienta kot tistega, ki potrebuje nujno medicinsko pomoč, je tako? To pomeni, da bo tisti, ki je bil ob osmih naročen, čakal, da se opravi nujna medicinska pomoč, kar je čisto normalno. To se razume. V tem primeru noben pacient več ne zamudi na termin, ker tudi, če je naročen na termin ob devetih in pride ob 9.15, itak ne bo prišel ob devetih na vrsto, ampak ob desetih, ker se bo zadeva pomikala. Mene zanima, kaj boste naredili z robnimi primeri, ki bodo naročeni na primer ob enih popoldan in bo zamik zaradi nujne medicinske pomoči, on bo recimo prišel na vrsto šele ob dveh ali treh – kaj bo zdravnik rekel takemu človeku? Pridite jutri, ne vem, vmes imaš še nenaročene z nujnimi primeri in tako naprej. Že zdaj je kaos, potem bo pa še večji kaos, vmes bodo morali pa zdravniki opravičevati pacientom, zakaj čakajo več kot 30 minut in zakaj niso na vrsti. Ta zadeva v bistvu nič ne spremeni. Če se znotraj zadeve ne bodo uredile v samih zdravstvenih domovih ali pa v zdravstvenih ustanovah, vam 14.a člen popolnoma nič ne pomaga, ker zdravnik bo vedno našel nek izgovor, pa ne izgovor, ampak bo povedal, takole je, ne morete čakati 30 minut, ministrica je to napisala, naj tudi ona odgovarja. In boste odgovarjali, gospa ministrica, za teh 30 minut, ker zdravniki enostavno ne bodo mogli. Ker vi pri istem kadru kadrovanja niste uredili oziroma kadrov še vedno niste uredili, in zato pravim, da zdravstvena reforma ni urejena, tudi zaradi tega. Zahtevate pa od zdravnikov, da se zorganizirajo tako, da pacient ne čaka več kot 30 minut, razen v teh primerih. Mene zanima, kako bo to izgledalo v ambulanti. Če bo nujna medicinska pomoč vmes – kar je normalno, še enkrat – kaj bo s tistimi naročenimi pacienti na robnih pogojih? Domov jih bodo poslali. »Stopnja nujnosti se določi v skladu z največjo zdravstveno koristjo pacienta, pri čemer se upošteva razumen čas.« Zdaj mi pa povejte, kaj je to razumni čas – sicer notri piše – kako boste opredelili razumni čas. Kaj je to za pacienta, kaj je to za zdravnika? To, da ste napisali stopnje nujnosti – zdaj imamo torej novo stopnjo nujnosti zelo hitro. V obrazložitvi ste napisali, da tega ni, to vam je že kolega Vrtovec povedal. Takšnih šlamparij je v zakonu še nekaj, jih lahko gremo iskat, ampak dobro, ta je ena izmed njih, ker zdaj je nova stopnja nujnosti. Pri stopnji nujnosti, poglejte, dodali ste še eno, tako da boste še povečali čakalne dobe. Tako kot je bilo zadnjič v eni ordinaciji, še enkrat, ko mi je zdravnik povedal, da ni problema s stopnjama nujnosti nujno in pa hitro, problem je s stopnjo redno ali s kontrolnimi pregledi. Tu se nabirajo čakalne dobe, ker domači zdravniki oziroma tisti, ki pišejo napotnice, napišejo toliko napotnic pod nujno in hitro, da enostavno ne moreš več normalno priti na kontrolni pregled oziroma v nekem razumnem času ali pa redno. In zdaj ste dodali še zelo hitro, ki je zelo všečna, bi lahko napisali, zelo populistična, če hočete, ampak s tem ste napolnili še ta del do tistih treh, šestih mesecev. Tu bo največ pregledov in se bodo podaljšale čakalne dobe. Druga zadeva. Izvajalec zdravstvene dejavnosti lahko opravi triažo napotene listine, in sicer v treh dneh po njenem prejemu. Če to prav razumem, izvajalec dejavnosti dobi napotnico, na kateri je napisano, zakaj si napoten k zdravniku, in opravi triažo. »Če se stopnja nujnosti, navedena na napotni listini, in stopnja nujnosti, ki se ugotovi ob triaži, razlikujeta, velja stopnja nujnosti, ki se ugotovi ob triaži.« Zdaj torej zdravnik specialist, ki dobi napotnico, reče dobro, na napotnici je napisano zelo hitro, jaz se s tem ne strinjam, ker tisto, kar piše na napotnici, ni pod zelo hitro, zavrne in te da recimo pod hitro ali redno in o tem obvesti domačega zdravnika in pacienta. Mene zanima, kako specialist na podlagi napotnice in tistega, kar piše na napotnici, lahko presodi, ali je stopnja nujnosti takšna, kot je napisana na napotnici. Na napotnici recimo piše slikanje hrbtenice. Kako izvajalec zdravstvenih dejavnosti na podlagi tega, triaže, ugotovi, ali je to da ali ne? Povejte mi, gospa ministrica, lepo vas prosim, poslušajte in mi povejte odgovor, kako lahko specialist na podlagi tega, kar piše na napotnici, ugotovi, ali sem jaz za slikanje hrbtenice zelo hitro, če me napoti domači zdravnik, kako lahko specialist v bolnici ugotovi, ali je to res zelo hitro. Ker že zdaj, ko prideš tja, dobi on napotnico pa reče, kaj vam je, pa te sprašuje, ko prideš na pregled, in tako naprej, zdaj bo pa on v treh dneh, ko bo dobil napotnico, rekel, tole je, to pa ni. Ne vem, saj mogoče se motim, boste povedali, to so verjetno [[…]]Ne vem, ali pa so zdravniki tako izkušeni, da ko vidijo tam gori rečejo, ah tole pa ni ali tole je pa mogoče celo še hitreje, kot bi bilo treba. Naslednja stvar je, to sem že povedala, da je to, se danes pogovarjamo o telefonskem naročanju in tako naprej, prav smešno. Zdaj vi pravite, da ker omogočate še telefonsko naročanje, boste pa skrajšali čakalne dobe. To je pa za lase privlečeno. 15.b člen, upravljanje čakalnega seznama. Ko sem brala, kdaj mora pacient sporočiti, da ga ne bo, oziroma kako te zadeve potekajo, da pacient ali pa v njegovem imenu nekdo od družinskih članov lahko odpove termin najpozneje deset dni pred izvedbo zdravstvene storitve, in sicer le enkrat v okviru iste napotitve in le v okviru napotitve stopnje nujnosti ali hitro ali redno. Potem pa spet, poznejša odpoved termina je dopustna le iz pacientovih objektivnih razlogov, ki jih določi minister, pristojen za zdravje, pri čemer pacient razlog za odpoved sporoči pisno. Gospa ministrica, ali je to pisal kdo od šolnikov? Ker ko sem to brala, sem se spomnila na pravila, ki smo jih imeli v šolah. Najprej je bil ustni opomin, potem je bil pisni opomin, potem je bil ukor, potem je bil pisni ukor potem pa ukor pred izključitvijo. Točno tako piše, kdaj se lahko nekdo opraviči, tako kot v šoli. Enkrat lahko manjkaš pri pouku, ampak lahko le v teh primerih. In vi boste določali objektivne razloge. Ministrica, vi še veste ne, kaj je to objektivna odgovornost. Ker če bi vedeli, kaj je objektivna odgovornost, ne bi zdajle tam sedeli, ampak bi bil že kdo drug, v glavnem, vi kot ministrica bi morali iz objektivnih razlogov že odstopiti. Tako skrajševati čakalne dobe, to ne gre. Se pa strinjam, da pacienti prevzamejo odgovornost, da če ne pridejo, da – ne da se ga kaznuje, jaz sem zdaj, ko sem naprej brala, čakala še, kdaj bodo globe, koliko morajo še za to plačati – prevzamejo odgovornost. Me pa zanima, če pacient odpove, torej ga ne bo, kdo zapolni tisti prazni prostor. Piše to notri, ker mogoče sem spregledala? Kdo zapolni prazni prostor? Kako se to potem ureja tudi v elektronskem delu? In pa če se zgodi recimo dva dni prej, da zboliš za angino, gripo, ne vem čim, in da ne moreš priti ali pa prideš celo v bolnišnico pa te pregledajo pa rečejo, danes pa ne morete biti operirani, zato ker krvna slika ali ne vem, kaj vse, ne ustreza in moraš domov, torej se ta storitev ne opravi, kdo nadomesti ta prazni prostor? V zvezi s tem, kdaj mora pacient dobiti izvid, piše tukaj, da ga mora dobiti takoj ali pa v nekaj dneh, razen če je strokovno utemeljeno, da ga ne more dobiti. Tu spet lahko iščemo, kako bodo zdravniki opravičevali to, da niso takoj dali izvidov, ker včasih tudi ni vse od njih odvisno, izvida pač ne morejo dati zato, ker ne pride pravočasno z nekega drugega instituta izvid, in tako naprej. Ampak dobro. V 40. členu imate pravico do drugega mnenja, kjer v zadnji točki piše: »Uveljavljanje pravice do drugega mnenja v mreži javne zdravstvene službe določa zakon, ki ureja zdravstveno varstvo in zdravstveno zavarovanje.« Kje je ta zakon? Ta zakon je zdaj še stari, vi pripravljate novelo tega zakona. Kaj pa bo tam notri pisalo, v zakonu o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju? Ko bo nov zakon, bodo zadeve drugačne ali bodo iste, kot so zdaj? Kar se tiče nadzora. Pri nadzoru ste v ocenah finančnih posledic napisali naslednje, da se bo za izvajanje inšpekcijskega nadzora zaposlilo štiri zdravstvene inšpektorje, in ste tudi finančno ovrednotili po letih od 2018 do 2020, koliko to stane oziroma koliko je ta vrednost, finančna ocena, in da bo to denar zagotovljen neposredno iz proračuna. Zdaj pa mene, gospa ministrica, zanima, glede na to, da nadzor nad izvajanjem Zakona o pacientovih pravicah opravlja Ministrstvo za zdravje, in glede na to, da imamo prekrškovni organ, to je Zdravstveni inšpektorat Republike Slovenije, ki pa zdaj nima določenih pristojnosti, kot sami ugotavljate, torej ne more pisati listin, aktov, ne more oglobiti, ne more tega izvrševati, samo ugotavlja prekrške, ali boste z Zdravstvenega inšpektorata Republike Slovenije, kjer zdaj imate ljudi, te ljudi prestavili na ta novi inšpektorat – novi, v bistvu ni novi, ampak je že obstoječi – ali so to nove zaposlitve, kar ste napisali. Kaj boste pa s temi ljudmi, ki jih imate na Zdravstvenem inšpektoratu Republike Slovenije sedaj? Tako piše na strani Ministrstva za zdravje. Na strani Ministrstva za zdravje piše: Nadzorni in prekrškovni organ, nadzor nad izvajanjem Zakona o pacientovih pravicah opravlja Ministrstvo za zdravje, prekrškovni organ je Zdravstveni inšpektorat Republike Slovenije, nadzor nad delom zastopnika, do ustanovitev pokrajin, izvaja Ministrstvo za zdravje in tako naprej. Povejte mi, kaj bo s tem inšpektoratom, kaj bo s temi ljudmi? Boste te prekvalificirali tako, da bodo lahko tudi pisali globe in tako naprej, ali boste zaposlili popolnoma nove ljudi? Dodatno zaposlovanje na Ministrstvu za zdravje, kjer je že tako polno ljudi, ali kaj boste s temi? So to novi ali so to stari? Ker tu notri nič ne piše, samo piše, da bomo imeli nov inšpektorat. Naslednja zadeva pa je delo Komisije za varstvo pacientovih pravic. Po Zakonu o pacientovih pravicah imamo tudi Komisijo Republike Slovenije za varstvo pacientovih pravic. Ta komisija vsako leto poda svoje mnenje, v katerem zapiše, kaj in kako na drugi stopnji pritožbe pacientovih pravic. Prva stopnja se izvaja pri izvajalcu, druga pa pri komisiji. V letu 2015 je komisija opozorila na nekaj zadev, za katere me zanima, ali so v zakonu upoštevane. In sicer, ena zadeva, ki so jo napisali, je, da je treba opozoriti, da so zakonsko predvideni roki prekratki, saj je nemogoče sklicati senatno obravnavo v predpisanih rokih in uskladiti prisotnost vseh – od izvajalcev, zastopnikov do članov senata – saj imajo vsi druge delovne obveznosti. Ne morejo torej dovolj hitro odločati, ker ne morejo sklicati obravnave tako hitro, in so zapisali: »Zakonodajalec bi moral razmisliti o podaljšanju rokov, saj se le-ti praviloma kršijo.« Oni torej zavestno povedo, da ne morejo sklicati, da kršijo te zakonske roke. Mene zanima, ali je ministrstvo v teh zakonih ali v kateremkoli drugem zakonu Komisiji za varstvo pacientovih pravic omogočilo, da se ti roki podaljšajo in da lahko odločajo v normalnih rokih. Hkrati je komisija že leta 2015 opozorila na delo, in sicer na naslednjo zadevo, bom prebrala: »Komisija je obravnavala tudi zadevo s področja opravljenega zdravstvenega pregleda ob nastopu službe, ki ga opravlja zdravnik medicine dela. V tem primeru pacient nima ustavne možnosti do svobodne izbire zdravnika ustrezne specialnosti, saj podjetja sklepajo pogodbe z določenimi zdravniki, pri tem pa kršijo pacientove pravice do svobodne izbire zdravnika.« Me zanima, ali ste to mnenje upoštevali pri pacientovih pravicah, da omogočate pacientu svobodno izbiro opravljanja zdravniškega pregleda, torej ne pri tistem, ki ga izbere delodajalec, ampak pri tistem, ki si ga sam izbere. Ker oni so zapisali, kot jaz vidim, so tudi pravniki notri, da gre za kršenje ustavnih pravic. Napisali so, da predlagajo, da se to področje, zakonodaja uredi, in da se tem pacientom, ki so hkrati iskalci zaposlitve, omogoči zdravniški pregled pri izbranem in ne določenem zdravniku. Leta 2016 je ta ista komisija za varstvo pacientovih pravic zapisala, da v mesecih od maja do septembra dejansko ni mogla delati, saj ni imela ustrezne administrativne pomoči. Komisija za varstvo pacientovih pravic, ki obravnava pacientove pravice na drugi stopnji, ni mogla delati, ker ni imela administrativne pomoči. Administrativno pomoč, gospa ministrica, pa zagotavlja Ministrstvo za zdravje. Na tem mestu vas sprašujem, zakaj Komisiji RS za varovanje pacientovih pravic niste omogočili administrativne pomoči, da niso mogli izvajati nadzora oziroma opravljati svojega poslanstva na drugi stopnji. Jim boste po novem to zagotavljali? Bodo lahko varovali te pacientove pravice, ki ste jih vi zapisali v ta zakon? Hkrati ponovno opozarjajo na svobodno izbiro zdravnika ob zdravniškem pregledu ob nastopu dela. Ponovno, tudi za leto 2016. Imajo tudi probleme z imenovanjem senata, ker ne morejo sklicati sestankov oziroma sej, ker ne morejo sklicati vseh, ki so v senatu. Člane senata pa imenuje ministrstvo oziroma Vlada. Kako boste reševali te zadeve, gospa ministrica? Ker če vi napišete nov zakon o pacientovih pravicah, napišete, kakšne so pravice in dolžnosti pacienta, napišete, kakšne so dolžnosti zdravnika, napišete celo, kako boste oziroma bodo inšpekcijo izvajali, mene zanima, ali boste potem res omogočali Komisiji za varstvo pacientovih pravic, da bo opravljala svoje delo nemoteno, torej da ji boste zagotavljali vsaj administrativno podporo, če že drugega ne. Za zaključek pa takole. Danes je bilo tudi veliko govora, koliko novega denarja bo na podlagi tega zakona, pa ne vem katerih drugih zakonov, še danega za čakalne dobe. Gospa ministrica, ali ste se vi mogoče lotili tudi zniževanja stroškov materiala v slovenskih bolnišnicah? Ste poskušali tam ta denar privarčevati? Kakšni so bili ukrepi na tem področju, da se znižajo stroški materiala, če hočete tudi pisarniškega materiala, za katerega se ugotavlja, da šlo je trikrat preveč denarja, pa 12 % na določenem medicinskem materialu? In smo vam dokazali tudi na žilnih opornicah, da se da s tisoč 200 znižati tudi na 200 evrov. Ali ste poskušali znižati stroške materiala na drugih področjih? Te žilne opornice so ene izmed 20 tisoč področij. Ste poskušali na 19 tisoč 999 znižati stroške? Samo o dodatnem denarju govorite, me pa zanima, če poskušate tudi z zakoni ali pa z ukrepi znižati stroške. Pričakovali bi ne samo, da govorimo, kako hitro bodo pacienti prišli na vrsto, ampak tudi o tem, ali bodo kakovostno obravnavani. Ali bodo zdravniki zdaj zato hiteli s pregledom pacientov? In pričakovali bi tukaj tudi kakšno neodvisno agencijo za kakovost, se pravi nekoga, ki bi imel nadzor nad kakovostjo dela. Še enkrat pravim, zanima me, ali ste poskušali tudi znižati stroške materiala. Ker glede na to, kako ste objavili javni razpis za žilne opornice na Evropskem portalu, se mi zdi, da si tega niti ne želite. Javni razpis na Evropskem portalu ste namreč objavili pol v angleščini, pol v slovenščini, zanimivo pa je, da je v slovenščini objavljen samo tisti del, ki govori o strokovnih kriterijih oziroma o tem, kaj želite nabaviti, vse ostalo je pa v angleščini. Pa vedno zagovarjam slovenski jezik, ampak na Evropskem portalu, gospa ministrica, imate zavihek v originalnem jeziku, potem imate pa še v angleščini, ampak objavili ste pa vse v angleščini, razen tisto, kar je nujno treba, da dobavitelj ve, je v slovenščini. Kot da se otepamo tujih dobaviteljev. Hkrati pa še enkrat tudi naslednje. Če je res, da pride Zakon o zdravniški službi v Državni zbor in da ga boste zahtevali po nujnem postopku, me pa zanima, ali smo v vojnem stanju, da hočete Zakon o zdravniški službi postaviti pod nujno. In kdaj bomo dobili zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju? Ker tisto bo povedalo, kje boste denar vzeli, ali ga bo dovolj za zdravstvo in tako naprej. Vi pa dajete takšne populistične zakone, kot je ta zakon o pacientovih pravicah, kjer pacientu govorite, da ne bo čakal več kot 30 dni in da se bodo čakalne dobe s tem skrajšale. Ne bodo se, gospa ministrica, ker če ne boste rešili tako financiranja kot kadrovskih zadev, zmanjšanja stroškov zdravstvenega materiala in tako naprej, vi čakalnih dob ne boste rešili. Tako kot jih niste zdaj z dodatnim denarjem, tako jih tudi ne boste s tem zakonom, pa lahko reče koalicija, karkoli želi, ampak mislim, da od vsega tistega, česar se lotite, je vsaj ta zakon o pacientovih pravicah, pa tudi Zakon o zdravstveni dejavnosti, samo populistični ukrep. Če vam pa ljudje verjamejo, bomo pa tako videli čez nekaj časa, ker v bistvu čakalne dobe, če gledate spet podatke, rastejo. Če pa NIJZ ne daje pravih podatkov, tako kot je rekel kolega Jani, potem ste pa vi na vrsti, da te zadeve uredite, da NIJZ daje prave podatke. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat, pripravita naj se gospod Tomaž Gantar in gospod Ivan Prelog. Izvolite, gospod Horvat.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica s sodelavkami, dragi kolegice in kolegi! Nekateri pravijo oziroma pravite, da je to začetek ali del zdravstvene reforme. Jaz bom tukaj zelo direkten in zelo odkrit. Gospe in gospodje, k zdravstveni reformi bomo najprej doprinesli in največ doprinesli, če gremo na predčasne volitve. Saj ni soglasja, okrog tega zakona ni soglasja. Meni ni treba biti zdravnik in ni mi treba delati matematičnih modelov, kako bo ta zakon o pacientovih pravicah skrajšal čakalne dobe, ki so nenormalne v tej državi, dovolj je, da poslušam spoštovanega kolega in zdravnika Tomaža Gantarja, ki trdi, da ta zakon ne bo prispeval h krajšanju čakalnih dob. In mu zaupam. Tu ne gledam na politično barvo, ker tu se mora najprej stroka poenotiti. In ravno tu je problem. Ravno to je problem, ker je ta zakon očitno nastajal samo znotraj Ministrstva za zdravje in se je dejansko stroko ignoriralo. Kolega Vrtovec je tukaj prebral stališče Zdravniške zbornice, tekst je res nekako, izgleda, ponesrečen ostal v poglavju rimska 6. Najbrž bi si Vlada želela, ali pa ministrstvo, da bi bil izbrisan. Ampak kakorkoli, na nek način je pa tudi pošteno, da je tu notri, da dejansko vidimo, da Zdravniška zbornica – in tudi jaz sprašujem, kaj pa izvajalci. Ker če lahko na napotno listino, na napotnico napišemo, kaj je hitro, kaj je nujno, kaj je ultra hitro – če kdo misli, da bomo na ta način rešili čakalne dobe, potem se moti. Potem se moti. Na drugi strani pa na strani resursov, če hočete, izvajalcev, na tej izvajalski strani ne bomo nič naredili, potem je to res en sam populizem. Mi je težko, da moram uporabljati tako trdo kritiko, ampak preprosto mi to tako dojemamo. In že pred dolgimi tedni sta predsednika manjših koalicijskih partneric izjavila po ali pred koalicijskim vrhom, saj ni pomembno, da smo preblizu volitvam, da bi lahko izvedli še kakšno reformo. Najbrž sta mislila tudi na zdravstveno reformo. In tukaj sta in SD in Desus v stališču poslanskih skupin imela pomisleke. Ne želim se, kolegice in kolegi, naslajati ob tem, ko vidim in analiziram, da znotraj koalicije ni enotnosti, ampak dejstva so pač dejstva. Lahko bi pa na dolgo zdaj tudi govoril o stroki in mnenju stroke. Ne vem, katero od strokovnih združenj je sploh ta zakon podprlo. Res je, da v detajle ne spremljam tega področja, nisem član Odbora za zdravstvo, ampak tudi kaj preberem in bom vesel, če bom dobil odgovor na to vprašanje. Ključno vprašanje se tukaj postavlja vsem državljanom. Ali bo ta zakon dejansko prispeval k temu, da se bodo čakalne dobe po sprejetju tega zakona skrajšale in bodo pacienti zaradi zakona hitreje obravnavani? Podatki, ki jih imamo na spletu, ažurni podatki s prvega maja letošnjega leta, mene močno močno skrbijo. Imamo, če samo pogledam, 13 specialističnih ambulant. V Sloveniji imamo okrog 127 tisoč čakajočih na prvi ambulantni specialistični pregled. Od teh 127 tisoč čakajočih jih na prvi ambulantni specialistični pregled več kot 13 tisoč čaka nad dopustno čakalno dobo, medtem ko je pri ostalih zdravstvenih storitvah čakajočih okoli 11 tisoč. In od tega jih je več kot četrtina oziroma 25 % nad dopustno dobo. Vem, da najbrž ni zdravstvenega sistema, kjer ne bi bilo pacientov, ki čakajo nad dopustno dobo, ampak ko pogledamo takšne deleže pacientov, ki čakajo nad dopustno dobo, nas mora to močno skrbeti. In kot zakonodajalci, predvsem pa Vlada bi tu morala že davno sprejeti ustrezne ukrepe. Jaz zdravstveno reformo razumem kot nek skupek, kot nek nabor zakonov, saj jih znamo našteti, kateri so, ki bi jih morali uskladiti s stroko in seveda potem tudi najprej znotraj koalicije in idealno bi seveda bilo tudi z opozicijo. Gre za preveč pomembne podsisteme v naši državi, ki bi jih kar neko ministrstvo ali pa neka stranka rinila naprej. Seveda današnja razprava omogoča tudi širši pogled, ker pač govorimo o reformi, ki to ni. Rad bi spomnil, da je pred nekaj tedni, ko smo imeli podobno razpravo tukaj, eden izmed poslancev SMC citiral prof. dr. Igorja Gregoriča, ki je vodilni kardiolog v Houstonu, in je tam povedal, da je gospod Gregorič na stališču, da je treba koncesije ukiniti. To je bila zloraba takrat, zloraba, ker ni povedal vsega, kar je gospod Gregorič predlagal Sloveniji. Najprej seveda predlaga korenito zdravstveno reformo in da je treba koncesijo ukiniti ali pa jo podeliti vsem. In zagovarja, da mora zasebni del zdravstva postati del javnega sistema. Nimam časa, da bi iz njegovega intervjuja povzemal napotke oziroma njegovo videnje, kako izboljšati zdravstveni sistem v Sloveniji, zdi se mi pa, kot da berem program oziroma zdravstveno reformo Nove Slovenije, ki smo jo pripravili skupaj s številnimi strokovnjaki in jo predebatirali na kar nekaj okroglih mizah. Ker edino takrat, ko bomo v javni, poudarjam, javni zdravstveni sistem, ki ga mi v Novi Sloveniji zagovarjamo, vključili še zasebni sektor, kot je to recimo center Živa na Tišini v Prekmurju – pa mu ministrica ne dovoli delati [[…]]Si predstavljate? To si morate pogledati, kolegi iz koalicije. Ministrica jim ne dovoli delati, pa je zasebni zdravnik vložil 600 tisoč svojih evrov. 600 tisoč in ne sme delati za dobro ljudi. Tukaj je problem. In najprej torej reforma v glavi oziroma zaključujem s prvo trditvijo, najprej gremo na volitve in čakamo neko novo politično konstelacijo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Tomaž Gantar. Pripravita naj se gospod Ivan Prelog in gospod Jernej Vrtovec. Gospod Gantar, izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik. Še enkrat lep pozdrav vsem! Nekajkrat sem bil omenjen glede na to, da sem res v predstavitvi stališča tudi rekel, da s tem zakonom čakalne dobe ne bodo krajše, kar je res, ampak to tudi ni bil namen tega zakona. V bistvu ta zakon posega na drugo področje, ki je tesno in ozko povezano s čakalnimi dobami, to je na področje čakalnih seznamov, kar je, dajmo reči, eden ključnih delov tega zakona. Tu moram reči, da smo kar veliko sodelovali in se v marsičem uskladili z Ministrstvom za zdravje, celo upal bi si reči, da bi verjetno že tudi kakšen drug zakon bil mogoče že kakšen korak naprej, če bi na ta način sodelovali. To v končni fazi ne pomeni, da se strinjamo z vsem, kar je zapisano, ampak nekaj ključnih stvari pa je bilo upoštevnih. Tudi nekaj stvari, ki so bile v današnji razpravi omenjene, in moram reči, da tudi mene pri tem zakonu na nekaterih področjih še vedno skrbi, da bodo težko izvedljive. Določiti, da nekdo ne sme čakati več kot 30 minut pred vrati, ja, to je seveda možno delati, kadar imaš relativno majhno število bolnikov in kadar jih naročaš na nove in nove preiskave, seveda z novimi obiski. In tu se že razlikuje javno zdravstvo od tega, kar delajo, kot jim vi pravite, zasebniki ali pa koncesionarji, ki pogosto naredijo pri enem pregledu več, vsaj na mojem področju. Če ga pa jaz posebej naročim in si vzamem za njega v javni ambulanti 10 minut časa za pregled, potem ga pa naslednjič, čez en teden ali pa en mesec, naročim na primer na endoskopsko preiskavo in čez dva meseca še na ultrazvok, bo trikrat prišel, namesto da bi ga pogledal prvič, kot se redno dela izven javne zdravstvene mreže. To pomeni izgubljanje prednosti javnega zdravstvenega sistema tudi na ta način in seveda dodatno obremenitev za bolnika, ki mora pač večkrat priti. Še vedno mislim, da če se le da, je bolje to narediti ob enem pregledu, tudi če bo zato nekdo čakal 35 minut ali pa 40 minut. S tem da si verjetno ne moremo privoščiti, da bi bistveno manj pacientov v rednih ambulantah pogledali. Omenil sem že pretirano administriranje in v resnici nakazuje ta zakon zelo v to smer, kar se mi zdi škoda. Treba je vedeti, da so vsi ti čakalni seznami in vse, o čemer govorimo, do neke mere danes posledica ekstremno ali pa nedopustno dolgih čakalnih dob. Tudi moje mnenje je, da jih je smiselno urediti, da do zdaj na nivoju države niso bili urejeni, da se je pogosto res vodilo dvojno in tudi število čakajočih zato ni bilo izčiščeno, in tako naprej. Se pravi, absolutno so argumenti, da se na tem področju naredi nekaj reda. Je pa na drugi strani res, da je to, kar bolnike najbolj teži in kar bi morali prioritetno reševati, da ne bodo nedopustno dolgo čakali. Spremembo stopnje nujnosti oziroma dodajanje nove stopnje nujnosti zagovarjam, stopnje zelo hitro. Prejšnjega predloga ne, tega pa ja iz enostavnega razloga, ker smo bili mi kot zdravniki pri svojem delu pogosto v dilemi, ali potem nekoga prepustiti neki nadaljnji diagnostiki, do katere bi lahko prišlo čez dva, tri mesece, ali zlorabiti instanco nujno pa prisiliti nekoga, da bo to v 24 urah naredil, tudi kadar to ni nujno potrebno. Zato se mi zdi ta vmesna stopnja smiselna, seveda ne v kontekstu, da bodo čakalne dobe krajše, ampak zato, da bomo lažje opravljali svoje delo tudi v bolnišnici. Me pa moti, to lahko iz prakse povem, glede na to, da se vsakič znova razjezim tudi v ambulanti, ki jo še vedno delam, da stroka tu na nek način izgublja svoj pomen, da želimo administrirati vse, od pike do vejice, vsako črtico, vsako črko. To pomeni, da to, kar se je prej dogajalo in je bilo popolnoma običajno, da imaš pred ambulanto nekaj bolnikov in otroka, dojenčka, ki joče eno uro – danes se ga sestra boji vzeti naprej, ker bo plačala kazen. V naši bolnišnici je dobila opomin pred odpovedjo, ker je takšno napako naredila, kar je, mislim da, res posledica takšne prenormiranosti, kot jo delamo s takšnim zakonom. In jaz le upam, da se bo to prej ko slej izkazalo kot nesmiselno, predvsem pa kot nepotrebno, da bomo na drug način, z drugimi zakoni, drugimi ukrepi le rešili čakalne dobe. Potem bo to izpadlo v marsičem nepotrebno in nepomembno. Na nek način se jemlje tudi tista, dajmo reči, inovativnost, možnost posameznim izvajalcem, po kateri se med seboj tudi razlikujejo – da je eden boljši, drugi pa je slabši. Vsega žal ne moreš v zakonu opredeliti, zahtevati in normirati, ker je to nesmisel. In teh nesmislov imamo v zdravstveni zakonodaji preveč. Če gledam svoje današnje delo v ambulanti in pred leti, jaz se žal in v resnici ukvarjam z bolnikom manj, pišem elektronske napotnice, ki so takšne, da pač na koncu pacient dobi sprintan list, da je elektronsko nekam naročen, pišem elektronske recepte, potem bomo po tem zakonu še naročali bolnike, tiste, ki si bodo to zaželeli, in jim iskali termine. Lepo vas prosim, to bo zdravstveno osebje še naprej odvračalo od želje in zadovoljstva pri delu pri zdravljenju bolnikov, kar je izredno pomembno in kar bolniki občutijo. Tudi zato gredo raje na zdravljenje, če se le da, kjer jim to nudijo. Zdravstveni delavci pa so vedno bolj nezadovoljni, in to je problem, ki ga povzročamo s pretiranim administriranjem. Na drugi strani pa mislim, da bi moralo biti vodilo takšnega zakona, kot je Zakon o pacientovih pravicah, da bi se moral tak zakon ukvarjati predvsem s tem, da bo bolniku dal možnost in priložnost, da se bo lahko odločil, kje, na kakšen način, s kakšnimi podatki bo izbral najboljšega izvajalca. Tistega, pri katerem se želi zdraviti, ki mu zaupa na osnovi nekih podatkov. Tega pa ta zakon ne ureja, kar je po mojem mnenju škoda in slabo, ker se dejansko osredotoča predvsem na to nenormalno stanje, ki smo mu priča. Je pa to nenormalno stanje posledica vsega tistega, kar bi morali z zakonodajo rešiti. Če bi želeli, da bi se tudi javni zavodi obnašali racionalno in dajmo reči bolj prijazno – ne bom rekel odgovorno, ker verjamem, da se večina trudi bolnike korektno in pošteno zdraviti, ampak bolj racionalno in prijazno – do bolnikov, je pa treba verjetno marsikaj spremeniti v zdravstvenem sistemu. Nedvomno način financiranja, ki bi moral nagrajevati ne samo boljše posameznike, ampak tudi boljše institucije. Če ima nekdo več bolnikov, ker je priznan s strani širše javnosti kot zelo dober ali odličen, ker ima odlične strokovnjake, potem verjetno mora biti tudi financiranje temu prilagojeno in ne nazadnje je to dobra spodbuda tistemu, ki je danes slabši, da bo delal drugače. Teh spodbud danes ni. Nikjer. Ne za posameznika, ne za sistem, ne za bolnišnice, ne za zavode. Za nikogar. To je ob pomanjkanju denarja brez dvoma eden ključnih problemov, tudi način razporejanja tega denarja, ki je pač še vedno planski. Težko si predstavljam, da bomo ob tem našem bistvenem problemu, zaradi katerega so tudi ti zakoni potrebni, se pravi čakalne dobe na področju javnega sistema, v kratkem bistveno boljši. Sam dodaten denar ne pomaga, to se je že izkazalo v zadnjem letu. Javni zavodi ga niso uspeli niti izkoristiti do konca. Bojim se, da bodo lahko letos rezultati še slabši. Težko si je predstavljati, da si bo večina teh zavodov, ki se utapljajo v izgubah, vedno večjih, ne vedno manjših, nalagala dodatna bremena, dodatne stroške, več bo plačala glede na sprejete dogovore z zdravniki, zraven pa nima dovolj denarja. To ne bo šlo. Enostavno ne pije vode. V prid temu, da se problema ne bo dalo rešiti, je tudi to, da mi še danes nimamo sprejetih dogovorov z bolnišnicami, kar je grozen problem, ker bolnišnica bi morala že januarja vedeti, koliko pacientov bo lahko pogledala, dokler je sitem tak, kot je, koliko bo za to dobila, na kakšen način bo delala, kakšni so pogoji. In ti pogoji danes za bolnišnice še niso jasni. Se pravi, da bo dogovor sprejet verjetno, ne vem, ali bo zdaj ali bo kasneje, dejstvo je, da bi že zdavnaj moral biti. Ampak to pomeni, da se bodo bolnišnice dejansko začele ukvarjati s čakalnimi dobami po sprejetju dogovorov, vmes bodo dopusti, se pravi, septembra. V zadnjih štirih mesecih pa naj nadoknadijo vse, česar prej niso naredili. Nemogoče. To ne gre. Zato pravim, da smo se tudi tega problema reševanja čakalnih dob verjetno lotili od zadaj – pa ne podcenjujem pomena čakalnih seznamov, ki so en del problema, ampak manjši del problema. Večji del problema zaenkrat ostaja odprt. Zato se bojim, da bomo tudi po sprejetju tega zakona, za katerega smo rekli, da ga vsaj v prvem branju podpiramo, in upamo, da se bo lahko še kaj spremenilo do sprejetja, na koncu dosegli pač to, da čakalne dobe bodo, bo pa vse natančno strokovno zabeleženo. Moje mnenje je seveda, da to ni dovolj. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ivan Prelog, pripravita naj se gospa Irena Grošelj Košnik in mag. Bojana Muršič. Izvolite, gospod Prelog.
