Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam 50. izredno sejo Državnega zbora, ki sem jo sklical na podlagi prvega in drugega odstavka 58. člena in drugega odstavka 60. člena Poslovnika Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanki in poslanci: gospa Irena Tavčar, mag. Melita Župevc, gospod Alojz Potočnik, gospod Brane Golubovič in gospod Borut Ambrožič. Na sejo sem vabim ministra za notranje zadeve dr. Gregorja Viranta k 1. točki ter predstavnike Vlade k vsem točkam dnevnega reda. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na določitev dnevnega reda 50. izredne seje Državnega zbora. Predlog dnevnega reda ste prejeli v petek, 6. decembra 2013, s sklicem seje. O predlogu dnevnega reda bomo odločali v skladu z drugim odstavkom 64. člena Poslovnika Državnega zbora. Predlogov za umik točk z dnevnega seje ali za razširitev dnevnega reda seje nisem prejel, zato zboru predlagam, da za današnjo sejo določi dnevni red, kot ste ga prejeli s sklicem. Prehajamo na odločanje. Preden odločamo, vas prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Lahko glasujemo o dnevnem redu? Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 76, proti nihče. [[Za je glasovalo 76.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je dnevni red 50. izredne seje določen. Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na OBRAVNAVO INTERPELACIJE O DELU IN ODGOVORNOSTI MINISTRA ZA NOTRANJE ZADEVE DR. GREGORJA VIRANTA. Interpelacijo je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 37 poslank in poslancev s prvopodpisanim mag. Matejem Toninom. Besedo dajem predstavniku predlagatelju mag. Mateju Toninu za dopolnilno obrazložitev interpelacije [[...]]Prosim? Postopkovno? Gospod Jože Tanko, izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsednik. Danes je Vlada seznanila slovensko javnost z rezultati stresnih testov in o potrebnih vlaganjih, ki jih bo treba vložiti v naš bančni sistem. Mislim, da bi bilo treba, da bi najprej imeli sklicano izredno sejo Državnega zbora, na kateri bi dobili formalno poslanci to predstavitev in da bi o tem problemu opravili tudi razpravo. Mislim, da ni primerno, da Vlado o največjem trenutnem problemu Republike Slovenije najprej seznani slovenske medije, ti slovensko javnost, poslanci smo pa nek privesek tega političnega sistema, ki pravzaprav jih nihče ne upošteva in ne smemo o tem problemu vedeti nič. Večkrat smo v Državnem zboru, tudi že v zadnjih mesecih razpravljal o problemih bančnega sistema. Nikoli ni nihče pojasnil nič konkretnega, ni prinesel pred poslance Državnega zbora nobene številke, nobenega predloga. Danes so bili predstavljeni slovenski javnosti številni problemi z vso veliko dubiozo, ki je nastala v slovenskih bankah in poslanci Državnega zbora o tem ne vemo nič. Vlada je imela veliko časa, kajti vodila je vrsto postopkov tako do Evropske unije, tako do bančnega sistema, do bančnega sektorja z Banko Slovenije in poslanci Državnega zbora do sedaj nismo bili deležni nobenih konkretnih, predvsem pa ne odkritih informacij o tem, kaj se dogaja v našem bančnem sistemu. Predlagam, da kot predsednik Državnega zbora zagotovite, da bomo v najkrajšem času, po možnosti še danes, imeli izredno sejo Državnega zbora, kjer nam bo Vlada predstavila probleme, s katerimi se je soočila in ki so jih naplavili stresni testi, prestavila predloge ukrepov in seveda, da imamo poslanci tudi možnost končno opraviti to razpravo v Državnem zboru. Novinarji so imeli priložnost vprašati tako ministra za finance kot guvernerja, poslanci Državnega zbora ne moremo vprašati nikogar. Nikogar, ker ni predstavnika Vlade, ki bi lahko na te stvari odgovarjal. Zato predlagam, gospod predsednik, glede na to, da je vsa vlada tukaj, da opravimo to sejo, zagotovite, da bo zahteva vložena, bomo dali tudi svoje podpise, seveda pa tudi želimo pri razpravi okrog tega sodelovati. Upam, da je to minimalno, kar se v tem črnem trenutku za slovenske javne finance lahko stori. Hvala lepa.
Hvala tudi vam in samo za nadaljnjo pojasnilo. 20 minut sem preložil začetek seje ravno zaradi tega, da smo se člani Kolegija na neformalnem posvetu pogovarjali o tem, tako da me preseneča ta predlog. Seveda bomo pa, če bo zahteva dana za izredno sejo, temu primerno organizirali delo Državni zbora. Naslednji proceduralni predlog ima gospod Jani Möderndorfer.
Hvala lepa, predsednik. To, kar si je zdaj spet privoščil vodja največje opozicijske stranke, je skrajno nekorektno in neresno. Točno to, kar ste vi povedali, predsednik Državnega zbora, zaradi tega smo imeli sedaj 20 minut usklajevanja med vodji poslanskih skupin koalicije in opozicije na to temo vprašanja. Dejstvo je, da Vlada nima nikakršnih problemov predstaviti ukrepe in je to bilo več kot jasno povedano tudi na srečanju predsednikov tako koalicije kot opozicije in vsi so se strinjali, da podpirajo takšno izredno sejo. Ker pa ste eden velikih podpornikov spoštovanja tega poslovnika, veste, da je to praktično – in to smo vam povedali tudi na Kolegiju predsednika Državnega zbora – fizično neizvedljivo. Imamo pred seboj interpelacijo, ki ste jo zahtevo vi, in zahtevate, da je danes, zahtevate, da je izredna seja ne samo seznanitev, vendar z razpravo, razprava pa veste, da se ne more zgoditi, dokler nimamo obravnave na matičnem delovnem telesu. Istočasno sem tudi povprašal, ali ste pripravljeni narediti ta sklic izredne seje, da bomo vsi skupaj, tako opozicija kot koalicija, to tudi sklicali. Zato sem tudi povedal zelo jasno, na glas, da imamo možnost to narediti ali danes po deseti uri, ali danes med prekinjeno izredno sejo same interpelacije, ali pa imamo možnost to delati tudi jutri, ker verjetno po tem tajmingu interpelacije danes ne bo končana in lahko to delamo spet jutri bodisi po prekinjeni seji ali po končani izredni seji, kar pomeni ob dveh zjutraj. Vse to je izvedljivo. Seveda pa mora biti še en drug predpogoj, mora se sestati matično delovno telo, obravnavati, predlagati sklepe, če mislimo imeti razpravo in ne samo seznanitev ,in istočasno se mora zgoditi to, da morata imeti minister za finance, ki ga zdaj ta hip ne vidim, in guverner banke tudi čas in je treba z njima to uskladiti, ker upam, da se ne bomo sami s seboj pogovarjali. Zato ne predlagajte neživljenjskih stvari, ki ne gredo. Zato predlagam, da tudi v prihodnje, predsednik, kadar vidite, da vodja največje opozicijske skupine predlaga neizvedljive, življenjsko neizvedljive predloge, da tudi pojasnite to, kar smo se pogovarjali, ker ljudje tega ne vedo in mislijo, da se hočemo izogniti seznanitvi. Daleč od tega, še prekleto kako nas zanima!
Hvala. Gospod Han, imate proceduralni predlog.
Predsednik, najprej predlagam, da več ne dajete takih proceduralnih predlogov na glasovanje. Verjamem v bolečino Poslanske skupine SDS iz dveh razlogov. Prva, da so stresni testi pokazali to, da je finančna luknja v tej Sloveniji obvladljiva in da ni 9, 8 milijard luknje, kot so napovedovali. To je že druga slaba ocena SDS. Najprej poročilo Evropske komisije, zdaj pa še ta zadeva in verjamem, da to boli in da je to težko zdržati, ampak to bomo naredili. Druga zadeva pa, gospe in gospodje, zaradi javnosti bom povedal, dva dni sedimo v Državnem zboru ne zaradi te vlade, ampak zaradi SDS. Včeraj smo se 10 ur pogovarjali o SDH, o prodaji premoženja in tako naprej – brez potrebe, če mene vprašaš – zaradi njih. Danes se bomo 16 ur pogovarjali zaradi gospoda Viranta in interpelacije. Umaknite interpelacijo, izglasujemo o Virantu, ker Virant danes tako ali tako ne bo padel, ker ga bomo mi, koalicija, obranili, poslušali bomo pa 16 ur vaših napadov, kako se niste imeli radi v teh letih. Kar se tiče nas, Socialnih demokratov, se lahko seznanimo s temi stresnimi testi, lahko prekinemo sejo oziroma sejo o interpelaciji gospoda Viranta, se seznanimo in je zadeva rešena. Če boste pokazali malo dobre volje, lahko to danes vse naredimo. Če je pa bolečina prevelika, potem pa nimamo rešitve.
Hvala. Poglejte, predlagam, da s proceduralnimi predlogi resnično zaključimo, kajti to, kar zdaj poslušamo, je povzetek pogovorov, ki smo jih imeli teh 20 minut v zvezi s tem, ali se opravi predstavitev po 239. členu Poslovnika ali ne, in ta hip čakamo. Naprej, kar je, da pojasnim, predlog Vlade, da predstavi poročilo stresnih testov v skladu s 39. členom Poslovnika. To je prvi pogoj. Drugi pogoj je, da potem dobimo zahtevo za sklic izredne seje, da lahko to tudi izvedemo. Vse ostalo, kar se ta hip pogovarjamo, je s temi proceduralnimi predlogi izguba časa pri tej seji, ki je sklicana in smo jo ravnokar začeli. Gospod Tanko, imate proceduralni predlog.
Hvala lepa gospod predsednik. Ob 14. uri je sklican dodaten brifing za novinarje glede učinkov stresnih testov in ugotovitev stanja v slovenskem bančnem sistemu. Torej novinarji so že imeli tiskovno konferenco. Ob 14. uri je za njih pripravljen dodaten brifing, poslanci Državnega zbora, ki pa odločamo o proračunih, ki odločamo o tem, da ste dali Vladi neomejen mandat za poseganje v bančni sistem, pa si tega ne zaslužimo. To preprečuje vladna koalicija. Vlada je popolnoma nepripravljena. Vedela je, kaj se bo zgodilo, in ni predložila v Državni zbor nobenega gradiva o največjem bančnem problemu ta hip, o največjem problemu države ta hip. Tu ne gre za neko marginalno zadevo in neko minimalno stvar, ampak gre za ključno težavo. In če Vlada Republike Slovenije ni sposobna v Državni zbor predložiti nobenih dokumentov, nobenega predloga, da bi o tem opravili razpravo, potem je nekaj hudo narobe s koordinacijo dela trenutne vladne oblasti. Gospod predsednik, ta razprava se v Državnem zboru enostavno mora zgoditi in to praktično takoj; takoj, ker vse drugo je za lase privlečeno. Sejo Državnega zbora, to, danes, ste sklicali koalicijski poslanci – na vašo zahtevo je – in 15-dnevni rok, gospod Möderndorfer, še ni minil. Ne bo še drugi teden minil. To sejo, ki je danes sklicana kot izredna seja, lahko opravimo kdaj kasneje znotraj poslovniškega roka in predlagam, da to naredimo, zato da nas Vlada, ki tukaj sedi in se lepo nasmiha, pride za govornico, pove problem in predstavi probleme, tako kot se tudi z novinarji in da omogoči poslancem Državnega zbora, da tudi o tem opravijo razpravo in tudi kaj vprašajo Zakaj se v Državnem zboru v tem delu sklica tako težko kar koli odgovori in dopusti sploh, da bi kdor koli vprašal? Imeli smo tu obisk nemškega predsednika parlamenta v prejšnjem sklicu – smo ga lahko vprašali poslanci, tukaj, za govornico brez problema, svoje vlade pa ne moremo vprašati nič, ne smemo vprašati nič. Predlagam, gospod predsednik, da storite vse, da v najkrajšem možnem času danes dobimo vsa relevantna gradiva, ki jih je obravnavala Vlada odprto ali na zaupni del, kakor koli, in da se o tem opravi predstavitev Vlade in razprava o tem. Ne moremo tiščati glave v pesek pri tako velikem problemu. 2 tisoč evrov po državljanu in ne moremo opraviti razprave. Pri odloku o državnem proračunu ste dali pa na glasovanje. Predlagam, da to storite.
Hvala. Še enkrat želim res pojasniti, da pričakujemo s strani Vlade uradno obvestilo, da želi predstaviti rezultate stresnih testov in v toku današnjega dne bo v skladu z današnjim pogovorom to tudi prišlo v Državni zbor. 239. člen Poslovnika je tisti, ki nam omogoča, da lahko to predstavitev slišimo tudi danes v Državnem zboru, v kolikor bo vložena zahteva za sklic izredne seje. Če želimo opraviti razpravo, kot predlagate, gospod Tanko, veste, da je v skladu s Poslovnikom treba najprej sklicati matično delovno telo, ki bo obravnavalo to gradivo in ko bo končalo matično delovno telo sejo, lahko skličem izredno sejo. To pa, upam, da si vsi predstavljamo, je danes izjemno težko izvesti in ko bomo dobili dokumente v Državni zbor, vas bom o tem tudi obveščal, kako bo potekalo obveščanje o rezultatih stresnih testov v Državnem zboru. Pričakujemo pa, kot sem povedal, danes uradno obvestilo, da Vlada želi to narediti v Državnem zboru. Hvala za posluh. Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA. Besedo dajem predstavniku predlagateljev mag. Mateju Toninu za dopolnilno obrazložitev interpelacije.
Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, spoštovana vlada! Danes je črni četrtek; dan, ko je odkrita ogromna bančna luknja, in dan, ko napovedujete zgrešeno podporo zgrešeni politiki ministra Viranta. Točno pred enim mesecem, natančneje 12. novembra, smo poslanske skupine Nova Slovenija-krščanski demokrati, Slovenska demokratska stranka, Slovenska ljudska stranka in nepovezani poslanec Ivan Simčič vložili interpelacijo zoper ministra za notranje zadeve Gregorja Viranta. Predlagatelji ministru očitamo, da ogroža skladen regionalni razvoj, da na novo zaposluje v javni upravi in diskriminira javne uslužbence glede na članstvo v sindikatih in da nepravično ureja problematiko izbrisanih. Minister Virant je na izražene očitke v interpelaciji odgovoril z nekim navedkom, da je to "metanje polen pod noge". Takšnega odgovora od liberalnega demokrata zagotovo nismo pričakovali, saj se najverjetneje tudi on zaveda, da je interpelacija zgolj eno izmed demokratičnih orodij za različno soočanje konceptov. Najverjetneje tudi razume vlogo, ki jo ima opozicija v tem parlamentu, in sicer da opozarjamo na napačne odločitve Vlade ter predlagamo izboljšave. In kaj nam, kot opoziciji ostane na voljo, če se ne strinjamo s politiko, ki jo predlaga Vlada? Imamo možnost, da glasujemo proti, če so zadeve nekoliko bolj problematične, lahko tudi obstruiramo glasovanje in ne sodelujemo pri glasovanju, če pa so stvari še bolj problematične, pa predlagamo interpelacijo za razrešitev ministra. In natančno to smo storili. Z vloženo interpelacijo želimo opozoriti na stranpoti ministra Viranta, z interpelacijo želimo dati priložnost vam, dragi poslanci in poslanke iz koalicije, da spregledate in končno ugotovite, da minister Virant s svojo politiko ogroža skladen regionalni razvoj, da ne zmanjšuje javne uprave, tako kot je obljubil, da jo bo, in da neprimerno ureja problematiko izbrisanih. Upam pa, da se tudi zadevate, da če boste danes ministra Viranta podprli, s tem prevzemate tudi odgovornost za njegovo politiko. Potem niso več potrebni in ne zaželeni izgovori, češ to je delal minister, mi pa želimo in delujemo drugače. Če se najprej lotim prvega sklopa, ki ga očitamo ministru, to je, da ogroža skladen regionalni razvoj. Na nek način je Slovenijo letos pretresla napoved ministra Viranta, da namerava ukiniti več kot sto slovenskih občin, kar je dobra slaba polovica vseh slovenskih občin. Ob tem se postavlja vprašanje, koga želi minister Virant ukiniti. Ali ne tistih, ki danes sistematično skrbijo, da se regionalne razlike v Sloveniji zmanjšujejo in da Slovenija postaja bolj enakomerno razvita država? Recimo, lahko je govoriti na pamet, lahko je govoriti o številkah. Številke marsikaj prenesejo, ampak morda je prav, da je tudi ta parlament soočen s kakšnim konkretnim primerom, kaj lahko povzroči politika ministra Viranta. In sicer, če pogledamo na primeru občine Destrnik, kaj pomeni ukinitev občine, ki ima več kot 2 tisoč 600 prebivalcev in ki je nastala pred več kot 10 leti. Da bi si lažje predstavljali, kaj te majhne občine, ki jih želi minister Virant ukiniti, delajo na terenu, je treba najprej oditi iz pisarn, iz Ljubljane na teren in si na licu mesta pogledati, kaj posamezne občine počnejo. Zagotovo majhne občine, kakršna je tudi občina Destrnik, takšnega razvoja brez samostojnosti ne bi dosegle. Pa če pogledate na prezentaciji, ki smo jo pripravili za vas, lahko vidite, recimo, kaj vse počnejo majhne občine. Pomembne kulturne spomenike, ki bi tako ali drugače propadli, obnavljajo in s tem pomembno prispevajo tudi k razvoju slovenskega turizma. Ne nazadnje, če pogledate, recimo, en športni objekt v občini Destrnik, nekaj podobnega, kar je za mestne občine popolnoma normalno, so za številne podeželske občine zgolj sanje. Če ne bi imeli teh majhnih občin, ki take stvari, počnejo, potem tudi podeželje, tudi občina Destrnik ne bi imela takih športnih objektov, s katerimi se lahko ponaša. Treba se je vprašati in osvežiti spomin, zakaj so te male občine sploh nastale. Odgovor je zelo preprost: zaradi tega, ker so veliki centri pozabili na oddaljene in ruralne kraje in jih dolga leta zapostavljali. Recimo, da bom še nekoliko bolj plastičen, bom omenil domači primer ministra Viranta, to je primer velike občine Domžale. Tudi ta občina se je razdelila na več manjših občin: Lukovica, Moravče, Trzin, Mengeš in tako naprej. Zakaj so te občine nastale? Zaradi tega, ker je center, središče pozabilo na te oddaljene kraje. Pojdite in vprašajte ljudi v Moravčah, v Lukovici, kaj si mislijo o nekoč enotni občini, in dobili boste zelo jasne odgovore. Sprašujemo se, zakaj minister ukinja eno redkih institucij, ki danes še skrbi za razvoj in zakaj bi ukinjali nekaj, kar kaže, da danes deluje dobro. Ob vnemi pri ukinjanju občin se pozablja naslednje. Tudi če mi teh sto občin ukinemo, bo še vedno moral nekdo skrbeti za te kraje, ki jih danes pokrivajo te občine. In kdo, kdo bo ponovno skrbel za te kraje in za ta območja? Minister Virant želi, da ponovno tisti, ki so jih pred leti že pozabili in zaradi katerih so nastajale nove občine. Zato smo predlagatelji prepričani, da bi ukinjanje skoraj polovico slovenskih občin pripeljalo do nove centralizacije in do ponovnega povečanja razlik med posameznimi deli Slovenije. Spoštovani minister, ob vseh navedenih razlogih za obstoj manjših občin, vas tudi sprašujem, kako boste ukinili nekaj, kar je nastalo na podlagi referendumske volje ljudi. Kot liberalnemu demokratu vam najverjetneje mora biti volja ljudi na prvem mestu. Zavedam se, da se boste sklicevali na številne javnomnenjske raziskave, ki so bile opravljene na podlagi vprašanja, ali so ljudje za to, da se zmanjšanja število občin. Odgovor je: da. Ampak, ko jih pa vprašate, ali so za to, da se ukine njihova občina, je odgovor seveda: ne. Kaj takšne raziskave povedo? Da si ljudje želijo bolj učinkovitih občin, želijo si učinkovitejše lokalne samouprave, kar pomeni manj administracije, manj korupcije in boljše izvajanje nalog občin. Ali pa se to res da doseči z ukinjanjem občin? Naše mnenje je seveda – ne. In to bomo v nadaljevanju tudi razložili. Ali majhne občine res ustvarjajo takšno breme v državi? Po podatkih Računskega sodišča so občine v letu 2010 za lastno delovanje namenile skupaj nekaj več kot 288 milijonov evrov. 288 milijonov evrov so občine porabile za svoje delovanje! To je skoraj tretjino manj tistega denarja, kot ga bo država namenila za sanacijo dveh majhnih privatnih bank oziroma je to enormno manj, kot bo morala država za danes ugotovljeno ogromno bančno luknjo. Če je nekaj 10 evrov sejnin, ki jih dobijo svetniki za svoje delo, razlog za ukinitev občin, potem smo res prišli daleč. Finančni prihranki pri ukinjeni občini bi bili zanemarljivo majhni, cena, ki pa bi jo Slovenija plačala z ukinitvijo lokalne demokracije in skladnejšega regionalnega razvoja, pa bila enormna. Eden izmed razlogov, ena izmed tez, ki se pojavlja tudi za ukinitev manjših občin, je, da se v manjših občinah neprestano dogaja korupcija. Ampak, če to tezo preverite empirično, enostavno ne drži, ker velike korupcijske zadeve se dogajajo tam, kjer je veliko denarja, to pa je v velikih mestnih občinah. V manjših občinah pa se ljudje zelo dobro med seboj poznajo, natančno poznajo občino, natančno vedo, v kaj in kako investira občina in kaj se z njihovim denarjem dogodi. Tretji argument ali eden izmed argumentov, ki ga minister prav tako navaja, da je treba ukiniti polovico slovenskih občin, je, da le-te ne opravljajo dobro svojih nalog. Ampak, minister ob tem pozablja, da je eden izmed razlogov za določene težave pri opravljanju teh nalog v tem, da je država skozi vrsto let na občine prenašala naloge in obveznosti, ne pa tudi denarja in ljudi. In to je ključen razlog, zakaj je ta očitek neutemeljen. Minister Virant pravi, da bi rad imel lokalno upravo, ki bo imela manj uslužbencev, manj korupcije in ki bo boljše izvajala naloge. In še enkrat ponavljam, teh ciljev se nikakor ne da doseči z ukinjanjem manjših občin, se pa jih da doseči z drugimi orodji. Da ne boste dejali, da opozicija samo kritizira, bomo ministru Virantu ponudili tudi nekaj rešitev, kako lahko doseže enake finančne učinke, ampak na drugačen način. Ministru predlagamo, da sprejme zakon, ki bi uvajal obvezne skupne občinske uprave. Kaj to pomeni? Pa bom dal spet primer občine Domžale. Zdaj je iz občine Domžale nastalo več občin, ki ima vsaka svojo občinsko upravo, vsaka svojega župana, vsaka svoj občinski svet. Naš predlog pa gre v to smer, da bi vse te občine imele skupno občinsko upravo, ampak še vedno svojega župana in svoj občinski svet. Kaj bi s tem dosegli? S tem bi dosegli številne sinergijske učinke pri delovanju občinske uprave, občinska uprava bi se lahko zmanjšala in kar je ključno pri vsej stvari, da bi še vedno zadržali to stopnjo lokalne demokracije, da bi ljudje iz svojega območja še vedno sami odločali, kam bo šel določen denar. Ne nazadnje, razlog, da se nekatere naloge slabo izvajajo, je zgolj dodaten razlog za ustanavljanje pokrajin in ne za ukinjanje manjših občin. Toda pri ustanovitvi pokrajin je seveda treba reorganizirati tudi večje občinske uprave, reorganizirati je treba upravne enote in del teh uslužbencev prenesti na pokrajine. In da ne boste rekli, da te stvari govori samo opozicija, lahko preberete tudi strokovna mnenja. Številni slovenski strokovnjaki so rekli, da takšne način reforme lokalne samouprave, kot ga namerava narediti minister Virant, ni primeren. Definitivno ni primerno avtoritarno ukinjanje slovenskih občin in predlagajo uvedbo pokrajin, večje medobčinsko sodelovanje in krepitev lokalne demokracije. In natančno to opozicija predlaga ministru! Krepitev lokalne demokracije dosežemo s tem, da še vedno ohranimo župane in občinske sveta, večje medobčinsko sodelovanje dosežemo s tem, da uvajamo obvezne skupne občinske uprave, glede pokrajin pa je bilo povedano že dovolj. Ukinjanje občin, kot si predstavlja minister Virant, bi zagotovo povečalo regionalne razlike v Sloveniji in zmanjšalo demokracijo. Danes so občine vir in gonilna sila turizma in če ukinemo še tiste elemente, še tiste institucije, ki danes skrbijo za to, da kulturni spomeniki ne propadajo, da se turisti lahko pripeljejo do turističnih središč po urejenih cestah, potem smo se ustrelili v koleno. Zato, spoštovana koalicija, z odločnim "ne" ministrovi politiki ukinjanja občin boste danes dali priložnost nadaljnjemu enakomernemu razvoju vseh koncev Slovenije. To je bil prvi izmed očitkov. Nekoliko bi se zdaj dotaknil še drugega segmenta očitkov, ki se nanaša na to, da minister na novo zaposluje v javni upravi in diskriminira javne uslužbence glede na članstvo v sindikatu. Naj vas spomnim, vse nas, ki sedimo v tej dvorani, še posebno ministra, predvolilnih soočenj iz leta 2011. Zelo mi je ostala v spominu izjava ministra Viranta, ki je rekel: " Zavzemam se, da se slovenska javna uprava zmanjša za polovico, za 50 odstotkov." In med volilno kampanjo leta 2011 je minister Virant dajal vtis, da je res slovenska javna uprava prevelika in da je na tem področju treba nekaj postoriti. Govoril je tudi o tem, da si lahko privoščimo le takšno javno upravo, kot jo lahko tudi plačamo. Spomnil bom tudi izjav, ko je definiral, kakšne javne uslužbence poznamo: "Poznamo garače, tisti, ki v tej javni upravi res trdo in dobro delajo. Poznamo take, ki so neškodljivi, opravijo svojih 8 ur in potem odidejo, poznamo pa tudi take, ki tej Sloveniji delajo ogromno škodo." In ob tem je takrat minister Virant dejal, da je nepravično, da so vsi enako plačani; da so enako plačani tisti, ki delajo škodo Sloveniji, kot tudi tisti, ki delajo dobro Sloveniji. Minister Virant, te vaše besede omenjam zaradi tega, da vam pokažem oziroma da vas vprašam, kaj tako bistvenega se je od leta 2011 do danes dogodilo, da ste na tem področju tako zelo spremenili svoje mnenje. Vsi mi, tudi v opoziciji, si želimo javno upravo, kjer ne bodo izenačeni garači in lenuhi. Želimo si javno upravo, ki bo visoko učinkovita in dober servis državljanom. Ob vseh teh dejstvih se še enkrat sprašujem, kako je mogoče, da je minister, ki je na področju urejanja javne uprave tako veliko obetal, pristal na novo zaposlovanje v javni upravi. Kako je mogoče, da je minister, ki se je zavzemal za zmanjšanje števila javnih uslužbencev, pristal na dodatno zaposlovanje v javni upravi? Statistike vsi dovolj dobro priznate. Naravni odliv zaposlenih v javni upravi nekako znese letno okrog 3 odstotke zaradi upokojevanja in drugih odhodov. Ampak, veste, na kaj je minister Virant pristal? Da se lahko javna uprava zmanjša zgolj za 1 odstotek letno, kar dejansko pomeni, da se bo v javni upravi na novo zaposlovalo. To dejstvo je še toliko bolj nesprejemljivo, ker če pogledate na primer razvoj slovenske javne uprave v zadnjih 20 letih – spet imate na zaslonu nekaj grafov, kjer si lahko podrobneje te številke pogledate –, ampak zgolj za občutek, recimo, leta 1991, ko smo začeli samostojno državo, je bilo v državni upravi zaposlenih skupaj 9 tisoč 700 in še nekaj uslužbencev. Več kot 20 let kasneje, to je leta 2013, je v tej državni upravi zaposlenih 31 tisoč javnih uslužbencev, torej se je državna uprava povečala za 20 tisoč javnih uslužbencev. Če javni sektor, sektor države, pogledamo še nekoliko širše, potem ugotovimo, da je imela Slovenija v začetih, leta 1991, 120 tisoč javnih uslužbencev, danes jih ima preko 160 tisoč javnih uslužbencih. Torej smo v dvajsetih letih na novo zaposlili več kot 40 tisoč javnih uslužbencev, ob dejstvu, da se je tudi tehnologija spreminjala in da tehnologija danes marsikaj olajšuje in ne otežuje. V času gospodarske in socialne krize, to je od leta 2008 naprej, je bilo po podatkih Bisnoda v gospodarstvu izgubljenih 93 tisoč delovnih mest. V istem času pa je bilo v javnem sektorju ustvarjenih oziroma na novo zaposlenih 3 tisoč 200 javnih uslužbencev oziroma če primerjamo podatke Gospodarske zbornice, če Gospodarski zbornici bolj zaupate, potem je od leta 2008 pa do lani Slovenija izgubila nekaj več kot 71 tisoč delovnih mest v gospodarstvu, medtem ko pa se je javni sektor povečal za nekaj manj kot 6 tisoč na novo zaposlenih. Najverjetneje nam je vsem skupaj jasno, da so ti trendi dolgoročno nevzdržni in da peljejo k bankrotu Slovenije. Zato je leta 2012 naša vlada pričela odločno zmanjševati maso plač v javnem sektorju. Naj vas spomnim, da smo v letu 2012 maso plač oziroma plače v javnem sektorju znižali za 8 odstotkov, nato smo nadaljevali in v proračunu za leto 2013 predvideli še dodatno znižanje mase plač za dodatnih 6,5 odstotka v povprečju. Torej, predvideli smo dodatno zmanjšanje mase za plače v letu 2013 za javni sektor v višini 288 milijonov. Od tega je bilo že urejenega oziroma pokritega z učinki tako imenovanega slavnega ZUJF. To je pomenilo zmanjšanje za 130 milijonov evrov, dodatno pa je bilo treba najti oziroma zmanjšati maso za še 158 milijonov. Tukaj pa pride pomembna razlika; in sicer smo v času naše vlade predlagali naslednji mehanizem za te mase plač, in sicer naložili smo predstojnikom oddelkov in institucij, da sami določijo in odločijo, kako bodo zmanjšali maso plač. To se nam je zdelo smiselno, ker prav predstojniki posameznih oddelkov in institucij najbolj vedo, kje so rezerve, kje se da še kaj znižati in ker natančno vedo, kdo v njihovem oddelku dela in kdo povzroča škodo. Ampak minister se je odločil za drugačen koncept. Rekel je, da tega ne bom pustil predstojnikom oddelkov, ampak je šel sam v pogajanja s sindikati in na nek način se dogovoril za znižanje mase plač, ampak pri tem pa moral pristati na določene škodljive koncesije. Torej, minister te pogajalske dosežke v odgovoru prikazuje kot velike uspehe, ampak jaz tukaj ne vidim nobenih uspehov, ker to znižanje mase plač bi morali doseči predstojniki, ampak je to sedaj namesto njih naredil minister Virant in s tem dosegel znižanje plač vsem; tako tistim pridnim, kot tudi tistim manj pridnim. Kot sem že dejal, je moral pri tem dogovoru pristati na dve, za opozicijo, nesprejemljivi koncesiji, to pa je, da je pristal na dodatno zaposlovanje v javnem sektorju in da je pristal na diskriminacijo javnih uslužbencev glede na članstvo v sindikatu. S tema dvema dodatkoma je minister dosegel to, da so sedaj na nek način v javnem sektorju bili "kaznovani" vsi enako; tisti, ki so trdo delali, kot tudi tisti, ki so čakali, kdaj bo ura štiri, da odidejo domov. Nesprejemljivo pa je, da je pristal tudi na to, da imajo člani sindikatov pravico do 20 odstotkov večjih jubilejnih nagrad in do 20 odstotkov večje solidarnostne pomoči. Mi seveda tega pogajalskega dosežka ne očitamo sindikatom, ker v zadnjem obdobju so se oglašali sindikati, češ, kaj se gremo, to je popolnoma legitimno in legalno. Vsekakor! Mi teh očitkov ne naslavljamo na sindikate, oni so se pač dobro izpogajali. Nesprejemljivo pa se nam zdi, da je na takšne privilegije pristal minister. Vsi vemo, da je način reševanja problemov, ki jih pelje minister Virant, dolgoročno nevzdržen in da probleme zgolj prelaga z danes na jutri in da takšno reševanje problemov zgolj še dodatno demotivira zaposlene in javni sektor kot takšen dela nezanimiv. Zaradi tega, da ne bo minister ponovno rekel, da smo samo kritizirali, nismo pa podali nobenih predlogov, ponovno tudi pri tej točki ministru predlagamo nekaj pobud. Ena izmed takih je, da je absolutno potrebno prilagoditi našo javno upravo našim javnofinančnim zmožnostim – o tem je minister že govoril in naj tudi sedaj na te stvari ne pozabi –, da je na nek način treba zmanjšati vpliv sindikatov javnega sektorja, ker se zdi, da je država neprestano talec teh sindikatov, in treba je povečati odgovornost predstojnikov posameznih institucij javnega sektorja. Kot sem že dejal, minister, prepričani smo, da vaši ukrepi in vaše poteze poslabšujejo situacijo v javnem sektorju in težave prenašajo v prihodnost, zato si ponovno želimo, da bo te stvari pripoznala in spoznala tudi koalicija in ko bo imela priložnost glasovati o vaši usodi, rekla "ne" takšni politiki. Tretji sklop očitkov se nanaša na nepravično urejanje problematike izbrisanih. Predlagatelji interpelacije menimo, da Zakon o povračilu škode osebam, ki so bile izbrisane iz registra stalnega prebivalstva, nepravično ureja odškodnine, saj vse izbrisane meče v isti koš. Zavedati se moramo, da med izbrisanimi obstajajo pomembne razlike. Nekateri so z ureditvijo statusa odlašali enostavno zato, ker v Slovenijo niso verjeli, nekateri pa si statusa niso uredili zaradi nevednosti ali drugih posebnih okoliščin. Ampak, po zakonu, ki ga je predlagal minister Virant, bodo izbrisani upravičeni do 50 evrov odškodnine za vsak mesec, ne glede na prejšnje razlike. In zdaj, kaj je ključno? Tisti, ki si zaradi nevednosti niso uredili statusa, so zagotovo takoj, ko so svojo napako priznali, pohiteli z ureditvijo tega statusa in si ga na nek način uredili. To tehnično na primer pomeni, da nekdo, ki je bil izbrisan 26. februarja 1992 in si je ta status uredil že leta 1996, bo do odškodnine upravičen samo v tem obdobju, torej od leta 1992 do leta 1996. Tisti, ki pa niso verjeli v Slovenijo, ki si niso pravočasno uredili status in so s temi stvarmi odlašali, morda celo odšli na jug in sodelovali v kakšni balkanski vojni, in so si status uredili šele v letu 2010, ti pa bodo upravičeni do odškodnine za vsak mesec od leta 1992 do leta 2010. In to je ključna točka, ki jo očitamo ministru in zaradi katere trdimo, da zakon nepravično ureja odškodnine, ker dela bistvene razlike med tistimi, ki so si status hitro uredili, kot tistimi, ki so s tem odlašali. In nagrajuje tiste, ki so s tem odlašali. Če je minister že predvideval pavšalno odškodnino, potem bi lahko morda predvideval tudi pavšalno odškodnino za vse enako, ne glede na to, kdaj si je kdo status uredil; ali v štirih letih ali v 15 letih. Moram pa poudariti zelo jasno tudi naslednje, da ne bo kakršne koli pomote, da v opoziciji ne spoštujemo odločitve Evropskega sodišča in da si ne želimo, da se krivice popravijo. Absolutno spoštujemo odločitev Evropskega sodišča in si tudi želimo, da se krivice popravijo, ampak ne na način, da se povzročajo nove krivice. Minister je lahko to našo željo opazil tudi pri razpravi o zakonu, kjer opozicija ni nasprotovala popravi krivic, niti ne zavračala odločitev Evropskega sodišča za človekove pravice, ampak, kot sem rekel, je nasprotovala načinu popravljanja teh krivic in višini odškodnine. Odškodnine izbrisanim naj bi po oceni ministrstva znašale okrog 130 milijonov evrov, seveda, ker niso zajete morebitne civilne tožbe, kar pomeni, da bi te številke lahko še naraste. V opoziciji smo prepričani, da so odškodnine previsoke. Zakaj to trdimo, bom navedel nekaj primerov odškodnin, ki imajo podlago v slovenskih zakonih in ki urejajo odškodnine. Če na primer vzamete Zakon o žrtvah vojnega nasilja, ki določa, da žrtve za vsak mesece nasilja dobijo mesečno naslednje zneske. Torej: za taboriščnike, ukradene otroke in zapornika je 1,25 evra po mesecu; za izgnance, internirance, prisilne mobilizirance je nekaj več kot 80 centov po mesecu; za delovnega deportiranca in begunca pa nekaj več kot pol evra po mesecu. Če pogledamo te odškodnine, lahko vidimo, da enostavno niso primerljive. Naj pri tem navedem še drug primer, in sicer gre za združenje materialnih oškodovancev okupatorjev druge svetovne vojne, ki se že več let ukvarja s poravnavo vojne materialne škode in z vsako vlado poskuša krepiti dialog, ampak zaenkrat neuspešno. Po podatkih iz slovenskih arhivov je bilo po letu 1945 vloženih več kot 280 tisoč prijav poškodovanja zasebne lastnine, celotna vojna škoda pa je ocenjena na 23 milijard takratnih dinarjev, kar danes znaša okoli 1,7 milijarde evrov. Nekdanja Jugoslavija je od agresorskih držav dobila povrnjen del vojne škode, in sicer v obliki reparacij, nepovratnih sredstev, posredno pa tudi v obliki ugodnih kreditov; ampak ti oškodovanci še danes zaman čakajo in se borijo za te odškodnine. Glede na to, da je bila tudi pri obravnavi tega zakona večkrat izražena obljuba, da je treba popraviti vse krivice, ki so se zgodile v Sloveniji – s tem se absolutno in popolnoma strinjam, upam pa, da bodo tudi vse krivice enako zavzeto obravnavne. Ne pozabiti na prisilne mobilizirance v nemško vojsko, ne pozabiti na materialne oškodovance v drugi svetovni vojni, treba je priznati tudi pravico žrtvam vojnih in povojnih bojev do pravice do pokopa in groba in treba je vendarle enkrat tudi priznati in odpraviti krivico vsem vojnim invalidom in vsem tistim, ki so v vojni za Slovenijo dali svoje zdravje. Ko odpravljamo krivice, glejmo predvsem na to, da ne povzročamo novih. Žal zakon, ki ga je predlagal minister, povzroča nove krivice. S tem zakonom niso zadovoljni ne izbrisani in ne opozicija in še kdo drug ne. Torej, spoštovane poslanke in poslanci, v Poslanski skupini Nova Slovenija-krščanski demokrati, v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke in v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ter nepovezani poslanec Ivan Simčič predlagamo, da po opravljeni razpravi podprete sklep, da se ministra dr. Gregorja Viranta razreši z mesta ministra za notranje zadeve, ker ogroža skladen regionalni razvoj, ker na novo zaposluje v javni upravi in diskriminira javne uslužbence glede na članstvo v sindikatih in ker nepravično ureja problematiko izbrisanih.
Hvala za dopolnilno obrazložitev interpelacije. Odgovor ministra za notranje zadeve dr. Gregorja Viranta na interpelacijo ste prejeli z dopisom dne 26. 11. 2013. Preden pa dam besedo ministru za obrazložitev pisnega odgovora, dajem besedo predsednici Vlade mag. Alenki Bratušek. Izvolite, gospa predsednica.
Spoštovane poslanke in poslanci, gospe in gospodje! Danes je dan, ki smo ga čakali 8 mesecev, danes je dan, ko smo vam dokazali in pokazali, da znamo, in danes je dan, ko smo vam dokazali, da bo edina trojka v naši državi domača trojka. Če je to, da ostanemo suverena država črni četrtek, gospod Tonin, potem ne vem, kaj lahko k temu dodam. Danes na pobudo SDS, SLS in NSi že drugič zaradi interpelacije ministra naše vlade sedimo v poslanskih klopeh. S tem le dokazujete, da za vas orodje interpelacije predstavlja možnosti za politične obračune in verjamem, da tudi tokrat ne bo nič drugače. Naj vam povem, da na takšne manevre lahko in tudi bomo odgovarjali, in to s konkretnimi dosežki, ki so plod dobrega dela naših ministrov. V pripravo odgovora pa smo, po moji oceni, vložili tudi več truda, kot ste ga vi vložili v pripravo tokratne interpelacije, v kateri je res očitno, da ste jo pripravljali zaradi interpelacije same in ne zaradi slabega dela ministra. Ne morem mimo dejstva, da tokrat nastopate proti ministru predvsem na podlagi osebnih zamer, ki jih je iz vaših vrst čutiti že od samega odstopa Gregorja Viranta iz vaše vlade. Na to predsednik opozicijske stranke SDS ne pozabi spomniti ob vsakem svojem javnem nastopu. Interpelacija je torej lahko namenjena le destabilizaciji naporov Vlade, da pripravi in izvede reforme, ki bodo Slovenijo potegnile iz stagnacije in jo vrnile nazaj na pot razvoja. Minister Virant v času gospodarske in finančne krize vodi resor, ki sicer ni v ospredju pozornosti tako kot finančno in gospodarsko ministrstvo, a zaradi boja proti korupciji in gospodarskemu kriminalu vseeno igra pomembno vlogo. Minister Virant je s svojim delom in trudom dokazal, da lahko s primernimi in premišljenimi ukrepi tudi v času gospodarske krize svojemu ministrstvu daje primerno težo, s čutom za sodelovanje in politično odgovornost pri sprejemanju odločitev pa igra pomembno vlogo pri vladnem odločanju. Naj se za trenutek dotaknem očitkov iz interpelacije, ki ste jo spisali. V prvem delu ministru Virantu očitate, da s predlogom za zmanjšanje števila občin in spremembo financiranja občin ogroža sistem lokalne samouprave. In to le na podlagi besed, nič še ni bilo sprejetega, nič še ni bilo predlaganega, samo razprava, povedano – in minister si po vaše zasluži interpelacijo. Zdi pa se, da se ogrožene počutijo predvsem župani iz vrst opozicijskih strank, ki zagotovo pritiskajo na vaše poslanke in poslance. Namesto da bi se temu pritisku uprli, pa očitke sliši Vlada oziroma minister Virant. Ocenjujete, da je ukinitev občin brez soglasja ljudi nesprejemljiva. Tega nikoli nismo nameravali. Naj vas pa spomnim na rezultate javnomnenjske raziskave o številu občin v Sloveniji, ki so jasno pokazali, da skoraj 80 odstotkov vprašanih meni, da je v Sloveniji preveč občin. Sprašujem se, ali minister res deluje škodljivo, če se trudi zmanjšati število občin, ki je res evidentno previsoko. In sprašujem se, ali minister res deluje škodljivo, če se trudi zmanjšati število občin, ki je previsoko in, mimogrede, ki ga zmanjšujejo v več evropskih državah. V drugi točki ministru očitate podpis dveh sporazumov s sindikati. Očitate mu torej, da se trudi najti skupen jezik s sindikati. Zame to vsekakor ne more biti razlog za interpelacijo. Ali se kdaj vprašate, koliko so stale napačne odločitve, ki so bile narejene brez dogovora s sindikati in jih je sodišče razveljavljajo? Govorimo o več deset milijonih, spoštovane poslanke in poslanci! V nadaljevanju ministru Virantu očitate tudi, da je oškodoval državno premoženje in predlagal zakonska določila, iz katerih ni jasno razvidna višina poraba proračunskih sredstev. Tu govorite o primeru izbrisanih. Ali je ministrovo prizadevanje, da v mejah možnega z dnevnega reda slovenske politike končno spravi vprašanje izbrisanih, nezakonito in škodljivo? Bi se ne bilo bolje vprašati, kolikšno škodo so storili tisti, ki niso pravočasno sprejeli ustreznih rešitev? Tudi tukaj govorimo o več deset milijonih. Minister Virant, po mojem mnenju, svoje delo opravlja dobro in zato ima mojo polno podporo. Sam vam bo danes podrobno odgovoril na vaše očitke in prepričana sem, da bo to storil več kot uspešno. Na koncu mi dovolite, da še enkrat poudarim, da je naša vlada v relativno kratkem času uspela izboljšati marsikatere kazalce, ki že leta niso kazali nobenega optimizma. To smo dokazali in to nam priznavajo tudi drugi: notranjepolitično neobremenjeni strokovnjaki, Evropska komisija, finančni trgi, mednarodne institucije in še bi lahko naštevali. Zato naj vas še enkrat pozovem: pustite nas delati! Samo tako bomo lahko izpolnili zavezo, ki smo jo dali tako parlamentu kot državljankam in državljanom - zavezo, da bomo našo državo postavili tja, kjer ji je mesto - med najboljše v Evropi. In verjemite, da jo bomo, Slovenijo bomo postavili ob bok najboljših!
Hvala. Besedo dajem ministru dr. Gregorju Virantu za obrazložitev pisnega odgovora.