Hvala. Pozdrav vsem prisotnim! Zavedati se je treba, da so čakalne dobe v zdravstvu pomembno politično vprašanje v mnogih evropskih državah in Slovenija v tem pogledu ni nobena izjema. Čakalne dobe so sestavni del vsakega zdravstvenega sistema, zlasti v okviru javno zagotovljenega zdravstvenega varstva. Programski cilji SMC in tudi koalicijske zaveze so jasna iztočnica, da mora Vlada delovati v smeri krepitve javnega zdravstva. Na področju čakalnih dob je zato ključno, da se najde način, kako z njimi učinkovito in dolgoročno vzdržno upravljati. Za to, da smo v zdravstvu lahko učinkoviti in da pacientom zagotovimo kakovostno zdravstveno oskrbo, moramo imeti trden mehanizem financiranja, dobro usposobljeno in ustrezno plačano delovno silo, urejeno infrastrukturo in logistiko za zagotavljanje storitev, zanesljive informacije, na podlagi katerih se sprejemajo odločitve in politike na krovnih področjih zdravstvenega resorja. Novela Zakona o pacientovih pravicah posega neposredno na področje pravice spoštovanja pacientovega časa. Ta novela uvaja številne novosti, med drugimi nadzor nad vodenjem čakalnih seznamov, odgovorno osebo za vodenje čakalnih seznamov in doslednost do spoštovanja predvidenih terminov s strani pacientov, vse to z namenom, da se čim bolj optimalno izkoristijo zdravstveni timi v sistemu in da se pacientom omogočijo razumni roki za zdravstveno obravnavo. Bojim se, da idealnega zakona o pacientovih pravicah ne bo nikoli možno ustvariti, vendar predlog zakona pozdravljam in upam, da bo na dolgi rok skrajšal čakalne dobe v zdravstvu in doprinesel k bolj transparentnim upravljanjem s čakalnimi seznami. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Irena Grošelj Košnik, pripravita naj se mag. Bojana Muršič in mag. Julijana Bizjak Mlakar. Izvolite, gospa Košnik.
Hvala, podpredsednik. Spoštovani predstavniki ministrstva in vsi ostali prisotni, kolegice in kolegi! V našem zdravstvu se je v četrt stoletja naložilo mnogo nerešenih resnih zadev in mnogo nas je, ki pravimo, da je zdravstveni sistem postal kar resen bolnik. Pacienti ga seveda čutimo predvsem pri prevelikem deležu nedopustnih čakalnih dob. Poleg tega nam je pacientom pomembna tudi kakovostna in dobro organizirana obravnava. To sta pravzaprav dve ključni stvari, ki se tičeta vseh državljanov. Zakon, ki je pred nami, je seveda del celostnega niza, ki sledi in bo naslovil ti dve ključni zadevi, zato ta zakon pomeni samo en korak k temu, da bo ta sistem postopoma okreval, seveda ta zakon ne pomeni zdravstvene reforme. Meni je v pristopu, kako se je pisal ta zakon, pomembno to, da izhaja iz izkušenj, kakšne so bile težave dosedanjega zakona, ki je bil sprejet v letu 2008, in da izhaja iz pilotnega projekta. V tem projektu so sodelovale bolnišnice Celje, Valdoltra, Izola in zdravstveni domovi Celje, Koper, Idrija, Litija in Piran, seveda kar se tiče boljšega upravljanja čakalnih vrst. Zato ne moremo reči, da so to neke ad hoc rešitve, da stroka ni imela nobenega vpliva, saj temeljijo na praktičnih strokovnih izkušnjah in preučitvah vodenja čakalnih dob. Ta pilot je torej le zagotovil vpliv stroke, zato v tem okviru menim in verjamem, da bodo seznami boljši, da bodo bolj realno odražali vsebino, predvsem kar se tiče strokovne ocene nujnosti storitve, in da bo tudi inšpekcija po tem zakonu dobila ustrezno mesto, ustrezna orodja, ustrezne kadre, da bo lahko to nadzorovala in sankcionirala. Kar se tiče novega vzpostavljanja informacijskega sistema za enotno vodenje čakalnih dob, je zagotovo velika pridobitev, da nam ne bo treba več ugibati, kakšni pravzaprav so dejanski podatki. Kot smo slišali, bodo v letošnjem in v prihodnjem letu zagotovljena tudi dodatna sredstva, 23 milijonov za pripravništvo iz zdravstvene blagajne ter po 18 milijonov za kratkoročne vplive na čakalne dobe. Seveda pa bi bilo pomembno tudi to, da bi bilo vodenje timov in upravljanje bolnišnic bolj kvalitetno in da bi resnično zaživelo dobro timsko delo. Tudi to bi imelo velik vpliv in ob upoštevanju teh dodatnih sredstev bo najbrž tudi imelo vpliv na dodatno organiziranje in dodatne storitve v zdravstvenih timih. Zato bi ob tem poudarila, da bomo v nadaljevanju sprejemanja zakona in ob oblikovanju tega zakona pričakovali tudi boljšo organizacijo zdravstvenih timov ter bolj odgovorno in kakovostno vodenje zavodov. To je še en izziv, na katerega mora ministrstvo nasloviti nadaljnje priprave zdravstvenih sprememb. Ob tej priliki bi omenila še pomisleke glede dodatnih administrativnih ovir. Mislim, da so, ko se uvajajo spremembe, v začetni fazi vedno tudi zapleti in da so vedno tudi normalni odpori zdravstvenega osebja in pacientov do takih sprememb. Normalno je tudi, da se pri taki novi obliki elektronskega naročanja pojavijo takšni odpori, in mislim, da je prav, da je eZdravje, kot ga je pripravilo ministrstvo, predvidevalo, da so možni in stari pristopi in novo elektronsko naročanje, da sta še vedno možna tudi papirnata oblika in telefonsko naročanje, in mislim, da je v tem prehodnem obdobju edino prav, da je tako. Seveda pa je možnost, in to menim, da je treba v nadaljnji obravnavi proučiti, da bi morda bilo osebje z elektronskim naročanjem, z iskanjem ustreznih rešitev za pacienta še dodatno administrativno obremenjeno, kar bi potencialno lahko vplivalo na odnose v zdravstvu, ki so že sedaj med mnogo osebja slabi, kot lahko sledimo, zato bi bilo res treba še dodatno proučiti, kakšne posledice bo imelo administriranje oziroma ali se ga da čim bolj racionalizirati. Všeč so mi tudi rešitve glede odgovornosti nas pacientov, saj menim, da imamo pacienti poleg pravic avtomatsko tudi odgovornosti. Zato pozdravljam, da ta zakon jasno nagovarja našo odgovornost, da pravočasno odpovemo posege, in da tudi nosimo posledice, če tega ne storimo, kajti tukaj ne gre samo za to, da mi nekaj odpovemo, moramo se zavedati, da se za vsak poseg organizira in pripravi celoten zdravniški tim in da ima to velike finančne posledice pa tudi vpliv na podaljšanje čakanja za druge bolnike. Ob tem, ko govorimo o nujnosti nadaljnjih sprememb v zdravstvenem sistemu, bi rada poudarila tudi to, da bi res morali poiskati spodbude za dobre zdravnike, za dobre time, za dobe bolnice in da takšnim timom vedno sledijo tudi pacienti in mora jim slediti tudi denar. Mislim, da bi to lahko vplivalo na veliko boljše odnose med zdravstvenim osebjem, kot smo jim priča danes. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Tomaž Lisec ima postopkovno zahtevo.
Hvala, podpredsednik, za dano besedo. Danes so ključne besede, s katerimi se ukvarjamo že dobre tri ure, čakalne dobe, pacientov čas, stopnja nujnosti in pa stik s pacientom, lahko pa ugotovimo, da je čakalna doba za odgovor ministrice vsaj tri ure, pa je še vedno tiho. Pacientov čas oziroma tudi naš v Državnem zboru bi bil veliko bolj koristno izkoriščen, če bi ministrica v nekem sklopu odgovarjala na vprašanja, ki se danes pojavljajo, kjer so tako razprave pro et contra, in veliko lažje bi bilo naše delo in tudi naše sledenje, če bi dobili vsaj sprotne odgovore, ne pa da tri ure sprašujemo, odgovorov pa ni. Tudi stopnja nujnosti teh odgovorov bi bila verjetno zelo zadovoljiva, če bi ministrica odgovorila, ne pa nas že tri ure puščala v negotovosti. Ne nazadnje, tako kot je pomemben stik s pacientom, je pomemben tudi stik s poslanci in tega, kot rečeno, že tri ure ni. Zato, ministrica, resnično prosim, da v izogib vsem tem argumentom pro et contra bolj ažurno odgovarjate, ne pa da si boste na koncu verjetno vzeli deset minit in na vse odgovorili, kajti verjetno bi bila razprava vsaj eno uro krajša, če bi sproti odgovarjali. Tako pa se pojavljajo isti argumenti za, isti argumenti proti, ista vprašanja, vsi pa čakamo odgovore, tako kot čakajo odgovore tudi verjetno ne samo naši državljani in državljanke, ampak vsi tisti, ki jih ta zdravstveni sistem in te čakalne dobe v Sloveniji zelo zanimajo. Verjetno bodo vsi zelo žalostni, ko bodo zamudili vaših deset minut odgovorov na vse, in verjetno pavšalno. Zato, spoštovani podpredsednik, prosim, da opozorite ministrico, če je morda nevešča tega, da se čim bolj ažurno in pa čim bolj kvalitativno in kvantitativno odziva na naša vprašanja, kajti njeni odgovori bi bili zelo dobrodošli v nadaljnjih obravnavah. Tudi sam si pripravljam vprašanja in verjetno bodo zelo podobna tistim vprašanjem, na katera še nismo dobili odgovora, skratka, tudi moja razprava bi bila krajša, če bi bila ministrica bolj ažurna in bolj v stiku s poslanci in državljani. Hvala.
Hvala lepa. Gospa ministrica vas je seveda slišala. Besedo ima mag. Bojana Muršič, pripravita naj se mag. Julijana Bizjak Mlakar in gospod Tomaž Lisec. Izvolite, mag. Bojana Muršič.
Hvala lepa za besedo. Časa imam zelo malo, zato želim izpostaviti zgolj to. Moja ključna želja pri zakonu je, da bi skrajšali čakalne dobe, vendar vemo, da ta zakon tega ne prinaša, zato si na drugi strani želim, da bi bili vsi pacienti ne glede na njihov gmotni položaj obravnavani v razumnem času, kakovostno, kvalitetno in transparentno. Za to mora zakon seveda izhajati iz potreb pacienta. Moj predlog pa sledi tudi temu, da bi bila najdaljša dopustna čakalna doba s stopnjo nujnosti redno najdlje 3 mesece, tako kot je bilo v prvotnem zakonu, ki je bil usklajevan. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Julijana Bizjak Mlakar, nato sta na vrsti še gospod Tomaž Lisec in gospod Branko Zorman. Izvolite, mag. Julijana Bizjak Mlakar.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica, spoštovani poslanke, poslanci in drugi prisotni! Prepričana sem, da bi se lahko ob prebiranju ciljev novele Zakona o pacientovih pravicah o zdravstvu manj poučen poslanec vsebine lahko le razveselil. V predlogu novele zakona so zapisani cilji, kot so ureditev dostopnosti pacientov do zdravljenja, ureditev nadzora na področju zagotavljanja pravic pacientov in zagotovitev kakovostne in varne oskrbe pacientov. Vse to res potrebujemo, žal pa se samo z zapisom ciljev v novelo zakona le-teh še ne da v celoti uresničiti. Novela bo prispevala k večji preglednosti postopkov in h krepitvi nadzora nad čakalnimi seznami v zdravstvu, saj so se doslej, kot lahko beremo v noveli zakona, nekateri bogovi v belem požvižgali na pravila vodenja čakalnih vrst in na druge zahteve zdravstvene politike. Marsikaj v noveli zakona ni ustrezno rešeno, na kar so opozorili tudi nekateri moji poslanski kolegi, bistvenih rešitev na področju čakalnih vrst pa novela zakona ne more prinesti, saj bi bilo treba za ta namen najprej odpraviti vzroke manj kakovostnega delovanja zdravstvenega sistema. Novela zakona torej žal ne bo – ne glede na lepe želje, zapisane v ciljih zakona – prispevala k bistvenemu zmanjšanju čakalnih dob, boljšemu dostopu do zdravljenja ali k bistveno večji kakovosti zdravstvene obravnave. Če bi ministrstvo želelo izboljšati kakovost in varnost zdravstvene obravnave, bi moralo najprej zagotoviti standarde kakovosti in zagotoviti učinkovit nadzor nad izvajalci zdravstvenih storitev. Za slednje bi se morala Zdravniški zbornici odvzeti pooblastila za izvajanje strokovnega nadzora in javna sredstva ter pooblastila prenesti na neodvisno institucijo. Zdravniška zbornica je namreč ustanovljena s ciljem varovanja interesov zdravnikov, zato ne bo nikoli sposobna učinkovito izvajati strokovnega nadzora. Ker pa ministrstvo ni zagotovilo standardov kakovosti in ker se ministrstvo noče ali ne upa lotiti odprave neupravičenih privilegijev Zdravniške zbornice, ne more pričakovati boljših rezultatov na področju kakovosti zdravljenja in varnosti pacientov. Ko ministrstvo govori o reševanju problema dostopa do zdravljenja, najprej spregleda paciente, tiste slovenske državljane, ki jih je sistem izvrgel, ki danes zaradi svojega slabega ekonomskega oziroma socialnega položaja in birokratskih postopkov Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije sploh nimajo pravice, da bi se lahko postavili v čakalno vrsto v javnem zdravstvu. Kaj pa je s pravicami do zdravljenja teh državljanov? Ministrstvo si zatiska oči pred težavami, zaradi katerih ljudje nimajo dostopa do zdravljenja, in pred problemi, zaradi katerih so se čakalne vrste pred petimi leti drastično podaljšale in se od tedaj le še podaljšujejo. Zdravstvena politika skuša predvsem ugajati željam zdravnikov, tistih, ki v zdravstvu iščejo dobičke, zahtevajo uveljavitev svobodne gospodarske pobude zase, pa četudi je to v nasprotju s socialno pravično državo, v nasprotju z evropskimi vrednotami na področju zdravstva in čeprav to poteka na račun zdravja ljudi. Duh pohlepa je tako ušel iz steklenice. Tako ustvarjen skomercializiran in sprivatiziran zdravstveni sistem je v zdravstvo vnesel vrsto nasprotij interesov, ki spodbujajo anomalije v zdravstvu, korupcijo, preskakovanje čakalnih vrst, umetno ustvarjanje dolgih čakalnih vrst in javno zdravstvo spodkopavajo ter ga delajo manj učinkovitega. Tak sistem spodbuja oziroma nagrajuje ustvarjanje dolgih čakalnih vrst v zdravstvu. Če se te anomalije ne odstranijo, se ne more pričakovati skrajšanja čakalnih vrst, za čiščenje čakalnih seznamov pa res ne potrebujemo novele zakona. Nesmiselno in tvegano za kakovost in varnost bolnikov je tudi z novelo zakona prenašati nekatere povsem strokovne odločitve v zdravstvu na poslance, na politiko. Upam, da se bodo tekom postopka spremenile tiste vsebine novele zakona, ki niso dobre za bolnike. Novela zakona dokazuje predvsem nemoč in nepripravljenost zdravstvene politike, da bi se lotila odprave številnih anomalij v zdravstvu, ki podaljšujejo tudi čakalne vrste. Namesto potrebnih sprememb v zdravstvu se ministrstvo loteva gasilskih akcij, s katerimi se želi prepričati državljane, da so rešitve blizu. Dejansko pa tovrstne gasilske akcije ne morejo prinesti rešitev nakopičenih problemov, ki botrujejo tudi predolgim čakalnim vrstam. Eden pomembnejših razlogov za dolge čakalne vrste je zagotovo slaba organizacija zdravstva, saj si zaradi svetih krav v zdravstvu odgovorni ne upajo urediti niti beleženja delovnega časa zdravstvenega osebja, kaj šele prepovedati zaslužkarske izlete javnih uslužbencev v javnim zavodom konkurenčna zasebna podjetja. Prav tako si ne upajo odstraniti s položaja tistih oseb, ki s svojim slabim delom ali izkoriščanjem slabosti sistema prispevajo k slabši kakovosti zdravljenja, k slabši varnosti pacientov in k slabšemu javnemu zdravstvu. Prav tako bi odgovorna zdravstvena politika zahtevala, da javni zavodi za odpravo čakalnih vrst organizirajo delo v dveh ali treh izmenah in koristijo operacijske dvorane tudi popoldne, zvečer in ponoči, v letnem času in pred novim letom, kadrovsko načrtovanje pa bi vzela iz rok Zdravniške zbornice. Ministrstvo tega ni naredilo. Če bi se želele skrajšati čakalne dobe, bi moralo ministrstvo zagotoviti, da bi osnovno javno zdravstvo, zdravniki in koncesionarji v osnovnem zdravstvu dosledno opravljali naloge vratarjev pri vstopu pacientov na sekundarno zdravstveno raven. To pomeni, da bi morali pošiljati paciente na sekundarni nivo le v utemeljenih primerih. Zabeleženo je namreč dolgoletno drastično povečevanje napotovanja na sekundarni nivo zdravstva, ki služi tudi temu, da se stroški zdravljenja prevalijo s primarnega na sekundarni nivo zdravstva, več denarja pa na ta način ostane tudi v žepih zasebnih profitnih podjetij. Kot vemo, so zdravstvene storitve v bolnišnicah bistveno držaje kot v osnovnem zdravstvu. Nepotrebno napotovanje na sekundarno zdravstveno raven nepotrebno povečuje stroške javnega zdravstvenega sistema. Ker primarno zdravstvo nalog vratarjev ne opravlja zadovoljivo, imamo bistveno dražje javno zdravstvo, visoko specializirani zdravniki v bolnišnicah pa so zasuti tudi z nepotrebnim delom in čakalne vrste se podaljšujejo. Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije in ministrstvo teh pojavov nista niti analizirala, kaj šele, da bi sprožila ustrezne postopke nadzorov, ukrepe in tovrstna oškodovanja preprečila. Prav tako ministrstvo in Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije v vseh teh letih nista ustrezno uredila plačevanja zdravstvenih storitev, s čimer silita javne zavode v izgubo. Zasebni izvajalci dobijo plačano vsako storitev in prevzemajo predvsem bolje plačane storitve. Zdravniki iz javnih zavodov so za zasebnike poceni delovna sila, saj stroške njihovega izobraževanja krije država, dopuste in druge pravice iz dela ter strokovna usposabljanja pa krijejo javni zavodi. Javni zavodi tudi ne dobijo plačanih vseh zdravstvenih storitev in morajo opravljati tudi slabše plačane zdravstvene storitve. Kljub obljubi o razmejitvi izvajanja javne in zasebne zdravstvene dejavnosti v koalicijski pogodbi se razmejitev med javnim in zasebnim ni izvedla. Prav tako se niso upoštevala opozorila Komisije za preprečevanje korupcije o obstoju nasprotij interesov zaradi hkratnega opravljanja dela v javni službi in izven nje, kar povečuje korupcijska tveganja. Številni zdravniki v javnem zdravstvu imajo enega ali več espejev ali deoojev, v katerih izvajajo zasebno zdravstveno dejavnost in se pehajo za zaslužki izven javnih zavodov, v javni službi pa hranijo fizično moč za popoldansko ali večerno delo v zasebnih zdravstvenih podjetjih. Omogočajo se torej dvoživkarstvo z vsemi zlorabami časa v javni službi, odnašanje materialov iz javnih zavodov v zasebne ordinacije, ustvarjanje umetnih čakalnih vrst v javni službi, da bi se ustvarjalo večje zaslužke v svoji privatni ordinaciji, in preskakovanje čakalnih vrst iz nezdravstvenih razlogov. Tudi zato se podaljšujejo čakalne vrste v javnem zdravstvu. Javni zdravstveni sistem je torej izpostavljen tveganju korupcije, izgubi finančnih sredstev, slabšanju učinkovitosti zdravstvenega sistema ter posledično večanju neenakosti v zdravju ljudi. Spoštovana gospa ministrica, za odpravo predolgih čakalnih vrst se je treba spoprijeti z realnimi problemi, o katerih sem danes govorila, torej z anomalijami, ki ogrožajo javno zdravstvo, hkrati pa pomembno dvigniti sredstva za javno zdravstvo, da bodo javni zdravstveni zavodi sposobni zdravstvene storitve tudi opraviti. Predlagam vam, da to storite. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Tomaž Lisec, pripravi naj se gospod Branko Zorman.
Najlepša hvala, podpredsednik, za dano besedo. Spoštovana ministrica s kolegicami, kolegi, kolegice, vsem en lep pozdrav! Z zanimanjem spremljam današnjo sejo. Predvsem z zanimanjem poslušam koalicijske partnerje, ki imajo še veliko več vprašanj, kot pa mi s strani opozicije, pa sem sam pričakoval, da bo pri tako pomembnem zakonu ministrica z vsemi relevantnimi vprašanji poslance koalicije seznanila na enem, dveh, če je treba tudi treh ali več koalicijskih sestankih, in da bo ta seja le kratek uvod v želje in zahteve opozicije, koalicija pa je enotna. Pa vidimo, da so koalicijska usklajevanja bila ali slaba ali pa jih sploh ni bilo. To ni problem samo za koalicijo, ampak je problem za vse nas, ki se tu in tam soočamo s slovenskim zdravstvenim sistemom. Vsi, ki se soočamo s slovenskim zdravstvenim sistemom, pa naj bo to na primarni, sekundarni ali na terciarni ravni in ne glede na to, ali v javni mreži ali pri koncesionarju ali pa pri privatniku, imamo eno željo. Da se po 3 letih velikih besed ministrice sistemsko lotimo vseh odprtih vprašanj na področju zdravstva. Predhodnica je veliko govorila ne samo o čakalnih vrstah, tudi o klientelizmu in korupciji, in od vsega, kar je bilo v 3 letih obljubljeno, imamo tukaj neko nesistemsko rešitev, ne samo po mnenju nas v Poslanski skupini SDS, predvsem po mnenju tistih, ki so dali veliko pripomb, preko 50 deležnikov naj bi upalo na posluh ministrice, najprej rabimo osnovni sistemski zakon, zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Pa se o tem zakonu že govori, govori, govori, pred nami so tako imenovane parlamentarne, predvsem pa druge počitnice, ko bodo uradniki končno zadihali, ker jim poslanci ne bomo več težili, potem bo jesen, ki pa bo že zelo nizek start v pripravah na predčasne oziroma tudi redne volitve. Zakaj sem poudaril sistemskost? Ker ravno pri tej vladi vseskozi poslušamo: sistemska zakonodaja, sistemska zakonodaja, sistemska zakonodaja [[…]]Dobivamo pa popolnoma nesistemske rešitve. Tudi ta zakon je le nek izvedbeni plan, ki bi moral biti posledica nekega drugega akta, če pa bi želeli govoriti o reformi, o kateri tako veliko govorite, pa bi bilo prav, da bi na eno sejo Državnega zbora prinesli ta zakon, Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, pa morda še kakšen drugi zakon. In bi lahko v tem sklopu splošne razprave govorili o vsem skupaj. Tako pa imamo ne samo pri tem zakonu, tudi pri ostalih zakonih, ki so nekje v predalih ali pa prehajajo med uradniki s klopi na klopi, ogromno vprašanj, odgovorov pa čedalje manj. Kot sem že prej rekel, danes govorimo o čakalnih dobah, pa bom šel potem kasneje po samih členih, kjer bom skušal dokazati, da sicer ministrstvo lepo napiše tiste osnovne cilje, razloge in pa namene, ki so potrebni za sprejetje tega zakona, ampak ko preberemo člene, imamo pa ogromno več vprašanj, kot pa nam jih te splošne floskule, jaz jim pravim piar pristopni projektni sistem reševanja slovenskega zdravstvenega sistema, ponujajo. Če se spomnimo samo na to, koliko denarja je v tem mandatu ministrica že dala za skrajševanje čakalnih vrst, potem pa se srečujemo z radijskimi nagradnimi igrami, ko ljudje jokajoč klicarijo in upajo, da če jih že ministrstvo in zdravstveni sistem ne poslušata, jih morda posluša kakšna zavarovalnica. Tudi o tem je bilo danes premalo govora, ali želimo samo neko močno ZZZS ali in na kakšen način želimo sodelovanje tudi pri odpravljanju čakalnih vrst na vseh ravneh tudi ostalih zavarovalnic. Premalo je bilo govora, kaj bo ne samo s povečanjem pravic pacientov – oziroma na tej strani vprašanje ministrici, ali lahko potrdi, zagotovi, da po sprejetju tega zakona, ki bo kljub koalicijskim razpokam očitno slej ali prej zaživel, ne bo prišlo do zmanjšanja pravic pacientov, predvsem pa da ne bo prišlo do povečanja čakalnih vrst. Kajti kot že rečeno, kar nekaj milijonov je že ministrstvo dalo za odpravljanje čakalnih vrst, pa nekega konkretnega učinka ni, razen tu in tam se je kakšna malenkost skrajšala, na drugih področjih pa se čakalne dobe povečujejo. Če bo isto mantro imel tudi ta zakon, torej da se bo na kakšnem segmentu pri kakšni operaciji za kakšen teden zmanjšala čakalna dobra, na treh drugih področjih pa povečala, nismo naredili nič. Naslednja stvar, ki me zelo zanima in se kar nekaj časa vrti, je glede finančnih posledic tega zakona. Tukaj piše, da je edina finančna posledica zaposlitev štirih inšpektorjev oziroma finančna sredstva v višini 144 tisoč evrov, ki pa se bodo zagotavljala neposredno iz proračuna Republike Slovenije, in kot rečeno se bodo zagotovila za leto 2018. Če bi v Poslanski skupini SDS napisali zakon, kjer bi zapisali, citiram: »Finančna sredstva na proračunski postavki za leto 2018 bodo zagotovljena,« bi dobili rdeč karton s strani predsednika Državnega zbora in bi rekli, da zakon ne izpolnjuje tistega dela, ki se imenuje navedba, da so sredstva za izvajanje zakona oziroma finančne posledice predloga zakona zagotovljene in zakon ne more veljati. Naslednja stvar, šel bom malo po členih, ki bodo, upam da, vplivali na to, da lahko dokument v preambulah, torej v uvodu, marsikaj zdrži, potem pa ga konkretni zapis členov negira, na žalost pa ga bo verjetno še bolj negiralo samo delovanje v praksi. Zapisal sem si nekaj členov. Na primer nov 4. člen, ki spreminja spoštovanje pacientovega časa: »Pacient ima pravico, da se njegov čas spoštuje.« Lepo se sliši, ampak kaj to v praksi pomeni? Ali se bo spoštovalo, če bo Janez Novak, ki bo sedaj po zakonu lahko čakal samo pol ure, čakal eno uro, dve uri, ne samo zaradi tega zakona, ampak zaradi praktičnih zadev, ki se dogajajo tako na primarni kot na sekundarni ravni, ko je premalo zdravnikov in je zdravnik dežuren, pride do neke nujne situacije in potem čaka tri, štiri ure? Ali se bo lahko pacient pritožil in komu, če bo rekel, da se določbe Zakona o pacientovih pravicah pri njem ne spoštujejo? Kajti zakon mu zagotavlja, citiram: »Pacient ima pravico, da se njegov čas spoštuje.« Naslednja stvar, čakalni čas: »Izvajalec zdravstvene dejavnosti v mreži izvajalcev javne zdravstvene službe zagotovi, da je delo organizirano tako, da je čakalni čas čim krajši oziroma ne presega 30 minut.« Jaz upam, spoštovani predstavniki ministrstva, da ste tudi kdaj osebno šli h kakšnemu zdravniku pa čakali v čakalnici in z ljudmi v čakalnici, torej s pacienti, razglabljali o tem, da mora izvajalec zdravstvene dejavnosti zagotoviti, da bo čakalni čas čim krajši, kar je neka floskula. Za enega pacienta je lahko kratko 5 minut, pa je lahko problematično, za enega pa tudi pol ure. Ker tukaj ste zapisali »ne presega 30 minut«. Ste govorili z direktorji bolnišnic, zdravstvenih domov, ali bodo lahko to uredili? Ne bodo uredili! Pa lahko greste do vseh direktorjev zdravstvenih domov, ne samo tistih štirih ali osmih, ki imajo celo pozitivno finančno stanje, predvsem pa do tistih, ki so v minusu, in bodo rekli, da tega ne bodo mogli urediti. Ne oni kot odgovorne osebe, pravne osebe ne zdravniki. Naslednja stvar je stopnja nujnosti. Velikokrat se v svoji poslanski pisarni srečam z ljudmi, ki rečejo, kaj jim pomaga napotnica, kjer piše nujno ali pa hitro, ker se potem itak v 75 % zadeve izjalovijo. In sedaj smo prišli do nekega piarovskega projekta, ki se imenuje zelo hitro. Verjetno bomo čez pol leta zopet ugotavljali, da bodo ljudje preko radijskih oddaj deležni tombole, ko bodo lahko šli mimo vsaj v tem času, ki se imenuje zelo hitro. Še nekaj glede birokracije. Ta zakon de facto povečuje stopnjo birokratskih in administrativnih ovir tudi na področju zdravstva. Če samo pogledamo, na čakalnem seznamu se vodijo naslednji podatki, direktorji zdravstvenih domov, bolnišnic, zdravniki se križajo, tako so tudi meni povedali, pa me zanima, če se s tem strinja oziroma to potrjuje tudi ministrstvo. Da zaključim, ta zakon je [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Besedo ima gospod Branko Zorman.