Spoštovani gospod predsednik Državnega zbora, spoštovana gospa predsednica Vlade, kolegice ministrice, kolegi ministri, kolegice poslanke in kolegi poslanci! Pred kratkim sem zasledil časopisni članek z naslovom Nevarno je biti notranji minister. In res, skoraj vsak doslej je doživel interpelacijo, nekateri celo več, tako da niti nisem bil posebej presenečen, da je tudi meni opozicija naklonila to pozornost. Danes vas bom skrbno poslušal, ker kot demokrat spoštujem ustavni institut interpelacije, želel pa bi, da tudi vi prisluhnete mojim argumentom – in imam jih veliko! Rad bi vam predstavil rezultate, ki so bili doseženi v času mojega dosedanjega ministrovanja. Rad bi vam ponovno predstavil razloge za posamezne odločitve in rad bi vam pojasnil, da moje odločitve izvirajo iz liberalnih vrednot, v katere verjamem. Te pa so: pravna država, pravičnost, svoboda, strpnost, medsebojno spoštovanje, dialog in pametno, racionalno upravljanje države. Minister za notranje zadeve, kot veste, združuje delovna področja, ki sta jih nekoč pokrivali dve ministrstvi, Ministrstvo za notranje zadeve in Ministrstvo za javno upravo. Kot minister za notranje zadeve sem neposredno odgovoren za delo več kot 11 tisoč sodelavk in sodelavcev, če seštejem ministrstvo, policijo kot organ v sestavi, dva inšpektorata v sestavi ministrstva in še sodelavke in sodelavce na upravnih enotah. Če sodim po svojih izkušnjah s temi sodelavkami in sodelavci, lahko rečem, da je moje mnenje o znanju in sposobnosti ter kapacitetah, ki jih ima državna uprava, dobro. Vsak dan se srečujem z izjemno sposobnimi ljudmi, ki veliko znajo, ki so pripravljeni zelo veliko delati, in seveda zato so tudi rezultati. Dela je ogromno, in v prvih 286 dneh mandata sem izkoristil praktično sleherno minuto za reševanje problema te države, teh pa na mojem področju ni malo. Po 9 mesecih sem skupaj s svojimi odličnimi sodelavci dosegel naslednje ključne rezultate. Prvič, dogovor s sindikati javnega sektorja o končanju stavke in o ukrepih za prilagoditev plačne mase javnega sektorja realnim zmožnostim te države. Drugič, ureditev odškodninske sheme za izbrisane, ki predstavlja realizacijo sodbe Velikega senata Evropskega sodišča za človekove pravice in s tem dokončno ureditev tega vprašanja po več kot 20 letih. Tretjič, sprejetje Zakona o političnih strankah in Zakona o volilni in referendumski kampanji, ki s prepovedjo korporativnega financiranja političnih strank režeta povezave med gospodarstvom in politiko oziroma političnimi strankami in na ta način znižujeta korupcijska tveganja ter uresničujeta šest let stara priporočila organizacije GRECO; projekt sta podprla tudi Komisija za preprečevanje korupcije in Računsko sodišče. Četrtič, pospešitev debirokratizacije s projektom Stop birokraciji. Projekt odpravljanja administrativnih ovir v tej državi traja že kar veliko let. Letos smo mu s prenovljenim poimenovanjem Stop birokraciji dali nov pospešek, nov zagon in v teh zadnjih mesecih smo poenostavili kar nekaj upravnih postopkov. V parlamentu ste, smo sprejeli novelo Zakona o splošnem upravnem postopku, ki bo v kratkem spremenila položaj strank v upravnem postopku, tako da ne jim ne bo več treba izpolnjevati obrazcev. Torej uvajamo, lahko bi rekli, javno upravo brez obrazcev. Stranka bo prišla na okence, povedala, kaj želi, in uradnik bo zanjo izpolnil obrazec, stranka bo pa samo še podpisala in vlogo vložila. Zadnja poenostavitev, recimo, je precej poenostavljen obrazec za otroški dodatek, za znižanje plačila za vrtce, to je novost, ki je prišla v zadnjih dneh v obtok in seveda takih poenostavitev je bilo še zelo zelo veliko. Naslednjič, sprejem zaenkrat v prvi obravnavi zakona, ki širi transparentnost, torej dostop do informacij javnega značaja z javnega sektorja na podjetja v večinski državni in občinski lasti. Torej bo javnost imela vpogled v donatorske pogodbe, sponzorske pogodbe, svetovalne pogodbe, odvetniške pogodbe in druge dokumente, s katerimi razpolagajo ta podjetja, ki so naša skupna last, ki so naše skupno premoženje. Transparentnost je tukaj zelo pomembna, znižuje korupcijska tveganja in predstavlja velik korak naprej – ta zakon. Uspešno zmanjševanje števila zaposlenih v državni upravi. Tega očitka, ki je bil izrečen, da število zaposlenih v državni upravi povečujemo, sploh ne razumem, kajti resnica je ravno obratna. Od 1. aprila letos pa do 1. oktobra se je število zaposlenih v državni upravi zmanjšalo z 31 tisoč 753 na 31 tisoč 310, kar pomeni za 443 ali v pol leta za 1,4 odstotka. Število zaposlenih v državni upravi se zmanjšuje, to imamo pod kontrolo in se bo zmanjševalo še naprej. Relativno ugoden zaključek zadeve avtomobilske nalepke, se pravi, pravdo med državo in podjetjem Mirage, to je ena nesrečna zgodba, ki močno smrdi po korupciji. Spomnite se uvedbe avtomobilskih nalepk, za katere še danes mislim, da so bile uvedene ne zaradi koristi voznikov, ampak zato da bo nekdo zelo konkretno zaslužil. Te nalepke so bile leta 2005 ukinjene. Podjetje, ki jih je izdelovalo, je vložilo tožbo proti državi in to tožbo tudi dobilo, vendar smo se letos odločili, da vložimo revizijo na Vrhovno sodišče, sam sem pri tem posebej vztrajal, s pomočjo državnih pravobranilcev smo to naredili in skupen dosežek je, da smo državi prihranili približno nekaj več kot 7 milijonov evrov s to revizijo. Velik del energije sem v tem času namenil pospravljanju okostnjakov iz omare; problemov, ustvarjenih v preteklosti, ki tej vladi stalno padajo na mizo. Ta vlada se stalno sooča s tem, da mora čistiti nesnago iz preteklosti, da mora reševati probleme, ki so nastali v preteklosti, da mora pokopavati okostnjake, ki stalno padajo na mizo iz omare. To je usoda in poslanstvo te vlade, da pridemo v tej državi na čisto in da se lahko ozremo naprej in začnemo nov zagon, nov razvoj. In teh okostnjakov je meni padlo na mizo kar nekaj v tem mojem mandatu. Mislim na izbrisane – 20 let stara zgodba. Mislim na zadevo Mirage. Mislim na sodbo Vrhovnega sodišča o tretji četrtini plačnih nesorazmerij, ki je posledica ene napake, ki jo je storila vlada leta 2010. To so problemi, to so neprijetne zgodbe in ko pridemo z rešitvami, na nek način delujemo kot prinašalci slabih novic, ampak mi pred problemi ne zatiskamo oči, jih ne pometamo pod preprogo in videli boste, čez nekaj let bo stanje v Sloveniji boljše tudi ali predvsem zaradi tega, ker na takšen način funkcioniramo. Problemu se zazremo v oči. Ob tem sem veliko pozornost namenil tudi delovanju policije kot organa v sestavi Ministrstva za notranje zadeve. Pri tem vedno izhajam iz načela, da mora biti policiji zagotovljena strokovna samostojnost in potreben mir za kakovostno opravljanje njenega dela. Vodstvo policije dobro ve, da je moje pričakovanje eno samo: profesionalno, učinkovito in nevtralno delo. Slovenska policija pozna in upošteva mnenje notranjega ministra, da svetih krav in nedotakljivih v tej državi ne sme biti. Policija je v teh okoliščinah bistveno izboljšala rezultate na področju gospodarskega kriminala in korupcije, ki sta nesporno glavni prioriteti njenega dela. V prvih devetih mesecih letošnjega leta so bila na področju gospodarskega kriminala uspešno preiskana kazniva dejanja, ki so skupaj povzročila 318 milijonov evrov škode. Preiskovanje in pregon gospodarskega kriminala in korupcije sta v teh časih izjemno pomembna naloga, če želimo državljanom postopoma vrniti zaupanje v pravičnost in v pravno državo, in v času, ko se moramo odrekati, ko moramo v bistvu plačevati iz naših žepov za grehe, ki so jih drugi delali v preteklosti, je izjemnega pomena, da se pokaže, da institucije odkrivanja in pregona kaznivih dejanj funkcionirajo. Lahko rečemo, da funkcionirajo; to se vidi skozi ovadbe, obtožnice, sodbe, obsodilne sodbe in skozi to, da nekateri, ki so nam povzročili stanje, v katerem danes smo, tudi že sedijo v zaporih. Glede na težo današnjega dne, ko smo seznanjeni z velikostjo bančne luknje, ki je v tej državi nastajala 20 let kot posledica napačnih poslovnih odločitev, pa tudi kot posledica kriminala; v pričakovanju tega današnjega dne sem pred kratkim policiji naročil, da izdela poročilo o poteku preiskav v bančnem sektorju. To poročilo sem dobil in kaže na sledeče: da se je resno delo na bančnem kriminalu začelo pravzaprav šele leta 2011 in takrat v eni sami banki, v Hypo banki, in je bilo tudi uspešno zaključeno, predvsem zaradi zelo korporativnega in proaktivnega pristopa uprave Hypo banke. Na ostalih bankah se je začelo intenzivno delati pravzaprav šele zgodaj jeseni lansko leto na podlagi skrbnega pregleda v Novi Ljubljanski banki na podlagi poročila Banke Slovenije, in od takrat tako policija, MPU, pa tudi policijske uprave, kot tudi državno tožilstvo zelo intenzivno delajo na teh preiskavah. Metoda dela, ki jo pri tem uporabljajo so tako imenovane specializirane preiskovalne skupine. To pomeni, da skupaj na zadevah delajo tožilci, kriminalisti, najboljši kriminalisti, pa seveda tudi strokovnjaki iz Davčne uprave, iz Urada za preprečevanja pranja denarja, iz Komisije za preprečevanje korupcije in tudi iz Banke Slovenije. Se pravi, gre za multidisciplinarno sestavljeno skupino, ki v banki preiskuje kazniva dejanja. Pri tem je bilo že doslej vloženih veliko kazenskih ovadb. Skupna višina oškodovanja iz izdajanj, za katere so bile napisane ovadbe, je zaenkrat okrog 80 milijonov evrov. V preiskavi so kazniva dejanja, ki so skupaj povzročila škode preko 340 milijonov evrov. Moja ocena je, da se je s tem klopčič začel odvijati, da to seveda še zdaleč niso vsa oškodovanja, ki se bodo odkrila kot posledica kaznivih dejanj, ampak dela se intenzivno in storilce teh kaznivih dejanj bodo pripeljani pred sodišče in policija in tožilstvo bosta predložila ustrezne dokaze za obsodilne sodbe, tam kjer obstaja odgovornost. Sem prepričan. Opazili ste, da se je pojavilo tudi nekaj težav pri sodelovanju z našo največjo banko, Novo Ljubljansko banko, kjer upam, da sem dovolj jasno povedal in dovolj odločno udaril po mizi, da se bodo stvari premaknile. Če uprava banke ne dela proaktivno, torej če sama ne opravi svojega dela pri ugotavljanju nepravilnosti v svojem sistemu, če tega ne preda policiji, če tudi v nadaljevanju ne sodeluje stalno, konstantno s posredovanjem ustreznih podatkov in dokumentacije, potem bo težko delati. Ampak moramo vedeti, interes države kot lastnice treh bank je, da se nepravilnosti preiščejo in da bodo ljudje, ki so to povzročili, na koncu za svoja dejanja odgovarjali. Preudarne spremembe uvajam tudi na področju zagotavljanja varnosti v cestnem prometu. Z novimi usmeritvami sem policijo usmeril ali ji naročil, da naj ne deluje inkasantsko in da naj kontrole hitrosti locira na tiste točke, kjer prihaja do nezgod, in na tiste točke, ki jih lokalno prebivalstvo vidi kot problematične, kot nevralgične. Se pravi, točke kontrole hitrosti v prometu, če se bodo izvajale skladno z mojimi usmeritvami, bodo tam, kjer se dogajajo prometne nesreče, ali tam, kjer se lokalni ljudje počutijo ogrožene zaradi objestnežev, divjakov, ki ogrožajo njih in njihove otroke. Morda samo še svež podatek od danes zjutraj, seveda si za ta podatek ne lastim zaslug, se mi pa zdi dober in ga je vredno povedati. Število smrtnih žrtev v letošnjem letu je zaenkrat najnižje v zgodovini. Je za 13 odstotkov nižja od istega obdobja v lanskem letu. Še vedno drastično preveč! Naša vizija in vizija policije je seveda nič, nobene smrtne žrtve. Kar sem naštel, so že doseženi rezultati. Pripravljeni pa so še številni projekti, ki bodo v kratkem plasirani v politična in javna usklajevanja. Prepovedati nameravamo pravnomočno obsojenim posameznikom, da bi delovali v politiki. To je skladno tudi s sklepom odbora Državnega zbora, ki je Vladi to naložil. Županom v manjših občinah nameravamo dati nepoklicni namesto poklicnega statusa. Omogočiti nameravamo odpoklic župana, skladno s predlogi Komisije za preprečevanje korupcije. Pripravljene so spremembe Zakona o sistemu plač v javnem sektorju v smeri poenostavitve in večje fleksibilnosti plačnega sistema javnega sektorja. Naj spomnim, da je OECD revidiral tako imenovano našo plačno reformo in ugotovitve so, da je ta reforma pomenila velik pozitiven korak naprej, so nam pa tudi priporočili, da v naslednjem koraku naredimo nekaj sprememb v smeri večje fleksibilizacije, da bo sistem bolj fleksibilen, omogočil boljše nagrajevanje uspešnejših in da bo bolj enostaven. Na Ministrstvu za notranje zadeve torej delamo na polno. Rešujemo probleme, tremo orehe, pospravljamo okostnjake, ki nam padajo iz omar. Jaz nisem take sorte človek, da bi se, ko sem bil izvoljen za ministra, usedel na fotelj, prekrižal roke, se lepo naslonil, prijazno smehljal in čakal križem rok. Navajen sem trdo delati, navajen sem reševati probleme. Svojo službo tako razumem. Popolnoma jasno mi je, da se s temi rešitvami ne morete vsi strinjati; popolnoma jasno mi je, da če minister dela veliko in aktivno, da dviguje prah. Zato ni čudno, da sva se s kolegom Čuferjem prva znašla na opozicijskem seznamu za odstrel. Še malo bolj konkretno o očitkih iz interpelacije, ki jih v celoti zavračam. Najprej glede lokalne samouprave in združevanje občin. Predlagatelji mi očitajo, da ogrožam sistem lokalne samouprave in skladnega regionalnega razvoja, ta očitek delijo potem na dva dela. V prvem delu mi očitajo, da ogrožam to skozi sistem financiranja občin, v drugem delu pa skozi združevanje občin oziroma kot oni pravijo ukinitev. Kar se tiče financiranja. Ministrstvo za notranje zadeve ni v vladno ali parlamentarno proceduro poslalo nobenega predloga, ki bi poslabševal finančno stanje slovenskih občin. Predlagatelji interpelacije se sklicujete na neke stare osnutke, ki so bili predmet strokovnih razprav in jih nikoli nisem odobril kot uradni predlog za vlado ali parlament. Je pa treba vedeti, da analize obstoječega sistema financiranja občin kažejo na resne anomalije in da se bomo morali lotiti resne reforme sistema financiranja občin. Anomalije so predvsem – več jih je, ampak, če omenim eno. Zlasti so podcenjene finančno tiste občine, ki imajo nesorazmerno velik delež predšolskih otrok in šoloobveznih otrok. To so izjemno drage naloge, veliko stanejo in so neustrezno ovrednotene v sistemu financiranja občin. Se pravi, ta reforma bo potrebna in izpeljana bo skrbno, preudarno in tudi v posvetovanju z reprezentativnimi združenji občin. Glede združevanja občin. Reforma teritorialne mreže občin v smeri njihovega združevanja, krepitve je po mojem prepričanju potrebna in koristna, ker bo okrepila občine v razmerju do države in s tem prispeval k decentralizaciji. Zmotno je mišljenje, da bo država bolj centralizirana, če bo imela več majhnih, drobnih občin – to je čisto narobe! Država bo decentralizirana, če bo imela močne, krepke občine, ki bodo lahko uspešno opravljale vse svoje naloge, ki jih po zakonu imajo in ki se bodo lahko tudi soočale z državnim centralizmom. Veste, Slovenijo smo preveč razdrobili, premajhni smo mi za 212 občin, in drobitve in cepitve nikoli niso prava rešitev. Nikoli. Vedno je boljše, če iščemo povezovanja, združevanja in sinergije. Združevanje občin bi prispevalo k dvigu njihove upravljavske sposobnosti, okrepilo njihov razvojni potencial in omogočilo preusmeritev dela sredstev s financiranja delovanja lokalnih funkcionarjev in uradnikov in drugega režijskega balasta v razvoj, v investicije, v koristne stvari. Naj navedem samo en podatek. Število zaposlenih v občinskih upravah se je od leta 1995, ko so nastale nove občine, do danes s tisoč 840 povečalo na 4 tisoč 600, za dva in polkrat več zaposlenih je danes v občinskih upravah, kot jih je bilo na začetku. V tem istem času se je število zaposlenih v upravnih enotah, torej enotah državne uprave, zmanjšalo za 15 odstotkov, torej občine so dobesedno podivjale z zaposlovanjem. Takšna reforma, ki bi šla v smer združevanja, bi pomembno prispevala k boljšemu razvoju podeželja in mest. Za slovensko podeželje je to pozitivna rešitev in ne negativna. Močnejše podeželske občine se bodo veliko lažje soočale z državnim centralizmom kot pa male, razdrobljene. Pri tem pa moramo poudariti, da Ministrstvo za notranje zadeve v vladno proceduro še ni vložilo nobenega predloga reforme, temveč nameravamo najprej pripraviti celovito strategijo razvoja lokalne samoupravo, jo prediskutirati v strokovni javnosti, z reprezentativnimi združenji občin in potem tudi z vami, spoštovane kolegice in kolegi. Torej vam, kolegi iz opozicije, ponujam roko za dialog in za nadaljnjo debato o teh vprašanjih. Danes sem pa interpeliran za to, da sem sploh razmišljal in na glas povedal, da se zavzemam za združevanje občin. Torej v bistvu danes interpelirate mojo svobodo misli, svobodo razmišljanja. Očitki, ki se nanašajo na škodljivost strokovnega sporazuma in dogovora s sindikati o dodatnih ukrepih na področju plač in drugih stroškov dela, so v celoti neutemeljeni. Strokovni sporazum in dogovor o dodatnih ukrepih sta pomembna pogajalska dosežka. Z njuno sklenitvijo se je končala stavka v javnem sektorju, se pravi, dosegli smo nek socialni mir – ko je Vlada prevzela svoje delo, smo bili v stavki javnega sektorja. In drugič, s tem dogovorom smo dosegli izjemno pomembne finančne učinke: v letu 2013 nekaj nad 100 milijonov, konkretno 108 milijonov, in v letu 2014 za več kot 400 milijonov. Če tega sporazuma, tega dogovora ne bi bilo, bi bila plačna masa v javnem sektorju v letu 2014 za več kot 400 milijonov višja, če seštejemo vse ukrepe, ki jih je prinesel sporazum, in tiste ukrepe iz ZUJF, ki jih je sporazum podaljšal in bi prenehali veljati leta 2013. Veste, spet mi očitate nekaj, kar je pravzaprav dosežek, kar je bil pozitiven rezultat, kar smo morali narediti. Ko sem konec marca prevzel ministrstvo, ko je Alenka Bratušek prevzela Vlado, smo ugotovili oziroma se je videlo, da je popolnoma jasno, da je proračun v marsikateri točki nerealen. Zlasti je bil nerealen v segmentu plač. Prejšnja, Janševa vlada je naredila to napako, da se za leto 2013 ni dogovorila s sindikati o ukrepih za znižanje plačne mase. Ali pa, če se že ni mogla dogovoriti, ni sprejela vsaj zakona, ki bi to rešil. V letu 2012 je bilo to modro narejeno; najprej smo sprejeli ZUJF in na tej podlagi znižali maso za plače v proračunu, v letu 2013 pa to ni bilo storjeno. Številke v proračunu so se znižale virtualno, ukrepov, ki bi omogočili, da bi te številke realizirali, pa ni bilo. In če ne bi ničesar naredili, potem bi konec leta zmanjkalo denarja za plače, decembra ne bi mogli izplačati plač. Zato smo morali takoj sesti za pogajalsko mizo in se začeti pogovarjati s sindikati. Mislim, da se boste nekateri med vami spomnili mojega hearinga, ko sem rekel, da mi bo to prva prioriteta. Takoj ko pridem na ministrstvo, sem bom naslednji dan usedel s sindikati in bomo začeli pogajanja o plačni masi v letu 2013 in 2014. In to sem tudi naredil. Rekel sem, do konca maja se bomo izpogajali, redko kdo je verjel, prva sindikalna reakcija je bila, da do takrat se bomo komaj dobro ogreli, ampak 20. maja, spoštovane kolegice in kolegi, je bil sporazum sklenjen. Če bi bil tak sporazum sklenjen že v začetku leta, bi ukrepi veljali skozi celo leto in bi bilo bistveno lažje, potem niti rebalansa proračuna ne bi potrebovali. Tako smo pa to naredili maja meseca, tako da je prijelo šele v sredini leta in so ti ukrepi veljali samo v drugi polovici leta. Potem pa vi iz tega sporazuma vzamete eno točkico in mi očitate kot napako. Glejte, ta točka, torej ta pravica članov sindikatov, da dobijo višjo solidarnostno pomoč in jubilejno nagrado kot ostali javni uslužbenci, je v tem sporazumu nekaj povsem minornega. Finančne posledice tega v letu 2014 so 1 milijon, na drugi strani pa 400 milijonov prihrankov. Se pravi, vi spregledate 400 milijonov, pa se zapičite v 1 milijon – to je smešno! Saj tudi meni ta določba v sporazumu ni všeč, ampak, veste, kdor se je kdaj pogajal, ve, kaj je pogajalska taktika, in ve, da je treba v pogajanjih sklepati kompromise. In s sklenitvijo tega kompromisa, spoštovani kolegi iz opozicije, smo mi tej državi omogočili, da bo v letošnjem letu izpeljala proračun v plačnem segmentu in da bo tako tudi v naslednjem letu. Prihranili smo, če hočete, državi v naslednjem letu 400 milijonov. In še nekaj, ta sporna točkica, ki mi jo očitate, je bila v sporazum vnesena na podlagi enega zakona, ki je to prvič omogočil, pred tem zakonom kaj takega ne bi bilo dovoljeno. In ta zakon je – glej, no, glej – Vizjakov Zakon o delovnih razmerjih! Ta zakon je omogočil, da se lahko tak sporazum sklene. V komentarju zakona, ki so ga spisali strokovnjaki in strokovnjakinje, Katarina Kresal, Šoltes in nekateri drugi, je izrecno navedeno, da se ta določba o možnosti dogovora o višjih pravicah za člane sindikata nanaša, denimo, na solidarnostne pomoči. Se pravi, tu smo samo izvajali zakon, ki ga je pripravil kolega Vizjak in ki ste ga vsi v Državnem zboru podprli, z izjemo Poslanske skupine DL, ki meni, da Zakon o delovnih razmerjih ni prinesel zadostne reforme trga dela in čas vse bolj kaže, da je imela samo Državljanska lista zares prav. Očitki se nanašajo v interpelaciji tudi na poplačilo tretje četrtine plačnih nesorazmerij. Mislim, da mi tukaj ni treba izgubljati veliko časa. Zakon, s katerim smo to uredili, sledi sodbi Vrhovnega sodišča; sodbi Vrhovnega sodišča Republike Slovenije, to smo morali realizirati, gre za spoštovanje načel pravne države, druge možnosti ni bilo. Glede števila zaposlenih sem povedal.;v državni upravi se znižuje in ne povišuje. In ko mi gospod Tonin očita, da na tem področju, da v zvezi s tem spreminjam stališča. Poglejte, moja stališča so popolnoma konsistentna. Moja politika glede števila zaposlenih v državni upravi je popolnoma enaka od prvega dne, ko sem se začel s tem kot politik ukvarjati, to je bilo pa še v letu konec leta 2004, ko sem postal minister za javno upravo. Takrat sem rekel, da bomo začeli proces zmanjševanja števila zaposlenih v državnih upravi. Ne bomo tega delali na horuk, nisem dajal populističnih izjav v stilu pol državnih uradnikov je treba odpustiti, ampak sem rekel, da bomo začeli proces zmanjševanja števila zaposlenih. In smo ga! In ga je peljala uspešno prva Janševa vlada, ga je nadaljevala uspešno Pahorjeva vlada, ga je nadaljevala uspešno druga Janševa vlada in ga nadaljuje uspešno vlada Alenke Bratušek in rezultat tega procesa, zastavljenega leta 2005, je, da se je število zaposlenih v državni upravi od 1. januarja 2006 do 1. januarja 2013 zmanjšalo od 34 tisoč 387 na 31 tisoč 967, plus še dodatnih 400 potem v letošnjem letu. Zgolj v civilnem delu državne uprave, če odštejemo vojsko in policijo, pa s 17 tisoč 93 na 14 tisoč 859. To je uspešna politika zmanjševanja števila zaposlenih, ki jo bomo še nadaljevali, kajti državna uprava ima še rezerve, o tem ni nobenega dvoma. Na displaju si lahko ogledate tudi krivuljo, kako je število zaposlenih skozi leta padalo. Očitki predlagatelja interpelacije v zvezi z zakonom o odškodninski shemi za izbrisane so tudi v celoti neutemeljeni. Ta zakon predstavlja realizacijo sodbe Velikega senata Evropskega sodišča za človekove pravice z dne 26. junija 2012, izdane v zadevi Kurić in drugi proti Sloveniji. Sprejem zakona je bil nujen, saj bi v nasprotnem primeru za Slovenijo nastale hude škodljive posledice. Prvič, sodba Evropskega sodišča bi ostala nerealizirana, kar bi pomenilo, da Slovenija ne spoštuje mednarodnopravnih obveznosti, da ne spoštuje načel pravne države, da ne spoštuje človekovih pravic in temeljnih svoboščin in za Slovenijo bi to pomenilo tudi nadaljnjo okrnitev mednarodnega ugleda. Verjemite, v svojih stikih s tujimi državniki, s tujimi ministri in veleposlaniki sem se pri vprašanju izbrisanih večkrat počutil nelagodno, ker tujina je to videla kot madež, ki ga Slovenija kot država mora popraviti. No, pa tudi če gledamo čisto pragmatično, če bi prepustili dogodke nadaljnjim postopkom pred Evropskim sodiščem za človekove pravice, bi povzročili bistveno večje finančne posledice kot pa tako, da smo odškodninsko shemo uredili v notranjem pravu Republike Slovenije. Prepričan sem, da sprejem zakona o odškodninski shemi za izbrisane ni bila samo dolžnost Slovenije zaradi sodbe Evropskega sodišča za človekove pravice, temveč tudi moralna in pravna obveza do oseb, ki so jim bile kršene človekove pravice in temeljne svoboščine. Pri obravnavi zakona sem poudaril, da je bila Slovenija ob osamosvojitvi velikodušna in korektna in širokogrudna, ko je šlo za vprašanje državljanstva. Državljanstvo je lahko takrat dobil vsakdo, ki ga je želel dobiti. Škoda, da je takrat takratna vlada in takratni parlament – oziroma takrat se je parlament imenoval še skupščina – naredila napako pri tistih osebah, ki niso optirale za slovensko državljanstvo, so pa želele normalno živeti, prebivati na ozemlju Slovenije še naprej. V tem je bila takrat napaka. Če bi samo pustili, da tisti, ki so imeli pravico prebivati v Sloveniji do osamosvojitve, da bi normalno imeli stalno prebivališče, pravico do stalnega prebivanja še naprej, ne bi bilo nobenih težav. In za prebivalce vseh držav tega sveta oziroma za državljane vseh držav tega sveta, ki so imeli stalno prebivališče v Sloveniji ob osamosvojitvi, smo to omogočili, za pripadnike republik nekdanje SFRJ pa zakon tega ni omogočil. In tu je bila napaka. Tudi če kdo misli, da ni bila, sodne instance so to ugotovile, naše Ustavno sodišče, Evropsko sodišče za človekove pravice je ugotovilo, da je bila to pravna napaka in krivica, ki jo je bilo treba popraviti. Pri tem pa posebej poudarjam, da sem pri izbrisanih vedno zagovarjal načelo individualno obravnave in da zakon v največji možni meri sledi načelu individualne obravnave, kolikor je to pač po 20 letih še mogoče. Če bi problem reševali v 90. letih, bi ga bistveno lažje reševali zelo individualizirano, od primera do primera. Po 20 letih je to bistveno težje. Pa vendar, zakon omogoča individualno obravnavo že skozi krog upravičencev. Do odškodnine bodo upravičeni samo tisti, ki so se v neki fazi pobrigali za svoj status, ki so vložili zahtevo za stalno prebivališče, ali za državljanstvo, ali so celo ves čas živeli v Sloveniji kot ilegalci, torej nezakonito, brez urejenega statusa. Tisti, ki nikoli v vsem tem času niso izrazili interesa, pokazali neke aktivnost, tistim pravice ne dajemo. Torej, bi se sedaj pojavili nekateri samo zaradi odškodnin in rekli: "Poglejte me, tu sem, po 20 letih sem se spomnil, da sem bil izbrisan in bom sedaj uveljavil odškodnino." Ne, tega zakon ne omogoča! In drugič, višino odškodnine zakon le deloma pavšalizira. 50 evrov na mesec izbrisa ali skupaj največ približno 12 tisoč evrov, to je pavšal. Od tu naprej pa imajo posamezni izbrisani pravico uveljavljati svoj zahtevek pred sodiščem. V tem zahtevku, v tem postopku, v pravdi mora vsakdo dokazati višino nastale škode in vzročno povezavo med izbrisom in višino škode z dokumenti, s pričami in z drugimi dokaznimi sredstvi. Torej, od primera zelo individualizirano. V parlamentarni razpravi sem jasno in nedvoumno pojasnil višino predvidenih finančnih posledic. Predvidena višina finančnih posledic je 130 milijonov v petih letih, seveda upoštevaje določene predpostavke. Ne moremo s stoodstotno gotovostjo napovedati, koliko izbrisanih se bo odločilo sploh za vložitev zahteve za pavšal in koliko jih bo potem nadaljevali v pravdnem postopku. Mi smo izhajali iz predpostavke, ki je, po mojem mnenju, previdna in konzervativna, da bodo vsi zahtevali pavšal in da se jih bo potem polovica odločila za nadaljnjo sodno pot in da bodo v tej sodni poti vsi iztožili maksimum. Če bo to tako, potem nas bo stalo 130 milijonov v petih letih. Zakon o odškodninski shemi za izbrisane bi morala Slovenija skladno s sodbo sprejeti že do 26. junija letos. Ko sem prišel na ministrstvo, o njem ni bilo ne duha ne sluha, od zakona ni bilo niti "z". Pa nas je od izteka roka ločilo le še nekaj mesecev – trije! Obstajala je strokovno močna in zavzeta medresorska delovna skupina, izvrstni pravniki, izvrstni strokovnjaki, politične volje in usmeritve, da je problem treba rešiti v roku, pa ni bilo. To je bilo skrajno neodgovorno politično igranje z interesi države. Tudi glede tega problema sem vam že na hearingu napovedal, da ga bom reševal prioritetno. Če boste pogledali magnetogram mojega hearinga in to, kar vam danes pripovedujem, boste videli, da je tisti načrt dela, ki je bil takrat zastavljen, da mu sledimo zelo podrobno. V osmih mesecih smo zakon pripravili, ga medresorsko uskladili, se dvakrat sestali s predstavniki izbrisanih, žal nismo našli skupnega jezika, zakon spravili skozi vladno proceduro, skozi vse tri parlamentarne obravnave in tudi skozi obravnavo na Državnem svetu, kjer je bil predlagan, a k sreči neizglasovan veto. Se je pa pokazalo, kako prav smo imeli tisti, ki smo predlagali ukinitev Državnega sveta. Razprava v Državnem svetu in argumenti so bili – se opravičujem, ker si bom dovolil uporabiti ta slengovski izraz – so bili copy-paste razprave SDS v Državnem zboru. Točno to, kar je govoril gospod Grims v Državnem zboru, se je copy-paste preneslo v predlagani veto Državnega sveta. Toliko o apolitičnosti, nestrankarski naravi in tako naprej Državnega sveta, institucije, ki je ne bi bilo več, če bi sledili predlogu Državljanske liste v Državnem zboru, pa je žal zmanjkalo nekaj glasov. Torej, zakon smo spravili skozi proceduro hitro in učinkovito, z zakonom smo, upam da v celoti, zaprli problem, ki se vleče že 20 let, postavili podlago za popravo krivic in popravo pravne napake, za katero so odgovorni tisti, ki so leta 1992 predlagali in sprejeli Zakon o tujcih. V zadnjem času sem bil trikrat v Strasbourgu, udeležil sem se Odbora ministrov, ki spremlja uresničevanje sodb Evropskega sodišča za človekove pravice, srečal sem se z generalnim sekretarjem Sveta Evrope gospodom Jaglandom, srečal sem se s komisarjem Sveta Evrope za človekove pravice gospodom Muižnieksom, nazadnje ko sem poročal o sprejetem zakonu, so bile reakcije takšne, da smo bili lahko tam prisotni Slovenci ponosni; ponosni da prihajamo iz Slovenije, ker smo si v tej zadevi povrnili ugled države, ki spoštuje vladavino prava, človekove pravice in svoje zaveze. Tudi številni veleposlaniki v Ljubljani so mi čestitali ob sprejemu tega zakona. Ob koncu te razlage mojega odgovora, mi dovolite da se še posebej zahvalim predlagateljem interpelacije Mateju Toninu in Novi Sloveniji za prisrčne rojstnodnevne čestitke, ki sem jih dobil na SMS in elektronsko pošto in sem jih razumel kot priredbo krščanskega načela: ljubi svojega interpeliranca. Spoštovane kolegice in kolegi! Interpelacija, o kateri bo danes tekla razprava, je popolnoma neutemeljena in roko na srce – mag. Matej Tonin in kolegi iz Nove Slovenije, SDS in Slovenske ljudske stranke – pomeni tudi tratenje časa in davkoplačevalskega denarja. Velika večina ljudi, s katerimi se te dni pogovarjam, tako misli. Vem, videl sem, da interpelacija javne podpore nima, vaši člani in vaši podporniki jo podpirajo, ker ste jo vi vložili. Vendar se res sprašujem, ali ne bi bilo pametno ta dan in naslednje dneve posvetiti razpravam o bistveno pomembnejših vprašanjih, ki tarejo našo državo. Ko bomo – bomo! – zaprli bančno luknjo, ko smo končno prišli na čisto, kakšno je stanje v javnih financah in bančnem sistemu v tej državi, zdaj prihaja trenutek odboja. Zdaj prihaja trenutek, ko bomo lahko, ko bodo ustvarjeni pogoji za novo gospodarsko rast in ko bomo morali vsak trenutek svojega posvetiti slovenskemu gospodarstvu, da mu damo kisik, da mu omogočimo večjo konkurenčnost, zato da bomo spet imeli gospodarsko rast, ker ta pa bo rešila marsikateri problem. Na ta način in samo na ta način bomo lahko odplačali naše dolgove, ki smo si jih nabrali, na ta način in samo na ta način bomo lahko vzdržali socialno državo, pokojnine, socialne transferje, javno šolstvo, javno zdravstvo in vse ostalo. Vse kar mi očitate, to je ideja o združevanju občin, dogovor s sindikati o znižanju plač, rešitev problematike izbrisanih, so v resnici dosežki, na katere sem ponosen in so rezultati trdega dela. V osmih mesecih sem skupaj s sodelavci rešil veliko problemov, ki so pestili Slovenijo, pokopal nekaj okostnjakov, ki so popadali iz omar, očistil nekaj umazanije. Če tega ne bi delal, če tega ne bi naredil, potem bi si zaslužil vašo interpelacijo. V bistvu me interpelirate zato, ker učinkovito delam. Tako razumem to interpelacijo. Vse odločitve, ki sem jih sprejel, sem jih sprejel na podlagi svojega strokovnega znanja, tega mi tudi v opoziciji nikoli niste oporekali, in na podlagi liberalnih vrednot, v katere verjamem in verjame tudi moja Državljanska lista; to pa so; pravna država, pravičnost, svoboda, medsebojno spoštovanje, dialog, človekove pravice in pametno, racionalno upravljanje države. Pri vsem svojem delu in pri vsaki svoji odločitvi, tako kot vsak človek izhaja iz svojih vrednot, jaz izhajam iz teh vrednot. Natančno vem, kaj hočem kot minister doseči, vem, kaj delam, odločitve, ki jih sprejemam, so premišljene in vedno izberem najboljšo možno, skladno s svojim znanjem in skladno s svojimi vrednotami. Seveda pa sprejemam tudi drugačna stališča in jasno mi je, da v nekaterih točkah z opozicijo ne bomo prišli skupaj, recimo, glede vprašanja, ali je v Sloveniji preveč občin, ali so občine premajhne, predrobne. Tukaj ne bomo prišli skupaj, ampak to današnjo razpravo o interpelaciji razumem kot neko soočenje konceptov; legitimno, politično soočenje konceptov. To je v redu. Škoda samo, da se s tem ukvarjamo danes. Lahko bi počakali nekaj mesecev, ko bo Vlada prišla s strategijo lokalne samouprave v parlament in bi takrat, ko bo prav temu posvečen čas, opravili to razpravo in ne bi danes tratili tega časa. Spoštovane kolegice in kolegi iz opozicije, z zamerami, prepiri, metanjem polen pod noge ne boste prispevali k izboljšanju stanja v Sloveniji. Raje stopimo skupaj in sodelujmo pri iskanju najboljših rešitev za našo državo. Veliko problemov in veliko umazanije je še ostalo in volje za delo mi še ni zmanjkalo. Ni lahko delati v vladi v teh težkih časih, to delo je povezano z velikimi napori, odrekanji, frustracijami tudi, hkrati pa tudi osrečuje, saj vem, da ta vladna ekipa, s predsednico na čelu, deluje v dobro države in premika stvari v pravo smer. Hvala, ker ste me poslušali, zdaj bom pa spet jaz prisluhnil vam.
Hvala lepa ministru dr. Gregorju Virantu. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima gospa Ljudmila Novak v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica parlamenta, spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Interpelacija je demokratični institut, ki ga moramo, ki lahko uporabljamo poslanci. In če minister Gregor Virant spoštuje vse demokratične institute, potem nam naj nikar ne odreka te možnosti, da ga interpeliramo takrat, ko mi mislimo, da dela napake, in ne takrat, ko bo on določil čas. Očitno pa je interpelacija tudi dober čas za ministra samega, saj smo prej slišali, kako se je lahko pohvalil z vsemi svojimi dosežki. In interpelacija je tudi čas, ko lahko povemo svoje pripombe, ko lahko povemo svojo kritiko in morda, ker ta minister spoštuje dialog, bo kakšen naš predlog v prihodnosti tudi upošteval. Zato mi interpelacijo predvsem razumemo kot instrument, preko katerega lahko ministru povemo, kaj po našem mnenju dela narobe in mu damo tudi kakšna priporočila, da bi odslej delal drugače ali vsaj v nekaterih točkah. V nobenem primeru mu nismo očitali nedelavnosti. Menimo, da je ta minister zelo delaven, ampak če ima človek preveliko delovno vnemo, lahko naredi tudi mnoge napake. In prav to zaletavost mi očitamo ministru Virantu, kajti prav s prehitrim govorjenjem o ukinjanju občin in ukrepih, ki jih bo izvedel, je naredil v Sloveniji veliko slabe volje. Čeprav dejansko še ni ničesar od tega izvedel, je bilo o tem ogromno govorjenja, pa ne samo s strani opozicijskih poslancev, ampak s strani celotne slovenske javnosti, torej je treba paziti tudi na besede, da preveč ne prehitevajo misli in na koncu se izkažejo tudi kot zelo škodljive. Torej, je čas interpelacije lahko dober čas, da premislimo svoja dejanja in morda upočasnimo korak, kljub temu da minister rešuje mrtvece, okostnjake iz omar in tre orehe – resda bomo kmalu pekli potico zato je tudi to potrebno. Najvišje funkcije v državi morajo zasedati izključno osebe z integriteto, to je cilj, h kateremu stremijo tako politične stranke kot tudi volivci. In kakšne lastnostni se pričakuje od najvišjih državnih funkcionarjev? Na spletnih straneh Komisije za preprečevanje korupcije lahko preberemo definicijo integritete, pa si jo oglejmo. Integriteta je celovitost, skladnost, pristnost, poštenost in verodostojnost. Oseba z integriteto je oseba, ki govori, kar misli, in dela to, kar govori. Njena dejanja so skladna z moralnimi normami in veljavnim pravnim redom. Ali je minister dr. Gregor Virant oseba z integriteto, ali res dela to, kar govori? Predlagam, da si na to vprašanje odgovori minister sam, ampak tudi samokritično. Mi pa bi se osredotočili na vprašanje, ali so njegova dejanja skladna z moralnimi normami in pravnim redom. Prvi in glavni očitek, ki ga naslavljamo na ministra in postavlja pod vprašaj njegovo integriteto, je njegov načrt prisilnega združevanja občin. Ta predlog posega v ustavno zagotovljeno pravico do samoodločitve državljanov. Ustava namreč v 139. členu ureja kriterij, kako se določa območje občine. Občina je po ustavni dikciji eno ali več naselij, ki so povezana s skupnimi potrebami in interesi prebivalcev. Volja prebivalcev pri ustanavljanju občine se izrazi na referendumu. To so torej ustavna izhodišča za oblikovanja območja občin in postopek njihove ustanovitve. To ustavno načelo je bilo pri ustanavljanju sedanjih občin tudi spoštovano. Samo po enakem postopku kot ustanovitev lahko poteka postopek morebitnega ukinjanja občin, torej prenehanje vsake posamezne občine se lahko izvede samo z referendumom in nikakor ne na način, kot ga je v javnosti predstavljal gospod minister. Torej, postopek ukinjanja ali združevanja občin z nekim prisilnim predpisom, ki bi ga pripravila in izglasovala sedanja koalicijska večina, je neustaven. Nobeni razlogi, tudi javnofinančni prihranki, ne morejo opravičevati takšnih neustavnih poti za poseganje v sistem lokalne samouprave. Ne le formalni, tudi močni vsebinski razlogi govorijo proti reformam na področju lokalne samouprave na način, kot ga je predstavil minister za notranje zadeve dr. Gregor Virant. Se pa z njim strinjamo, da določene reforme pa so potrebne. Obstoječi sistem lokalne samouprave se je v dosedanjem obstoju izkazal za uspešnega in dobro delujočega. Z njim smo se v dosedanjih letih, lahko rečemo, približevali cilju skladnega regionalnega razvoja. Zlasti manjše podeželske občine so velik del sredstev namenjale ureditvi lokalne oskrbe lokalnega prebivalstva. Zgradile so se ceste, pločniki, vodovodi, kanalizacijska omrežja in telekomunikacijska infrastruktura. Če se peljemo po Sloveniji, tudi v bolj oddaljene ali celo zakotne kraje, lahko vidimo, da imajo naselja urejene ceste in druge javne površine – seveda za nas noben kraj ni zakoten. Vsa ta infrastruktura je bila v veliki meri financirana oziroma sofinancirana s sredstvi Evropske unije. Z investicijskimi projekti so bile občine pomemben člen za blaženje gospodarske krize, saj je izvajanje investicij v infrastrukturo omogočalo delo in preživetje številnim gospodarskim subjektom, gospodarskim družbam in samostojnim podjetnikom, zlasti s področja gradbeništva, ki so bili sicer v času gospodarske in finančne krize najbolj na udaru. Pred napovedanimi posegi v sistem lokalne samouprave se minister ni posvetoval s stroko in reprezentativnimi združenji lokalne samouprave, čeprav ves čas zatrjuje, kako je za dialog. Strokovnjaki s področja lokalne samouprave so naknadno v odzivih na napovedane posege opozorili na vprašanja, ki jih je minister očitno prezrl. Gre za vprašanja pristojnosti občin, zlasti za tiste pristojnosti, ki jih je država prenašala na občine s številnimi novimi zakoni. Torej gre za področja, ki vsebinsko sodijo v pristojnost države, pa jih je država brez predhodnih analiz finančnih in drugih učinkov prenesla na občine. Naj kot primer navedem Zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju. Država je na lokalne skupnosti prevalila strošek plačevanja obveznega zdravstvenega zavarovanja za državljane Republike Slovenije, ki so brezposelni oziroma niso zavarovani na kateri koli drugi podlagi. Z novelo tega zakona, sprejeto prejšnji mesec, pa je država lokalnim skupnostim naložila plačilo stroškov obveznega zdravstvenega zavarovanja še za tujce brez zaposlitve. Pa morda še drug primer, plačilo oziroma doplačilo stroškov oskrbnine v domovih za ostarele je država prav tako prevalila v breme občin. Tudi ta strošek je pravzaprav po vsebini breme države. Po ustavi smo socialna država in bi moralo biti zagotavljanje socialne varnosti vseh državljanov pristojnost, predvsem pa dolžnost države. Minister bi se torej moral namesto z reorganizacijo lokalne samouprave pričeti najprej ukvarjati z vprašanji prerazdelitve pristojnosti med občinami in državo in to prepoznati kot osnovno vsebinsko problematiko, kjer je mogoče dosegati racionalizacijo poslovanja in zmanjševanje izdatkov lokalne samouprave. Ukinjanje občin pa ni prava pot za racionalizacijo lokalne samouprave. O tem smo v Novi Sloveniji-krščanski demokrati prepričani in smo na to ves čas tudi glasno opozarjali. Sistem lokalne samouprave je eden redko dobro delujočih sistemov v državi in poseganje vanj na način, kot ga je predstavil minister, pomeni za Slovenijo veliko škodo. V Novi Sloveniji smo interpelacijo zoper ministra vložili tudi zaradi nepravilnosti pri izplačilu plač javnim uslužbencem, predvsem previsoko obračunanih in izplačanih plač nekaterim javnim uslužbencem. Minister je v tem kontekstu javno pozival k nespoštovanju zakonodaje. V oddaji Odmevi na TV Slovenija 29. avgusta 2013 je razlagal, da preveč izplačanih plač ne bo treba vračati, in se pri tem skliceval na zakon, ki še niti ni bil v proceduri, ignoriral pa je veljavni zakon, po katerem nekateri plače že vračajo. Naslednji očitek ministru za notranje zadeve o nezakonitosti njegovega dela je podpis stavkovnega nesporazuma in dogovora o varčevalnih ukrepih v javnem sektorju do konca leta 2014. Z njima je minister zagotovil članom reprezentativnih sindikatov, ne pa tudi drugim javnim uslužbencem, za 20 odstotkov višja izplačila solidarnostne pomoči in jubilejnih nagrad. Ali ne gre za podkupovanje? Tak dogovor je po našem prepričanju nezakonit in diskriminatoren, posebej sporno pa se nam zdi dejstvo, da se članom sindikata zagotavlja kakršno koli večje upravičenje doplačil iz državnega proračuna. Take morebitne prednosti bi se članom sindikata lahko zagotavljale izključno iz finančnih sredstev sindikata. Prepričani smo, da bo to določilo dogovora o varčevalnih ukrepih slej kot prej predmet ustavne presoje in te presoje ne bo preneslo. Krščanski demokrati ministru tudi očitamo za državo škodljivo delovanje v primeru povračila odškodnin tako imenovanim izbrisanim. Zakon o povračilu škode osebam, ki so bile izbrisane iz registra stalnega prebivalstva, je po svojem konceptu v nasprotju s splošnimi pravili odškodninskega prava. Predvsem nasprotujemo izključitvi individualne obravnave vsakega posameznega primera izbrisa. Zakon je po svoji vsebini tudi nepošten, predvsem do tistih, ki so si svoj status pravilno in pravočasno uredili, saj prav ti do odškodnin ne bodo upravičeni ali pa bodo njihove odškodnine najnižje. Krščanski demokrati Nove Slovenije bomo zaradi teh razlogov interpelacijo zoper ministra za notranje zadeve dr. Gregorja Viranta tudi podprli. Zaradi dveh majhnih napakic sta odstopila dva ministra, dva predsednike Nemčije, zato tudi majhnih napakic ne gre tako zlahka opravičevati.
Hvala lepa gospe Novakovi. Poslanska skupina Pozitivne Slovenije, gospod Jani Möderndorfer. Izvolite.
Dober dan. Spoštovani poslanke, poslanci, ostali navzoči! Ponovno se nam postavlja isto vprašanje kot pri interpelaciji o delu ministra za finance. Čemu? Iz argumentov, navedenih v interpelaciji, bi lahko sklepali, da je razlog le en: spodkopavanje vladajoče koalicije ali navadno politikantstvo. Kljub temu da je interpelacija pripravljena mnogo bolje kot prejšnja in bi lahko rekli, da se je opozicija iz svoje prejšnje napake marsikaj naučila, pa vseeno ne bi mogli reči, da je namenjena za dosego osnovnega namena tega instituta, ki naj bi služil kot mehanizem nadzora, in izraz same demokracije. Interpelacija je uveljavljen parlamentarni institut parlamentarnega nadzora nadaljevanjem vlade ali posameznega ministra, katerega okvirji so določeni že v sami Ustavi Republike Slovenije. V interpelaciji pa naj bi parlament zastavil formalna vprašanja, na katere mora vlada ali minister odgovoriti in s tem upravičiti svojo politiko. Kljub temu da je ta interpelacija pripravljena mnogo bolje in se dejansko nanaša na vprašanja s področja ministrstva za notranje zadeve, tega pri prvi namreč ni bilo, pa je vsebina popolnoma tudi zgrešena. Interpelacija je namreč sestavljena iz treh točk. Prva od teh se nanaša na predlog zakona, ki ga praktično sploh še ni. Bil je sicer objavljen na spletnih straneh ministrstva, ni pa bil ne predmet koalicijskega usklajevanja, ne predmet obravnave na seji Vlade in posledično tudi v zakonodajni postopek ni bil vložen. Druga točka se v prvem delu nanaša na podpis strokovnega sporazuma in dogovora o dodatnih ukrepih na področju plač in drugih stroškov dela v javnem sektorju za uravnoteženje javnih financ ter v drugem delu na podpis izjave, na podlagi katere se je zamaknilo izplačilo v zvezi z odpravo tretje četrtine plačnih nesorazmerij. Tretja točka pa se nanaša na oškodovanje državnega proračuna, ki naj bi bilo povzročeno s sprejemom Zakona o povračilu škode osebam, ki so bile izbrisane iz registra stalnega prebivalstva. Če povzamem, predlagatelji interpelacije menijo, da mora biti minister za notranje zadeve razrešen. Pa pojdimo po vrsti. Prvič, zaradi zakona, ki ga sploh še ni bilo in ga tudi ne bo. Drugič, zaradi podpisa sporazuma za znižanje plač v javnem sektorju, ki je moral biti sklenjen zaradi nerealnega proračuna, ki ga je sprejela vlada Janeza Janše. Tretjič, zaradi spoštovanja in izvršitve sodbe Vrhovnega sodišča Republike Slovenije. In četrtič, pa celo zaradi spoštovanja in izvršitve sodbe Velikega senata Evropskega sodišča za človekove pravice. Iz tega bi lahko potegnili zaključek, da trenutna opozicija ne želi Slovenije, ki spoštuje pravno državo, pač pa želi brezvladje, konstantne delitve na "vaše" in "vse ostale", predvsem pa okolje, v katerem se napake posameznikov ali skupin zlahka skrijejo. Glede na to, da interpelacija je uperjena zoper ministra enega od temeljnih državotvornih ministrstev, bi od predlagateljev pričakovali, da je utemeljena in zelo dobro argumentirana. Tega pa ne moremo ravno reči, saj niti eden od navedenih argumentov ne zdrži. Prva točka se torej nanaša na Zakon o financiranju občin, ki ni bil nikoli vložen v zakonodajni postopek. Kljub temu da se sicer zavedamo, da je treba sistem financiranja občin nujno spremeniti in prilagoditi trenutnim razmeram, pa je trenutek, ko se uvaja davek na nepremičnine, za takšne spremembe, povsem neprimeren. Zakon o financiranju občin je bil tako na spletnih straneh ministrstva objavljen pred sprejemom Zakona o davku na nepremičnine. Zaradi sprejema le-tega je postal do nadaljnjega brezpredmeten. O sistemu financiranja občin pa je bila že opravljena razprava na nujni seji Odbora za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo, ki je bila sklicana na zahtevo SLS, torej na zahtevo sopodpisnice interpelacije. Na tej isti seji so bile podane obrazložitve na vse očitke, ki se nanašajo na ukinitev občin, na nesorazmerno in nepravično nižanje sredstev manjšim in finančno šibkejšim občinam, jasno pa je bilo povedano tudi, da do nadaljnjega večjih posegov v področje lokalne samouprave ne bo. Prav tako ne bo upravnih okrajev. Predlog, da se torej minister razreši s funkcije zaradi predloga zakona, ki ga ni obravnavala ne Vlada ne Državni zbor, je torej povsem nesmiseln in neutemeljen. Druga točka interpelacije se nanaša na sklenitev stavkovnega sporazuma in dogovora o dodatnih ukrepih na področju plač in stroškov dela v javnem sektorju za uravnoteženje javnih financ, ki naj bi bila za Republiko Slovenijo škodljiva, saj nimata ustrezne zakonske podlage. Navedena dokumenta sta bila realizirana z Zakonom o spremembah in dopolnitvah Zakona o sistemu plač v javnem sektorju, Zakonom o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvrševanju proračunov Republike Slovenije za leti 2013 in 2014 ter posameznimi aneksi h kolektivnim pogodbam. Na seji Državnega zbora, kjer je bila obravnavana novela Zakona o sistemu plač v javnem sektorju, nobena od opozicijskih strank zakonu ni nasprotovala. Nova Slovenija mu je v predstavitvi stališča celo napovedala podporo. Jožef Horvat je namreč povedal, da podpirajo ukrepe za hitro in korenito zmanjšanje javnofinančnih izdatkov ter da bodo zakon podprli. Na koncu pa so se pri glasovanju žal tudi vzdržali. Na seji matičnega odbora je tudi gospa Ramšak povedala, da je vsak ukrep, ki gre v pozitivni smeri, sprejemljiv tudi za Slovensko demokratsko stranko. Potrdil pa ji je tudi gospod Jerovšek, ki je dejal, da pozdravlja sporazum in smatra zakon za potrebnega v dani situaciji. Pri glasovanju o zakonu na seji Državnega zbora pa se je celotna opozicija nato vzdržala. Očitno pa je, da je tudi danes ta dana situacija tudi zelo drugačna, saj predlagajo, da se zaradi teh istih dokumentov ministra kar razreši. Da se pri opoziciji situacija pogosto spreminja se je pokazalo tudi ob sprejemanju zakona, s katerim se je uredilo izplačilo plačnih nesorazmerij. Najprej so bili sploh proti kakršnemu koli izplačilu, malo kasneje pa so želeli takojšnje izplačilo v enkratnem znesku, še malo kasneje pa so zahtevali, da bi ministrstvo naložilo državnemu pravobranilstvu, da vloži kar ustavno pritožbo in na ta način zaščiti državni proračun, na koncu pa so ponovno, da se izplača v enem znesku in to kar takoj. Predlagatelji v tem delu predvsem pozabljajo, da je bil zakon sprejet zaradi odločitve Vrhovnega sodišča Republike Slovenije, Ustava pa še vedno določa, da je Vrhovno sodišče najvišje sodišče v državi. Pri predlagateljih načelo pravne države najverjetneje ne obsega izvrševanja sodnih odločb, saj v nasprotnem primeru ne zakonu in ne načinu ne bi nasprotovali. Vsekakor pa zaradi izvršitve določb najvišjega sodišča v državi ne bi predlagali razrešitve ministra. V zadnji točki pa gredo predlagatelji še dlje. Razrešitev ministra namreč predlagajo celo zaradi izvršitve in spoštovanja sodbe Velikega senata Evropskega sodišča za človekove pravice, ki je jasno določilo, da je Republika Slovenija z izbrisom kršila človekove pravice ter da zgolj priznanje te kršitve in izdaja dovoljenja za stalno prebivanje niso primerna in zadostna poprava krivic na državni ravni, če ni ponujeno tudi ustrezno zadoščenje. Dejstvo je, da Pozitivna Slovenija kot nova stranka na političnem prizorišču prav gotovo ni odgovorna za sam izbris in tudi za neodpravljanje njegovih posledic. Kljub temu pa menimo in tudi verjamemo, da mora Državni zbor kot zakonodajno telo priznati izbris, skupaj s posledicami, kot sistematično in grobo kršitev človekovih pravic. Tudi v Pozitivni Sloveniji, poleg Ustavnega sodišča Republike Slovenije ter Evropskega sodišča za človekove pravice označujemo izbris kot diskriminatoren in nezakonit ukrep takratnih oblasti, predvsem pa kot hudo kršitev človekovih pravic, večjo kot katero koli drugo kršitev, ki jo je naša država v svojem kratkem obstoju zagrešila. Ampak, očitno so naše prioritete in vrednote malo drugačne, medtem ko je pri nas pravna država uvrščena zelo visoko, je očitno na strani opozicije vedno nižje. V Pozitivni Sloveniji menimo, da je minister v svojem odgovoru na interpelacijo zadovoljivo pojasnil razloge za svoja dejanja in zakonitost svojih ravnanj in ovrgel vse neutemeljene očitke predlagateljev, posledično tudi predlagamo Državnemu zboru Republike Slovenije, da po opravljeni razpravi o interpelaciji ne sprejme predlaganega sklepa o razrešitvi s funkcije ministra za notranje zadeve. Hvala lepa.
Hvala lepa. V imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke ima besedo gospa Eva Irgl.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovani poslanke, spoštovani poslanci, spoštovani minister za notranje zadeve dr. Gregor Virant! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo se odločili, da prispevamo podpise pod vašo interpelacijo, saj se strinjamo, da je treba spregovoriti o vašem delu in odgovornosti ter na koncu tudi sprejeti sklep, da se vas zaradi škodljivega delovanja, ki ga bom pojasnila v nadaljevanju, ter objektivne odgovornosti v nekaterih primerih razreši s funkcije ministra za notranje zadeve. Kot je že predlagatelj uvodoma pojasnil, vas v funkciji ministra za notranje zadeve interpeliramo zaradi štirih, po naše izjemno spornih, nesprejemljivih, tudi z integriteto povezanih vprašanj, zaradi neustavnih odločitev, vezanih na enakost obravnavanja javnih uslužbencev, ter zaradi samovoljnih in nepremišljenih ravnanj glede zmanjševanja števila občin. Preden se v stališču Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke osredotočim na nekatere očitke, ki jih predlagatelji navajamo v interpelaciji, mi dovolite, da pojasnim, da smo v Poslanski skupini SDS takrat, ko je Nova Slovenija napovedala vložitev interpelacije zoper ministra za notranje zadeve, še pred sopodpisom želeli, da se interpelacija zoper dr. Gregorja Viranta ustrezno dopolni z nekaterimi ključnimi vsebinskimi vprašanji, vendar žal z njimi nismo uspeli, pa čeprav so povsem na mestu in zahtevajo argumentirane odgovore ministra. V Slovenski demokratski stranki smo želeli, da se interpelacija dopolni z naslednjimi poudarki: v interpelaciji imamo očitek, ki govori o poskusu ogrožanja sistema lokalne samoupravi, mi pa smo želeli, da se ta očitek še dopolni s tem, da se pojasni privilegiran položaj Mestne občine Ljubljana v primerjavi z ostalimi občinami, za kar je nedvomno odgovoren minister, ki ga danes interpeliramo, saj pokriva tudi področje lokalne samouprave. Pri tem naj vas, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spomnim na zapisnik sestanka med predstavniki Mestne občine Ljubljana in predstavniki Vlade Republike Slovenije z dne 23. 7. 2013, ki izkazuje dejstvo, da trenutna vlada skrbi predvsem za dodatno prelivanje sredstev davkoplačevalcev v Mestno občino Ljubljana. S tem Mestno občino Ljubljana postavlja v privilegiran položaj, predvsem pa ustvarja nedopustno neenakost do ostalih občin, z vsem spoštovanjem sicer do glavnega mesta Ljubljane in do njenih prebivalcev. Pristojni minister je pri tem, žal, opustil dolžno skrbnost za enakomeren razvoj Slovenije in je zato tudi odgovoren. Naj tudi pojasnim, da je Vlada ignorirala srečanje s predstavniki tako mestnih občin kot ostalih občin v Narodnem domu v Celju 23. oktobra letos. Prav nihče od predstavnikov Vlade se tega srečanja ni udeležil. Da ne govorim o obiskih Vlade na terenu, ki jih v drugih regijah praktično ni. Nesporno je, da bi bili obiski Vlade po slovenskih regijah enkrat mesečno nujnost z vidika pravičnejše razdelitve sredstev za reševanje problemov v naši državi. To je neizogibno tudi z vidika enakomernejšega razvoja Slovenije. Želeli smo tudi da se k tej interpelaciji, ki jo danes obravnavamo pred sicer zelo maloštevilnimi poslanci in poslankami, da se uvrsti tudi točka kadrovanje, in sicer glede načelnikov v upravnih enotah, ki bi si po našem mnenju zaslužila tudi posebno pozornost. Naj spomnim na nekaj zares, pa naj rečem kar čudnih razrešitev s funkcije načelnikov upravnih enot v primeru Grosuplja, v primeru Ljubljane in tudi nekaj spornih imenovanj, kot je na primer v Mariboru ter ponavljajoči se razpis v primeru Upravne enote Ilirska Bistrica. Da bo vsem jasno, naj pojasnim, da so bili natečaji za imenovanje načelnikov navedenih upravnih enot objavljeni v času, ko je to področje vodil minister Senko Pličanič, se pravi kolega v Državljanski listi gospoda Viranta, in kot kaže, po medijih se tako piše, tudi pretendenta za naslednika na predsedniškem mestu v tej stranki. Se pravi, dr. Senko Pličanič je bil tisti, ki je izpeljal te zadeve, potem pa je prišel gospod Virant in čisto obrnil logiko lastnega ministra. Tukaj potem lahko rečemo, da nesporno gre za vprašljive odločitve ministra Viranta, ki izkazujejo, da upravne enote v tem primeru postajajo neke vrste vrtiček za politično kadrovanje, pa lahko rečemo kar Državljanske liste. Želeli smo tudi, da se umesti nova točka glede vprašljivosti vloge ministra dr. Viranta, ki je zadolžen za usmerjanje policije tudi pri preiskavi članov Zbora za republiko. Naj spomnim, da se je ta preiskava policije začela na podlagi predloga za pregon, katerega je prodala Komisija za preprečevanje korupcije. V Slovenski demokratski stranki menimo, da gre za nedopusten poskus omejevanje ustavne pravice do svobode izražanja in zlorabe pooblastil, ki jih ima dr. Virant v razmerju do policije. Glede na navedeno bi bilo po našem mnenju treba razjasniti vlogo dr. Viranta, saj gre za vprašanje zagotavljanja ustavne pravice do svobode govora. V Slovenski demokratski stranki menimo, da bi tudi zaradi teh očitkov moral minister Virant zapustiti funkcijo ministra za notranje zadeve. Sedaj pa mi, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, dovolite, da se v stališču Slovenske demokratske stranke osredotočim na očitke, zapisane v interpelaciji. Najprej na po našem mnenju samovoljno in neustavno napoved o ukinjanju nekaterih občin oziroma o krutem posegu delovanja lokalne samouprave, potem glede vprašanja višine odškodnin izbrisanim ter na koncu še glede poceni letalskih kart, ki se jih je privoščil dr. Gregor Virant in tudi njegova družina. Naj pojasnim oziroma se opredelim najprej do očitka glede zmanjševanja oziroma ukinjanja občin, ki ga naslavljamo v interpelaciji na ministra za notranje zadeve. V Slovenski demokratski stranki trdimo, da gre pri takšnem samovoljnem in nepremišljenem ravnanju za načrtne poskuse ogrožanja lokalne samouprave in posledično za kratenje ustavne pravice, kot jo opredeljujeta 138. člen Ustave Republike Slovenije in Evropska listina lokalne samouprave. Lokalna samouprava je postala eden izmed temeljev demokracije in prinesla je tudi številne novosti in načela, ki krepijo lokalno in regionalno samoupravo v celotni Evropi. In dr. Gregor Virant bi moral kot minister, zadolžen tudi za področje lokalne samouprave, vedeti, da je bistvo lokalne samouprave prav uravnotežen razvoj. S takšnimi ukrepi, ki jih želite izpeljati, pa ga, spoštovani dr. Virant, uničujete in obenem, ko samovoljno odločate o tako drastičnih spremembah, spodkopavate avtoriteto lokalnih oblasti, posegate v avtonomijo občin, kažete pa tudi na egocentričen način vladanja, kjer se najprej vi in vaše, bom rekla kar piarovske poteze in šele nato daleč za tem državljanke in državljani. Spomnimo se samo piarovski paketa, ki ste ga poimenovali Mr. Muscolo, ki je hipno delal reklamo vam in vaši stranki, nato pa zaradi nedodelanosti rešitev, pa tudi zaradi neke vrste licemerstva, ki ste ga uprizarjali preko tega paketa, bil umaknjen iz procedure. Da ne naštevam tako imenovanih piarovskih vložkov, ki ste nam jih dnevno uprizarjali na hodnikih Državnega zbora, ko ste bili še prvi med enakimi oziroma primus inter pares. Takšen predlog, kot smo ga zapisali v interpelaciji, ogroža tako izvajanje obveznih nalog nekaterih občin kot tudi skladen regionalni razvoj, ki je kot eden izmed pomembnih strateških ciljev Republike Slovenije zapisan med cilji Zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo že pred časom pojasnili, da je izbris več kot 100 občin nedopusten in v prvi vrsti pomeni teptanje volje ljudi, ki so se na referendumih odločili za svojo občino. Pojasnili smo tudi, da je za enakomernejši razvoj celotne Slovenije treba vzpostaviti takšne organizacijske oblike in pristope pri upravljanju države, ki bodo vsem delom države in na vseh ravneh, tako institucionalni kot proračunski, v vsakem času zagotavljali enake izhodiščne možnosti razvoja. V nasprotnem primeru se bo razkorak v razvitosti med centrom države in drugimi deli le še povečeval. Ampak to, kot da vas, spoštovani minister, pretirano ne skrbi. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke tudi menimo, da bi bilo treba proučiti ustreznost nalog in obveznosti občin ter tudi način financiranja občin. Na občine bi moralo biti prenesenih več pristojnosti ter tiste naloge, ki so sedaj v pristojnosti države in ki jih izvajajo upravne enote. V Slovenski demokratski stranki že vrsto let opozarjamo, da bi za večjo porazdelitev državnih virov in njihovo večjo učinkovitost bilo treba državo upravno decentralizirati in vzpostaviti regije oziroma pokrajine. Vendar smo bili v tem vedno bodisi preglasovani ali pa nikoli ni prišlo do potrebnega števila oziroma potrebnega konsenza glede števila pokrajin. Prva vlada Janeza Janše je namreč predlagala pokrajinsko zakonodajo, ki bi omogočila predvideno in zelo dobrodošlo vzpostavitev druge ravni lokalne samouprave, torej z občinami in pokrajinami. S tem pa bi tudi v Sloveniji dobili takšno notranjo upravljavsko razčlenitev države, kot jo ima večina evropskih držav. Pokrajine bi med drugim omogočile tesnejšo povezavo med državo in občinami. Spoštovani gospod minister pa, lahko rečemo, glede na podatke, ki so zapisani v interpelaciji, močno privilegira tiste občine, ki imajo glede na svojo površino večje število prebivalcev. Minister Virant tako še veča razkorak med malimi in večjimi občinami in izvaja prikrito centralizacijo države. Obenem je treba povedati, da minister ne komunicira s predstavniki lokalne samouprave, kar je nedopustno za ministra, ki je zadolžen tudi za to področje. S tem škoduje tudi ugledu ministrstva in povečuje nezaupanje med lokalno ravnjo in državo. Zato menimo, da dr. Gregor Virant ne more več opravljati funkcije ministra za notranje zadeve. Naj pojasnim stališče do naslednjega očitka, to so izbrisani. Najprej naj povem, da v Slovenski demokratski stranki spoštujemo odločbo Evropskega sodišča za človekove pravice, vendar obenem vnovič poudarjamo, da je bil ključen trenutek, ko bi lahko to vprašanje rešili tako brez Evropskega sodišča kot brez takšnih odškodnin, žal zamujeni. Če bi to storili pred približno desetimi leti, ko smo v Slovenski demokratski stranki predlagali rešitev s sprejetjem ustavnega zakona, danes zagotovo ne bi bili v takšni situaciji, v kakršni smo. In danes tudi vi, spoštovani gospod minister, ne bi bili v takšnem položaju in v tej točki zagotovo ne bi bili interpelirani. V tem okviru želim še enkrat poudariti, da je odločbo Evropskega sodišča za človekove pravice, ki je privedla do rešitve, kot ste jo predlagali v zakonodajni postopek, treba spoštovati. V Slovenski demokratski stranki smo že večkrat pojasnili, da če je bila komu storjena krivica, potem jo je treba popraviti – nesporno [[…]] Samo prosila bi vas, spoštovana predsednica, če lahko malo umirite moje poslanske kolege, ker je zelo težko delati.
Hvala lepa. Predvidevam, da so vas slišali. Lepo prosim za malo pozornosti.
Najlepša hvala. Vendar smo bili seveda tudi mnenja, da je treba to popraviti z individualno obravnavo in ne paketno. Odgovor ministra Viranta o očitkih iz interpelacije v zvezi z zakonom o povračilu škode tistim, ki so bili izbrisani iz registra stalnega prebivalstva, je pomensko precej prazen. Naša opozorila, da se bo način reševanja vprašanja prenesenih oziroma izbrisanih, kot je bil predlagan s strani levice, zreduciral samo še na kupčkanje glede višine odškodnine, so se izkazala za utemeljena. Dr. Virant je z razširitvijo kroga upravičencev v predlogu zakona o povračilu škode osebam, ki so bile prenesene, ter dvigom mesečnega zneska odškodnine na 50 evrov, neprimerno, neodgovorno in škodljivo obremenil državni proračun. Prav tako je dr. Virant omogočil pravno možnost za dvainpolkrat višjo odškodnino od predvidenega pavšala. Z rešitvijo v sprejetem zakonu, ki določa, da je upravičenec po tem zakonu upravičen do 50 evrov mesečne odškodnine, se glede višine zastavlja vprašanje sorazmernosti, predvsem glede na težo preživetega; sploh če stiske primerjamo s posledicami dejanj, recimo, totalitarnih režimov. Govorim o taboriščih, govorim o ukradenih otrocih, o otrocih iz Petrička, o izvensodnih pobojih, o nezakonitih zaplembah premoženja, govorim o pomoru nedolžnih otrok v Ormožu, ki so bili stari od komaj nekaj mesecev do petih let. Vsi ti ljudje oziroma njihovi svojci že desetletja čakajo na popravo krivic. Ne smem pozabiti na žrtve vojnega in povojnega nasilja ter na materialne oškodovance. In pri vseh teh vprašanjih, vezanih na človekove pravice, tudi pri vprašanju izbrisanih, bi moral biti minister do vseh enako občutljiv, predvsem pa do vseh enako pravičen. Sprejeti zakon omogoča še uveljavljanje individualnih okoliščin in uveljavljanje odškodnin za konkretno nastalo materialno škodo v pravdnem postopku. Glede na navedeno ni mogoče podati dejanske ocene vpliva na proračun in na druga javnofinančna sredstva, zato gre za skrajno neodgovorno ravnanje ministra. Menimo, da sprejeta rešitev zakona namreč visoko obremenjuje proračun Republike Slovenije, kar je predvsem ob skrajno zaostreni finančni situaciji še posebej vprašljivo in zaskrbljujoče. Glede na navedeno je po našem mnenju zakon sporen tudi z vidika pravičnosti do tistih oseb, ki so si svoj status v Republiki Sloveniji uredile pravočasno in v skladu s takratno veljavno zakonodajo. Ob tem želimo spomniti, da so do odškodnine upravičeni tudi številni posamezniki, ki so v času po osamosvojitvi Slovenije zavestno odklanjali slovensko državljanstvo in v Sloveniji niso želeli bivati oziroma si niso želeli urediti statusa. Dr. Virant je namesto individualne obravnave, ki se nam v Slovenski demokratski stranki zdi ne samo najbolj pravična, ampak tudi pravnoformalno najbolj ustrezna, izbral pot, kjer je vsak preneseni oziroma izbrisani upravičen vsaj do pavšalne odškodnine, ne glede na interes in prizadevanje, da si svoj status ustrezno uredi. Moti nas tudi, spoštovani minister, da ste preslišali naša večkratna opozorila o neprimerno in zavajajoči uporabi termina "izbrisani" v zakonu, in sicer že v samem naslovu. Menimo namreč, da bi bila primernejša uporaba izraza "prenos". Ne bom ponavljala argumentacije, ki jo je večkrat navajal v svojih nastopih kolega Grims, lahko pa rečem, da bi morali vseeno razmisliti glede uporabe tega izraza v povezavi z Republiko Slovenijo, kajti Republika Slovenija je bila tista, ki je v svojem času, ki je v času svoje osamosvojitve omogočila pridobitev državljanstva Republike Slovenije, prav tako pa je omogočila tudi ureditev statusa tujca. V SDS smo več kot deset let predlagali rešitve tega vprašanja, in sicer tako da bi se to vprašanje rešilo z ustavnim zakonom, to pomeni individualno, vsak primer posamično in ne paketno. Spoštovani minister! Ker menimo, da je vaše ravnanje ob tem vprašanju, sploh z vidika pravičnosti in zaradi tudi na nek način – ker ne vemo, kakšne bodo posledice v proračunu – škodljive obremenitve državnega proračuna, sporno, menimo, da ne morete več opravljati funkcije ministra za notranje zadeve. Zdaj pa naj se osredotočim še na tako imenovane poceni letalske karte ministra dr. Gregorja Viranta. Spoštovani minister! Očitamo vam, da ste z neupravičeno visokim popustim pri letalskih kartah slovenskega letalskega prevoznika Adrie Airways, ki je v državni lasti, oškodovali državno premoženje. Nikoli namreč niste prepričljivo pojasnili nakupov letalskih vozovnic z visokim popustim tako za vas kot za vašo družino. Na ogled novinarjem in s tem javnosti ste sicer dali letalske vozovnice, ki naj bi vas oprale vseh sumov, pa se je potem zgodilo ravno nasprotno. Še bolj ste utrdili prepričanje v to, da je v vašem primeru poceni letalskih kart lahko prišlo tudi do suma koruptivnega ravnanja, saj žal tistih letalskih kart, ki so za vas najbolj obremenjujoče in sporne, niste nikoli pokazali. V zadnjem času imamo primere tako iz političnih kot oblastnih vrst, ko se šele pod pritiskom javnosti vključi etičnost. Tako vi, spoštovani gospod minister, kot tudi odstopljeni predsednik Komisije za preprečevanje korupcije gospod Klemenčič znata izjemno hitro pokazati s prstom na posameznike, ki jih izberete za tarčo, zase pa imate bistveno nižje kriterije, ko gre za vprašanje integritete. Zakaj to govorim? Če se odločiš, da boš presojal in sodil o ravnanju drugih, kar vi počnete, potem morate biti sami etično skoraj neoporečni. Prvi zgled in vzor. Še kot predsednik Državnega zbora ste se postavili kar sami namesto moralnega razsodnika in si vzeli to pravico, da razsojate o vsem in o vsakem, ob tem pa pozabili na lastna, večkrat sporna ravnanja. Spomnimo se samo na to, kako ste poleg prejemanja nadomestila, ko niste bili več minister, obenem honorarno oziroma pogodbeno služili še z drugimi projekti, na primer v Makedoniji, kamor ste večkrat leteli prav s spornimi letalskimi vozovnicami. Takrat ste zaslužili še približno dodatnih 100 tisoč evrov. Vendar naj se vrnem nazaj k poceni letalskim kartam. Za nami je že več kot pol leta, odkar so mediji prvič poročali o tem, da ste po nenavadno nizkih cenah v letih 2009–2011 kupili več letalskih kart za prevoze v že omenjeno Makedonijo in nekatere druge evropske države. Nekaj dni zatem smo bili obveščeni, da je Komisija za preprečevanje korupcije zahtevala ustrezne podatke letalskega prevoznika o vaših letalskih kartah, da bi ugotovila, ali gre v danem primeru za sum koruptivnega ravnanja. Šlo je torej za pregled le nekaj letalskih kart, zato Komisija za preprečevanje korupcije ne bi smela imeti pretirano težke naloge, pa jo je očitno glede na do sedaj nič raziskanega in nič pojasnjenega v zvezi s tem imela. Pričakovali bi, da bo svoje delo Komisija za preprečevanje korupcije v skrbi po večji preglednosti in zavoljo tako vaše, spoštovani minister, kot svoje lastne integritete to delo opravila v nekaj dneh, a se to očitno ni zgodilo. Če bi želeli ohraniti lastno verodostojnost in integriteto, bi morali sami gospoda Klemenčiča prositi, naj čim hitreje poda načelno mnenje v zvezi s temi kartami in potem bi seveda ovrgli vse dvome v to, da je bilo kar koli narobe. Verjamem, da vam to niti ne bi bilo pretežko, glede na to, da se večkrat srečujeta na okroglih mizah. Vendar tega niste storili, zato je pač sedaj na potezi Komisija za preprečevanje korupcije, ta pa mora ravnati v skladu z Zakonom o integriteti in preprečevanju korupcije in prav zavoljo najvišjih standardov javnost seznaniti z izsledki preiskave oziroma raziskave. Tukaj si bom dovolila reči, da morda sedaj čakajo, kako se bo razpletla vaša interpelacija, potem pa bodo razmislili, kako "modro ravnati v nadaljevanju". Za zdaj pa lahko rečemo le to, da Komisija za preprečevanje korupcije očitno namenoma zavlačuje s tem primerom in ščiti tako interese dr. Gregorja Viranta kot celotne leve politične opcije in vlade, kar pa konec koncev ni nič tako nenavadnega, saj se je nova oblast oblikovala prav preko političnega projekta Klemenčičeve komisije in zdaj že vsem znanega virantovanja. Pred več kot mesecem dni sem predsedniku Komisije za preprečevanje korupcije mag. Goranu Klemenčiču poslala odprto pismo, ki se je v prvi vrsti nanašalo prav na sporne letalske karte in potem na čimprejšnje dokončanje postopkov v zvezi z nakupom letalskih vozovnic, vendar odgovora še do danes prijela. Prej je gospod Klemenčič raje odstopil, sicer si ne domišljam, da zaradi mojega pisma. Verjamem namreč, da je na primer, kot lahko beremo v medijih, zamolčanje ženinega podjetja, ali pa neukrepanje glede bančne luknje, ali pa nekatere nepojasnjene stvari v zvezi z nakupom družinske hiše bistveno večja težava kot odgovor na moje pismo, bi se pa spodobilo, da predsednik takšne komisije poslancu Državnega zbora odgovori na zastavljena vprašanja. Takoj po odstopu Komisije za preprečevanje korupcije v oddaji Odkrito pa je podpredsednik Rok Praprotnik znašel v precejšnji zagati, ko ga je novinarka povprašala glede letalskih kart, vezanih na notranjega ministra. Več od pojasnila, da gre za kompleksno zadevo, pa čeprav gre v resnici le za pregled nekaj letalskih kart, namestnik predsednika Komisije za preprečevanje korupcije ni zmogel. Komisija za preprečevanje korupcije mora oziroma je dolžna preverjati zakonitost ravnanj katerih koli posameznikov, vendar pa v Slovenski demokratski stranki opozarjamo, da mora biti pri tem objektivna in delovati v skladu z integriteto, ne pa selektivno in politično pristransko. Žal si nekaterih ravnanj KPK ne moremo drugače predstavljati kot tako, da Komisija za preprečevanje korupcije nekatere ščiti pri sumih koruptivnih ravnanj, nad nekaterimi pa izvaja zgolj birokratska šikaniranja. Naj spomnim, da Komisija za preprečevanje korupcije, glede na to, da smo danes dobili tudi stresne teste, ni storila nič v povezavi z večmilijardno bančno luknjo v slovenskem bančnem sistemu, čeprav je imela podatke, ter z iskanjem povezav in odgovornosti pri dajanju in najemanju slabih kreditov, pri čemer pa gre za gromozanske zneske. Edino, kar je Komisija za preprečevanje korupcije v tej zvezi storila, je bila kratka in skromna analiza ocene stanja v slovenskem bančnem sistemu v poročilu komisije za leto 2011. Prav tako se Komisija za preprečevanje korupcije ni zganila v primeru dveh, v javnosti poimenovanih tajkunskih bank, to je Factor banke in Probanke, pri poslovanju katerih bi zagotovo tudi prišli do zanimivih odkritij. Kot nam je vsem znano, pa bomo slabo poslovanje obeh bank z zavezo vlade Alenke Bratušek morali plačati vsi državljani. Zaradi vsega tega, kar sem sedaj povedala, se seveda v Slovenski demokratski stranki upravičeno sprašujemo, ali ne gre v vseh teh neraziskanih primerih za neke vrste sprego med Komisijo za preprečevanje korupcije in ministrom za notranje zadeve, saj je prav on tisti, ki v okviru svojih pooblastil usmerja delo policije, tudi ko gre za primere sumov koruptivnih ravnanj; torej tudi v primeru bančne luknje, kot v primeru letalskih kart. Naj spomnim tudi na to, da minister za notranje zadeve sodeluje kot govornik,večkrat na okroglih mizah skupaj s predsednikom Komisije za preprečevanje korupcije ali pa podpredsednikom. S tem seveda ne bi bilo nič narobe, če ne bi bil sam preiskovanec te komisije v zvezi z letalskimi kartami. Sprega, ki očitno zelo dobro deluje že vse, odkar je bilo treba zrušiti vlado Janeza Janše – in tukaj spoštovani dr. Gregor Virant ni imel najmanjše vloge, ampak bistveno večjo kot si morda javnost misli ali predstavlja. Opisana dejstva je mogoče strniti v en sam stavek: dejanja ministra Viranta kot javnega funkcionarja so v nekaterih pogledih v nasprotju z zakonsko opredeljeno integriteto. Tudi zaradi tega menimo, da minister Virant ne more več opravljati funkcije notranjega ministra. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da je treba podpreti interpelacijo in ministra razrešiti s te funkcije, saj je glede na očitke, ki smo jih argumentirali, odgovoren za slabšanje položaja v državi in v nekem delu tudi za oškodovanje državnega premoženja. V Slovenski demokratski stranki bomo podprli sklep, da se dr. Virant razreši s funkcije ministra za notranje zadeve. Hvala.
Hvala lepa, gospe Irgl. Poslanska skupina Socialnih demokratov, mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. No, saj sem morala pogledati, kaj je točka dnevnega reda, ker se mi je za trenutek zdelo, da smo pri obravnavi nečesa drugega. In še eno reakcijo si bom uvodoma privoščila. Zadovoljna sem, da so mediji posredovali državljankam in državljanom Slovenije obvestilo o stresnih testih. Ker če tako radi poudarjamo, da bodo morali ljudje poplačati luknjo, je prav, da ljudje tudi prvi slišijo, kaj je bilo sporočenega v zvezi s stresnimi testi. Spoštovana gospa podpredsednica, spoštovani gospod minister in gospod državni sekretar! Vlada Alenke Bratušek je ob proračunskih dokumentih dobila zaupnico. Tečejo priprave za nov koalicijski dogovor, ki bo segel čez enoletno obdobje, za katero si je koalicija zastavila 12 ključnih prioritet. Kaže, da je napočil čas preizkusa trdnosti koalicije ob interpelacijah. Socialni demokrati priznavamo interpelacijo kot instrument parlamentarne demokracije, ki je na voljo opoziciji, da izrazi svoje nestrinjanje z delom posameznega ministra ali vlade v celoti. Tisto, kar pa je ob interpelaciji zoper ministra za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo posebnega, pa je dejstvo, da je dr. Gregor Virant užival zaupanje prejšnje koalicije do te mere, da ga je izvolila za predsednika Državnega zbora. Interpelacija posega na vsa tri ključna področja ministrskega resorja, za katerega je odgovoren dr. Gregor Virant. Posamezne očitke iz interpelacije bom obravnavala po zaporedju, kakor so jih navedli podpisniki. Uvodoma poudarjam, da smo Socialni demokrati zavezani demokratičnim proceduram in demokraciji na vseh ravneh upravljanja javnih zadev. Pri vseh zadevah morajo sodelovati prizadeti posamezniki, posameznice, skupine in organizacije, strokovnjaki, strokovnjakinje in širša javnost, s čimer se krepi participativna demokracija. Socialno partnerstvo med vsemi organiziranimi predstavnicami in predstavniki vitalnih interesov je osnovni sistem urejanja ključnih družbenih vprašanj. Transparentnost, preglednost, strokovnost in avtonomnost delovanja javne uprave, demokratično izvoljenih organov in političnih voditeljev so ključne sestavine procesa demokratizacije, ki se mora nadaljevati na vseh ravneh političnega sistema. Delovanje za javno dobro je stalna usmeritev Socialnih demokratov. Spodbujanje ljudi za sodelovanje v javnih razpravah o skupnih zadevah, o zadevah, za katere bi želeli, da postanejo skupne, o zadevah, ki jih je treba skupno regulirati, usmeriti in voditi, to je za nas eno glavnih poslanstev naše stranke in v tej luči vidimo tudi svojo opredelitev do vložene interpelacije. Prvi očitek je povezan z napovedanim združevanjem občin. V obrazložitvi zahteve se predlagatelji interpelacije sklicujejo na Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o financiranju občin, objavljen in v javno razpravo posredovan konec avgusta letos. Medtem je pripravljena nova različica novele Zakona o financiranju občin z datumom s sredine novembra. Zato je nesmotrno razpravljati o predlogu, ki je doživel popravke prav na zahtevo zainteresirane in strokovne javnosti. Seveda pa se upravičeno zastavlja vprašanje, kako umiriti razpravo in jo spraviti s politične na strokovno raven potem, ko je z argumenti težko preglasiti nasprotovanje zlasti majhnih lokalnih skupnosti. Socialni demokrati smo prepričani, da močna lokalna skupnost zagotavlja najbližje okoliščine za dobro počutje ljudi in omogoča najvišjo stopnjo njihovega neposrednega sodelovanja v procesih odločanja. Vse vrednote so zato prav v lokalni skupnosti najbolj na prepihu in preizkušnji. Tu se v vsakdanjem življenju srečujejo družine, šolarke in šolarji, starši, starejši ljudje in zaposleni. Razvita skupnost sama vzpostavi in neguje zdrave odnose in razmere za kakovostno življenje in varnost. Država mora podpirati lokalne skupnosti, da same razvijejo čim več vitalnih funkcij predvsem z možnostjo višje stopnje sodelovanja ljudi pri odločanju. Pri povezovanju skupnosti na različnih ravneh velja načelo subsidiarnosti. Najpomembnejše faktorje krepitve lokalnih skupnosti lahko združimo v tri točke: finančna samostojnost, čezmejno povezovanje na lokalni ravni in pospešeno pridobivanje alternativnih finančnih virov. Slovenija potrebuje močne regije, ki bodo razvojno dinamične in ki bodo s svojimi središči pomembno prispevale k urbanizaciji Slovenije. Prizadevamo si za racionalno organiziranost lokalne samouprave in pametno, na demokratični volji ljudi utemeljeno povezovanje občin. Socialni demokrati smo prepričani, da se pomembnih vprašanj, povezanih z lokalno samoupravo in regionalizacijo države, ne da urejati niti s prisiljevanjem niti z vsiljevanjem ali izsiljevanjem. Za to so potrebni postopnost, preudarnost in premišljenost, predvsem pa trdne strokovne podlage in realen časovni okvir. Drugič. Predlagatelji menijo, da je minister Viranta maja 2013 s sindikati podpisal dva za Slovenijo škodljiva dokumenta, ker povzročata diskriminacijo med javnimi uslužbenci. S podpisom naj bi pripomogel k povečevanju primanjkljaja. Socialni demokrati se zavedamo, da je med ključnimi prioritetami veljavne koalicije tudi peta, ki pravi: javnemu sektorju vrniti pomeni in mesto v družbi in okrepiti njegov razvojni potencial. Socialni demokrati očitek zaradi podpisa dveh domnevno škodljivih dokumentov postavljamo v kontekst socialnega dogovarjanja in pravičnejše porazdelitve bremen dalj čas trajajoče krize, ki je posebej močno prizadela javni sektor. Ta pa je zaradi svoje razvejanosti in funkcij ključnega pomena za delovanje socialne in pravne države ter za zagotavljanje hitrejšega razvoja celotne družbe. V kriz je dober javni servis, zlasti široka dostopnost storitev za vse bistvenega pomena za premagovanje razvojnega zaostajanja socialno manj spodbudnih okolij, predvsem pa za socialno varnost najbolj ogroženih prebivalstvenih skupin. Zato vidimo v dogovoru s sindikati samo zagotovilo, kako po eni strani uresničiti obveze države pri izplačilu razlike v plači zaradi odprave tretje četrtine nesorazmerij v osnovnih plačah javnih uslužbencev, po drugi strani pa preprečiti še dodatno nižanje plač ob obljubljeni racionalizaciji, oboje pač v okviru zmožnosti javnih financ. Pri tem se čudimo, da se je stališče zlasti največje opozicijske stranke med obravnavo zakona tako spreminjalo. Sprva nepopustljivo vztrajne pri vložitvi ustavne pritožbe je naslednji dan zamenjala zahteva po takojšnjem izplačilo dosojenih obveznosti države do javnih uslužbencev. Tretjič. To je pravzaprav najbolj absurden očitek. Vlagatelji zatrjujejo, da spoštujejo sodbo Evropskega sodišča za človekove pravice, mi pa vidimo v tej zahtevi popolno nerazumevanje in nesprejemanje sodbe Velikega senata Evropskega sodišča za človekove pravice. Obveznost Republike Slovenije, ki jo je naložil Veliki senat Evropskega sodišča za človekove pravice, bi morala biti pripravljena že začasa prejšnje koalicije, katere del je sicer bil tudi sedanji minister dr. Gregor Virant. Za pripravo odškodninske sheme tedaj odgovorni minister je v svojih izjavah, ki so segale od omaloževanja sodbe, prek milimaniziranja odgovornosti države za strojeno krivico do izmikanja plačila odškodnine, jasno dal vedeti, da se mu s pripravo zakonske podlage ne mudi. Vse, kar se je kasneje dogajalo, je le dokaz, da je sedanji opoziciji malo mar za obtožbe Republike Slovenije zaradi kršenja človekovih pravic in s tem povezanim ukrenjenim ugledom države v mednarodni javnosti. Tudi sklicevanje na ustavni zakon, ki naj bi rešil problem pred 10 leti, je prazno zaradi tega, ker je bil ustavni zakon samo poskus zaobiti odločbo slovenskega Ustavnega sodišča. Socialni demokrati smo ob sprejemanju zakona posebej poudarili, da rešitve za prizadete niso optimalne. Posebej smo obžalovali nevključenost izbrisanih v pripravo zakona in zožen krog upravičencev. Samo droben detajl. Nova Slovenija zatrjuje, da zakon določa odškodnine za vse izbrisane, kar ni res. Seveda pa bo odločilna beseda Evropskega sodišča za človekove pravice in Ustavnega sodišča, če bo vložena ustavna presoja zakona. Ker od ministra Viranta pričakujemo, da bo upošteval naše zahteve in pripravil strategijo lokalne samouprave, da bo po dialogu med strokovnjaki, predstavniki lokalne samouprave in zainteresirane javnosti pripravil predlog zakona o lokalni samoupravi in financiranju občin; ker je zmožen dosegati dogovore s socialnimi partnerji in ker je pripravil Zakon o povračilu škode osebam, ki so bile izbrisane iz registra stalnega prebivalstva, napovedane interpelacije Socialni demokrati ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Na vrsti je gospod Braniselj v imenu Poslanske skupine Državljanske liste.
Hvala, podpredsednica. Pozdrav gospodu ministru in sekretarki! V Državljanski listi smo pravzaprav prepričani, da gre v konkretnem primeru za zlorabo instituta interpelacije, pa ne zaradi tega, ker interpelacija sama po sebi ne bi bila demokratični institut – seveda, vendar pa se nam zdi, da je vsebina potegnjena na silo in mislim, da nimajo očitki nobene vsebine in to je videti že na daleč. Ta visoki zbor bi ta trenutek moral razpravljati o drugih, pomembnejših temah, recimo o priporočilih Komisije za preprečevanje korupcije, o rezultatih stresnih testov bank in še o drugih stvareh in nekaterih temah, ki so pomembne, ki so v zakonodajni proceduri, pa smo jih morali predstaviti na januarsko sejo. Skoraj pravilo je, da se interpelacije vlagajo zoper minister, ki delajo in so uspešni in za opozicijo očitno iz tega naslova nevarni. Uspešnost in delavnost pa je pri predlagateljih interpelacije nezaželen. Zanimiva pa je tudi nova parlamentarna praksa. Predlagatelji se niso niti potrudili, zgolj 10 strani pavšalnih očitkov, ki se ne sklicujejo na ugotovitve določenih institucij, in kar 47 strani, argumentiranih strani, ministrovih odgovorov na očitke. Najprej predlagatelj eden, potem trije in veliko časa je pravzaprav trajalo, da so se vsi trije predlagatelji dogovorili, katere teme bi pravzaprav odprli na današnji interpelaciji. Pa gremo po očitkih. Projekt združevanja občin. Ves čas govorimo o združevanju občin ne pa o ukinjanju občin. Dejstva so pravzaprav naslednja. Formalnega predloga za združevanja občin sploh še ni, vi hočete sankcionirati pravzaprav miselni delikt ministra, ki si je o tem sploh upal razmišljati. Naslednje dejstvo, da se bo reforma lokalne samouprave lotila preudarno in se bo najprej pripravila celovita strategija in potem različne diskusije z različnimi združenji in šele na to gre predlog v Državni zbor. Nič od tega se še ni zgodilo! Minister Virant nikoli ni predlagal, da se občinam zniža obseg financiranja, je pa res zniževanje investicijskih sredstev za občine urejeno v Zakonu o izvrševanju proračuna, kar pa je akt Ministrstva za finance. V Republiki Sloveniji je 212 občin, od tega jih ima kar 109 manj kot 5 tisoč prebivalcev, kolikor zahteva Zakon o lokalni samoupravi. V teh občinah živi zgolj 15 % slovenskega prebivalstva. Evropska listina lokalne samouprave določa, da lokalna samouprava označuje pravico in sposobnost lokalnih oblasti, da ureja in opravljajo lokalne zadeve. Pravico in sposobnost! Omenjenim občinam manjkajo predvsem sposobnosti, da bi svoje naloge izvrševale učinkovito in racionalno. Citiramo ugotovitve institucij te države. Računsko sodišče je 5. 3. 2012 izdelalo revizijsko poročilo Ureditev področja občin, ki je javno objavljeno ter prinaša naslednje ugotovitve: "Glede na število prebivalcev porabijo v povprečju manjše občine več sredstev, pri tem pa manj prihodkov pridobijo iz virov, na katerih velikost lahko delno vplivajo tudi same. Zato in zaradi v povprečju slabše razvitosti so manjše občine večje prejemnice transferjev ter sredstev solidarnostne in finančne izravnave. Finančna nesamostojnost je prisotna kar v 162 Slovenskih občinah. Delež sredstev države se je od leta 1995 vztrajno povečeval vse do leta 2008, tako da je s 30 % prišel na 54 % in se še povečuje. Število zaposlenih v občinskih strukturah se je od leta 2001 do 2010 s 3 tisoč 428 povečalo na 4 tisoč 622. Občina z do 2 tisoč prebivalcev imajo v povprečju več zaposlenih glede na število prebivalcev kot večje občine, ob tem pa obstaja tveganje, da zaradi majhnega števila zaposlenih manjše občine ne morejo izvajati vseh nalog tako uspešno kot večje občine." Ugotovitev Računskega sodišča. Naprej: "Največ stroškov zunanjih izvajalcev so imele najmanjše občine, nekatere so porabile polovico svojega proračuna zgolj za lastno delovanje." Ugotovitev Računskega sodišča. Manjše občine so prejemnice celo do 60 % sredstev države glede na prihodke. Občine z 2 tisoč prebivalci porabijo še enkrat večji delež za lastno delovanje in to pomeni kar cirka 100 % dražjo občinsko upravo. V letu 1988 sta bili ustanovljeni tudi dve občini, katerih večina prebivalcev se na referendumu izrekla proti ustanovitvi nove občine, za eno občino pa sploh ni bil razpisan referendum. To se pravi, imamo tri občine, kjer smo pravzaprav ljudi, občane posilili za novo občino, pa je niso želeli. Kar za 29 od 45 novoustanovljenih občin je vlada dala negativno mnenje, kar pomeni, da so izrecno prevladali interesi lokalnih lobiju v Državnem zboru. Po merilih, ki jih je Računsko sodišče uporabilo v reviziji, je bilo leta 2010 finančno samostojnih le 48 občin. V letu 2010 je bilo 162 občin prejemnic presežne solidarnostne izravnave, delež poroštev občin do 5 tisoč prebivalcev je enkrat do dvakrat večji od ostalih občin. Način spodbujanja združevanja občin je predpisal že Zakon o financiranju občin, vendar, zanimivo, ostal mrtva črka na papirju. Računsko sodišče priporoča pristojnemu ministrstvu prevzem bolj aktivne vloge pri urejanju področja na podlagi že izvedenih analiz glede na stroškovno uspešnost občin pri samostojnem izvajanju nalog za zadovoljevanje potreb in interesov svojih prebivalcev. Računsko sodišče priporoča pristojnemu ministru in pristojni minister ta priporočila jemlje resno – in zato ga interpeliramo! Druge institucije, strokovnjaki Sveta Evrope so leta 2010 ugotovili, da bi bila lahko naraščajoča razdrobljenost občin razlog za pospeševanje procesa centralizacije. To pa je tisto, česar izrecno ne želimo. OECD je v svoji študiji Teritorialni pregled Slovenije v juniju 201,–2011 na več mestih ugotovila, da je veliko število občin ovira pri organizaciji in zagotavljanju skladnega regionalnega razvoja ter da imajo majhne občine nesorazmerno visoke vire financiranje glede na druge občine in zato tega ni v primeru združevanje občin. Komisija za preprečevanje korupcije v svojem zadnjem letnem poročilu, strani 93 do 96, ugotavlja, da se kršitve 35. in 36. člena Zakona o integriteti pojavljajo skoraj izključno na lokalni ravni, kršitve so zaznane v dobri polovici občin, pri čemer je največ kršitev v manjših občinah. Največji strokovnjak za lokalno samoupravo dr. Stane Vlaj, citat: "Imamo resnično preveč občin, šlo je za posilstvo politike nad stroko, politika je v občinah videla plen." Besede dr. Vlaja. Zmanjšanje števila občin ni poseg v voljo ljudi, ta namreč nekaj šteje oziroma bi lahko nekaj štela šele, če so izpolnjeni osnovni pogoji za ustanovitev občine. Projekta se je treba lotiti pravilno. Minister se zgleduje po danskem modelu, kjer so število občin več kot prepolovili. Treba je priznati pozitivno vlogo malih občin, podobo krajev so izboljšale, res z evropskimi sredstvi, ki jih v času starih občin še ni bilo na voljo, a treba je razmišljati, kako naprej. Osnovne potrebe so zdaj zagotovljene, občine bodo morale "potegniti" razvojno. Katere občine bodo tega sposobne, sposobne v celoti zadovoljevati potrebe in interese svojih prebivalcev, seznam nalog pa je dolg, za mnoge predolg. Vzemimo si čas in poglejmo ta seznam nalog in si zamislimo, kako to male občine lahko opravljajo. Občine upravljajo občinsko premoženje, omogočajo pogoje za gospodarski razvoj občine. V skladu z zakonom opravljajo naloge s področja gostinstva, turizma in kmetijstva. Načrtujejo prostorski razvoj, načrtujejo posege v prostor, graditve objektov ter zagotavljajo javno službo gospodarjenja s stavbnimi zemljišči. Občine vzpostavljajo pogoje za gradnjo stanovanj in skrbijo za povečanje najemnega socialnega sklada stanovanj. Občine v okviru svojih pristojnosti urejajo, upravljajo in skrbijo za lokalne javne službe, pospešujejo službe socialnega skrbstva, službe za predšolsko varstvo, osnovno varstvo otrok in družine, za socialno ogrožene, invalide, ostarele, varstvo zraka, tal, vodnih virov, varstvo pred hrupom, zbiranje in odlaganje odpadkov in druge dejavnosti za varstvo okolja. Urejajo in vzdržujejo vodovodne in energetske komunalne objekte, ustvarjajo pogoje za izobraževanje odraslih, skrbijo za razvoj občine in kvalitetno življenje njenih prebivalcev, vzgojno-izobraževalno, informacijsko-dokumentacijsko, društveno, drugo dejavnost, razvoj športa in rekreacije, kulturno-umetniško ustvarjalnost, dostopnost do kulturnih programov, splošno izobraževalno, knjižnično dejavnost, kulturno dediščino; gradi, vzdržuje in ureja lokalne ceste, javne poti, rekreacijske druge javne površine; ureja promet v občini, inšpekcijsko redarstvo; ima nadzor nad krajevnimi prireditvami, komunalno redarsko službo, redom v občini, požarno varnost, reševalno pomoč; organizira pomoč in reševanje za primer elementarnih in drugih nesreč, organizira opravljanje pokopališke, pogrebne službe; določa prekrške, denarne kazni; inšpekcijsko nadzorstvo, statut, organizira občinske uprave in drugo. Cela vrsta storitev, ki jih občine morajo po zakonu opravljati. In se vprašamo, katere občine so tega sposobne v skladu z zakonom. Projekt združevanja občin v večje, močnejše razvojne občine temelji na naslednjih predpostavkah: združevanje kadrovskih virov, organizacijskih, finančnih virov, večja ekonomska učinkovitost občin in prenos nekaterih nalog države na lokalno skupnost, seveda tistim občinam, ki so tega sposobne. Projekt Lider. Projekt Lider – evropska sredstva. Tisti, ki poznate, veste, za kaj gre. In tukaj se pojavi prva anomalija. Praviloma je projekt Lider namenjen društvom, razvoju kraja, gospodarskim subjektom. To so mala sredstva, kjer se prijavljajo vsi tisti, ki v neki občini imajo ambicije pospeševati razvoj, vendar v primeru male občine se pojavlja anomalija, prvenstveno se na razpise javljajo občine in praviloma tudi počrpajo vsa sredstva, ki so na voljo, in tako preprečijo, da se na sredstva prijavljajo društva, zavodi in drugi mali subjekti razvoja v občini. Tudi to je ena od anomalij malih občin, saj s tem zavira civilno pobudo in podjetnost ljudi. Veliko je bilo govora in verjetno danes še bo govora o tem, da če ne bi bilo malih občin, ne bi bilo razvoja in investicij. Če imamo denar, potem imamo investicije in seveda se vprašamo, od kod ta denar prihaja. Mislim, da tukaj ni problem in ni posebna znanost na ravni trošenja; znanost je na ravni pridobivanja sredstev, financiranja itd. In kdo zagotavlja, da bodo večje občine slabše opravljale to črpanje? Pravilno boljše in tudi finančne investicije bodo večje občine ravno tako dobro vodile kot manjše in celo boljše. In črpanje sredstev in vodenje investicij pravzaprav ni nobena velika znanost. Zapravljanje denarja, ki ga imaš na voljo, tudi ne. Končno, potreben je pravzaprav preskok v prioritetah, in sicer je treba počasi preiti s pločnikov, fontan, javne razsvetljave itd. na resnični vidik kvalitete bivanja, ustvarjanja in oživljanja lokalnih skupnosti. Ustvarjate pogoje za gospodarstvo, kulturo podobo, družbeno življenje, ohranitev in ustvarjanje delovnih mest, ne mrtvih investicij, pač pa investicije z visoko dodano vrednostjo. In o tem govoriti in razmišljati je po mnenju predlagateljev očitno nevredno ministra, odgovornega za lokalno samoupravo. Pravzaprav predlagatelji interpelacije želijo sankcionirati miselni delikt. Zgolj razmišljanje je že predlog, predmet sankcije. In še nekaj; 80 % Slovenk in Slovencev podpira združevanje občin in zmanjšanje njihovega števila. In ker tukaj nismo v službi županov, ampak državljanov, je prav, da začnemo izvrševati njihovo voljo. Naslednji očitki, pa bom malo krajši in bolj zgoščen, očitek dogovora s sindikati, kjer se v skladu z 224. členom Zakona o delovnih razmerjih – pazite, te rešitve nismo nikoli prej imeli v Zakonu o delovnih razmerjih, ta rešitev se je našla v Zakonu o delovnih razmerjih iz lanskega leta –, in sicer, da se do ureditve v Zakonu o kolektivnih pogodbah lahko stranke dogovorijo za pravice in obveznosti, ki niso dogovorjene v zakonu, vendar le za člane pogodbenih strank, za člane sindikatov. in tukaj je izvirni greh, ki je pripeljal do tega, da je v fazi pogajalskega procesa, kar ni bil predlog vlade, so sindikati zahtevali in verjetno tudi pogojevali sklenitev tega sporazuma s tem, da se jim te bonitete omogočijo. Seveda je minister v pogajalskem procesu na eni strani pretehtal, ali na eni strani prihranek 108,6 milijonov evrov odtehta pol milijona evrov, kar so sindikati iz tega naslova želeli za leto 2013, in ali prihranek 411,6 milijona evrov na eni strani javnih sredstev pretehta en milijon evrov, kot je tisto, kar so sindikati pogojevali. Mislim, da tukaj ni kakšne velike logike, in moramo reči, da je ta sporazum dober in prinaša samo tisto, kar zakonodaja omogoča. Če zakonodaja tega ne bi omogočala, sporazum v tem delu ne bi bil niti mogoč. In še nekaj, mednarodna organizacija dela ne nasprotuje takšni rešitvi oziroma jo celo priporoča in ne gre za nikakršno diskriminacijo. Zakon o načinu izplačila razlik v plači zaradi odprave tretje četrtine nesorazmerij v osnovni plači. Imamo sodbo, vzorčno sodbo višjega in Vrhovnega sodišča. Država je šla tudi v revizijo in na Vrhovnem sodišču ni bila uspešna. Minister je v reševalni akciji javnih financ dosegel velik pogajalski dosežek: da se prepreči kolaps okrajnih sodišč in njihovih izvršilnih oddelkov, govorimo o 174 tisoč zadevah, ki bi tisti trenutek prišle na sodišče, zatrpale delovna sodišča in zatrpala izvršilna sodišča. In tukaj ne gre o tem, ali so upravičene do tega denarja. Ne, to je že jasno povedalo višje in tudi Vrhovno sodišče. Če bi dopustili, da gre teh 147 tisoč zadev na sodišče, potem bi morali tudi vedeti, da bo država plačala tudi sodne stroške. Če je sodnih stroškov in taks in odvetniških stroškov, zgolj 100 evrov na eno samo zadevo, potem tukaj govorimo o milijonu in pol evrov, kolikor bi država še dodatno plačala. In gre enostavno za spoštovanje sodnih odločb, kar je v tej državi, upam, vrednota za vse, in tukaj ni nikakršnih težav. Bili so sicer namigi o tem, da bi morala država na Ustavno sodišče vložiti ustavno pritožbo, vendar so vsi pravniki to odsvetovali; prvič – Ustavno sodišče ni nobena sodna instanca, drugič – to bi bilo obsojeno na neuspeh in tretjič – to sploh ne bi preprečilo vseh teh tožb in izvršb, ki čakajo na lagerju, če temu tako rečem. Tukaj rešujemo tudi sodne zaostanke, ki bi jih ta naval teh pripadov na sodišče tudi povzročil. Tukaj je na mestu vprašanje kolegov predlagateljev, kakšna pa je njihova varianta rešitve – o tem nič ne govorijo, kako bi oni rešili ta problem, kako bi oni rešili ta okostnjak, ki je padel iz omare. Očitki predlagateljev interpelacije v zvezi z Zakonom o povračilu škode osebam, ki so bile izbrisane iz registra stalnega prebivalstva, so v celoti neutemeljene. Zakon predstavlja realizacijo sodbe Velikega senata Evropskega sodišča za človekove pravice z dne 26. 6. 2012, izdana v zadevi Kurić in drugi proti Sloveniji. Sprejem tega zakona je bil nujen, saj bi v nasprotnem primeru za Slovenijo nastale hude škodljive posledice. Sodba Evropskega sodišča za človekove pravice bi ostala neuresničena, kar bi pomenilo, da Slovenija ne spoštuje mednarodnih obveznosti in nadaljnji postopki pred tem istim sodiščem bi povzročili bistveno višje finančne posledice kot pa ureditev odškodninske sheme v notranjem pravu Republike Slovenije. Spoštovani kolegice in kolegi iz opoziciji, naši donedavni koalicijski partnerji, predlagam, da za trenutek prekinemo razpravo o izbrisanih državljanih in se pogovorimo o izbrisanem spominu. Ko smo v začetku leta 2012 sklenili našo koalicijsko pogodbo, smo vanjo zapisali, da si bomo prizadevali za pravično in pravno državo, zavezali smo se, da bomo zagotavljali spoštovanje človekovih pravic, zapisali smo "sodna veja oblasti mora ostati neodvisna, pri sojenju bomo povabili k sodelovanju za ponovno vzpostavitev ugleda in avtoritete sodstva. Pri tem bomo sami prispevali k tej avtoriteti z brezpogojnim spoštovanjem sodnih odločitev." In danes nasprotujete izvrševanju sodbe Evropskega sodišča, nasprotujete izvrševanju sodbe Vrhovnega sodišča; še več, zahtevate razrešitev ministra, ki je poskrbel za korektno uresničitev teh sodb! Še zadnje, minister naj bi celo oškodoval državno premoženje z nakupom kart pri Adrii Airways s popusti. Najprej, popusti, če so sploh bili, ali so bili upravičeni ali ne, tega še ne vemo. Vemo samo to, da je Adria Airways imela neko interno revizijo, ki ni bila nikoli predstavljena javnosti in za katero je Adria Airways sama dejala, da so tiste informacije, ki so prišle v medije, iztrgane iz konteksta in iz te revizije. Komisija za preprečevanje korupcije v konkretni zadevi še ni predstavila poročila in svojih ugotovitev, kar ni dobro. Minister in izpostavljeni politiki bi pri obravnavi pred Komisijo za preprečevanje korupcije morali imeti prednostno obravnavo, zato da se te zadeve čim prej razrešijo. Vendar ta trenutek govorimo na pamet, govorimo o nečem, česar nihče ne pozna. Govorimo o nekih domnevnih kartah, pri čemer ne poznamo nikakršnega ozadja, nikakršne vsebine. Prepričan sem, da bi rezultate dela ministra Viranta danes razglašali kot pomembne dosežke Vlade, če bi vi sodelovali v tej vladi. S socialnim dialogom je dosegel prekinitev stavke v javnem sektorju, z znižanjem plač in nekaterih drugih pravic bo Sloveniji v dveh letih prihranil pol milijarde evrov, zaključil je sramotno poglavje izbrisanih na način, ki ga zmoremo, in zagotovil je spoštovanje sodnih odločb; sodnih odločb domačega in evropskega prava. V Državljanski listi predlog sklepa o razrešitvi ministra za notranje zadeve in javno upravo dr. Gregorja Viranta ne bomo podprli.