Hvala, gospod predsedujoči. Danes smo priča prvi obravnavi novele Zakona o pacientovih pravicah, katere predlagatelj je Vlada. Odprli ste kar nekaj vprašanj v zvezi s tem zakonom, nanje bo v nadaljevanju seveda odgovorjeno. Ogromno pa je bilo tudi govorjenja o vsem drugem v zdravstvu, samo o vsebini tega zakona ne. Seveda je vsaka tema, ki se tiče zdravstva, lahko povod za to, da se pogovarjamo o vseh težavah, ki so na tem področju, ampak danes imamo prvo obravnavo tega zakona pa bi bilo fino, da se tega tudi držimo. Glede na to, da sem zadnji razpravljavec, za mano je pa na vrsti samo še ministrstvo, bom svojo razpravo s tem tudi končal in dal končno možnost ministrstvu, da vam vsem odgovori na vse nejasnosti, ki ste jih izpostavili, in da ovrže tiste trditve, ki niso bile pravilne, ker nima smisla, da se ponavljamo, da jaz zdaj seciram vse vaše izrečene trditve, potem pa ministrstvo ponovno od A do Ž. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del razprave, v katerem dobi besedo gospa Milojka Kolar Celarc, ministrica za zdravje. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani poslanke in poslanci, spoštovani podpredsednik Državnega zbora! Najprej bom odgovorila po vsebinskih sklopih vseh razpravljavcev, ki so razpravljali v splošni razpravi novele Zakona o pacientovih pravicah, potem pa bom odgovorila na nekatere konkretne pripombe, nerazumevanja ali pa tudi v enem delu zavestno zavajanje, kar je prav, da razčistimo in povemo. Najprej, kaj so razlogi za čakalne dobe. Večkrat sem že povedala, da jih poznajo praktično vsi zdravstveni sistemi, pa naj bodo pretežno financirani iz javnih sredstev javnih ali pa tudi zasebnih sistemov. Razlogi so zelo različni in tudi čakalne dobe so zelo kompleksne in zahtevne zadeve, zato se jih seveda enostavno, sploh pa ne z novelo zakona, ne da odpraviti oziroma rešiti, kar sem vsekakor tudi že večkrat povedala. Cilj in namen tega zakona ni skrajševanje čakalnih dob, ampak o tem, kaj so cilji in nameni tega zakona, malo kasneje. Čakalne dobe so posledica na prvem mestu demografskih sprememb, staranja prebivalstva, novih bolezni, na drugi strani so posledica naše večje ozaveščenosti, tudi zahtevnosti po kakovostni zdravstveni oskrbi, potem so seveda posledica pomanjkanja kadrov in pomanjkanja denarnih sredstev ter so posledica, če hočete, tudi pasivne medicine, pa naj bo to bodisi zaradi preobremenjenosti bodisi zaradi premalo znanja, pa tudi, če hočete, bele stavke zdravnikov družinske medicine. Vse to so izzivi, na katere v preteklosti v celotnem obdobju samostojne Slovenije ni bilo odgovorov, niti kot interventni ukrepi niti kot sistemske rešitve. Izkušnje drugih držav kažejo, da samo z interventnimi ukrepi z dodajanjem finančnih injekcij ne bomo – in nikjer v nobeni državi, pa tudi pri nas ne in jaz si zaradi tega ne delam utvar – rešili ali pa odpravili čakalnih dob. Bomo pa z interventnimi ukrepi skrajšali tiste čakalne dobe, kjer je prekomerno čakanje, ki ima lahko za posledico poslabšanje zdravstvenega stanja ali slabšo mobilnost slovenskih prebivalcev. Zaradi tega smo se na ministrstvu že zelo v začetku mojega mandata lotili tega problema z dveh vidikov. Eno je kot interventni ukrep, za katerega veste, da že drugo leto izvajamo enkratni dodatni program, leta 2017 z dodatnim denarjem, v zvezi s katerim vam bom o nekaj dobrih rezultatih, ki jih Slovenija še ni imela na skrajšanju, povedala kasneje, pa še en grafikon vam bom pokazala, kako velik dodatni pripad napotnic je recimo na endoprotezo kolena od 1. januarja letos do 1. maja. In s sistemskega vidika. En del tega, kako bomo boljše uredili, oblikovali in upravljali čakalne sezname s čakalnimi dobami, je tudi ta novela Zakona o pacientovih pravicah. Mislim, da ni bilo veliko razpravljavcev, ki so povedali, kaj ta zakon prinese tudi dobrega za paciente, saj je vendar novela Zakona o pacientovih pravicah. Seveda pa prinese na drugi strani tudi nekaj obveznosti. Bom povedala zakaj, zaradi tega, ker je korektno do vseh čakajočih na seznamu in do izvajalcev zdravstvenih dejavnosti, zdravstvenih delavcev, da je najmanj, kar je, če nekdo ne more priti na poseg ali pa na specialistični pregled, da dovolj časa pred tem to sporoči. Kaj se danes dogaja v praksi? Dogaja se, da recimo celotne ekipe čakajo celo na operacije, pa ljudi enostavno ni. To vedo povedati mnogi strokovni direktorji bolnišnic, o podatkih lahko tudi kasneje oziroma je bilo tudi že večkrat povedano. Zakaj? Zaradi tega, ker bomo dali s tem možnost, da bo zdravstveno osebje pravočasno prvega čakajočega, naslednjega na seznamu, poklicalo in mu ponudilo ta prosti termin za to, da pride na poseg, kar seveda danes ni možno. Torej, cilj zakona je zagotavljanje transparentnosti boljšega upravljanja seznamov, ureditev celostnega in ustreznega nadzora pri zagotavljanju pacientovih pravic in obveznosti. Kajti vemo, da smo v tem predlogu dopolnili prekrškovne določbe in uvedli inšpekcijski nadzor nad celotnim zakonom, česar danes ni v obstoječem zakonu, za katerega vemo, da je stopil v veljavo leta 2008. Naslednji zelo pomemben cilj tega zakona pa je zagotovitev kakovostne, primerne in varne zdravstvene obravnave. Naj vam povem, o tem malo kasneje, da prvič v zgodovini samostojne Slovenije uvajamo kazalnike kakovosti tega enkratnega dodatnega programa za skrajševanje čakalnih dob, bom povedala, katere. Med drugim delovna skupina dela že kar dolgo časa na pripravi, izhodiščih zakona o kakovosti in varnosti, kjer bo vzpostavljen ustrezni organ, ki bo spremljal kakovost zdravstvenih storitev in varnost. Seveda tudi prvič, ker se na žalost nobena od vlad v Sloveniji teh zadev ni lotila, pa še marsičesa drugega ne, zdaj pa vse strelice in topovi padajo na to vlado. Kaj pa prinaša dobrega za paciente? Ker mislim, da je prav, da se sliši in pove. Predvsem, da je osredotočen na pacienta in na njegovo celostno obravnavo, da bodo krajši čakalni časi. Že danes imajo dobro organizirani izvajalci zdravstvene dejavnosti tako urejeno, da ljudje čakajo v ambulanti po 15 minut. Imamo primere dobre prakse predvsem v zdravstvenih domovih, to vam lahko povem iz svojih izkušenj pa tudi od mnogih kolegov, seveda če je organizacija in če ni kakšnih nujnih primerov. Glede naročanja, s strani več razpravljavcev je bilo izpostavljeno, kaj pomenita eNaročanje pa eNapotnica. Tukaj je bilo dejansko res manipuliranje in zloraba. Žal mi je, da gospe Godec ni tu, ker je že drugič v tem parlamentu pokazala bel papir namesto zelene napotnice in dejala, v čem pa je tukaj racionalizacija oziroma e-naročanje, če je namesto zelene napotnice dobila bel papir s številko oziroma kodo, preko katere se lahko naroči vsak od doma preko računalnika. Žal pa seveda ni povedala, da je, ko je to dobila – ali oseba, ki je to dobila – verjetno povedala zdravstvenemu osebju v zdravstvenem domu, da se bo sama naročila, kajti sicer bi ji zdravstveno osebje, kar ni nujno, da je zdravnik, ali pa info točke, ki so vzpostavljene v zdravstvenih domovih, pomagalo in to naročilo. To povem in poudarjam zaradi tega, ker je to dejansko zavajanje javnosti. Mogoče še nekaj podatkov, kako poteka. Zadnji podatki kažejo, da se uspešno navajamo na e-napotnice in smo jih zdaj po zadnjih podatkih izdali že 10 tisoč 100 na dan, v mesecu maju, tako da je, bom rekla, dosti dober odstotek, kako te zadeve tečejo. Veste pa, da kadar spreminjate v celoti ta sistem, so vedno določene operativne težave. Lahko vam iz lastnih izkušenj povem, da družinski zdravnik, ki je že do zdaj uporabljal računalnik, si priskrbel digitalno potrdilo – to je narejeno zelo hitro. Sedela sem zraven svoje družinske zdravnice, ki jo moram pohvaliti, ker je bila ena prvih, in je rekla, da to seveda ni problem, tudi program je zelo prijazen. Tistim, ki so že do zdaj uporabljali računalnike, to ne predstavlja nobene težave, in to ne pomeni, kot je bilo ogromno očitkov, da administriranje, birokratske ovire na kaj uvajamo. Če imamo za primerjavo drugi svet, razvite države, tukaj nismo dojemljivi za te zadeve. Mimogrede, pri teh administrativnih bremenih, o katerih so vsi govorili, da so, 9 postavk od 23 ni treba vsakokrat izpolnjevati, številne se generirajo avtomatično. Res pa je, da bodo vse zadeve zelo transparentne. Zelo transparentne bodo, ker se pove šifra zdravnika, šifra pacienta, koliko je kdo napotnic napisal, kam je napotil, odpustno pismo, izvidi, tako da bo zdravstveno osebje, tisto, ki ima pooblastila, v bistvu vedelo za zdravljenje in imelo tako imenovani e-karton na pregled, s čimer bo seveda pripomoglo tudi k optimalnejši preskrbi oziroma storitvi vseh pacientov. Tako da tistim, ki govorijo, da je to dodatno administrativno breme za izvajalce, moram povedati, da je v enem delu celo manjše administrativno breme, recimo ker vemo, da se telefonsko naročanje zmanjšuje s 4 na 2 uri dnevno, ker želimo pospešiti uporabo drugih načinov naročanja. Potem je dana možnost – kar danes ni dana možnost – črtanja iz čakalnega seznama, zakon definira, v katerih primerih. Večkrat sem že povedala, kar je pokazal pilotni projekt, da imamo danes v čakalnih seznamih v excelovih tabelah na čas ljudi, ki se ali še niso odločili, da bodo prišli na poseg, ali pa jim zdravstveno stanje ne omogoča, da bi v nekem doglednem času prišli na poseg, ampak so na čakalnem seznamu in jih seveda, ker ni zakonske možnosti, ne moremo prerazporediti na nek drug ali vmesni čakalni seznam. Zaradi tega uvajamo tudi nekaj obveznosti nas vseh kot pacientov, da bomo tudi s tega vidika imeli spoštovanje in odnos do zdravstvenih delavcev, ne da se zgodi, kot je bil primer v eni bolnišnici nedolgo tega, da je bilo pet oseb poklicanih na ambulanto za kolonoskopijo, prišel ni nihče, opravičil se ni nihče, cela zdravstvena ekipa, tim pa je čakal in praktično niso mogli zapolniti termina. Tudi to je, bi rekla, realnost. In s tem bo omogočeno, da bodo izvajalci življenjsko prenaročali in imeli dovolj časa, da pokličejo vsakega naslednjega. Glede usklajevanja. Usklajevanje je potekalo od novembra 2016, bila so v javni razpravi najprej izhodišča, potem je bila priprava predlogov zakona pa koalicijsko usklajevanje, usklajevanje z Varuhom človekovih pravic, Ekonomsko-socialnim svetom, z zbornicami, strokovnimi združenji, sindikati, s strokovnimi organi, organizacijami s področja zdravstva, z nevladnimi organizacijami, dodatni sestanki z zobozdravniki, ortodonti, psihiatri, pedopsihiatri, kliničnimi psihologi. V delovni skupini pri pripravi te novele zakona so bili zastopani predstavniki praktično vseh interesnih skupin, Zavod za zdravstveno zavarovanje, Nacionalni inštitut, Združenje zavodov, Zdravniška zbornica, zdravstveni domovi, komisija za medicinsko etiko, zastopnice pacientovih pravic in tako naprej. Težko bi torej rekla, da sprejemam takšne očitke, da ni bilo usklajeno. Res pa je, kar je gospa Godec omenjala, naj ji odgovorim, da smo glede tega, glede na to, da je novela, da ni nov zakon, omejeni tudi s številom, koliko člen spreminjamo. In naj ji še odgovorim v zvezi z drugostopenjsko komisijo za varstvo pacientovih pravic, da Ministrstvo za zdravje že zagotavlja administrativno pomoč tej komisiji, da lahko normalno opravlja svoje delo. Glede financiranja in nekaj konkretnih rezultatov je vseeno treba povedati, ker je bilo omenjeno, da smo dobili 300 milijonov dodatnega denarja. Mi smo dobili podatke, nekaj, kar je treba povedati, zdravstveni resor sem prevzela, ko so bile akumulirane izgube bolnišnic 135 milijonov evrov, se pravi ob začetku mandata. Ne bom se spuščala, kaj so bili razlogi, kako. V teh letih, če gledamo celotno obdobje, ker je bilo povedano, koliko dodatnega denarja je šlo v bolnišnice in koliko ga ni šlo, naj povem, da se je v obdobju od leta 2008 do leta 2015 obseg izvedenega programa samo v bolnišnicah za specialistično ambulantno dejavnost povečal za 26 % in da kar pomemben del tega praktično ni bil sfinanciran s strani zavoda in da so se bolnišnične obravnave, vključno z enodnevnim hospitalom, povečale za 12 %. Če gremo pogledat, koliko je bilo pa dejansko dodatnega denarja, ki je šel v bolnišnice, od leta 2013 do 2017 je šlo 144 milijonov za zdravstvene storitve, vsega skupaj je bilo 251 milijonov povečanja, od 2013 do 2017. Od tega naj povem, da je dejansko šlo 75 milijonov za povečanje nadomestil bolniške, kar je 31-odstotno povečanje, in samo 8 % je šlo za povečanje zdravstvenih storitev. Da ne govorimo o tem, za koliko so bile po ZUJF znižane cene zdravstvenih storitev. Torej, imamo škarje, razkorak – zdravstvene storitve takole gor, cene, plačila, denar pa takole in tole je zdaj ta gap ali pa, če hočete, luknja. Pripisuje se, da je to naredila vsa vlada v mojem mandatu, kjer se maksimalno trudimo, da rešujemo zadeve z enkratnimi programi pa tudi s sistemskega vidika. Mimogrede, tudi odgovor, omenjeni so bili spet stenti, znižanje materialnih stroškov. Samo en podatek bom navedla, v celotnih zdravstvenih izdatkih predstavljajo izdatki za stente od 2 do 3 milijone evrov. Se strinjam, da je povsod treba skrbno obračati denar in nabavljati po pošteni ceni, ampak kaj je od 2 do 3 milijone v vseh zdravstvenih izdatkih? Pa kljub temu smo spet prvič v samostojni Sloveniji pripravili medicinske strokovne standarde za nabavo stentov in znižali ceno na, če se ne motim, 202 evra. Prvič v zgodovini. Ampak povem vam red velikosti, ker je toliko govorjenja. Da pa smo seveda tudi prvič uspeli narediti skupna javna naročila za zdravila, da vam ne bom naštevala vsega, podpisala sem teden, dva nazaj okvirne programe za nabavo za praktično celotno porabo zdravil v bolnišnicah, pa da ne govorim za igle pa plenice, ki so tudi v zaključku. Samo toliko o tem. Še nekaj o tem, veste, o tujih svetovalcih, tujih priporočilih in o teh zadevah se pač težko uskladiš za nekoga, ki zagovarja popolnoma drug koncept. Ne bom omenjala ZDA pa koliko prebivalcev ZDA je brez zdravstvenega varstva, bom pa še enkrat ponovila podatke, ki so jih objavile ZDA po 25-letni raziskavi kakovosti in dostopnosti do zdravstvenih storitev. Slovenijo so uvrstili na zavidljivo 18. mesto med 192. državami sveta, po 25-letih raziskovanj. ZDA pa celo Velika Britanija so daleč za nami, tukaj pa poslušamo, da je vse narobe, da je vse [[…]]Toliko o teh raznih zadevah. Tudi še gospodu Horvatu, cenjenemu poslancu, bom odgovorila. Dejali ste, da ministrica ne pusti delati nekemu uspešnemu zasebnemu zdravniku, preprečuje [[…]]Vsak, ki dobi dovoljenje za opravljanje zdravstvene dejavnosti, lahko to zdravstveno dejavnost opravlja. Druga zgodba pa je, iz katerega vira je financiran. Žal je tako, da je težnja, da bi se vsi nekako priklopili na javna sredstva. Pa saj v tem ni težave, ampak če se priklopijo na javna sredstva, potem je seveda treba igrati in delovati, poslovati po pravilih za javna sredstva. Ne moremo pa zagovarjati sistema, da nekdo posluje, deluje z javnimi sredstvi po pravilih Zakona o gospodarskih družbah. Tudi zakonodajne službe in celo sodbe evropskih sodišč govorijo o tem, da to ne more biti. Če posluje zasebnik z javnimi sredstvi, potem je treba spoštovati pravila, ki veljajo za javna sredstva, pomeni na nepridobitni način, brez dobička oziroma ta dobiček se mora usmerjati nazaj v zdravstveno dejavnost. Tukaj imamo te ključne dileme, če hočete, zavestno ali nezavedno razumevanje. Jaz sem prva, ki zagovarjam, da mora konkurenca v zdravstvu delovati na kakovosti zdravstvenih storitev, na dostopnosti, vendar moramo spoštovati enake pogoje poslovanja, če gre za javni denar. Saj to smo vendar ja odgovorni davkoplačevalcem. In tukaj je ta razlika, kjer se razlikujemo v konceptu. Še nekaj zelo konkretnih odgovorov na zadeve. Omenjeni so bili onkološki bolniki. Ja, smo jim prisluhnili in predvsem zaradi njih je uvedena dodatna stopnja nujnosti, to je zelo hitro, 14 dni, kar bo seveda pomenilo, da se bo s tem v enem delu lahko razbremenila stopnja nujno, kajti ugotovili smo, da je danes prevelik časovni razkorak med stopnjo nujno, ki je takoj ali 24 ur, in stopnjo hitro, ki je 3 mesece. Prav je, da je zdaj uvedena ta stopnja, ki bo omogočila predvsem rakavim bolnikom, pa še nekaterim, da bodo zdravniki lahko uporabili to stopnjo. In še nekaj naj povem, da pomeni to 14 dni, in dodatno je, da morajo dobiti izvid in strokovno mnenje takoj. Tudi to je, bom rekla, dodatna prednost, ki jo dobijo bolniki. Da nadaljujem, stopnja nujnosti zelo hitro. Torej, v enem delu bomo razbremenili stopnjo nujno, kar ne pomeni, da bo število napotitev zato večje, samo različna distribucija teh stopenj nujnosti bo. Moramo pa vedeti in zaupati, da je to orodje zdravnika, ker more edino in samo stroka določati to stopnjo nujnosti. Seveda bo s tem tudi lažje upoštevano, kaj je razumen čas. Ta razumni čas pa je opredeljen že v sedaj veljavnem zakonu in ga presoja zdravnik glede na konkretno zdravstveno stanje posameznega pacienta in njegove okoliščine. Glede agencije za kakovost sem že omenila, pri spremljanju enkratnega dodatnega programa uvajamo naslednjih pet kazalnikov kakovosti. Tudi to smo si drznili prvič, če temu tako rečem, in pripravljala jih je stroka, kot rečete, ljudje, ki jih ni veliko v Sloveniji, ki se spoznajo na to kakovost, mislim, da je skoraj eno leto pripravljala ta izhodišča. In sicer bodo ti kazalniki kakovosti pri EDP 2017 naslednji: zmanjšanje števila čakajočih nad dopustno čakalno dobo, zmanjšanje števila čakajočih v okviru dopustne čakalne dobe, zmanjšanje čakalne dobe na prvi prosti termin, neopravljene storitve zaradi odsotnosti pacienta in zadovoljstvo pacientov z opravljeno storitvijo, ki jo bomo merili. To je prvi paket, ki bo spremljal, in ta EDP 2017 bo tudi po teh kazalnikih spremljan in ga bomo tudi javno objavljali. Zdaj pa še o tem, kaj so enkratni ukrepi poleg EDP 2017. Veste, da poteka tudi enoletni pilotni projekt, ki ga je sprejela Vlada na osnovi pogajanj s sindikati zdravnikov in zobozdravnikov. Za sistemsko skrajševanje čakalnih dob uvaja kategorijo standardov in kategorijo fleksibilnega nagrajevanja, posebej ločeno za primarno in sekundarno dejavnost. Tudi to so delali strokovnjaki zelo intenzivno več kot pol leta zaradi tega, da bi prišli do zelo konkretnih številk in konkretnih zahtev, kdaj in kako ima kdo pravico do tega variabilnega nagrajevanja, seveda po lestvici, če izpolni pogoje komplementarno, kar pomeni ne samo, da dosega standarde v svojem delovnem času, temveč da tudi kakovostno opravi storitve, da recimo na primarni ravni opravi določene posege, hišne obiske, paliativne obiske, manj napotuje, uporablja e-konzultacijo z ustreznim specialistom na sekundarni ravni. Seveda, na sekundarni ravni je dodaten pogoj še skrajševanje čakalnih dob čakajočih, in sicer če nista oba pogoja izpolnjena, ne dobi nobenega variabilnega dela na osnovno plačo. To je poskus, kako bi lahko v bodoče, če bodo dobri rezultati, sistemsko urejali način nagrajevanja in upravljanja v javnih zavodih. Zdaj pa konkretni podatki. Mimogrede, mislim, da je danes objavljeno na naši spletni strani tudi detajlno število posegov, ki bodo opravljeni z enkratnim dodatnim programom. Zdaj vam jih ne bom naštevala, to so programi, ki so na osnovi strokovnih meril glede najdaljšega čakanja na dan 1. januarja 2017 in glede na razpoložljive kadrovske in opremske kapacitete vseh v javni mreži, tudi koncesionarjev, opravili dodatne programe, število operacij, ki jih spremljamo in ki bodo, potem ko bodo opravljeni, plačani. In zdaj bom povedala nekaj konkretnih številk, ker se ta EDP že izvaja. Za to so bili odobreni posebni programi, in sicer pregled podatkov pokaže – število čakajočih po stanju na dan 1. junij 2017 v primerjavi s 1. januarjem 2017, nekaj za ilustracijo – da se je število pacientov, čakajočih na posege, za katere se podatki zbirajo, zmanjšalo, in sicer za skoraj 3 %, tako pri skupnem številu čakajočih, glede na to, da so dejansko izvajalci začeli izvajati ta program z aprilom, vsi pa intenzivno z majem. Prav tako so se v tem obdobju čakalna doba, število čakajočih in število čakajočih nad najdaljšo dopustno čakalno dobo pri prvem pregledu v revmatološki ambulanti zmanjšali skoraj za 10 % števila pri obeh številih čakajočih, glede na stopnjo nujnosti. Recimo v ortopedski ambulanti je bilo zmanjšanje števila čakajočih za 7 % in čakajočih nad najdaljšo dopustno čakalno dobo za 30 %. CT-preiskave, pri njih se je povprečna čakalna doba znižala za 4,36 %. Pri vseh seveda govorim o primerjavi 1. 6. 2017 s 1. 1. 2017, s tem da je treba upoštevati tudi dodatne prilive, ker saj veste, povedala sem, koliko e-napotnic izdamo vsak dan. Čakalna doba je, bi rekla, zadeva, ki je živa. Povprečna čakalna doba za MR-preiskave se je znižala za 3,15 %, povprečna čakalna doba za koronarografije se je znižala za 2,51 %, skupno število čakajočih za CT-preiskave se je zmanjšalo za 23,23 %. Ponavljam, CT 23,23 %. In skupno število čakajočih se je zmanjšalo za 9,65 %. In še, recimo, omenila sem endoprotezo kolena, po podatkih stanja na dan 1. 5. 2017 – pokažemo, da boste lažje videli – je bilo dodatno realiziranih 253 posegov, ampak tile zeleni stolpci pa povedo, koliko so bili dodatni prilivi e-napotnic in pacientov po mesecih. Ko bomo do konca imeli vse številke, boste to lahko videli in bomo objavljali na spletnih straneh. Če ne bodo opravili 10 posegov, ker smo z vsakim izvajalcem konkretno uskladili glede na njihove možnosti, koliko bo teh posegov, seveda ti posegi ne bodo plačani, če ne bodo realizirani. Enako velja za ta enoletni program, za katerega sem izpogajala 18 milijonov dodatnega denarja iz proračunske rezerve za letošnje leto. To pa, kot smo rekli, bo nagrajevano samo, če bodo realizirani in izpolnjeni vsi pogoji standardov, kakovosti, skrajševanja čakalnih dob komplementarno kvartalno za nazaj, in seveda po preverjanju vseh opravljenih kategorij. Mislim, da sem v glavnem v razumnem času [[…]] Glede preskakovanja še. Preskakovanje, ko bo celoten dopolnjen elektronski seznam, ne bo možno, ker če se mi doma naročamo preko računalnika, se evidentira in potem se to seveda ne more popravljati, naknadno vnašati, in bo seznam zelo jasen in pregleden, česar danes s temi seznami po različnih metodologijah na čas v excelovih preglednicah seveda ne moremo govoriti. Res pa je, da jih tudi nihče ne preverja. Imamo recimo primere, kjer posamezni izvajalci vodijo čakalne sezname, primeri so zlasti v ortopediji, recimo po posameznem ortopedu, ne vem, za koleno je več ortopedov, ljudje imajo pravico izbora svojega ortopeda, in potem vas vprašam, kaj je prava čakalna doba za posege na kolenu, če vodimo čakalne sezname po posameznem ortopedu. In se seveda tudi pacienti strinjajo, da če hočejo izbranega ortopeda, bodo čakali dlje. In potem se to v neki metodologiji sešteje, povprečje deli in dobimo tolikšno vrsto. In še nekaj, kar je zelo pomembno, ne smemo pozabiti, da se čakalne dobe generirajo v primarju. V bistvu jih generirajo tisti, ki napotujejo. Zdaj bom povedala en primer dobre prakse, ker sem nedavno govorila z italijansko ministrico za zdravje – kaj so naredili v pokrajini Veneto? To je resnično, to ni nekaj, kar bi nekdo govoril zaradi tega, da bi se lepše slišalo. V to smer gre tudi naša strategija primarnega zdravstva, ki je tudi v zaključni fazi in se usklajuje in verjamem, da bo septembra na razpolago širši javnosti, dela se pa že eno leto in pol. Kaj so naredili? Okrepili so primar, vzpostavili so določene ambulante tako, da v primar pridejo zdravniki iz sekundarja, omejili so število napotnic po zdravniku pa tudi znesek denarja, ki ga zdravnik lahko napiše za zdravila, da ne dobi kontrole ali nadzora, vlagali so v preventivo in svetovanje na primarju in znižali so število postelj na tisoč prebivalcev s 6 na 3. So ena najbolj razvitih pokrajin v Evropi, v Italiji sploh, pa tudi pokrajina, ki ima najbolje urejen zdravstveni sistem – in veste, kaj mi je povedala? Koliko bolnišnic ni bilo več potrebnih in so jih zaprli. In ljudje in vsi so bistveno bolj zadovoljni in bolj zdravi. Mislim, da je tudi drugod smer razvoja v to, da ljudem nudimo preventivo, čim več storitev na primarnem nivoju v domačem okolju, in bomo s tem razbremenili in pripomogli k bolj zdravi populaciji. Mimogrede naj omenim še, da ti povečani prispevki, ki se natekajo v Zavod za zdravstveno zavarovanje, na žalost ne gredo v večji meri za plačilo zdravstvenih storitev, ker gre na žalost ta denar za veliko večjo porabo bolniških nadomestil nad 30 dni. In sicer beležimo drastično povečanje tega bolniškega staleža in seveda s tem nadomestil, že v letu 2015/2016 so se povečala za 16 % in samo v prvih 5 letošnjih mesecih napram podatkom iz 2016 za nekaj več kot 20 %. Povedati hočem to, da se kljub večji zaposlenosti, večjemu prilivu iz prispevkov – hkrati pa imamo tudi kar lep znesek neizterjanih prispevkov, predvsem iz preteklosti – ta denar ne usmerja za plačilo večjega obsega zdravstvenih storitev, ki, kot sem povedala, naraščajo z odstotkom, ki sem ga prej navedla. Zaradi tega se zavedam, da bo dejansko treba s sistemskega vidika pristopiti in narediti veliko več, ta novela zakona pa je en delček tega, kar bo pripomoglo k temu, da bomo na sistemski ravni to bolje urejali. In še nekaj in bom s tem zaključila, da je dejansko nekaj razpravljavcev govorilo, kaj je reforma, da novela Zakona o pacientovih pravicah ni reforma, da pa je bilo v našem mandatu že veliko sistemskih zakonov, če se spomnimo samo nekaterih, kot je Zakon o lekarniški dejavnosti po 24 letih. Pa bom rekla, še nekateri drugi so tudi delali reforme, bolje rečeno strukturne spremembe v zdravstvu. Pa tudi vsi drugi ukrepi in aktivnosti, ki jih delamo, pa mogoče niti ne pridejo do vas poslancev v Državnem zboru. Cilj te novele zakona ni skrajševanje čakalnih dob, je pa namen in cilj, da se vzpostavi transparentnost, da se ustrezno, celovito uredi nadzor, da se uvede kakovostna obravnava in da bomo v bodoče lahko res govorili o pravih, realnih čakalnih dobah in pa konec koncev tudi o uspešnosti enkratnih programov in dodatnega denarja, ki je temu namenjen. Hvala.
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Ugotavljam, da ja. Naj preberem, še pred prijavo vas želim opozoriti, da se lahko k razpravi prijavite s pritiskom tipke za vklop mikrofona. Če želi razpravljati tudi predstavnica Vlade, prosim, da se prav tako prijavi s pritiskom tipke za vklop mikrofona. V tem primeru dobi besedo kot zadnja. Prosim za prijavo. Prijava poteka. Besedo ima gospod Marijan Pojbič.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Nisem se več mislil oglašati, ampak po tej razpravi, ko sem poslušal ministrico, lahko zaključujem, da je v slovenskem zdravstvu v tem trenutku stanje tako dobro, da praktično ta razprava danes ne bi bilo potrebna, torej da je bila potrebna zaradi tega predlaganega zakona. In po vseh teh superlativih, ki jih je govorila danes na eni strani ministrica, in ko smo na drugi strani poslušali ostale poslanske skupine, vidimo, da gre pri ministrici za direktno sprenevedanje. Enostavno je izgubila stik z realnostjo. Enostavno je zgubila stik z realnostjo. Na eni strani smo danes govorili o čakalnih vrstah, o vseh teh zadevah, o katerih je bilo veliko veliko stvari povedanih, in ugotavljamo, da če greste do pacientov, če greste do ljudi, če greste vprašat, bo skoraj sleherna državljanka ali državljan imel veliko pripomb na delovanje našega zdravstvenega sistema. Ampak ministrica danes tukaj govori, kako je vse oh in sploh in prav in lepo, kaj vse se je naredilo, koliko reformnih zakonov je bilo predloženih v Državni zbor, potem je navedla enega, se pravi Zakon o lekarniški dejavnosti pa še nekateri drugi, in je rekla celo, da so bili sprejeti nekateri predpisi, ki jih pa morda vse poslanke in poslanci ali pa vse državljanke in državljani ne poznamo. So bili torej tisti predpisi napisani za Kitajce? Ali so bili napisani za Japonce ali za ne vem koga? Mislim, kako lahko ministrica daje take izjave, brez da premisli, kaj reče. Da ne govorim o tem problemu, na katerega neprestano poskušam opozarjati, pa kar velika večina Slovenk in Slovencev, ko govorimo o korupciji v zdravstvu. Ne vem zdaj, jaz se sprašujem, ali je gospa ministrica po vsem tem, kar je naredila v tem času, ko je ministrica, morda na plačilni listi tega našega gospoda, ki ga vsi zelo dobro poznamo, da se stanje v zdravstvu ne izboljšuje, da se na področju korupcije v zdravstvu ne stori čisto ničesar. Govorim seveda o gospodu Zemljariču, da ne bi slučajno kdo pozabil. To je vse možno. Ne trdim, da je temu tako, ampak to je vse možno, če se v resnici nadaljuje vse po starem kopitu, tako kot je delovalo do sedaj. In če nekdo recimo opozori, da neka stvar ni v redu, potem ministrica te ljudi pozove – najprej jih postavi, potem pa pozove – k odstopu. Poglejte, kaj se je v otroški kirurgiji dogajalo! Ko generalni in njegova strokovna želita, da gospod Kenda odstopi, se ona ponovno postavi na stran tega gospoda Kende, vojaka Jankovića, Kučana in tako dalje, in poskuša na vsak način zaščititi njegovo pozicijo tam. Ne glede na to, da se je toliko in toliko negativnih stvari zgodilo na otroški kirurgiji. Kakšna ministrica je to?! Zato pravim, da se sprašujem, na čigavem spisku je ta ministrica, če zagovarja takšne ljudi, ki jim je dokazano, da se je toliko in toliko problemov zgodilo pod njihovim vodstvom. Ne razumem, enostavno ne razumem ministrice, da tam, kjer bi morala potegniti poteze, ne naredi ničesar. Potem še tista zakonodaja, ki jo je prinesla v Državni zbor, o čemer bomo v kratkem ponovno razpravljali, o Zakonu o zdravstveni dejavnosti, in napade tiste, ki v tej družbi v tem trenutku praktično najbolje funkcionirajo, s katerimi so vsi, 90 % vseh pacientov in pacientk, zadovoljni. In napade tiste! Izogne se pa tistim ključnim vprašanjem, ki pa so problem našega zdravstvenega sistema. In še enkrat se sprašujem, na čigavem spisku je gospa ministrica. Upam, da bomo to enkrat izvedeli, morda po zaključenem mandatu ali pa takrat, ko bo sama ponudila odstop, ker to bi morala storiti že zdavnaj. Med vsem tem, kar je danes govorila, in tistim, kar je naredila, je velikanska razlika. In vsi tisti, ki to poslušajo, tako pacientke, pacienti, državljanke in državljani kot tisti, ki v parlamentu sedite [[…]]In tisti, ki se spoznajo na zdravstvo, ki v parlamentu sedijo – zdaj jih slučajno ni v dvorani – in se spoznajo na to področje, so danes zelo jasno in zelo kvalitetno povedali svoja mnenja, ki so diametralno nasprotna tistemu, kar govori ministrica. Zato, gospa ministrica, prosim, nehajte zavajati in pojdite tja, s katerega spiska pač, ne bom rekel sigurno, ampak mislim, da izhajate.
Postopkovno, gospa Erika Dekleva, izvolite.
Gospod predsedujoči, razumem, da je zelo težko ustaviti našega kolega iz SDS, pa vendar bi vas prosila, da ga vsaj spomnite, da danes govorimo o Zakonu o pacientovih pravicah. Prav je, da se osredotoči na njegovo vsebino. Seveda v primeru, da jo pozna. Ne govorimo pa o korupciji v zdravstvu, pa Zemljariču, pa Kendi, pa ministrici in raznih spiskih, na katerih se ljudje pojavljajo ali ne pojavljamo. Tako da lepo prosim, da ste mogoče malo pozorni na te razprave in kot predsedujoči jih tudi ustrezno usmerjate.
Hvala lepa. Imam še eno postopkovno. Gospod Marijan Pojbič, izvolite.
Gospod podpredsednik, moje postopkovno je, da bi bilo fajn, da gospa, ki je zdaj pred mano govorila, posluša, kaj se je v dvorani danes dogajalo. In če je poslušala ministrico, ki je govorila o vsem, kar se tiče zdravstvenega sistema. In ona potem daje takšno proceduralno. Prosim, da njo opozorite, če ni poslušala, kar se je danes dogajalo v Državnem zboru, da naj potem ne hodi in naj ne daje takih proceduralnih. Fajn bi bilo, da bi tu sedela in to poslušala in potem bi bilo verodostojno njeno proceduralno. Moje proceduralno je, gospod predsednik, da takšnim ne date možnosti, da proceduralno govorijo, če niso bili tukaj in poslušali o tem, kaj je ministrica govorila eno uro. Jaz sem tu sedel in sem ves čas poslušal vsebino njenega pogovora, ki se je v celoti dotikal zdravstvenega sistema in ne samo tega zakona, o katerem danes govorimo. Prosim, da jo opozorite, da je to, kar je govorila, zavajanje.
Hvala lepa. Če bi lahko, bi tudi jaz dal svoj postopkovni in bi izgledal nekako tako, da dajmo nadaljevati s svojim delom. In če smem predlagati, bi nadaljevali z gospodom Tomažem Liscem. Izvolite, imate besedo.
Hvala. Spoštovana ministrica, zdaj sem pa še bolj zbegan. Ko sem jaz govoril, da je treba sistemsko reševati zadeve in da bi pričakoval, da bo ta zakon o pacientovih pravicah del neke zdravstvene reforme, ste zmajevali z glavo, vi pa ste več kot polovico časa govorili o vsem drugem, razen o zakonu o pacientovih pravicah. Še bolj sem zaskrbljen, ker v razlogih, ciljih in namenih zakona je polovica časa namenjena temam, kot so čakalni čas in čakalni seznam. Vi pa ste rekli, pa upam, da vas skoraj dobesedno citiram: »Z novelo se čakalnih vrst ne da skrajšati. Cilj zakona ni skrajševanje čakalnih dob. S finančnimi injekcijami ne bomo rešili čakalnih dob.« To pa je ključno kar pacienti, spoštovani in spoštovane, pričakujejo. Zdaj pa imam še bolj občutek, ko berem nov 15.b člen Opravljanje čakalnega sezama, da se lahko pacient odpove najpozneje deset dni pred izvedbo zdravstvene storitve in da mora biti še to pisno, da komaj čakate, da zakon pride v veljavo, da boste ljudi črtali s seznamov, čez pol leta pa se hvalili: Na področju tem in tem smo skrajšali čakalne dobe. Seveda, ker ste jih vrgli dol. Tako kot dela ministrica za delo, družino in socialne zadeve pri eni drugi evidenci. Iz števila brezposelnih jih briše, potem pa reče: »Zmanjšali smo čakalne oziroma brezposelne vrste.« Resnično me je še bolj strah, da bo ta zakon zagledal luč sveta. Spoštovana ministrica, če sem prav razumel, pripravljate novo strategijo. Še bolj sem zaskrbljen. Čakamo zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, verjetno kot nek bajpas bomo dobili neko rjavo, zeleno, vijoličasto ali pa na žalost črno knjigo, ki se ji bo reklo strategija na področju zdravstva. Jaz resnično upam, kot je rekel prej kolega Horvat, da bo prej mandata konec, preden boste vi to strategijo, ki bo verjetno pogreb zdravstvenega sistema, pripeljali v Državni zbor. Naslednja stvar, mi govorimo o zakonu o pacientovih pravicah. Spoštovana ministrica, ker ste ob tem, ko ste govorili o pacientovih pravicah, polovico časa govorili o obveznostih in pa dolžnostih pacientov, predlagamo, da spremenite naslov tega zakona: Zakon o pacientovih pravicah in dolžnostih, kar je sicer lepo, ampak vi se hvalite samo s pravicami, danes pa smo končno slišali, da imajo pacienti tudi dolžnosti. Zato še enkrat dobronameren namig, predlog, popravite za začetek preden se ukvarjate z vsebino, naslov zakona in omenite tudi dolžnosti pacientov. Tudi ta, da če se preko 10 dni preden so naročeni ne bodo pisno – in to leta 2017! –, pisno odpovedali čakalni vrsti, bodo, kot je napisano: »Če pacient odsotnosti ne upraviči, se ga črta s čakalnega seznama in napotna listina preneha veljati.« Pa se bo zmanjšala čakalna doba. Kar prej nisem govoril, pa sem želel povedati je, da me je zelo strah tega, kar piše v novem 19. členu. Piše, da minister, pristojen za zdravje, izda predpis iz tega, tega, tega, tega in tega odstavka, tega in tega, tega člena. Ker se bodo vse te evidence, ki so tukaj že napisane, tako kot pri vsej ostali zakonodaji še razbohotile, ker bomo iz naročanja naredili znanstveno fantastiko v smislu pacient umre, preden se urgentno naroči oziroma naroči za tako imenovani novi hitri postopek. In za zaključek, spoštovana ministrica, jaz verjamem, da ste se pogovarjali, ampak očitno imate isti problem kot celotna ta vlada. Vi se pogovarjate, dogovarjate, usklajujete, nikoli pa se do konca ne dogovorite, ne uskladite, temu je priča tudi današnja razprava določenih poslancev s strani koalicije, ki so vam želeli natočiti čistega vina in so oni največ govorili o klientalizmu, o korupciji, o tem, kako je potrebna sistemska prenova zakona. Kar pa vi delate, je pa to, da primerjate, kako so dobri ali pa slabi primeri iz tujine, kako so krivi vsi predhodni ministri, kako so krivi pacienti in nenazadnje, kako so krivi zdravniki, da je stanje takšno, kot je. Spoštovana ministrica, tako kot se mora včasih tudi cesar pogledati v ogledalo, predlagam, da to tudi storite in pogledate svoje zapiske magnetograma, ko ste postala ministrica, kaj ste obljubili, in kakšno je sedanje stanje. Obljube in katastrofalne napovedi izvajanja v praksi.