Hvala lepa, gospod Braniselj. Naslednji je na vrsti gospod Prevc v imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa za besedo, gospa predsednica. Spoštovani minister, spoštovani kolegice in kolegi! Od imenovanja nove vlade še ni minilo niti devet mesecev, pa ja pred nami že druga interpelacija. V Slovenski ljudski stranki smo tudi podpisniki zahteve za interpelacijo ministra za notranje zadeve in lokalno samoupravo, saj se je v zadnjih mesecih pokazalo, da bi lahko bilo ravnanje ministra gospoda Viranta škodljivo za to državo. Najbolj v nebo vpijoče je vsekakor ministrov načrt centralizacije Slovenije. Njegova lahkotna napoved zmanjšanja števila občin v Sloveniji je prišla v spremstvu zelo čudnih številk. Iz prve roke torej smo lahko izvedeli, da imamo v Sloveniji 90 občin preveč in da bomo z njihovo ukinitvijo letno prihranili 200 milijonov evrov. Da so bile številke navržene nepremišljeno in da nimajo nikakršne podlage v analizah ali študijah, se je izkazalo že nekaj dni kasneje, ko je pristojni minister dr. Virant skušal popraviti spodrsljaj, prihranek na letni ravni pa ocenil na pol manj, se pravi 100 milijonov evrov. Od kje ministru te številke, se je spraševala strokovna javnost, so se spraševali ljudje in smo se spraševali v političnih strankah. Nazadnje je minister s svojim napovedanim prihrankom postopoma pristal pri nekaj 10 milijonih evrov letno, ob vseh navrženih številkah pa še vedno ni pojasnil, od kje ti podatki in kako jih je izračunal. Da pojasnim, kako se je ministru lomilo pri izračunih. Skupna primerna poraba občin, ki imajo manj kot 5 tisoč prebivalcev, znaša nekaj manj kot 200 milijonov evrov. Prihranek v tej višini bi bil možen samo v primeru, da bi te občine minister Virant izbrisal z zemljevida Slovenije z njihovimi prebivalci vred. Vsi se zavedamo, da je potrebno varčevanje, tega se v Slovenski ljudski stranki še kako zavedamo. Še posebej je treba ukrepati tam, kjer se denar porablja po nepotrebnem in postopki niso racionalni. Gledano od daleč bi se zato s takšnim ministrovim pristopom in načinom varčevanje marsikdo v Sloveniji celo strinjal. Zelo pavšalna populistična govorica očitno deluje in ravno zato je nam v Slovenski ljudski stranki tako zelo pomembno, da minister konkretizira, da vsi slišimo, kje konkretno pričakuje prihranke in kolikšni bodo ti prihranki. Zelo jasno je namreč, da tu ni šlo za študije, ni bilo nobenih analiz in izračunov. Zakaj smo tako prepričani? Zato ker je denar za lokalno samoupravo v prvi vrsti namenjen za vzdrževanje šol, vrtcev, zdravstvenih domov, kulturnih domov pa ne nazadnje za oskrbo socialno najšibkejših. V Slovenski ljudski stranki se sprašujemo in z nami se sprašuje še precejšen del slovenske javnosti, kateri je torej tisti denar, ki ga boste, spoštovani minister gospod Virant, prihranili, ker šol verjetno ne boste ukinili, vrtcev najbrž tudi ne, ceste bo treba še naprej vzdrževati, pa vodovode bo tudi treba graditi – predvidevam. Če imate v mislih prihranek pri plačah, nas v Slovenski ljudski stranki težko prepričate glede na vaše dosedanje pogajalske uspehe in vaše dosedanje delo na plačnem sistemu javnega sektorja. Lahko še tako združujte ministrstva, pa organe v sestavi, pa zavode, na koncu ni nihče izgubil službe in to velja tudi za vaše ministrstvo in bo veljalo tudi za lokalno samoupravo. Dela zaradi združevanja občin namreč ne bo nič manj, bo pa veliko slabe volje in veliko potrošenega denarja ter energije za referendume, strategije, sestanke in selitve, da se bo na koncu izkazalo, da od tega ni nobenega konkretnega prihranka. Največji prihranki, spoštovani minister, spoštovana Vlada, bodo tisti, ko se bo zmanjšala birokracija, skrajšali vse vrste postopkov in približali javne storitve ljudem. To je pa potrebno in smiselno tako pri občinah kot tudi pri upravnih enotah in drugih državnih organih. V Slovenski ljudski stranki podpiramo reformo lokalne samouprave, zato se strinjamo, da je smiselno na novo določiti in redefinirati, katere naloge prenesti iz države na upravne enote, katere z upravnih enot na občine, katere z občin, morda, na državo. Tudi če kje obstaja težnja po združitvi posameznih občin oziroma bi se kje izkazalo, da bi lahko v združeni občini delovali bolje in uspešnejše, s tem ni nič narobe, toda ta pot mora biti pot analize, dialoga, konsenza, predvsem pa strokovnega pristopa. Reformiranje lokalne samouprave je dolgoročen projekt, ki zahteva več kot le enega ministra in en poslanski mandat. Občine smo ustanavljali s pomočjo enega najvišjih institutov demokracije, z referendumom, in to ne kar tako počez, kajti čeprav smo se v tistih letih šele učili demokracije, ni nikomur prišlo na misel, da bi meje občin risal kar v neki pisarni na kakšnem ministrstvu. Spoštovani minister, vse slovenske občine so ustanovili njihovi občani in ta ustavna pravica mora biti občanom zagotovljena tudi pri spremembi območij teh občin. V Slovenski ljudski stranki smo prepričani, da kot doktor prava zelo dobro veste, kako je z ustavnimi pravicami državljanov. Pristop ministra kaže na cilj, da bi bili prihodki lokalnih skupnosti odvisni le še od števila prebivalcev. In tu se skriva vaša največja razvojna zabloda. Kar počnete vi, spoštovani minister, je, da neposredno in posredno zmanjšujete sredstva občin za investicije. Toda pri tem vas opozarjamo na previdnost. Neizpodbitno dejstvo je, da daleč najbolj uspešno evropska sredstva črpajo ravno lokalne skupnosti, torej občine. Približno 7 % evropskih sredstev počrpajo slovenske občine, kar je povsem logično, in temu je lokalna samouprava tudi namenjena. Lokalni ljudje vedo, kaj potrebujejo, vedo, kaj želijo in to tudi z vsem srcem delajo, pa naj bo to v Ljubljani, v Bovcu, v Radencih ali v Šentrupertu. Zato se tega ustroja ne spreminja na način, ki ste ga zastavili vi. V večini občin pridno z mnogokratniki plemenitijo investicijskih evrov prav s črpanjem evropskih sredstev, kjer je to le mogoče, in če jim boste še naprej odvzemali ta investicijski denar, boste prihranili na povsem napačnem koncu. Evropska sredstva so edini razvojni denar, ki ga bo Slovenija imela v prihodnjih letih in ker nam ta sedanja vlada neprestano dviguje davke in še uvaja dodatne, je jasno, da na drug razvojni denar kot na evropski denar niti ne bomo mogli računati. Tudi ministrov argument, da so majhne občine najbolj zadolžene občine v Sloveniji, je resno zavajanje slovenske javnosti. Po pregledu vseh dostopnih podatkov je bilo hitro jasno, da so male slovenske občine svoje prebivalce zadolžile pol manj kot ostale, velike občine. Kot primer, samo Mestna občina Ljubljana ima skoraj trikrat večji dolg kot vse občine z manj kot 5 tisoč prebivalci skupaj, čeprav je skupno število prebivalcev v teh občinah višje kot v ljubljanski občini. Še večji nesmisel pokaže primerjava slovenskih občin z evropskimi. V Italiji, Avstriji, Švici, Nemčiji, povsod je povprečno število prebivalcev občin precej manjše od slovenskih. V povprečju znaša v EU število prebivalcev občine 4 tisoč 100, kar je pol manj kot v Sloveniji. Mi imamo v povprečju več kot 9 tisoč prebivalcev na občino. Torej, tudi na tem mestu ne izstopamo iz povprečja. Da pa minister Virant misli resno s centralizacijo države, ni pokazal samo z namero ukinjanja občin. Poleg tega je namreč brezkompromisno podprl tudi predlog zmanjšanja primerne porabe in zmanjševanja investicijskega denarja občinam. Po drugi strani je podprl tudi koncept nepremičninskega davka, za katerega je sedaj že vsem jasno, da se bo denar s podeželja in od občinskih nepremičnin, torej šol, vrtcev, kulturnih domov, stekel naravnost v državni proračun. Pa ne le to, poleg njega je za siromašenje podeželja in manjših krajev poskrbel še njegov strankarski kolega gospod Samo Omerzel, ki je v proračunu za prihodnja leta dobesedno prepolovil že tako skromna sredstva, namenjena za vzdrževanje državnih cest. Pa vendar centralizaciji ministra Viranta še ni videti konca. Podprl je tudi novi predlagani volilni sistem, po katerem naj bi se ukinjali volilni okraji in bi se poslanci volili v okviru volilnih enot. Vprašajmo se, komu to koristi. Že na prvi pogled je očitno, da bodo na tak način izvoljene zgolj najbolj prepoznavne osebnosti in politiki iz večjih slovenskih mest. Za povečanje učinkovitosti lokalne samouprave bi moral minister z občinami najprej vzpostaviti konstruktivni dialog, njihove predstavnike pa vključiti tudi v pripravo razvojne strategije lokalne samouprave v Sloveniji. In zdaj še k drugi ministrovi zgodbi. Dr. Virant je namreč v letošnjem letu pod krinko varčevanja s sindikati javnega sektorja podpiral vrsto škodljivih dogovorov, ki škodijo v prvi vrsti državnemu proračunu, po drugi vrsti pa tudi javnim uslužbencem. Spomnimo se na prvega, s katerim je zagotovil, da se bo število zaposlenih v javnem sektorju letos in v prihodnje zmanjšalo za največ 1 %. Za največ 1 %! Naravni odliv zaradi upokojevanja je okoli 3 %, morda malo manj. Če to povem v nekoliko bolj razumljivem jeziku, minister Virant je sindikatom obljubil, da bo javni sektor celo na novo zaposloval. Torej, če preračunamo, v teh dveh letih se bo v javni upravi po zaslugi ministrovega dogovora s sindikati na novo zaposlilo vsaj 5 tisoč ljudi, to pa pomeni, da se bo državni proračun dodatno obremenil za cirka 90 milijonov evrov. Toliko, spoštovani kolegice in kolegi, o prihrankih in varčevanju ministra Viranta! Druga zadeva je ravno tako sporen dogovor, ponovno s sindikati, da se del neizplačanih plač javnim uslužbencem izplača skupaj z zamudnimi obresti. Zamudne obresti znašajo 8,5 % in tukaj, spoštovani, odpove vsaka ekonomika. Tako samo nadaljujemo prakso, da država svoje obveznosti odlaga v prihodnost, četudi bo takrat treba plačati bistveno več. To je še en sporen dogovor, ko gre za sindikate. Po novem so namreč javni uslužbenci, ki so člani sindikatov, vredni za to državo več. Konkretno in minister in Vlada priznavata 20 % višje jubilejne nagrade. Ta dogovor s sindikati bi bil pa zagotovo potreben ustavne presoje in je samo še pika na i v seriji ministrovih škodljivih dogovorov s sindikati javnega sektorja. Po prepričanju Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke je minister Virant v času svojega ministrovanja dokazal, da ni primerna oseba za vodenje Ministrstva za notranje zadeve in javno upravo, saj navedenega področja, še zlasti področja lokalne samouprave, vsebinsko ne obvladuje. S svojim ravnanjem povzroča škodo državnemu premoženju, hkrati pa je njegovo ravnanje sporno tudi z moralno-etičnega vidika. V Poslanski skupini SLS bomo kot pobudniki in sopodpisniki interpelacije glasovali za razrešitev ministra za notranje zadeve dr. Gregorja Viranta. Hvala.
Hvala lepa, gospod Prevc. In še v imenu poslanske skupine DeSUS ima besedo gospod Ivan Hršak.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovani minister s sodelavcema, spoštovani kolegice in kolegi! Očitno je v naši državi nastopila sezona interpelacij, kot da ozračje še ni dovolj napeto, da se ga s takšnimi nesmiselnimi interpelacijami samo še bolj napenja. Zakaj nesmiselnimi? Zato, ker je eden od glavnih očitkov predlagateljev te interpelacije, da je minister Virant oškodoval proračun zaradi zdaj že sprejetega Zakona o povračilu škode osebam, ki so bile izbrisane iz registra stalnega prebivalstva. V Poslanski skupini DeSUS se s temi očitki namreč ne strinjamo, saj menimo, da je minister Virant prav s tem zakonom naši državi prihranil precej denarja, ki bi ga sicer izbrisanim lahko dodelilo Evropsko sodišče za človekove pravice. Kajti sodni mlini so včasih nepredvidljivi, zato obstaja precejšnja možnost, da bi izbrisani lahko dosegli precej višje odškodnine od sedaj dogovorjenih v omenjenem zakonu, kar pa bi naše finančno stanje še poslabšalo. Prepričani smo namreč, da se Evropsko sodišče požvižga na to, da se Republika Slovenija še eni rešila iz krempljev recesije in da vsako nepričakovano finančno breme še dodatno ogroža državni proračun. Obenem pa je minister Virant z omenjenim predlogom zaključil več let trajajočo agonijo ljudi, ki so bili neupravičeno izbrisani iz registra stalnih prebivalcev. Nikakor se ne moremo strinjati z očitki predlagateljev interpelacije, da gre za neko pavšalno določeno odškodnino za vse povprek. Eden od razlogov, zakaj smo v Poslanski skupini DeSUS podprli omenjeni zakon, je bilo namreč ravno ministrstvo zagotovilo, da se bo presojalo o upravičenosti do odškodnine in neupravičenosti izbrisa od primera do primera. Naj samo spomnim, da pa smo v Poslanski skupini DeSUS jasno izrazili nestrinjanje z dodatnimi privilegiji teh oseb. Prav tako se ne moremo strinjati z oceno predlagateljev interpelacije, da minister Virant ogroža sistem lokalne samouprave in posledično krati ustavno pravico iz 180. člena Ustave republike Slovenije, ki določa, da prebivalci Slovenije uresničujejo lokalno samoupravo v občinah in drugih lokalnih skupnostih. Predlagatelj se pri tem sklicuje na napoved ukinitve posameznih občin in na zakonski predlog, ki naj bi izrazito nesorazmerno, nepravično v večji meri znižal finančna sredstva manjšim in finančno šibkejšim občinam. V Poslanski skupini DeSUS se čudimo predlagateljem, da so ministra že vnaprej obtožili za nekaj, česar sploh še ni storil. Res je, minister Virant je znan kot zagovornik racionalizacije javnega sektorja in tudi lokalne samouprave in razmišlja o tem, da bi spodbudil manjše občine k združevanju. Res pa je tudi, da minister Virant slovi po tem, da zelo pogosto predstavi svoja stališča, ki so po navadi všečna javnosti, niso pa vedno usklajena, ali so celo nesprejemljiva oziroma jih v nekem razumnem času z nekimi razumnimi stroški sploh ni moč realizirati. Ideja o ukinitvi posameznih občin je tako tipičen primer prej opisanega ministrovega funkcioniranja. Ob tem ne smemo pozabiti, da imamo vsi skupaj polna usta racionalizacije in manjšanja stroškov, ko pa se nakaže samo majhna možnost, da bi tudi v naši matični občini občutili posledice racionalizacije, pa se nam zbudijo lokalpatriotska čustva, ki sicer dopuščajo varčevanje, vendar ne v naši občini, to pa ne! Ministru Virantu smo poslanke in poslanca Demokratične stranke upokojencev Slovenije že izrazili podporo glede racionalizacije lokalne samouprave. Ob tem pa smo jasno in odločno poudarili, da pričakujemo, da bo racionalizacija potekala premišljeno, na osnovi jasnih kriterijev, na podlagi katerih naj bi se občine združevale. Prepričani samo, da če bi občine bile deležne primernih spodbud, bi se zagotovo odločale za združevanje, če ne že celih občin, pa vsaj za ustanovitev skupnih javnih služb. V Poslanski skupini DeSUS pričakujemo, da bo vzporedno z združevanjem občin potekalo tudi racionaliziranje in prenos nalog, ki jih opravljajo organi lokalne samouprave. Kot primer naj naveden prenos določenih nalog z upravnih enot na občinskem uprave in obratno. Obenem pa si ne moremo več zatiskati oči, da analize obstoječega stanja kažejo, da je sistem financiranja občin potreben temeljite reforme. Te reforme pa namerava minister Virant, kot je napovedal, izvesti v dialogu z reprezentativnimi združenji občin. V Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije tudi ne moremo pritrditi očitkom opozicije glede tega, da je s sindikati javnega sektorja podpisal več za Republiko Slovenijo škodljivih dokumentov, ki nimajo ustrezne zakonske podlage in so škodljivi. Ta očitek se nanaša na podpis stavkovnega sporazuma in Dogovor o dodatnih ukrepih na področju plač in drugih stroškov dela v javnem sektorju za uravnoteženje javnih financ v obdobju od 1. junija 2013 do 31. decembra 2014, ki jo je sklenil z reprezentativnimi sindikati javnega sektorja. Strinjamo se namreč z odgovorom ministra Viranta, da so predlagatelji interpelacije prezrli ogromne prihranke, ki jih prinaša dogovor s sindikati javnega sektorja. Zakon o poračunu odprave plačnih nesorazmerij pa je bil tako ali tako nujen zaradi sodbe Vrhovnega sodišča, iz katerega izhaja obveznost izplačila preostalih obveznosti države javnim uslužbencem. S socialnim dialogom je minister Virant namreč dosegel prekinitev stavke v javnem sektorju in posledično velike pozitivne finančne učinke. Ti letos znašajo več kot 100 milijonov evrov, v letu 2014 pa več kot 400 milijonov evrov. Kot navaja minister v svojem odgovoru na interpelacijo, so bili s stavkovnim sporazumom in dogovorom s sindikati uvedeni nujni ukrepi, ki so zagotovili znižanje proračunskega primanjkljaja in s tem korak k uravnoteženju javnih financ. Naj se na koncu dotaknem še nedavno sprejetega zakona o načinu izplačila tretje četrtine odprave plačnih nesorazmerij za nazaj. S tem predlogom se tudi po mnenju Poslanske skupine DeSUS zagotavlja enaka obravnava vseh upravičencev in preprečuje dodatni stroški sodnih oziroma izvršilnih postopkov. Prav tako se strinjamo z ministrovo oceno, da bi neizpolnitev obveznosti pomenila grobo ignoranco načelo pravne države, sodnih odločitev in delitev oblasti. Še več, na tem mestu si minister Virant celo zasluži pohvalo, saj se je omejena sodba Vrhovnega sodišča nanašala le na del javnih uslužbencev in le ti bi lahko preko izvršbe takoj prišli do poplačila. Vsi ostali javni uslužbenci, ki bi bili sicer ravno tako upravičeni do poplačila, pa bi do te pravice prišli šele po končanem sodnem, izvršilnem postopku. Poslanke in poslanca Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije interpelacije o delu in odgovornosti ministra za notranje zadeve dr. Gregorja Viranta ne bomo podprli.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj gospod Jožef Horvat.
Najlepša hvala, gospa podpredsednica. Spoštovani kolegice in kolegi! Spoštovani minister za notranje zadeve in podpredsednik slovenske Vlade dr. Gregor Virant! Ja, vi ste tudi podpredsednik slovenske vlade. Oba sva javni osebi, oba sva politična, torej sva funkcionarja in pravzaprav v najinem življenju ni meje med javnim in zasebnim, tega se najbrž oba zavedava. In gospe in gospodje, dokler bomo imeli državo, ki se ji reče Republika Slovenija in Ustavo Republike Slovenije in dokler bomo v Ustavi imeli 118. člen, ki ima naslov interpelacija, do takrat bomo v Državnem zboru interpelacije imeli. In vsakdo, na čelu s predsednico Vlade, ki danes polemizira z interpelacijo [[…]]– ne bom nadaljeval tega stavka! Ne bom nadaljeval, ker nočem biti tako grob, kot je bila na začetku gospa predsednica Alenka Bratušek, ki je oklofutala, brutalno napadla opozicijo, hoče jo utišati. Spoštovana koalicija, imate vse možnosti, imate infrastrukturo, naberite 40 tisoč podpisov, izglasujete referendum, da se opozicija do konca mandata odstrani [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] [[…]]Ni slabo. Seveda, saj to vem, jaz berem vaše misli [[…]]KPK se je že odstranila, odstranite še opozicijo in potem bo res tako, kot je prosila gospa predsednica: "Pustite nam delati!" Na moji mizi, gospod minister, je od sprejetja vladni dokument Nacionalni reformni program 2013–2014, je tudi Program stabilnosti, to je vladni program, je tudi priporočilo Sveta, to pa je dokument Evropske komisije, Priporočilo Sveta v zvezi z nacionalnim reformnim programom Slovenije za 2013 in mnenje Sveta o slovenskem programu stabilnosti za obdobje 2012–2016. Na moji mizi so prav tako na istem kupu tudi priporočila EU za posamezne države članice, kjer so z rdečimi polji po državah članicah naštete potrebne aktivnosti, ki jih morajo države članice izvesti. Gospod minister, začniva najprej z lokalno samoupravo oziroma z reformo lokalne samouprave. Nikjer v teh dokumentih, ki so za mene biblija, za to vlado pa bi morala biti biblija še bolj, nikjer ni navedena nujnost spremembe oziroma reforme lokalne samouprave. Pa, da vam povem nekaj. Nova Slovenija je za reformno lokalne samouprave, ampak ne na tak način, gospod minister, kot ste jo vi napovedali, ko ste pravzaprav na dan, točno na dan, ko je padel paket Mr. Muscolo, v istem dnevu ste rekli, da imate koalicijsko soglasje, da greste v reformo lokalne samouprave pod naslovom izbrisa skoraj polovice slovenskih občin. Brez kakršnega koli koncepta, brez kakšnih koli izračunov! Midva sva se, saj se spomnite, pred parlamentarnimi počitnicami na to temo pogovarjala, ko sem vas pač v okviru poslanskega vprašanja spraševal, na kakšen način. Mi smo tudi spraševali Ministrstvo za finance, ali ima kakšne izračune. Nas zanimajo finančni učinki – nobenega odgovora ni bilo ne s strani Ministrstva za finance ne z vaše strani. Verjamem, da ste najbrž želeli piarovsko zelo dobro zgodbo napraviti, kot danes predsednica Vlade, ki pravi da če ljudi vprašate, ali imamo preveč občin v Sloveniji, jih 80 % odgovori: seveda. Poglejte, gospe in gospodje! To je takšna manipulacija z državljani! Tega se nikjer na svetu ne dela. Zakaj potem vsaj niste vprašali tudi to, ali ste za ukinitev vaše občine. Ne, tega pa ne! Ker najbrž je vsaj 80 % ljudi tudi za to, da se njihova lastna občina ne ukine. To je podobno, kot sem par dni nazaj poslušal predstavnika eminentnega predstavnika te vlade, ki je zelo korektno povedal, da so ljudi spraševali – ne samo v Sloveniji, po celi EU –, ali zaupate v institucije EU. Ne! Ali zaupate v institucije EU bolj kot v domače? Konkretno slovenske odgovor je: ja. Čez 60 % je odgovorilo: ja. Toliko zdaj o teh merjenjih javnega mnenja in lepo vas prosim, nehajmo enkrat s to manipulacijo. Res me je predsednica Vlade strahotno razočarala, ko pride s takšnimi začetniškimi pred ta spoštovani zbor,če je še sploh spoštovan. Želel bi tudi, spoštovani gospe in gospodje, da to sejo danes preložimo in da se danes tukaj pogovarjamo, kako bo s sanacijo bank – res je, res je okej, da ljudje morajo najprej izvedeti preko medijev, ampak zakaj smo mi tukaj? Ali samo zato, da smo najmanj vredna institucija v tej državi, da se lahko pred to hišo protestira? Namesto da bi se protestiralo nekje drugje, kjer je ključni vir problemov oziroma kjer so ključni viri problemov te države. Kar zadeva lokalno samoupravo, verjamem, gospod minister, da zelo dobro poznate Evropsko listino lokalne samouprave. Morda zakaj smo prav mi Nova Slovenija - krščanske demokrati tako pozorni do lokalne samouprave? Ne samo zato, ker oba veva, da nam ta sistem danes kar dobro deluje. Danes ste tudi nekateri že govorili, recimo, kolega Braniselj, čisto tako teoretično, ampak poglejte, prav moji dve sosednji občini sta eni najmanjših, eni najmanjših – prihajam iz občine Črenšovci –, ampak sta najuspešnejši: ena po koriščenju evropskih sredstev po glavi, per capita, druga na splošno zelo uspešna – morda ste poslušali nedeljski nočni intervju s tem županom. Odličen župan. Seveda! In tu je ravno problem oziroma bistvo vsega, če ima občina dober menedžment, župana, upravo; seveda, da župan zna tudi z občinskim svetom, potem ni, vrag, da ta občina ne bi tudi bila uspešna. Naenkrat pa postaviti kriterij 5 tisoč ljudi [[…]]Kaj pa tista občina, ki ima danes 4 tisoč 990 in imajo dobro demografijo, imajo 20 nosečnic in bodo jutri preskočili mejo 5 tisoč.?Kaj boste z njimi? Popolnoma napačen kriterij! Kar zadeva financiranje občin, gospod minister, vi ste bili v vladi 2004–2008, ko veste, da smo zelo dobro, drastično, pozitivno smo popravili financiranje občin. Nekatere podeželske občine so dobile tudi do 25 % denarja več. Res je, smo pa takrat tudi kakšne spregledali. Pozorno sem vas poslušal, korektno ste omenili, da smo pa nekatere situacije spregledali. Zakaj je, recimo, Občina Gornji Petrovci najbolje zadolžena? Treba je pogledati, zakaj. Zato, ker ima veliko kilometrov občinskih cest, razpršena naselja, najbrž je te otroke tudi treba došolati in so enormni stroški za to, da se vzdržujejo ceste, se plačajo stroški za prevoz otrok v šolo in tako naprej in tako naprej. Najbrž je kaj kriv tudi menedžment. Lokalna samouprava, Evropska listina o lokalni samoupravi, vse to nekako bazira na načelo subsidiarnosti. Priporočam vam, vam posodim knjigo z naslovom Vrednote krščanske demokracije. Norbert Neuhaus in Horst Langes sta jo napisala. Dovolite mi, za vse nas bo zelo koristno, tudi za kakšnega bivšega župana: "Med temeljnimi političnimi in družbenimi načeli je načelo subsidiarnosti najmanj poznano. Lahko bi rekli, da je skoraj neznano. Zagotovo je tako tudi zaradi besede same, saj ni že na prvi pogled jasno, kaj pravzaprav pomeni. Subsidiaren pomeni pomagati, podpirati. Svoboda, enakost, bratstvo se je glasilo geslo francoske revolucije pred kakšnimi 200 leti. To geslo se v takšni ali drugačni obliki pojavlja v praktično vsakem političnem programu, in sicer na mestih, ki govorijo o temeljnih vrednotah. Na primer politični program nemške Krščanske demokratske stranke, CDU, temeljil na treh besedah: svoboda, pravičnost in solidarnost. Nekaj podobnega, a vseeno rahlo drugačnega, lahko preberemo tudi pri nemških socialistih: svoboda, enakost, solidarnost. Pri obeh zgoraj navedenih strankah se pojem subsidiarnost ne pojavi na prvih mestih. Potemtakem to načelo le ni tako pomembno? Nasprotno! Načelo subsidiarnosti je načelo svobode družbenih skupnosti in porok za osebno svobodo vsakega posameznika. Kajti, kaj ostane od osebne svobode, če ni svobode družine, svobode podjetništva ali svobode kulture?" Toliko zaenkrat. Gospod minister, upam, da bom imel priložnost, da se v nadaljevanju še nekajkrat oglasim. Hvala lepa.
Hvala lepa, predstavnik predlagatelja. Kot je bilo že prej predstavljeno, smo prej končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in z vašim uvodom se je že začela razprava poslank in poslancev o interpelaciji. Prva ima besedo gospa Saša Kos, potem se pripravi mag. Katarina Hočevar in za njo gospa Iva Dimic. Izvolite, gospa Kos.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Lep pozdrav vsem prisotnim! Sama izhajam iz ene večjih občin, Občine Domžale, in sicer vam moram povedati, da sem bila 12 let v Občinskem svetu Občine Domžale. V tem svetu smo delovali tudi za vse občine, ki so se kasneje razvile, smo jih poslušali, ko so imeli določene probleme in ko se je zgodilo to, da so se občine pričele deliti, so bili nekateri ljudje celo proti temu, da bi se odcepili. Torej, imamo več manjših občin, ki v tisti fazi niso bile za to, da se odcepijo, ampak so bili lobiji takšni, kot so bili. Kot veste, so bili v preteklosti tudi župani v Državnem zboru, ki so imeli določene interese in tako naprej. Osredotočila se bom na 1. točko interpelacije, ki se nanaša na lokalno samoupravo. Vsi se zavedamo, da je treba na tem področju nekaj ukreniti. Imamo 212 občin v naši majhni Sloveniji. V preteklosti, kot veste, smo jih imeli okoli 60, vse je funkcioniralo, vse je delovalo, vse se je razvijalo. Več kot polovica le-teh ima manj kot 5 tisoč prebivalcev, pri tem pa jih nekaj nima ne popolne osnovne šole, zdravstvenega doma in zdravstvene postaje, banke, pošte in podobno. Večina občin je torej premajhnih, imajo premalo lastnih virov financiranja, ki niso odvisni od državnega proračuna. Ker so premajhne, niso sposobne prevzemati bolj kompleksnih nalog, saj te poleg zahtevane strokovnosti tudi hitro presežejo meje posamezne občine. Pa ne bi rekla, da je v zvezi z lokalno samoupravo vse narobe, nikakor ne. Dejstvo je, da se je v občinah tudi veliko naredilo, želim pa si, da bi se naredilo še več. Vsi smo v Sloveniji in vsi delamo za Slovenijo. Reforma je torej nujna, vendar pa mora ta reforma iti v smeri redefinicije pristojnosti majhnih in velikih ter mestnih občin, v smeri prenosa nekaterih pristojnosti z države na občine ter v smeri spremembe sistema financiranja občin, ki ne bo spodbujalo teženj po nadaljnjem drobljenju, pač pa bo spodbujala proces združevanja ali povezovanja premajhnih občin. Nikakor pa te reforme ne predstavlja novela Zakona o financiranju občin, zaradi katere je predlagana razrešitev ministra za notranje zadeve. Novela je sicer bila res objavljena na spletnih straneh ministrstva, ni pa bila ne v Vladnem in ne v zakonodajnem postopku, saj z uvedbo davka na nepremičnine za kakšne večje posege v financiranje ali organizacijo lokalne samouprave nikakor ni primeren čas. Vlada je že sprejela izhodišča za pripravo strategije razvoja lokalne samouprave v Republiki Sloveniji. Časa za pogovore in dogovore, na podlagi katerih se bo nato reforma pripravila, pa je še več kot dovolj. Če strnem vso zadevo, menim, da tudi v preteklosti, ko smo imeli več denarja, kot ga imamo danes, je 60 občin funkcioniralo in dajalo rezultate. Vse to strnimo v neko skupno izhodišče in pomagajmo, da bo Slovenija izplavala iz krize. Danes smo že slišali o rezultatih, ki so spodbudni, in, prosim, delajmo na tem. Interpelacija je popolnoma nepotrebna. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Katarina Hočevar.
Hvala za besedo. Spoštovani minister, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Sama mislim, da je današnja interpelacija najbolj za lase privlečena interpelacija od vseh 40, kolikor smo jim bili priče v samostojni Sloveniji. Ministru se očitajo trije grehi, za povrh pa kot piko na i – morda zato, ker niti sami ne verjamejo v očitke – dodajo še populistično temo o letalskih kartah, ki je bila že stokrat predstavljena in jo je minister Virant že najmanj tolikokrat tudi prepričljivo ovrgel. Ampak pojdimo lepo po vrsti. Ukinitev občin, pravite predlagatelji interpelacije. Nikoli ni minister Virant uporabljal pri tej temi tega izraza, temveč je vedno govoril o združevanju in sodelovanju, toda predlagatelji, zato ker vam besede, kot so sodelovanje in strpnost, niso blizu, kot da tega nočete slišati. Vedno je za področje reforme lokalne samouprave poudarjal, da bomo pri tem šli po metodi štirih P ali štirih korakov: počasi, preudarno, premišljeno in postopno. Ministru očitate interpelacijo, ker je izpostavil, ker je razmišljal o tem, da je mogoče po 20 letih, kolikor imamo v Sloveniji, če rečemo, nekako lokalno samoupravo urejeno tako, kot jo imamo, da je čas za premislek oziroma prenovo. Mednarodne institucije so opozorile na preveliko razdrobljenost, pa smo od tistega leta, ko so nas na to opozorili, ustanovili še kar 65 novih občin. Predlog ministra Viranta oziroma njegovo razmišljanje in ideje, ki jih je podal, gredo v smeri močnejše lokalne skupnosti, in sicer zato takemu predlogu lahko nasprotujete samo tisti, ki si občine želite podrediti in jih posiljevati v odvisnost od odločitev in denarja iz Ljubljane. Samo močnejše občine se lahko uprejo centralizacije oziroma državi iz Ljubljane. Škodljive posledice – sindikati. To je pa v bistvu že skoraj komičen predlog oziroma očitek. Očitate, da ni pravne podlage za rešitev, ki jo je minister Virant dosegel s sindikati. Ampak ta pravna podlaga je v 224. členu Zakona o delovnih razmerjih, ki ga je v Državni zbor predlagal vaš gospod Vizjak. Tako vemo, da je bil sporazum nujen za vzdržnost javnih financ, da je bila z njim prekinjena stavka v javnem sektorju, prekinjena stavka v policiji, da je minister Virant s tem sporazumom dosegel v letu 2013 100 milijonov prihranka in v 2014 400 milijonov prihranka. Sedaj mi pa povejte, kdo izmed vlagateljev interpelacije se ima za takšnega junaka, da v resnici verjame, da bi uspel državi prihraniti več od tega zneska v tako rekordnem času in se hkrati še izogniti stavki v javnem sektorju? Če grem na tretjo epizodo burleske. Ministru očitate, da je spoštoval sodbo Evropskega sodišča za človekove pravice. Mislim, da kaj takšnega se težko zgodi celo v Afganistanu ali pa v Severni Koreji. Tisti, ki zagovarjate pogled na človekove pravice na ta način, da so samo dane na papirju, v resnici pa potem odvisne od vsakokratne vladajoče elite, predlagam, da si v roke vzamete ponovno ali pa prvič tekst, ki je nastal davnega leta 1948 in se mu reče Splošna deklaracija človekovih pravic. Zavezanost evropski ideji, spoštovani kolegice in kolegi, ni le podpora resolucijam Evropske ljudske stranke, je tudi spoštovanje sodb Evropskega sodišča za človekove pravice! Glede očitka letalskih kart pa lahko rečem samo še to, da čakam na dan, ko se bo našel nekdo in zahteval, da minister Virant odstopi, zato ker je bil preveč poreden v vrtcu. Sprašujem se, če bo naslednji projekt opozicije ta, da je minister kupil kravato s popustom in da je kriv, ker ni zahteval višje cene. To je prispodoba očitka s temi letalskimi kartami. Minister jih je dal na mizo pred novinarje, pred javnost, prinesel vse karte, vse račune, in še to iz obdobja, ko sploh ni bil funkcionar. Sploh ne vem, kaj naj v bistvu o tej temi še povem. Tudi minister je vse transparentno predstavil. Vaši očitki, vaši nastopi me v bistvu samo prepričujejo v spoznanju, da je minister Virant velik človek in politik. Tudi na najbolj zaprtih strankarskih sestankih ne bo nikoli govoril čez nobenega od vas oziroma o nikomur, ki ni zraven prisoten. Vedno je osredotočen na rešitve, vedno na to, kaj bomo naredili, in ne, kako bomo nagajali. Nikoli nisem od njega dobila navodila, kako naj glasujem o kakšni zadevi. Vedno mi pravi, naj razmišljam s svojo glavo in glasujem po svoji vesti. Njegova edina vprašanja meni so, kako sta moja otroka in kako so moji Zagorjani. In zaradi te njegove drugačne politike in pristopa se ga vi bojite. Bojite se, da bo prevladala politika razuma, strpnosti in neizključevanja, ki jo pooseblja minister Virant. Ker v tem primeru bi, spoštovani kolegice in kolegi, izgubili možnost pridobivanja glasov na deljenju državljanov na leve in desne, na rdeče in bele. Minister Virant je pred osmimi meseci prisegel v Državnem zboru, da bo spoštoval ustavni red, da bo delal po svoji vesti in z vsemi svojimi močmi deloval za blaginjo Slovenije. Mislim, da vse to minister Virant dela. V dobrega pol leta je opravil izjemno delo. V tej interpelaciji ste sicer našteli nekaj njegovih pomembnih dosežkov, pozabili pa ste mu očitati še pospešeni boj proti gospodarskemu kriminalu in korupciji. V tem obdobju se je število preiskovanih kaznivih dejanj okronanih s preiskavo oziroma ovadbo povečalo kar za 60 %. Cel kup zakonov smo od pomladi naprej obravnavali v Državnem zboru, ki jih je predlagal minister Virant, od dostopa do informacij javnega značaja do Zakona o upravnem postopku; skratka cel kup enih pametnih predlogov, ki delajo oziroma pomenijo korak k večjemu redu v naši državi. Dovolite mi, da se na koncu kljub vsemu tudi dotaknem nekaterih očitkov oziroma tega, kar ste izpostavili v svojih opredelitvah. Prvopodpisani Matej Tonin me je kar malo nasmejal. Po eni strani je on za prilagoditev javne uprave finančnim sposobnostim države, ampak on ni to na primeru občin. Matej Tonin je za spoštovanje sodb, ampak ne v primeru izbrisanih. Lahko bi nadaljevala v tem stilu, Matej Tonin je proti privilegijem, ampak za kakšno pokojnino pa tudi zna glasovati. V tem stilu bi lahko nadaljevala, ampak mislim, da nima smisla. Minister Virant je vse očitke suvereno in strokovno ovrgel, tako da tudi današnja prisotnost poslancev v Državnem zboru kaže na to, da že s samo vložitvijo očitno niste mislili resno in tem očitkom ne verjamete niti sami, zato ne morete pričakovati, da jim bomo verjeli v koaliciji. Hvala.
Hvala lepa. Repliko ima mag. Matej Tonin. Gospod Horvat, vi kot predlagatelj? Potem, seveda. Izvolite, mag. Tonin.
Spoštovana kolegica Hočevar! Zelo lepo vas prosim, da ne sprevračate besed in ne poudarjate tistega, česar nisem rekel, oziroma priznate, da ste me narobe razumela. Ko sem govoril, da je treba javno upravo in tudi občinske uprave prilagoditi našim javnim zmožnostim, sem tudi ponudil rešitve. Rekel sem, da nasprotujem takšnemu konceptu, kot ga uvaja minister, to je, da ukinja občine, sem pa predlagal rešitev, to je obvezne skupne občinske uprave, s katerimi bi znižali stroške občinskih uprav, a hkrati ohranili nivo sedanje lokalne demokracije. Torej, gospa Hočevar, prosim vas, če ste korektni in če poveste, da se, recimo, nisem strinjal z ministrovim konceptom, da pa dodate tudi to zraven, da sem povedal rešitev. To, mislim, da je korektno.
Hvala lepa. Kot predlagatelj gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovana kolegica mag. Katarina Hočevar – burleska gor ali burleska dol. Poglejte, vi ste omenjali letalske karte in ste kot odvetnica ministra dr. Gregorja Viranta povedali, da on je karte pokazal, razložil že 100-krat in tako naprej. Je pa nekaj zanimivo,; zelo pozorno sem poslušal gospoda ministra, ko je ustno predstavljal svojo obrambo, če lahko tako rečem, in je veliko časa porabil za to promocijo svojega dela, svojih dosežkov in tako naprej. Veliko je govoril o policiji, o dosežkih policije. V tekstu interpelacije je policija omenjena samo enkrat, in to v zvezi s preiskavo letalskih kart, in sicer kot minister v konfliktu interesov. Dal bom konkretna vprašanja, da bo ministru lažje odgovarjati. Za ministra imam konkretna vprašanja, on je sicer že odgovoril glede očitkov letalskih kart, vsak si lahko prebere teh 5 vrstic, ampak kot sem uvodoma povedal, gospod minister, midva, ko sva se odločila za politično pot, za politično kariero, sva najbrž morala malo pobrskati nazaj in se zavedava tudi, da sva javni osebi, da delava za skupno dobro, da sva predstavnika ljudstva, ker sva bila izvoljena na svobodnih volitvah, in mene res zanima; Ali ste kdaj od Adrie Airways dobili letalske vozovnice s posebnim popustom? Glejte, mi teh kart nismo videli, vsaj opozicija ne ali vsaj Poslanska skupina Nove Slovenije – kaj imamo mi, kakšne informacije? Medijske, če niso demantirane s strani ljudi, ki so navedeni. Recimo 24ur: "Virant: Adria je poslala ponudbo, jaz sem vozovnico plačal. 9. maj 2013. Elektronske vozovnice, s katerimi je Gregor Virant v zgodbi o poceni letih z Adrio Airways želel oprati svoje ime, naj bi dokazale, da je iz neznanih razlogov pri vsaj dveh vozovnicah dobil velik popust, a Virant zanika, da bi vplival na cene letov." Lahko mu celo verjamem, da ni vplival, ampak Adria Airways je po besedah nekdanjega dekana Ekonomske fakultete Univerze v Ljubljani tukaj zato, da ljudje lahko potujejo, tako je bilo pred nedavnim na enem posvetu ene političnih koalicijskih strank rečeno, Adria Airways je torej tukaj zato, da lahko ljudje potujejo, torej, kot da ni gospodarska družba, in ker dr. Gregor Virant ni kdorsibodi, vsi v Sloveniji ga poznamo, je pa morda ta Adria Airways rekla: "Pa to je fajn gospod, pa dajmo eno ponudbo z enim fajn diskontom, z enim fajn popustom." In moralen človek bi moral reči, da ne, da želi plačati toliko kot anonimni državljan Republike Slovenije ali pa se zmenimo, da bodo vsi državljani, ki želijo leteti z Adrio Airways, dobili takšne popuste, kot popuste pri letalskih kartah, kot naj bi jih – jaz ne vem – kot naj bi jih dobil gospod Virant. Jaz tukaj glede kart naredim piko, spoštovana kolegica, vi ste to vprašanje odprli. Danes je bilo rečeno, močnejše občine bodo boljši sogovornik z državo. Halo!! Dobro jutro!! Združenje občin in Skupnost občin pa ni, ker ne more priti do predsednice Vlade, glede Zakona o davku na nepremičnine, in ni pozvano v strokovno skupino, ki jo je zdaj na intervencijo stroke postavil oziroma definiral gospod minister za notranje zadeve. Menda bodo povabljeni, vendar najbrž – vsaj tako je za enkrat slišati oziroma tako beremo v medijih – bodo lahko morda samo poslušali razprave strokovnjakov. In ker je danes že bil citiran po gospodu Branislju največji strokovnjak za lokalno samoupravo, kar se pravzaprav strinjam, potem moramo biti pošteni. Potem moramo prebrati vse, kar pomembnega je ta gospod povedal. Tudi aktualnega za ta trenutek in aktualnega za namero ministra. In pravi: "Na nedavni okrogli mizi IFMS …" Najprej bi želel inštitutu IFMS izreči priznanje, da je organiziral to okroglo mizo. Razumem, da se ta inštitut ne postavlja ne za eno, ne za drugo rešitev; ampak ima v dobri praksi to že kar nekaj let, da organizira razmišljanja, brainstorming o pomembnih vprašanjih te družbe. In je organiziral tudi okroglo mizo na temo Reforma lokalne samouprave. In citiram doktorja Staneta Vlaja. "Na nedavni okrogli mizi IFMS smo strokovnjaki doktor Šmidovnik, doktor Grad, doktor Igličar, doktor Milunovič in jaz, torej doktor Stane Vlaj, zavrnili ministrov predlog kot neustavni postopek za ukinitev občin. Minister sicer rad spreminja izjave, pristal je na daljši rok za teritorialne spremembe občin ter vse bolj poziva na pomoč stroke. Ta čas je najmanj primeren za ta ukrep, zaradi krize pa tudi nikjer v Evropi niso ukinjali občin." Zato sem se prej skliceval na dokumente slovenske Vlade – reformni programi itn. Nadaljujem s citatom doktorja Vlaja. "Sicer je na mestu tudi ugotovitev, da so lahko dobre oz. ekonomske učinkovite tako velike kot manjše občine ali pa ne dovolj učinkovite ene in druge." Še enkrat poudarjam – Nova Slovenija je za reformo lokalne samouprave. Zdaj vendarle imamo že veliko izkušenj in vemo, kje so problemi. V Državnem zboru boste lahko našli kvalitetno raziskovalno nalogo v zvezi z nadzorom nad občinami. Res je, da moramo marsikaj popraviti; je čas za razmislek, vendar se strinjam pa tudi tokrat še posebej s strokovnjaki, če gremo delati reformo lokalne samouprave, potem ne govorimo samo o najnižjem nivoju, samo o občinah, potem moramo govoriti tudi o drugem nivoju lokalne samouprave – to je o pokrajinah. Potem gotovo v tem kontekstu moramo govoriti tudi o reformi upravnih enot. Gotovo je to projekt, ki sega čez mandat, čez en mandat. Tisti štirje "p-ji", kjer pomeni en "p" pomeni počasi. Dr. Virant je povedal, če bo nam uspelo – in ne vem, kako natančno – bi te občine združili, da ne bom rekel izbrisali, do naslednjih lokalnih volitev, ki bodo jeseni 2014, se pravi čez slabo leto. A je to počasi, a je to premišljeno? Ko se bom naslednjič oglasil, pa bom tudi nekaj številk povedal glede slovenskih občin in glede občin sosednjih držav in morda tistih občin v tistih državah, po kateri se mi včasih radi spogledujemo. Hvala lepa, podpredsednica.
Hvala lepa. Besedo za razpravo ima gospa Iva Dimic, za tem, prosim, da se pripravi gospa Maja Dimitrovski, potem gospod Franc Breznik in za njim gospod Mirko Brulc ter potem gospod Bojan Starman. Najprej ima besedo gospa Iva Dimic.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovani prisotni, spoštovani minister! Minister, vi ste najvidnejša, najvišja javna osebnost v Sloveniji. Funkcionar najvišjega ranga ste, minister. V Novi Sloveniji imamo za te najvišje funkcionarje v Sloveniji visoka merila. Morajo paziti, kaj izrečejo in na kakšen način. Vaša izjava, da nameravate zmanjšati število občin – in to kar za približno 100 se je vrtela številka – je slovensko javnost močno razdražila, razburila. Začelo se je vsesplošno posploševanje, kaj in kako se lotevate tega perečega problema, ki so ga sami občani izglasovali na posameznih referendumih v posameznih občinah. S to izjavo ste dali vedeti, kaj si mislite o javni lokalni samoupravi. Potrebno jo je ukiniti. To je odmevalo po vseh medijih, po vseh časopisih, radijskih sprejemnikih in televiziji. Rada bi vam povedala, zakaj so prišle pred 10 leti nekatere prej, nekatere kasneje, občine do tega, da želijo biti samostojne in da želijo peljati svojo samostojno politiko. Mogoče je za nekoga izmed nas to že oddaljeno ali celo pozabljeno. Želim samo spomniti, da so določeni kraji bili pozabljeni od centrov moči oziroma od centrov upravljanja in je nekako veljal ljudski rek za njih, da so daleč od oči, daleč od srca. In iz tega je nastala težnja po novih občinah v teh odročnejših krajih, ki pa so imeli tako kot vsi željo in tudi pravico enakomerno se razvijati. Ukinjanje občin bi povečalo zagotovo regionalne razlike v Sloveniji, ki so s tem, da so se nekatere majhne občine lahko osamosvojile, te razlike nekako ublažile. Ne vem, če se v politiki res vsi zavedamo, da so slovenske občine danes gonilna sila razvoja. V tej finančni in gospodarski krizi so namreč občine edine, ki še lahko investirajo v večje projekte in infrastrukturo. Vse prevečkrat pozabljamo pri vseh teh številkah, ki smo jih danes slišali, tudi na druge vidike pomena občin. Na primer na družbeno plat, ki jo občine udejanjajo s tem, ko povezujejo, spodbujajo in sofinancirajo različna društva in lokalno skupnost kot celoto. Verjamem, da se vsega ne da finančno ovrednotiti, ampak za obstoj slovenskega naroda, za obstoj te družbe in lokalne samouprave je to izrednega pomena, ki se ga res ne da finančno ovrednotiti. Če dejansko priznate ali ne, se je ukinjanje občin že začelo, med drugim tudi z znižanjem sredstev za investicije iz 4 % na 2 %. To so sredstva za infrastrukturo in komunalo. Kaj bo temu sledilo? Z nižanjem povprečnine iz 536 na 525 za leto 2015, res je to v Zakonu o izvrševanju proračuna, ampak iz povprečnine se krijejo stroški za občane, to so domovi za ostarele, šole, vrtci. Tak način pa lahko govori samo o tem, da se bodo vrtci po letu 2015 lahko podražili ravno zaradi tega, ker občine ne bodo morale več soprispevati v subvencioniranje plačila vrtca. In to bodo poleg vseh teh ukrepov, ki jih ta vlada, in to kar smo že opozarjali pri nepremičninskem davku, spet pretvarjamo na državljane. Na tiste, ki bi morali biti zaščiteni. In da se še dotaknem tega, kaj me je danes zmotilo v Državnem zboru. Minister je pripravil program oziroma sanacijo po danskem načelu. Ljuba Slovenija, kam smo prišli. Lokalno skupnost bomo urejali po danskem načelu, socialno zakonodajo po skandinavskih deželah, pravosodje bomo urejali po Islandiji in Irski, kmetijstvo, ne vem po katerem. Ja, kam smo prišli? Mislim, da je v tej državi dovolj znanja, dovolj želje, da se zadeve pravilno zapeljejo. Pričakovala bi od ministra kot najvišjega funkcionarja v državi, da se temu primerno tudi obnaša.
Hvala lepa. Besedo ima kot predlagatelj gospod Franci Bogovič.
Lep pozdrav, spoštovana podpredsednica, kolegice in kolegi, spoštovani minister, vsi ostali prisotni! Govorimo o zelo resni temi, o interpelaciji ministra, ki si je v veliki meri prislužil največ, vsaj kar se tiče Slovenske ljudske stranke, zaradi številnih ukrepov na področju lokalne samouprave. Naj navedem, da niso bila samo neka razmišljanja v temu letu, ampak je bilo kar nekaj več, kar se je dogajalo v temu letu. Bilo je izraženo razmišljanje o primernem številu slovenskih občin, posledično tudi o razpolovitvi števila teh občin. V nadaljevanju je bil dan v javno razpravo Zakon o financiranju občin. To je eden izmed postopkov, ki je normalen postopek za sprejemanje zakona, bil potem očitno dvakrat že tudi popravljen. Vendar v istem času je potem prišel predlog za ustanovitev upravnih okrajev. V tej državi se preko poletja ter v jesenskem času sprejemal nepremičninski zakon; in tudi ob sprejemanju proračuna, rebalansa za leto 2014 in proračuna za leto 2015 se je sprejemal Zakon o izvrševanju proračuna, ki je zopet odvzel sredstva občinam. Mirno lahko rečemo, da je niz dogodkov, ki so kazali na eni strani pogled ministra na to področje, hkrati pa kar tudi tisti, ki smo predlagatelji te interpelacije, opažamo, da je to tudi pogled koalicije. Iz razprav, ki tudi danes sledijo, v veliki meri kažejo na zelo različen pristop, na zelo različno pojmovanje, potrebe po lokalni samoupravi oziroma kakšno lokalno samoupravo želimo v Republiki Sloveniji imeti. Vse te razprave, ki temeljijo vse prej kot na teh štirih "p-jih", ki so bili danes že izrečeni – počasi, preudarno, premišljeno, postopno –, so hočemo ali nočemo zasejale v slovenskem prostoru precejšen nemir. Danes smo v uvodu slišali, da je bila narejena javnomnenjska raziskava in da je bilo ugotovljeno, da je 80 % ljudi za to, da bi se število občin zmanjšalo. Kolegice in kolegi, vprašajmo se, koliko, kakšen bi bil procent, če bi Slovenke in Slovence vprašali, kaj bi bilo, če bi dali število poslancev na pol. Ali mislite, da bi bilo 80 %, ali bi bilo več? Kakšno bi bilo javno mnenje, če bi celo dejali, da ukinemo parlament in podobno. Pri teh javnomnenjskih raziskavah je vedno potrebno biti zelo pozoren, predvsem pa me je strah nečesa, kar se je v temu primeru zagotovo dogajalo; lepo so lansirane nekatere teze, trditve, ki so bile uporabljene tudi v argumentaciji, zato da se neko javno mnenje ustvari. T. i. opinion makerji so zelo znani v tem prostoru in ljudje, ki se s tem ukvarjajo, da najprej ustvarijo javno mnenje, na osnovi katerega se potem lahko sprejme. Neke odločitve po večinskem javnem mnenju so nam že kar znane, bojim se, da to ni prava pot, po kateri bi lahko sprejemali tako odločilne rešitve, kot je področje lokalne samouprave. Mene je strah tega, da se v tej državi ustvari – hočemo nočemo – neko nasprotovanje oziroma 2 tabora: velike občine, male občine; podeželje, mestna okolja. Kot da eden drugega ne rabimo in kot da se občine ločijo po tem, ali dobro delujejo, ali slabo delujejo, če so po številu prebivalcev velike, če so po površini velike. Resnica je pa povsem druga. Poznamo dobro delujoče uspešne male občine, srednje, velike in obratno. Je bilo tudi danes že povedano, da je v veliki meri odvisno od tiste ekipe ljudi, ki te občine vodi. Tudi danes so bile številke izrečene glede števila zaposlenih v občini in kakšna anomalija se na tem področju ustvarja. Bodimo toliko pošteni in povejmo, kaj vse enega balasta se je pripeljalo v zakonodaje in s čim vse se morajo te občine ukvarjati – podobno kot na državnem nivoju. Koliko so občine v teh letih uspele počrpati evropskih sredstev, koliko ljudi rabi za te zadeve. Bodimo v tej smeri bistveno bolj objektivni, resnicoljubi, kot se kaže v teh izjavah. Ko govorim o tem, da se ustvarja neko javno mnenje, imam v mislih javno mnenje, ki se je najprej začelo ustvarjati okoli tega, koliko je tu prihranka denarja. Zelo hitro je bilo ovrženo, da okoli 100 občin, v katerih prebiva približno 300 tisoč ljudi, da te občine praktično toliko sredstev porabijo za osnovno dejavnost. In na koncu je bila ocena, da je funkcionarski del za župane, direktorje, svetnike nekje na nivoju 10 milijonov evrov, ne 200 milijonov evrov, kot je bilo rečeno na začetku. Mislim, da je bila tu navržena neka teza, ki resnično ne drži in enostavno ni vredna resnega premisleka. Govora je bilo o ukinjanju občin, ki imajo manj kot 5 tisoč ljudi. Te občine imajo primerne porabe 197 milijonov približno, to je 18 % od celotne primerne porabe. Na drugi strani imajo 15,5 % prebivalcev, nekaj malega manj, ker so pač to občine, ki imajo skoraj 32 % površine. In zato, da so vse te ceste splužene, urejene, da je vsa infrastruktura zgrajena, da so otroci prepeljani v osnovne šole, so pač takšne občine nekaj dražje. Nekaj dražja bodo ta območja tudi, če bodo združena v večje občine. Neumestno je tu zelo na hitro in pavšalno govoriti o velikih prihrankih. Zanimivo je, da je 15,5 % teh ljudi, približno 20 % ljudi je zato, da se občine naj ne bi združevale, mogoče tudi tu prebivajo. Naj tudi sam povem, podobno kot so že kolegi omenili, da sem prepričan, da je reforma lokalne samouprave potrebna; zagotovo pa ne tako, da jo začnemo in peljemo na takšen način, kot se je to poskušalo v tem primeru. Druga teza, ki je bila postavljena, je bila glede zadolženosti malih občin. Zopet je bilo navrženih nekaj primerov občin z nekaj 100 ali okoli tisoč prebivalcev, ki imajo dolgove. Od tisoč, tisoč 500 ali nekatere celo do 2 tisoč evrov na prebivalca javnega dolga. Številke, ki so eksaktne, govorijo o tem: prvič, da so slovenske občine zadolžene povprečno za 396 evrov na prebivalca, to je 805 milijonov na nivoju celotne Slovenije. To je sicer podatek za leto 2011, nekih bistvenih sprememb tudi v lanskem letu ni bilo, za letošnje pa še ni aktualnih podatkov. Zelo zanimivo je pri tem, ko ugotavljamo, koliko je katera skupina občin zadolžena. V vseh teh občinah, ki imajo do 5 tisoč prebivalcev, kot smo prej dejali, je nekaj čez 300 tisoč živečih ljudi v takih občinah; in imajo slabih 73 milijonov dolga, kar je podatek za konec leta 2011, ali 230 evrov na prebivalca. Povprečje, kot smo prej dejali, je približno 400 evrov na prebivalca. In za primerjavo, ker je po številu ljudi primerljiva Ljubljana z vsemi slovenskimi občinami, ima Ljubljana sama trikrat več dolga. Da sploh ne polemiziram o tem, ali je v Ljubljani prevelik dolg, ne bom tega sodil. Govorim o tem, da bodimo pošteni pri teh primerjavah in številkah, ki ustvarjajo javno mnenje. Mislim, da imajo te občine kar v veliki meri poravnane obveznosti do izvajalcev in se tudi ne gredo kakšnih megalomanskih investicij, na podlagi katerih bi ostale kakšne hude dolžnice in bi ti dolgovi prehajali v javni dolg, kot se dogaja pri katerih drugih; ampak to je že druga tema. Tudi ta argument je bil resnično ustvarjen v obliki lansiranja tega javnega mnenja, ki je bilo predhodno ustvarjeno, resnica pa je povsem druga. Tudi resnica o povprečnem številu primerljivih občin po Evropi. Zopet vidimo, da je Slovenija s slabimi 10 tisoč prebivalci na povprečno slovensko občino sedma država v okviru EU-27 po številu prebivalcev. Pri nas je 9 tisoč 700 prebivalcev, ostale države imajo: Nemčija 6 tisoč 600, Avstrija 3 tisoč 500 prebivalcev na občino. In ta številka zopet ne govori o tem, da so slovenske občine ene izmed tistih, ki bi bile v evropskem merilu med manjšimi. Res pa je to, da ni bil izveden proces druge stopnje lokalne samouprave, da bi imeli v slovenskem prostoru tudi regije, kjer bi se te pristojnosti podelile med občinami, regijami in državo. Kar se tiče postopkov reorganizacije lokalne samouprave, sem bil skupaj s kolegom Brulcem in gospodom Vilijem Trofenikom v prejšnjem mandatu v delegaciji Državnega zbora Republike Slovenije, ko smo obiskali Dansko in pogledali danski primer. Imel sem se priložnost prepričati, kaj so naredili na Danskem. Prav je, da vemo vsi, danska reforma lokalne samouprave je šla po tej poti, da je bilo najprej 1848 ustanovljenih nekaj več kot 1 tisoč 700 občin, leta 1970 so zmanjšali to številko na 300 občin in imajo danes slabih 100 občin, 97 občin. Za proces reforme lokalne samouprave so se odločili leta 2001 in ga zaključili v letu 2006. Več kot 600 javnih dogodkov je bilo, kjer so razlagali, kaj je potrebno storiti, kakšni so načrti, kaj se s tem dogaja in kakšna bo drugačna reforma lokalne samouprave. Bodimo toliko precizni, da povemo tudi za danski primer, da ni šlo zgolj za spremembo števila občin, ampak je šlo v veliki meri tudi za spremembo lokalne samouprave v celoti. Reformirali so tudi pokrajine, šli iz 13 pokrajin na 5. Pokrajinam so odvzeli vrsto pristojnosti, tako da je na pokrajinah ostalo samo še vzdrževanje avtocest in bolnišnic, klinik in da je ves ostali del sedaj na področju financiranja javne uprave v občinah. 38 % javne porabe na Danskem je na nivoju občin, za razliko od 12, 13 v Sloveniji. In sam ocenjujem, da tudi pri nas, leta 1996, konec leta 1995 smo začeli s takšno reformo in sedaj je teh 18, 19 let za nami. Mislim, da je resnično čas za temeljit premislek, narediti analizo, kaj je dobrega, kaj je slabega, in enostavno poiskati napredek v razvoju lokalne samouprave. Jaz sem trdno prepričan, da to ni tako pavšalno ukinjanje števila občin, ampak v veliki meri razmislek, katere pristojnosti, po prej že omenjenem principu subsidiarnosti, iz državnega nivoja prenesti na nek vmesen nivo. Tudi sam zelo podpiram to tezo o vzdrževanju občin preko skupnih občinskih uprav in da bi del pristojnosti prenesli na to formo. Mogoče zato ravno teritorialne velikosti upravnih enot, primerne enote za neko prehodno obdobje, da se tam opravi cela vrsta pristojnosti, za katere je danes pristojna država. Jaz sem trdno prepričan, da pristojnosti iz področja sociale, pristojnosti iz področja trga dela, s področja brezposelnosti, s področja prostorskega planiranja, razvoja gospodarstva, kmetijstva sodijo na ta nivo, kjer bi se skupaj z župani, nekdo iz upravne enote pogovorili in enostavno zastavili celoten razvoj za tisto območje, ki bi bilo večje. Ostale stvari bi se odvijale nazaj na občinskem nivoju, čim več teh stvari pa iz države prenesli, kot sem že dejal, na mestno raven. In sam sem tudi bil pobudnik, da smo vzporedno s to razpravo okoli interpelacije podali tudi pobudo za nujno sejo Odbora za lokalno samoupravo, ki smo jo končno opravili pred enim tednom, po 1 mesecu čakanja. Moram reči, da sem bil razočaran, s kakšno težavo so nekateri od petih popoldan naprej sedeli na tem odboru, kjer smo želeli dobronamerno podati svoje predloge, in končno čakali, da se izteče to, kar želimo povedati tisti, ki smo bili predlagatelji tega, da se sklepe zavrne in da se lahko nadaljuje zadeva po usklajenem toku – toku, kjer ni kaj dosti vključevanja opozicije. Predlagali smo, da bi se okoli lokalne samouprave pogovorili na takšen način, da bi strategijo lokalne samouprave pripravili skupaj – vsi poslanke in poslanci oziroma predstavniki vseh parlamentarnih strank, vseh 3 združenj občin na eni strani, na drugi strani strokovna javnost in ne nazadnje ministrstvo, ki je pristojno za to. Tam so bili že citirani nekateri pravni strokovnjaki s tega področja, treba je brati celoto tistih poročil. Jasno ugotavljajo, podobno kot že marsikdo, da je, kar se tiče števila občin, potreben premislek. Zelo jasno pa povedo tudi to, da so bili ti predlogi tako na hitro izrečeni, nepremišljeni, nedodelani, včasih tudi celo zavajajoči, populistični. Prav tako je bilo zanimivo poslušati tudi dr. Cirila Ribičiča, ki je na razpravi v Državnem svetu odkrito priznal – "Ko so se občine ustanavljale, sem bil eden največjih nasprotnikov teh občin. Pošteno vam povem, da so me presenetile in da so te občine več kot izpolnile pričakovanja. Mislim, da je prav, da so se ustanovile." To se besede gospoda Ribičiča. Tisti, ki cenite te besede, še toliko bolj, mislim, da je prav, da slišite tudi njegove izjave. In v tem delu mi je resnično žal, da niso takšni predlogi sprejeti, da si za takšne reforme, kot je reforma lokalne samouprave, res ne vzamemo dovolj časa in gremo po vseh teh merili počasi in preudarno, premišljeno, postopno. Res je potrebno to narediti in to ni mišljeno tako, da se to da narediti v 2, 3 mesecih, da nekdo uskladi koalicijo, potem na silo povabi še enkrat Združenje občin, takrat ko se mu zdi, da je to v redu za umetniški vtis in posreduje v javno razpravo, zaključi in konec. Na Danskem, kot sem že dejal, tako je bila formirana skupina, kot smo mi predlagali v tem predlogu. Vzeli so si 5 let zato, da so se do tega opredelili, občine so se prostovoljno na koncu odločale, da so se združevale ob večjih pristojnostih, in v 5 letih tudi zaključili ta postopek. Sam predlagam, minister, da v tem primeru delujete na tak način in da na takšen način tudi resnično naredimo korak naprej v delovanju lokalne samouprave. Kajti po vseh teh letih, ko smo resnično tudi s pomočjo majhnih, velikih, srednjih občin razvoj v Sloveniji postavili na dosti višji nivo na področju razvoja lokalne in komunalne infrastrukture, prihaja čas za skupne večje projekte, ki bodo imeli za seboj tudi večji razvojni zagon na eni strani, na drugi strani pa tudi privlačno bivanje za ljudi, da ne bo pritiska na centre. Podobno kot smo to slišali na Danskem, smo slišali tudi v Bruslju pri zaključku prejšnjega mandata evropskega parlamenta, kaj je danes ena največji težav Evrope. Migracije ljudi v metropole in depopulizacija podeželja. Takšni ukrepi, kot so v teh tezah zakona oz. v teh namerah, so ravno obratni. Prej sem omenil tudi področje financiranja občin. Ja, Zakon o financiranju občin je bil, dan v javno razpravo. Dvakrat tudi popravljen. Očitno se je ocenilo, da takšen res ne more iti skozi, in je bilo spoznano, da je nekaj narobe z njim. In kaj je pravzaprav ta zakon, ki ste ga vi, iz vašega ministrstva dali v javno razpravo, vseboval? Ta zakon je vseboval to, da bi, po vrsti, občina Solčava bila ob približno 30 % sredstev, da bi bil Bovec ob 26,45, da bi bilo Jezersko ob 21 %, Osilnica 18, Bohinj 16 %; Kostel, Loški potok, Kranjska Gora, Črna na Koroškem, Luče – to so tiste občine, ki bi bile prikrajšane krepko preko 10 % pa naprej. Na drugi strani pridobijo na sredstvih naslenje občine: Škofljica 4 %, Trbovlje 4 %, Slovenj Gradec, Jesenice, Piran, Koper, Novo mesto, Murska Sobota, Maribor, Ptuj, Domžale, Kranj, Celje, Ljubljana, Velenje – tam do 7, 8 %. To je ta namera, ki je bila zapisana v prvi tezi zakona, ki je sedaj popravljen, ker je bilo ugotovljeno, da bo s takim postopkom zelo težko iti v parlament, zagovarjati takšne spremembe. Vsi poznamo, kako Slovenija izgleda. Ne vem, če je pravilno to, kar je bilo zapisano, da bi na takšen način bila sprememba financiranja občin v Sloveniji in bi bila to pot v pravo smer. Ampak ker ste ugotovili, da to skozi Zakon o financiranju občin ne gre, se je očitno tudi z vašim privoljenjem, vi ste odgovorni za lokalno samoupravo, naredil korak v to smer preko Zakona o izvrševanju proračuna. V tem delu se jemlje 2 % primerne porabe v letu 2014 in še dodatna 2 % v letu 2015. Tako pridemo iz 6 %, ki je bilo pred ZUJF, iz sedaj veljavnih 4 v letošnjem letu na 2; in na 0 % v letu 2015. Kaj to pomeni v praksi? Ko vzamete 2 %, pomeni, da bo imela Solčava 11,5 % manj ali 200 evrov na prebivalca manj, kot je sedaj. Da bo imel Bovec zopet slabih 10 % manj, 100 evrov. In zopet pridejo isto na vrsto te občine, ki imajo po sedanjem sistemu financiranja zaradi svoje prostranosti, zaradi težav v takšnih območjih toliko več financiranja iz tega naslova, posebnega dodatka iz teh razlogov. In podobno občine, ki sem jih prej našteval, so na drugi strani med tistimi, ki izgubijo najmanj, ker po tem zakonu pač potem nihče ne pridobiva. Te namere in opozorila, ki smo jih želeli podati ob tej razpravi, interpelaciji, gredo v to smer, da smo trdno prepričani, da to ni prava smer razvoja in da se moramo o tem temeljito pogovoriti in na osnovi analiz oceniti, po kateri poti iti naprej. Z moje strani tudi očitek tudi, minister, vam zaradi pasivne vloge pri sprejemanju Zakona o davku na nepremičnine. S tem zakonom, tudi v ustavni presoji, bomo želeli to dokazati, se resnično ogroža suverenost lokalne samouprave, predvsem pa se tudi jemlje finančno moč občinam, kajti izpada tega finančnega prihodka iz tega naslova je 30 milijonov evrov. In še pomembneje kot ta izpad, to so tista sredstva, ki jih bodo občine plačale kot davek na infrastrukturo oziroma objekte, ki so v njihovi lasti – šola, vrtci, zdravstveni domovi in podobno. Okrnjena pa je tudi tista prava politika občine, kajti s temi sredstvi oziroma s tem ukrepom, ki je bil doslej skozi nadomestilo za stavbno zemljišče, ki bi ga naj prevedli skozi Zakon o nepremičninah, drugo formo, so imele občine doslej to možnost izvajanja poselitvene investicijske in podobne politike v svoji občinah. V tem delu mislim, da gre tudi za ta očitek. Okoli ostalih očitkov, ki so bili, ne bi več o tem v tej razpravi govoril. Predvidevam, da interpelacija ne bo uspela, da imate zadostno število glasov, zato vam želim, da bi te razprave, ki so vsebinske, ki so dobro namerne za razvoj lokalne samouprave, vzeli kot napotek za svojo delo; in hkrati tudi izziv za sodelovanje pri tem pomembnem in določilnem področju za razvoj Slovenije v prihodnje. Jaz sem trdo prepričan, da je ta nivo – nivo delovanja občin danes bistveno boljši od tega, kar počnemo na državnem nivoju. Tam so ljudje bližje odločanja, tam so bližje kontrole svojih občank in občanov. Mislim, da je potrebno iti v te spremembe in reorganizacije lokalne samouprave v to smer, da bomo pristojnosti delili na nižje nivoje. Kakšna je pravilna oblika, ali bomo v stanju in možnosti, da sprejmemo pokrajine, bi bilo najbolje. Če pa ta ni realna, pa se potrudimo in izpostavimo orodje, s katerim bomo občine na nek način zainteresirali k skupnemu delu, skupnemu nastopu. Verjamem, da bo v mandatu, 2, 3 takšnega dela marsikje mogoče prišlo tudi do tega spoznanja, da je kakšna meja mogoče za izbrisati. Pomembno je to, da smo danes v času, ko je potrebno v naslednjih 2 letih v veliki meri, tudi s pomočjo občin, počrpati, izkoristiti številna evropska sredstva, za katera so občine dobri konzumenti. Na drugi strani pa je potrebno te občine usposobiti za to, da bodo v naslednji finančni perspektivi počrpali, kolikor bo še sredstev, namenjenih za občine. In zato bi takšen poseg, kjer bi se ukvarjali sami s sabo, preprečevali ljudi v posamezni občini, v sosednjih občinah okoli pobud za združevanja, za referendumska prepričevanja, povsem deplasiran čas. Mislim, da se moramo te zadeve lotiti na drugem koncu.
Hvala lepa. Besedo ima minister dr. Gregor Virant.
Hvala lepa. Prava parlamentarna mojstrovina! Kaže, da bomo 16 ur razpravljali o nekem tekstu, ki sploh ni bil uradni predlog, ki nikoli ni prišel niti na vlado, niti v Državni zbor, o nekem delovnem osnutku, o katerem se razpravlja v strokovnih skupinah, ki ga nikoli nisem, kot uradni predlog ministrstva, niti podpisal. Ni čudno, da potem hodijo ljudje s transparentom pred parlament, da je treba dati poslance na minimalce. Res, če se na tak način razpravlja. Strategija razvoja lokalne samouprave bo prišla v Državni zbor. Jaz sem vam to obljubil, danes sem to že večkrat javno povedal, da bomo postopno in preudarno šli v reformo lokalne samouprave, ne na vrat na nos in ne čez noč. Ko bo strategija na dnevnem redu Državnega zbora, bomo imeli neomejeno časa, da lahko o tem razpravljamo. Najprej na matičnem delovnem telesu, potem na plenarni seji in takrat bi bil čas za take debate. Magari, če naredimo 2 seji na to temo. Zdaj pa še niti osnutka tega ni. Nič, nobenega uradnega dokumenta o reformi lokalne samouprave. Edini greh, o katerem govorite, je, da sem povedal svoje mnenje, v katero smer bi moralo to iti. In to mnenje, da bi moralo iti v smer združevanja občin, ni samo moje mnenje. To zrcalo so nam postavile tudi mednarodne inštitucije. Imeli smo monitoring s strani Sveta Evrope, ki je ugotovil, da je problem slovenske samouprave, da je preveč razdrobljena, da so se občine preveč drobile. Imeli smo pregled OECD, ki je ugotovil isto, da so slovenske občine premajhne in da bi bilo pametno iti v zmanjševanje njihovega števila. To ni samo moje mnenje, to je tudi mnenje nekaterih mednarodnih inštitucij. Vi se vsi dobro zavedate, da sedaj veljavni Zakon o lokalni samoupravi določa, da mora imeti občina najmanj 5 tisoč prebivalcev. Danes ni mogoče ustanoviti občine, ki bi imela manj kot 5 tisoč prebivalcev. To velja že nekaj let in če bi zdaj hoteli v nekem naselju, kjerkoli v Sloveniji, ustanoviti občino, primerljivo s tistimi, ki so nastale v preteklosti, ki imajo 300, 500 ali tisoč prebivalcev, tega ne bi mogli. Se pravi, da smo prišli v situacijo neke neenakosti. Na eni strani množica malih občin, ki so že nastale; in na drugi strani zakon, ki jasno pove, da takih občin ni več mogoče ustanavljati. Profesor Šmidovnik govori o piščancih in nojih. Slovenska samouprava je popolnoma asimetrična. Vi imate na eni strani Mestno občino Ljubljana, ki šteje 280 tisoč prebivalcev, in na drugi strani imate občine za nekaj 100 prebivalci, po zakonu imajo pa ene in druge natanko iste naloge. Ali res mislimo, da lahko tako obsežen nabor nalog opravlja enako Mestna občina Ljubljana, Celje ali Občina Krško ali pa katerekoli večja, in na drugi strani ena mala občina s 400, 500 prebivalci. Glejte, te male občine dejansko funkcionirajo kot krajevne skupnosti. Lahko se ukvarjajo s krajevnimi cestami, lahko se ukvarjajo z gasilskim domom, ne morejo se pa ukvarjati z velikimi, večjimi razvojnimi projekti, ki jih v Sloveniji nujno potrebujemo. V polovici slovenskih občin, v stotih občinah, ki imajo manj kot 5 tisoč prebivalcev, živi samo 15 % slovenske populacije. 15 % prebivalcev živi v občinah z manj kot 5 tisoč prebivalci. Razprava o lokalni samoupravi je sigurno tudi razprava o tem, kakšen razvoj v Sloveniji potrebujemo, pa tudi o tem, kako bomo črtali evropska sredstva, kot ste omenili, gospod Bogovič. Ali res rabimo črpati evropska sredstva za neka megalomanska krožišča, ki po nobeni logiki v varnosti cestnega prometa niso potrebna, da potem sredi teh krožišč župan naredi še fontano, ki je lepo osvetljena, kot da bi se po Las Vegasu vozili? Ali rabimo mogoče kakšne projekte, ki bodo ustvarjala delovna mesta, ki bodo izkoriščali tiste dejavnosti, ki jih Slovenija ima, recimo lepo naravo, turizem itn. Ne govorim na pamet, sem se peljal že skozi več manjših občin, kjer si župani razvoj tako zamišljajo. Veliko krožišče, fontana, predimenzionirana telovadnica, predimenzionirana športna dvorana, ker je pač slučajno naneslo, da je prišel do svoje občine. In ker so male občine kar lepo založene z denarjem za razliko od večjih, to seveda ni bil noben problem. In ne se slepiti, kako je v Sloveniji nastajal sistem lokalne samouprave. Vsi vemo in Ustavno sodišče je to v več svojih odločbah povedalo, da so današnje občine rezultat političnega kupčkanja, da to ni nastalo na podlagi nekih strokovnih kriterijev in strokovnih argumentov, ampak da je šlo predvsem za to, kdo v tem parlamentu je bil močnejši, komu je uspelo, da je izposloval svojo občino, kdo jo je iztrgoval. Jaz tebi tvojo občino, ti meni mojo občino podpreš – tako so prišli do občin. Vaših županov je v malih občinah največ in zato tudi ni čudno, da so najbolj glasni. Govorili ste tudi o pokrajinah. Strinjam se, da jih v Sloveniji potrebujemo, da obstaja med občinami in državo velik vmeseni prazen prostor, ki bi ga bilo treba zapolniti. To je prava razprava, prava debata, ampak za to bo nekaj časa več še v nadaljevanju.
Hvala lepa. Kot predlagatelj ste se javili, gospod Franc Bogovič. Pred vami je bil kot predlagatelj že prijavljen mag. Branko Grims, izvolite.
Hvala. Vsem prav lep pozdrav! Ta seja je zelo zanimiva in na zelo zanimiv dan. Nekaj tednov nazaj, lahko preverite pri kolegih, recimo gospod Tanko je bil zraven, pa evropski poslanec Milan Zver, ko smo sedeli na sedežu SDS in se pogovarjali o interpelaciji zoper gospoda Viranta, sem rekel: "Veste, najbolj se bo lepo videlo, če koalicija ve, da je res sporen, da bodo njegovo interpelacijo "ruknili" na tak dan, ko bo to prekrito s poročilom o bankah." In točno to ste naredili, lahko preverite, to je bilo kar precej tednov nazaj. Kar se tega tiče, ste kar precej predvidljivi; lepo pa, da ste sami priznali, da se zavedate, da je minister kot minister slab in da je njegovo ministrovanje sporno. Drugo – način govora, kako danes to poteka. Tudi to je zelo zanimivo, ne odgovarja se na očitke; nekatere ključne, ki jih bom omenil kasneje, se lepo previdno izpusti, ker so povezani z matematiko, pa jih je zelo težko zanikati. Govori se pa vse mogoče, slišali smo že tudi o žrtvah na cesti, ki s to interpelacijo nimajo prav nobene zveze. Govorimo o tistih stvareh, ki so v javnem interesu, ali pa o ravnanju ministra, kadar je v škodo javnemu interesu, tudi ko gre za njegovo odgovornost in za odgovornost njegovih besed. Pa ne gre za to, da mu bo kdorkoli jemal svobodo govora, kot je sam rekel, daleč od tega. Vsak od nas bo branil svobodo govora, kadarkoli in za kogarkoli, tudi za ministra. Vendar se od ministra pričakuje, da se zaveda učinka svojih besed. Če z njimi povzroči škodljive posledice, da se potem ne spreneveda, ko se postavi vprašanje odgovornosti. Odgovornost je normalen sestavni del demokracije, tako kot je normalni sestavni del demokracije svoboda govora kot temeljna človekova pravica. V Sloveniji je problem javnega obveščanja in to se ravno danes na ta način izkorišča. To ste vnaprej splanirali, kot rečeno, lahko preverite, koliko tednov nazaj sem napovedal, da se bo točno to zgodilo. Zato, da se ne bi govorilo o tem, kaj je narobe v vladi, da se ne bi govorilo o napakah, ki jih je eden od ministrov očitno storil, da se ne bi govorilo o argumentih za in proti, se to naredi na tak dan, ko se govori o bankah. Zelo zanimiv je ta diskurs, ki je danes prisoten, ko gre za banke. Mi smo sigurno edina država na svetu, kjer se izkaže, da imaš v bankah 5 milijard evrov luknje in se to razglasi za skoraj uspeh te vlade, "ja, saj ni tako slabo, kot smo pričakovali, kje so zdaj tisti, ki so rekli, da je lahko še slabše". Čudno, kje je zdaj gospod Kranjec, ki je v parlamentu rekel, da je lahko tudi 12 milijard evrov. Mimogrede, on je najvišjo cifro omenil v zgodovini, pa upam, da nisem zdaj kakšne silne državne skrivnosti izdal, ko sem to povedal na glas. To seveda ni noben uspeh, ta luknja bo plačana iz denarja davkoplačevalcev in predstavlja en rabljen avto za vsakega državljana in državljanko, z dojenčki vred. Toliko bo šlo spet za banke. In toliko o tem tisti, ki danes z nekim spinom skušajo to prikazati kot nek uspeh, s tem pa prevpijejo vse tisto, o čemer govorimo danes tukaj. Mimogrede, dajatelj absurda pa žal včasih [[...]]
Osredotočite se na točko, prosim.
Saj se, brez skrbi. Še proceduralno, podpredsednica, to vas želim opozoriti, ko se govori o tem, kako se pri nas dela. Veste, če seštejete ure te interpelacije in vse točke dnevnega reda, potem boste videli, da se glasovanje izide v soboto nekje ob osmi uri zjutraj. Toliko okoli tega, kako se v tej državi dela. Zdaj naj me nekdo prepriča, da je to v javnem interesu. Na ta način se ponoči govori v prazno in se marsikaj skrije, recimo kakšen zelo sporen zakon, ko gre za stotine milijonov evrov, kakor mislim, da je načrt pri tem. Če se pa motim, potem boste pa sejo zanesljivo jutri tudi prekinili, pa jo bomo nadaljevali enkrat kasneje. Toliko za ta del uvoda. Zdaj pa k bistvu. Če nekdo zelo veliko dela, ampak dela slabo, potem je edini rezultat, da naredi zelo veliko škode. In tukaj je recimo en takšen primer, ko se gre za številke, čemur se ne da oporekati. Veste obljuba, da boš nekomu plačal vnaprej zamudne obresti ali pa tiste, čemur pogojno rečemo kazenske obresti, pomeni, da si državo in državljane zavezal k temu, da bodo plačevali neki interni notranji kredit po 8 do 9 % obrestni meri, tam nekje se giblje. Mislim, da je 8,9 %, če sem čisto precizen ta trenutek. Nobena naložba, noben kredit ni tako svinjsko drag kot ta, narejen seveda zato, da se je delal nek prestiž, da se je reklo – poglejte, kako smo se dobro spogajali. Boljše, da bi vlada, ki tako drugega ne delate, vzela še za to en kredit v tujini ali pa izdala obveznice, čeprav imajo tudi te katastrofalno visoko obrestno mero zaradi tega, ker te vlade, ki je zdaj, nihče ne jemlje resno v tej Evropi, ne glede na velike besede, ki so bile tudi danes izrečene; ampak Evropa že ve, zakaj jih je izrekla. Zato, ker ste rekli, ne rabimo pomoči, ki je izjemno poceni, ker je obrestna mera tam pod 1 %, tiste ne rabimo. Mi bomo vzeli tisto, kjer bomo plačevali po več procentov [[...]]
Mag. Grims, točka interpelacije je o delu in odgovornosti ministra za notranje zadeve.
Saj o tem govorim, gospa. Saj jaz razumem, da vam to ni všeč, ampak to so dejstva, to so številke in tem številkam ne more nihče z nobeno besedno akrobacijo oporekati. In zaradi tega je bilo danes tako izrečeno, ker bomo plačali bistveno več in s tem bistveno bolj obremenili državljanke in državljane, kot bi jih sicer lahko, če bi ravnali racionalno. In isto je naredil minister, ko se je izpogajal. O tem govorim, podpredsednica, če bi me poslušali. Kaj je on naredil? On je rekel, da bo plačal zamudne obresti, zavezal je vse, ker je to podpisal v imenu Vlade Republike Slovenije, Vlada je pa to potrdila. To pomeni, da se bo plačeval dejanski notranji kredit z 9 % obrestno mero. Če bi ga pa najeli v tujini pa takoj vsem vse izplačevali, pa bi bili oni zelo srečni in zadovoljni, bi plačevali tam nekje od 5,5 %, če bi bile to recimo triletne obveznice. To se pravi, da se bo zdaj dvakrat več plačalo za obresti, dvakrat globlje ste posegli v žep davkoplačevalcev, minister, ki ste šli zdajle ven, kot bi bilo sicer treba, če bi ravnali racionalno. In zdaj se tukaj o vsem drugem razpravlja; o teh številkah, ki jim je pa težko oporekati, pa nihče ne razpravlja. In to je problem. Tudi materialna škoda, ki je nastala zaradi nepotrebnega cirkusa z občinami, o čemer se je danes že zelo veliko govorilo. To je nesporno dejstvo, koliko energije je šlo v nič, koliko časa, koliko sestankov je bilo zato, da se je vrglo neko kost, ki je bila verjetno – ali pa kot bi zdaj razbrali iz besed ministra – samo dimna zavesa, ker ste to naredili takrat, ko ste najbolj hiteli z dvigovanjem davkov, pa zato, da se ljudje niso toliko obremenjevali s tem, kako jim dvigujete davke. Ker so prepozno opazili, so se pač pogovarjali o tem, ali bo meja občine malo tu ali malo tam. Tako ravna ta koalicija in pri tem je minister tudi osebno in objektivno odgovoren, ker je bil pri tem aktiven akter in ker je minister in ker je po Ustavi in zakonu odgovoren za to, kar dela in počne kot minister. In tudi za tisto, kar izreče. Pa mu nihče ne prepoveduje izreči česarkoli, samo za svoje besede naj sprejme tudi odgovornost. Sicer ni drugega kot učinek, da imajo ljudje še manj zaupanja v državne institucije, kot jih imajo, žal, že v tem trenutku. In če je kaj v tem trenutku problem te države, je to, da ljudje enostavno ne verjamejo nikomur več – in potem se prime tista floskula, vsi so isti. Nismo vsi isti, še zdaleč nismo vsi isti! Nekateri besedo držimo, nekateri pa je nikoli in to je problem. Če pa izrečeš neko besedo kot minister, se pa moraš zavdati, da te ljudje sprejemajo drugače, da to razumejo kot neko predstavitev bodoče politike Vlade Republike Slovenije. In da ima to določene posledice, tudi materialne, tudi če se neskončno sestankuje potem v prazno, ker se hoče nečemu oporekati. To stane, to davkoplačevalce stane. S tem se dejansko povzroči materialna škoda. Zaradi tega ni to nekaj, kar bi lahko vrgli pod mizo. Se pravi, če nekdo z nekim ravnanjem, z nekim početjem, z nekimi besedami povzroči škodljive posledice kot minister, mora za to sprejeti tudi odgovornost. To je v vsaki državi nekaj najbolj normalnega. In če se je nekdo tako slabo izpogajal, da je podpisal nekaj, kar pomeni, da bodo ljudem dvakrat dlje segli v žep, ki je že sedaj čisto prazen, pa jim še več potegnili za obresti, povsem po nepotrebnem, zato da se je reklo, da ni bilo treba najeti kredita. Dejansko ste ga najeli, samo pri zaposlenih ste ga najeli, ampak to je najdražji možni kredit na tem svetu v tem trenutku. To ste v resnici naredili. Ljudje bodo sedaj dvakrat več plačali za obresti, kot bi bilo treba. Če bi jim takoj vse dali, pa bi za to najeli kredit ali pa prodali obveznico v tujino. Tudi zato je potrebno uveljavljati odgovornost. In že samo to bi bil zadosten razlog, da se nekoga razreši, ker – ali ne obvlada številk, ali jih ne razume, ali je pa demagog najslabše vrste. In se baha z nečem, kar je v resnici izredno škodljivo, ko gledamo to z vidika javnega interesa ali z interesa davkoplačevalcev. Ker tovrsten politični prestiž, pehanje za političnim prestižem potem plačajo davkoplačevalci – dvakrat bolj, kot bi bilo treba. To je politika novega kova. Enkrat je bila ena nadaljevanka Politik novega kova. Gospod Virant, ki je šel sedaj ven, bi si jo lahko kdaj ogledal, pa morda bi kakšno točko v tisti še celo prepoznal, tam notri so bili zelo podobni triki. Tukaj je še veliko odprtih vprašanj, ki zadevajo vprašanje odgovornosti. Ene od njih so težje merljive, vendar so še kako dokazljive, tudi iz besed ministra samega. Recimo, prej je bil nek izjemno čustven nagovor vodje Poslanske skupine Državljanske liste, ko je branila svojega ministra. Kar je sicer lepo, bilo je pa na nekoliko nenavaden način, to moram reči, upam, da ni žena od gospoda Viranta tega gledala, si bo še kaj mislila. Ko se govori o tem, ni pošteno, ni fer in tudi ni v korist, če želite Državnemu zboru, če se obrača besede, ki so v interpelaciji. Nihče v interpelaciji ni očital tega, da se poskuša popraviti krivice oziroma da se poskuša uresničiti odločba Evropskega sodišča. Samo potem je treba naliti čistega vina. Evropsko sodišče ni reklo, da je treba to narediti točno tako in na tak način, kot je to predlagal minister Virant. In tudi dosegel je to, saj ste ga na koncu podprli in izglasovali tisti zakon. Evropsko sodišče ni reklo, da je treba vsem dati najprej pavšalno odškodnino, potem pa še možnost tožb na tak način, da se vse roke začne šteti od uveljavitve tega zakona dalje. Tega ni reklo Evropsko sodišče. To je bila vaša odločitev, najprej ministra, potem vlade in končno koalicije kot celote. Tisto, kar smo pa mi očitali v tej interpelaciji, pa je, da so bile številke napačno predstavljene, da niso bile realno prikazane posledice za proračun, kajti to je spet nekaj, kar plačajo davkoplačevalci. Tudi danes in v vseh razpravah ste se, recimo, izognili temu, ker zdaj ne bo samo pavšala, ampak bodo tudi tožbe, koliko bo to stalo na sodiščih. Kajti za vse te tožbe – o tem se pa ne govori – ste v zakon zapisali, da se ne plačajo takse in druge pristojbine, ki so sicer obvezne na sodiščih, če greš nekaj tožit. Kar pomeni, da bo vse stroške teh tožb v celoti nosil na svojih bremenih slovenski davkoplačevalec. To je povsem izpuščeno v tem zakonu, če samo ta del omenim. Vse drugo je pa krepko podcenjeno. Zakon je napisan tako, da izhaja iz predpostavke – tudi tiste ocene, kar je finančnih –, da se bo pritožila kvečjemu polovica ljudi. Iz česa to sklepa predlagatelj, ne vem. Ampak on bi najbrž moral izhajati iz predpostavke, da se bodo vsi, sicer pa med nami povedano, je tudi zakon tako napisan, da dobesedno napotuje na pritožbe, če ga pozorno prebereš. Kar pomeni, da so že s tega vidika podcenjene posledice. Drugače pa so tudi tiste varovalke, ki so notri, nerealne. Realen je bil po moje edino tisti stavek, ki ga je izrekel gospod Virant pri prvi obravnavi, pa so ga kasneje pripisali mediji, ki točno vedo, zakaj, nekomu drugemu, ampak izrekel ga je minister v imenu Vlade Republike Slovenije. Citiram: "Če bo šlo kaj narobe, bodo pa odškodnine lahko tudi močno presegle milijardo evrov." In vsi stroški, seveda, ki so na to vezani. To bi pa verjel, da je realna ocena, vendar tega v teh gradivih ni. In če želi neka vlada, če želi nek minister odgovorno opravljati svoje delo, je najmanj, kar se pričakuje, ko predstavi nek predlog, da realno predstavi ljudem, kakšne bodo posledice. Saj tega ne dela on za svoj užitek ali pa ne bi smel delati za svoj užitek in svojo promocijo, ampak on to dela zato, da uresniči nekaj, kar je pač treba narediti po veljavnih predpisih, bodisi Evropske unije bodisi države Slovenije. Ampak rešitev, ki jo predlaga, mora tudi ustrezno predstaviti ljudem – koliko bo to stalo! Realno oceno je dolžan dati! To piše tudi v našem Poslovniku, konec koncev. Ampak to pomeni realno oceno v celoti, ne da se določene stvari enostavno izpusti, nek tak primer sem že predstavil, druge so pa podcenjene. In dejansko bodo stroški tega zanesljivo višji. Pa še drugi prikriti stroški so, vseh upravnih postopkov pa vsega drugega, kar je. Tudi o tem se seveda v tistem zakonu prav nič ne govori. Se pravi, zakon bo imel bistveno večje materialne posledice, kot je bilo zaradi piarovskega pristopa – ali če želite, osebne promocije verjetno ministra in celotne vlade – prikazano v javnosti. Na to smo takrat opozarjali, ampak to se je preslišalo. Danes postavljamo vprašanje odgovornosti, ker se je to počelo na tak način, ker se je to storilo na tak način, ki ni skladen s Poslovnikom Državnega zbora, da ne govorim o vseh drugih pravnih aktih države Slovenije. Pa se o tem spet niti ne govori. Pa gre v resnici za denar, gospe in gospodje. Gre samo za to, koliko se je po nepotrebnem, iz prestiža ali pa iz neznanja, globlje seglo v žepe davkoplačevalcev, kot bi bilo potrebno. In zaradi tega kakršenkoli odgovor ali besedna akrobacija, bi spomnil, da tu očitno velja Murphyjev zakon, ki pravi: "Karkoli vam že o politiki govorijo, vedno vam govorijo o denarju." In to je bistvo te interpelacije. Zato je interpelacija utemeljena, ker tako, kot ta vlada ravna in ta konkretni minister, se po nepotrebnem obremenjuje podjetnike, slovensko gospodarstvo, ki zato dobesedno umira. In po nepotrebnem obremenjuje vse državljanke in državljane kot davkoplačevalce z vse višjimi davki, dajatvami, vsem, kar si izmišljujete vsak teden, vključno z nekimi ekstra vinjetami in novimi predorninami in še čem. Zaradi tega na koncu vsi slabše živimo. To je pa bistveno interpelacije.
Hvala lepa. Kot predlagatelj ima besedo v imenu Poslanske skupine SLS, gospod Franc Bogovič.
Ministra žal ni tu; verjamem pa, da nas posluša. Zato mu želim samo to sporočiti, da je žal zelo kratkega spomina, kajti tako nepomembno sedaj predstavlja svoje izjave okoli ukinjanja slovenskih občin. Ne vem, zakaj je bilo potem toliko posvetov v Državnem svetu, posvetov na različnih nevladnih organizacijah, toliko javnih izjav, kako bo do naslednjih lokalnih volitev doseženo to število, kako je bil dogovor v koaliciji; tako da ni potrebe, da zavajamo sedaj javnost, ko govorimo o teh primerih. Hkrati mu sporočam to, da je res odličen govornik, ki vedno spelje zadevo na neko drugo področje od tistega, kar je problem. Okoli "poslance na minimalce", fontane, krožišča po malih občinah, vaših županov – iz vrst SLS, ki jih je največ. Mislim, kar se tiče ukinitev ali plač poslancev na minimalce, so tudi širše pobude, zelo všečne, ne vem, kakšne poslance bi imeli takrat, ampak pustimo to. Predvsem pa me je obudilo na nek način njegovo razmišljanje, kako pa smata vlada danes Državni zbor, da nas pa mogoče res ne rabi več, in da bi tudi iz tega vidika z lahkoto nas poslal on na minimalce ali pa kdo drug. Zakone sprejemate po nujnem postopku, v sredo popolne sprejme Zakon o javnih financah Vlada, v četrtek Kolegij, v petek na nujni seji Državni zbor. In damo vladi mandat zato, da okoli 5 milijard evrov javnega dolga razporedi na davkoplačevalce, da prenese slabe terjatve nase. Res podcenjujete vlogo parlamenta in mu ne daste te veljave in ga na tak način delate ničvrednega oziroma nepotrebnega. Na podoben način je bil Zakon o bančništvu, v ponedeljek bo Zakon o rudarstvu in cela kopica zakonov, katere ste lani tako vztrajno napadali, da ti postopki niso primerni. Omenjene so bile male občine in na nek način res ponižujoč odnos do teh krajev. Omenjene so bile fontane, dvorane in naj omenim eno tako občino. Podčetrtek je ena taka občina. Turistično ena najbolj razvitih občin; občina, ki je rekorderka po črpanju evropskih sredstev v Sloveniji. Njihov župan razlaga o tem, kako se naj črpajo evropska sredstva širom po državah bivše Jugoslavije, kjer se pripravljajo te perspektive. Tukaj je bil že omenjen primer Odrancev. Drug primer zelo uspešne občine. Pa Občina Šentjernej, pa občina Šentrupert. Res, tako ponižujoče govorite o teh občinah, da to so neke krajevne skupnosti. Zapeljite se v te občine, ne samo v državnih audijih pa s spremstvom hitro skozi občino. Ustavite se tam, pogovorite se s temi ljudmi, pa boste videli, kaj je lokalna samouprava in kako se živi lokalna samouprava. Ljudem se je treba približati, tudi z organi upravljanja, pa tudi s tem, da se gre blizu in da se ne govori tako ponižujoče o ljudeh, ki se hudimano trudijo, da je ta Slovenija tako lepa, kakršna je danes. Veliko več naporov in lastnih sredstev ljudi je vloženih v razvoj takšnih občin. Občine ne rabijo tega denarja za krožišča in fontane, fino pa je, če te občine zgradijo kanalizacijo, če uredijo vodovode, če kakšno optiko pripeljejo na podeželje. Vse to počno te občine. Zato mi je resnično izpod nivoja, da se tako govori o teh občinah. O naših županih – v SLS smo ponosni na naše župane, na ostale župane, Dovolite, da ti ljudje tudi kaj povedo, da bo njihov glas slišan. Kot je zadnjič povedal na odboru predsednik Združenja občin Slovenije, gospod Smrdelj iz Pivke, "verjemite, da tudi župani vemo kaj in znamo kaj povedati okoli tega". Ne želi se teh ljudi slišati in na nek način mislim, da ta razprava res kaže na to, da je nerazumevanje lokalne samouprave in vzvišen odnos do tega področja. Zato jaz želim, da ta razprava poteka v drugem tonu, da se resnično spregovori o potrebah in o poteh, kako bomo to lokalno samoupravo naredili še boljšo. Ne pa da nekdo, mogoče tudi zaradi krinke kakšnih bodočih volilnih rezultatov, predstavlja in ponuja neke koncepte razvoja lokalne samouprave. Delajmo dobro za to državo, ne pa zato, da bomo zganjali nek populizem in v Državnem zboru odvijali piarovsko razpravo.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Maja Dimitrovski.