Gospa Jelka Godec, izvolite, imate besedo.
Gospa ministrica, »čakalne dobe generira primar«, ste dejali. Na začetku pa, »čakalne dobe so zaradi demografskih sprememb pomanjkanje kadra, novih bolezni, denarnih sredstev ni«. Kasneje poveste, da denarne injekcije ne bodo rešile čakalnih dob. Gospa ministrica, ali je to posledica, da ne veste, kaj govorite na začetku in kaj na koncu, ali vas niso pravilno podučili. Zdaj se vi odločite, kdo zdaj generira čakalne dobe. Kdo? Enkrat tako, drugič tako, enkrat pravite rabimo še 18 milijonov: »Sem si izpogajala 18 milijonov za skrajševanje čakalnih dob.« Prej poveste, da finančne injekcije ne bodo reševale čakalnih dob. Jaz več ne vem. 18 milijonov rabite. Zakaj, gospa ministrica? Kam boste dali 18 milijonov? V skrajševanje čakalnih dob ali samo zato, da se lahko pohvalite, da ste skrajšali čakalne dobe? Jaz sem vas prej vprašala, ali ste se za teh 18 milijonov odločili tudi znižati stroške materiala, ker vam še enkrat povem, na žilnih opornicah smo vam dokazali, da se lahko milijon privarčuje samo na enem medicinskem materialu, samo na enem. Gospa ministrica, kaj ste naredili z znižanjem materialnih stroškov oziroma stroškov zdravstvenega materiala? Vi osebno, kaj, kje in kako ste se potrudili s skupnimi javnimi naročili? Niso uspeli, še do sedaj ne, še danes ne. In cene tudi v teh skupnih javnih naročilih niso znižane, razen na enem, zaradi enega samega zdravnika, ki vam teži non-stop in non-stop na vseh teh komisijah govori o znižanju cen. To je ena zadeva. Druga zadeva. Gospa ministrica, primar obtožujete zaradi povečanja čakalnih dob, da primar generira čakalne dobe. Na koncu ste bolnikom, ko sem šla na družabna omrežja, sporočili takole: »Bolnišnice zapirajo v Italiji.« Kaj hočete povedati, gospa ministrica? Da bomo v Sloveniji bolnišnice zapirali, primarju pa nalagate, da mora omejiti število napotnic. To želite sporočiti? Ljudje me sprašujejo, če ste čisto v redu. Zdaj bom pa čisto tako povedala. Na družabnih omrežjih sprašujejo, kaj je z ministrico narobe, da slovenski javnosti sporoča, da v Italiji zapirajo bolnišnice in da omejujejo število napotnic primarja. Ena gospa piše: »Ja, hvala lepa, niste nič novega povedali, e-napotnica je točno tako, kot je povedala gospa Godec.« In nisem vas zavajala, gospa ministrica! Še enkrat bom povedala, pa če sem še tako tečna. Tri napotnice, tri, za specialistični, isti specialistični pregled. Dobila sem bel papir, pa se nisem hotela sama naročiti. Sestra mi je dala v roke in mi je rekla, naročite se. In sem šla in sem se naročila. Kako? Telefonsko ni možno, ker mi reče, da naj dam na pošto. In sem dala na pošto in dobila spet pisno nazaj od zdravnika. In ne govoriti, da zavajam. Gospa ministrica, koliko e-napotnic ste naredili v tem času, odkar ste jih uvedli? Koliko. Jaz sem tri. In na treh primerih vam povem, da so e-napotnice bel papir zdaj. In tudi drugi pišejo takole: »Leta 2020 sem naročena za en pregled.« Torej, jaz si ne dovolim, da govorite, da zavajam, ker je to moj konkretni primer. Če pa delajo zdravniki različno, to pomeni, da enim dajo bel papir, drugega pa direktno naročijo, to pa ni moj problem, ne problem pacienta, ni njegov problem, torej bo problem zdravnika. Naslednja stvar – kakovost. Zmanjšanje čakalnih dob, število neopravljenih storitev, zadovoljstvo z opravljeno storitvijo in tako naprej. To je za vas kakovost? Torej čim manjše čakalne dobe, čim hitreje opravljeno delo. Kaj zdaj to pomeni? Zdravnik bo nagrajen, če bo čim več ljudi opravil v čim krajšem času s krajšo čakalno dobo? Ali kaj to pomeni? Zdaj dela, ne vem, 5 minut z enim, potem bo delal pa naprej, kaj? 3 minute na enega bolnika, da bo čim bolj skrajšal. Še enkrat. V samem spisu zakona oziroma v tistem prvem delu, v katerem navajate razloge za ta zakon, ste napisali, še enkrat vam bom povedala: »Vpis pacientov za izvajalce zdravstvene dejavnosti pomeni administrativno oviro.« Do sedaj. Kaj bo pa zdaj naprej? Zdaj bo moral še pa naprej on napotnice delati, e-napotnice. To ni dodatna administrativna ovira? Še dodatno jih boste birokratsko obremenili. »Pri uvrščanju na čakalni seznam izvajalci zdravstvenih dejavnosti ne upoštevajo določb Zakona o pacientovih pravicah in pravilnika tudi zato, ker niso dovolj usposobljeni.« Od danes naprej so usposobljeni, s tem zakonom. Niso! Ker so spet isti zdravniki. Ali jih boste usposabljali za to? Govorite o enakih pogojih poslovanja tako za zasebnike, koncesionarje in pa javni zdravstveni zavod. A res? 30 % manj dobi zasebnik za isto opravljeno storitev kot tisti, ki dela v javnem zdravstvenem zavodu. 30 % nižjo dobi plačano storitev. Gospa ministrica, ta zakon ne bo skrajšal čakalnih dob. Ta zakon bo bremenil tako zdravnike, paciente pa popolnoma zmešal, da ne bodo vedeli, kdaj so na vrsti, kje so na vrsti, kako se naj naročajo. In to je res. Ni del reforme, to je del [[izklop mikrofona]]
Zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora potekali danes v okviru glasovanj pol ure po prekinjeni 4. točki dnevnega reda. S tem tudi prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 2. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI IN DOPOLNITVAH ZAKONA O INŠPEKCIJI DELA PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina šestih poslank in poslancev. V zvezi s tem predlogom je Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide predlagal Državnemu zboru sprejem sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem predsedniku odbora gospodu Urošu Priklu za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je na svoji 41. seji kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o inšpekciji dela, ki ga je Državnemu zboru predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim kolegom Kordišem. Kolegij predsednika Državnega zbora je sklenil, da se predlog omenjenega predpisa skladno z določili našega Poslovnika obravnava po skrajšanem postopku. Pri delu odbora so sodelovali predstavnik predlagateljev, predstavniki Ministrstva za delo, predstavniki Zakonodajno-pravne službe, Obrtne zbornice ter predstavniki nekaterih drugih civilnodružbenih organizacij, kot izhaja iz samega poročila o delu tega odbora. Odboru je bilo tudi posredovano mnenje naše Zakonodajno-pravne službe, ki je predlog zakona preučila z vidika njegove skladnosti z ustavo, pravnim sistemom in z zakonodajnotehničnega vidika. Podala je konkretne pripombe k 1., 2., 3. in 4. členu, med drugim pa je tudi opozorila na nekatere določbe, kjer predlagani ukrepi presegajo pristojnosti inšpektorjev, zastavila pa si je tudi vprašanje sorazmernosti nekaterih ukrepov. Komisija Državnega sveta, pristojna za socialno varstvo, delo v zdravstvu in invalidi, je prav tako obravnavala predlog predpisa, ki pa ga, kot je zapisala v svojem mnenju, ne podpira. Predstavnik predlagatelja je v uvodni obrazložitvi povedal, da s predlogom zakona želijo zagotoviti, da se bodo prikrita delovna razmerja, ki jih odkrijejo inšpektorji za delo, preoblikovala v redne zaposlitve, namesto da bi si sodelovanje med delodajalcem in delojemalcem preprosto prekinilo, ne da bi delodajalec poravnal obveznosti, ki izhajajo iz prikritega delovnega razmerja. V okviru razprave o predlogu zakona je bilo na podlagi dejstva, da je Vlada praktično tik pred zdajci oziroma tik pred začetkom razprave na Odboru za delo dosegla dogovor s socialnimi partnerji in besedilo svojega zakona o inšpekciji dela sprejela tudi na Vladi, predlagan sklep, da obravnavani predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. V okviru razprave o sklepu je bilo izpostavljeno, da se z zakonom ureja problem prekarnosti na našem trgu in kršitve, povezane z neizplačevanjem plač. Predlagatelj obravnavane novele pa je menil, da je vladni predlog nepopoln, saj izpušča delavce, ki delajo preko agencij za posredovanje del. Prav tako je poudaril, da je njihov predlog boljši, da nekatere njihove rešitve dosledno sledijo dobri praksi, prav tako pa se ni strinjal s pripombami Vlade na nekatere določbe njihove novele. Ni se strinjal, da sindikati zavračajo njihov predlog, menil pa je, da je Vlada sklenila dogovor z delodajalci na škodo delavcev. V nadaljevanju razprave je bilo eksplicitno poudarjeno, da Vlada ni ničesar izsilila, da je bil dogovor, torej sporazum, podpisan med delodajalci in večino sindikatov, če smo zelo natančni med petimi delodajalskimi združenji in sedmimi sindikalnimi centralami. Razpravljavci smo se strinjali, da je zadevo trebno urediti čimprej, čim učinkoviteje in v sodelovanju s socialnimi partnerji, saj je socialni dialog gotovo treba spoštovati in ga gojiti kot neko pozitivno vrednoto tudi naprej. Vsled navedenega je po razpravi odbor z 10 glasovi za in 2 glasovoma proti sprejel sklep, da predlog Zakona o spremembi in dopolnitvah Zakona o inšpekciji dela ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Za predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa dajem besedo predstavniku predlagatelja predloga zakona gospodu Mihi Kordišu. Izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo, predsedujoči. Cilj našega predloga je, da bi prekarnim delavcem omogočili redno zaposlitev in da bi preprečili kriminalne prakse na trgu dela. Po našem predlogu bi morali delodajalci, ki delavce nezakonito zaposlujejo preko espejev ali pa preko nezakonitih agencij, tem delavcem omogočiti redno zaposlitev. S tem bi na eni strani zaščitili delavce, hkrati pa bi bila to tudi dodatna kazen za kršitelje. Vlada vam poslancem predlaga, da naš predlog zavrnete in počakate do septembra, ko bo v obravnavi vladni predlog. Socialisti vas pozivamo, da tega ne storite. Problem ni samo v tem, da bo inšpekcija na nove pristojnosti čakala še 4 mesece, problem je predvsem v tem, da vladni predlog na cedilu pušča delavce iz nezakonitih agencij za posredovaje dela. Dal vam bom zelo nazoren primer, da boste razumeli, zakaj je naš predlog boljši od vladnega. To je primer izvajalcev pristaniških storitev IPS v Luki Koper, ki ga vsi poznamo. Oktobra lani je delovna inšpekcija končno prepovedala delo enemu od teh IPS. Odločbo je potrdilo tudi Ministrstvo za delo, ampak delavcem to ni pomagalo. Jih je Luka Koper zaposlila direktno? Ne. Preprosto so jih zaposlili preko nekega drugega IPS, preko nekega drugega gazde, in to cel za nižjo plačo, kot so jo dobivali pri prvi gazdi. In predlog ministrstva Anje Kopač Mrak takšnih gazd ne preganja, ampak jih v resnici ščiti. Če bi v veljavo stopil naš zakon, bi bilo seveda drugače. Če bo uveljavljen vladni zakon, bo ostalo po starem. Zato vse poslance pozivam, da še enkrat premislite, kako boste glasovali. Če boste glasovali proti našemu zakonu, boste namreč glasovali tudi zato, da zaposleni iz razno raznih IPS, Marof tradov in čistilnih servisov ostanejo drugorazredni delavci brez svojih pravic. Danes torej ne gre samo za zakon o inšpekciji dela, ampak tudi za to, kaj bo do konca tega mandata narejeno na področju delavskih pravic. Če boste glasovali proti našemu predlogu, boste posredno podprli tudi škodljiv dogovor, ki ga je Vlada 7. junija sprejela z delodajalci. Ta dogovor se glasi: Delodajalci podpremo vladno minireformo, če koalicija zavrne predloga zakonov o inšpekciji dela in minimalni plači, ki smo jih predlagali na levici. Vlada je torej kupila podporo delodajalcev na račun najbolj zapostavljenih skupin delavcev, to so delavci z nezakonitih agencij, kot so že omenjeni IPS v koprskem pristanišču, ki jih vladni zakon o inšpekciji dela ne ščiti, ampak ščiti njihove gazde, in to so delavci, ki prejemajo minimalno plačo in bi po našem predlogu dobili pravico do dodatka za delovno uspešnost in neugodne pogoje dela. Spoštovani poslanci koalicije! Tega dogovora niso podpisali samo socialni partnerji, podpisali so ga tudi predsedniki vaših strank, in to v vašem imenu. Ko so Socialni demokrati, denimo, izvedeli za zahteve delodajalcev, so zapisali, jih bom kar citiral: »Pri zahtevi delodajalcev gre za skrajno neokusno izsiljevanje in poskus vezane trgovine brez primere. To je za nas popolnoma nesprejemljivo.« Pa vendar so vaši strankarski šefi navsezadnje dvignili roko za ta dogovor. Zato vas pozivam še enkrat in zaključno, da držite svojo besedo, zavrnete to vezano trgovino, nad katero se sicer retorično zgražate, in podprete naš zakon v interesu najbolj izkoriščenih kategorij delavcev. Hvala.
Za predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa dajem besedo predstavnici Vlade in državni sekretarki na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti gospe Martini Vuk.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Mnenje Vlade Republike Slovenije k predlagani noveli Zakona o inšpekciji dela ste prejeli in iz tega mnenja sledi, da Vlada tega predloga zakona ne podpira. Razlog tej nepodpori ni nobena vezana trgovina, ampak gre za to, da predlagani zakon sicer v določeni meri ustrezno ureja nekatere zadeve, ki jih je treba urediti in na ta način tudi sledi vladnemu predlogu sprememb in dopolnitev Zakona o inšpekciji dela, ki je bil oblikovan na podlagi predlogov delovne skupine za dostojno delo in dan v javno razpravo 18. novembra 2016. Končna vsebina predloga, ki je bil tudi 8. junija sprejet na Vladi in poslan v obravnavo v Državni zbor Slovenije, pa je bila pripravljena skupaj s socialnimi partnerji. Vladna novela Zakona o inšpekciji dela je rezultat dogovora med socialnimi partnerji, torej je rezultat socialnega dialoga. Kot sem rekla, predlog Poslanske skupine Združene levice v določenem delu sledi predlogu delovne skupine, v nekaterih ključnih rešitvah pa ni ustrezen, saj ne upošteva, da so nekatere rešitve že izvedene in uveljavljene, kot na primer sodno varstvo delavca glede zapadlih terjatev in zastaralni roki. Hkrati tudi ne upošteva, da so nekatere rešitve same s seboj v nasprotju, na primer domneva zaposlitve za nedoločen čas za polni delovni čas, ki je v nasprotju z upoštevanjem ugotovitev inšpektorja za delo. Nekatere rešitve pa ne upoštevajo načel postopka inšpekcijskega nadzora, kot na primer to, da mora inšpektorjeva odločitev slediti ugotovljenemu dejanskemu stanju. Na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti se dobro zavedamo perečih izzivov na trgu dela in zato pripravljamo ustrezne rešitve, seveda skupaj s socialnimi partnerji, ker naša delovnopravna ureditev temelji na socialnem dogovarjanju že vrsto let. Če to socialno dogovarjanje pretrgamo enkrat, dvakrat, trikrat, potem smo lahko priče posledicam, ki lahko peljejo v popolnoma napačno stran ali pa v drugačno stran, kjer bo trpela zaščita delavcev. Zato se zavedamo, da je dogovor med socialnimi partnerji glede ukrepov, namenjenih boljšemu delovanju trga dela, ključen za dobro pripravljeno zakonodajo, ki v prvi vrsti mora ščititi interese delavcev, hkrati pa seveda tudi spodbujati razvoj gospodarstva na drugi strani. S spremembami treh zakonov se na ministrstvu skupaj s socialnimi partnerji lotevamo trenutno največjih izzivov na trgu dela, kot sta boj proti prekarnosti in hitrejša aktivacija brezposelnih oseb. Ti ukrepi, ki smo jih sprejeli v dialogu med socialnimi partnerji, so namenjeni prav najbolj ranljivim skupinam, to so tisti, ki so prisiljeni delati prekarno, delavci, ki ne dobijo plačila, ter skupine, ki se ne morejo vključiti na trg dela. Skupaj z ukrepi aktivne politika zaposlovanja bodo tako spremembe prinesle povečanje zaposlenosti ter vključitev na trg dela tistih oseb, ki so dolgotrajno brezposelne, hkrati pa bodo preprečile in sankcionirale tudi kršitve. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Marijan Pojbič.
Hvala, spoštovani gospod podpredsednik. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke že dalj časa spremljamo in opozarjamo na kršitve delovnopravne zakonodaje. Prepričani smo namreč, da bi bilo treba to nedopustno stanje na tem področju s sprejetjem ustrezne spremembe zakonodaje urediti čim prej. Izkoriščanje delavcev je tema, ki ima že zelo dolgo brado, in je prav, da smo na to problematiko še posebej pozorni in da tudi zakonodajna veja oblasti opozarja Vlado, da pripravi ustrezne rešitve, da se takšne situacije sproti odpravljajo. Poglavitne rešitve, ki jih predlaga predlagatelj, gredo v pravo smer, vendar so nekatere predlagane rešitve nedodelane in bi lahko delodajalce in tudi zaposlene v podjetjih spravile v zelo težko situacijo ali celo do izgube zaposlitev. To pa ne sme in ne more biti cilj nobenega zakona, zato je takšne rešitve treba nujno proučiti, še posebej bi morale biti usklajene na Ekonomsko-socialnem svetu. Gre predvsem za rešitev, da bi lahko inšpektorji izdali prepovedno odločbo za celotni delovni proces delodajalca v primeru, če delodajalec samo enkrat ne bi delavcu pravočasno izplačal plače. S tem bi zaradi ene napake ali malomarnosti delodajalca oziroma morebitnega nesporazuma z delavcem lahko bili prizadeti vsi delavci v delovnem procesu, ki bi jim bilo onemogočeno nadaljnje delo. Takšne rešitve torej ne moremo podpreti, predvsem ker ni dodelana in usklajena z vsemi socialnimi partnerji. Kar se tiče negativnega sklepa, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke glasovali kvorum.
Mag. Julijana Bizjak Mlakar bo predstavila stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke, poslanci in drugi prisotni! Že drugič imamo v zakonodajni obravnavi predlog za spremembe Zakona o inšpekciji dela, ki, žal, ponovno ni bil usklajen s socialnimi partnerji na Ekonomsko-socialnem svetu. Če je prvotni predlog, zavrnjen v lanskem letu v mesecu maju, spodbudil Vlado ali, če hočete, koalicijo, da je pristopila k reformi trga dela pod okriljem projekta Za dostojno delo, je ta zadnji predlog spodbudil leto dni trajajoč socialni dialog, ki je na koncu obrodil delne sadove. In to lahko vzamemo kot dober zaključek, saj so socialni partnerji končno dosegli dogovor vsaj o pretežnem delu sprememb. V Poslanski skupini DeSUS smo prepričani, da se je pri spremembah zakonodaje s področja dela treba še naprej prizadevati za konstruktiven socialni dialog in za doseganje najširšega možnega soglasja vseh socialnih partnerjev. Res je, na eni strani so delavci, ki jih v vsakem primeru moramo jemati kot šibkejšo stran v kakršnemkoli pogodbenem razmerju z delodajalci, ampak brez minimalnega soglasja slednjih se težko oblikuje in zapolnjuje trg dela. Še en razlog je, zakaj bomo poslanke in poslanci Desus glasovali, da obravnavani predlog ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Nekatere predlagane rešitve Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o inšpekciji dela so se namreč izkazale kot nedosledne, same s seboj v nasprotju, ki ne upoštevajo temeljev veljavnega pravnega okvira, kar natančneje pomeni, da ne sledijo načelom ter že uveljavljenim rešitvam postopka inšpekcijskega nadzora iz splošnega upravnega postopka ter ne sledijo načelu materialne resnice in temu, da mora ukrep inšpektorja slediti ugotovljenim dejstvom. Bi pa ponovno spomnila na to, da smo v Poslanski skupini Desus že večkrat opozarjali in bomo to vedno znova ponavljali tudi v bodoče, da je nujno okrepiti inšpektorat za delo z dodatnimi finančnimi sredstvi in kadri, saj ne verjamemo, da lahko zgolj 42 inšpektorjev kontinuirano in kvalitetno nadzoruje preko 200 tisoč poslovnih subjektov. Še to je večkrat slišati z naše strani, in tudi to ponovno poudarjamo, da verjamemo, da so med našimi delodajalci svetle izjeme. Vemo, da ne gre metati vseh ponudnikov dela v isti koš. Imamo namreč mnogo poštenih delodajalcev, ki ne samo, da spoštuje zakonodajo, ampak spoštujejo tudi svoje delavce in jih ne izkoriščajo ter v njih ne vidijo zgolj stroška, ki ga je treba čim bolj zmanjšati, temveč jih primerno plačajo in nagradijo, ker poskrbijo tudi za njihovo zadovoljstvo v podjetju. Bojimo pa se, da so takšni delodajalci v manjšini. Zato v Poslanski skupini Desus menimo, da je v naši državi potreben tudi miselni premik glede družbenih vrednot. Te so že predolgo časa usmerjene v napačno smer. Dokler se ne zgodi preobrat v miselnosti tistih, ki imajo večjo moč od ostalih, kamor sodijo tudi pristojna ministrstva in institucije, ki bi morale zagotavljati spoštovanje zakonov, se v Sloveniji takšnim in drugačnim zlorabam žal ne bomo mogli izogniti, pa če imamo še tako rigorozno zapisane zakone. Hvala lepa za pozornost.
Gospa Marija Bačič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala, gospod podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Na Odboru za delo smo člani odbora večinsko podprli sklep, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo iz enostavnega razloga, zakon ni bil pripravljen optimalno, poleg tega pa je Vlada nekaj ur prej novelo Zakona o inšpekciji dela, ki je, kar je pri vsem tem ključno, usklajen s socialnimi partnerji, potrdila. Besedilo vladnega zakona je rezultat doseženega soglasja med partnerji. Na kratko bom tudi v tem stališču povzela mnenje, ki bi mu v naši poslanski skupini tudi ob drugačnem razpletu sledili in tega zakona ne bi podprli. Predlogu, o katerem bomo danes odločali, sta poleg nasprotovanja Vlade odrekla podporo tudi komisija Državnega sveta in Inšpektorat Republike Slovenije za delo. Z njim niso bili v celoti zadovoljni, kot je razvidno iz mnenja komisije Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo, invalide niti sindikati niti delodajalci, vsaj tako je bilo razbrati iz razprave na seji omenjene komisije. Oboji so imeli pomisleke. Ne govorim o nasprotovanju, kot je nekdo brezsramno potikal na odboru, ampak o pomislekih, in ti pomisleki so legitimni. Socialni demokrati menimo, da je slabo in napačno sprejemati neke površne rešitve, ki bi lahko povzročile tako delavcu kot delodajalcu več škode kot koristi. In to bi se lahko po mnenju nekaterih razpravljavcev na seji Komisije Državnega sveta tudi zgodilo, če bi bil predlog potrjen. Menimo tudi, da ni prav, da se odloča mimo soglasja ključnih akterjev. Za socialne demokrate je socialni dialog zelo pomemben, zato smo vedno naklonjeni temu, da se naredi dodaten napor in se doseže vsaj neko minimalno soglasje, ne pa da se dela in odloča enostransko. Vlada je že dan po odboru, na katerem smo prižgali temu zakonu rdečo luč, v Državni zbor posredovala paket dveh zakonov, usklajenih tako z delodajalci kot sindikati, o čemer priča tudi podpisan sporazum o vseh, poudarjam, vseh deležnikov socialnega dialoga. Zato je zelo neresno in škodoželjno trditi, da gre za vezano trgovino med Vlado in delodajalci. V tem primeru temu ni tako, saj je bilo doseženo soglasje vseh strani. Gre za dogovor vseh strani in zato je najmanj, da je dopustno, da se socialni dialog degradira in na tak nivo in se dela ničvrednega. Nenehna potvarjanja z namenom ustvarjanja konflikta med delodajalci in sindikati na račun poglabljanja obstoječi, naravnih razlik med njimi, škodijo predvsem tistim, za katere trdite, da jih ščitite. Pa jih ne. Delate jim škodo. To so poleg določenih vsebinskih, glavni razlogi, da ta zakon ne bi bil deležen naše podpore. Kot že rečeno, pa smo zelo zadovoljni, da je vladni zakon usklajen s socialnimi partnerji in dorečen v socialnem dialogu že v Državnem zboru in ga bomo obravnavali po skrajšanem postopku, predvidoma že na naslednji seji. Zato bomo seveda v naši poslanski skupini ta sklep, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo, tudi podprli. Hvala lepa.
Gospod Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica.
Hvala za besedo, predsedujoči. Hinavci, manipulatorji, lažnivci! To bi lahko rekli za predhodne razpravljavce, ki so prišli sem gor in utemeljevali, zakaj bodo glasovali proti zakonu [[…]]
Gospod Kordiš, prosim, da ste spoštljivi do kolegic in kolegov! Lepo prosim! Lepo vas prosim, bodite spoštljivi do kolegic in kolegov! Hvala lepa.
Predsedujoči, kradete moj čas za predstavitev stališča.
Še odbil bi vam ga lahko!
Mislim, a smem nadaljevati? To je bilo pozicioniranje in utemeljitev o tem, zakaj zavrniti zakon o inšpekciji dela, ki bi zaščitil prikrita delovna razmerja pri prisilnih espejih in pri delavcih, ki delajo v nezakonitih agencijah. In socialisti seveda ne bomo podprli sklepa, da predlog ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Naš predlog ne samo, da je zelo primeren za nadaljnjo obravnavo, ta zakon je celo nujen, če hočemo zaščititi najbolj zapostavljene kategorije delavcev. Kar se tiče navedb ministrstva, bi povedal tri stvari. Prvič, naš predlog ne sledi vladnemu, ker smo ga namreč vložili že marca 2016, potem ga je maja Vlada in njena koalicija na odboru zavrnila, pod pritiskom pa novembra začela pripravljati svojega. Naprej. V zakonodajnem postopku smo naš lastni predlog amandmirali in na ta način upoštevali pripombe Zakonodajno-pravne službe. Kategorično pa zavračam očitek, da naš zakon posega v pristojnosti delovnih sodišč. Če bi to držalo, potem bi v pristojnost delovnih sodišč posegal tudi Zakon o preprečevanju dela za črno, ki je bil sprejet pred tremi leti, pa seveda ne posega. To je recimo ena izmed tistih laži, s katerimi operirajo kolegi iz poslanskih vrst. Cilj našega zakona je, da delavci, ki morajo delati prek espejev oziroma nezakonitih podizvajalcev, dobijo redno zaposlitev v matičnem podjetju. Konec koncev bo Vlada za espeje to predlagala tudi sama in v resnici ne razumem, zakaj noče istih pravic zagotoviti tudi delavcem iz nezakonitih agencij za posredovanje dela. Vendarle že sedaj inšpektorji v prepovednih odločbah napišejo, da lahko delodajalec odpravi kršitev tudi s tem, da delavca zaposli. Žal ta opcija v tem trenutku ni obvezujoča in mi predlagamo zgolj to, da ta primer dobre prakse prenesemo v sam zakon. Drugače se bo ponavljalo to, kar smo oktobra videli v Luki Koper. Inšpektor za delo je prepovedal delo enemu od IPS, ampak Luka njegovih delavcev ni zaposlila pri sebi, ampak jih je preprosto najela preko drugega izkoriščevalca, preko drugega IPS. Kot sem uvodoma že dejal, problem ni samo v tem, da bi Vlada rada povozila naš predlog s svojim zakonom, ki v celoti pušča na cedilu delavce iz nezakonitih agencij. Problem je vezana trgovina, ki jo je Vlada 7. junija sklenila z delodajalci. Vlada je kupila podporo delodajalcev s tem, da bo zavrnila naš predlog zakona o minimalni plači in da bo še naprej podpirala uvedbo sporazumne odpovedi zaposlitve. Skratka, če bodo poslanci glasovali tako, kot so se 7. junija podpisali predsedniki njihovih strank, torej predsedniki Desusa, SMC in Socialnih demokratov, potem delavci z minimalno plačo tudi v bodoče ne bodo imeli pravice do dodatka za delovno dobo in težke pogoje dela, ne glede na to, v kakšnih pogojih delajo, koliko so stari, vsi bodo prejemali enako plačilo. Ta vezana trgovina žal ne gre samo na račun prekarnih delavcev in delavcev z minimalnimi plačami, ampak ogroža tudi tiste delavce, ki so starejši od 55 let oziroma so invalidi in zdaj uživajo posebno varstvo pred odpovedjo zaposlitve. In če bo sprejet vladni predlog o sporazumu in prenehanju zaposlitve, bo to varstvo obstajalo samo še na papirju. Sporazumna prekinitev zaposlitve, kot jo predlaga Vlada, je v resnici bajpas teh varovalk, ker bo delodajalec najprej nekemu starejšemu delavcu zagrozil z odpovedjo iz krivdnih razlogov, potem pa bo naredil navidezen korak nazaj in mu ponudil sporazumno prekinitev z nadomestilom. To se na prvi pogled mogoče zdi okej, ampak na koncu bo delavec po 6 mesecih ostal brez vsega. Novo zaposlitev bo težko dobil, nadomestilo na zavodu mu ne bo pripadalo, ne bo mogel zaprositi niti za socialno pomoč, dokler ne bo pokuril vseh svojih prihrankov. In zato je treba vladni predlog zavrniti. Ko so Socialni demokrati izvedeli za dogovor Vlade z delodajalci, so, kot sem uvodoma že dejal, zapisali, bom citiral: »Pri zahtevi delodajalcev gre za skrajno neokusno izsiljevanje in poskus vezane trgovine brez primere. To je za nas popolnoma nesprejemljivo.« Tudi za nas je popolnoma nesprejemljivo, da so predsedniki Desusa, SMC in Socialnih demokratov pristali na diktat delodajalcev. Zato še enkrat pozivam vse poslance, da ta diktat zavrnejo in da podprejo naš zakon. Če gre zakon naprej, bi lahko začel veljati že 1. Avgusta, in to za vse nezakonito izkoriščene delavce, ne samo za espeje. Najlepša hvala za pozornost.
Gospa Iva Dimic bo predstavila stališče Nove Slovenije - krščanskih demokratov. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Na začetku stališča Nove Slovenije – krščanskih demokratov naj poudarim, da so razmere na trgu dela za nekatere skupine, predvsem za mlade, mlade ženske, starejše po 50 letu izjemno zaostrene. Najbolj pa skrbi dejstvo, da imajo ljudje občutek, da gre vse samo še na slabše. Skupaj lahko torej ugotovimo, da ukrepi v zadnjih 10 letih pretežno levih vlad v Sloveniji ne rodijo uspehov. Napredka ni, ne za delavcev niti za delodajalce. Ministrstvo očitno na področju trga dela ne opravlja svoje naloge oziroma s posameznimi ukrepi zgolj gasi požare. Prevečkrat se izgovarjajo na socialni dialog. Čas bi bil, da ministrstvo prevzame odgovornost, in uredi področje, saj je trenutno prepuščeno iniciativi opozicije. Druga stvar, pred katero moramo krščanski demokrati posvariti, je pavšalno označevanje vseh delodajalcev, da so izkoriščevalci in da vsi silijo svoje zaposlene v navidezne samozaposlitve. S poslansko skupino redno v okviru obiskov na terenu obiskujemo številna podjetja, makro, mikro, majhna podjetja, srednja in velika. Lahko vam zagotovimo, da dobri delodajalci cenijo svoje zaposlene in se zavedajo, da je to največji in najdragocenejši kapital njihovega podjetja. Žal pa so na drugi strani nekateri tudi takšni, ki ne spoštujejo človekovega dostojanstva delavcev in ne se poslužujejo mejnih in nedovoljenih praks. Takšne morajo doleteti učinkovite sankcije, in sicer takšne, da svojih dejanj ne bodo ponavljali. Tega danes žal v Sloveniji ni čutiti, in to je glavna odgovornost Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve. Še bolj zaskrbljujoče pa je dejstvo, da se nepravilnosti in nespoštovanje delavcev dogaja v podjetjih, kjer je lastnik država. Država sama sebi dovoljuje marsikaj, kar samostojnim podjetnikom in obrtnikom očita. Nesprejemljivo je, da nadzorni organi nimajo pregleda, v katerih državnih podjetjih prihaja do izkoriščanja delavcev in zaposlovanja preko zaposlitvenih agencij. Tudi zakon Poslanske skupine Združene levice sicer kar dobro ugotavlja, katere so največje anomalije na trgu dela pri nas, ampak predlagane rešitve, po našem mnenju, ne vodijo k odpravi vzrokov teh dejanj. Nova Slovenija predlaga jasne rešitve. Nižjo obremenitev dela s prispevki in davki ter odpravo birokracije. Na drugi strani pa odpiranje kvalitetnih delovnih mest. Tako delodajalci ne bi bili motivirani zatekati se h kršitvam zakonskih določb. Predloga sklepa, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo, ne bomo podprli.
Dr. Mirjam Bon Klanjšček bo predstavila stališče Poslanske skupine Nepovezanih poslancev. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani kolegice in kolegi, prav lepo pozdravljeni! Glavni cilj predlagane spremembe Zakona o inšpekciji dela je zagotovitev preoblikovanja prikritih delovnih razmerij v redne zaposlitve. Prav tako pa bi se po mnenju predlagatelja s sprejetjem novele, ki je danes pred nami, uresničilo več ciljev, in sicer izboljšanje položaja in večja informiranost delavcev ter preprečevanje nelojalne konkurence in socialnega dampinga. Delovno pravo, kot samostojna pravna panoga, je relativno mlado, in se je zaradi uresničevanja pravice do človekovega dostojanstva, zagotovitve varnosti in zdravja delavca pri delu razvilo šele pred kakšnimi 100 leti. Tako delovnopravna zakonodaja varuje osebe, ki delo opravljajo v podrejenem razmerju na način, da jim zagotavlja minimalen obseg pravic in obveznosti, določenih z zakonom. Da pa bi se učinkovito pravno varstvo zagotavljalo vsem, ki ga potrebujejo, je izredno pomembno identificirati kriterije, po katerih se delovno razmerje prepozna v praksi. Teh pa kljub merilom in načelom, kot je na primer načelo prednosti dejstev pred obliko pogodbe, včasih ni tako lahko prepoznati. Kajti višanje konkurence na trgu dela, globalizacija ter tehnološki napredek na eni strani, ter težnje delodajalcev po zmanjševanju stroškov dela na drugi strani, vsakodnevno močno vplivajo na organizacijo dela. Posledično se delodajalci odločajo za ponudbo atipičnih, po navadi prekarnih oblik dela. Tako smo vse prepogosto seznanjeni s primeri, ko se delovno razmerje navzven prikazuje kot pogodbeno razmerje civilnega prava, z namenom zmanjšanja varstva delavcev ali izogibanja plačila davkov in prispevkov. Z drugimi besedami, gre za tako imenovano prikrito delovno razmerje. Naloga države bi morala biti, da preko doslednega izvajanja obstoječe ureditve in razvoja novih sredstev poskrbi za učinkovit nadzor in sankcioniranje tovrstnih zlorab. V Poslanski skupini Nepovezanih poslancev in tudi v Zavezništvu menimo, da je skrajni čas za konkretno ureditev te problematike. Zato bomo v želji po preseganju za delavce neugodnih in nedopustnih posledic prikrivanja prave narave pogodbenega razmerja, glasovali proti predlaganemu sklepu. Hvala.