Hvala za besedo, predsedujoča. Sama se bom v svoji razpravi osredotočila na del interpelacije, ki govori o izbrisanih. Pa bom začela kar pri začetku, ker menim, da si moramo danes ponovno osvežiti spomin. Ustavno sodišče Republike Slovenije je v primeru izbrisanih neustavnost in nezakonitost ravnanja potrdilo dvakrat, posredno celo sedemkrat, pa vendar smo priča trajajoči zgodbi zanikanja in nereševanja krivic, ki jih je sistematično kršila slovenska oblast v letih 1991 do 1992. Še več, izbrisani, njih je 25 tisoč 671, so bili v preteklosti prevečkrat uporabljeni za politični boj med različnimi političnimi strankami, sama razprava pa je bila velikokrat pod vsako ravnjo politične kulture. Danes je tudi zaradi preteklih razprav podoba taka, da ni prebivalca Republike Slovenije, ki o izbrisanih ne bi imel takšnega ali drugačnega mnenja. Pa vendar, kaj je izbris iz registra prebivalcev in kdo so izbrisani? 26. februarja 1992 so upravni organi po navodilih Ministrstva za notranje zadeve državljanom nekdanjih republik Jugoslavije, ki so bili do tedaj zakoniti stalni prebivalci Slovenije, odvzele upravičenje do stalnega prebivanja in jih tako spremenili v ilegalne tujce. Vse to brez opozorila in možnosti pritožbe. A o izbrisu prizadetih niso obvestili, le-ti so zanj izvedeli po naključju, ko so na primer prišli na upravne enote po uradnih opravkih, tedaj so jim uničili še veljavne osebne dokumente, ki so bili izdani v Sloveniji. Drugod so izbrisani dobili vabilo, a tudi to z namenom, da jim uničijo dokumente in jih napotijo na Urad za tujce, posledice izbrisa so bile hude. Niso več mogli denimo najti legalne zaposlitve, biti zdravstveno zavarovani, prejemati socialne podpore, niso imeli dostopa do izobraževalnega sistema in še bi lahko naštevala. Ne bom poudarjala, koliko ustavno varovanih človekovih pravic in svoboščin je bilo s tem enostranskim dejanjem kršenih, kar je tudi večkrat prepoznalo Ustavno sodišče Republike Slovenije. Da pa je bil izbris tudi v nasprotju z mednarodnimi obveznostmi na področju človekovih pravic, so ugotovili Odbor Združenih narodov za ekonomske in socialne pravice, Odbor Združenih narodov za človekove pravice, Odbor Združenih narodov proti rasni diskriminaciji, Evropska komisija za boj proti rasizmu in nestrpnosti, komisar Sveta Evrope za človekove pravice ter ne nazadnje tudi Evropsko sodišče za človekove pravice v zadevi Kurić. Žalostno je, da slovenska politika v 20 letih ni zmogla dovolj politične modrosti, da bi storjene krivice tudi odpravila. Odpravili smo jih, ker smo jih morali. Sama osebno verjamem, da je bilo reševanje problematike izbrisa nujen korak države v smeri poprave krivic ter vrnitve človeškega dostojanstva in zagotavljanja pravne države, kar Republika Slovenija je in kar ne nazadnje določa tudi 15. člen Ustave, ki pravi, citiram: "Zagotovljena sta sodno varstvo človekovih pravic in temeljnih svoboščin ter pravica do odprave posledic njihove kršitve." Odločba Ustavnega sodišča in sodba Evropskega sodišča za človekove pravice nedvoumno in jasno govorita o kršenju Konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljih svoboščin, in sicer pravico do varstva zasebnosti in družinskega življenja, pravico do učinkovitega pravnega sredstva ter prepoved diskriminacije. Veliki senat Evropskega sodišča za človekove pravice je zato v zadevi Kurić in drugi proti Sloveniji sprejel pilotno sodbo, s katero Republiki Sloveniji naloži, da v enem letu sprejme sistem odškodnin za vse osebe, ki pridejo v poštev kot žrtve ravnanja Republike Slovenije. Pred samo sodbo Evropskega sodišča za človekove pravice ureditev statusa izbrisanim ni avtomatično pomenilo tudi pravice do odškodnine, zato odločbe za stalno prebivanje z veljavo za nazaj, ki jih je izbrisanim izdala Slovenija, niso povezane z odškodninami, ki jih je določilo Evropsko sodišče za človekove pravice. Tisti, ki so trdili, da odškodnin ne bo, torej niso lagali – slovenski pravni red izbrisanim namreč ne priznava upravičenja do odškodnin. Odškodnine je izbrisanim dodelilo šele Evropsko sodišče za človekove pravice, ki je ugotovilo, da slovenski pravni red možnosti odškodnin ne določa, in je naložilo državi, da pripravi odškodninsko shemo. Odškodnine pa poleg tega izbrisanim s strani Evropskega sodišča za človekove pravice niso bile dosojene na podlagi ureditve statusa, s katerim so bile izbrisanim odpravljene krivice, ampak na podlagi izbrisa iz leta 1992. Poleg Ustavnega sodišča Republike Slovenije ter Evropskega sodišča za človekove pravice tudi v Pozitivni Sloveniji označujemo ta izbris kot diskriminatoren in nezakonit ukrep takratnih oblasti, predvsem pa hudo kršitev človekovih pravic – večjo kot katero koli drugo kršitev, ki jih je naša država v svojem kratkem obstoju zagrešila, saj je pravica do nacionalnosti človekova pravica, države članice pa so si obvezane preprečiti stanje brez državljanstva. Po množičnosti in škodi, ki so jo utrpeli izbrisani, lahko govorimo o zagotovo največji kršitvi človekovih pravic v samostojni Sloveniji. Danes, spoštovani, ni več dilem o nezakonitem, neustavnem in diskriminatornem ravnanju slovenske države. S sprejetjem zakona smo krivice delno odpravili. To je, verjamem, pravica in predvsem dolžnost vseh nas zbranih. Morda se je zdelo, da je odpiranje vprašanja izbrisanih v časih, ko se soočamo s finančno in gospodarsko krizo, napačna odločitev; vendar krize ne smemo samo preživeti, iz nje moramo iti močnejši, z občutkom za spoštovanje človekovega dostojanstva. Potrebno je še enkrat poudariti, da pri višini odškodnine izbrisanim nikakor ni šlo za licitacijo, kot smo to večkrat slišali v Državnemu zboru. Naj še enkrat ponovim, kar sem že nekajkrat, in sicer v zvezi z odškodnino velja ponovno opozoriti, da praksa Evropskega sodišča kaže, da se v odškodninskih shemah odškodnina odmeri v višini 40 do 50 % od dosojene odškodnine iz pilotne tožbe, s katero smo si pridobili pozitivno mnenje Evropskega sodišča za človekove pravice. Dotaknila se bom samo še očitkov glede kroga upravičencev, saj se iz kroga upravičencev izvzeti vsi tisti izbrisani, katerih vloga za izdajo dovoljenja za stalno prebivanje ali za sprejem v državljanstvo Republike Slovenije je bila zavrnjena, ali je bil postopek ustavljen zaradi nesodelovanja stranke iz razlogov nevarnosti za javni red, varnost ali obrambo Republike Slovenije, mednarodne odnose ali izvrševanja kaznivih dejanj v skladu z zakonodajo, ki je urejala izdajo dovoljenja za stalno prebivanje ali sprejem v državljanstvo Republike Slovenije v času odločanja o vlogi. Zato velja ponovno opozoriti, da približno 14 tisoč izbrisanih zakon iz odškodninske sheme izloča. Vsi očitki SDS, da bi v odškodninsko shemo tisti, ki se niso potrudili pridobiti status, ki niso v resnici prebivali v Sloveniji in ki so bili zavrnjeni iz upravičenih razlogov, so neutemeljeni. In za konec naj povem, s sprejetjem zakona naj bi zaprli poglavje slovenske poosamosvojitvene zgodovine in izkazali spoštovanje slovenski Ustavi, Listini o človekovih pravicah in ne nazadnje ljudem, ki jim je bila povzročena krivica. Toda, žal, nekateri tega očitno niste sposobni. Iz preteklih mandatov pa vemo, kako se konča usoda ministrov, ki se lotijo odprave krivic, nastalih z izbrisom. Za nekatere med nami je logično za interpelacijo pristojnega ministra. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Breznik.
Predsednica, najlepša hvala. Škoda, da ministra ni tukaj. Mislim, da je moj govor – to je jok v puščavi. Nadaljeval bom, kjer je kolegica Dimitrovska končala. Ko sem poslušal njeno razpravo, ne verjamem, ampak dvomim, ali sploh zastopa interese slovenskih državljank in državljanov v tem parlamentu ali kakšne druge interese. To naslajanje v nekaterih govorih kaže na to, češ, prav je Sloveniji, mora biti kaznovana, da se je osamosvojila, da je bil to enkraten dogodek v zgodovini slovenskega naroda in da je naredila morda napako. Še nekaj zadev bom povedal, v nekem razločevanju, da bomo vedeli, ali sploh so nekateri ljudje danes na strani slovenskih državljanov in državljank. Treba je vedeti, kako se je Slovenija pripravila, predno je pilotna sodba Kurić v Strasbourgu uspela; torej je Slovenija kot taka izgubila. Slovensko pravobranilstvo je zastopala pravobranilka, začetnica, ki je prišla na t. i. evropski oddelek kot bivša sodnica za prekrške. Ali upa kdo reči, da ni res? Ali je kdo načrtoval, da bomo mi to sodbo izgubili? Ali ni naš interes po eni strani iskanje pravice, da tem ljudem, ki so po odločbi Ustavnega sodišča doživeli krivico, da se popravi. Po drugi strani pa interes slovenskega politika, ki zastopa interese slovenskega naroda, da država plača čim manj odškodnin. To je logično, to je normalno. Po eni strani zasledujemo cilj, da se zadeve popravijo, po drugi strani pa da se te odškodnine zmanjšajo. Slovenija in slovenski pravosodni sistem je naredil vse, da to sodbo pred Evropskim sodiščem v Strasbourgu izgubimo. Ne da bi tja poslali oz. bi to pripravila skupina naših najboljših strokovnjakov ali bi vzeli mogoče celo kakšnega tujega. Ne. To je delala začetnica, ki je bila prej sodnica za prekrške, ukvarjala se je z najbolj zapletenim pravnim postopkom in ga zastopala pred Evropskim sodiščem za človekove pravice v Strasbourgu. Spoštovana Dimitrovska, toliko, da boste vedeli – to je ta zgodba. In mi zasledujemo cilje. Vsak, ki je funkcionar, zasleduje cilje slovenskih državljank in državljanov. To je tisto. In ko govorimo o t. i. dostojanstvu posameznika, potem je to dostojanstvo namenjeno vsem državljanom in državljankam, tudi tistim, ki danes ne morajo uživati niti pravice, pietetne pravice, da bi bili pokopani, da bi lahko svojci imeli nek spomin, nek grob, kjer bi lahko svojo pietetno pravico tudi uveljavljali. Govorim o 650 povojnih grobiščih, govorim o celi vrsti zadev v arhivu, kjer se je dokazovalo, da je v 60., 70. in 80. letih Udba pobijala naše državljane. Tudi to je dostojanstvo. Kje je danes dostojanstvo do vseh teh ljudi in do njihovih svojcev, ko mahate z rdečimi zvezdami v Državnem zboru in pravite, da ta zadeva ne deli. Dostojanstvo do vseh ljudi. Jaz kot funkcionar, kot pripadnik prve slovenske vojske bom vedno mahal s tistimi simboli, ki so nas vedno povezovali, in ne s tistimi, ki so nas delili. Tudi to je dostojanstvo, kolegica Dimitrovska. Če citiram preminulega spoštovanega akademika, predsednika akademije, je povedal, da je dostojanstvo človeka prva etična ali neka ustavna pravica, določena pravica, ki je nad vsemi. Nad vsemi in dostojanstvo seveda velja tudi za izbrisane, da ne boste mislili. Ampak kot politik zasleduješ cilje predvsem državljanov in državljank, da se ta odškodnina izplača, ampak v čim manjši vrednosti. To je prva zadeva. Zdaj pa nadaljujemo v interpretaciji gospoda Viranta. Moje mnenje, tudi na hearingu, kot je gospod Virant imel hearing kot minister za notranje zadeve, sem v tistem hearingu omenil. Glejte, gospod Virant velja za pravnega strokovnjaka na področju upravnega prava, t. i. modernizacije javne uprave, kjer je večino svojega dela namenjal. Tukaj nimam kaj dodati. Verjamem, da je to delo dobro opravljal. Za tisto, kar pa zasleduješ cilje kot politik, da poznaš razmere, v katerih deluješ, da poznaš državljanke in državljane, da poznaš Slovenijo, kako Slovenija sploh deluje, kaj pomeni podeželje, kaj pomeni mesto in kakšne so razmere na podeželju. Moja zgodba je zgodba moje družine. Moj oče je bil veterinar v Lenartu, žal je že preminil, cele počitnice sem z njim preživel na podeželju. Preživel sem jih v občinah Lenart, Cerkvenjak, Benedikt, Sveta Ana in sem z njim kot otrok hodil, ko je zdravil živali na podeželju, največkrat po blatu, največkrat pri ljudeh, ki niso imeli niti elektrike, niso imeli niti vode. Sam sem videl te razmere. Še posebej takrat, ko sem izsiljeval kakšne igrače ali priboljške, potem me je vedno peljal do kakšne družine, kjer so imeli eno kravo, eno svinjo, kjer so jokali, naj jim reši tisto kravo, da bodo lahko preživele te družine. Ko sem poslušal ministra Viranta meseca septembra – ko je sam stekel pred kamere, ponovno so se prižgale luči in je v soju žarometov povedal, da bo v najkrajšem času ukinil 100 slovenskih občin in bo s tem privarčeval na nek daljši rok 100 milijonov evrov – sem kot prvi sprožil poslansko vprašanje, po kateri metodologiji je izračunal 100 milijonov evrov. Poglejte, občine, ki imajo od 2 do 5 tisoč prebivalcev, imajo običajno zaposlenih od 5 do 8 ljudi. 5 do 8 ljudi v občinski upravi pomeni, da je večina teh ljudi referentov in imajo količnike plač celo pod 30. 100 slovenskih občin, povprečje, če vzamemo 5 ali 7 ljudi, je to 700 ljudi. 700 ljudi od 164 tisoč javnih uslužbencev – lahko procentualno izračunamo, kaj ta številka pomeni. Po drugi strani kot poslanec s podeželja zastopam interese svojih ljudi, ki jih cenim, sem pred nekaj dnevi bil v stari Ljubljani, kjer sem sedel pred neko vinoteko in poslušal nekaj zgodbic, zgodbice 4, 5 pravnikov, ki imajo pavšalne pogodbe s slovenskimi državnimi podjetji, ki so se hvalili o tisočih evrih, ki jih dobivajo mesečno za to, da ne delajo dobesedno nič. Potem sem šel v drugo gostilno, kjer sta bila 2 obrtnika, ki delata za Mestno občino Ljubljana. Potem sem šel na tretjo lokacijo, spet spil deci vina kot Štajer'c. Na tretji lokaciji so sedeli 3 bančniki Ljubljanske banke, ki pravijo, "saj nam nič ne morejo". Tako sem poslušal te pogovore in zgodba tega večera je bila, da niti eden ni bil podjetnik, niti eden ni ničesar izvažal, niti eden od teh ljudi ni ustvarjal nečesa produktivnega, pač pa so bili dobesedno paraziti v ljubljanskem sistemu. In ko pogledamo proračun – 313 milijonov evrov ima ta občina. Kar danes jaz očitam ministru Gregorju Virantu, da nima osebnostnih lastnosti, da bi lahko bil minister. Biti strokovnjak ne pomeni, da si dober človek, da si predvsem razumen, da si pravičen, in ta občutek je tisti, ki je najbolj pomemben, da si lahko kvaliteten politik. To je tisto, za kar mislim, da konstituira dobrega politika. Predvsem, da ne delaš razlik, da poznaš, kako stvari delujejo, kaj je dobro, kaj ni dobro, kaj je prav in kaj ni prav. In zdaj je v Mestni občini Ljubljana 313 milijonov evrov proračuna. Občine v Slovenskih goricah imajo manjše, okoli 3 milijonov evrov proračuna, Lenart ima ca. 8 milijonov proračuna kot neka osrednja občina. V Ljubljani dela 75 tisoč javnih uslužbencev. Tu so sedeži vseh večinoma državnih podjetij, tu je večina zastopstev tujih podjetij, tu imamo celo vrsto konzulatov. Delati krivice in govoriti, da so najbolj krive male občine, da povzročajo velike stroške, to je totalni populizem. To je dobesedno navijanje za ljubljansko sceno, to je navijanje za to, da se zbere čim več denarja in se poplačajo zgrešene naložbe Ljubljane. To je dejstvo. Preko tega ne moremo in to je tudi bistvo sestave te koalicije. Tega človek skoraj ne more verjeti. Vse tisto, kar pa je pomembno, kar je nadaljevanje zgodbe – v Slovenskih goricah imamo tudi Razvojno agencijo. Prej je minister govoril, da je minus teh občin v tem, da nimajo kadrov, da nimajo kvalitetnih kadrov za kvalitetne projekte. Tudi tu dela veliko krivico. V Slovenskih goricah imamo Razvojno agencijo, ki je izredno dobra, LAS Ovtar dela izredno dobro. Pravkar se povezujemo z avstrijskimi občinami, kjer imajo Razvojno agencijo Vulkanland. Načrtujemo nove evropske projekte in prvi problem, ki nastopi – zakaj nimamo srednjega nivoja lokalne samouprave, zakaj nimamo pokrajin, kar omejuje naše projekte. Jaz bi navijal za ministra, če bi rekel, "moj prioritetni projekt je lokalna samouprava", da bi se Štajerci lahko normalno razvijali, da bi se lahko normalno razvijali po nekih svojih zgodovinskih okoliščinah; da bi se Dolenjska lahko normalno razvijala, in tudi Primorska. Potem bi se nekako ugotovilo, koliko je dejanska moč Ljubljane. Koliko je dejanska gospodarska moč Ljubljane. Mi na Štajerskem zahtevamo, da nam v tem trenutku date 5 tisoč javnih uslužbencev, da nam jih pošljete v Maribor in tam počasi konstruiramo svojo t. i. Štajersko pokrajino. Potem bomo lahko tehtali, koliko ste dejansko v Ljubljani vredni. Koliko ste dejansko vredni, da vas vidimo. Veste, moji ljudje niso paraziti. Tu pa je večinoma mesto velikih parazitov, ki so vsi vezani na državna podjetja; zaradi tega tudi v SDH delate, da nič ne delate saj se ne bo nič prodalo, ker cela vrsta družin in podjetij tukaj več ne bo moglo delovati. To je bistvo politike. Prišel sem v politiko in prišel sem, da to prekinem; in se bom za to boril. Ne da sem sedaj populist in si delam reklamo pred svojimi, ker je krivično, ker je nepravično do ljudi. Ker pri nas ljudje delajo za 500, 600 evrov. Jaz grem lahko takoj na minimalca. Tudi vsak človek, ki pride iz Slovenskih goric, gre lahko na minimalca, ker je navajen na minimalca in bo to delal in bo še z minimalcem zadovoljen. Predvsem pa bom tudi jaz z minimalcem zadovoljen, gospod Virant, če se bom jaz lahko za 150 evrov v poslovnem razredu vozil, tako kot se vi vozite. Frankfurt–Ljubljana, 28. september 2010, poslovni razred, cena vstopnice 150 evrov. Poglejte to. Zdaj vam povem eno zgodbo. Pred kratkim sem se pripeljal iz sestanka v Vilni, v Frankfurtu sem se zaklepetal, tam je bil en kovček odstranjen in sem zamudil naslednji let iz Frankfurta v Ljubljano. Seveda sem bil sam kriv, šel sem tja, počakal naslednji avion, doplačal sem 200 evrov. Torej, jaz sem doplačal za karto 200 evrov, nisem karte kupil, karta je bila 600 pa nekaj evrov. Doplačal sem 200 evrov. To je ta pravičnost; za 150 evrov poslovni razred podjetju. To ni bila Lufthansa, ki bi rekla, "gospod Virant, vi ste simpatičen človek, ali pa gospod Breznik, vi nam lahko delate veliko reklamo, mi vam damo karte." To ni problema, lahko zastonj letiš, kot uspešen politik delaš reklamo. Ampak to je podjetje, ko so tisti moji Lenartčani, pa s Trojice, pa z Voličine in Svete Ane, reveži za 600 evrov, ko jim jemljejo od plač zato, da so v to podjetje že 80 ali 100 milionov evrov potegnili. Da so vložili, da podjetje ni propadlo – to je ta načelnost, gospod Virant, veste. Nikoli vam nisem očital vaše strokovnosti; to pa je načelnost, to je pravičnost in to je tisto, kar vas nekatere loči. Nismo vsi politiki enaki. Še posebej takrat, ko ste metali svoje poslanske kolege iz parlamenta – gospoda Vogrina, gospoda Simčiča, ki jima ni šlo lahko, težko sta začela tudi svojo pot. Ko ste ju metali in ste se šli angela varuha. Smejite se – žalostno je to. To je žalostno, zelo žalostno. Jaz vas pozivam, če hočete kaj dobrega narediti za občine. Občine so mogoče res zaključile svoj prvi ciklus, ampak v drugem ciklusu, v konstruirano pokrajin pa bi te občine šle lahko naprej. In to je bila vaša naloga, ki je bila prioritetna, in vaša naloga tudi kot člana Vlade je bila, da čim prej prodate ta podjetja in prekinete vse parazitske odnose, ki vladajo. Ne morete varčevati pri šibicah. Varčujete pri šibicah, hlode pa mečete skozi okno – to je star pregovor, ki velja. In populizem zganjati na malih občinah, poglejte ni. In vi govorite, češ da je to bil nek osnutek; ne, ni bil osnutek! Vi ste šli pred kamere pa povedali, da boste 100 milijonov privarčevali. Vas ponovno vprašam, po kateri metodologiji ste izračunali 100 milijonov? Občine, ki so nekoč bile blato, kjer je bila asfaltna cesta nadstandard teh občin, kjer so se ljudje težko preživljali ravno zaradi nekaterih strank – v teh se zdaj smejijo – ker ste uničili podeželje, ker smo bili četrtorazredni državljani. A si ti moji ljudje, ki jih jaz zastopam, ne zaslužijo vsaj približno enakih pogojev kot ljudje v Ljubljani? Si ne zaslužijo, si ne zaslužijo normalnih šol, nekega vrtca, ki je kolikor toliko ogrevan na 19 ali 20 stopinj pozimi. Ali si tega ne zaslužijo? A so drugo- ali tretjerazredni državljani zato, ker prihajajo iz podeželja. Čisto drugače je, ko stopiš v Avstrijo, tam je nadstandard živeti na podeželju, ker so ljudje bolj sproščeni, boljša energija je. Jaz uživam, ko pridem v Slovenske gorice, ker je čisto druga atmosfera, ni tega prihlinjenja ljudi, ki se delajo pomembne, v bistvu pa v tej družbi nič ne ustvarjajo, ampak so čisto parazitsko vezani na tiste, na tiste žepe teh ljudi, ki delajo za 600 ali 700 evrov.
Osredotočite se na interpelacijo, lepo prosim, gospod Breznik.
Danes govorimo predvsem o osebnostni rasti človeka. Tisti, ki je politik, ki zraste nad ostale sodržavljane in ki reče, jaz sem politik – zaradi tega sprejmem odgovornost, da bom v svoji politični karieri pravičen in da bom pravično delil tudi svoje glasove v parlamentu, predvsem pa da ne bom zganjal krivic. Povedal sem danes glede izbrisanih eno zadevo, kako mačehovsko se je obnašal del sodnega sistema, ki je zastopal interese Slovenije. In tisti, gospod Virant, še nekaj, sodba Kurić and company vam ni nalagala, točno koliko mora biti odškodnine. Tudi tisti, ki se sedaj smejite, ki ste celo zahtevali v tistem zakonu, da ti ljudje, ki dobijo te odškodnine, da morajo biti tudi prednostno obravnavani pri določenih zadevah, pri vrstah za stanovanje itn. Prednostno obravnavani. Ali se vi zavedate, ali delate v interesu Slovencev in Slovenk, ali delate v kakšnem drugem interesu, tujih državljanov? Ampak to, kot vidim, se dogaja. Slovenija postaja plenilski teren za srbsko-udbomafijske-ruske posle. To nima nobene veze, nobeno resno nemško-avstrijsko podjetje več ne prihaja pod to vlado v Slovenijo. To se dogaja.
Gospod Breznik, prosim, če ohranite dostojanstvo v Državnem zboru, pri izbiri besed, lepo prosim.
Kaj ni v redu? Ali koga žalim? Ali ni resno? Ko je kolegica Bratušek tukaj govorila, jo je ena izmed poslank vprašala: "Spoštovana bodoča predsednica Vlade, osebno me zanima, ali govorite tuje jezike." Povedala je sledeče, "govorim zelo dobro angleško in nekaj malega tudi nemško". Ko je bila na konferneci v Düsseldorfu, me zanima, če je bilo tisto dobro, kar je na CNN povedala, da je bila tisto dobra angleščina, me zanima, kako se je v Düsseldorfu pogovarjala nemško. Jaz si ne bi upal naročiti niti kave. In ne vem, kaj je delala na poslovni konferenci, tudi to. To je prva zadeva. Naslednja zadeva, da se vrnem nazaj h kolegu Virantu. Spoštovani kolega Virant, prihaja čas božičev, imam celo vrsto prijateljev, kolegic, kolegov, družinskih članov, ki so me prosili, če še imate kakšno vezo prijateljev, če mi zrihtate nekaj kart, ki bi radi leteli z družinami [[...]]
Gospod Breznik, prosim, če niste žaljivi. Ohranite mero dostojanstva v Državnem zboru. Ne bodite žaljivi, sicer vam bom vzela besedo!
Hvala za opozorilo. Poglejte, moje dostojanstvo je, da govorim resnico. Dostojanstvo človeka, ki leti za 150 evrov v poslovnem razredu in to v firmi, ki je bila dokapitalizirana s strani Slovencev in Slovenk, državljanov in državljank, ki dela večinoma za mizerne plače, ki nekateri sedijo v teh dneh pred Karitasom, pred Rdečim križem, čakajo v vrstah, da bodo dobili še kakšen paket, je seveda neumestno. Morda bi morali komu drugemu reči, da mu boste vzeli besedo, za mene je pa to neumestna pripomba, ki ste jo namenili. In to je tisto, o čemer se danes pogovarjamo. Pogovarjamo se o uničenju lokalne samouprave, o uničenju tistih občin, predvsem pa tistega okolja državljank in državljanov, ki so delali ves ta čas. Pridno s svojim trudom, delom so soustvarjali našo skupno državo, delali za mizerne plače in so vedno prikrajšani. Za tiste se splača boriti, za tiste je politika pomembna in za tiste se splača boriti, ne samo meni, ampak večini mojih kolegov, ki prihajajo iz podeželja. To je ta razlika. To je spor med plebejci, če se spomnite rimske države – da ne razumete. Ko imaš polno rit vsega, potem seveda ne razumeš ostalih zadev; ne razumeš, kako deluje lokalna samouprava, ne veš, kako je, če je neka občina prišla malo z blata ven. Tega ne razumeš, če si živel na relaciji ljubljanske obvoznice in v velemestu, boš težko razumel slovensko podeželje. In to so tiste osebnostne lastnosti, ki te konstruirajo kot dobrega politika, pravičnega; in ki te konstruirajo kot slabega politika, ker ne razumejo vseh ljudi, ker delovati pa moraš v dobrobit vseh. Na začetku sem povedal, delujem v smeri tega, da rešimo krivice, ki "pacta sunt servanda" – spoštujem te odločbe. Po drugi strani pa bom v politiki reševal, da bo Slovenija čim manj prikrajšana, ker bomo po drugi strani storili druge vrste krivic, torej spet tem ljudem, o katerih sem sedaj govoril in katere zastopam, za katere se splača boriti. Predvsem, ker na njih sloni tisti del zdrave Slovenije, zdrave Slovenije, njihova življenja niso pripeljali veliki vlaki, ampak so se od svoje mladosti mogli boriti, da so preživeli. Tako kot eni poslanci, trdo so delali, ob delu študirali, se odpovedali marsičemu, da jih je nekdo metal ven. Človek, ki je letel za 150 evrov v poslovnem razredu. Človek, ki je po svoji funkciji v prejšnji vladi imel prihodke večje od predsednika države in predsednika Vlade, kljub temu pa je prejemal še t. i. funkcionarski dodatek. Potem pa ga del vrne, ko ga dobijo s prstom v marmeladi, in pravi, da to ni kaznivo. Ne, ni kaznivo, ni pa higienično. Mislim, da ste ta izraz po dr. Jambreku tudi vi uporabljali marsikdaj. Ni higienično in to vas ne konstruira kot politika, to vas konstruira kot človeka. Ko gre za mojo rit, je vse dovoljeno, ko pa ne gre za mojo rit, pa sem jaz angel varuh. Jaz sem tisti alfa in omega, ki bom odločal. To je tisto, o čemer se lahko danes pogovarjamo. O čem se splača tukaj razpravljati? Prvič, kaj je dostojanstvo človeka, kaj je pravično, kaj nepravično, kaj je prav, kaj ni prav, kaj je laž in kaj je resnica. To so teme. In zaradi tega so interpelacije. Morda uspe, da bomo preglasovani danes, ampak pomembno je, koga zastopamo, kaj zastopamo, kakšni so naši vrednostni sistemi razmišljanja v pravičnosti in nepravičnosti. To pa je tisto, kar nas dela drugačne od ostalih. Upam, da tisti del, ki sem ga danes namenil ministru Virantu, mislim, da bi imel še marsikaj. Bom zaključil, ker vidim, da so nekateri postali izredno živčni, minister Virant je odšel ven. Bom omogočil tistim, ki boste razpravljali naprej, da se bo mogoče minister vrnil, potem bi pa prosil kakšnega poslanca, da malo slabše razpravlja, ker potem se bo minister vrnil in bo mislil, da lahko da kakšno repliko. Hvala za posluh in lep pozdrav v Slovenske gorice.
Gospa Dimitrovski, replika.
Hvala za besedo, predsedujoča. Gospod Breznik, vaš govor bi lahko bil označen kot sovražni govor. Pod prvo točko. Pod drugo točko, moj priimek je Dimítrovski in ne Dimitróvska. In če vas zanima moje poreklo, vam lahko povem, da sem po mami Ljubljančanka, po pokojnem očetu Štajerka. In glede interesa, katerega zastopam, pa vam lahko povem, da se zavzemam za pravičnost ljudi, katerim je bila storjena krivica. In to krivico je povzročila takratna oblast. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ni replike na repliko, gospod Breznik. Gospod Brulc, imate besedo.
Po takem nastopu, ljudje, imeti nastop, je pa [[...]]Veste, kaj bi rabil najprej, ohladiti bi se moral, ker če nimate druge vsebine ob tej interpelaciji, potem je to blazna sramota za Državni zbor. Poglejte, da reče nekdo, da so ljudje v mestu paraziti. S kakšno pravico en otrok to izjavi? Da nas tukaj utruja 1 uro z enim prašičem v Slovenskih goricah. In za vse to je kriv minister. Da ima [[...]] [[oglašanje iz klopi]] Poslušal sem, kaj je govoril. In to je govoril in to očita ministru. Pa kaj, ste smešni? Se ne zavedate problemov v tej državi? Ta interpelacija je, saj kaže na situacijo, kakšna je. To je vaša pravica. Da pa z malo demagogije rečem: strošek te interpelacije in tega zasedanja – če imate malo krščanske duše v sebi, dajmo reči, da ugasnemo zadevo, da gremo domov in da denar, kolikor stane ta seja, namenimo za humanitarne organizacije. Kaj mene briga, kako je poslanec nekje v Düsseldorfu z nekom klepetal in ne vem kaj. To ni interpelacija na ministra, ljudje. Vi ste nervozni, zelo ste nervozni, ker je ta vlada dosegla nekatere uspehe. [[smeh v dvorani]] Ker je stresne teste, berite – Evropa pravi, da je situacija dobra kljub blazni luknji v bankah, ampak da ima Avstrija 35 milijard te luknje, Avstrija. Da smo sprejeli nekatere pomembne zakone, ki so porinili ta voz iz blata, da se vrstijo sodni procesi, zato ste nervozni, zato je protikorupcijska komisija doživljala pritiske itd. Da je bil včeraj obsojen vaš prijatelj iz Luke Koper, da s sodišč sodbe padajo, da so hišne preiskave napovedane in da se pripravljajo obtožbe. In ob tem Evropa ocenjuje delo te vlade pozitivno. Se pravi, smo na pravi poti. Vendar si ne smemo privoščiti politične krize. Koalicija, upam, da bomo zdržali ta pritlehna podtikanja v želji, da se skregamo, in da ne upoštevamo tega, zaradi česar smo se pravzaprav združili. Zato je pomembno, da je pozicija trdna in da danes ne glede na to, kdo je na strani Jankovića, kdo Viranta ali kogarkoli že, izglasujemo to, kar moramo, da ta interpelacija ni potrebna. To je političen šum danes. Že prva predstavitev je bila s fasadami neke hiše v nekih vaseh. Virant je razmišljal o tem, da bo treba verjetno delati na tem, da se bodo občine združevale. Sedaj je razlog, da tega ne bi smel narediti zato, ker smo uredili fasade, ker smo res uredili krožna krožišča in bolj ko je revna občina, večje ima skulpture na teh krožnih križiščih, osvetljeno je, prihaja že v velemesto, dobro, da imajo še kakšen Mercator, da je to razžarjeno in daje vtis bogastva. Kakšna je dodana vrednost v vsem tem šminkanju? Jaz sem za to, da imamo lepa mesta, da je Slovenija lepa. Kakšna je dodana vrednost? Drugi so vlagali v razvoj visokega izobraževanja, v univerze, v gospodarstvo, drobno gospodarstvo in tako dalje; eni so pa pač delali razsvetljave in še marsikaj. Pa ne samo majhne občine, tudi velike občine. Očitate ministru, da je podpisal sporazum s sindikati. Neverjetno, da je "popravil škodo" v narekovaju, ker to ni škoda, to je nekaj hujšega, izbrisanim, da razmišlja o tem, da bo treba manjše občine spodbuditi v tem, da se bodo združevale. To so očitki. Ja, moj bog. Jaz sem si pripravil ene druge vsebine, ampak po mojem predhodniku se človek res ne more skoncentrirati na nekaj pametnega, nemogoče je. Volivci pač volijo župane, ki so v stanju krasiti zadeve; tisti, ki pa skrbijo, da bi res v vsako hišo prišel internet, da bi imeli čistilne naprave, kanalizacijo, zdravo pitno vodo – to je infrastruktura, ki je v zemlji in je niti ni videti. In te dni bomo videli, koliko bo zopet šlo denarja v zrak z ognjemeti in še marsičem; ob tem da ljudje res nimajo kruha. Ampak za vse to je kriv minister Virant, vse to. Bog ne daj poseči v majhne občine, bog ne daj. Jaz pravim, da naj ostanejo, vidim v Italiji, kako so – župan je neprofesionalno, 800 duš ima, ureja komunalno zadevo v nivoju, da je čisto, da odpeljejo smeti in podobno, na kakšnem pogrebu in proslavi ima še govor in to je župan. Ampak pokrajina ali kakorkoli že rešuje vse druge probleme. Ko smo sprejemali davek o nepremičninah, ne, mi nismo obdavčili zazidalnega stavbnega zemljišča zato, da bi privabili ne vem kaj. Dajte no, dajte no. Lepo je koketirati z ljudmi in čakati, da bo z izravnavo občina dobila maksimalno, kar rabi in še kaj več, kar pa ne zmore, bo pa že država rešila. Danes nimamo interpelacije ali razprave o lokalni samoupravi, ampak zašli smo v to. Dobro, vse je minister kriv. Jaz bi nekaj drugega rekel. Kdo bo še v tej državi minister za take osebne dohodke, za tak delovni čas, za tako odgovornost in za tak način, kot je bil predhodnik pred mano, ki je na vse načine lahko žalil, da ni sposoben, toliko da ni rekel, da je ne vem kaj. To lahko poslanec reče komurkoli, če nima lastne kulture. Nikoli ne bom rekel, tudi ministru, ki bi bil, ki je nesposoben recimo, da je zato potreben dodatnega usposabljanja, da bo prišel k sebi in podobno. Ne bodimo taki. Tu smo vsi enaki med seboj in nehajmo se med sabo žaliti. Ti očitki iz interpelacije, to ni nič. To ni nič! Zato bom jaz z lahkim srcem glasoval proti temu. Saj je bilo napovedano, kolega Grims je rekel, da v ponedeljek, torek bomo prišli do rezultata. Mi bomo to zdržali, ni problema. Kaj bodo volivci rekli, je pa vaš problem. Imamo še 10 ur. Si lahko še vse sorte povemo, vse sorte, ker ni vsebine, ki bi res interpelirala ministra, take prave vsebine ni. Potem žalimo na priimke, na to, na ono, ker govorimo nekaj v tri dni. Tudi jaz zdaj govorim v prazno, ker se nimaš kaj na tej interpelaciji, v tem gradivu ni zadeve, da bom rekel – minister, zdaj pa povejte. Ste, niste, kakorkoli že. Ni. Samo neko klobasanje, ker je razmišljal o tem, da bo treba občine združevati, pa to govorimo že 10 let. Sicer pa ni važno. Mi lahko združujemo občine, saj nam bo Ustavno sodišče ustanovilo občino, če bo treba; tako da smo v taki reki, ki se ji reče bog pomagaj. Malo smo že pred prazniki, govorim o neki kulturi, taki krščanski, srčni in ne vem kaj. Malo upoštevajmo to. Dajmo. Malo upoštevajmo to. Žal mi je. Nisem mislil o tem razpravljati, ampak ni šlo drugače. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Breznik ima repliko.
Hvala lepa. Moram replicirati kolegu Brulcu. Prva zadeva. Imenovali ste me otrok. Jaz se vam zahvaljujem, nisem občutljive narave tako kot nekateri, v svoji osnovi sem otrok, ker otroci so le iskrena bitja, in povem tisto, kar mislim. In tudi osebnostno delujem tako. Druga zadeva, se opravičujem kolegici Maji Dimitrovski, če sem ji rekel Dimitrovska. Sem se zmotil. Bil je lapsus in se vam opravičujem. Če boste gledali posnetek, ni elementov sovražnega govora, ker v Ljubljani vse tisto, kar ni prav ljubljansko, prav Jankovićevo; to je vse sovražni govor za nekatere. To je zelo čudno okolje, kulturno okolje, ki jaz nisem navajen. Res prihajam iz nekega drugega sveta, ker smo Štajerci drugi ljudje in vas ne razumem, to je res. Naslednja zadeva, gospod Brulc, da vam še nekaj zadev obrazložim. Pravili ste, da govorimo tja v tri dni. Če je ta karta tja v tri dni in ta račun za 150 evrov slovenskega državnega podjetja Adrie, ki so ga dokapitalizirali ljudje za več kot 80 milijonov evrov v zadnjih letih, potem to ni tja v tri dni. Naslednja zadeva. Ministru Virantu sem povedal jasno in glasno. Prvič, zakaj se ne začne ukvarjati s konstituiranjem pokrajin. Zakaj svoje pogajalske sposobnosti, kjer mu lahko rečem, da so, da ima dobre, zakaj tega ne stori? Druga zadeva, ki jo moram poudariti. Zakaj nam ne da možnost, Štajercem, da konstruiramo pokrajino, zakaj ne odvzame 5 tisoč javnih uslužbencev v Ljubljani, jih preseli v Maribor, prav tako naredi isto za Dolenjsko. 5 tisoč jih vzame, jih da na Primorsko in mi lahko pokažemo, kaj zmoremo. Tretja zadeva. Govorili so, da govorim, da so Ljubljančani paraziti. Ne, saj vsi niso paraziti, problem politikov pa je, da ne smemo postavljati pogojev, da bi se lahko paraziti pasli po državnih podjetjih. To pa je pomembno in ravno to delate. Niste direktno pristojni, minister, ampak v Zakonu o Slovenskem državnem holdingu, ki je v mrtvem teku, delate ravno to. Veste, da imajo filme katastrofalno organizacijsko kulturo, katastrofalno slabo vodenje, cela vrsta zadev je, kjer se črpa denar iz teh podjetij in ljudje izgubljajo. To so podjetja slovenskih državljank in državljanov. In v 8 mesecih, če ne naredite tukaj reda, gre dnevno v nekaj sto tisoč ali pa mesečno nekaj milijonov evrov iz teh podjetij. To je tisto, kar je pomembno. Mi ne bomo več plačevali vaših napak, ne v Ljubljanskih bankah in ne v državnih podjetjih. Da bomo mi dokapitalizirali Adrio, 80 milijonov, a še enkrat, ali kolikokrat? In ker je slabo upravljanje, potem podeželje te cene ne bo plačevalo. To je jasno in glasno. In o tem sem jaz danes govoril. In govoril sem, kaj so občine naredile od tistih časov, ko sem jaz bil mulec, ko sem z očetom veterinarjem hodil po Slovenskih goricah, v kakšnih katastrofalnih razmerah so ljudje živeli, kako težko so se preživljali. In to sem govoril, kakšna razlika je, ko je nekdo iz Ljubljane, ne razume nikogar iz Slovenskih goric, kako smo ponosni na pot, ki smo jo prehodili.
Gospod Breznik, vaše 3 minute za repliko so potekle.
Jaz nisem govoril v 3 dni. Je pa gospod Brulc govoril v 3 dni, ko je govoril v 3 dni kot župan dva mandata, seveda je naredil socialno bombo iz Nove Gorice. To pa je govorjenje v tri dni, na celi črti, kot župan in kot poslanec. To pa ja.
Hvala lepa. Ljubica Jelušič, imate proceduralno.
Podpredsednica, najlepša hvala. Jaz sem se prej po prvem nagovoru kolega Breznika odpovedala proceduralnemu vprašanju zaradi tega, ker je kolegica Maja Dimitrovski povedala ključni problem. Ampak zdaj po njegovi reakciji vidim, da on ni razumel, v čem je sovražni govor v njegovem nastopu. Prosim vas, da kot predsedujoča naši seji kolege in kolegice opozarjate na te elemente sovražnega govora. On je namreč dvakrat potvoril njen priimek, rekel je Dimitrovska. Tisti, ki poznamo nastajanje priimkov v slovanski kulturi, vemo, da se za ženske v makedonski in bolgarski kulturi uporablja ta ženska oblika, torej Dimitrovska, Popovska in tako naprej. In drugič, takoj v tej povezavi je omenil, da verjetno zastopa interese tujih državljanov. Potvorjen priimek in govorjenje, namigovanje na to, kaj ona zagovarja, so čisti elementi sovražnega govora. Zato prosim, da bi kolega to dojel, in vas prosim, da ga – vse nas – v takšnih primerih opozorite, kako govorimo. Hvala.
Hvala lepa za ta proceduralni predlog. Res je, saj vsi si želimo, da bi današnja seja potekala na takšnem nivoju, kot si Državni zbor zaslužil. Vse poslance, ki boste v bodoče razpravljali, pozivam k temu, da se tega držimo in da se držimo Poslovnika. Zdaj pa ima besedo gospod Jožef Horvat kot predlagatelj, izvolite.
Najlepša hvala, podpredsednica. Jaz nisem tukaj za to, da bi kogar koli žalil, in mislim, da tudi ni dobro, da eden drugemu dajemo navodila, kako naj kdo razpravlja. Mislim, da je vsak sam odgovoren za svojo politično kulturo. Moja nadaljnja razprava, tako kot so bile dosedanje, bo striktno vezana na vsebino, o kateri se danes pogovarjamo. Ministra – bom rekel zdaj dragega Gregorja, s katerim smo najbrž od leta 2004 skupaj že tudi kaj dobrega naredili – predvsem opozarjam na zadeve, ki se nam kot opoziciji zdijo nepremišljene ali premalo domišljene. Spoštovani minister za notranje zadeve, vi ste tudi minister za lokalno samoupravo. Meni se tako zdi, da ste prej premalo domislili izjavo in s prstom pokazali; češ, občine gradijo fontane, nepotrebna krožišča in tako naprej. To je najbrž koga razžalilo. Na podeželskih občinah, od koder jaz prihajam, tam ni nobene fontane in je nikoli ne bo in ni nobenega krožišča in ga tudi nikoli ne bo. Zdaj bi vam rad nekaj pojasnil, se pa ukvarjamo mi na podeželju tudi s pitno vodo. In kako je že s pitno in človekovimi pravicami? Vemo. Minister, vi ste tudi premalo premislili, ko ste 5. septembra dali izjavo in jo jaz povzemam po MMC RTV Slovenija. Takole je zapisano, majhne občine se po njegovem mnenju tudi težje dogovorijo za skupne projekte in kot primer je Virant navedel pomurski vodovod, kjer se občine niso zmogle dogovoriti o nekaterih vprašanjih in so zato ostale brez evropskega denarja. Dezinformacija, neresnica, 5. septembra je bila večina sofinancerskih pogodb že podpisana, s strani Vlade jo je podpisoval mag. Dejan Židan, minister, ki je tudi zaslužen za to, da je ta projekt dobil pospešek. Za ta projekt je zaslužen tudi nekdanji minister kolega Bogovič, ko smo v začetku našega mandata takoj v začetku leta 2012 rekli, zdaj pa je konec raznih izmišljotin, stopicanja na mestu, zdaj pa gremo s tem projektom, kot se s projektom dela. Vsak mesec so bili mesečni sestanki, kamor smo bili povabljeni tudi pomurski poslanci. Naj vas spomnim, minister slovenske Vlade, to je danes, ta trenutek projekt, ki se izvaja in je največji kohezijski projekt v tej državi. Je pa res, jaz upam, da tukaj zdaj govorim resnico, da bi najbrž tudi vi kot minister Vlade v obdobju 2004–2008 bili zadovoljni, če bi leta 2008 naredili pokrajine. To je tipični projekt pokrajine. Takrat ne bi minilo 10 let od podpisa pisma o nameri do podpisa pogodb z izvajalci, kot je ta primer. Ampak pomurski vodovod se izvaja, vi ste slovenski javnosti in še širše povedali, kako nerodni so župani, kako napačno je imeti v državi male občine, ker pač se ne znajo nič dogovoriti. Ni res! Vse pomurske občine in še več, čez 30 občin se je končno, hvala bogu, le uspelo dogovoriti, da bo, upam, do konca leta 2015 pitna voda v vsakem gospodinjstvu. Jaz sem obvestil o tej vaši izjavi tudi mag. Dejana Židana. Kaj se vidva pogovarjata na Vladi, mene ne zanima. Upam pa, da sta se vsaj dogovorila. In ko ste govorili o poslancih – "poslance na minimalce" je proforma, ste podpisali peticijo "poslance na minimalce". Z mnogimi kolegi, tudi od sedanje koalicije, se pogovarjam. Moram reči, da ste Državnemu zboru naredili kar nekaj nesimpatičnih potez, ko ste bili prvi med enakimi, ko ste bili predsednik Državnega zbora. Na Odmevih ste takrat govorili, da je konec s poslanskim turizmom, kar pomeni, da ste nas obsodili, da se gremo poslanski turizem, ko pač gremo na službene poti. Že vem, kakšne bodo novice v nekaterih medijih, ker je pač konec leta, delajo se inventure in čakamo seznam, kdo je največkrat potoval v tem letu. Mene s tem niste užalili, ker me kdorkoli tudi ne more užaliti. Ampak ko pa že govorite o minimalcih, res je zanimivo in tega očitno ne ugotavljam sam, da je ta Vlada –upam, da ne koalicija, da samo Vlada – svečano in z nekim ponosom objavila finančno luknjo 4,7 milijarde evrov, kot da je to dosežek te Vlade. Če to pretopimo v minimalno bruto plačo, so to 3 minimalne bruto plače za vse Slovence oziroma nekaj več kot 6 milionov minimalnih bruto plač. Ampak jim ne damo, jih vzamemo in vzamemo. To je neto luknja, tu zdaj zraven treba dati obresti in tako naprej. Ta informacija zame danes ni bila nič novega, niti ne včeraj, jaz sem si to informacijo sam pri sebi izračunal. Mnogi kolegi, s katerimi sem govoril, ki logično razmišljamo, in sicer 29. 11., ko smo na Odboru za finance dobili potrditev s strani državne sekretarke z Ministrstva za finance, da torej država ima za sanacijo bančne, luknje 4,7 milijarde evrov denarja na razpolago – takrat smo vedeli, vsaj nekateri, takšna bo objavljena finančna luknja ali pa prilagojena. Kakšna je dejanska – bo najbrž neznanka še kar nekaj časa. Pa bodi dovolj za zdaj.
Hvala lepa. Minister je želel besedo.