Gospa Janja Sluga bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Hvala lepa. V rešitvah, ki jih predvideva danes obravnavana novela Zakona o inšpekciji dela, smo v Državnem zboru razpravljali že lansko leto. Po takratni zavrnitvi novele je z delom začela delovna skupina socialnih partnerjev, katere namen je bil v okviru socialnega dialoga doseči dogovor glede sprememb delovnopravne zakonodaje. In ga tudi je. V času, ko so potekala pogajanja s socialnimi partnerji, je predlagatelj ponovno vložil novelo Zakona o inšpekciji dela, ki jo imamo danes na mizah. Kot ugotavlja predlagatelj, so prikrita delovna razmerja v porastu, povečevanje števila samozaposlenih in povečevanje števila delavcev, ki delajo na podlagi pogodbe o napotitvi oziroma agencijskih delavcev. Predlagatelj na podlagi tega sklepa, da gre v teh primerih za prikrita delovna razmerja, saj se povečuje tudi število ugotovljenih kršitev prepovedi dela na podlagi pogodb civilnega prava v primerih, ko obstajajo elementi delovnega razmerja. Strinjamo se, da je stanje na področju spoštovanja delovnopravne zakonodaje v Sloveniji alarmantno in da je problem naraščanja števila prikritih delovnih razmerij potrebno omejiti. Hkrati je pomembno, da se prikrita delovna razmerja, ki jih odkrijejo inšpektorji za delo, preoblikujejo v redne zaposlitve namesto, da se sodelovanje med delavcem in delodajalcem na tak način prekine. Na eni strani je nujno potrebna sprememba zakonodaje, ki ureja inšpekcijo dela na način, da bodo imeli inšpektorji več pooblastil, na drugi strani pa je treba doseči tudi spremembe v miselnosti delodajalcev in delojemalcev. Menimo, da je novela zakona o inšpekciji dela, ki jo obravnavamo danes, korak v pravo smer. Vendar pa je pri tem nujno poudariti, da ta predlog zakona ni bil pripravljen v sodelovanju s socialnimi partnerji in ni rezultat socialnega dialoga. Namreč, pri spremembah zakonodaje, ki imajo odločilen vpliv na položaj delavca, si je treba prizadevati, da bo socialni dialog kar se da konstruktiven in bo rezultiral v najširše doseženem soglasju med socialnimi partnerji. Vlada je k oblikovanju sprememb na področju delovnopravne zakonodaje pristopila na način, da je oblikovala pogajalsko skupino socialnih partnerjev. V okviru socialnega dialoga je Vlada začela z oblikovanjem sprememb Zakona o inšpekciji dela, Zakona o delovnih razmerjih in Zakona o urejanju trga dela in 7. junija dosegla dogovor s socialnimi partnerji glede inšpekcije dela in glede urejanja trga dela. Le dan za tem sta bili noveli usklajeni s socialnimi partnerji tudi že sprejeti na Vladi. V luči aktualnega dogajanja in ob zavedanju, da je socialni dialog pomembna vrednota, smo poslanci Stranke modernega centra mnenja, da je predlog zakona, ki ga obravnavamo danes, ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 4. točki dnevnega reda. S tem tudi prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O IZENAČEVANJU MOŽNOSTI INVALIDOV PO SKRAJŠANEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve, enake možnosti gospe Martini Vuk. Izvolite.
Hvala lepa še enkrat, gospod podpredsednik. Glavna vsebina veljavnega Zakona o izenačevanju možnosti invalidov so različni ukrepi za izenačevanje teh možnosti, tako zakon omogoča sofinanciranje tehničnih pripomočkov za senzorno ovirane, to so slepi in slabovidni, gluhi in naglušni, gluhoslepi, ki se jim na ta način postali različni pripomočki za vsakdanjo uporabo veliko bolj dostopni. Tukaj govorimo o posebej prilagojenih računalnikih, telefonih, urah, elektronskih varuškah, zvoncih, skratka nekaj, kar vsi potrebujemo vsak dan, za senzorno ovirane pa mora biti posebej prilagojeno. Zakon tudi omogoča sofinanciranje prilagoditve oziroma predelave vozila za najtežje gibalno ovirane, zagotavlja pa tudi klicni center za osebe z okvaro sluha. V letu 2016 je Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti skupaj z Nacionalnim svetom invalidskih organizacij Slovenije začelo izvajati evropski projekt Evropska kartica ugodnosti za invalide. Ta projekt je omogočil zasnovo kartice, ki bo invalidu omogočila enotnejšo obravnavo pri uveljavljanju različnih komercialnih ugodnosti tako v Sloveniji kot tudi v drugih državah članicah Evropske unije, hkrati pa bodo invalidi iz drugih držav članic Evropske unije lahko koristili enake komercialne ugodnosti, kot jih imajo na voljo invalidi slovenski državljani. S predlagano novelo Zakona o izenačevanju možnosti invalidov invalidsko kartico ugodnosti sistemsko umeščamo kot dodaten ukrep za izenačevanje možnosti invalidov v zakonu. To kartico bodo izdajale upravne enote in s tem vzpostavljamo enoten sistem izdaje kartic in zagotavljamo varstvo tako upravičencem, kot tudi ponudnikom komercialnih ugodnosti. Glavni cilj novele Zakona o izenačevanju možnosti invalidov, ki je pred vami, je torej invalidom omogočiti enotnejšo obravnavo pri uveljavljanju ugodnosti na področju prometa, turizma, kulture, športa in prostega časa v Sloveniji in tudi drugih državah članicah Evropske unije. Poleg navedenega pa predlog zakona ureja tudi nekatere popravke, ki predvsem zmanjšujejo administrativne ovire. Upravičenci bodo tako vloge za tehnične pripomočke in prilagoditev vozila po novem vlagali tudi elektronsko preko eUprave. Vse vloge bodo lahko vlagali na katerikoli upravni enoti, ne glede na bivališče vlagatelja. Dodatno pa uvajamo tudi novost v Sloveniji, in sicer možnost pridobitve psa pomočnika. Do psa pomočnika bodo upravičeni težko ali najtežje gibalno ovirani. Zato je to novost, ker so bili do sedaj do psa vodnika upravičeni le slepi, in sicer preko zdravstvenega zavarovanja. Gibalno ovirani pa bodo psa pomočnika, ki ga bodo izšolali na javnem razpisu izbrani izvajalci, dobili v svojo last in jim bo lahko precej olajšal življenje. Novela Zakona o izenačevanju možnosti invalidov torej z vsemi predlaganimi spremembami še dodatno prispeva k uresničevanju Konvencije o pravicah invalidov, Akcijskega programa za invalide, ki velja v letih 2014–2021, in Evropske strategije o invalidnosti za obdobje 2010–2020. Predvsem pa dodatno prispeva k izenačevanju možnosti invalidov v družbi. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku, gospodu Urošu Priklu. Izvolite.
Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je na svoji 41. seji kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o izenačevanju možnosti invalidom. Zakon je vložila v proceduro Vlada, Kolegij predsednika Državnega zbora pa je sklenil, da se bo obravnaval predlog predpisa po skrajšanem postopku. Pri delu odbora so sodelovali poleg predstavnikov Vlade in Zakonodajno-pravne službe tudi predstavniki Državnega sveta ter Nacionalni svet invalidskih organizacij v Sloveniji ter seveda Svet za invalide Republike Slovenije. Odboru je bilo posredovano mnenje naše zakonodajnopravne službe, ki je predlog zakona preučila z vidika njegove skladnosti z ustavo, pravnim sistemom in z zakonodajnotehničnega vidika ter dala pripombe, kot sledi iz samega poročila. Odbor je prejel tudi mnenje Komisije Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide, ki predlog zakona seveda tudi podpira. V razpravi je bilo uvodoma izpostavljeno, da je cilj zakona za invalide ustvariti enake možnosti na vseh področjih življenja, posebej pa olajšati mobilnost invalidov znotraj Evropske unije. Na ta način se prispeva k uresničevanju Konvencije o pravicah invalidov, Akcijskega programa za invalide za obdobje 2014–2021 in Evropske strategije invalidnosti za obdobje 2010–2020. Naša država je leta 2016 začela izvajati evropski projekt Evropska kartica za invalide. Za izvedbo evropskega projekta je potrebna tudi dopolnitev ZIMI oziroma Zakon o izenačevanju možnosti invalidov. Evropsko kartico za invalide bodo namreč izdajale upravne enote, zato je zaradi določitev postopka potrebna sprememba navedenega zakona. S spremembami zakona se bo invalidom omogočilo enotnejšo obravnavo pri uveljavljanju ugodnosti na področju prometa, turizma, kulture, športa in prostega časa v Sloveniji pa tudi v drugih državah članicah Evropske unije oziroma drugače povedano, bodo invalidi iz drugih držav članic Evropske unije lahko koristili enake ugodnosti, kot jih invalidi, ki so državljani Republike Slovenije. Predlog zakona ureja tudi nekatere manjše popravke besedila zakona, ki so več ali manj nomotehnične narave in zmanjšuje administrativne ovire, naj navedem samo e-vlogo. Odbor je brez razprave sprejel tudi amandmaje koalicijskih poslanskih skupin k členom 2., 3., 9., 12., 5., 14. in 15. ter k naslovu zadnjega poglavja. V skladu s poslovniškimi določili pa je na koncu glasoval o vseh členih Predloga zakona ter jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjen predlog tega zakona pa je sestavni del poročila, ki sem vam ga predstavil. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zadnjo gospod Uroš Prikl. Izvolite.
Hvala lepa še enkrat in še enkrat lep pozdrav! Stališče naše poslanske skupine je tukaj, verjamem, tudi kot stališča ostalih poslanskih skupin zelo enotno in pritrdilno. Invalidnost je okoliščina, težava, ki lahko doleti vsakega izmed nas v samo drobčkanem delu sekunde. Invalidi ne smejo biti skupina, ki bi bila odvisna zgolj od posebne dobrosrčnosti ali pa obzirnosti države, državnih institucij, da bi lahko enakovredno sodelovali v družbi in predvsem živeli normalno, povsem običajno življenje. Ne biti socialno izključen, temveč sodelovati v družbi in biti vključen vanjo, je namreč temeljna pravica vsakega državljana sveta, Evrope pa tudi Slovenije. Sodobni pogled na invalidnost namreč temelji na človekovih pravicah, torej na prepovedi vsakršne diskriminacije, ter na zagotavljanja enakih možnosti in enakopravne obravnave za prav vse. S konkretnim ustvarjanjem enakih možnosti invalidom ali celo pozitivne diskriminacije na vseh področjih življenja država ali pa družba, če gledamo nekoliko širše, ne sledi samo zavezam, ki jih sprejem v okviru bodisi neke mednarodne zakonodaje, mednarodnih direktiv, konvencij ali nacionalnih zavez, ampak dejansko naredi tisto, kar kot družba mora storiti. V Poslanski skupini Desus se strinjamo s predlogom novele Zakona o izenačevanju možnosti invalidov, saj je z njim storjen velik korak k zagotavljanju večje mobilnosti in tudi vključenosti invalidov v družbo. Z rešitvami po tem predlogu zakona bo invalidom olajšano marsikaj v njihovim vsakdanjem življenju. V prvi vrsti že z odpravo administrativnih ovir naredimo mnogo. Tako zakon omogoča oddajo vloge in za plačilo tehničnega pripomočka in oddajo vloge za uveljavljanje plačila stroškov prilagoditve vozila na katerikoli upravni enoti ali preko spleta. Tudi preklic uničene ali izgubljene vrednotnice je bistveno olajšan, saj ga je mogoče napraviti na podoben način kot ostale prilagoditve vozila in podobno. Glavna novost tega zakona, ki jo v Poslanski skupini Desus še posebej pozdravljamo, pa je vpeljava tako imenovane evropske kartice, s katero pridobijo tako naši državljani kakor tudi drugi državljani Evropske unije možnost uveljavljati komercialne popuste v katerikoli državi, na primer v prometu, v kulturnih ustanovah, športnih prireditvah, v turizmu in še bi lahko naštevali. In seveda, da se bomo razumeli, je možnost koriščenja teh raznoraznih popustov in ugodnosti vezana seveda na ponudbo, ki jo posamezna država invalidom seveda namenja. Da zaključim, pričujoča novela ZIMI bo po oceni poslank in poslancev v naši poslanski skupini omogočala enostavnejšo obravnavo pri uveljavljanju različnih ugodnosti, olajšavo v smislu administrativnih postopkov v zvezi z uveljavljanjem pravic. Vse to pa ima po našem mnenju veliko dodano vrednost k večji, boljši kakovosti življenja in bivanja invalidov v sodobni družbi. Zato, kot rečeno, jo bomo soglasno podprli. Hvala lepa.
Marija Bačič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Še enkrat prav lepo pozdravljeni vsi prisotni! Zakon o izenačevanju možnosti invalidov, ki je bil sprejet leta 2010, prvič dopolnjen leta 2014 in ponovno danes, ureja področje izenačevanja možnosti invalidov. Namen zakona je preprečevati in odpravljati diskriminacijo invalidov, ki temelji na invalidnosti. Da to dosežemo, pa je treba to diskriminacijo prepovedati. Cilj zakona je za invalide ustvarjati enake možnosti na vseh področjih življenja. Evropska komisija je za olajšanje mobilnosti invalidov v Evropski uniji podprla prizadevanje za oblikovanje vzajemno priznane evropske invalidske kartice ugodnosti, s katero se invalidom omogoča enake možnosti v vseh državah članicah pri odstopu do nekaterih posebnih ugodnosti, ki jih države članice zagotavljajo invalidom. Od leta 2016 Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti skupaj s partnerjem projekta Nacionalnim svetom invalidskih organizacij Slovenije izvaja projekt Evropske kartice ugodnosti za invalide. Na podlagi tega projekta bo invalidom omogočila enotnejšo obravnavo pri uveljavljanju ugodnosti na področju prometa, turizma, kulture, športa in prostega časa. Z invalidsko kartico ugodnosti bodo invalidi v državah Evropske unije lahko uveljavljali posebne komercialne popuste na različnih področjih življenja, ki so jim na voljo v posameznih državah. Kartica je namenjena slepim in slabovidnim, gluhim in naglušnim, gluhoslepim, gibalno oviranim osebam z motnjami v duševnem razvoju in težavami v duševnem zdravju ter posameznikom ali posameznicam z drugimi vrstami invalidnosti. Vzpostavljena bo spletna baza ugodnosti in mobilna aplikacija, ki bo ponujala nabor ugodnosti, ponujenih s strani različnih komercialnih ponudnikov. Bazo pripravlja Nacionalni svet invalidskih organizacij Slovenije. Poleg navedenega predlog zakona ureja tudi nekatere manjše popravke besedila zakona, ki so nomotehnični ali zmanjšujejo administrativne ovire. Pri slednjem moramo poudariti, da nas resnično izjemno vesel, da s tem zakonom končno odpravljamo, namerno bom uporabila močno besedi, birokratsko neumnost, ki je uvrščala psa pomočnika med tehnične pripomočke. Verjetno nihče prav ni pomislil, kakšne posledice lahko ima takšen birokratski nesmisel, dokler v javnosti ni zaokrožil in razburil primer slepe Aleksander in njenega psa pomočnika, najboljšega prijatelja Pinga. To kar je prestajala ona, ne privoščimo nikomur. To je bilo neživljenjsko, nehumano in predvsem brez kančka empatije – birokratsko pač. Žal se nam vedno znova dogaja, da najdejo taki in drugačni nesmisli pot v našo zakonodajo, zato je toliko bolj pomembno, da nanje reagiramo in jih odpravljamo, in to s tem zakonom tudi počnemo. Glede na druge primere to celo počnemo zelo hitro. Po uveljavitvi določb tega zakona bo upravna enota na podlagi izvedenskega mnenja o upravičenosti do psa pomočnika izdala odločbo, s katero bo odločila o odobritvi šolanja psa pomočnika, in odločbo o dodelitvi psa pomočnika invalidu v last. V last. Upamo, da bodo po sprejetju tega zakona nekateri invalidi, ki so v Aleksandrini situaciji prepoznali tudi sebe, malo lažje spali, saj jim njihovega najboljšega prijatelja ne bo mogel nihče več odvzeti. Na podlagi vsega povedanega v naši poslanski skupini zakon pozdravljamo in ga bomo tudi soglasno podprli. Hvala lepa.
Gospod Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica.
Hvala za besedo, predsedujoči. Na levici ta predlog podpiramo. Cilj uvedbe kartice ugodnosti oziroma evropske invalidske kartice pomeni poenotenje pravice do uveljavljanja posebnih komercialnih popustov in ugodnosti za invalide na ravni Evropske unije. Z njo bo moč uveljavljati pravice do ugodnosti tudi izven Slovenije, prav tako bodo pa lahko tuji imetniki te kartice pravice uveljavljali pri nas. Gre za evropski projekt, ki se mu je Slovenija pridružila že čisto na začetku, in zato ta kartica ugodnosti ni sprejeta še v nobeni članici, se pa projekt trenutno izvaja v osmih državah članicah, je v procesu uvajanja. V sklopu projekta bo vzpostavljena tudi spletna baza ugodnosti, mobilna aplikacija, ki bo uporabnikom prikazovala možne popuste in ugodnosti v določenem kraju. Na Levici tovrstne projekte podpiramo, pri tem pa opozarjamo, da mora Vlada pozornost najprej namenjati problemom, ki presegajo komercialne popuste. Eden večjih, s katerim se soočajo invalidi, je, izhajajoč iz nedavnega poročila zagovornika enakosti, diskriminacija na področju zaposlovanja. In tako se postavlja vprašanje, ali invalidi res potrebujejo dodatne kapitalistične, navidezne ugodnosti, ki so v marsikaterem primeru samo prikrit način, kako iz njihovih žepov izvleči še tistih nekaj evrov, ki jih sploh imajo za normalno, osnovno preživetje. In kako naj uporabljajo ugodnosti v tujini, če nimajo pogojev, da do tja sploh pridejo, ker nimajo službe, da bi si privoščili prilagojeno vozilo oziroma prevoz. Pri tem in marsikaterem drugem problemu, s katerim se soočajo invalidi v Sloveniji, takšna ali drugačna plastična kartica žal ne pomaga.
Hvala lepa. Gospod Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa državna sekretarka, spoštovani kolegice in kolegi! V Novi Sloveniji smo vedno podpirali prizadevanja za izboljšanje kvalitete življenja invalidov in za zagotavljanje enakih možnosti. Zadnji, konkretni primer je predlog Zakona o osebni asistenci, ki smo ga skupaj sprejeli. Zato tudi tokrat podpiramo Predlog sprememb in dopolnitev Zakona o izenačevanju možnosti invalidov. Moramo pa poudariti, da aktualni predlog invalidom v Sloveniji ne zagotavlja novih pravic. Kot razberem iz gradiva, jim bo samo olajšal pot do olajšav, popustov in podobnega, kar jim že zagotavljajo na primer muzeji, gledališča, prireditelji športnih iger in podobno. In to je dobro. Žal pa to še vedno ne pomeni, da bodo storitve v resnici dejansko dostopne invalidom. To ne pomeni, da si bodo slepi lahko ogledali, to je potipali ali dotaknili eksponatov, na primer na razstavi v Narodni galeriji ob 800-letnici Malteškega viteškega reda v Sloveniji. To še vedno ne pomeni, da so stavbe, v katerih se odvijajo ti dogodki, dostopne za gibalno ovirane invalide, ali pa so v njih indukcijske zanke za naglušne. V Novi Sloveniji pričakujemo, da bodo vse nove javne površine oziroma zgradbe v celoti dostopne invalidom, starejše pa po celoviti prenovi. V Novi Sloveniji tudi pričakujemo, da bo Slovenija podprla prizadevanja številnih držav članic Evropske unije, da bo čim prej sprejeta direktiva o dostopnosti blaga in storitev. Šele potem bomo lahko govorili, da uporaba kartice omogoča enake možnosti in prispeva k dvigu kvalitete življenja. Kot rečeno, poslanci Nove Slovenije bomo predlog zakona podprli.
Hvala lepa. Gospa Erika Dekleva bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Spoštovani vsi! Slovenija je socialn in pravna država s sodobno politiko invalidskega varstva, ki je primerljiva s politikami v drugih razvitih evropskih državah. Je država, ki uresničuje načela družbene pravičnosti in enakih možnosti za vse, in ima v svojem 14. členu Ustave določilo, da so človekove pravice in temeljne svoboščine zagotovljene vsakomur, ne glede na osebne okoliščine, med katerimi je tudi invalidnost. Število invalidov v Evropi in v svetu je veliko. Skupaj z družinskimi člani, prijatelji in skrbniki, predstavljajo invalidi velik potencial pri načrtovanju novih ciljnih skupin uporabnikov. Trenutno živi z invalidnostjo okoli 10 % celotnega prebivalstva sveta ali 650 milijonov ljudi. V Evropski uniji je 80 milijonov invalidnih oseb, kar predstavlja 16 % celotnega prebivalstva. V Sloveniji živi 170 tisoč oseb z invalidnostjo, kar predstavlja 8,5 % prebivalstva. Po podatkih Svetovne zdravstvene organizacije se število invalidov še povečuje, naraščanje pa je v glavnem posledica staranja prebivalstva in pogostejšega pojavljanja kroničnih bolezni. Presunljiv je tudi podatek, da v državah s povprečno življenjsko dobo 70 let povprečni posameznik v svojem življenju preživi okoli 8 let z določeno invalidnostjo. V skupino potencialnih uporabnikov zato spada tudi skupina starejših ljudi, ki se bo v naslednjih desetletij še znatneje povečevala. Invalidi predstavljajo šestino celotnega delovno sposobnega prebivalstva EU, vendar je njihova stopnja zaposlenosti razmeroma nizka. Zaradi slabših možnosti izobraževanja in zaposlovanja so mnogokrat v slabšem socialnem in finančnem položaju. Glavna sprememba, ki jo predvideva predlog zakona se nanaša na izvajanje projekta, v okviru katerega bodo upravne enote izdelale invalidske kartice ugodnosti, ki bodo invalidnim osebam olajšale mobilnost. Enotna invalidska kartica ugodnosti bo invalidom omogočila enotnejšo obravnavo pri uveljavljanju ugodnosti na področjih prometa, turizma, kulture, športa in prostega časa v Sloveniji in tudi v drugih državah članicah EU oziroma bodo invalidi iz drugih držav članic EU lahko koristili enake ugodnosti, kot jih invalidi slovenski državljani. Sprememba zakona predstavlja zaključno in nujno fazo v okviru projekta evropska kartica ugodnosti za invalide, ki bo invalidom omogočal večjo mobilnost znotraj držav članic EU. Ker se invalidi državljani Evropske unije še vedno soočajo z določenimi mejami znotraj držav članic, smo mnenja, da je sprejetje novele Zakona o izenačevanju možnosti invalidov velik korak naprej. Skladno s tem Poslanska skupina Stranka modernega centra predlog zakona podpira.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 4. točki dnevnega reda. S tem prekinjam 3. točko dnevnega reda. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O VOJNIH GROBIŠČIH, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade gospe Martini Vuk, državni sekretarki na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Leta 2003 je Državni zbor sprejel Zakon o vojnih grobiščih, ki je prvič sistemsko uredil področje vojnih grobišč. 2009 leta pa je bila sprejeta novela zakona o vojnih grobiščih, ki je med drugim v 7.a členu določila, da se v glavnem mestu države postavi spomenik vsem žrtvam vojn in z vojnami povezanih žrtev na območju Republike Slovenije s posvetilnim napisom spominske narave, ki se glasi: »Domovina je ena, nam vsem dodeljena in eno življenje in ena smrt. (Oton Župančič)« Novelo zakona je Državnemu zboru Republike Slovenije v sprejetje predložila skupina poslank in poslancev. Sprejet pa je bil brez glasu proti. Leta 2014, torej po sprejetju novele, so sorodniki pesnika Otona Župančiča opozorili na nepravilen zapis prve kitice pesmi Domovina je ena. Po mnenju sorodnikov je namreč izvorno besedilo in s tem tudi pravi pomen, ki ga je imel v mislih pesnik, pisano v verzih in s pravimi ločili, torej brez ene vejice, ki se je zapisala predlagateljem zakona. O navedenem je bil obveščen tudi Državni zbor. Zato predlagamo spremembo navedenega člena Zakona o vojnih grobiščih, zaradi uskladitve zakonskega besedila s pravilnim, izvirnim zapisom prve kitice pesmi Domovina je ena, kakor tudi zaradi moralnega odnosa in spoštovanja države do pesnika. V predlogu spremembe zakona je predvidena enaka rešitev, kot je določeno v Zakonu o grbu, zastavi in himni Republike Slovenije ter v slovenski nacionalni zastavi in tam velja za himno Republike Slovenije torej, da se navede samo naslov pesmi, avtorja in kitico, ki se jo želi omeniti. Zaradi navedenega se zdaj tako predlagan novi 7.a člen Zakona o vojnih grobiščih glasi: »V glavnem mestu države se postavi spomenik vsem žrtvam vojne in z vojnami povezanih žrtev na območju Republike Slovenije. Na spomeniku se kot napis spominske narave uporabi prva kitica pesmi Otona Župančiča »Domovina je ena«. Hvala.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku, gospodu Urošu Priklu.
Hvala lepa, kolega Hainz. Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je na svoji 41. seji kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah Zakona o vojnih grobiščih, ki ga je v proceduro vložila Vlada in ga na podlagi sklepa Kolegija predsednika Državnega zbora obravnavamo po skrajšanem postopku. Pri delu odbora so sodelovali predstavniki predlagatelja, torej Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, Zakonodajno-pravne službe, predstavnica urada predsednika države, predstavnik Komisije Državnega sveta za socialno varstvo ter gospa Alenka Župančič. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je predlog zakona proučila z vidika njegove skladnosti z ustavo, pravnim sistemom in z zakonodajno-tehničnega vidika in k predloženemu besedilu predloga zakona ni imela pripomb. Odbor je prejel tudi mnenje Komisije Državnega sveta za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide, ki je obravnavala predlog tega zakona in ga prav tako podpira. Predstavnica predlagatelja zakona je uvodoma povedala, da je sprememba 7.a člena zakona potrebna zaradi uskladitve zakonskega besedila s pravilnim izvirnim zapisom prve kitice pesmi, kakor tudi zaradi moralnega odnosa in spoštovanja države do pesnika. Na ministrstvu so predvideli enako rešitev, kot je predvidena v Zakonu o grbu, zastavi in himni Republike Slovenije ter o slovenski nacionalni zastavi za himno Republike Slovenije. V krajši razpravi, ki je potekala o 1. členu predloga zakona in o predlogu za amandma odbora, je predstavnik Poslanske skupine Združene levice predstavil njihov predlog za amandma odbora in povedal, da po njihovem mnenju takšnega spomenika sprave ne potrebujemo, če pa že, pa predlagajo dva popravka, in sicer: verz šeste kitice pesmi Mateja Bora Previharimo viharje in širitev na globalno raven, torej da bi bil spomenik namenjen vsem žrtvam vojn. Vnukinja Otona Župančiča, gospa Župančič, ki je sodelovala na seji odbora, je večkrat opozorila na nepravilen zapis prve kitice pesmi Domovina je ena in je predlagala, da bi v zakonu bolj jasno zapisali, komu je namenjen spomenik oziroma ali je namenjen tudi umrlim Slovencem zunaj meja Slovenije in umrlim pripadnikom okupatorja na slovenskih tleh. Sam sem v razpravi poudaril, da je namen spremembe zakona popraviti nepravilen zapis in nepopolno navedbo avtorja, ne pa poseg v vsebinsko usmeritev oziroma intenco samega zakona. Vlada je predlog novele pripravila zaradi tehnične uskladitve zakonskega besedila, in s tem uskladitve v pravnem redu, kakor tudi zaradi moralnega odnosa in spoštovanja države do pesnika. V nadaljevanju odbor ni podprl predloga za amandma, ki so ga predlagali k 1. členu kolegi iz Poslanske skupine Združene levice, sprejel pa je, odbor namreč, oba člena skupaj. Ker k predlogu zakona na matičnem delovnem telesu niso bili sprejeti amandmaji, Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide Državnemu zboru predlaga, da Predlog zakona o spremembi Zakona o vojnih grobiščih sprejme v predloženem besedilu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospa Marija Bačič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Prav lepo še enkrat vsi pozdravljeni! Stališče k temu predlogu novele zakona bo tako, kot zakon sam, kratka. Novelo bomo podprli. Kot je bilo že povedano, gre za nomotehnični popravek besedila, ki se je zgodil ob sprejemanju zakona leta 2009. Leta 2009 je namreč Državni zbor Republike Slovenije sprejel Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o vojnih grobiščih, ki jo je v obravnavo in sprejem Državnemu zboru predložila skupina poslancev s prvopodpisanim Bojanom Kontičem, in ga je na glasovanju podprlo 50 poslancev. Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o vojnih grobiščih je bil dodan 7.a člen, ki določa: »V glavnem mestu države se postavi spomenik vsem žrtvam vojn in z vojnami povezanih žrtev na območju Republike Slovenije s posvetilnim napisom spominske narave: Domovina je ena, nam vsem dodeljena in eno življenje in ena smrt. Župančič. Da zapisano v zakonu ni pravilno so večkrat opozorili imetniki avtorskih pravic po pesniku Otonu Župančiču. S to novelo torej odpravljamo pravopisno napako in usklajujemo zakonsko besedilo s pravilnim besedilom prve kitice pesmi. Kot rečeno, v naši poslanski skupini bomo predlog zakona podprli. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Gospa Violeta Tomić bo predstavila stališče Poslanske skupine Združena levica. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Nesrečni spomenik že stoji, skorajda je že dokončan, in današnja novela je zadnja epizoda, ki nazorno kaže, da gre za totalno polomijo. Gre za spomenik, ki kaže, da je celoten politični establishment izgubil kompas pa tudi busolo. Na čelu seveda z Borutom Pahorjem in s celotno tako imenovano levo sredino. In ironično je, da je prav ta leva sredina tista, ki je največ storila za revizijo zgodovine, ki je izničila status in vlogo Narodnoosvobodilnega boja in na stežaj odprla vrata mračnjaštvu. Spomenik žrtvam vseh vojn, kakor je zastavljen, logiko tako imenovane sprave širi do te mere, da funkcionira kot spomenik zgodovinskega revizionizma. Na ozemlju Slovenije sta se v prejšnjem stoletju odvijali dve svetovni vojni, v obeh smo imeli tudi svoj avtonomen odpor. V prvi svetovni vojni so bili to jugoslovanski prostovoljci in uporniki v avstrijski vojski, na primer znamenite Judenburške žrtve. V drugi svetovni vojni je bila seveda to Osvobodilna fronta, ki se je borila proti nacifašističnemu okupatorju in njegovim sodelavcem. Sprašujem se torej, kakšen je torej smisel skupnega spomenika za nekoga, ki je padel kot vojak v rokah avstrijsko-nemškega imperializma, in za nekoga, ki se je boril proti temu imperializmu. V še večji meri velja to za drugo svetovno vojno, kajti eni so se bojevali proti nacizmu, drugi pa skupaj z nacifašizmom, in s tem za ta nacifašizem. Tukaj ni in definitivno ne more biti nobene skupne točke. Če pa je skupna točka smrt, kot je prišepnila ena od koalicijskih poslank na seji odbora, potem se sprašujem, ali je to potem spomenik tudi pripadnikom nacističnega gestapa in SS, kajti tudi oni so mrtvi. Vloga spomenika je predvsem v tem, da zabrisuje zgodovinska dejstva, da izenačuje politične in nazorske opredelitve vojskujočih se strani in da nenazadanje rehabilitira kolaboracijo z nacifašističnim okupatorjem, za katere so se odločile takratne politične in verske elite v Sloveniji. Partizanski upor in domobransko kolaboracijo želi prikazati kot dve povsem legitimni izbiri, skratka dve strani istega kovanca. Kljub temu, da se je ena stran borila za narodno, kulturno in socialno svobodo, druga pa za dokončno odpravo le-te ter popoln izbris Slovencev in slovenstva, spoštovane kolegice in kolegi. Spomenik je polomija tudi z arhitekturnega in prostorskega vidika. Glede tega se strinja tako strokovna kot splošna javnost. Polomija je tudi zato, ker zlorablja tako pesnika Otona Župančiča kot njegove verze. Župančičevi verzi Domovina je ena so bili zapisani z jasnim namenom, da bi krasili sarkofag grobnice narodnih herojev. Namen tega spomenika je počastitev Narodnoosvobodilnega boja ter njegovih bork in borcev. Njegovi verzi so torej grobo izigrani in iztrgani iz konteksta in preneseni na spomenik, ki izenačuje žrtve in rablje, in to je nedopustno. Iztrgan je samo začetni del pesmi, in to je treba posebej poudariti, zato je zloraba še hujša. Na to je na odboru opozorila tudi pesnikova vnukinja. Župančič je s slavnim govorom pozdravil osvoboditev Ljubljane s strani partizanov. Napisal je prvo partizansko pesem, ki je dobila naslov Veš poet svoj dolg. Župančiča ne bi smelo biti na spomeniku, zato smo v Združeni levici predlagali druge verze pesnika Mateja Bora Previharimo viharje. Odgovor koalicije je bil samo molk in sprenevedanje. Že drugič po Pahorjevi vladi leva sredina postavlja spomenik, s katerim potvarja zgodovinska dejstva. Spomenik na Kongresnem trgu bi morali pustiti nedokončan, brez citata, kot opomnik, da so slovenske politične elite izgubile kompas, saj so obrnile hrbet ljudstvu in se spet priklonile pred kapitalom, pred Brusljem, pred Berlinom. In Levica bo glasovala proti takemu spomeniku.
Hvala lepa. Gospa Iva Dimic bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov. Izvolite.
Spoštovani! Obravnavani zakon je po besedah predlagateljev tehnični zakon, in temu bi lahko pritrdila, vendar je razprava na seji matičnega odbora pokazala, da kljub mnogim prizadevanjem še vedno ne zmoremo v miru in spoštljivo razpravljati o vseh žrtvah ter svobodno nadaljevati našo pot k spravi in zaživeti kot en sam in isti narod. Minevata dve leti od sprejetja Zakona o prikritih vojnih grobiščih in pokopu žrtev, ki ga je pripravila in vložila v obravnavo Nova Slovenija. Veseli smo, da je takrat tudi koalicija spoznala, da je skrajni čas, da kot civiliziran narod pokopljemo vse žrtve, tudi tiste, ki so bile med vojno in po njej izvensodno pobite. To nam narekuje človeško dostojanstvo, to smo dolžni storiti kot ljudje, kot narod in kot država, ki svojo prihodnost gradi iz razčiščene preteklosti. Po vseh vojnah, bodisi med narodi ali pa v državljanskih vojnah in revolucijah, ostanejo mrtvi, ki jih je treba pokopati in njihove grobove dostojno obeležiti. To so ljudje, naši bratje in sestre ne glede na to, na čigavi strani so se vojskovali in kakšno je bilo njihovo politično prepričanje, nacionalna pripadnost, vera ali barva kože. Gre za civilizacijsko normo civiliziranega človeka in za našo človečnost. To zahteva od nas svetost življenja vsakega človeka in dolžnost do spoštovanja vseh mrtvih. Žalostno je, da slovenski narod v svoji lastni državi še vedno občuti vso tragiko državljanske vojne. Huda jama, ki je postala sinonim za težo naše vesti in vse večje razdvojenosti, od nas zahteva, da to poglavje naše skupne polpretekle zgodovine zaključimo tako, kot so to storile druge države. Krščanski demokrati smo ves čas zatrjevali, da moramo v iskanju civilizacijske norme te človeške posmrtne ostanke najprej dostojno pokopati, šele po pokopu naj zapre poglavje te zgodovine načrtovani spomenik. Temu ni mogoče oporekati, saj dejanje pokopa izključuje nadaljnjo politično manipulacijo z mrtvimi, hkrati nas osvobaja in nam kot narodu gradi notranji spomenik zmage in državotvornosti. Predlog novele Zakona o vojnih grobiščih bomo podprli, saj gre za pravilen posvetilni zapis prve kitice Župančičeve pesmi Domovina je ena in s tem za izvorno besedilo te himne slovenski domovini. Ob tem pa pričakujemo, da bo postavitev spomenika res korak k spravi in ne k novim delitvam. Zato se moramo zavestno odločiti vsi in ne nalagati vedno novih polen za netenje nestrpnosti namesto sprave, čemur naj bi spomenik bil namenjen.
Hvala lepa. Gospod Saša Tabaković bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Leta 2009 je Državni zbor Republike Slovenije sprejel Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o vojnih grobiščih, s katerim je bil dodan 7.a člen, ki določa, da se v glavnem mestu države postavi spomenik s posvetilnim napisom, ki vsebuje citat, prvo kitico Župančičeve pesmi Domovina je ena. V zapisu kitice v takratni predlog zakona se je vrinila vejica, ki je v prvotnem zapisu Župančičeve pesmi ni zapisane. Imetniki avtorskih pravic po pesniku Otonu Župančiču so po sprejetju sprememb in dopolnitev Zakona o vojnih grobiščih v letu 2009 večkrat opozarjali na nepravilen zapis prve kitice pesmi Domovina je ena v zakonu. Novela, ki jo obravnavamo danes, to nepravilnost odpravlja. Vladni predlog zakona predvideva enako rešitev, kot je predvidena v zakonu o grbu, zastavi in himni Republike Slovenije, ter v slovenski nacionalni zastavi za himno Republike Slovenije. Pri tem bi želeli poudariti, da se s predlagano novelo ne spreminja koncepta predpisa, ki je bil sprejet v letu 2009, temveč gre v tem primeru za tehnično uskladitev besedila. Menimo, da je zaradi spoštovanja do opusa pesnika Otona Župančiča, do lastnikov avtorskih pravic ter moralnega odnosa na splošno, sprememba 7.a člena s pravilnim zapisom nujno potrebna. S tem razlogom poslanci Stranke modernega centra predlog zakona podpiramo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Eva Irgl bo predstavila stališča Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Pred seboj imamo tehnično, a nujno spremembo Zakona o vojnih grobiščih, saj je vezana na pravilen zapis avtorskega dela, torej pesmi Otona Župančiča Domovina je ena. Vsekakor temu ni moč nasprotovati, saj gre, kot že rečeno, za avtorsko delo, ki vsekakor zahteva znotraj zakona natančen zapis v skladu z avtorskimi pravicami in zaradi spoštovanja avtorskega dela in pesnika. Vendar pa bi želela v okviru te spremembe ponovno opozoriti na nekatere stvari, ki jih kot država, ki prav zato še vedno nosi moralni dolg, nismo uspeli postaviti na svoje mesto in jih udejanjiti tako, kot velevajo civilizacijske norme. Spomenik, na katerem bo zapisano Domovina je ena nam vsem dodeljena, in eno življenje, in ena smrt, naj bi bil namenjen vsem žrtvam medvojnega in povojnega dogajanja in naj bi v svoji simboliki združeval na tej tako pomembni točki še vedno razklan slovenski narod. Pa je temu res tako? Spomenik, kot je dejal tudi predsednik Vlade, naj bi bil simbol sprave, vendar je v arhitekturnem in zato tudi v simbolnem smislu načrtovan tako, da se iz njega še vedno razbrati razklanost naroda in ne združitve, saj je spomenik načrtovan v obliki dveh samostojnih stebrov, ki se ne združita. Množični pomor, ki se je zgodil po vojni na slovenskih tleh, je za seboj pustil več kot 600 prikritih morišč, ker politika in državni organi niso sposobni izpeljati osnovnih civilizacijskih norm v skladu s pravičnostjo in dostojanstvom žrtev in njihovih svojcev. Še pred postavitvijo spomenika bi morali izpeljati vse ključne elemente tako imenovane tranzicijske pravičnosti, katerih realizacija je edini garant za to, da nekoč pripelje do sprave in poenotenja slovenskega naroda na vsebini, ki je bistvo in bit naroda. Izpolniti moramo pravico do vedenja, kar pomeni, da moramo poznati vsa zgodovinska dejstva in odpreti arhive v celoti. Izpolniti moramo pravico do poprave krivic, ki vsebuje tudi rehabilitacijo žrtev povojnega pomora. Izpolniti moramo pravico do zakonitosti, torej procesiranje tistih, ki so genocid izvršili. Gre za zločin, ki ne zastara, ne po mednarodnem in ne po slovenskem pravu. In moramo izpolniti zagotovilo o neponavljanju, ki vključuje implementacijo lustracijskih zakonov in dosledno uveljavitev demokratičnih postulatov, med katere sodita zlasti spoštovanje in varovanje človekovih pravic ter udejanjanje vladavine prava. To so torej štirje ključni koraki, ki bi morali biti storjeni še pred postavitvijo spominskega obeležja zato, da je krog končno sklenjen in da lahko zapremo to poglavje naše skupne tragične preteklosti. Vsekakor pa bi morala biti še pred postavitvijo spomenika izpolnjena tudi civilizacijska norma o pokopu vseh žrtev, kajti grob je neodtujljiva pravica vsakega posameznika. Zato lahko upravičeno menimo, da je spomenik namenjen zamegljevanju in ponovnemu potiskanju tako pomembnih stvari nekam daleč stran na obrobje, da nek spomenik torej imamo, pomorjeni, njihovi grobovi in odgovorni za to, pa nas ne zanimajo več. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Uroš Prikl bo predstavil stališče Poslanske skupine demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Lep pozdrav še vsem trem, štirim poslankam in poslancem, ki še vztrajajo pri tej točki dnevnega reda! Kot je kratka in jedrnata sprememba zakona o vojnih grobiščih, bo kratko tudi stališče Poslanske skupine Desus, dasiravno ga jaz predstavljam. Ta zakon, ki ga imamo pred seboj, je posledica neljube napake, prave neljube napake, ki se je zgodila pravzaprav tedaj, ko je bil Zakon v Državnem zboru predlagan in sprejet, in to je v mandatu 2008–2011, torej v letu 2009. V zakon se je pač prikradla napaka z napačnim citiranjem pesmi velikega pesnika Otona Župančiča. Sprašujemo se lahko, zakaj vse do sedaj ni bila ta napaka popravljena, bodisi s strani poslancev, kar nekaj sklicev, bodisi s strani Vlade, dasiravno so na to zadevo opozarjali, če ne drug sorodniki po pokojnem pesniku Otonu Župančiču. Pa vendar, pred nami je zakon, pred nami je sprememba zakona, ki veleva, da je treba skladno z zakonodajo o avtorskih pravicah tudi dosledno zapisati in citirati pesmi. To bomo naredili, zapisali pesem v izvirniku, kot seveda gre. To bomo naredili v interesu tega, da zadostimo tako zakonska določila, zakonske norme, predvsem pa iz dolžnega spoštovanja do pesnika, iz dolžne in potrebne pietete do vseh žrtev vojn in z njimi povezanega nasilja na območju Republike Slovenije. Poudarjam pa še enkrat, spomenik je namenjen vsem žrtvam. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmaja na seji zbora ni možno vlagati. Zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili čez pol ure, v okviru glasovanj. S tem prekinjam 4. točko dnevnega reda in 31. sejo Državnega zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali ob 16.05.
Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje, nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Preden preidemo na postopek glasovanja, vas želim obvestiti, da bo Državni zbor glasovanja opravil po naslednjem vrstnem redu: 17., 10., 2., 3., 4., 13., 14., 18. in 1. točka dnevnega reda. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 17. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga sklepa o soglasju k rebalansu programa dela in finančnega načrta Agencije za energijo za leto 2017. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, ki se glasi: Državni zbor daje soglasje k rebalansu programa dela in finančnega načrta Agencije za energijo za leto 2017 z dne 20. 4. 2017. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica, dr. Franc Trček.
Ja, hvala za besedo, predsedujoči. Ne glede na politična prečenja v tej državi, v Državnem zboru, nam je verjetno jasno, da je nadlobi v tej državi nadlobi energetike. In zaradi tega seveda potrebujemo močno, ustrezno delujočo agencijo za energijo. Agencija, sami dobro veste, je dobila še dodatne zadolžitve s področja toplotnega ogrevanja, ker sami dobro vemo, da obstajajo nedopustno prevelike razlike med različnimi odjemalci toplote med različnimi kraji v Sloveniji. Agencija ima, podobno kot druge zazujfane zadeve, počasi že problem generacijske vrzeli. Navsezadnje je ena od redkih ustanov te države, ki ni v Ljubljani, ampak je v mojem ljubem Mariboru. Skratka, gre za 5 novih delovnih mest. Kdo na desnici bi rekel: »Za družine gre!« Gre za ljudi, ki bodo ostali v Mariboru in gre navsezadnje za enega zelo pomembnega regulatorja, ki upam, da bo s to kadrovsko okrepitvijo še bolj odgovorno opravljal svoje delo v dobrobit vseh tistih, ki jih opredeljuje 3. člen Ustave in tudi onkraj. In zato bomo enkrat za spremembo, ker ne gre za neko proračunsko aritmetiko v škodo državljank in državljanov, v Združeni levici ta predlog podprli. Glasovali bomo za. Hvala za besedo.
Je še kakšna obrazložitev? [[Ne.]] Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 63, eden je bil proti. [[Za je glasovalo 63.]] [[Proti eden.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo prekinjeno 10. točko dnevnega reda – prva obravnava Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pacientovih pravicah. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o pacientovih pravicah je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke gospa Jelka Godec.
Hvala za besedo. V Slovenski demokratski stranki tega zakona ne bomo podprli. Mnenja smo namreč, da je ta zakon sicer eden izmed zakonov, s katerim bi bilo treba urediti pacientove pravice, je pa bolj potreben zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, saj je treba v našem zdravstvu urediti predvsem to, da imamo premalo kadra, da se ne ve, od kje bo prišel denar oziroma kako bomo v prihodnosti financirali naš zdravstveni sistem, da so še druge zadeve, ki so bolj pomembne, kot je, recimo, finančno stanje v bolnišnicah in tako naprej. Ministrica je danes v obrazložitvi povedala, da ta zakon potrebujemo zato, ker je treba urediti evidence. Če za to, da se uredijo evidence o čakalnih dobah, potrebujemo zakon, potem je res žalostno, da danes s takšnim zakonom, kot je ta, to urejamo. Menimo, da bi evidence oziroma čakalne sezname uredili na drug način. Hkrati je ministrica danes povedala, da so čakalne dobe problem, ki ga je treba reševati s tem zakonom, da čakalne dobe generira primarni sektor, kar pa vemo danes, da na primarnem sektorju ni čakalnih dob oziroma da so najbolj pereče čakalne dobe na sekundarju, torej pri specialistih. Hkrati so v tem zakonu napisane tudi zadeve, kot je 30-minutna čakalna doba v ambulanti, s tem, da še danes ni jasno, kako bodo te zadeve lahko zdravniki urejali, če vemo, da gre za kadrovski primanjkljaj zdravnikov. S tem naborom kadra tega vsekakor v zdravstvenih ustanovah ne bomo dosegli. Hkrati ministrica poudarja, da se rešujejo pacientove pravice in čakalne dobe ter čakalni čas z eNapotnico, kar danes vemo, da ne delujejo po sistemu, o katerem ministrica govori, to pomeni, da je popolnoma vse elektronsko urejeno, namreč praksa kaže, da to ni tako. Še enkrat, če ta zakon ureja le to, kar je ministrica dejala, torej urejanje čakalnih seznamov, prečiščevanje čakalnih vrst oziroma teh seznamov, potem je ta zakon brezpredmeten. Vsekakor pa se v tem zakonu, še enkrat, določajo določene pravica pacientov, za katere pa ne vemo, kako bodo lahko rešene s temi kadrovskimi potenciali, ki jih danes imamo. Hvala.
Je še kakšna obrazložitev? [[Ne.]] Glasujemo. Navzočih je 77 poslank in poslancev, za je glasovalo 55, proti 19. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 19.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za zdravstvo kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo prekinjeno 2. točko dnevnega reda – Predlog zakona o spremembi in dopolnitvah Zakona o inšpekciji dela, skrajšani postopek. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembi in dopolnitvah Zakona o inšpekciji dela ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združene levice Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Zakon o inšpekciji dela, ki smo ga pripravili socialisti, je primeren za nadaljnjo obravnavo. Ščiti dve najbolj izpostavljeni kategoriji delavcev, to so prikrita delovna razmerja za prisilne espeje in ščiti zaposlene v trenutno nezakonitih agencijah. Najbolj razvpit primer teh nezakonitih agencij imamo v Luki Koper, tako imenovane izvajalcev pristaniških storitev. Vlada oziroma njena koalicija sta se odločili, da bosta ta predlog zavrnili, zato pa nista podali nobenega tehtnega argumenta. Edino, kar je posredi, je politični prestiž in politični deal z delodajalci. Vlada je delodajalcem obljubila, da bo zavrnila naš predlog o zakonu o inšpekciji dela in predlog o zvišanju minimalne plače, v zameno pa pristala še na lažje odpuščanje, tako imenovano sporazumno prekinitev delovnega razmerja. V zameno Vlada ponuja svoj lastni zakon o inšpekciji dela, ki pa je premalo temeljit in na cedilu pušča zaposlene v nezakonitih agencijah. In tukaj se preprosto ne da izogniti vtisu, da Vlada oziroma zanjo koalicija Socialnih demokratov, Desusa in SMC ščiti izkoriščevalske IPS in njihove gazde v Luki Koper in v drugih podobnih primerih in naravnost sili brezposelne družbene margine v to, da poiščejo svoje možnosti preživetja v nezakonitih izkoriščevalcih tipa Marof trade. V Levici smo ta zakon o inšpekciji dela predlagali prvič že marca prejšnje leto, maja je bil obravnavan v Državnem zboru, pa je bil zavrnjen. Koalicija oziroma Vlada je takrat obljubila, da bo do jeseni pripravila svoj predlog, pa s tem predlogom nič ni bilo, zato smo se letos, leto dni kasneje, odločili, da poskusimo ponovno. Očitno je, da bo ta predlog ponovno spet zavrnjen. Pod našim pritiskom je pa Vlada vendarle pripravila nek svoj predlog, ki pa, kot rečeno, niti približno ni tako temeljit, kot bi moral biti, in delodajalce v marsikaterem primeru bolj ščiti kot pa jih preganja, žal. Socialisti bomo sklep, da zakon o inšpekciji dela ni primeren za nadaljnjo obravnavo zavrnili. Ta zakon je primeren za nadaljnjo obravnavo. Še več, je nujen.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov gospod Matjaž Han.
Hvala lepa. Včasih lahko veliko zdržiš, ne moreš pa poslušati vsega, kar nekateri govorijo. V državi, hvala bogu, imamo vlado, vlada je zato, da vlaga zakone in vlada je zato, da vlaga dobre zakone. In vlada bo vložila boljši zakon, kot ste ga vložili vi. Sedaj pa, kar se tiče Luke in zaščite, kar si, Kordiš, ta moment govoril. Dajmo se spomniti par mesecev nazaj, gospodje in gospe, državljanke in državljani, ko ste z zastavami pred Luko Koper kričali, kako se ne sme zamenjati nadzornikov, kako se ne sme zamenjati uprave, te iste uprave, ki dovoli to, kar ti govoriš, da so delavci tam izkoriščeni. Vaši člani Združene levice so pripravili ta, bom rekel, upor. Vse lepo in prav! Vse lepo in prav, ampak dajmo imeti iste vatle za vse. Hvala lepa.
Preden dam postopkovno naprej, moram vseeno ugotoviti, da je bilo preveč osebno, glede na to, da je šlo za obrazložitev glasu poslanske skupine. Obrazložitev poslanske skupine ne more iti na nekega posameznika, kvečjemu lahko gre na mnenje druge poslanske skupine [[…]] [[oglašanje iz klopi]] Ne bo pomagalo, vseeno bomo morali poslušati. Postopkovno. Mir! Postopkovno Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Poglejte, to, kar si je kolega Han ravnokar privoščil, ni bila nikakršna obrazložitev glasu. Bil je poskus diskreditacije nas na levici in konkretno mene osebno. V Združeni levici smo vselej nastopili proti privatizaciji Luke Koper, kar pa še ne pomeni, da smo izrecno podpirali kakšno konkretno upravo. In nenazadnje smo skupaj žerjavisti in delavci pri izvajalcih pristaniških storitev štrajkali že avgusta leta 2011. Že takrat smo se borili, pa nas niti blizu parlamenta ni bilo. Smo bili vsak dan z njimi tam dol. Vi pa ste v parlamentu že ne vem koliko časa, ste praktično že v vsaki vladi in na vaši straži javna firma, državna firma dela take svinjarije, kot jih. Kaj ste ukrenili proti temu? Nič. [[oglašanje iz dvorane]]
Tukaj tudi nič proceduralnega ni. Nehajta s to razpravo na levici, ker v nasprotnem primeru bomo najverjetneje naredili eno prekinitev, da se boste pomirili, da se bomo pomirili in da bomo lahko šli naprej. Je še kakšno postopkovno? Ni. V osebnem imenu obrazložitev. To razumem. Ali je še kakšna obrazložitev v imenu poslanske skupine? Ni. Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Obrazložil bom lastni glas. V startu pa moram reči, da se ne strinjam z enim od govorcev pred mano, da je pač vlada tista, ki pripravlja dobre zakone, ker potem pridemo hitro do tega, kar včasih ljudje rečejo, da se v opoziciji samo čohamo po pubičnih predelih. Jaz verjetno nisem od izčrpanosti od tega leto dni nazaj padel skupaj; ampak od resnega dela. Kaj je ključni problem te družbe in države? Ključni problem te družbe in države je napačen razvoj na osnovi napačne politične ekonomije. Ključno vprašanje je kritika politične ekonomije, če hočete v ljudskem jeziku, konec tega, da se na ljudi gleda, kot da jih režejo kot klobaso. Lepa metafora tega je, če greste mimo Gospodarske zbornice Slovenije, kjer je vhod takšen, kot da te udari po glavi. To je metafora tega: dajmo tiste, ki ustvarjajo delo, tepsti po glavi. Ta zgodba polsužnjelastniških odnosov ni od včeraj. Jaz sem kot mladi raziskovalec v Kopru raziskoval v letih 1994–1998, to je zgodba, ki se vleče 20 let. V 20 letih se je kar nekaj vlad izmenjalo, kar nekaj oseb, stari levi, sredina in desni, pa vsi pragmatiki ste podpirali to in takšno gospodarstvo, to in takšno politično ekonomijo, proti kateri se pač nova levica bori. Izhajajoč iz Ustave Republike Slovenije, ker ste delovali tudi protiustavno, tudi člen o gospodarski pobudi predlaga kvalitetno in nujno potrebno zakonodajo, ki bi jo morali sprejeti že leta 1997. Seveda bom glasoval proti, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima Luka Mesec.
Hvala. Tudi jaz bom glasoval proti, ker je zakon nujen za nadaljnjo obravnavo. Problem IPS v Kopru, ki še zdaleč niso edini, obstaja že dvajset let in ti IPS niso nič drugega kot nezakonite agencije za posredovanje dela. Oni na listu že prodajajo storitev – izvajalci pristaniških storitev. Ampak kaj je ta storitev? Ta storitev je prekladanje tovora na ladjo in z ladje. Torej ne prodajajo nič drugega kot roke, ki pač to prekladajo. Torej prodajajo golo delo in tako jih je treba tudi tretirati. Prejšnji teden smo bili na Komisiji za nadzor javnih financ, kjer smo imeli, mislim da, skoraj tri ure trajajočo razpravo o tem problemu. Ugotovili smo ne samo to, na kar zdaj jaz opozarjam, da so to nezakonite agencije za posredovanje dela; ugotovili smo, da so to na pol mafijske organizacije, kjer se vsako leto izgubi polovica denarja, ki jim ga Luka Koper plača. Plačajo 22 milijonov evrov, lani celo 25, in polovica denarja se izgubi. To niso moje špekulacije, to so ugotovitve Fursa. Vse stranke ste se zadnjič strinjale, da je treba s tem presekati in da je treba ta problem razrešiti. Zdaj mi tu predlagamo zakon, ki bo dal inšpekciji orodje v roke, da bo lahko to delo opravila; in zdaj jaz ne razumem, zakaj naenkrat imate drugačno mnenje. Vladni predlog, ki je v veliki meri kopija našega, po moji vednosti iz neznanih razlogov izpušča ravno ta del, ki bi se spoprijel s problemom nezakonitih agencij za posredovanje dela, kakršne so IPS. Popravljate sicer neko pravilno stvar pri espejih, ampak ta del pa spregledate. Zato vztrajam, da se pogovarjamo naprej o našem predlogu. Glasoval bom proti temu sklepu, ki ste ga predlagali.
Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti 13. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 13.]] Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 3. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o izenačevanju možnosti invalidov po skrajšanem postopku. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, soglasno so vsi glasovali za. [[Za je glasovalo 76.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembi Zakona o vojnih grobiščih po skrajšanem postopku. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni bilo možno vlagati. Zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima Violeta Tomić.
Hvala za besedo. Najprej naj povem, da Levica bo glasovala proti temu spomeniku, kajti vse, kar je narobe, je lahko našteto tam. To je čista polomija z ideološkega stališča. Naj obrazložim, izenačuje vse žrtve, enotna točka je samo smrt. Se pravi, da lahko je to spomenik tudi esesovcem in gestapu. Nikakor ne more stati spomenik tistim, ki so se borili na strani nacifašizma, in partizanom. Druga točka, polomija je tudi zaradi arhitekturnega in prostorskega vidika. Tretja točka, popolna polomija je, ker gre tukaj za zlorabo pesnika Otona Župančiča, kar je na odboru povedala tudi njegova vnukinja. Ampak gladko povozimo vse in vso pieteto do nekih pesnikov, ki so konec koncev napisali prvo partizansko pesem, in je jasno bila napisana za osvoboditelje. Mislim, da se Oton Župančič obrača v grobu. Mislim, da je ta spomenik spomenik izgube kompasa naše vladajoče politike, kajti vse tako imenovane levosredinske vlade in vse politike so v glavnem potvarjale zgodovino, in to bo spomenik zgodovinskega revizionizma. Nikakor, kot nekateri pravite, da želimo živeti skupaj in v miru, ne moremo živeti na temelju laži. Ko si bomo nalili čistega vina, priznali, da sta bili različni strani, seveda pomirjeni danes, vendar je treba jasno povedati, kdo se je boril za narod in njegovo identiteto ter kdo proti temu. Kajti vemo, da je okupator želel uničiti Slovence in jih izbrisati iz obličja zemljevida in zgodovine. Levičarji definitivno ne pristajamo na zgodovinski revizionizem, ne pristajamo na potvarjanje zgodovine in mislimo, da bi mnogo bolj v miru živeli, če bi že takoj po osamosvojitvi jasno povedali, za čem stojimo in kakšna bo naša pot naprej. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 54, 6 pa jih je bilo proti. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O RATIFIKACIJI PROTOKOLA O RAVNANJU Z NANOSOM K OKVIRNEMU SPORAZUMU O SAVSKEM BAZENU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za okolje in prostor gospe Lidiji Stebernak.
Spoštovani predsednik, poslanke in poslanci! Pred nami sta danes dva sodobna protokola k Okvirnemu sporazumu o Savskem bazenu, katerega depozitar je Republika Slovenija. Oba protokola sta izrazito razvojno naravnana. Prvi, o katerem bom govorila, je Protokol o ravnanju z nanosom k Okvirnemu sporazumu o Savskem bazenu. Okvirni sporazum o Savskem bazenu so podpisale savske države 3. decembra 2002 v Kranjski Gori; veljati pa je začel 29. decembra 2004. Za izvajanje tega sporazuma so pogodbenice sklenile več protokolov, med njimi tudi Protokol o ravnanju z nanosom, ki so ga podpisale julija 2015 v Brčkem. Protokol določa, da pogodbenice oblikujejo skupen načrt ravnanja z nanosom v Savskem bazenu, ki obsega vsa vprašanja, povezana z nanosi. Protokol so do sedaj ratificirale Bosna in Hercegovina, Republika Hrvaška in Republika Srbija. Sprejetje Protokola o ravnanju z nanosom bo vzpostavil podlago za usklajeno čezmejno sodelovanje pri spremljanju podatkov o količini in upravljanju z nanosom s ciljem trajnostnega razvoja ter rabe mednarodnega porečja Save. Čezmejna izmenjava podatkov o sproščenih količinah nanosov ter količinah, ki so bile odstranjene zaradi zmanjšanja poplavne ogroženosti, zagotavljanja plovbe ali drugih ukrepov, je izjemnega pomena za načrtovanje čezmejno usklajenih ukrepov za trajnostno rabo reke in vzpostavljanje dobrega stanja vodnega okolja. Slovenija bo z ratifikacijo omogočila njegovo uveljavitev v mednarodnem porečju, zato Vlada podpira sprejetje protokola. Hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno, ki je zboru pisno poročal. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni možno vlagati; zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 75, proti pa ni bil nihče. [[Za je glasovalo 75.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O RATIFIKACIJI PROTOKOLA O PREPREČEVANJU ONESNAŽEVANJA VODA ZARADI PLOVBE K OKVIRNEMU SPORAZUMU O SAVSKEM BAZENU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za okolje in prostor gospe Lidiji Stebernak.
Tudi Protokol o preprečevanju onesnaževanja voda zaradi plovbe k Okvirnemu sporazumu o Savskem bazenu sodi pod okrilje okvirnega sporazuma in je bil prav tako skupaj že s predstavljenim protokolom podpisan leta 2015. Protokol temelji na priporočilih o tehničnih zahtevah, ki se uporabljajo glede plovil za plovbo po celinskih vodah in so usklajene na evropski ravni. Nova plovila morajo biti po začetku veljavnosti protokola opremljena z ustreznimi rešitvami za skladiščenje odpadkov s ciljem, da se jih zbira in preda prevzemnim obratom. Za ostala plovila velja osemletno prehodno obdobje. V protokolu je določeno pomembno okoljsko načelo – onesnaževalec plača. Pogodbenice protokola bodo sprejele potrebne ukrepe za učinkovito preprečevanje, nadzor ter zmanjšanje onesnaževanja, ki ga povzročajo plovila, in vzpostavile mrežo prevzemnih obratov na plovni poti ter koordinirale vse aktivnosti v zvezi s tem. Sprejetje Protokola o preprečevanju onesnaževanja voda zaradi plovbe ima izredni razvojni pomen, saj uveljavlja sodobne standarde za zmanjševanje negativnega vpliva celinske plovbe na vodno okolje, zlasti za večja plovila. V Sloveniji bi po ustrezni predhodni ureditvi plovne poti z ustreznimi večnamenskimi ureditvami med Brežicami in Zagrebom Sava lahko postala plovna mednarodna reka, skladno s strategijo prostorskega razvoja Slovenije, ki je v pripravi. Protokol opredeljuje režime ravnanja za preprečevanje onesnaževanja z ladij na mednarodni plovni poti, ki se v Sloveniji konča oziroma začne v Brežicah. Pri tem je treba izpostaviti izjemni razvojni potencial in razvojno priložnost, ki Sloveniji nudi sodoben evropski proces izvajanja makroregionalnih strategij. Zaradi geografske lege se le na teritoriju Republike Slovenije prepletajo kar tri evropske makroregionalne strategije – Podonavska, Jadransko-jonska in Alpska. Povezovanje večnamenskih ureditev z zeleno infrastrukturo v rečnih koridorjih je v središču teh strategij. Zelena intermodalna vozlišča – železnica, reka, kolo – v rečnih in obalnih koridorjih lahko zaznavno izboljšajo dostopnost in s tem možnost za trajnostni turizem ter nova delovna mesta v lokalnem okolju. Sprejetje tega protokola torej odpira dodatne možnosti tovrstnemu razvoju, zato Vlada podpira njegovo ratifikacijo. Hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je Državnemu zboru pisno poročal. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji Državnega zbora ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 78, proti nihče. [[Za je glasovalo 78.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA MANDATNO-VOLILNE ZADEVE. Prehajamo na obravnavo Predloga za imenovanje direktorja Javne agencije Republike Slovenije za varstvo konkurence Predlog je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo gospe Evi Štravs Podlogar.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovani poslanke in poslanci, lepo pozdravljeni! Na podlagi prvega odstavka 12. člena Zakona o preprečevanju omejevanja konkurence in prvega odstavka 14. člena Sklepa o ustanovitvi Javne agencije Republike Slovenije za varstvo konkurence imenuje direktorja agencije Državni zbor na predlog Vlade Republike Slovenije. Minister, pristojen za varstvo konkurence, predlaga Vladi Republike Slovenije kandidata, ki ga izbere po izvedenem javnem natečaju. V skladu s tem je ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo v Uradnem listu št. 18/2016 z dne 4. marca 2016 objavilo javni natečaj za direktorja agencije. Na javni natečaj je v roku prispelo 6 vlog, v izbirni postopek so bili uvrščeni 4 kandidati, ki so pravočasno vložili popolne vloge, iz katerih je bilo razvidno, da izpolnjujejo formalne pogoje za direktorja agencije. V izbirnem postopku je natečajna komisija preizkusila strokovno usposobljenost kandidatov za opravljanje nalog direktorja AVK s preučitvijo dokumentacije, ki so jo kandidati predložili v izbirnem postopku, in z razgovori s kandidati na podlagi meril, ki jih je sprejela natečajna komisija. Pri oblikovanju meril je natečajna komisija smiselno upoštevala standarde strokovne usposobljenosti z merili za izbiro in metodami preverjanja usposobljenosti uradnikov na položajih v državni upravi. V skladu s tem je komisija v izbirnem postopku presojala dva sklopa standardov in meril, in sicer izkušnje in menedžerske sposobnosti ter strokovna znanja. Kandidat je bil ocenjen kot ustrezen v posameznem elementu, če je bil ocenjen za ustreznega pri večini izpostavljenih segmentov preverjanja tega elementa. Na podlagi poročila strokovne komisije o izvedbi izbirnega postopka je minister za gospodarski razvoj in tehnologijo povabil 4 primerne kandidate na razgovor. Na podlagi poročila natečajne komisije, ki je bila imenovana s strani ministra za gospodarski razvoj in tehnologijo pred izvedbo postopka, in na podlagi opravljenih razgovorov s kandidati je minister za gospodarski razvoj in tehnologijo presodil, da je najprimernejši kandidat za zasedbo delovnega mesta direktorja agencije Andrej Matvoz. Andrej Matvoz je univerzitetni diplomirani pravnik in ima večletne delovne izkušnje na področju pravnega svetovanja v gospodarskih sporih, skrbnega pregleda podjetij, svetovanja gospodarskim družbam v zvezi s poslovanjem, sklepanja pogodb, izvajanja težjih upravnih nalog, pisanja sklepov in odločb. Delovne izkušnje je pridobival v privatnem in javnem sektorju. Od 31. decembra 2015 pa opravlja funkcijo vršilca dolžnosti direktorja agencije. Zoper odločbo o izbiri, s katero je minister za gospodarski razvoj in tehnologijo izbral Andreja Matvoza kot najprimernejšega kandidata, sta dva neizbrana kandidata vložila tožbo ter predlog za začasno odredbo. Oba predloga za začasno odredbo je Vrhovno sodišče Republike Slovenije zavrnilo, medtem ko Upravno sodišče Republike Slovenije o tožbah še ni odločilo. Po izvedenem postopku ter upoštevaje, da v skladu z 32. členom Zakona o upravnih sporih tožba ne ovira izvršite upravnega akta, zoper katerega je vložena, Vlada Republike Slovenije predlaga Državnemu zboru imenovanje Andreja Matvoza za direktorja Javne agencije Republike Slovenije za varstvo konkurence za dobo petih let, to je od 1. julija 2017 do 30. junija 2022. Na podlagi te obrazložitve predlagamo, da kandidata Andreja Matvoza imenujete za direktorja Javne agencije Republike Slovenije za varstvo konkurence. Hvala lepa.
Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku komisije dr. Mitji Horvatu za predstavitev poročila.
Najlepša hvala za dano besedo. Spoštovani predsednik, spoštovani poslanke, poslanci in predstavniki Vlade! Mandatno-volilna komisija je na 34. seji 18. 5. 2017 in na njenem nadaljevanju 6. 6. 2017 kot matično delovno telo obravnavala predlog za imenovanje direktorja Javne agencije Republike Slovenije za varstvo konkurence, ki ga je Državnemu zboru 26. 4. predložila Vlada. Zakon o preprečevanju omejevanja konkurence v prvem odstavku 5. člena določa, da Republika Slovenija za izvajanje nalog in pristojnosti po tem zakonu ustanovi Javno agencijo Republike Slovenije za varstvo konkurence ter da ustanoviteljske pravice in obveznosti uresničuje Vlada. V 12.a členu določa, da sta organa agencije svet in direktor, v skladu z drugim odstavkom 12.b člena pa je direktor po funkciji tudi predsednik sveta. Na podlagi prvega odstavka 12.h člena imenuje direktorja Državni zbor na predlog Vlade, kandidata pa Vladi prelaga minister, pristojen za varstvo konkurence, ki ga izbere po izvedenem javnem natečaju. V skladu z drugim odstavkom 12.h člena je direktor imenovan za pet let in je lahko ponovno imenovan največ enkrat po ponovno izvedenem javnem natečaju. Pogoji za direktorja so določeni v tretjem odstavku 12.h člena. V skladu s sedmim odstavkom 12.h člena Državni zbor glasuje o predlaganem kandidatu za direktorja v 30 dneh po vložitvi predloga. Predlagani kandidat je imenoval, če zanj glasuje večina navzočih poslancev. Ker je bil predlog Vlade že predstavljen, ga na tem mestu ne bom ponavljal. Pač pa naj povem, da je bilo v razpravi na Mandatno-volilni komisiji izpostavljeno vprašanje, ali je predlog za imenovanje kandidata povezan z njegovo nekdanjo zaposlitvijo v eni od občin, v kateri vlada vodi pomemben projekt. V odgovoru na zastavljeno vprašanje je državni sekretar na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo gospod Aleš Cantarutti zanikal povezave kandidata z omenjenim projektom. Mandatno-volilna komisija je po opravljeni razpravi sprejela sklep, s katerim predlaga Državnemu zboru, da na podlagi prvega odstavka 12.h člena Zakona o preprečevanju omejevanja konkurence; prvega odstavka 14. člena Sklepa o ustanovitvi Javne agencije Republike Slovenije za varstvo konkurence in 112. člena Poslovnika Državnega zbora sprejme sklep, s katerim se od 1. 7. 2017 za direktorja Javne agencije Republike Slovenije za varstvo konkurence imenuje Andrej Matvoz.