Vsake toliko časa se mi zdi prav, da se malo oglasim in pokomentiram stvari; seveda tiste, ki so v okviru racionalne razprave. Kakšne so take, da gredo skozi eno uho noter in skozi drugo ven; kakšne so pa take, da jih je treba pokomentirati. Vprašanje odškodninske sheme za izbrisane. To vprašanje, se vsi strinjamo, je bilo treba rešiti. Da smo morali uresničiti sodbo Evropskega sodišča za človekove pravice, se strinjamo očitno vsi; ampak vi ne bi zdaj in vi ne bi na takšen način. Da je treba popraviti krivice, ki so bile storjene, se tudi strinjamo vsi; ampak vi ne bi na takšen način in ne bi zdaj. Jaz se bojim, kako bi bilo, če bi bil, recimo, gospod Grims odgovoren za reševanje tega problema. Zgodilo bi se to, kar se je dogajalo v preteklem času – problem ne bi bil rešen, pritožbe na Evropsko sodišče za človekove pravice bi se nadaljevale in za vsakega izbrisanega, ki bi se tja pritožil, bi za začetek plačali 20 tisoč evrov, kolikor so dobili Kurić in ostali za nepremoženjsko škodo, potem pa še za premoženjsko škodo, kolikor pač bodo uspeli dokazati. Naša odškodninska shema bo državo stala približno polovico manj. Jaz nikoli nisem rekel, da bi bile lahko odškodnine milijardo, če bo šlo kaj narobe. Te izjave iz mojih ust ni bilo, gospod Grims. Dejal sem, če bi upoštevali vse zahteve, ki so jih postavljali izbrisani, in to je bilo najmanj 300 evrov na mesec izbrisa, pa potem neomejena sodna odškodnina, da bi v tem primeru odškodnine dejansko dosegle milijardo evrov in več. Jaz sem v resnici ponosen, da smo ta problem uredili, ker ko poslušam te glasove iz opozicije, desnica tega problema ne bi nikoli uredila. Ga ne bi! Ves čas bi govorili o tem, kako ste želeli, kako bi, ampak ne bi se zgodilo nič. In vlekel bi se problem, ki je star že toliko časa in na katerega nas mednarodne institucije opozarjajo. In ugled Slovenije bi trpel še naprej. Bili bi med tistimi redkimi državami članicami Sveta Evrope, ki ne spoštujejo sodb Evropskega sodišča. Če je naša vrednota spoštovanje pravne države, spoštovanje človekovih pravic, spoštovanje naših zavez – kajti če vstopiš v neko mednarodno organizacijo, potem se tudi zavežeš, da boš spoštoval njene odločitve – potem je pač to bilo nekaj, kar je nujno treba narediti. Nekje na začetku je kolega Tonin omenil primerjavo z odškodninami za žrtve vojnega nasilja. Tisti podatki so bili napačni, verjetno se je zmotil, govoril je o odškodninah na dan, ne na mesec. Mi smo primerjali odškodnine za izbrisane z odškodninami za žrtve vojnega nasilja in smo nekako primerjali s kategorijo, ki dobiva najnižje odškodnine – to so delovni deportiranci. In ta odškodnina znaša tudi 50 evrov na mesec. Verjemite, veliko razmišljanja, veliko strokovnega znanja je bilo vloženega v to, da smo našli rešitve v zakonu, ki imajo veliko možnost, da preživijo tudi naslednje preizkuse na Evropskem sodišču za človekove pravice. Garancije seveda nimamo in je ne moremo imeti. Jaz sem bil trikrat zato v Strasbourgu, trikrat sem se pogovarjal s sekretariatom Sveta Evrope, z generalnim sekretarjem Sveta Evrope. Trikrat sem se udeležil odbora ministrov, ki spremlja uresničevanje sodb Evropskega sodišča, pogovarjal sem se s komisarjem za človekove pravice, zbiral sem informacije, čim več možnih informacij, da zadevo rešimo tako, da bo stala tudi na sodišču. Za dobro države sem to delal, zato ker hočem, da se zadeva reši tako, da bo spoštovana sodba, da bomo popravili krivice in da ne bomo plačevali trikrat več, kot pa lahko sami uredimo. Toliko glede problema izbrisanih. Ta problem res krni naš mednarodni ugled, verjemite. Nismo si mi sami izmislili tega problema. Izraz "izbrisani" je bil uporabljen prvič že v odločbi Ustavnega sodišča, pa v sodbi Evropskega sodišča za človekove pravice. In jaz se spomnim razprave v parlamentu, ko smo razpravljali o tem zakonu, vaš glavni problem je bil izraz, da ne smemo reči "izbrisani", ampak moramo reči "prenešeni". Oprostite, ampak tako birokratskega razmišljanja pa v Državnem zboru ne bi pričakoval. Saj ne gre za vprašanje tehnike, ali so bili prenešeni iz enega registra v drugega, ali so bili izbrisani iz enega registra. Gre za vprašanje pravice. Ti ljudje so na neki točki izgubili pravico gibanja na ozemlju Republike Slovenije. To je tisto, kar je ugotovilo Ustavno sodišče in Evropsko sodišče za človekove pravice. Če sodbe sodišča ne spoštujemo, ne upoštevamo, potem se vse konča, potem se vse neha. Veliko je bilo tudi govora o tem, ali uspešno racionaliziramo javni sektor, ali zmanjšujemo stroške, ali je v resnici ta sporazum prinesel prihranke, ali jih ni prinesel. Moram reči, da ste nekateri poslanci pokazali veliko nepoznavanje številk. Poglejte si dogovor na interpelacijo. Tam imate tabele. V teh tabelah je črno na belem napisano po posameznih postavkah, kaj je prinesel sporazum s sindikati. Dobro, da je prinesel socialni mir, je itak vsem jasno. Stavka se je končala takrat. To, da je pa prinesel 100 milijonov prihranka v letošnjem letu in 400 milijonov nižjo maso za plačo v naslednjem, to si poglejte v tabelah. Lahko vam pa tudi naštejem, če želite: ukinitev povečanega dodatka za delovno dobo za ženske; znižanje dodatka za specializacijo, magisterij ali doktorat; delna zamrznitev kolektivnega dodatnega pokojninskega zavarovanja, letos 26,8 milijonov; linearno znižanje vrednosti plačnih razredov za 25 milijonov. Plače smo kar konkretno znižali, še najbolj nam, ki imamo v javnem sektorju najvišje. Predsednica Vlade je bila deležna največjega znižanja plač, poslanci in ministri tudi precej velikega, medtem ko so tisti v nižjih plačnih razredih pa malo utrpeli, ker je bil tak dogovor s sindikati zaradi solidarnosti, ki pač v krizi mora biti. In ta dogovor je dal take konkretne rezultate. Za naslednje leto pa poleg teh ukrepov, ki sem jih ravnokar naštel, je pa ta dogovor podaljšal vse ukrepe, ki so bili uveljavljeni z ZUJF, pa bi konec leta 2013 prenehali veljati. Govorim o nižjem regresu v javnem sektorju, o zamrznitvi napredovanja v višji plačilni razred in višji naziv, o plačevanju redne delovne uspešnosti in o znižanju najvišjega možnega odstotka povečanega obsega dela z največ 50 na največ 30 %. S temi ukrepi smo dosegli skrčenje plačne mase v letu 2013 in v letu 2014. Potem je zanimivo matematiko gospod Prevc, ki je rekel tako, "če zapusti javni sektor, neko ministrstvo, 3 % ljudi oziroma če se na nekem ministrstvu zaposlita 2 % novih ljudi, to pomeni avtomatično zvišanje plačne mase za 2%. Ampak v istem času to ministrstvo zapusti v povprečju na leto, 3 % ljudi. Verjetno je treba potegniti spodaj črto in pogledati, za koliko se je povečalo ali pa zmanjšalo število zaposlenih. Kako se to računa? Koliko jih je notri prišlo, pa koliko jih je ven šlo – in ko črto potegneš, dobiš potem plus ali minus. Gospod Prevc je pa vzel samo tiste, ki so prišli in rekel, "evo, dodatni stroški, povečala se je plačna masa". In naš cilj je javni sektor racionalizirati, zmanjševati število zaposlenih. In vsaj v tistem segmentu, za katerega sem jaz direktno odgovoren, to je državna uprava, to uspeva – to uspeva že od leta 2005. Skupaj z nekaterimi med vami smo to delali in takrat je bilo v redu, zdaj pa ni več, ker nismo v isti koaliciji. Vidite, to je ta dvoličnost in nenačelnost. Nekaj, kar Virant dela v pravi koaliciji, je za vas OK, ko pa Virant čisto enako dela v neki drugi koaliciji, je pa narobe. Načelnost pomeni, da si zvest svojim principom in svojim idejam, nekemu svojemu programu; ne pa da si zvest Janezu Janši ali Milanu Kučanu. To je ta slovenska sprevržena mentaliteta. Ni v tem principialnost in zvestoba, da si ves čas z istim. Še posebej, če se odkrijejo take hude nepravilnosti, kot so se v tem primeru in ko primerjamo te grehe, ki jih meni očitate. V mojem primeru nobena institucija v tej državi niti "s" od kakšnega suma ni odkrila, pa primerjajte to s svojim liderjem, pa bomo potem odprli diskusijo. Glede občin smo že veliko rekli. Mislim, da ni potrebno kaj dosti dodajati. Pač ostajamo vsak na svojem bregu. Vi mislite, da je v redu, da imamo v Sloveniji 212 občin, ker menite, da so v redu. Torej, da so fine tudi občine s 300, 400, 500 prebivalci. Po tej logiki bi se vam zdelo dobro tudi, da bi jih imeli 400, 500 ali 700 občin v Sloveniji, ker če bi razdrobili Slovenijo tako, da bi imela vsaka občina po tisoč prebivalcev ali manj, potem bi jih lahko imeli tudi 500, 600, 700. Tukaj smo narazen. Vi mislite, da so občine ravno prav velike. Mi mislimo, da so občine premajhne in da bi jih bilo potrebno združevati. Pa nič za to, pač različni koncepti. Je pa res, da velika večina ljudi, s katerim se pogovarjam, pa tudi sicer velika večina ljudi misli, da bi bilo prav, da bi občine združevali in da bi jih imeli v Sloveniji manj. Nekaj je bilo govora tudi o t. i. političnem kadrovanju. Jaz sem v 2 primerih razrešitve ravno saniral neko politično kadrovanje, ki je bilo opravljeno v zadnjih vzdihljajih po prenehanju funkcije Janševe vlade, za katero vemo, da je funkcija prenehala ne zato, ker bi se neki koalicijski partnerji lepega dne spomnili, da ne bi več delali v tej koaliciji, ampak ker je na mizo prišlo konkretno poročilo Komisije za preprečevanje korupcije, ki je ugotovilo velike nepravilnosti, na katere je bilo potrebno odreagirati. Tisti, ki danes toliko razpravljate o avionskih kartah, mimogrede, zdajle sem pogledal na splet. V Istanbul, gospod Breznik, lahko potujete za 99 evrov. Jaz v življenju še nisem tako poceni karte nikjer dobil. To je zadnja spletna ponudba Adrie, 99 evrov. Jaz še nisem imel karte za 99 evrov v življenju. Ampak, na eni strani hude kršitve, sodba za korupcijo, poročilo KPK, nič ne vidite, nič ne očitate, vse je v redu. Na drugi strani pa nek dogodek, kjer nobena institucija niti "s" od suma ni ugotovila, pa toliko besed. Zdaj, kdo je tukaj nenačelen in dvoličen? Kdo?
Hvala lepa. Gospod Breznik ima repliko. Kaj ste želeli, gospod Breznik? Roko ste dvignili, ja. Kaj želite? Izvolite, imate repliko.
Dr. Virant, se opravičujem, ampak nimam statusa maloumskega veleposestnika. Zdajle govorite o neki akciji Adrie za 99 evrov, ki pravkar poteka. Poglejte, to je pa mešanje hrušk in jabolk. Vi ste leteli na redni liniji v poslovnem razredu za 149 evrov, redna linija Frankfurt–Ljubljana, ki je nonstop zasedena, kjer je karta najmanj tisoč 500 evrov, če je v ekonomik klasu 600 do 700 evrov, tisoč 500 evrov ta karta stane. In vi hočete zdaj mene prepričati, da z neko akcijo, ki trenutno poteka pri Adrii, da je to ista zadeva, dajte no mir. Druga zadeva. Govorite, da mi branimo 212 občin, da jih hočemo 500. Jaz se vam povedal rešitev, vi se ukvarjate s tem, da boste svoje pogajalske sposobnosti dali v to, da bomo konstituirali pokrajine, da se bodo občine po naravni poti združile – to, kar trenutno poteka v Avstriji. In ne mešajte nekih skandinavskih sistemov. Študirali ste pravo, ste doktor prava, po mojem ste študirali tudi neke pravne zgodovine, poznate 650 let življenja v habsburški Avstriji, kako je živela, v kakšnem pravnem sistemu smo živeli, kako se je razvijal, kako so se družbeni odnosi razvijali. Mi smo posebna družba v tem smislu. In zdaj mešati neke sisteme in pripeljati v neko družbo, ki se je razvijala – ravno tu imamo problem. Mi imamo problem, da smo v t. i. viničarsko mentaliteto, v t. i. balkansko mentaliteto, kjer so nas uničili po drugi svetovni vojni, pripeljali evropsko pravo. In to je problem, zato ljudje ne spoštujejo nekih zadev, ker jih ne poznajo, ker rabimo proces. Zato je vse tisto, kar jaz trdim, je žaljenje ljudi, kar je normalno. Če grem v Avstrijo, je to nekaj normalnega; če pridem sem, je to nekaj nenormalnega. Tu je tisti problem, tudi v družbenih odnosih, ki so po eni strani uničeni. In vas še enkrat prosim, ne zavajajte z neko trenutno akcijo pri Adrii za 99 evrov, ki nima veze z linijo, kjer ste vi leteli. Vi ste leteli na redni liniji med Frankfurtom in Ljubljano, kjer je izredno povpraševanje za karte, ker je to redna linija in je najbolj zasedena. In to je sprenevedanje. In jaz danes nikoli nisem trdil, da branim 212 občin, branim pa predvsem ljudsko voljo in ustavne pravice, ki so jih imeli ljudje zato, da so se na referendumu odločili, da hočejo iti, da popravijo te velike razlike med Ljubljano in podeželjem. In druga faza lokalne samouprave bi pa bila konstituiranje pokrajin in zmanjšanje občin, ampak občine bi dobile nov zagonski cikel preko različnih sredstev. Imamo tudi novo perspektivo v evropskih sredstvih v 2014–2020 in mi na to nismo pripravljeni. To je tisto, kar izgubljamo v tem primeru, to jaz trdim. In to je nekaj podobnega kot sama predsednica Vlade, nima sploh Zakona o Slovenskem državnem holdingu, pa hodi okoli po svetu in ponuja naša podjetja. Na podlagi česa, s kakšno legaliteto, če nismo sprejeli ničesar, ne strategije prodaje, ničesar nimamo v tem trenutku sprejetega. Vi pa trenutno delate neke mini lokalne zadeve.
Vaša replika je potekla, kolikor je bilo replike.
V Lenartu ste zmanjšali tudi davčno upravo, saj ste se obrnil v Maribor in tako naprej. Zakaj ne bi šli trenutno v konstituiranje pokrajin? To zahtevam in to sem želel, da mi odgovorite.
Hvala lepa. V imenu predlagatelja, mag. Branko Grims.
Hvala. Jaz bi bil izredno vesel, če bi minister konkretno odgovarjal na konkretne očitke iz interpelacije, ne pa da našteva vse tisto, kot se reče po balkansko, da "produbi i proširi". Kar pa je sporno, se pa hitro vrže pod mizo, tako kot se je enkrat konkretno že naredilo. Ogromno besed je bilo izrečenih o višini odškodnin, pa zakaj je to potrebno, da je to zahtevala Evropa in tako naprej; popolnoma se je pa izpustilo tisto, kar sem jaz prej povedal, da se nekaterih stroškov ni omenjalo ne v gradivu o zakonu, ne kasneje. Edini, ki jih je omenil v parlamentu, sem bil takrat jaz. Med njimi je recimo to, da v zakonu je generalna oprostitev vseh sodnih taks in vseh stroškov, ki so vezani na to, za vse, ki bodo vlagali tožbe po tem zakonu – kar bodo, verjemite, kar zanimivi zneski glede na število tistih, ki jih to zajema. Lahko sklepamo, da sodni stroški glede na višino taks niso ravno poceni. Dejanski učinki za proračun bodo mnogo večji, kot so prikazani, vse ostalo, sem pa povedal, da je podcenjeno. Minister pravi, da nisem točno citiral enega stavka. Ponavadi si jaz kar zelo dobro zapomnim, ker zelo pozorno poslušam ljudi, ampak nič hudega, v vsakem primeru ste milijardo omenjali, v takšnem ali drugačnem kontekstu, tako da nima smisla, da s tem izgubljava besede. Pač pa je zelo zanimiva aroganca, s katero vi nastopate. V tem parlamentu – ki žal očitno ne funkcionira več, v parlamentu, v polnem pomenu besede, zlasti v tisti nadzorni funkciji – morda to pije vodo; v kakšnem drugem parlamentu bi vas predsedujoči za to zelo grdo opomnil. To sem namreč v nekaterih parlamentih že videl, da kakšen minister tako komunicira s poslanci, se zelo hitro ustavi ministrova razprava. Ampak to je vprašanje servilnosti ali neservilnosti. Tisto, kar ste si vi dovolil, je med ostalim tole, da ste rekli: "No, če bi prebrali, kar poglejte v tabelo"; omenili ste 400 milijonov učinkov v letu 2014. Jaz sem pa pogledal to tabelo in za leto 2014, citiram, kaj piše: "Finančni učinki dodatnih ukrepov so bili ocenjeni na 182,6 milijonov evrov". Se pravi, več kot pol manj kot številka, ki ste jo vi ravnokar navedli – toliko okoli tega, koliko beremo in koliko gledamo tabele. Drugo, kar se tiče neke zelo zanimive pavšalne ocene – "ja, če bi bila pa neka druga vlada, rekli ste desna, bolj realno bi bilo evropska sredina, glede na razmere, potem pa tega ne bi nikoli rešili". Slučajno ste bili vi praktično v vseh vladah. Bil ste najbolje plačani državni sekretar v vladi Toneta Ropa, to so danes že vsi pozabili, pa ste bili potem v takih in drugačnih koalicijah, različnih vladah. Zelo dobro veste, da konkretno v eni – ki bi ji lahko rekli desnosredinska vlada, vodil jo je Janez Janša – ste bil, kot se je popularno reklo, nadminister in da je tista vlada tudi pripravila nekatere rešitve. Predlog zakona, predlog ustavnega zakona in ko smo se o tem pogovarjali v parlamentu, sem posebej vprašal, če so se s tem strinjali vsi. Je bilo izrecno zatrjeno, da vsi, se pravi z vami vred. Zelo dobro veste, koliko dela je bilo opravljenega, koliko stvari je bilo pripravljeno, ampak žal do dogovora ni prišlo, ker je celotna tranzicijska levica kategorično zavračala kakršnokoli iskanje kompromisa pri teh zadevah. In tudi ta zakon, ki je bil zdaj, je bil žal sprejet s preglasovanjem, pa to ni bilo potrebno. Nekatere minimalne modifikacije bi bile, pa bi bil verjetno zakon čisto v redu oziroma vsaj tak, da bi za silo pil vodo. Tak, kot je zdaj, je pa pri tem, kar ste vi predstavili kot višino stroškov, podcenjen. Za to ste vi odgovorni, ker ste to pripravili na vašem ministrstvu in ste vi dolžni predstaviti ustrezne številke. Nekatere stvari, nekatere stroške, ki jih bo zakon povzročil, ste kratko malo spustili. To sem že trikrat povedal. Druga stvar je pa, da so vse ostale stvari podcenjene. Ne vem, od kje vam kategorična trditev, da to ne bo preseglo tožbe polovice tistih in da je pač pričakovati take stroške. Na tej osnovi, to so pač nekatere predpostavke, ste postavili številke. Realno bi bilo reči, zajema toliko in toliko ljudi, če vsi tožijo, če vsi dosežejo, je to potem nek maksimum. Ampak potem bi bila številka bistveno višja, pa bi bila najbrž bolj realna, ker zakon je v resnici napisan tako, da za vsakega, ki ga zadeva, mu pač obljublja vnaprej pavšal, hkrati pa ga dobesedno napotuje na tožbo, samo vnaprej garantira, da s tem ne bo imel nobenih stroškov, samo vložiti mora. Ni mu treba plačati ne taks, ne nič. Nič! In najbrž bo zaprosil za brezplačno sodno pomoč, ki jo bo mimogrede dobil. Veste, da je to brezplačno za tistega, ki jo dobi, medtem ko bodo spet plačevali davkoplačevalci dodatne odvetniške storitve. Tukaj je še cel kup skritih stroškov, o katerih vi niste govorili. Ne spuščam se zdaj v to, da ne bomo spet odpirali debate, kaj je utemeljeno in kaj ni utemeljeno. Tudi pri tej rešitvi, ki ste jo vi predlagali, ste določen del stroškov zavestno zamolčali. In to je tisto, kar vam očitamo. Ali pa zaradi nestrokovnosti, da se sploh niste zavedali, da neki procesi, recimo v sodni veji oblasti, zahtevajo toliko in toliko dodatnih stroškov. Zlasti v Sloveniji, kjer so ti procesi dolgotrajni, zapleteni in so stvari zato toliko nesorazmerno dražje. Kako je z učinkovitostjo našega pravosodja in z njegovo neevropskostjo, pa nas je Evropa nekajkrat tako jasno opozorila, da je o tem škoda izgubljati besede. To so ti ključni očitki. Pri pogajanjih s sindikati, ki ste jih po učinkih dvakrat precenili, več kot dvakrat. V teh besedah, ki ste jih zdaj izrekli, ste pa izpustili tisto, kar je bil očitek. Vse drugo ste povedali, samo tega ne. Vi ste obljubili in podpisali zavezo, da se bodo zakasnela izplačila izplačala z zamudnimi obrestmi. Zamudne obresti so pa daleč najdražji možni način najemanja kredita. Kaj ste v bistvu s tem naredili? Z vidika države ste najeli "kot kredit" pri vseh tistih, ki jih to zajema, ampak zato ste jim obljubili nesorazmerno visoke obresti. Takih obrestni noben od teh [[...]]Če bi mi za ta denar najeli kredit v tujini in jim takoj izplačali, če bi ti ljudje to dali vezati v banko za isto obdobje, na noben način ne bi doseli niti polovice teh obresti, ki ste jih vi zdaj obljubili. To je najboljša možna naložba, to je fantastična zmaga za sindikate, ampak na račun davkoplačevalcev. Vi pa ste največji poraženec. Oziroma največji poraženci so v resnici davkoplačevalci, ker bodo zaradi tega, ker ste se narobe izpogajali, ker ste pač sprejeli eno rešitev, ki je v škodo javnega interesa, sedaj plačali več za obresti kot na katerikoli drug način. Pri tem pa ti ljudje objektivno najbrž niti niso zadovoljni, ker se ta hip tega ne zavedajo, ker bi v tem trenutku, ko so v stiski, najbrž bodo že vedeli, da se jim tisto pa izplača. Ne prikazovati kot ne vem kakšnega uspeha nekaj, kar je dejansko v škodo davkoplačevalcev. In zato je bil tisti očitek. Ne zato, da ste šli na pogajanja, pa ste potem vse drugo našteli. Ampak to, da ste sprejeli zamudne obresti, ker bi bila katerakoli rešitev boljša od te konkretne rešitve. Če bi ta vlada najela kredit, saj drugega itak ne dela, mimogrede – sedajle ste za milijardo dvesto spet sprejeli zakon takole čez noč, saj zato se pa te stvari ponavadi dela ponoči v parlamentu, žalost, zadnje čase, pa bi še za to najeli kredit in bi takoj izplačali. To bi bilo dolgoročno gledano ceneje za davkoplačevalce kot pa to, za kar ste se odločili vi. Sedaj to prikazujete kot veliki pogajalski dosežek. Ni, ker kakorkoli računate, če bi recimo izdali triletne obveznice, pet in pol procentne obresti, kolikor so približno sedajle, je to še vedno bistveno manj, bistveno ceneje, kot pa 8,9 % – kolikor so trenutne zamudne obresti po tem izračunu, ki so mi ga malo prej pokazali. Pa tudi če malo padejo, recimo da bi bile 8,5 %, je to še vedno nekaj procentov več. In pri velikih zneskih se ta denar pozna. Ta denar bo spet treba nekje vzeti. In na koncu ni drugega, kar ta vlada dela, kot da kopiči dolgove, se zavezuje na vse možne načine izplačevati nekaj na račun bodočih generacij. S tem dejansko znižuje kvaliteto življenja že sedaj, pa še bodočim generacijam. In kar je najhujše pri tem, da tako prekomerno obremenjuje gospodarstvo, da to dobesedno umira. Tisto, kar pa je sposobno preživetja, pa beži v tujino. In to je največja nacionalna katastrofa, ki smo ji priča ta hip, in to je vaš rezultat. In ne se s takim rezultatom hvaliti.
Hvala lepa. Minister, ste želeli besedo? Izvolite.
Zelo modra oseba mi je poslala nasvet preko SMS sporočila, da najbrž ne mislim odgovarjati čisto na vsako neumnost. In gotovo je to moder političen nasvet. Ampak jaz si ne morem kaj, da ne bi nečesa, kar je v tem parlamentu izrečeno, pa ne drži oz. je manipulacija, demantiral takoj, pa tudi če nas samo 5 ljudi gleda. Se mi zdi, da je to naša dolžnost. Če nekdo ne govori resnice, je treba to takoj demantirati. Rekel sem, da si za te finančne posledice poglejte sporazum o sklenjenih s sindikati – odgovor na interpelacijo. Pravi gospod Grims, da si je to pogledal in da tu piše, da so posledice 182 milijonov. Če bi bral samo naslednji stavek, kjer piše "poleg navedenega bi s 1. 1. 2013 prenehali veljati ukrepi, ki so bili dogovorjeni in uveljavljeni z ZUJF", kar pomeni to še toliko in toliko znižanje plačne mase. Poglejte, potrebno je biti precizen in intelektualno fer. V debatah v parlamentu je treba biti intelektualno pošten. Vprašanje izbrisanih – vedno bo ostalo zapisano, da je vprašanje izbrisanih uredila ta vlada, vlada v tem mandatu. Da teh odškodnin, ki jih je bilo treba urediti, nobena dosedanja vlada ni uspela urediti, pa če se je kdo še tako trudil. Ne vem, koliko so bila ta prizadevanja v resnici iskrena v preteklosti, ampak v resnici je ta problem rešen sedaj. In v resnici ne razumem, kako se lahko ministru očita, da je rešil problem, ki je odprt 20 let, na katerega so opozorile sodne inštitucije, da je uresničil sodbo, ki jo je izreklo Evropsko sodišče za človekove pravice. To je nekaj, na kar sem ponosen in bom tudi ostal ponosen. Zakon o poravnavi tretje četrtine plačnih nesorazmerij smo obravnavali. Saj mi smo o teh stvareh, o katerih danes razpravljamo, v Državnemu zboru že govorili, smo imeli že nekaj generalk pred današnjo interpelacijo. In znova – tega dolga do javnih uslužbencev si nisem izmislil jaz in tudi nisem ničesar podaril; ampak je Vrhovno sodišče te države izreklo sodbo, s katero je ugotovilo, da je potrebno javnim uslužbencem poračunati en del plače, ki bi moral biti izplačan od leta 2010 do leta 2012. To je ugotovilo Vrhovno sodišče in tukaj ni kaj. Če damo kaj na pravno državo, če damo kaj na spoštovanje prava, potem je potrebno to narediti. In v tej isti sodbi piše, da pripada javnim uslužbencem to z zakonitimi zamudnimi obrestmi. Tega si nisem izmislil jaz, ampak je to dolžnost, ki jo je naložilo Vrhovno sodišče. In jaz ne vem, če kdo gleda televizijo in takšen prenos in sliši, da se je minister odločil javnim uslužbencem dati neke visoke obresti, da bi jih malo nagradil ali "pocrkljal", da bi si pridobil volivce. Je potrebno povedati, da to ni res, je potrebno povedati, da imamo sodbo Vrhovnega sodišča, ki jo je potrebno uresničiti. In to je tisto, kar sem jaz naredil. Seveda si pa želim in si zavzemam za to, da bi bil ta dolg plačan čim prej, ker se bomo na ta način plačevanju zamudnih obresti izognili. Sami pa dobro veste, da ni enostavno, da smo v zelo občutljivem času, ko nam po dolgem času Evropska unija, evropske inštitucije, tuji partnerji in mednarodni finančni trgi spet zaupajo in začenjajo verjeti v kredibilnost te države, 100 %. Evropa, mednarodni finančni trgi in evropske inštitucije začenjajo ponovno verjeti v kredibilnost te države zaradi ukrepov vlade Alenke Bratušek, to je dejstvo. Na lastne oči in ušesa smo se lahko o tem prepričali, tisti, ki malo po svetu hodimo. Zato moramo zelo paziti, da bomo proračune realizirali tako, kot je začrtano. Če bomo lahko to tretjo četrtino poravnali hitro in prej, recimo že v letu 2014 v celoti; bomo to naredili in se izognili tistim dodatnim zamudnim obrestim, ki znesejo v celotnem javnem sektorju še približno 5,4 milijona v državnem proračunu. Če se bo le dalo, bomo to poravnali, poračunali prej. Prej se mi je pa zdelo, da malo v tla gledate, ko sem primerjal te grehe, ki se očitajo enim in drugim. Tako se mi je zazdelo za trenutek. Namreč, kaj je bila moja poanta? Osebno mislim, če pri funkcionarju, naj bo to poslanec, minister, kdor koli, neka inštitucija – ali je to sodišče, ali je to tožilstvo, ali je to Komisija za preprečevanje korupcije – ugotovi hujše kršitve zakona, da se mora ta funkcionar umakniti iz političnega življenja in razčiščevati stvari kot zasebnik. Nikoli pa ne planem na neke časopisne vesti, na kakšen spletni tabloid ali na kakšne nepreverjene novice, ker to ni korektno. Za to imamo državne inštitucije, da stvari preverjajo. In še enkrat pravim, vi ste se odločili, da nek dogodek ali pa neko dejanje, pri katerem nobena državna inštitucija ni ugotovila "s" od suma, niti "k" od kršitve, uvrstite v interpelacijo kot pomemben ustavni inštitut; in govorite o etičnosti in ne vem o čem vsem. Po drugi strani imate pa liderja te strani parlamenta, ki sicer tukaj ne sedi, ampak iz ozadja funkcionira, ki pa je obsojen za korupcijo. Obsojen, sodišče ga je obsodilo. Ne še pravnomočno, ampak sodišče ga je obsodilo, pri katerem je Komisija za preprečevanje korupcije ugotovila zelo hude kršitve, nepojasnjeno premoženje v višini 200 tisoč evrov, pri katerem se vodi 5 finančnih preiskav državnih inštitucij. Govorim zato, da bo tudi tistim, ki to gledajo, vidno iz vesolja, da gre za totalno dvojna merila, za popolno nenačelnost in popolno dvoličnost. Nova Slovenija, ki danes veliko o tem govori, je do zadnjega vztrajala v tisti koaliciji, ki je bila hudo obremenjena s korupcijo.
Hvala lepa. Mag. Grims, imate razpravo, izvolite.
Hvala. Zdaj bom pa kar vas citiral, spoštovani minister, ko ste govorili o kolegialnosti in da je treba pozorno poslušati. Vi ste dejali: "Poglejte v tabele finančnih učinkov za leto 2014." V tabeli finančnih učinkov za leto 2014 – jaz upam, da se to vidi na kameri – je točno ta številka, ki sem jo jaz povedal – 182,6 milijona evrov. Tisto, kar ste pa vi zdajle govorili, to pa ni tabela, ampak je vaš tekst, spoštovani minister, vi ste to govorili, ko ste se sklicevali na tabelo. In kaj piše v tabeli? Tu gre za oceno možnih finančnih učinkov za proračunski primanjkljaj za leto 2014, ki bi bil v tem primeru za 411 milijonov višji kot v primeru sklenitve dogovora, to je pa v tekstu. Ampak finančni učinki v tabeli, in vi ste rekli, "poglejte v tabelo", so ocenjeni na dejanskih 182,6 milijona evrov. In bi pričakoval tudi vaše opravičilo, zato ker ste bili, blago rečeno, nesramni. Zdaj pa drugi del te zgodbe. Če se že govori o vsem mogočem, minister, potem ne govorite vsaj takih stvari, ki so vam v škodo, saj ste dober retorik in vsaj toliko spretnosti bi vam že pripisal. Ko omenjate KPK, silno protikorupcijsko komisijo, je treba povedati naslednje. Ko je bil gospod Virant v eni vlogi, je na vse kriplje nasprotoval Zakonu o protikorupcijski komisiji in ocenjeval, da je slaba – to so vse arhivirane izjave. Ko pa je bil v neki drugi vlogi in je ta komisija dala neko stališče, ki mu je v tistem trenutku ustrezalo, da je zamenjal strani, pa je bilo to sveto in edino zveličavno. Toliko o vaši verodostojnosti in verodostojnosti vašega početja. Če pa že govorite o protikorupcijski komisiji, pa jo poglejte s strani, kaj sploh je to. To je to, da je en propadel politik nastavil nekam drugega propadlega politika, da on sodi brezprizivno o vseh demokratično izvoljenih politikih. To je institucija, ki nima para kjerkoli v Evropski uniji. In to ste vi takrat tudi sami govorili, ko je šlo za zakon, in ste temu nasprotovali in ste upravičeno temu nasprotovali. Takrat, ko vam je pa pasalo, da ste zamenjali strani, da ste salto na glavo obrnili, takrat je bilo edino in zveličavno – in je to kar korupcija. Kar se tiče te silne sodbe, ki ste jo omenjali. Jaz sem z mnogimi pravniki govoril, ker ne želim stvari govoriti na pamet. Vsi so mi rekli eno, sicer pa ste to lahko prebrali, tudi taki, ki so izrazito leve provenience. In so napisali, da taka sodba, kot je, ne bo zdržala nikoli. In to sem jaz tudi v kamere takrat povedal, pa seveda nikjer ni bilo objavljeno. Rekel sem, taka sodba, kot je bila takrat razglašena, oprostite, to ne zdrži nobene resne presoje na katerikoli instanci. Če ne prej, bo odletela pa v Strasbourgu oziroma na evropskih institucijah. In to tudi vi dobro veste. To je pač zato, da se nekomu nekaj obesi, itak ni pravnomočno, se s tem meša in vleče postopke, ki so pri nas neskončno dolgi; vmes so volitve, to se uporablja za polivanje gnojnice in za onemogočanje najbolj resnega nasprotnika v opoziciji, ker pač to nekomu ustreza. Kakšen bo pa konec, pa [[...]]Podobno je bilo tudi pri gospodu Podobniku, da uporabim drugo primerjavo, ko je po 5 letih na sodišču zmagal v celoti, vse so mu dali prav v neki tožbi. Ampak 5 let so ga prej zasramovali, on je politično mrtev. Ampak tega, da je na koncu zmagal, pa skoraj nihče ne ve. To je bilo objavljeno v nekem "člančiču", nekje na dnu neke strani, v nekem obskurnem časopisu. Zato ker se o tem govori, je treba najprej še nekaj imeti v mislih. Eno so stvari, ki niso pravnomočne in so predmet nadaljnjih postopkov, drugo so pa tiste, ki so dejstva. In recimo, če vi nekomu očitate neetično ravnanje, se spomnite, da ste vi dobili preveč izplačane plače, da ste si izplačali preveč plače in da ste potem to priznali, ker ste del tega tudi vrnili. Mislim, da ste okoli 20 tisoč evrov takrat vrnili, kajne. Ko se govori o tem, kdo je kaj narobe naredil, malo pazite, kaj je pravnomočno, kaj ni pravnomočno, pa kaj je že dejstvo. In dejstvo je, da vi glede tega niste nobena etična avtoriteta. Pa lahko še kaj drugega povem, recimo kaj iz časov, ko ste bil še v neki drugi vladi, konkretno pri gospodu Ropu, kako so bila neka predavanja v službenem času. Tisto bi bilo zelo zanimivo tudi za novinarje. Novinarji to vedo, ampak o tem nikoli niso pisali. Jaz sem se z njimi pogovarjal, sem vprašal, ali tega nobeden ne ve; so rekli, saj to vsi vemo. Sem rekel, zakaj pa o tem ne pišete. Ja zato, ker jim očitno ni bilo v interesu. Potem pa se vprašajmo, kako je s tem, da novinarji take stvari ne publicirajo, ki je zelo zanimiva. Takrat, ko je nekdo zrel za odpis, tako kot si je izkušnjo pridobil že gospod Tone Rop, vas pa še čaka, ko je bil en teden še hvaljen v slovenskih medijih, naslednji teden pa je bil vse, samo človek ne; pa sploh ni mogel verjeti, kaj se mu je dogajalo. Prvo so bile pretirane hvale, drugo je bila pretirana graja. To je problem, da pri nas še zelo krvavo rabimo eno nevtralno medijsko sceno, ki bi omogočila tudi normalen diskurz o tem parlamentu. Toliko samo mimogrede. Tudi diskurz, v katerem bi se lahko potem argumentirano pogovarjali o tem, kaj je prav, kaj je narobe in kaj potegne za seboj odgovornost. O tem sem govoril, minister. Če svoje besede – tako kot se vam je prej zgodilo, ko ste se skliceval na tabelo in na finančne učinke – pozabite tako hitro, potem verjamem, da ste tudi za tisto milijardo pozabili. Bom pa še tisto poiskal v kakšnem magnetogramu, da ne bo potem kakšnega dvoma. To tudi za svoj spomin rabim. Povsem za konec pa tole. Če se nekje pokaže, da je bila ena poteza napačna, kot v tem primeru, ko je nesporno – način, za katerega ste se vi odločil pri teh pogajanjih s sindikati, da ste sprejeli te zamudne obresti, je najdražji, ki je bil v tistem trenutku možen, konkretno ko gre za te obresti. Karkoli drugega, zmenili bi se za takojšnje izplačilo, najeli bi kredit ali karkoli drugega bi naredili, bi bilo to boljše od tega, kar ste naredili, ker bi bilo za davkoplačevalce cenejše, bi predstavljalo manjšo obremenitev za gospodarstvo. In potem ne prikazujte tega z navajanjem vseh drugih podatkov kot uspeh. O tem pa ste seveda zdajle v svoji obrazložitvi modro molčali. Jaz upam, da ustrezen odgovor vendarle še dobim.
Hvala lepa. Minister, imate besedo.
Pa naj se zdaj še ostali malo dolgočasijo ob najinem dialogu. Dva sporazuma s sindikati se tukaj mešata. En sporazum je bil tisti, ki sem ga izpogajal maja letos, ki ga je bilo potrebno izpogajati zato, ker je bilo potrebno znižati plačno maso za letos in naslednje leto, da imamo lahko proračun v normalnem okviru, da imamo lahko naslednje leto 3 % primanjkljaj. Zato smo tudi dobili prvič po dolgem času pozitivno oceno s strani Evropske komisije in evropskega Sveta. To je bil tisti prvi sporazum, v katerem smo znižali oziroma tako bi rekel – če ga ne bi bilo, bi bila letos plačna masa za 100 milijonov višja, naslednje leto pa za 400 milijonov višja. To lahko preberete v tabeli ali v alinejah, ki sledijo tej tabeli; samo videti je treba, hoteti je treba videti. Če pa nočete videti, potem pa ne vidite. Ampak jaz pravim, s podatki je treba biti zelo natančen in zelo korekten; samo to hočem, nič drugega. Kar se tiče mnenja o Komisiji za preprečevanje korupcije. Do leta 2010 je veljal zakon, ki tej komisiji ni dajal nobenih smiselnih ali nobenih konkretnih pristojnosti v zvezi s funkcionarskim premoženjem. To je bila še Kosova komisija, zbirala je prijave premoženja, nič pa ni mogla narediti, če bi recimo ugotovila neko skladje med premoženjem in dohodki funkcionarja. In jaz sem se vedno zavzemal za dvoje: zavzemal sem se, da bi bilo premoženje funkcionarjev javno. To, kar zdaj tudi vi predlagate, in mislim, da je ta predlog dober, samo ustrezno ga je potrebno umestiti v pravni sistem. In zato, če se ugotovi neskladje med premoženjem in dohodki, da se s tem potem tudi nekaj naredi, da se nekaj ukrepa. Z Zakonom o integriteti in preprečevanju korupcije iz leta 2010, ki ste ga tudi vi podprli, SDS je podprl ta zakon, po katerem je Klemenčičeva komisija januarja ugotovila, kar je ugotovila. Vi ste to podprli v parlamentu. Ker se ta zakon izvaja tako, kot je potrebno, in ker je doletel napačnega, je pa zdaj hudo. V letu 2010 je komisija dobila pristojnosti, ki ji v resnici nekaj omogočajo narediti, kadar se ugotovi neskladje. Mislim, da bi moral biti vsak človek v tej državi, funkcionar pa sploh, sposoben vsak trenutek razložiti izvor svojega premoženja. Ne moreš seveda vsakega računa za vsako kavo shranjevati, ampak vsaj na 10 tisoč evrov natančno bi se že moralo to ugotoviti. Bom še naprej natančen. Najdite mi izjavo, da sem rekel, da če bo šlo kaj narobe, bomo pa plačali milijardo izbrisanim. Nisem rekel, ker tako ne mislim. In ker tako ne mislim, sigurno tudi nisem ob nobeni priložnosti rekel nečesa, česar ne mislim. Pojdite in se potrudite, najdite to v kakšnem časopisu ali kjerkoli; pa mislim, da ne boste. Ko sem že ravno pri besedi, pa obljubim, da bom potem dlje časa tiho. Danes je bilo še nekaj stvari omenjenih, za katere se mi zdi, da jih je vredno pokomentirati. Tudi moje mnenje in stališče Državljanske liste do volilnega sistema je bilo očitano kot nekakšno poseganje v podeželje in regionalni razvoj. Naj jasno povem, da je moje stališče tukaj in na skoraj vseh drugih področjih nespremenjeno že 10 let in več; da se zavzemam za proporcionalni volilni sistem s preferenčnim glasom. In jaz v resnici glede ključnih političnih vprašanj ne spreminjam stališč. Glede referenduma, v tem političnem prostoru sem se velikokrat znašel pod očitki. Jasno, medijska mašinerija – obvladujete Demokracijo, Reporterje in tako naprej – so to izdatno razpihnili, da spreminjam stališča in da sem nenačelen. Če pogledamo stališča do posameznih političnih vprašanj, naj bo karkoli, naj bo referendum, naj bo volilni sistem, boste pri meni videli vedno neko nit, ki ji boste lahko sledili – konsistentnost, da ne spreminjam stališč. O referendumu sem vedno mislil enako, vi ste se obrnili kot nogavica. Ko vam je bilo všeč, da je veliko referendumov, ker ste jih sami producirali, takrat ste silno promovirali referendume. Takrat ko ste ugotovili, da je za izvedbo nekih reform smiselno omejiti določene referendume, ste bili pa z izjemo mag. Grimsa proti referendumom, pa mogoče še kakšnega. Tukaj je bil Grims dosleden, moram reči. Glede volilnega sistema – jaz zagovarjam že več kot 10 let stališče, da je prav, da imamo v Sloveniji proporcionalni sistem, da se odrazi politični pluralizem v parlamentu, da nimamo samo 1 leve in 1 desne stranke, da nimamo samo belih in rdečih ali pa črnih in rdečih, kot je danes že nekdo rekel. Ampak da se lahko v parlamentu odrazijo stališča različnih družbenih skupin, je prostor tudi za politično sredino, če hočete. Povsod v Evropi je prostor za liberalno politično sredino, liberalna opcija po Evropi je sredinska politika. Je v pogledu človekovih pravic in svoboščin nekoliko bližje levici; glede odnosa do avtoritet, glede naprednosti in glede ekonomskih vprašanj pa malo bolj proti desni, ko gre za davke, ko gre za javne finance itn. Zato mislim, da je prav, da imamo proporcionalni sistem. Hkrati pa v Državljanski listi tudi mislimo, da rabi ta proporcionalni sistem korekturo, da mora volivec imeti možnost, da na listi kandidatov izbere tistega, ki mu daje prednost – preferenčni glas. To je vse. Nima to nobene zveze z regionalnim razvojem. Mislim, da sem odgovoril na vse. Še enkrat glede poplačila plačnih nesorazmerij – za ta drugi sporazum, ki govori o tretji četrtini plačnih nesorazmerij, seveda ne trdim, da je bil pogajalski dosežek, ker smo samo naredili tisto, kar smo morali. Pogajalski dosežek je bil tisto, kar smo naredili maja, ko smo v par tednih končali stavko in veliko prišparali. To, kar smo naredili na podlagi sodbe Vrhovnega sodišča, je bila pa nuja, to ni bil pogajalski dosežek, priznam. Bilo je nekaj, kar smo pač morali storiti. Tudi zamudne obresti izhajajo iz te sodbe in jih je pač treba ljudem plačati, ker jim je država nekaj dolžna, ker jim je dolžna že za celo obdobje od 2010 do 2012, in mora pač plačati tudi zamudne obresti. Se ne more izogniti! Če bi reševali problem po vaši metodi, se pravi glavo v pesek, roko čez oči, ni problema, če ga nočemo videti, ga pa ni. Bumerang vedno vseka nazaj. Če tega ne bi rešili v tem primeru, kaj bi se zgodilo. Nadaljevala bi se množica tožb, nadaljevala bi se množica izvršb. Poleg tega, da bi na koncu itak vse plačali z zamudnimi obrestmi, bi morali plačevati tudi vse sodne stroške in stroške izvršb – tako bi se to končalo. Zato jaz danes ves čas govorim, rešujem probleme, rešujem jih po najboljših močeh. V vsakem primeru smo sigurno zbrali najboljšo možno rešitev, ki je obstajala, da problem zapremo. In to so vse problemi, ki so nastali prej. Izbrisani so zgodba iz leta 1992, ki smo jo dokončno rešili leta 2013 – upam, da dokončno, ker nimamo garancije, da bo ESČP v celoti vsemu pritrdil. Ne moremo napovedati, kako bo sodišče odločilo; če bo treba še kaj popraviti, bomo pa popravili. Tretja četrtina – to, kar mi očitate – napaka ministrice v letu 2010, ki sem jo moral spet jaz popravljati. Mirage – zgodba z močnim pridihom korupcije iz leta [[…]], kolega Mate mi bo pomagal, kdaj je bil tisti zakon sprejet, nekje okrog leta 1998. Tako je! Nalepke so bile leta 2005 ukinjene, to je minister Mate predlagal. Odlično, prava poteza! Mirage je tožil, tudi to je bil okostnjak iz omare, ki sem ga moral zdaj rešiti. Mislim, da smo ga uspešno rešili, smo šli v revizijo, smo se s pravobranilci pogovorili. Vztrajal sem, zavzel sem se za ta primer. Poklical sem pravobranilce, sem rekel, dajmo se o tem primeru pogovoriti, ali se splača iti v revizijo, seznanil sem se z vsemi okoliščinami primera. Sem rekel, "ja, tukaj je smisel iti v revizijo, ker obstaja lepa možnost, da bomo dobili". In smo dobili, marsikdo bi rekel, saj je pravnomočna sodba višjega sodišča; pustimo, kar je – je. Pa smo prišparali 7 milijonov evrov. Od primera do primera se trudimo vedno poiskati najboljše rešitve. Tukaj pa ne more biti drugačnega stališča. Pri občinah ni problem, vam so bolj všeč majhne; mi mislimo, da bi morale biti večje – sta pač to 2 različna koncepta, čisto legitimno. Ampak pri teh zadevah, ko gre za pravno zelo natančno definirane zadeve, tukaj pa ni, ne more biti drugačnega stališča. To so precizne zadeve. Toliko, zdaj sem se malo razgovoril, zdaj pa obljubim, da bom nekaj časa pustil, da še poslanke in poslanci govorite.
Hvala lepa. Besedo ima v imenu predlagatelja gospod Grims, izvolite.