Prijavljenih k razpravi ni, zato prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se od 1. 7. 2017 za dobo petih let za direktorja Javne agencije Republike Slovenije za varstvo konkurence imenuje gospod Andrej Matvoz. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 48, proti 4. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga za imenovanja člana strokovnega sveta Agencije za zavarovalni nadzor Predlog je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga dajem besedo predstavnici Vlade, ministrici za finance mag. Mateji Vraničar Erman.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani poslanke in poslanci! Agencija za zavarovalni nadzor je bila ustanovljena z Zakonom o zavarovalništvu in je začela delovati leta 2000. V skladu z omenjenim zakonom ima agencija strokovni svet, ki ga sestavlja 5 članov oziroma članic, od katerih je eden predsednik oziroma predsednica strokovnega sveta in od katerih najmanj dva nista zaposlena v Agenciji za zavarovalni nadzor. Člane strokovnega sveta agencije in direktorja imenuje ter razrešuje Državni zbor na predlog Vlade. Člani strokovnega sveta agencije so imenovani za 6 let in so lahko ponovno imenovani. Zakon o zavarovalništvu natančno določa pogoje za člana strokovnega sveta agencije, in sicer je lahko imenovana samo oseba, ki je državljan Republike Slovenije; ki je zaključila najmanj študijski program druge stopnje ustrezne smeri po zakonu, ki ureja visoko šolstvo, oziroma ima najmanj tej stopnji enakovredno izobrazbo na ustreznem področju; ki je strokovnjak s področja zavarovalništva, financ in gospodarskega prava in ni bila pravnomočno obsojena zaradi kaznivega dejanja. Zakon dodatno določa še, da funkcija oziroma položaj člana strokovnega sveta agencije ni združljiva z nekaterimi funkcijami oziroma imetništvom delnic zavarovalnice. 23. maja letos je potekel mandat članu strokovnega sveta agencije dr. Miranu Jusu, zato je že 17. marca letos ministrstvo objavilo javni poziv zainteresiranim kandidatom, da kandidirajo za člana strokovnega sveta. Na javni poziv se je prijavilo 6 kandidatov, ki so izpolnjevali pogoje in bili uvrščeni v izbirni postopek. Na podlagi zbranih prijav in opravljenih pogovorov s kandidati je ministrstvo Vladi predlagalo, da Državnemu zboru predlaga, da v strokovni svet Agencije za zavarovalni nadzor za mandatno obdobje šestih let imenuje Florjana Lorgerja. Gospod Lorger izpolnjuje vse predpisane pogoje in ima bogate izkušnje na področju zavarovalništva, ki ga je pridobival v najrazličnejših vlogah v zavarovalniškem sektorju. Verjamemo, da bo s svojim znanjem in izkušnjami na zavarovalnem področju lahko prispeval k aktivnemu in strokovnemu delu agencije. Predlagamo, da Državni zbor predlog podpre. Hvala lepa.
Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku komisije dr. Mitji Horvatu za predstavitev poročila.
Najlepša hvala za dano besedo, spoštovani predsednik. Spoštovane predstavnice Vlade, poslanke in poslanci! Mandatno-volilna komisija je na 36. seji 15. 6. 2017 kot matično delovno telo obravnavala Predlog za imenovanje člana strokovnega sveta Agencije za zavarovalni nadzor, ki ga je Državnemu zboru 18. 5. 2017 predložila Vlada. Zakon o zavarovalništvu v prvem odstavku 494. člena določa, da strokovni svet agencije sestavlja 5 članov oziroma članic, od katerih je eden predsednik oziroma predsednica strokovnega sveta in od katerih najmanj dva nista zaposlena v Agenciji za zavarovalni nadzor. Prvi odstavek 497. člena določa, da člane strokovnega sveta agencije in direktorja agencije imenuje ter razrešuje Državni zbor na predlog Vlade; drugi odstavek istega člena pa, da so člani strokovnega sveta agencije in direktor agencije imenovani za 6 let in so lahko ponovno imenovani. Pogoje za člana strokovnega sveta določa zakon v 498. členu. Ker je ministrica že predstavila predlog Vlade, ga na tem mestu ne bom ponavljal. Opozorim naj samo, da so v razpravi na Mandatno-volilni komisiji poslanci Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke izpostavili potrebo po širši razpravi, opozorili na slabe prakse na področju kadrovanja, na katere opozarja v svojem letnem poročilu Komisija za preprečevanje korupcije; ter izrazili pomisleke zlasti glede neodvisnosti in možnosti konflikta interesa kandidata. Izražene pomisleke je predstavnica Vlade v nadaljevanju razprave zavrnila. Po opravljeni razpravi je Mandatno-volilna komisija sprejela sklep, s katerim predlaga Državnemu zboru, da na podlagi prvega odstavka 497. člena Zakona o zavarovalništvu in 112. člena Poslovnika Državnega zbora sprejme sklep, s katerim se za člana strokovnega sveta Agencije za zavarovalni nadzor za dobo šestih let imenuje Florjan Lorger.
Sledi predstavitev stališča Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Besedo ima gospod Franc Breznik.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Jaz lahko nadaljujem tam, kjer je končal predsednik Mandatno-volilne komisije. Njegovi zadnji stavki so bili, da je predstavnica Vlade zavrnila naše pomisleke. Zavrnila je z istimi besedami, kot je začela predstavljati kandidata. Za predstavitev te pomembne nadzorne ustanove, kot jo predstavlja Agencija za zavarovalni nadzor, predvsem pa svet; svet tudi smiselno predstavlja senat. V senatu se glasuje, svet predstavlja skupaj s predsednikom agencije pet članov. Predstavnica Vlade je na seji povedala samo to, da se je prijavilo 6 kandidatov. Vsi so imeli te pogoje, o katerih ste že pred menoj govorili, torej pogoj druge bolonjske stopnje, pogoj o nekaznovanosti in pogoj, ki je dokaj splošen, da mora biti strokovnjak na zavarovalniškem področju. Kandidata Florjana Lorgerja so predstavili kot nekoga, ki je izpolnjeval največ pogojev; ampak tega argumenta nismo imeli. Ne vem, kakšne pomanjkljivosti je imelo ostalih pet kandidatov. Vse, kar vemo o gospodu Florjanu Lorgerju, je to, da je bil neuspešen kandidat na listi Stranke modernega centra na lokalnih volitvah. Po njihovem mnenju in po nekemu modusu operandi, ki ga izvaja Stranka modernega centra in koalicija v tem mandatu, brez kakršnegakoli pogovora z opozicijo, kot da opozicija ne obstaja, je prišlo do preglasovanja – 9 glasov za in 5 proti. Tisto, kar je pa predsednik povedal in kar je v osnutku poročila KPK za leto 2016 in kar ugotavlja KPK, naj preberem nekaj citatov, navadno tukaj, v državnem zboru ne berem, bom pa povzel nekaj misli KPK ravno za področje problematike nezakonitih vplivov v postopkih kadrovanja. KPK med drugim piše na strani 31 tega poročila, da posebnost navedenega področja za leto 2016 predstavlja vedno bolj javno izvajanje tovrstnih vplivov, pri čemer so konkretna pričakovanja in zahteve izražene brez zadržkov predvsem s strani politike. Navedenemu pritrjuje tudi ugotovitev komisije, da so potrebe po imenovanju in razreševanju članov organov nadzora ali upravljanja v subjektih javnega sektorja ali družbah s kapitalsko naložbo Republike Slovenije pogosto povezane z zahtevami po točno določenih dejanjih v konkretnih zadevah odločanja, čemur pritrjujejo tudi vsi javno znani primeri iz leta 2016. To govori KPK, zaključuje to obsežno poročilo glede negativne kadrovske selekcije, ki jo izvajate glede kadrov. Nadaljuje z besednimi zvezami: »Enako velja za področje vplivanja na postopke imenovanj drugih uradnih oseb (funkcionarji, uradniki na položaju ali drugi javni uslužbenci, poslovodne osebe in tudi člani organov upravljanja, vodenja in nadzora v subjektih javnega sektorja) na konkretna delovna mesta. Po mnenju komisije mora biti strokovna usposobljenost eno izmed glavnih meril izbire pri postopkih kadrovanja; poleg izpolnjevanja ostalih pogojev za zasedbo delovnega mesta; nikakor pa ne zgolj politična ustreznost ali ustrežljivost in ubogljivost kandidata. Izbira in imenovanje kandidatov na podlagi politične ustreznosti po mnenju komisije izniči načelo enakopravnosti in namen pravno reguliranih postopkov, ki naj bi zagotavljali objektivno presojo kandidatov; krepijo pa se klientelizem, korupcijska tveganja in netransparentno odločanje v kadrovskih zadevah.« V Slovenski demokratski stranki delu tega poročila, ki še ni sprejeto, ker na Mandatno-volilni komisiji sejo nadaljujemo, nimamo kaj dodati. Zaradi tega in tudi zaradi tega, ker na tej seji ni prišlo do možnosti obrazložitve s strani Vlade, kakšne pomanjkljivosti je imelo ostalih 5 kandidatov za strokovni svet zavarovalne agencije; ker za gospoda Lorgerja je bilo izdano samo to, da izpolnjuje formalne pogoje, ni pa bilo argumentirano povedano, kakšni so ti pogoji, katera specialna znanja poseduje. Seveda pa smo imeli tudi še poseben dvom potem, ko smo dobili informacijo, da je deloval kot eden izmed področnih direktorjev mariborske zavarovalnice, sedaj Zavarovalnice Sava; in tudi tukaj lahko prihaja do konfliktov interesov. Gre za pomembno agencijo, ki ima nadzor nad zavarovalnicami in tudi pravnimi osebami, ki so vezane na zavarovalnico. Izdaja dovoljenja za pokojninske družbe in nadzira še poslovanje prvega pokojninskega stebra, kar bi morda zanimalo vas, spoštovani kolegi iz Desusa. Predlaganega kandidata gospoda Florjana Lorgerja Slovenska demokratska stranka kot takšnega ne bo podprla. Najlepša hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se za člana strokovnega sveta Agencije za zavarovalni nadzor za dobo šestih let imenuje gospod Florjan Lorger. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti pa 15. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 15.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga za imenovanje članov nadzornega sveta Slovenskega državnega holdinga, d. d. Predlog je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga dajem besedo predstavnici Vlade, ministrici za finance mag. Mateji Vraničar Erman.
Spoštovani gospod predsednik, gospe in gospodje poslanci! Pred vami je predlog za imenovanje Andreja Bertonclja in Igorja Kržana za člana nadzornega sveta Slovenskega državnega holdinga. Glasovanje o njunem imenovanju v Državnem zboru je zadnje dejanje v zakonsko predpisanem postopku, v okviru katerega je bila najprej imenovana strokovna komisija, sestavljena iz štirih uglednih strokovnjakov s področja korporativnega upravljanja, upravljanja kadrovskih virov in delovanja nadzornih svetov. Strokovna komisija je izvedla predpisan postopek in med 15 kandidati, ki so med 24 prijavljenimi izpolnjevali vse zakonske pogoje, pridobila vrsto kvalitetnih kandidatov. Z najboljšimi desetimi je opravila osebne pogovore, na podlagi katerih je oblikovala predlog petih kandidatov in od njih pridobila tudi uradna potrdila, da proti njim ni vložena pravnomočna obtožnica, obsodilna sodba ter da nimajo zapisov v kazenski evidenci. Po tehtnem premisleku je Vlada določila kot najbolj primerna in izkušena kandidata Andreja Bertonclja in Igorja Kržana. Oba imata bogate delovne izkušnje iz upravljanja družb, ki se prepletajo z akademskim delovanjem in mednarodnimi izkušnjami. S strokovnim znanjem s področja financ, korporativnega upravljanja ter upravljanja obveznosti in premoženja tudi dopolnjujeta strokovnost trenutnih članov nadzornega sveta SDH in nadzornega sveta kot celote. Kvalitete kandidatov je prepoznala tudi Vlada, ki je predlog potrdila in ga posredovala v odločanje Državnemu zboru. Prav tako je tudi Mandatno-volilna komisija potrdila oba kandidata. Glede na dosedanjo podporo kandidatoma, ki jima je bila izrečena do sedaj, verjamem, da sta oba med prijavljenimi kandidati strokovno najbolj primerna za člana nadzornega sveta Slovenskega državnega holdinga; in predlagam, da ju Državni zbor potrdi. Hvala lepa.
Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo. Besedo dajem predsedniku komisije dr. Mitji Horvatu za predstavitev poročila.
Najlepša hvala za dano besedo, spoštovani predsednik. Spoštovana ministrica, spoštovani predstavnik Vlade in predsednik Sodnega sveta! Spoštovani poslanke in poslanci! Mandatno-volilna komisija je na 36. seji 15. 6. 2017 obravnavala Predlog za imenovanje članov nadzornega sveta Slovenskega državnega holdinga, d. d., ki ga je Državnemu zboru 1. 6. 2017 predložila Vlada. Prvi odstavek 39. člena Zakona o Slovenskem državnem holdingu med drugim določa, da nadzorni svet Slovenskega državnega holdinga, d. d., sestavlja 5 članov. V prvem odstavku 40. člena nadalje določa, da imenuje vse člane nadzornega sveta SDH Državni zbor na predlog Vlade ter da daje Državni zbor soglasje k celotnemu predlogu Vlade in ga ne more spreminjati. V skladu z drugim odstavkom istega člena je član nadzornega sveta SDH izvoljen za 5 let, z možnostjo enkratne ponovne izvolitve. Ker je ministrica za finance že predstavila predlog Vlade, ga na tem mestu ne bom ponavljal. Naj pa povem, da so na seji Mandatno-volilne komisije poslanci Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke opozorili na slabe prakse kadrovanja, na katere v letnem poročilu opozarja tudi Komisija za preprečevanje korupcije, izpostavili potrebo po kvalitetnejših kandidatih, neobremenjenih z morebitnimi nepravilnostmi, ter predstavnici Vlade zastavili vprašanje o kriterijih postopka izbire predlaganih kandidatov izmed petih najbolje ocenjenih kandidatov, posredovanih s strani izbirne komisije. Predstavnica Vlade je na navedeno vprašanje odgovorila s trditvijo, da je postopek izbire kandidatov potekal skladno z zakonom. Poslanka Poslanske skupine nepovezanih poslancev je izrazila prepričanje, da oba kandidata izkazujeta izkušnje s področja upravljanja s premoženjem, zato nanju nima pripomb; ter opozorila na že dalj časa trajajoče delovanje nadzornega sveta SDH v nepopolni sestavi. Poslanec Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov je izpostavil zlasti kvalitete enega izmed predlaganih kandidatov, poslanci koalicijskih poslanskih skupin pa so oba kandidata ocenili kot dobra zaradi njunih strokovnih kvalitet in dolgoletnih izkušenj. Po opravljeni razpravi je Mandatno-volilna komisija sprejela sklep, s katerim predlaga Državnemu zboru, da na podlagi prvega odstavka 40. člena Zakona o Slovenskem državnem holdingu in 112. člena Poslovnika Državnega zbora sprejme sklep, s katerim se za člana nadzornega sveta Slovenskega državnega holdinga, d. d., za dobo petih let imenujeta dr. Andrej Bertoncelj in Igor Kržan.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, v njenem imenu gospod Franc Jurša.
Spoštovani! V Poslanski skupini Desus smo soglasno potrdili sklep o imenovanju dr. Andreja Bertonclja in Igorja Kržana za člana nadzornega sveta Slovenskega državnega holdinga. Prepričani smo namreč, da bo z njuno popolnitvijo nadzorni svet Slovenskega državnega holdinga sestavljen iz članov, ki se medsebojno dopolnjujejo po strokovnem znanju in kompetencah. Ugotavljamo, da je postopek izbire kandidatov potekal v skladu z zakonom. Po opravljenih pogovorih s kandidatoma pa smo prepričani, da oba izkazujeta dobršno mero izkušenj in strokovnih kvalitet s področja upravljanja s premoženjem. Hkrati smo tudi prepričani, da je skrajni čas, da se prekine delovanje nadzornega sveta v nepopolni sestavi. 39. člen Zakona o Slovenskem državnem holdingu namreč določa, da nadzorni svet Slovenskega državnega holdinga sestavlja 5 članov. Tako bo upravljavec državnega premoženja končno po vseh peripetijah spet dobil kompetenten nadzorni organ, ki bo vestno nadziral uresničevanje aktov upravljanja in njegovo poslovanje. Zato bomo v Poslanski skupini Desus soglasno podprli sklep, s katerim se dr. Andrej Bertoncelj in Igor Kržan imenujeta za člana nadzornega sveta Slovenskega državnega holdinga za dobo 5 let.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, v njenem imenu gospod Matjaž Han.
Predsednik, hvala lepa. Spoštovani kolegice in kolegi! Sestava nadzornega sveta SDH že kar nekaj mesecev deluje v okrnjeni sestavi. To verjetno zagotovo predstavlja določeno težavo, še zlasti v dejstvu, da člani nadzornega sveta SDH nosijo visoko stopnjo odgovornosti pri gospodarjenju s premoženjem vseh državljank in državljanov, ki znaša približno 12 milijard evrov. Vlada je na podlagi vseh določil Zakona o Slovenskem državnem holdingu izpeljala predhodne postopke in Državnemu zboru predlaga gospoda dr. Andreja Bertonclja in gospoda Igorja Kržana za člana nadzornega sveta SDH. Z obema kandidatoma smo v Poslanski skupini Socialnih demokratov opravili vsebinski razgovor, kjer sta predstavila svoji viziji delovanja v nadzornem svetu SDH, če bosta danes dobila zadostno podpro. Lahko rečem, da gre za kvalificirana kandidata, ki imata veliko znanja ter bogate poslovne izkušnje na področju financ, korporativnega upravljanja, sanacije in tudi prestrukturiranja gospodarskih družb ter upravljanja premoženja. Ne gre prezreti, da imata kandidata tudi dragocene mednarodne izkušnje na omenjenih področjih. Kandidata sta predstavila nekaj zanimivih pobud za izboljšanje učinkovitosti delovanja SDH. Oba kandidata sta prepričana, da je lahko tudi država dober lastnik premoženja, in ne delita mantre o splošni nujnosti prodaje državnih deležev v podjetjih kot nekem čudežnem ukrepu, ki bo rešil prenekatere težave gospodarstva. Sta pa kandidata izpostavila potrebnost predhodnih skrbnih pregledov nekaterih družb, na podlagi katerih se bo kasneje sprejemalo najbolj optimalne poslovne odločitve. Po njunem mnenju so neizogibna tudi nekatera prestrukturiranja družb, pri čemer bi moral SDH za ta namen imeti kar največji nabor kadrov z različnimi specifičnimi strokovnimi znanji. Oba sta izpostavila, da je potrebna boljša digitalizacija poslovanja SDH, saj je časovni zamik ažuriranja podatkov danes prevelik. Tudi ideja enega od kandidatov o tako imenovanem nekem posebnem kriznem fondu sredstev za potrebe hitre intervencije SDH je za nas bila vredna razmisleka. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo oba kandidata podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, v njenem imenu dr. Matej T. Vatovec.
Hvala, predsednik. Lep večer vsem! Slovenski državni holding je bil ustanovljen v okviru tako imenovanih zavez do Evropske unije, ki sta jih dali vladi Janeza Janše in Alenke Bratušek. Evropska unija je zahtevala takrat, v času finančne krize, ustanovitev holdinga zaradi tega, da se pospeši privatizacija in da se zmanjša tudi vpliv državljanov na upravljanje državnih podjetij. In ker se zmanjša vpliv državljanov, se seveda poveča vpliv strankarske politike in raznih menedžerskih krogov. Nadzorniki Slovenskega državnega holdinga namreč ne odgovarjajo nikomur, dobro pa vedo, kaj od njih pričakujeta vlada in koalicija. V začetku tega meseca je recimo nadzorni svet SDH ustavil podajo NLB, ker so koalicijske stranke ocenile, da si tega v predvolilnem letu najbrž ne morejo privoščiti. Ni pa ustavil recimo razprodaje NKBM, čeprav je bila cena za delnico NKBM še bistveno nižja in škoda toliko večja. Državljani se lahko takšni nenačelni in za državo škodljivi politiki izognemo samo na dva načina. Prvi je ta, da v nadzornem svetu SDH zagotovimo zastopstvo delavcev, ki delajo v državnih podjetjih, kar smo v Levici že dvakrat predlagali, predlani in lani. Predlagali smo namreč razširitev nadzornega sveta na 10 članov, tako da bi 5 predstavnikov dobili zaposleni oziroma bi jih imenovale sindikalne centrale. Ta predlog ni dobil nobene podpore, ker vladajoče stranke ne želijo, da bi jim kdo gledal pod prste pri upravljanju državne srebrnine. Drugi način, da prekinemo to škodljivo politiko, pa je, da začnemo v nadzorni svet pošiljati ljudi, ki bodo odgovarjali državljanom, ne pa direktorjem privatnih podjetij. Marca je vlada predlagala direktorja Iskratela, danes predlaga nekdanjega direktorja Trima, ki je zdaj direktor in lastnik Aluplusa. Glavni problem ni v tem, da nadzorniki prihajajo iz podjetij, ki sama poslujejo z državnimi firmami, kar je sicer šolski primer konflikta interesov. Glavni problem je, da politične elite odločanje o privatizaciji in upravljanju NLB, Telekoma ali pa Luke Koper prepuščajo ljudem, ki delo nadzornika opravljajo kot popoldansko dejavnost. Ne bom rekel hobi, ker je članstvo v nadzornih svetih dobro plačano; vsekakor pa to ni njihova glavna dejavnost. V glavnem, Levica ne more podpreti nobenega člana nadzornega sveta SDH, dokler v njem niso zastopani delavci, ki so zaposleni v državnih podjetjih. Naivno je namreč pričakovati, da bo brez realnega vpliva delavcev oziroma delavskih organizacij v SDH le-ta deloval v javnem interesu. Pričakujemo pa, da bosta kandidata takoj po izvolitvi predlagala zamenjavo sedanje uprave SDH. Uprava SDH vodi kadrovsko politiko v vseh državnih podjetjih. Ne gre samo za to, da so bila ta podjetja ocenjena na 13 milijard evrov vrednosti, gre tudi za to, da so med njimi strateška podjetja, kot so Slovenske železnice, Luka Koper, Telekom in elektroenergetska podjetja. Danes o tem odločata dve članici uprave, ki nimata nobenih izkušenj v vodenju velikih podjetij. Gospa Glavina je pred nastopom funkcije vodila slovensko podružnico celovškega deooja z okoli 10 zaposlenimi. Glavna odlika gospe Nade Drobne Popovič je bila očitno podpora Slovenski demokratski stranki pri plezanju po hierarhiji Slovenskih železnic. Ko ti ljudje, recimo v intervjuju za največji časopis v državi, izjavijo, da bo treba prevetriti strategijo Krke, bi se morali sprožiti vsi alarmi v tej državi. Zadnje, kar potrebujemo, je, da bi s svojimi ekspertizami povzročili škodo v dobrostoječih podjetjih. Če predlagana kandidata res odlikuje visoka strokovnost in poslovna odličnost, bosta, kot rečeno, zahtevala zamenjavo nekompetentne uprave.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, v njenem imenu gospod Franc Breznik.
Najlepša hvala, gospod predsednik. Če sem prej rekel, da nadaljujem po predsedniku Mandatno-volilne komisije, bom sedaj nadaljeval po kolegih iz Združene levice. Najprej naj vas opomnim, da na žalost Slovenska demokratska stranka še zadnjo čistilko, ki je bila v kakšnem državnem podjetju in je imela na Facebooku znamenje, da je fanica Slovenske demokratske stranke, navadno je že nezaposlena v teh podjetjih. Mi se v kadrovsko politiko trenutne vlade ne vtikamo, niti nimamo nobenega dialoga z vlado. To lahko javno povem. Druga zadeva, z vami se strinjam. Pri marsikaterih zadevah smo na to opozarjali. Začnemo torej s SDH, o katerem ste govorili – 13 milijard državnega premoženja. Gre za strateška podjetja, nekatera so odločilnega vpliva na prihodnost te države, na blaginjo ljudi. Med njimi najdemo Lidio Glavina. Vemo o njej, da je diplomirana ekonomistka, kot predsednica uprave, kot ste rekli, je vodila neko podružnico v Celovcu, ki je imela 10 zaposlenih. Če pogledam njen življenjepis, svojega ali pa vašega, marsikateri vaš življenjepis, dragi kolegice in kolegi, imamo nepoglavitno več kandidatov za takšno funkcijo, po takšnih predlogih, kot jih vi predstavljate. Če vemo, da je gospod Damjan Belič – ki je predsednik nadzornega sveta, torej tisti, ki bo nekako vodja tema dvema kandidatoma – tesno povezan z odvetniško družbo Fatur, ki ima ponovno pogodbo z DUTB, to je ta preplet, o katerem ste govorili. In v drugi fazi gospod Damjan Belič v svojem življenjepisu ni navedel, da je lastnik ali pa solastnik družbe VK Holding, ki je imel leta 2009 v Bosni in Hercegovini afero mednarodnih razsežnosti. Torej že zaradi tega tak človek ne bi imel kaj iskati kot predsednik nadzornega sveta SDH. V času, ko je bila Slovenska demokratska stranka na vladi, ko smo sprejemali oba zakona, torej Zakon o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank in tako imenovani Zakon o SDH, smo povabili takratno opozicijo na pogovore, usklajevali so zakon. Kolega Šircelj in kolega Pogačnik sta bila gonilo razvoja dogovarjanj, sredi počitnic so bila ta dogovarjanja in vedeli smo, da mora opozicija pri tem sodelovati. Da morajo biti te varovalke, da mora družba delovati v tako imenovanih zavorah in ravnovesjih; in tega s to vlado po letu 2014 ni. Gre za tako imenovani buldožer, ki melje pred seboj in ki nastavlja ljudi, ki so nekompetentni, nimajo izkušenj, še posebej pa za nadzornike na takšni funkciji nekompetentne ljudi. Lahko gospoda Bertonclja imenujemo doktor znanosti na področju menedžmenta, seveda gre pa za nekoga, ki je teoretik, ki je bil neuspešen kandidat za direktorja UKC, ni mu uspelo in sedaj ga poskuša dati vsaj za člana nadzornega sveta SDH. Glede gospoda Kržana največkrat na Googlu najdete to, da se je zapletel s svojo družino v afero glede ene koncesije za zdravstvene storitve. Gre za prodajo koncesije, nekdo, ki je koncesijo dobil, je odšel in je prodal koncesijo njegovi ženi, ki je zdravnica. Zelo zanimivi primeri preprodaje koncesij. To so zadeve, kjer bi morali zvoniti alarmi; kjer bi se morda morali vprašati, ali tako podcenjujemo državno premoženje, ki ga nekateri tako hvalite, ali pa vseeno želimo v tem obdobju, kakršnakoli bo strategija, s tem premoženjem delovati vestno kot najboljši gospodarji. In tudi tiste, ki skrbijo, ki pogledajo, ki speljujejo zadeve na formalni ravni, da tudi njihovi nadzorniki, ki so zadaj, da so to ljudje, ki imajo izkušnje, ki imajo izkušnje tudi z vodenjem velikih sistemov. In ne prvi in ne drugi kandidat nimata ravno takšnih izkušenj. Lepo ste povedali, obstajajo psihološke forme nekoga, ki je vodil pet ljudi, deset ljudi, nekoga, ki je vodil sto ljudi, drugo pa je, ko vodiš podjetje s tisoč ljudmi, da imaš pregled nad sistemom in da se tega zavedaš. Zato potrebujemo v Slovenskem državnem holdingu po mojem mnenju v upravi in za nadzornike ljudi, ki imajo te kompetence. V Slovenski demokratski stranki smo jih v času našega mandata iskali tudi v tujini. Spomnite se, s prihodom vlade Mira Cerarja je kompletna švedska ekipa nekako sramotno morala zapustiti Slovenijo, kljub temu da so bili vrhunski kandidati, za njimi so stale mednarodne kompetence. Spoštovani kolegice in kolegi, kaj naj rečem, dogovarjanja z vaše strani ni bilo. Mislim, da sem povedal dovolj argumentov, zakaj menimo, da bi z državnim premoženjem lahko ravnali boljše, da bi to morali nadzorovati bolj kompetentni ljudje. Zato oba kandidata, gospoda Bertonclja in gospoda Kržana, v Slovenski demokratski stranki ne bomo potrdili. Najlepša hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se za člana nadzornega sveta Slovenskega državnega holdinga, d. d., za dobo petih let imenujeta dr. Andrej Bertoncelj in gospod Igor Kržan. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti 13. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 13.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga za imenovanje članov sveta Agencije za energijo Predlog je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za infrastrukturo mag. Klemnu Potisku.
Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Energetski zakon je predpisal poseben postopek za imenovanje članov sveta Agencije za energijo. Polovica članov je bila v prvem roku imenovana za tri leta, druga polovica od šestih članov pa za šest let. Članom sveta, ki so bili imenovani za tri leta, je 12. 6. 2017 prenehal mandat. Decembra 2016 je ministrstvo obvestilo Vlado in Državni zbor, da začenja postopek za izbor kandidatov za tri nove člane sveta agencije z mandatom 6 let. Izpeljan je bil javni poziv, na katerega se je prijavilo 7 kandidatov. Vlada je izmed kandidatov, ki izpolnjujejo pogoje, določene z Energetskim zakonom, sestavila listo kandidatov, iz katere Državni zbor imenuje tri kandidate za člane sveta za naslednjih 6 let. Energetski zakon določa, da mora biti svet agencije sestavljen glede na izobrazbo kandidatov iz strokovnjakov iz različnih področjih – elektrotehniškega, strojnotehniškega, ekonomskega in pravnega. Trije člani sveta, ki imajo mandat že tri leta, so: Ivana Nedižavec Korada, ki je ekonomistka, dr. Tomaž Žagar, ki je jedrski fizik, in gospa Mojca Veljkovič, ki je pravnica. Predlagano listo kandidatov za člane sveta za naslednjih 6 let, ki jo je Vlada predložila Državnemu zboru, predstavljajo: dr. Maks Babuder z elektrotehniško izobrazbo, Sandi Šterpin s strojno izobrazbo, Andrej Knuplež z elektrotehniško izobrazbo, mag. Zorica Zajc Kvas s pravno izobrazbo in gospa Ana Grabnar s pravno izobrazbo. Vlada je z liste kandidatov predlagala Državnemu zboru tri kandidate, in sicer gospoda Maksa Babudra, gospoda Sandija Šterpina in gospoda Andreja Knupleža. Torej tri kandidate, ki izpolnjujejo zakonske pogoje za imenovanje, imenuje pa jih Državni zbor. Hvala.
Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je Državnemu zboru pisno poročala. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se za člane sveta Agencije za energijo za dobo 6 let imenujejo dr. Maks Babuder, gospod Andrej Knuplež in gospod Sandi Šterpin. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti nihče. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predlogov za izvolitev v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Ljubljani. Sodni svet je Državnemu zboru predložil predloge za izvolitev mag. Barbare Mazovec Kšela, mag. Polone Kukovec in gospe Barbare Toldi v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Ljubljani. Za dopolnilno obrazložitev predlogov dajem besedo predsedniku Sodnega sveta dr. Marku Novaku.
Spoštovani predsednik, spoštovani poslanke in poslanci! Na tokratni razpis je mnenje podalo Okrajno sodišče v Ljubljani zaradi odhoda, prerazporeditve kar nekaj sodnikov, zato je Vrhovno sodišče razpisalo tri prosta mesta okrajnih sodnic na Okrajnem sodišču v Ljubljani. Na ta razpis se je prijavilo kar 60 kandidatk in kandidatov. Bi pa rad poudaril tudi to, kar sem poudaril že na Mandatno-volilni komisiji, da Slovenija vseskozi zmanjšuje število sodnikov na 100 tisoč prebivalcev. Na podlagi analize Evropske komisije, tako imenovani Justice scoreboard, zdaj nismo več na prvem mestu od zadaj naprej; ampak na tretjem, za Hrvaško in Luksemburgom. V Sodnem svetu, to bi rad še poudaril, smo zelo pozorni na vsako sodniško mesto, ki se razpiše. Izvedli smo trifazni postopek, kar je v skladu z zakonom. Prva faza je preveritev dokumentacije, ali kandidati izpolnjujejo vse zahtevane pogoje. V drugi fazi smo povabili kandidate na razgovor, jih izbrali glede na njihovo povprečno oceno na fakulteti, na pravniškem državnem izpitu in tudi glede na njihove siceršnje izkušnje. Na razgovor smo povabili 22 kandidatov in kandidatk. Opravili smo razgovor preko različnih strokovnih vprašanj in smo potem izbrali kot najboljše omenjene tri kandidatke, in sicer kandidatko mag. Barbaro Mazovec Kšela na razpisano mesto okrajne sodnice, sicer predvideno za civilnoizvršilni oddelek. Kandidatka je še posebej izstopala, kar se tiče znanj posebej civilnega prava, ožje tudi izvršilnega prava. Ima tudi skoraj 10 let izkušenj, imela je priporočila kar nekaj vrhovnih sodnikov. Tudi na vprašanja je odgovarjala najboljše, kar se tiče tega področja; tako da smo jo potem ocenili kot najprimernejšo kandidatko za to sodniško mesto in jo predlagamo Državnemu zboru v izvolitev na mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Ljubljani. Kandidatka mag. Polona Kukovec se je tudi prijavila na mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Ljubljani, sicer na kazenski oddelek. Ima kar nekaj let izkušenj, bližamo se pri vseh teh kandidatkah na okoli 10 let izkušenj, kar je bistveno več, kot je to bilo v preteklosti. Je tudi strokovna sodelavka na Vrhovnem sodišču, ima pozitivna mnenja vrhovnih sodnikov, tudi študij v tujini in tako naprej. Tudi njo smo potem predvideli kot eno izmed najboljših kandidatk za mesto okrajne sodnice in jo tudi predlagamo v izvolitev, predvideno za Okrajno sodišče v Ljubljani. Naposled tudi kandidatka Barbara Toldi, ki je tudi kandidirala na mesto okrajne sodnice na kazenskem oddelku. Tudi gospa ima že več kot 10 let izkušenj, je tudi vodja strokovnih sodelavcev na Okrožnem sodišču v Ljubljani. V okviru svojih izkušenj je že opravljala številna dela in se bo takoj lahko vklopila v delo. Tudi vsa pozitivna mnenja. Odgovarjala je odlično, kar se tiče kazenskega področja, tako da smo tudi njo izbrali in jo predlagamo Državnemu zboru v izvolitev na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Ljubljani. Hvala lepa.
Predloge je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročala. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Ljubljani izvoli mag. Barbara Mazovec Kšela. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti pa ni bil nihče. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Ljubljani izvoli mag. Polona Kukovec. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 52, proti pa eden. [[Za je glasovalo 52.]] [[Proti eden.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se v sodniško funkcijo na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Ljubljani izvoli gospa Barbara Toldi. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti pa ni bil nihče. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 1. točko dnevnega reda, to je na Vprašanja poslank in poslancev. Pregled predlogov sklepov poslank in poslancev za razpravo o odgovorih predsednika Vlade, ministric in ministrov z dne 20. 6. 2017 je objavljen na e-klopi. V skladu s predlogom poslanca dr. Mateja T. Vatovca bo zbor odločil o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade dr. Mira Cerarja na poslansko vprašanje dr. Mateja T. Vatovca v zvezi z nezakonitim izkoriščanjem delavcev v Luki Koper. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 26, proti 46. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke gospe Ljudmile Novak bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade dr. Mira Cerarja na poslansko vprašanje gospe Ljudmile Novak v zvezi z opustitvijo prodaje NLB, d. d. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije - krščanskih demokratov ima gospa Ljudmila Novak.