Hvala za to, da ste opazili, da nisem spremenil stališča, ko gre za referendum. Tisto, kar sem zagovarjal sam – in moram reči, da obžalujem tudi vašo vlogo, ker ste vztrajali pri tej rešitvi s pragom in omejevanju referenduma – je bilo, da bi šli po švicarskemu modelu. Ta bi ločil zakonodajni postopek od referenduma, ne bi bilo več možno zlorabljati zakonodajnega postopka, ga ovirati. In s tem bi bil rešen problem, ki je bil realen problem za državo, ki potrebuje reformo; ohranili pa bi kvaliteto referenduma. Žal sem to opozarjal, prosil, prepričeval. Ker ste bili vi takrat minister in ste zagovarjali prag in te rešitve, ki so na koncu obveljale, je bil to edini kompromis, ki je bil na koncu dosegljiv. Zato sta se v to smer skladno tudi z evropskimi zahtevami zakonodaja in ustava spremenila. Od tukaj naprej pa bi lepo prosil, da ne banaliziramo problemov, namreč vi ste rekli, da ste to zdaj že drugič poudarili, da nam zdaj finančni trgi končno spet zaupajo. Saj to ni res! Tukaj ne gre za vprašanje zaupanja. Koliko nam finančni trgi zaupajo – oziroma ne nam, ampak konkretno tej vladi, ki jo vodi gospa Bratušek in katere sestavni del koalicije ste vi –, se je videlo takrat, ko je šla gospa Bratušek ob nastopu svojega mandata razlagati svoje pričakovane poteze v Bruselj. In naslednji dan so obresti, tiste, ki jih morajo plačevati naši davkoplačevalci, poletele v nebo. S tem je bila izrečena totalna nezaupnica programu te vlade in ljudem, ki jo sestavljajo, na čelu s premierko s strani finančnih trgov in evropskih institucij. Vse ostalo je diplomatsko trepljanje po ramenih. Koliko nam finančni trgi zaupajo? Veste, mislim, da triumfirajo, bi bil tak lep izraz, da to prevedemo v slovenščino za ljudi, ki nas zdaj spremljajo. Zakaj? Ta odločitev, da ne sprejmete tiste pomoči, ki je bistveno cenejša, ki ima manj kot 1 % višino obresti – in to nadomestite z drugimi rešitvami, kjer so obresti 5,5 in 7 % ter podobne, seveda dolgoročno pomeni, da bodo davkoplačevalci toliko bolj obremenjeni in bo slovensko gospodarstvo dolgoročno toliko bolj hiralo. Ampak triumfirali bodo pa tisti na evropskih finančnih trgih. Kaj je za enega evropskega finančnika bolj luštna naložba, kot imeti tako vlado v Sloveniji, ki se tako neumno odloči, v škodo lastnih ljudi. In lepo kupi zdaj slovenske obveznice in ima tako zanesljivo izplačilo, ker ve, da smo Slovenci pridni, domiselni. Ve, da je Slovenija del Evropske unije; ve, da je Slovenija del evra, in če vse drugo propade, bo pač evro že moral na nek način zaradi evra kot takega reševati finančno situacijo. Skratka, naložba praktično nima tveganja, obresti pa fenomenalne. To ste vi naredili in to v škodo slovenskih davkoplačevalcev in ne se s tem hvaliti. Zdaj finančni trgi nimajo nič večjega zaupanja, tudi če vam kdo kakšno prijazno besedo reče. Za hrbtom se vam krepko režijo. Slovenskim davkoplačevalcem, nam, pa ni do smeha, nam gre na jok, ker ne poiščete najcenejših rešitev, ker vam gre bolj za političen prestiž, ker se bojite tudi včasih tega, da bi vam kdo iz tujine malo bolj pod prste pogledal, da bi kakšne stvari, recimo kdo je v bankah najemal kredite, morale postati bolj javne, bolj transparente. Tega se bojite. In ko se govori o vprašanju KPK z nepovezano zakonodajo. Veste, minister, mi smo vedno podpirali tisto zakonodajo, ki je omogočala večjo transparentnost. Tudi ta predlog, ki smo ga zdaj vložili, gre v tej smeri, ampak smo vedno nasprotovali temu, da se postavlja neke institucije, nad katerimi ni kontrole, ni instance. Kot se potem reče, nad njimi je samo še modro nebo, dejansko pa se jih potem postavi politično in se pri nas s tem stalno manipulira. Tisto, kar je bila včeraj politika in državni sekretar, ki je moral odstopiti, je danes stroka in on sodi brezprizivno o vseh drugih, lepo vas prosim. Postavil ga je nek drug politik, ki v tem času ni bil več ponovno izvoljen na volitvah in je tudi propadel. In to je institucija, ki potem sodi brezprizivno o vseh. Zaradi nje padajo vlade, tudi take, o katerih v tujini rečejo, da so pravi čudež, da so sanirale Slovenijo. [[oglašanje v dvorani]] Ja, v Frankfurter Allgemeine Zeitung, spoštovani gospe in gospodje, ker tako neradi slišite to, je pisalo, da to, kar je dosegla koalicija in vlada pod vodstvom Janeza Janše v tistem letu svojega obstoja, je pravi čudež. To je dobesedno pisalo. Grem lahko po članek gor in vam ga v originalu in še v slovenskem prevodu preberem. In Frankfurter Allgemeine Zeitung je časopis, ki je vpliven, ki ga berejo v finančnih središčih, ki ga berejo v evropskih institucijah, ki ga berejo preko luže, v Združenih državah Amerike, na Japonskem, Kitajskem, povsod. Problem tega je, da se pri nas stvari prikazuje drugače, kot to nekomu odgovarja. In potem tudi ljudje včasih zelo naivno reagirajo. Ko je bila vlada prejšnje koalicije, pod vodstvom Janeza Janše, so ljudje protestirali po ulicah in vpili, kaj vse da se bo novih davkov naredilo in da bodo obremenjeni ljudje – in je vlada padla. Potem je prišla vlada Alenke Bratušek in vse to naredila in so sami novi davki in ljudje katastrofalno slabše živijo, so zadolženi in vse gre narobe – zdaj pa ni nobenih protestov več. Seveda, ker ni tistih, ki so bili v ozadju motor, nihče več ne organizira. In to vi zelo dobro veste in to je problem tega. Vsi tisti, ki so pa s svojo realno stisko takrat mislili, da rešujejo Slovenijo, so bili pa zlorabljeni za 1 točno določen političen cilj, zato da se vi zdaj oklepate oblasti in pri tem delate škodo, ker ne znate poiskati niti tistih rešitev, ki so dosegljive, pa so realno cenejše za slovenske davkoplačevalce, tako kot v tem konkretnem primeru, ko govorimo o ministru in njegovih pogajanjih. Jaz ne govorim za nazaj in ta predlog za interpelacijo ne govori za nazaj. Jasno, da je bilo treba izplačati stvari za nazaj, tako kot je treba, kot je odločilo sodišče. Ampak vi ste se tudi za naprej tako spogajali, da ste stvari preložili. Mi smo rekli, da je potem pa bolje, da jih zdaj takoj izplačate v celoti, pa najemite za to rajši en kredit, ker bo ceneje, kot da se še naprej akumulirajo zamudne obresti. O tem delu govorimo, od tu naprej se še akumulirajo zamudne obresti, ki so skoraj dvakrat višje od katerihkoli drugih. In spet bomo to krili davkoplačevalci, to je ta problem. In zato sem rekel, da je za tistega, ki se je na strani sindikatov to spogajal, to fantastična zmaga, da se to še malo vleče. To je boljše, kot da je vsak dobil denar, pa ga je šel naložit v banko, to je najboljša možna naložba. To je podobno kot – žal očitno tega ne razumete – zdaj triumfira finančni trg. Slovenija je sprejela njihove pogoje, hkrati se je pa odločila za to, da izbere način, ki je zanje najbolj ugoden, za Slovenijo pa najdražje, za davkoplačevalce pa usodno najdražje in za slovensko gospodarstvo najslabši možni, ker bodo to najvišji davki, ker bo treba plačati bistveno višje obresti, kot če bi sprejeli tisto, kar je evropska solidarnostna pomoč za reševanje teh težav. Tista ima, koliko, 0,25 % obresti v tem trenutku ali nekaj podobnega, manj kot 1 %. To, kar ste vi sprejeli, bo imelo pa 5,5 % in 7 % obresti z izdajanjem obveznic in vsemi drugimi oblikami kreditov. Kajti takšne so trenutno cene, ki nam jih diktira svetovni finančni trg. In to bodo plačevali slovenski davkoplačevalci 5-krat do 7-krat več in dražje. Potem pravite, da se vrača zaupanje. Zaupanje ne vem, če se vrača, zanesljivo se pa odpirajo šampanjci. Še enkrat povem, če bi jaz zdaj imel milijardo evrov, jo zanesljivo naložim v slovenske obveznice. Najboljša možna naložba, praktično brez tveganja, obresti pa fantastične, zaradi takšne vlade in takšne koalicije, ki počne takšne neumnosti, v škodo slovenskega gospodarstva in slovenskih davkoplačevalcev. In tudi minister je sestavni del tega. On se je hotel pokazati kot sestavni del zgodbe o uspehu, ampak v tem primeru je ravno on prispeval, v tistem delu, ko gre za ta pogajanja od danes naprej, pač zamudne obresti, torej večja obremenitev podjetnikov, gospodarstva, vseh davkoplačevalcev in slabše življenje vseh, kot bi bilo lahko, če bi ravnali racionalno. Za ta del je on odgovoren in za ta del je interpelacija brez dvoma utemeljena.
Hvala lepa. Sedaj prehajamo na razpravo naslednjih razpravljavcev: kot prvi Bojan Starman, za njim gospod Franc Pukšič in za njim dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa za besedo. Ker sem po tej dolgi razpravi ostal že skoraj brez besed, mislim, da bi bilo najbolj pametno, da se vsi odpovemo nadaljnjim razpravam, najbolj koristno, in se potem odločamo in preidemo naprej na drugo delo. Povedano je bilo res vse s strani predlagatelja. Mislim, da je interpelacija bolj na trhlih temeljih in ne pije vode, kar se je pokazalo že v samem odgovoru gospoda Viranta. Z lahkoto je ubranil vse te očitke, ki izhajajo iz interpelacije. Glede lokalne samouprave je res mogoče malo prehitro govoril določene stvari, potem je tudi pametno ravnal, ko je videl, kaj je na tem področju, da ni nadaljeval s temi posegi. Potem je tudi jasno povedal, da se bo o tem opravila široka razprava, da bomo, preden se bo karkoli dogajalo, pripravili strategijo lokalne samouprave. Mislim, da je to prav in da bomo končno po vseh obravnavah, na vseh tistih, ki so zainteresirani, obravnavali tudi tukaj na delovnem telesu v Državnem zboru. Mislim, da bodo tudi v občinah, pa naj bo v majhnih ali velikih, povedali, da je pa veliko stvari le potrebno narediti, da niso zadovoljni s situacijo, s financami, z nalogami v občinah, z določenimi skupnimi projekti, s koriščenjem evropskih sredstev in vseh stvari; da bi bilo mogoče dobro na lokalni samoupravi kaj še narediti, mogoče tudi na povezavah občin, mogoče tudi v ustanavljanju pokrajin ali karkoli že. Verjetno je področje potrebno nekih sprememb. Kot so povsod potrebne, so tudi tukaj. Vendar to ni današnja tema. Ni nobene procedure in ni potrebno, da o tem govorimo. Če smo izvajali zakonske stvari, če je minister izvajal zakone, odločbe sodišč, evropskih in slovenskih, praktično je bilo prav in vsi se s tem strinjamo, da so se zadeve naredile. Tu ni bilo veliko manevrskega prostora. Treba je bilo poiskati neke rešitve, ki so bile v določenem trenutku možne in sprejemljive. Tukaj res ne moremo imeti posebnih očitkov. Naslednja stvar. Mislim, da je minister opravil težko delo. Kdor ve, kako je na pogajanjih, kjer se režejo pravice, zmanjšujejo prihodki in razne stvari, da to niso lahka pogajanja. Bilo je treba precej napora vložiti, da se je to dogovorilo, in tudi določene stvari popustiti v teh pogajanjih. Kajti pogajanja so vedno taka, da mora ena in druga stran popustiti, kljub temu so pa učinki za javne finance znatni. Mislim, da je bilo to zelo kvalitetno opravljeno delo. Jaz res ne vidim kakšnih realnih in pravih razlogov na področju, ki je poleg lokalne samouprave tudi v njegovi pristojnosti, to je policija in vse službe, ki spadajo sem, od kriminalistične službe. Delajo dobro, so vidni premiki in tudi nekateri uspehi v konkretnih obsodbah, smo na pravi poti in res ne vidim posebnih razlogov. Mislim, da je ta interpelacija res neutemeljena. Resno mislim, da je razprava na nekaterih točkah zašla v tako smer, da se sprašujem ob tem, ko prisostvujem in sedim v parlamentu in sem član tega parlamenta, ali res zaslužim svojo plačo, kot je nekdo rekel. Res mislim, da je bilo povedano dovolj in da se vsi nadaljnji razpravljavci v času, ki ga imajo na razpolago, odpovedo razpravam, ker ne bo v njih dodane vrednosti. In tudi potem, ko si bomo delili čas, da se vsi odpovemo. Hvala lepa.
Hvala lepa tudi vam. Gospod Franc Pukšič.
Hvala lepa tudi vam. Naj nadaljujem tam, kjer je kolega Starman končal. Kolega, jaz bom tudi predlagal, da se vsi ostali razpravljavci odpovedo, ko bom jaz končal. Toliko o tem resnem predlogu. Jaz bom začel tam, kjer sem ministru Virantu in tudi vladi postavil maja in junija poslansko vprašanje. Poslansko vprašanje se je nanašalo na nabavo avionskih kart. V interpelaciji smo tudi nekaj tega zapisali, da ni bilo pojasnjeno to, kar so že nekateri prej omenjali. Da ni bila pojasnjena nabava kart in niso bile objavljene za svoje družinske člane in da tu obstaja sum korupcije. To pa se je začelo z objavami v dnevnem časopisju. Sedaj pa smo dobili odgovor ministra na interpelacijo in je samo v 3 stavkih na zadnji strani povedal, da je to že večkrat pojasnil. No, to ne drži. Če to primerjam s tem, kar smo dobili v odgovoru vlade, namreč če bi vsaj s tolikšnim delom pojasnil to nabavo kart, da bi povedal, da predsednici Vlade ni dal pisnega pojasnila, ker smo spraševali, ali je predsednica Vlade zahtevala od njega pisno pojasnilo. Rekla je, da tega ni zahtevala. Prav bi bilo, da bi povedal, namreč tako piše v odgovorih, da vlada poudarja, da preden ne bodo znani izsledki postopkov pristojnih organov, na vprašanje ni mogoče vsebinsko odgovarjati. Če bi v interpelaciji odgovoril, da tečejo neki postopki; zato ga sprašujem, ali ve, ali tečejo proti njemu kakšni postopki in kateri organi jih izvajajo, ali bo tukaj lahko nepristransko izvajanje, ker je minister tudi tem organom. Ker je bilo danes tudi nekaj govora o protikorupcijski komisiji, tudi minister je govoril o njej, tudi tukaj piše, da je postopek o predmetni zadevi na Komisiji za preprečevanje korupcije v teku ter da več informacij zaradi zagotavljanja objektivnosti postopka ni mogoče podati. Jaz sem prebral to, kar sem dobil v odgovoru s strani vlade. In vsaj toliko korektnost, poštenosti in načelnosti do parlamenta ter do pozicije bi vendarle pričakoval. Jaz tega potem sploh ne bi izpostavljal, da bi minister to pojasnil. Upam, da nekje posluša. Ko se bo vrnil, upam, da mi bo na to odgovoril – kaj je s postopki pred organi in kaj je s postopki pred protikorupcijsko komisijo. Ali je bil zaslišan na senatu, ali je dobil že vmesno poročilo? Očitno nekaj je, če je vlada na to tako odgovorila. Toliko o tem in o teh kartah. Nekateri ste danes v svoji razpravi govorili, da so stvari začele cveteti, stvari dobro kažejo, stvari tečejo dobro naprej. Hvala bogu, če bi tako bilo, da bi bil vsaj en od teh stavkov uporabljen na gospodarskem forumu, ki je bil pred kratkim na Brdu. Tam je bilo popolnoma nekaj drugega povedano s strani gospodarstvenikov. Brezposelnost narašča, tujih investitorjev ni, mladi se izseljujejo iz države, davke pa povečujete iz dneva v dan, na vsakem koraku. Velika krivda oz. velik del krivde k tej finančni luknji, o kateri smo danes izvedeli, je sigurno tudi na strani bivše Pahorjeve vlade, ki je v samo 3 letih uspela zadolžiti državo za 7 milijard. Tega ni vložila ne v gospodarstvo, ne v nova delovna mesta, ne v investicije, v nič takšnega; ampak v glavnem za ohranjanje nekega lažnega socialnega miru. Taisti žaljivo govorite, to je tudi na meji sovražnega govora, o županih, ki hodijo na proslave, imajo govore in mogoče še na kakšnem pogrebu – in to je tudi skoraj vse. Neki veliki, drugi župani pa financirajo fakultete, gradijo univerze in tako dalje. Kolikor poznam, pa mislim, da poznam Zakon o lokalni samoupravi, občine so odgovorne tako za predšolsko varstvo kot za materialne stroške osnovnega izobraževanja, niso pa ustanoviteljice fakultet, univerz ali česa podobnega. To je res žaljivo in nekorektno do županov, do teh občin in seveda do teh ljudi. Gospodu Virantu je bilo prej z ene strani – mislim, da s strani vladne koalicije oziroma poslancev Državljanske liste – povedano, kako vse skupaj dela: počasi, preudarno, premišljeno in postopno. Jaz bi temu rekel nekoliko drugače. Mogoče je delal bolj hitro, je delal bolj ambiciozno, zaletavo, mogoče tudi avtoritarno, rizično in na koncu je hotel dobiti nek izplen iz tega, pa se mu ni izšlo. Zakaj govorim o tem? Nekateri koalicijski poslanci ste govorili o tem, da je s svojimi izjavami prehiteval določene zadeve, pa ne samo v primeru lokalne samouprave, ampak kot poslanec in ko je bil predsednik Državnega zbora. Tisti, ki ste danes v koaliciji in ste bili takrat v opoziciji, ste se velikokrat jezili zaradi tega in ste govorili, da je zaletav, da je avtoritaren itd. Seveda, zelo zaletavo in všečno za javnost je bilo, ko je govoril o t. i. vseslovenskem referendumu. Ja, vseslovenski referendum, bo on že pokazal. Vemo, da je sodelovalo na tem vseslovenskem referendumu od državljanov, ki živijo v občinah z manj 5 tisoč prebivalcev, približno 15 % ljudi. Jaz sem celo prepričan, da bi ostali na takšnem vseslovenskem referendumu ukinjanja-združevanja oz. kakorkoli že pravite – veste, združevanje pomeni ukinjanje nekaterih občin in združevanje v neke druge občine – verjetno celo uspel. In to je všečno. To je všečno za tiste v večjih občinah. Tako žaljivo in tudi sovražno nekateri govorite o županih v manjših občinah, pa tudi minister Virant poveličuje velike občine in govori o protikorupcijski komisiji, njenih nasvetih in tako dalje. Pa nisem hotel tega danes uporabiti, ampak moram. Govoril je tudi nekajkrat o bivšem predsedniku Vlade. Gospod Virant dobro ve, tako kot on sem tudi jaz bil včasih v stranki SDS in sem odšel. In nimam nobenega razloga, da bi kogarkoli branil, še najmanj. Toliko škode, kot jo dela občini Destrnik prav tisti del SDS, ki je v Destrniku, ne more narediti nobena Pozitivna Slovenija ali Združena lista; da se razumemo – ne branim nikogar. Sem pač takšen, da vedno povem v obraz, in najraje takrat, ko lahko direktno nekomu povem, ne v ozadju, torej o nikomer, ki ga ni zraven. Zato bi danes njega vprašal: Kako pa sedaj, gospod Virant, lahko sodeluje tudi z Zoranom Jankovićem, ki je še vedno župan daleč največje občine, glavnega mesta Slovenije? Če pa je ta protikorupcijska komisija zapisala, da je šlo na račun Zorana Jankovića iz naslova verižnih transakcij, ki imajo svoj začetek v podjetjih, ki poslujejo z županom Zoranom Jankovićem. Iz občine, katere je on župan, v podjetja, kjer je on lastnik – Zoran Janković tu in Zoran Janković tam. Od tu naprej, razen tega poročila takrat, se ni zgodilo žal nič več. Celo več. Takrat sem pričakoval reakcijo ministra Viranta, ko je Zoran Janković vodil vladno delegacijo v Azerbajdžanu, kjer sta levo in desno sedela 2 ministra, in mislim, da sta bila oba iz njegove stranke. Pa gospod Virant takrat o tem ni rekel nič. Prav bi bilo, in to sem že nekajkrat rekel, da bi organi, tako protikorupcijska komisija kot organi pregona, v bistveno krajšem času končali postopke, ki se peljejo proti kateremu od politikov, funkcionarjev itd. To bi bilo bistveno bolje, ne pa da za neko banalno zadevo, mogoče tudi kakega od politikov vlečejo, 2 leti ali še več. Po drugi strani pa se ne lotijo določenih zadev, ki bi se jih verjetno morali, ali pa se o tem ne ve nič, ali pa so se želeli, pa niso smeli in so zato odstopili. Spomnite se recimo hišne preiskave enega od kmetijskih ministrov iz vrst Združene liste, Miha Pogačnika. Dva dni po tistem je odstopil kot minister. Če gremo danes pogledati nazaj, ni bil kriv za nič, nič ni takšnega naredil, da bi ga katerikoli od organov obsodil. Ne vem, kaj se bo sicer sedaj zgodilo, kaj bo naredil minister Roman Jakič, ko je tako v časopisju kot danes po medijih priznal, da je podpisal pogodbo, ki je bila podlaga za najetje kredita. To je sigurno koruptivno, da je podpisal pogodbo, ki je bila podlaga za najetje kredita. Po drugi strani pa se kriminalizira kakega župana pri vodenju kakšnega postopka samo s kakšnim pismom o nameri ali s kakšno predpogodbo. Nekdo, ki bi moral tisto kasneje realizirati, ko gospodarstvo svoje naredi, ima celo potuho s strani Ministrstva za notranje zadeve, kateremu minister Virant predseduje, torej ga vodi, da se te zadeve ne zaključijo in izpeljejo v dobrobit podjetja – in na ta način se uničuje tudi podjetje – in v dobrobit lokalne skupnosti, ki bo zaradi vseh teh posledic kasneje morala plačevati stroške, tako kot država podjetju Mirage. Vesel sem, da je ministru Virantu uspelo znižati iz 8 milijonov na 700 ali 800 tisoč evrov, hvala bogu, in še to je preveč, če mene vprašate, ampak tu mu dam "kljukico". Lahko bi marsikatero zadevo speljal na manj zaletav ali avtoritativen način, če bi se hotel pogovoriti, dogovoriti in upoštevati določene zadeve. Mogoče še en takšen primer. V Slovenski ljudski stranki smo vložili Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o javnih uslužbencih. Z nerazumevanjem s strani koalicije ste ta zakon zavrnili, kjer smo želeli samo to, da bi nekatere zadeve veljale kot argument in bi bili argument moči, ne pa obratno, in nekatere diskrecijske pravice na ta način omejili. Škoda, da ministra ni tukaj. Pod dokumentom je podpisan, dr. Gregor Virant, minister, 18. 4. 2013, ko je napisal oceno Željka Vogrina, načelnika Upravne enote Maribor. Piše, odlično, in potem tudi piše, da je njegov prispevek k boljšemu delu vseh upravnih enot. Seveda ni pomembno, ker v zakonu ni potrebno, pa vendarle ima neko težo, da so zadaj tudi štampiljke in podpisi vseh županov občin, ki spadajo pod to upravno enoto. In pravijo, da glede na navedeno župani občin iz območja Upravne enote Maribor dajejo vso podporo dosedanjemu načelniku upravne enote. Mi smo želeli spremembo tega zakona prav zato, da se ne bi dogajalo, če nekomu daš takšno dobro oceno, odlično oceno, in je pohvaljen za delo tudi drugih upravnih enot, zgledno za druge; potem pa na isto mesto, torej na mesto načelnika upravne enote zaposli nekoga, ki je pisal, govoril, po mojem, tudi zelo grdo. Pa bom prebral en spis iz tega, gospe Karin Jurše, ki pravi takole, december, 3. 12.: "Pa saj ne morem verjeti, o nas razpreda na Odmevih Štuhec. Pa kaj so toti nori, ta mafija, ki je preko Zvonov pokradla denar ljudem. Kako si drzne. Tudi on je gotof, ima srečo, da njega ne nesejo ven." Da je bilo v Zvonu, marsikaj narobe, se strinjam. Upam, da na koncu ne bo dr. Krašovec edini iz tretje lige, ki bo za vse odgovoren in obsojen, da bo še kdo drug za to odgovarjal. Ampak primerjava, kjer je minister sam napisal oceno, sedaj pa nekdo drug zasede mesto načelnika upravne enote in to zaradi tega, ker ima pač diskrecijsko pravico. Seveda, minister bo pa že vedel. Ga sprašujem – ker nekdo je rekel, da naj bo pri interpelaciji tako, da se vpraša ministra, da bo odgovoril –, kakšni so bili njegovi razlogi, da je potem tega odslovil in kaj so bile boljše kvalitete gospe Jurše, da jo je tu zaposlil. Kolegice in kolegi! Spomnili se boste, jaz še danes vidim takratnega poslanskega kolega Romana Jakiča, ki je – in se strinjam – upravičeno takrat odreagiral napram naši vladni koaliciji, napram predsedniku Državnega zbora, da smo hujši kot banana republika. Sicer ne vem, če je uporabil te izraze, ampak precej ostre in mislim, da je imel prav takrat, ko so izginili podpisi za referendum. Pa veste, da se s tem nismo strinjali, ampak tako se ne dela. No, in kaj se je zgodilo. Z notranjo kontrolo Državnega zbora je takratni predsednik Državnega zbora, torej sedanji interpelirani minister ugotovil, da ni bilo nič narobe. Še več, bila je vložena interpelacija proti notranjemu ministru Gorenaku in se je izkazalo, da tudi ni nič narobe. Ampak malo dvoma je pa mogoče le ostalo, da je bilo na ministrstvu le kaj narobe. Več kot 8 mesecev je dr. Gregor Virant minister na istem ministrstvu. Kje so se podpisi izgubili? Ali v Državnem zboru, ali na poti iz Državnega zbora na notranje ministrstvo, ali na notranjem ministrstvu? Bil je predsednik Državnega zbora in zdaj je minister za notranje zadeve. Najmanj to bi nam pa res moral pojasniti, kje so se ti podpisi izgubili. To kaže na njegovo zaletavost, všečnost v javnosti in na ta način nastopa. Gospod Virant je bil v Janševi vladi 2004–2008 minister za javno upravo. Prej je že bil državni sekretar pri bivših ministrih. Ker je pa tudi takratne notranje ministrstvo imelo nekaj časa roko čez lokalno samoupravo, je te stvari tudi poznal. Kaj hočem povedati? [[...]] [[oglašanje v dvorani]] Ja, bodi brez skrbi, da bom povedal to, kar hočem povedati. Ne tako kot ti, ki si žalil in sramotil župane manjših slovenskih občin, za katere si rekel, da so samo za to, da hodijo na pogrebe, proslave, in mogoče si imel v mislih, da župani dobro jejo in pijejo – in to je to. Prosil bi te, ker sem tudi jaz tebe poslušal, da me pustiš čisto pri miru, in bom tudi svoj nastop zaključil tako, kot mislim, da je prav. Torej, 1. februarja 2008 smo odločali v Državnem zboru o 6 zakonih oziroma odločali naj bi o ustanovitvi pokrajin. Nekaj glasov ravno s strani SD, takrat je bil v opoziciji, je zmanjkalo, ker so držali figo v žepu, tako kot običajno to delajo. Prej so se seveda s takratnim ministrom Žagarjem dogovorili, usklajevali, sodeloval je minister z opozicijo, tako da smo bili včasih celo v koaliciji jezni, da je več delal z njimi kot z nami. Ampak zavedali smo se odgovornosti in pomembnosti tega projekta, pa se nam je zdelo tudi prav, da je tako. Torej, minister Virant bi vendarle lahko to zakonodajo potegnil ven, vse je bilo pripravljeno, tako prenos z državne na regionalno raven, od nalog do denarja in ljudi. Prišli bi z enim od predlogov. Veste, težko bi tisti – ki smo nekoč to podpirali, predvsem tisti, ki smo tako v času opozicije ali koalicije načelni in pošteni, ko govorimo v opoziciji nekaj in ko smo v koaliciji, delamo enako – vam ne bi nasprotovali s pripravo zakonodaje o ustanovitvi pokrajin. Zdaj se govori o neki t. i. strategiji razvoja lokalne samouprave, da bo prišel z njo v Državni zbor. Veste, če boste prišli na takšen način, kot ste prišli z davkom na nepremičnine, potem je jasno, da to ne bo šlo skozi, vsaj z naše strani ne. Prvič, po nekem hitrem postopku o sistemskih zakonih, o katerih bi morali normalno razpravljati, vi pa potem pridete na tak način. To ni dobro. Koncepti so različni. Ja, se strinjam. In najbolje za to državo bi bilo, da bi imeli tako, kot je bilo celo predvideno in zamišljeno leta 1994, ko so se v Državnem zboru ustanavljale občine, fara–občina. Izkazalo se je, da prav tam, kjer so občine manjše, so ljudje tudi zadovoljni. Naj zaključim, danes nam je poslancem Društvo Jasa ob božično-novoletnih praznikih podarilo knjigo Zemlja ima srce. Gospod Virant se bo verjetno spomnil, generalna sekretarka pa sigurno, v času njegovega vodenja Državnega zbora je prišla pobuda oz. vloga, če bi Državni zbor od društva Jasa odkupil kakšne knjige in jih dal poslancem Državnega zbora. To ni naletelo na dobra ušesa, sedaj so sami poiskali denar, sredstva in se sami angažirali ter so knjige podarili. Ko jih boste poslanci dobili, boste na prvi strani videli vizitko in preko nje lahko pomagate tudi tako, da ob praznikih kupite kakšno knjigo in jo komu podarite. Ko boste brali knjigo Zemlja ima srce, v kateri je veliko zapisanega iz strani otrok iz celotne Slovenije in strokovnjakov, ki v predstavitveni listi govorijo o tem, če bi se s sporočilom knjige seznanili tisti, ki pišejo zakone, jih potrjujejo in z lastnim zgledom vplivajo na početje prebivalstva, bi se kakovost življenja v Sloveniji opazno zvišala, naši potomci bi imeli več možnosti. Slišimo pogosto s strani dobrih poznavalcev zemlje, vode, ognja, življenja – zemlja ima srce. Gospod Virant: slovenske občine imajo dušo, imajo ljudi, slovenske občine živijo in bodo živele. Bodite do slovenskih občin spoštljivi, ne nastopajte več samovšečno, avtoritarno, rizično, zaletavo; in bodite v bodoče dovolj široki, ker kot minister morate biti zelo načelni, morate združevati, ne pa razdruževati.
Hvala. Besedo ima dr. Vinko Gorenak, pripravi se naj gospod Srečko Meh. Izvolite, gospod Gorenak.
Hvala lepa. Meni je žal, da ministra ni tukaj, ker moj spomin seže kar precej nazaj in bom v svojem nastopu povedal tudi še nekatere [[...]]Aha, minister je tukaj, v redu. Najprej bi se dotaknil vprašanja občin. Zdi se mi izjemno nekorektno razpolagati s podatkom, da je 80 % ljudi proti takšnemu številu občin, ker je to enako, kot bi vprašal ljudi, ali ste za ukinitev parlamenta. Seveda so za. Če pa bi vprašali, kaj je z občinami ali vašo občino, pa bodo rekli ne. Ampak pustimo to. Pripravil sem si nekaj podatkov, recimo velikost občine po kvadratnih kilometrih, velikost občine po številu prebivalcev. Imam podatke za Avstrijo, Hrvaško, Italijo, Madžarsko, Švico in Nemčijo ter seveda Slovenijo. Po številu kvadratnih metrov imamo Švico, ker imajo 13 kvadratnih kilometrov velike občine; Madžarsko, ki imajo 31 kvadratnih kilometrov velike občine, v Avstriji 36 kvadratnih kilometrov, pri nas 96 kvadratnih kilometrov. Večje od nas pa so še na Hrvaškem, v Italiji in Nemčiji. Če pa pogledamo po številu prebivalcev, kar se mi zdi neodvisen kriterij in pomemben kriterij, pa poglejte, do česa pridemo. Avstrijska občina ima 3 tisoč 478 prebivalcev, hrvaška občina 8 tisoč 182, italijanska občina 7 tisoč 420, madžarska 3 tisoč 333, švicarska 2 tisoč 577, nemška 6 tisoč 845. In ne boste verjeli, po številu prebivalcev so slovenske občine največje, imajo namreč 9 tisoč 525 prebivalcev. Če vzamemo te kriterije, ni nobenih razlogov za ukinjanje občin. In še en podatek. Francija ima 36 tisoč 763 občin, bodite pozorni, 32 tisoč občin ima manj kot 2 tisoč ljudi in 22 tisoč občin ima manj kot 500 prebivalcev. Torej, iz tega vidika je po mojem to strel v zrak. Minister, govorili ste tudi o številu zaposlenih na občinah. Naj vas spomnim, da občine obstajajo 19 let in da ste od tega vi 10 let tisti, ki daje dovoljenja za število zaposlenih na občinah. Kot veste, so predpisani kriteriji, ki jih predpisuje država, koliko je lahko sistemizacija na občinah. In ta sistemizacija je od leta 2000 do leta 2008 v vaših rokah, potem v času Pahorjeve vlade in druge Janševe vlade ne več, zdaj pa spet. Mislim, da bi bilo prav, da se število zmanjša, ker število ni noben pameten kriterij. V občini, kjer živiš sam, je 26 ljudi zaposlenih na občini, to je občina Šmarje pri Jelšah; sosednja občina Podčetrtek, ki je veliko uspešnejša po črpanju sredstev, ima pa 4 zaposlene ter 3 tisoč prebivalcev. Jaz bom v nadaljevanju šel skozi vaš nastop, vi ste govoril o Mirageu. Gospod Pukšič je nekoliko nasedel, če smem tako reči, to je bolj uspeh pravobranilke gospe Trivičeve. Uspela je z revizijo, res pa je, da notranje ministrstvo pri tem pomaga. Kar veliko ste govoril o policiji, čeprav je to verjetno edina interpelacija zoper notranjega ministra. Mislim, da sta bila samo 2 v zgodovini, ki je nista doživela, vsi ostali pa smo jo. Tu je zadeva preprosto taka. V tej interpelaciji, za katero mislim, da je res ena redkih ali edina, kjer ni omenjena policija oz. je z 1 izrazom, jaz je niti nisem našel. Vi ste veliko govorili o policiji. Mene veseli, jaz se z vsem strinjam, kriminal, pregon, število mrtvih in tako naprej. Jaz se s tem strinjam, ne morem se pa strinjati s tem, kar ste rekli, da je bilo načrtovanje mase plač v lanskem letu nerealno. Načrtovanje mase plač v lanskem letu je bilo realno, ampak koncept je bil popolnoma drugačen. In jaz menim, da je bil veliko bolj pravičen, kot je sedanji koncept. Zakaj? V času Janševe vlade smo zelo jasno rekli, da je odgovornost za porabo na porabnikih, na javnih zavodih, na bolnici, na šoli, na vrtcu in tako dalje – in so enako na državni ravni. Ta koncept se mi zdi veliko bolj pravičen. Če primerjam vojsko in če primerjam zlasti policijo, ki jo oba dobro poznava, je policija izgubila. V času vstopa v Schengen in malo po njem je bilo 11 tisoč zaposlenih. Res je, da je bila potem neka reorganizacija in da so te skupne službe šle na ministrstvo, ampak kljub temu se je število zaposlenih znižalo. Mislim, da se bliža številka 1 tisoč 500 ljudem, če govoriva iz časa sprejema v Schengen do danes. Policija je svoje denarne žrtve že dala. Šolstvo jih ni dalo nikoli, nikoli. Ampak takrat, ko smo mi rekli, da naj ravnatelji odgovarjajo za maso plač, je Štrukelj baje pripeljal v Ljubljano 30 tisoč demonstrantov. In zdaj jaz mislim, da je ta vlada nagradila Štruklja in nagradila je šolnike. Zakaj? Ker ste vsem znižali in se mi to ne zdi pošteno. To po mojem ni pošteno, realno je pa bilo načrtovano tudi v prejšnji vladi. Realno smo rekli, da bo tisti minister, tisti ravnatelj, tisti ne vem kdo že, direktor odletel, če ne bo izpeljal stvari. In tako je tudi prav. Tako so pa sedaj nagrajeni tisti, ki so tako in tako špekulanti, ki že vsa leta preveč porabijo. Vi ste sicer rekli korektno, da okoli Zakona o odškodninah ni bilo narejeno nič, saj tudi ni bilo potrebno meni tega še narediti. Jaz sem imel določene naloge, ki so bile vse opravljene. Tisto vmesno poročilo, ki bi moralo biti 26. 12., je bilo 26. 1., tudi sprejeto je bilo, in s strasbourškim dovoljenjem. Potem je ostal samo še zakon. Jaz mislim, da bi zakon nastal. Nastal bi verjetno nekoliko drugače. Jaz se, recimo, z njimi ne bi sestajal, ker z njimi se sestajati je brez zveze, oni tako ne bodo nikoli zadovoljni. To je jasno, da ne bodo. Mislim na izbrisane. [[nerazumljivo.]] mislim, da nimate prav, da je to kakšen očitek, da ne bodo nič naredili, saj tudi še ni bil čas. Čas je bil v naslednjih mesecih. Tu pa moram biti kritičen. Vi ste govorili o tem, kako je ukinitev Državnega sveta in da so govorili enako, kot je govoril SDS. To ni korektno. Zakaj ni korektno? Iz temeljnega razloga, ker vam to danes paše. Ampak poglejte, leta 2006/2007 smo mi tudi načrtovali delno ukinitev Komisije za preprečevanje korupcije – naj vas spomnim, da ste bil vi avtor teh zamisli – in da smo v proračunu že predvideli manjša sredstva za njih in da smo že predvideli, s čimer se je Računsko sodišče strinjalo, da prenesemo nadzor nad premoženjem na Računsko sodišče. Spomnim se debat, ki smo jih imeli, takrat ste bili izjemno kritični do Komisije za preprečevanje korupcije. Jaz mislim, da vam sedaj trenutno stanje pač ustreza. Jaz sem pa kritičen do Komisije za preprečevanje korupcije in bom tudi utemeljil, zakaj. Cela Slovenija se ukvarja s tem famoznim odstopom Komisije za preprečevanje korupcije. Z njimi se sestajate vi, z njimi se sestaja tožilstvo, ne vem za sodstvo še nisem zasledil, nevladne organizacije – vsi vpijejo, kot da je konec sveta. Ne, ni konec sveta. Njihovo delo oziroma indeks koruptivnosti moramo primerjati s tem, kar je tudi izšlo te dni, ker je Slovenija na 34. mestu ali 6 mest na slabšem. Kje pa je najboljše stanje z vidika korupcije? Najboljše stanje je na Danskem in Švedskem. Danska in Švedska nimata nobene komisije za preprečevanje korupcije. Imajo policijo, tožilstvo in sodstvo – in imajo najboljše stanje. Iz tega vidika komisije za preprečevanje korupcije ne rabimo, ker bo najboljše stanje, če bo delovala policija, tožilstvo in sodstvo. Ali potem rabimo komisijo za preprečevanje korupcije? Jaz mislim, da bolj ustreza to, da imamo. Mene sploh ne zanimajo vaše karte, jaz ne bom govoril o kartah, to so drugi govorili. Mene zanima Klemenčič in arbitrarnost te osebe in inštitucije, ki jo on še vodi. To mene zanima. Kako je lahko gospod Klemenčič tiste podpise, ki jih je iskal med vami in menoj, preiskal v 10 dnih, pa je pri tem bilo potrebno opraviti številne pogovore. Oba veva, da je v spisu izjemno pristransko poročilo, arbitrarno poročilo, kjer je napadel mene, vas pa nič. Pa so podpisi iz Državnega zbora do mene potovali 40 ur oziroma celo 2 dni, pa je to zakonito, saj to ni očitek. Meni pa je rekel, da bi lahko, kobajagi, 26 ur prej odgovoril. In zato se moram opravičiti slovenskemu narodu in da je to kurupcija in ne vem kaj vse. Vidite, to je pristranskost. Kje še vidim pristranskost gospoda Klemenčiča? Pri tem, da nekatere stvari naredi, nekaterih pa noče narediti. Enostavno, on je bog, ki nekatere stvari naredi, drugih pa noče. Bodimo korektni in dajmo primere. Tiste karte gleda že pol leta. Ne zanimajo me karte. Zanima me Klemenčič in njegovo delo, ki ga noče opraviti. Imenovanje gospoda Škrleca. Jaz sem ga v vlogi ministra za notranje zadeve pozval, ocenite, kaj je z imenovanjem gospoda Škrleca. On to proučuje leto dni, upravno sodišče pa je v tem času reklo: Generalni državni tožilec dr. Fišer je zlorabil zakon v primeru njegovega imenovanja. Sodišče je reklo, da je zakon zlorabil, Klemenčič pa še kar preučuje, ali je kaj narobe ali ne. Torej se "zajebava". Še 2 primera – takoj je našel sporno zaposlitev in koruptivno ravnanje Janeza Janše in zaposlitev njegove hčere. Takoj je našel sporna ravnanja gospoda Tanka in zaposlitev njegovega sina v plinovodih. To je bila korupcija.
Gospod Gorenak. Ali vas lahko spomnim, da je točka interpelacija proti ministru.
Ja, o ministru govorim, niste bili prisotni.
Sem poskušal slediti, ampak se mi zdi, da ste zašli h gospodu Klemenčiču, ne pa k ministru.
Pridem na koncu čisto lepo na cilj, verjemite mi. Poglejte, hkrati pa zaposlitev sina gospoda Masleše ni korupcija. Ni. Zaposlitev hčere gospoda Türka, bivšega predsednika, ni korupcija. Taki komisiji za preprečevanje korupcije, spoštovani minister, ne ji nasedati. Jaz verjamem, da vam v tem trenutku paše, zelo vam mora pasati. Saj to paše celi levi politični opciji, ampak dolgoročno to ni to. To je dejstvo in tega me ne bo nihče prepričal. Minister, vi ste govoril tudi o premoženju gospoda Janše in poročilu KPK in njegovi koruptivnosti. Jaz se tu moram odzvati. V tem poročilu niti eden predsednik stranke, vsi ste bili preiskovanci ali kako že, niti eden predsednik stranke ni pojasnjeval izvor premoženja vrednega pod 10 tisoč evrov. Niti eden. Niti eden, ker jih to sploh niso vprašali. Kaj so počeli pri enem predsedniku, ki se slučajno piše Janez Janša, na Telekomu so preverjali telefonske račune za 8 evrov in ugotovili, da so plačani, ni pa jasno, kdo jih je plačal. Preverjali so registracijo avtomobila iz leta 2005 in ugotovili, da je plačana, niso pa vedeli, kdo je plačal. Kdo od nas ali kdo od vas, predsednikov strank, zna za leto 2005 povedati te stvari? Za račun za 8 evrov. Kdo ima račun? Nihče. V tem je problem te komisije. In tisto, kar vam zamerim, je naslednje. Zdaj bom oseben. Midva sta se spoznala junija 2000. Oba sva bila državna sekretarja pri Bajukovi vladi. Oba sva prišla približno takrat v politiko, vsaj jaz, na ta nivo, oba sva gor rastla ob Janezu Janši, kot politika, oba. Treba je reči, da sva bila njegovega učenca, politično gledano, in sopotnika. Vi ste se nekega dne odločili tako, kot ste se odločil. To je vaša pravica, mislim pa, da ni vaša pravica, da ga v odsotnosti žalite. In bi bilo dobro, da tega ne počnete. Še nekaj je. Posebej je bilo poudarjeno z vaše strani, kot običajno s strani koalicijskih poslancev, češ nepravnomočna obsodba za korupcijo, tudi vi ste to poudaril in zato se tega dotikam. Gospe in gospodje, sledi ji tudi pravnomočna, taka ali drugačna.
Dr. Gorenak, ali lahko obrazložite nam in vsej javnosti, na kateri točki imate izhodišče za to razpravo, kajti minister, proti kateremu je vložena interpelacija, ni o tem govoril.
O tem govorim, bom pojasnil. Minister je o tem govoril, predsednik. On je govoril o KPK poročilu in govoril je o nepravnomočno obsojenem gospodu Janši. Mi dovolite, vi tega niste slišali, da na to odgovorim; in prosim, če to spoštujete. Janez Janša je bil zaprt že leta 1988. Ja, zaprli so ga. Povsem vseeno je, kaj se bo zgodilo na drugi stopnji. Povsem vseeno je. Na nek način ni pomembno. V našem sodnem in tožilskem sistemu obstajajo vse možnosti. Verjamem, da se on ne boji nobene od teh možnosti. Konec koncev ima izkušnje z zaporom, če želite. Vprašanje je samo nekaj, ali si bo slovensko sodstvo in slovenska politična levica dovolila negacijo istega sodišča, Evropskega sodišča za človekove pravice, čez nekaj let. Samo to je vprašanje. Drugih vprašanj tukaj ni. In jaz bi bil zelo previden, kot sem rekel prej, oba sva bila njegova sopotnika in učenca, se mi zdi grdo ga na tak način ogovarjat. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Srečko Meh, pripravi naj se gospa Marjana Kotnik Poropat. Izvolite, gospod Meh.
Saj ne vem, ali sem na pravi seji ali nisem na pravi seji. Govorimo sedaj o interpelaciji proti gospodu Virantu, ali govorimo o Janezu Janši, ali o vsem ostalim, kar se je tukaj dogajalo. O vsem se govori danes tukaj. Pa bi se moralo govoriti predvsem o tistem, o čemer je bilo govora na začetku in kar ste zapisali. Jaz mislim, da je cilj interpelacij ne vsebina in ne resnica, ampak da je cilj interpelacij pravzaprav vnašanje v ta prostor, v parlament in tudi izven njega zmedo, nezaupanje, izredno stanje. Spomnite se, opozicijski poslanci in poslanke, ko ste govorili o tem, da ne morete pregledati materiala, da smo nonstop tukaj, da smo predolgo na sejah, da je kar naprej nekaj izrednih sej. Kdo je največji generator vsega tega, kar se dogaja. Gospe in gospodje, zato bi danes bilo resnično dobro, da govorimo tako, kot je prav, da govorimo argumentirano, da vprašamo, povemo svoje mnenje, da ne žalimo, da čim prej zaključimo to sejo, da bomo resnično lahko govorili še o kakšnem drugem problemu. Seveda je vprašanje, ali občine da, ali občine ne. In vprašanje, ki je napačno postavljeno. Občine so in občine bodo ostale. Kako pa te občine organizirati, kako organizirati lokalno samoupravo, pa je vsebinsko vprašanje, kaj bodo delale, kako bodo organizirane. In to vprašanje je bilo odprto, ni bilo zaprto, je bilo povedano in na tem bomo morali še veliko delati. Danes nekateri govorite, da če bi ljudi vprašali, ali je občin preveč, bi odgovorili, da. In verjetno bi ljudje tako govorili. Kaj pa ste govorili organizatorji podpisov proti nepremičninskem davku? Govorili ste, da imate 70 tisoč podpisov, pa so takrat bili čisto enaki argumenti. Se pravi, proti nečemu so ljudje, mi pa moramo biti zato, da dobimo prave občine in to je bistvo. Zdaj pa še nekaj, spoštovani opozicijski oziroma predlagatelji interpelacije. Zakaj vas karte gospoda Viranta motijo danes? Zakaj vas niso motile pred 1 letom? Ker ste bili v koaliciji. Torej gre za sprevrženost, gre za nekaj takega, kar ni prav in ni dobro, da se to pojavlja danes tukaj. In govoriti o KPK, o tem, kaj kdo misli o KPK, pravzaprav govoriti o zakonodaji. Zakonodajo smo sprejemali mi tukaj. Zakonodaja je tista, ki jo je potrebno spoštovati. Spoštovati je potrebno tudi KPK, ker je inštitut, ki mora ščititi državljanke in državljane. In če komu KPK ne paše, predlagam interpelacijo, pri tem ste vešči. Bilo bi prav zanimivo, poslušati interpelacijo proti KPK in gospodu Klemenčiču. Zdi se mi prav, da se pogovarjamo s sindikati in da se sindikati dogovorimo. In seveda je prav, da smo naredili konec, tako vsaj upam in verjamem, možen konec največji sramoti, ki jo je slovenska država imela. Gre za naše izbrisane in madež, ki smo ga imeli. Tukaj so bili narejeni veliki uspehi, s katerimi se Virant, ki ga danes interpelirate ali interpeliramo, lahko pohvali. In jaz sem prepričan, da to lahko šteje v tisto, kar je dobro naredil, in mu je potrebno to tudi priznati. Zato še enkrat, govorimo o interpelaciji, če že govorimo, govorimo o vsebini problemov, pustimo osebne in vse ostale etikete na strani in ohranimo naše človeško dostojanstvo. Sicer pa si želim, da nas ljudje ne bi gledali, da ne bi poslušali tega, kar tukaj pogosto govorimo, ker je prvič nedostojno, drugič pogosto neresnično in vsak uporablja tisto, kar mu paše. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo ima gospa Marjana Kotnik Poropat, pripravi pa se mag. Ivan Vogrin. Izvolite, gospa Kotnik Poropat.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Po razpravi gospoda Meha kar težko začnem, ker tudi sama se strinjam z njegovimi ugotovitvami, da danes s to našo razpravo prinašamo zmedo in nezaupanje v to dvorano. Pa mislim, da bi tudi v zvezi s komentarjem, ki ga je imel v zvezi s KPK, sama želela povedati naslednje. Tudi jaz menim, torej se pridružujem njegovemu stališču, da v tej državi dajemo premalo spoštovanja Komisiji za preprečevanje korupcije, da ji dajemo premalo veljave in da nismo pripravili primerne zakonodaje za to, da bi ta komisija lahko delala tako, kot bi morala in kot je želela. In mislim, da so nam z nedavnim odstopom želeli prav to povedati, tudi nam v Državnemu zboru, ki smo pravzaprav dolžni, da sprejmemo takšno zakonodajo, da bo ta komisija lahko delala in da bo upravičila svoj obstoj. Torej, če se zdaj vrnem k zadevi, ki jo danes obravnavamo pod to točko dnevnega reda, to je interpelacija zoper ministra za notranje zadeve, gospoda Viranta. Tudi sama menim, da je ta interpelacija neutemeljena in da je zato nepotrebna. In bom to utemeljila, čeprav je bilo danes že večkrat to povedano, pa ker je toliko časa še na razpolago, bom še sama ponovila. Interpelacija očita ministru Virantu, da je napovedal ukinitev posameznih občin, tako je zapisano. Minister je pojasnil, da o tem, da bi bilo potrebno določene manjše občine združiti ali vsaj ustanoviti skupne strokovne službe, da je o tem razmišljal. Njegova krivda pri tem je v tem, ker je razmišljal naglas in ker so slišali vsi in mu sedaj to očitajo. Sama pa menim, kot so že nekateri razpravljavci pred menoj povedali, ko razmišljamo o racionalizaciji naših služb v državi in ko iščemo izhod iz te krize, v kateri smo, je potrebno razmišljati tudi o tem, da se racionalizirajo nekatere službe na nivoju lokalne samouprave, saj vendar tudi lokalno samoupravo delno financiramo iz državnega proračuna. Druga točka interpelacije se nanaša na podpis strokovnega sporazuma in dogovora o dodatnih ukrepih na področju plač ter drugih stroškov dela v javnem sektorju, ki ga je sklenil in podpisal z reprezentativnimi sindikati javnega sektorja gospod Virant. Odgovor ministra je bil, da je s tem dosegel velike prihranke, kar je utemeljil in tudi zapisal v svojem odgovoru na interpelacijo. Mene je njegov odgovor prepričal. Ocenjujem, da je ravnal modro in koristno, saj je državi prihranil znatna sredstva. Tretja točka interpelacije se nanaša na Zakon o načinu izplačila tretje četrtine odprave plačnih nesorazmerij za nazaj. S tem se zagotavlja enaka obravnava vseh upravičencev in preprečujejo se dodatni stroški sodnih postopkov, pa tudi izvršilnih postopkov. Tako je povedal minister in to dejansko tudi drži. Neizpolnitev teh obveznosti bi pomenilo izigravanje sodnih odločb, v tem primeru sodbe Vrhovnega sodišča Republike Slovenije, ter načel pravne države. Naslednja točka, na katero se opira interpelacija, mu očita, da v primeru izbrisanih ni ravnal v skladu s stališči dobrega gospodarja in da je poskrbel za to, da se izbrisanim izplača odškodnino za utrpele posledice v prevelikem znesku. Menim, da je z realizacijo sodbe Velikega senata Evropskega sodišča za človekove pravice minister poskrbel, da se to sodbo realizira in da se vsem izbrisanim povrne škodo, ki so jo utrpeli oziroma jim je bila prizadejana z izbrisom. Odškodnine, ki jih bodo prejeli, sicer ne bodo sanirale vseh krivic, ki jih je izbris povzročil, bodo pa prizadetim vsaj delno prinesle satisfakcijo za vse, kar so zaradi izbrisa pretrpeli. Pomembno pa je sledeče, da bo s tem država izplačala znatno nižje odškodnine, kot pa bi jih prisodilo Evropsko sodišče za človekove pravice, če bi bile tožbe vložene. Danes je minister povedal tudi, da je Evropa razumela naše stališče, ker so naše ponujene odškodnine nižje, kot bi jih pričakovali izbrisani, in da računamo na to, da bo to tudi urejeno tako, kot je namera. S tem se bo končno zaključila oziroma končala ta sramotna zadeva izbrisanih, ki traja že 20 let. Treba je povedati, minister Virant je v tej zadevi ukrepal pošteno in učinkovito. S tem je bil odpravljen tudi madež, ki smo ga bili deležni oziroma ki nam ga je očitala Evropa. Ta interpelacija zoper ministra Viranta po mojem ni utemeljena in zato bom seveda glasovala proti interpelaciji. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Gospod [[...]]Kot predlagatelj? Imel sem predlog za prekinitev seje, ker je ob devetih Kolegij. Ali bi lahko mogoče potem v nadaljevanju seje? Hvala za razumevanje. Spoštovane kolegice in kolegi, prekinjam 1. točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 50. izredno sejo, ki jo bomo nadaljevali jutri, 13. 12. 2013, ob 10. uri. Člane Kolegija obveščam, da se bo 76. seja Kolegija začela ob 21. uri v sobi 217.