Spoštovani gospod predsednik, kolegice in kolegi! Predlagam razpravo o temi prodaje oziroma neprodaje Nove Ljubljanske banke. Predsednika Vlade sem spraševala, zakaj se je vlada odločila za neprodajo Nove Ljubljanske banke kljub zavezam, ki jih je dala Evropski komisiji leta 2013. Predvsem pa menim, da ni odgovorno od te vlade, da je s svojim načinom prodaje zmanjšala vrednost Nove Ljubljanske banke oziroma ceno za prodajo te banke. Sprašujem se, kaj imamo državljani od tega, če moramo pokrivati kredite nekoga drugega. Vsak izmed državljanov Slovenije naj bi pokril bančno luknjo v vrednosti več kot 2 tisoč evrov. Nekateri državljani pokrivajo že svoje bančne kredite, tukaj pa bo vsak izmed državljanov moral pokriti več kot 2 tisoč evrov za kredit, ki ga ni najel. Način prodaje oziroma neprodaje, kot ga je predlagala vlada, je že sam po sebi znižal ceno banke za prodajo. In zato sem predsednika Vlade spraševala, kdo bo prevzel odgovornost za takšno ravnanje. Kdo bo prevzel odgovornost, če smo v banko vložili že 2,7 milijarde davkoplačevalskega denarja, potem 2,3 milijarde je bilo prenesenih slabih terjatev na DUTB in sedaj naj bi za pripravo prodaje dali že okoli 1 milijon evrov. V primeru uspešne prodaje pa približno 7 milijonov evrov. Torej denar, ki ga bomo vrgli skozi okno. Ocenjujem, da je Nova Ljubljanska banka samo bankomat za nekatere, kjer ne dvigajo svojega denarja; ampak so dvigali naš denar. Na drugi strani pa tudi pralni stroj, pralnica denarja, od katerega so imeli tudi nekateri koristi in spravili tudi v slabo luč ne samo državno banko, banko v državni lasti; ampak celo Slovenijo. Zato predlagam, da podprete predlog, da o tej tematiki znova razpravljamo.
Še kakšna obrazložitev v imenu poslanske skupine? Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Predlog za razpravo na seji Državnega zbora o prodaji, neprodaji Nove Ljubljanske banke je potreben sedaj bolj kot kdajkoli prej in terja dejansko nekaj dodatne argumentacije; in to s številkami. Kot je bilo že rečeno, približno 2,2 milijarde evrov smo dali tako rekoč suhega denarja za dokapitalizacijo Nove Ljubljanske banke. Nekoliko več, približno 2,3 milijarde je bilo prenesenih slabih terjatev na Družbo za upravljanje terjatev bank. Skupaj, tako čez palec, 4 milijarde in pol. Spoštovani davkoplačevalci, 4 milijarde in pol. In sedaj pridejo predsedniki koalicijskih strank pred kamero in žalostnih obrazov sporočijo nam, davkoplačevalcem, da pa banke ne bodo prodali, ker da je cena prenizka. To se sliši tistemu, ki pač se na to ne spozna zelo dobro, in nekaj davkoplačevalcev je to celo kupilo in so rekli, seveda, poceni je pa ne damo! Gospe in gospodje, bil je roadshow in na teh roadshowih so vlagatelji ponujali 0,75–0,8-kratnik knjigovodske vrednosti. Kaj to pomeni v številkah? V številkah to pomeni 562 milijonov in pol za Novo Ljubljansko banko. To je osemkrat manj, kot smo že vrgli v Novo Ljubljansko banko. In če bi danes gospodje, ki sem jih omenjal, prebrali recimo današnje Finance, bi videli, kakšna bo banka jutri, kakšen bo poslovni model. Tudi s slovenskim znanjem nastajajo novi poslovni modeli bank prihodnosti. Ampak prihodnost se je začela že danes. Danes je banka v dobri kondiciji. Zakaj? Ker smo jo dokapitalizirali in edino danes lahko ima dobro ceno. Jutri bo ta cena nižja in zato je ta vlada odgovorna, da nam je spet vzela nekaj 100 milijonov. Zato je moj glas za sklep.
Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 19, proti 47. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Franca Laja bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade dr. Mira Cerarja na poslansko vprašanje gospoda Franca Laja v zvezi z zagotavljanjem ustavnih pravic do zdravega življenjskega okolja na območjih, kjer obratujejo velike bioplinarne in se kažejo negativni vplivi na okolje s širjenjem smradu. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 25, proti 45. [[Za je glasovalo 25.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Tomaža Lisca bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za izobraževanje, znanost in šport dr. Maje Makovec Brenčič na poslansko vprašanje gospoda Tomaža Lisca v zvezi s športno infrastrukturo. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 20, proti 47. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca mag. Andreja Širclja bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za finance mag. Mateje Vraničar Erman na poslansko vprašanje mag. Andreja Širclja v zvezi z javnofinančno vzdržnostjo projekta izgradnje drugega tira železniške proge Divača–Koper. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke ima mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Mislim, da je treba opraviti razpravo o odgovoru ministrice za finance; in to ne glede na to, da kot vse kaže, bo tudi referendum o tem vprašanju. Zakaj? Ker enostavno ni jasna finančna konstrukcija; še več, zelo težko jo je tudi opredeliti, tudi ministrica jo verjetno težko opredeli, ker ni jasna tehnična konstrukcija tega projekta. Mi gradimo drugi tir, pa ne vemo ali pa ta vlada ne ve čisto dobro, ali je to enotirna železnica ali dvotirna železnica. Še več; v bistvu je predsednik Vlade naročil pristojnemu ministru, da spremeni projekt v dvotir. In zdaj ne vemo, ali bo ta cena, ki velja za enotirno železnico, veljala tudi za dvotirno. Jaz mislim, da ne. Tudi ministrica za finance tega ne ve. In zaradi tega, še enkrat, ne glede na referendum jaz mislim, da je ta železnica potrebna, da jo je treba zgraditi, da jo je treba zmodernizirati, vendar ne za vsako ceno. Ne za ceno,ki je sedaj predvidena, ne za ceno, ko bi celoten projekt že stal po tistem, kar sam zakon določa, skoraj 2 milijardi; ampak za neko sprejemljivo ceno. In da bo tudi tehnična izvedba taka, da bo enostavno prilagojena tovoru, ki bo potoval po tej železnici od Kopra do Divače ter potem naprej po celi Sloveniji in v sosednje države. Zaradi tega mislim, da bi morali narediti ta napor, tudi ne glede na izid referenduma, ne glede na to, kaj se bo dejansko dogajalo, da enostavno dobimo nek optimalen projekt. Kajti ta projekt, ki je zdaj predviden, ni optimalen, je razsipen, tak kakor je, in ni dokončen. Niti ne vemo – enotirni drugi tir, dvotirni drugi tir; ali bo zraven še kolesarska steza preko Črnega Kala. Nimam nič proti njej, samo tudi to je treba dati v javne finance in pogledati, kakšne bodo posledice za celotno državo, za državljane in državljanke. In zato predlagam, da se o tem opravi razprava. Hvala lepa.
Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 19, proti 48. [[Za je glasovalo 19.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Luke Meseca bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anje Kopač Mrak na poslansko vprašanje Luke Mesca v zvezi s škodljivim dogovorom med vlado in delodajalci z dne 7. junija 2017. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima Luka Mesec.
Hvala za besedo, še zadnjič danes. Ministrico za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anjo Kopač Mrak sem včeraj spraševal o sporazumu, ki je bil podpisan med njo, torej ministrico, vodji koalicijskih strank, sindikati in delodajalci 7. junija letos. V tem sporazumu so določene tri ključne zadeve. Prva je, da podpisniki na čelu s koalicijo zavračajo predlog Združene levice, po katerem bi minimalna plača v Sloveniji dejansko postala minimalna plača; ne pa da imamo pet, šest, sedem ali celo več plačnih razredov pod njo. Drugič, zavračajo naš predlog zakona o inšpekciji dela, s katerim bi, kot sem pojasnil že v prejšnji razpravi, ki sem jo imel, stopili na prste nelegalnim agencijam za posredovanje dela, kot so recimo izvajalci pristaniških storitev, zloglasni IPS-i v Kopru. In tretjič, dogovorili so se, da bodo delodajalci po novem lahko dobili možnost, če bo koalicija zdaj to tudi zares podprla, sporazumne prekinitve delovnega razmerja, kar lahko pomeni, da bodo kakšni delodajalci to izkoristili za odpuščanje starejših ljudi od 55 let, delovnih invalidov, ki jih je zdaj zelo težko odpustiti. Jaz sem ministrico zato vprašal tri zadeve. Prvič, zakaj koalicija pristaja na to, da ob gospodarski rasti, ki jo imamo, še vedno dopuščamo, da se plače v Sloveniji ne začnejo pri 613 evrih, kar je zakonsko določilo; ampak pri 400 evrov ali pa še celo manj? Jaz sem sam videl tudi plačne liste, ki se začnejo z 240 evri; in potem šele z dodatki človek pride do zakonsko predpisanih 613. Zanimalo me je, zakaj to dopuščamo. Odgovora nisem dobil. Drugič; zanimalo me je, zakaj dopuščamo prakse, kot so IPS-i v Kopru, kjer se je lani izgubila polovica denarja, ki je šla v gotovino h gazdam; zaposleni so pa na minimalcih ali pa še manj. In tretjič; zanimalo me je, kako bo preprečila, da se ne bodo pojavljale zlorabe novega instituta sporazumne odpovedi delovnega razmerja v smislu, da se lahko zdaj odpušča invalide, starejše od 55 let in tako dalje. Odgovorov nisem dobil, zato predlagam, da v Državnem zboru opravimo razpravo o vseh treh točkah. Hvala.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov ima gospod Jan Škoberne.
Najlepša hvala, spoštovani predsednik. Koalicijska vlada doseže po zahtevnih pogovorih in usklajevanjih dogovor med sindikati in delodajalci o tem, kako naprej. Mi pa zahtevamo razpravo o tem, ker se je to zgodilo. Pod črto je lahko samo en sklep, da predlagamo, da se skregajo nazaj. Kaj takega je nemogoče podpreti. Hvala lepa.
Ali je še kakšna obrazložitev v imenu poslanske skupine? Ne. Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Bom podprl navedeno zahtevo za splošno razpravo iz vseh razlogov, ki jih je navedel tovariš Mesec. Pa še iz enega drugega razloga. Po Ustavi se poslanci odločajo avtonomno. V njihovem imenu zelo težko kakršnikoli vrh podpisuje dokumente, kako bodo oni glasovali na tej ali oni seji. In natančno to se je namreč zgodilo. Politična vrhuška je podpisala z delodajalci pakt, da bo zavrnila predlog Združene levice o zakonu o inšpekciji dela in o dvigu minimalne plače.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima gospod Matjaž Han.
Jaz verjamem, da ljudje, ki niso v življenju naredili takole nič, ne vedo in ne zmorejo razumeti nekaterih stvari. Ampak ko delodajalci in sindikati prosijo te grde politike, da se sopodpišejo, da se držijo dogovora, to je edina prava stvar. V življenju moraš dati roko pa podpis. Če imamo mi neko Združeno levico, mi ne rabimo več sindikatov v tej državi, ker bo Združena levica vse uredila. Mi ne rabimo nobene vlade več, ker bodo stranke lahko vlagale vse, kar bodo želele in hotele, seveda odvisno od tega, kdaj bodo volitve. Gospodje in gospe, dragi tovariši in tovarišica, v tej državi bomo morali vladati na takšen način, da bomo spoštovali neke dogovore. Vsi mi smo za tisoč evrov minimalne pokojnine, tisoč evrov. Mi smo za dva tisoč minimalne plače in vsi mi smo za to, da gospodarstveniki ne plačajo nič davka. Vsi mi. In da ne bi bilo več, če bomo pa zunaj ljudi vprašali, tega državnega zbora in teh poslancev, ker tako ali tako nič ne delajo. Danes me je nekdo vprašal, samo toliko povem, ko sem zunaj sedel na kavici: »Kaj pa tukaj delaš?« Sem rekel: »Manj škode kot notri.« In včasih je res bolje; predvsem prijateljem na levi. Hvala lepa.
Prosim za prijavo. Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima Luka Mesec.
Hvala. Jaz bi spomnil, da to, kar smo mi predlagali z redefinicijo minimalne plače, je podobno ukrepu, ki smo ga naredili pred letom in pol, če se ne motim. Mislim, da je bila jesen 2015. Kaj smo takrat naredili? Sindikati so v to hišo prinesli predlog, da se med dodatke, ki so pod minimalno plačo, ne smejo več vštevati nadurno delo, delo ob praznikih, nočno delo, izmensko delo in tako naprej. Te stvari se po novem morajo prištevati k minimalni plači, ne pa da so vanjo vštete. Človek ne more imeti osnovne plače 500 evrov, pa potem z nadurami priti do 613, ampak se lahko od 613 naprej šele prištevajo nadure. To je bila zadeva, ki je bila prinesena v to hišo, ki je bila v tej hiši predebatirana in o kateri, za katero smo glasovali vsi poslanci v tem državnem zboru. Ni bilo glasu proti, čeprav takrat ni bilo podpore delodajalcev. In celo odstopili so od socialnega sporazuma zaradi tega. Mi smo zdaj predlagali, ker imamo v tej državi izjemno gospodarsko rast dve leti po tem, takšno kot je, da se stvar uredi do konca, da se iz minimalne plače izključijo še tisti dodatki, ki so še vedno vanje všteti. Torej čisto enako, kot smo predlagali takrat. In čisto nobenega razloga ni, da se tega ne naredi; posebej ne to, kar vi pravite, da ste pristali na, z vašimi besedami, diktat delodajalcev. Bom samo spomnil Socialne demokrate, kaj so pred časom rekli o tem, citiram: »Pri zahtevi delodajalcev gre za skrajno neokusno izsiljevanje in poskus vezane trgovine brez primere. To je za nas popolnoma nesprejemljivo.« Jaz bom glasoval za to razpravo; vi pa tudi, če ste dosledni.
Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Bom še jaz neko zgodbico s terena povedal. Včeraj me v Mariboru srečajo upokojenci pa eden reče: »Vprašaj ga, kdaj bodo šle penzije gor.« Sem rekel, poglejte, vam bom odkrito povedal, da s to in takšno vlado, s to in takšno koalicijo, s temi in takšnimi pogledi na razvoj in Slovenijo bodo penzije šle kvečjemu dol. Han se je odločil, da bo bezal v Združeno levico. Legalno, legitimno. Velikega predvolilnega pol leta se bo odvrtelo, bistvena razlika med tovrstnimi našim ubesedovanji je, ne le da Trček govori o penezih, ampak da tudi razmišlja makroekonomsko. Ampak v tem državnem zboru se ne razmišlja. Razmišljam o tem, kakšne penzije bodo imeli ti ljudje, ki bodo deložirani. To je očitno razlika med vami in nami. Razmišljam o tem, od kod bomo polnili vse štiri blagajne. In to je razlika med mano, nami in vami. In to so neke zadeve, jaz se ne bom več zajebaval. Po treh letih imam teh zadev dovolj. Če je vam okej, da bo nekdo imel 300, 400 evrov osnove za penzion, potem bi morali iti po Kazenskem zakoniku na zaprti oddelek na Dob, ne pa odprti. Na zaprti oddelek na Dob! Pa dajte si, za klinac, že enkrat to ustavo prebrati. Sram vas bodi! Hvala.
O glasu niti najmanj. To bi se dalo tudi na vljuden način povsem enako ubesediti in bi se vseeno vsi boljše počutili na človeški ravni. V redu. Ni več prijavljenih. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 20, proti 46. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Jožefa Horvata bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za javno upravo Borisa Koprivnikarja na poslansko vprašanje gospoda Jožefa Horvata v zvezi z dvojezičnostjo izpisov upravnih storitev za slovenske državljane, ki ne živijo na narodnostno mešanih območjih. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov ima gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Poslanska skupina Nove Slovenije bo glasovala za ta predlog in presenečen sem bil, ko je minister pošteno povedal, da sem prvi, ki ga je na to opozoril. Za kaj gre? Vsi vemo, kolegice in kolegi, da Ustava Republike Slovenije v 11. členu določa, da je uradni jezik v Sloveniji slovenščina, na območjih občin, v katerih živita italijanska ali madžarska narodna skupnost, pa je poleg slovenščine uradni jezik tudi italijanščina in madžarščina. Tudi drugi odstavek 62. člena zakona o upravnem postopku določa, da na območju občin, kjer sta pri organu poleg slovenščine uradna jezika tudi italijanski in madžarski jezik, upravni postopek teče v slovenskem jeziku in jeziku narodne skupnosti, če stranka v tem jeziku vloži zahtevo, na podlagi katere se postopek začne, oziroma če stranka to zahteva kadarkoli med postopkom. Gospe in gospodje, kot poslanec iz volilnega okraja, kjer živita v sožitju, poudarjam, v sožitju madžarska narodna skupnost in večinski slovenski narod, sem tudi dolžan, da opozarjam v tem primeru vlado na nepravilnosti, ki sproščajo neke frustracije, ki polnijo knjige pripomb in pritožb, nekaj teh kopij imam celo v svoji pisarni, in ki polnijo pisarno poslanca, kjer se ljudje pritožujejo. Za kaj gre? Ko pride državljan recimo iz občine, ki ne leži na narodnostno mešanem območju, na upravno enoto, konkretno Upravno enoto Lendava, pa ta ni edina, je tudi Upravna enota Izola, Koper in Piran, in tam prosi recimo za upravno overitev podpisa, to vsi razumemo. Upravna overitev podpisa, dobi dvojezično potrdilo – v slovenskem in madžarskem jeziku. Konkretno govorim za Upravno enoto Lendava. Minister pravi, da je glavni, pomemben, relevanten sedež upravne enote. Ni res, ni res. Če pride pripadnik italijanske narodne skupnosti v Lendavo po overitev podpisa, dobi slovensko-madžarsko potrdilo. Ali je to prav? Ni prav. In minister pravi, da je tako že 15 let. Na žalost ni seznanjen, da je nova aplikacija začela veljati z januarjem. Jaz bom zdaj čakal, kakšna bo odločitev tega sklepa. Dolžan sem, da skrbim za to, da še naprej večinski narod v sožitju živi z madžarsko narodno skupnostjo in seveda tudi italijansko ter obratno. Zato moram opozarjati na te napetosti, ki se pojavljajo pri ljudeh. Če minister ne bo kmalu ukrepal, ga bom pobaral še enkrat in potem šel do konca, tudi do Ustavnega sodišča. Hvala lepa.
Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 18, proti 48. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke Violete Tomić bo Državni zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za kulturo gospoda Antona Peršaka na poslansko vprašanje Violete Tomić v zvezi s položajem samozaposlenih v kulturi. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima Violeta Tomić.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Zdaj že vrabci čivkajo, da je socialno-ekonomski položaj samozaposlenih v kulturi izjemno pereč in težak. Tu gre za tudi veliko skupino prekarcev in kar ena tretjina teh ljudi živi pod pragom revščine. Ko se je delala nova uredba o samozaposlenih, je sprožila zelo veliko neodobravanja in razburjenja s strani zainteresirane in strokovne javnosti. Zato smo decembra sklicali Odbor za kulturo, kjer smo ministrstvu naložili, da naj rešitve, vključno z oceno finančnih učinkov morebitnih predlaganih rešitev, Ministrstvo za kulturo posreduje pristojnemu Odboru za kulturo najkasneje do 1. marca 2017. Danes smo že konec junija, zamujamo več kot 4 mesece s tem sklepom in v zvezi s tem sem ministru Tonetu Peršaku postavila poslansko vprašanje. In nisem dobila adekvatnih odgovorov; niti na moje vprašanje, kakšen je okvirni terminski plan nadaljnjih korakov spreminjanja Uredbe o samozaposlenih v kulturi; niti kdaj bo pripravljen nacionalni program za kulturo; niti ali lahko v tem mandatu pričakujemo kakšne spremembe krovnega zakona ZUJIK in tako naprej. Pred 2. svetovno vojno, ki je bila, večkrat pozabljamo, socialna revolucija, so umetniki živeli pod pragom revščine. Bilo je normalno, da umirajo v Cukrarni, da umirajo za tuberkulozo. Vemo, da so od Prešerna, Cankarja, Kosovela, Murna umirali zelo mladi. Lačen pesnik naj bi lepše pel. Tega k sreči nismo doživljali po socialni revoluciji, kajti delavec v kulturi je imel delavske pravice in delo je bilo vrednota. In vsi delavci so bili zaščiteni. Teh časov se spominjam tudi jaz. Po letu 1991, po invaziji kapitalizma se kultura in kulturniki, pa čeprav so to ljudje, ki delajo prepoznavnost Slovenije, ki nam dajejo našo identiteto, spet pozabljajo, spet se varčuje na kulturnikih. In vse manj je denarja in vse manj so pomembni. Ker so kulturniki pomembni za oblikovanje kulturne krajine ter gre tudi za preživetje marsikaterih in večine kulturnih ustvarjalcev, vas prosim, da podprete moj predlog, da se opravi razprava na to temo. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 14, proti pa 44. [[Za je glasovalo 14.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke gospe Anje Bah Žibert bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za finance mag. Mateje Vraničar Erman ter ministra za pravosodje mag. Gorana Klemenčiča na poslansko vprašanje gospe Anje Bah Žibert v zvezi s problematiko kreditojemalcev v švicarskih frankih. Najprej je obrazložitev v imenu poslanske skupine. Obrazložitev v imenu Poslanske skupine Združena levica ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Upam, da v tej državi nisem edina oseba, ki ima spomin zlate ribice; in tudi drugi v Združeni levici niso. Zakaj? Dandanes nam je verjetno skoraj pregorela elektronska pošta od državljank in državljanov, ki so nas prosili, naj podpremo ta predlog o razpravi, ki ga bomo mi v Združeni levici podprli. Priznam, da sem se večino dneva danes po elektronski pošti pogovarjal z državljankami in državljani. Eni so bentili, večina se je pa strinjala z menoj. Zakaj? Bančna razmerja so razmerja, ki naj bi v osnovi temeljila na zaupanju. Ti tako imenovani toksični krediti so to zaupanje izneverili. Osnovo imajo tudi v tem, da vlade po Jazbinšku niso sprejele ustrezne stanovanjske politike. Podobno so izneverila ljudi tudi tako imenovana varčevanja za mlade družine, o katerih smo nekako pred kratkim govorili. Te zgodbe so se dogajale v letih 2004–2008, ko je bila na oblasti vlada Ivana Janeza Janše, ki skupaj z Banko Slovenije ni odigrala ustrezne vloge. Ti krediti so začeli noreti, ko je bila zadnjič na oblasti taista vlada Ivana Janeza Janše, in niso odreagirali. Ko smo dve leti nazaj v Združeni levici predlagali urgentne, nujne ukrepe, ste bili vsi proti ali vzdržani. In ste takrat cinično govorili, da so ti ljudje špekulirali, gor in dol. Kar seveda ni res. Zdaj, ko se pa bližajo volitve – to je 16 tisoč glasov – boste vi to reševali. Te in takšne politike morajo iti na smetišče zgodovine, potem bomo lahko v tej državi kaj reševali. In namesto neke razprave, ki bo verjetno pet ur nabijanja, ker Janša ve, da itak, da ta koalicija zdaj tega ne bo podprla. Mi za teh 16 tisoč ljudi potrebujemo neke rešitve, ki smo jih že dve leti nazaj podali. Če smo na kaj v Združeni levici alergični in če sem na kaj tudi osebno alergičen, odkar vem zase, je to dvoličnost. In mi ne potrebujmo zgolj tako imenovane nove politike, mi potrebujemo politiko, v kateri ne bo tak razkorak med blebetanjem in dejanji. Potrebujemo politiko, ki ne bo več dvolična. Skratka, mi ne potrebujemo resetiranja znotraj iste dvoličnosti, potrebujemo drugi in drugačen operacijski sistem. Mi bomo to podprli, smo pa proti tovrstni dvoličnosti in cenenemu poskusu kupovanja volilnih glasov od ljudi, katerim ste to dejansko vi zakuhali. Hvala za besedo.
Še kakšna obrazložitev v imenu poslanske skupine? Ne. Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima Violeta Tomić.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Tudi mene je krepko pogrelo danes, ko sem v mailboxu dobila toliko pošte, da me je zasula. Vendar sem se odločila in sem skoraj vsem odpisala. Odpisal sem pa to, kar vam bom sedajle rekla: V Združeni levici smo takoj po vstopu v parlament že konec leta 2014 podali priporočila vladi, naj uredijo problem teh kreditojemalcev. In kot je že Franjo pred menoj povedal, smo poslušali, kako so ti ljudje špekulirali. Kajti ti ljudje so prišli po kredit in so seveda verjeli uslužbenkam na bančnih okencih, da jih bodo usmerile najbolj pravilno. In kar naprej sem brala, kako moramo Anjo Bah Žibert podpreti. Seveda jo bomo podprli, kajti v Združeni levici, če nekaj smo, smo dosledni. In če nekaj zagovarjamo, zagovarjamo vedno dobrobit vseh državljanov; in bomo podprli vsak predlog, ki gre v smeri dobrobiti državljanov. Vendar dvoličnost, o kateri je prej kolega govoril, je nekaj, česar ne moremo tolerirali. Kajti takrat, ko smo predlagali vladi, naj to uredi, nas nihče ni podprl. Mi pa danes seveda podpiramo to. In kljub temu da smo z društvom Združenje Frank, ki se je tudi danes obrnilo na nas, že takrat pripravili predloge, to pomeni od leta 2014, tri leta bi ti ljudje že lažje dihali, pa ne. Ampak je bilo treba čakati, da bo prišlo pol leta do volitev in sedaj bomo tekmovali, kdo jim bo več obljubil. Pokažimo dobro voljo pa uredimo to enkrat za vselej, kajti to je dejansko velika krivica, ki se je tem kreditojemalcem zgodila. Ne spoznajo se vsi na matematiko in bančne zadeve, slepo zaupajo ljudem, ki jim kredite svetujejo. In to je bila zloraba zoper te ljudi. Hvala za besedo.
Očitno je še interes za razpravo, zato odpiram možnost, da se prijavite. Nihče se ni prijavil, prej se je nakazovalo, da bi vsaj še dva hotela, pač jih ne prosil. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 22, proti 44. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 44.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Mihe Kordiša bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anje Kopač Mrak na poslansko vprašanje Mihe Kordiša v zvezi z zavlačevanjem pri dvigu socialne pomoči. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lajtmotiv te zahteve za splošno razpravo bi lahko bil tudi napleten okoli vprašanja dvoličnosti. 92 evrov pod ravnjo minimalnih življenjskih stroškov – toliko znaša denarna socialna pomoč v tej državi. In ljudi namerno ohranja v revščini, čeprav je bila raven minimalnih življenjskih stroškov postavljena na 385 evrov že 8 let nazaj. Ta raven se je do danes krepko dvignila. Zakaj je pomembna? Ker predstavlja osnovo za izračun denarne socialne pomoči in tudi varstvenega dodatka. Vlada oziroma v njenem imenu ministrica Anja Kopač Mrak se je v socialnem sporazumu iz leta 2015 zavezala, da bo sledeče leto, to je leta 2016, izpeljala ponoven izračun minimalnih življenjskih stroškov. To se ni zgodilo. Danes smo leta 2017, in kar se tiče Ministrstva za delo, je ta izračun še vedno v teku. Ampak pazite cako! Ta izračun je Ministrstvo za delo naročilo pri IER in ga je le-ta dal iz rok že meseca aprila, dva meseca nazaj. Zakaj torej še nimamo preračuna novih življenjskih stroškov, da lahko na novo izračunamo raven denarne socialne pomoči in varstvenega dodatka ter ta dva socialna transferja končno dvignemo na vsaj malenkost bolj človeka vredno raven? Odgovor se skriva v tem, da to za ministrstvo ni prioriteta. Če pogledamo vse poteze, vsa dejanja pa tudi kakšne neuradne informacije, do katerih je moč priti, Ministrstvo za delo namerno sabotira in zavlačuje z izračunom minimalnih življenjskih stroškov, da lahko nadaljujejo z varčevanjem na revnih. Ministrica Anja Kopač Mrak na moje poslansko vprašanje in pobudo seveda ni odgovorila pritrdilno. Niti toliko se ni potrudila, da bi kakšne resne izgovore iskala, češ da samo niso imeli dovolj čas, da te minimalne življenjske stroške na novo izračunajo in denarno socialno pomoč dvignejo. Ob tem naj spomnim, da je bila taista Anja Kopač Mrak v zadnjih osmih letih na ministrstvu bodisi kot ministrica bodisi kot sekretarka prisotna šest let. In dva meseca, odkar že razpolagajo na Ministrstvu za delo s to raziskavo, da so se vendarle pač podstopili, je več kot dovolj časa, da se preračun naredi in denarna socialna pomoč dvigne. Ni razloga, da se s tem čaka na jesen; še vprašanje, če jeseni to dejansko bo.
Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 17, proti 41. [[Za je glasovalo 17.]] [[Proti 41.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Franca Breznika bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za finance mag. Mateje Vraničar Erman ter ministra za pravosodje mag. Gorana Klemenčiča na poslansko vprašanje gospoda Franca Breznika v zvezi z dedovanjem vračila dohodnine. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 15, proti 45. [[Za je glasovalo 15.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke Violete Tomić bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za javno upravo gospoda Borisa Koprivnikarja na poslansko vprašanje Violete Tomić v zvezi s pogajanji za odpravo anomalij plačne skupine J. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima Violeta Tomić.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Kot veste, danes so bile pred vlado demonstracije Konfederacije sindikatov javnega sektorja. Ulica je bila polna in tam smo lahko videli vzgojiteljice, pomočnice vzgojiteljic, srednje medicinske sestre, bolničarje, tehnično osebje, snažilke; skratka vse, ki jih gledamo kot samoumevne in ki pridno delajo, toda ne morejo živeti od svojega dela. Plačne anomalije v javnem sektorju so nedopustne, kajti kar 16 plačilnih razredov je pod minimalno plačo. Zanimalo me je, kdaj bomo končno črtali teh prvih 16 plačilnih razredov in se bo prvi plačilni razred začel pri minimalni plači; in ne pri sramotnih 440 evrih mesečnega dohodka. Vprašam vas, kolegice in kolegi, kdo lahko preživi s takšnim osebnim dohodkom in kakšno pokojnino si lahko obetajo ti ljudje, ki jih vedno, ko jih potrebujemo, imamo ob sebi. Minister Koprivnikar je bil kar užaljen, ko sem ga spraševala glede tega, toda že kar 10 let vemo, da so anomalije prisotne in jih ne rešujemo. In jih tudi zdaj ne rešujemo na adekvaten način. Določenih je 70 milijonov in zdaj se bo razporejalo. Vsaj sindikati se enoglasno strinjajo glede tega, da je treba najprej poskrbeti za tiste, ki jim gre najslabše. In veste, vedno se bom vtaknila v to, da ni problem najti 80 milijonov za tistih 10 % najbogatejših. Za najrevnejše pa je vedno velik problem, ko je treba reševati njihov socialno-ekonomski položaj. In mi, ki smo rastli ob stripih in Alanu Fordu, vemo, kaj pomeni superhikova logika. Ta je jemal revnim in dajal bogatim. Mislim, da ta vlada prevečkrat prakticira to superhikovsko logiko. In ljudje, ki se s tako težavo prebijajo skozi mesec, morali bi jih slišati, koliko gneva se nabere v njih in koliko potisnjenega sramu, kajti tisti, ki pošteno dela, bi moral imeti možnost preživeti sebe, svoje otroke in svojo družino. Saj smo menda socialna država, a ne?! Hvala za besedo.
Še kakšna obrazložitev v imenu poslanske skupine? Obrazložitev glasu v lastnem imenu ima dr. Franc Trček.
Bom zelo kratek, gospoda, da vam ne bom preveč časa odžrl. Minimalna plača, ki ni vsaj 20 odstotkov višja od izračunane stopnje revščine in karkoli pod tem, je zločin in je protiustavno. Pika, basta, gotovo. In dokler ne bomo te družbe preusmerili na ta tir, se nimam z vami kaj pogovarjati o teh zadevah. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 17, proti pa 42. [[Za je glasovalo 17.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Mihe Kordiša bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za gospodarski razvoj in tehnologijo gospoda Zdravka Počivalška na poslansko vprašanje Mihe Kordiša v zvezi z deregulacijo cen naftnih derivatov. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica ima Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. Ministra Počivalška sem spraševal o deregulaciji cen naftnih derivatov in o tem procesu, kako se bo nadaljeval, ker se s koncem tega meseca konča tudi aktualna uredba. Kaj je na stvari? Regulacija cen naftnih derivatov, kot je bila pri nas v veljavi še pred kratkim, je omejevala marže naftnih trgovcev navzgor. Med seboj so še vedno lahko tekmovali s tem, da so spuščali cene; niso pa jih mogli navijati pretirano. Potem se nam je pa zgodila deregulacija kurilnega olja in se nadaljevala z popolno deregulacijo cen ob avtocestnem križu. V Združeni levici smo zaradi tega sklicali več sej odborov, postavljali poslanska vprašanja, poslanske pobude; pa ker je bilo vse skupaj bob ob steno, smo navsezadnje vložili še zakon, da področje naftnih derivatov ponovno reguliramo in najvišje marže naftnih trgovcev omejimo. Pa tudi to ni pomagalo. In zato smo na tej seji povprašali ministra Počivalška, kakšni so njegovi argumenti in njegove analize za sprovajanje te deregulacije. Ker vemo, da vladne lastne analize, ki pa se jih je minister Počivalšek in tudi vlada v celoti odločila povoziti ob sprejemanju korakov za deregulacijo, pravijo, da odprava omejitev najvišjih marž neizogibno pelje v dvig cen bencina oziroma vsega goriva; s tem škoduje vsem državljankam in državljanom, škoduje državnemu proračunu, ker pride do izpada prihodka, in škoduje tudi preostalim sektorjem gospodarstva. Minister Počivalšek že pred začetkom deregulacije na te ugovore ni imel odgovora. Z odgovorom tudi ni postregel na tej aktualni seji, slišali smo samo še več neoliberalnih floskul o prostem trgu, kako je prosti trg kul, kako je neka konkurenčnost kul, čeprav nima nikakršne veze s stvarnostjo; še posebej pri nas, ker pri nas trga nimamo in ga tudi konec koncev ne moremo imeti. Pri nas je ta trg z naftnimi derivati oligopolen. Imamo OMV, imamo Petrol in potem še kakšna drobtinica za koga drugega ostane. In edina stvar, v katero lahko proces deregulacije cen naftnih derivatov pripelje, so rastoči dobički naftnih korporacij in naftnih trgovcev ter minus za vse ostale udeležene v tem procesu. Pa vendar minister Počivalšek sedaj pravi, da bo vladi predlagal popolno deregulacijo vseh cen naftnih derivatov. In ko se bo to zgodilo, bodo vse te cene poskočile v nebo. In zato potrebujemo razpravo v tem državnemu zboru, pa tudi zato, ker je minister Počivalšek največji Superhik [[izklop mikrofona]]
Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 11, proti 47. [[Za je glasovalo 11.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da tudi ta sklep ni sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in prekinjam 31. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri.