Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, predstavniki Vlade, ki jih še ni! Začenjam z nadaljevanjem 29. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnjega nadaljevanja seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Eva Irgl, Janja Klasinc, Ljubo Germič, Alojzij Potočnik, mag. Vasja Klavora, Zmago Jelinčič, Andrej Magajna, Jožef Jerovšek, Matevž Frangež do 17. ure, mag. Franc Žnidaršič od 15. ure dalje. Od predstavnikov Vlade sem prav tako obveščen, da se seje ne more udeležiti minister dr. Boštjan Žekš. Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA: PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RAZVOJNI PODPORI BELI KRAJINI V OBDOBJU 2013–2016 V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina štirih poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Ivanom Grillom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 27 poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo o predlogu zakona. [[oglašanje iz dvorane]] Mikrofon je vklopljen. Kaj niste slišali? Prosim? Mikrofon je bil vklopljen. Če želite, preverim še enkrat. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagateljev zakona gospodu Ivanu Grillu. Gospod Grill, izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsedujoči. Ne vem, ali vlade nimamo več ali pa ignorirajo ta zakon, ki je za en del Slovenije izredno pomemben. Gospod Anderlič, boste vi potem nadaljevali. Predlog zakona o razvojni podpori Beli krajini v obdobju 2013–2016 smo pripravili v Slovenski demokratski stranki z razlogom, da skušamo pomagati temu področju, ki je utrpelo slabe gospodarske rezultate v Sloveniji, ki se tam že bolj odražajo. Bela krajina, v kateri se nahajajo občine Črnomelj, Metlika in Semič, leži v jugovzhodnem delu Slovenije in je del tako imenovane statistične regije Jugovzhodna Slovenija. Zaradi slabe prometne, komunalne in telekomunikacijske infrastrukture je gospodarsko iz leta v leto nazadovala in je zato danes med najbolj nerazvitimi področji v Sloveniji. Katastrofalno slaba gospodarska situacija v Sloveniji pa je še posebej močno prizadela tudi slabša področja kot je seveda tudi Bela krajina. Njeno gospodarstvo je danes praktično na robu preživetja in temu primerna je tudi velika stopnja brezposelnosti. Trenutna stopnja brezposelnosti za celo Belo krajino presega že 14 % in bo z odpuščanjem skoraj tisoč delavcev iz podjetja Secop še večja. Takšno situacijo je seveda treba reševati nemudoma in z interventnimi ukrepi ter tudi s primernimi finančnimi sredstvi. V SDS smo prepričani, da uveljavitev Zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja in objava nekaj razpisov za spodbujanje razvoja Pokolpja še zdaleč ne zadostujeta, da se takšne razmere ne bi še naprej hitro slabšale, kaj šele, da bi se začele izboljševati. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da lahko samo z interventnim zakonom, ki zagotavlja tudi znaten del finančnih sredstev, nazadovanje Bele krajine zaustavimo in obrnemo trend v minimalni razvoj. Takšen zakon lahko s programskim pristopom in zagotovitvijo finančnih sredstev za razvojno podporo Beli krajini iz novih in že obstoječih programov ustvari pogoje za začetek prestrukturiranja in razvojno dohitevanje drugih slovenskih regij ter ublaži posledice finančne in gospodarske krize. Za razvojno podporo Beli krajini ta zakon določa poleg sredstev v višini 619 milijonov evrov še naslednje ukrepe: priprava in izvedba programov vlaganj v prometno infrastrukturo, ki je izredno pomembna za Belo krajino in narediti kvalitetno cesto na avtocestni križ Republike Slovenije pri Novem mestu in seveda posodobitev regionalne ceste ter železniške infrastrukture. Drugi izredno pomemben razvojni ukrep je zgraditi in izboljšati energetsko infrastrukturo s 110 kilovoltnim daljnovodom na relaciji Kočevje–Črnomelj. Tretji razvojni ukrep je priprava in izvedba programa spodbujanja konkurenčnosti Bele krajine v obdobju 2013–2016. Naslednji ukrep je razvojna podpora za spodbudo zaposlovanja. Ukrep naj bi omogočal delodajalcem uveljavljanje zmanjšanja davčne osnove za 70 % stroškov delavca. Delodajalcu, ki bi v obdobju veljavnosti tega zakona zaposlil delavca za obdobje dveh let, se povrnejo plačani prispevki delodajalca za socialno varnost. Zakon predvideva davčne olajšave za investiranje. Ukrep bo spodbujal, da bodo pravne osebe, ki bodo imele sedež v Beli krajini, z uveljavljanjem zmanjšanja davčne osnove v višini 70 % investiranega zneska lahko za nove investicije v opremo in neopredmetena sredstva to tudi uveljavile. S še nekaterimi ukrepi je torej ključni cilj tega zakona odpiranje novih in ohranjanje obstoječih delovnih mest ter spodbujanje dejavnosti, ki prinašajo višjo dodano vrednost in razvijajo primerjalne prednosti regije. S kombinacijo različnih instrumentov se želi ublažiti posledice finančne in gospodarske krize, ki je prizadela Belo krajino. Naj na koncu povem, da se zavedamo, da bo s strani Vlade in tudi verjetno koalicije veliko pomislekov predvsem na višino finančnih sredstev v višini 619 milijonov evrov, ki bi bila namenjena razvoju Bele krajine. Naj vse prisotne spomnimo, da je to samo znesek, ki ga v treh mesecih Slovenija zadolži in to pomeni, da dajmo nameniti trimesečno zadolževanje Slovenije, da se ta pomemben del lahko začne reševati iz izredno slabe gospodarske situacije. Upam, da bo ta zakon dobil podporo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. V imenu Poslanske skupine DeSUS bo stališče predstavil gospod Matjaž Zanoškar.
Hvala, spoštovani predsedujoči. Kolegice in kolegi! Dovolite, da predstavim stališče Poslanske skupine DeSUS glede predloga Zakona o razvojni podpori Beli krajini v obdobju 2013–2016. Kar nekaj zelo težkih argumentov je, ki v Poslanski skupini DeSUS vzbujajo dvom in poglobljen razmislek o tem, ali naj zakon podpremo ali ne. Predlagatelji so namreč predlagali, da bi nastale razmere v Beli krajini reševali na način, ki je bil uporabljen v Pomurski regiji, torej s posebnim zakonom. Ob tem ne gre prezreti in pozabiti, da takrat, ko je bil sprejet razvojni zakon za Pomursko regijo, regionalna politika ni razpolagala s sistemsko rešitvijo za obravnavo razvojnih problemov, kot so nastopili v Pomurski regiji. V začetku letošnjega leta pa je bil sprejet nov Zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja, ki je uvedel instrumente razglasitve tako imenovanega problemskega območja z visoko brezposelnostjo, ki na sistemski način ustrezno rešuje takšne primere. Sprejemanje interventnih zakonov za posamezna območja je zato postalo nepotrebno. Ne moremo zanikati, da je stanje v Beli krajini skrajno težko, vendar pa se je Vlada Republike Slovenije že v začetku tega leta odzvala na nastale razmere z ustanovitvijo Razvojnega sveta za Belo krajino in Kočevsko in Medresorske komisije za usklajevanje ukrepov razvojne podpore Pomurski regiji in Pokolpju. Takoj po uveljavitvi novega sistemskega Zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja je Vlada Republike Slovenije v skladu s pristojnostmi, ki jih je določil nov zakon, razglasila območje Pokolpja, območje Bele krajine in Kočevskega za problemsko območje z visoko brezposelnostjo. Sprejela je Uredbo o izvajanju ukrepov endogene regionalne politike in Sklep o dodatnih začasnih ukrepih razvojne podpore za problemsko območje z visoko brezposelnostjo Pokolpje. Prav tako je Vlada Republike Slovenije 7. aprila 2011 sprejela dokument Program spodbujanja konkurenčnosti in ukrepi razvojne podpore Pokolpju v obdobju 2011–2016. Prvi javni razpis za podjetja v Pokolpju je tako objavljen že v mesecu maju leta 2011, torej le dobra dva meseca po uveljavitvi tega zakona. V Poslanski skupini DeSUS tudi menimo, da predlog ne more biti utemeljen s trenutno krizno situacijo na tem območju, saj naj bi se začel uporabljati šele 1. 1. 2013. Prav tako se predlog zakona nanaša le na del območja Pokolpja, ki predstavlja zaokroženo območje s podobnimi razvojnimi problemi. Dajanje prednosti območju Bele krajine pred območjem Kočevskega ni utemeljeno s statističnimi kazalci. V Poslanski skupini DeSUS poleg ostalih ovir za podporo predlogu vidimo še en problem, in sicer v tem, da predlog zakona občutno povečuje obseg sredstev za izvajanje ukrepov razvojne podpore Beli krajini, ki jih je določila Vlada Republike Slovenije. Skupna vrednost dodatnih ukrepov znaša v štirih letih 619 milijonov evrov. Kot že navedeno, je vrednost vladnih ukrepov razvojni podpori v šestih letih okoli 288 milijonov evrov, brez upoštevanja finančnih učinkov spodbud za zaposlovanje in davčnih olajšav za investicije. V Poslanski skupini DeSUS menimo, da je tako velik obseg predlaganih sredstev nesorazmeren s sredstvi, ki jih je Republika Slovenija namenila za reševanje razvojnih problemov na drugih primerljivih območjih. Zakon o razvojni podpori Pomurski regiji, na primer, namenja letno na prebivalca 248 evrov, brez upoštevanja finančnih učinkov, davčnih olajšav in spodbud za zaposlovanje. Vlada Republike Slovenije je s sprejetimi ukrepi namenila Pokolpju letno tisoč 31 evrov na prebivalca in pri tem upoštevala posebnost Pokolpja, kjer predstavlja ključno razvojno oviro prometna infrastruktura, za izgradnjo katere so potrebna večja finančna sredstva. Predlagatelji zakona pa želijo za ukrepe razvojne podpore na prebivalca v Beli krajini letno zagotoviti kar 5 tisoč 749 evrov, kar je očitno velika razlika. Vlada je pripravila za Pokolpje sedem dodatnih ukrepov razvojne podpore Pokolpju, spodbude v okviru aktivne politike zaposlovanja in javnih investicij s področja prometne infrastrukture, na primer, projekt tretje razvojne osi na tem območju, izvajajo se pa tudi druge aktivnosti ministrstev. V Poslanski skupini DeSUS menimo, da je Vlada za področje Bele krajine in Pokolpje nasploh pripravila veliko ukrepov, ki pa jih je seveda treba izpeljati. To pa je predvsem odgovornost lokalnih skupnosti, ali bodo znale, zmogle in predvsem hotele aktivirati lastne moči za reševanje krize, ki pa je prisotna na celotnem območju Republike Slovenije. Torej v Poslanski skupini DeSUS menimo, da bi sprejem takšnega zakona pomenil favoriziranje nekaterih območij v Sloveniji, zato se sklicujemo na dejstvo, da ima država sprejete sistemske rešitve tudi za Pokolpje in naj bi se tudi ta problem Pokolpja reševal na sistemski način, kot je to določeno v zakonu. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Bogdan Barovič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! 23. novembra lanskega leta smo obravnavali Predlog zakona o razvojni podpori Koroški regiji za obdobje 2012–2016. V Slovenski nacionalni stranki smo takrat rekli da. 22. oktobra 2009 smo obravnavali Predlog zakona o razvojni podpori Pomurski regiji v obdobju 2010–2015. Tudi takrat smo v Slovenski nacionalni stranki rekli da. In naš odnos ne bo nič drugačen tudi pri Predlogu zakona o razvojni podpori Beli krajini v obdobju 2013–2016. Rekli bomo da. Nedolgo tega smo obravnavali in sprejeli Zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja, ki naj bi, naj bi,tako kot zakon mora, generalno reševal težave neusklajenosti različnih statističnih regij, dvanajst jih je v državi Republiki Sloveniji, ob tem, da smo najbrž že vsi, čeprav mi smo se s tem zakonom strinjali, vedeli, da je to pač deklarativno splošno napisan zakon, ki pa ne bo nič pomagal. Žal je dejansko treba reševati takšne težave parcialno, ločeno za vsako od obstoječih statističnih regij, ker regij na drugem nivoju nimamo. Zdaj smo pri obravnavi in podpori Beli krajini. Govorimo o treh občinah: Črnomelj, Metlika in Semič, o podatku, da je stopnja brezposelnosti za celotno Belo krajino presegla 14 %. O velikem številu odpuščenih delavcev, o opešanju malega gospodarstva in podjetništva, o prikrajšanosti zagotavljanja zdravstvenega varstva in o slabi cestni, železniški infrastrukturi, ki je celo, po ocenah, najslabša v državi. Podatki, ki so potem oštevilčeni in slikovno opredeljeni. Kaj storiti, da temu ne bo več tako? Ampak zanimivo, jaz sem nalašč vzel tiste podatke, ki jih imam, kaj se pa ta trenutek dogaja z rebalansom, z vsebino rebalansa te države? In sem te podatke [[...]]oziroma skupaj poglejmo to primerjavo. V predlogu zakona o razvojni podpori Beli krajini gre za razvoj malega gospodarstva, podjetništva, ki je močno opešalo. Poglejmo v rebalans te države, ki na področju podjetništva in konkurenčnosti znižuje sredstva za 146 milijonov. V tem zakonu želimo pomagati na tem področju z denarjem, ki pa ga država v rebalansu znižuje in to ne malo – za 146 milijonov evrov. Gremo naprej. Prikrajšani so v Beli krajini za zdravstveno varstvo. Država Republika Slovenija v rebalansu naložbe v zdravstvo znižuje za 28 milijonov evrov, znižuje. Imamo podjetništvo, konkurenčnost, želje po pomoči za toliko milijonov, tukaj jih jemljemo stran. Imamo željo po boljši zdravstveni urejenosti v Beli krajini, minus 28 milijonov. Slaba cestna, železniška infrastruktura: v državi, v rebalansu znižujejo postavke, denar za promet za 100 milijonov. Ne vem, ali res mi v Državnem zboru, jaz mislim, da smo še vedno prva zakonodajna veja oblasti in moramo vedeti, kaj delamo, očitno ne vemo, kaj delamo. Imamo zakon, ki kriči po pomoči na področju podjetništva, prometa, zdravstva; vzporedno pa, kot bi se norčevali, točno na teh področjih mirno jemljemo denar. Dobro, boste rekli, a vendarle je ta država v takem stanju, da ne gre drugače. Ni res, da ne gre drugače. Toliko bolj je norčevanje, če pogledamo naprej, da se v rebalansu odhodki sicer znižujejo za skoraj 500 milijonov, kljub temu pa bo prihranek nižji za skoraj 250 milijonov, če ne še več. Torej ne 500, kot se prikazuje, ampak bo prihranek kvečjemu samo 250. Vprašali boste, zakaj? Zato, ker bo pa tisti del prihrankov od 500 milijonov, torej 250 približno, namenjen servisiranju javnega dolga in plačilom v proračun Evropske unije. Ko sedeš v letalo in ko se voziš, je nasvet naslednji: "Če pride do znižanja zračnega pritiska, se sprostijo tisti dihalni aparati in najprej, pravijo, ga daj sebi, potem drugim. Sebi pomagaj najprej, zato da boš lahko pomagal drugim." Takih pregovorov imamo v tej državi nič koliko. Mi moramo biti zdravi za to, da pomagamo drugim, ki so bolni. Mi moramo pomagati najprej sebi, da bomo potem lahko pomagali drugim. Jaz se strinjam, če smo šli v nek klub, da moramo spoštovati pravila. Če smo v Evropski uniji, moramo sodelovati in biti ena država. Se strinjam. Strinjam se, da je naša dolžnost, da sodelujemo tako kot druge države. Se strinjam. Tisti dan in tisti trenutek, ko bomo lahko. Ko bomo mi doma preskrbljeni, bomo z veseljem pomagali drugim. Ko pa mi obravnavamo tretji razvojni zakon za ogroženo slovensko regijo in to dokazljivo ogroženo, mirno krčimo državni proračun v rebalansu, točno na teh postavkah, ki jih rabijo, brez da bi se kdorkoli malo "zasekiral" za milijone, ki smo jih in jih bomo dali Grčiji. Za milijone, ki jih dajemo s poroštvom Portugalski, za tisto, kar piše danes, da se bodo zgodbe z Grčijo nadaljevale. Torej, pomagamo drugim, sebi pa ne. Ne vem, kakšen odnos imamo. Mi živimo v dveh državah, v Republiki Sloveniji, to je matična država, naša država, in skupaj smo se odločili, da gremo v Evropo. Najprej bomo rešili svojo državo. Pomagali smo Prekmurju, Koroški žal ne, pomagajmo vsaj še Beli krajini, pa ne bo edina regija, vam povem, da ne. Čez mogoče tri, štiri mesece ali čez pol leta bo Zasavska regija, statistična regija tista, ki bo prosila za tako pomoč in še nekaj jih je, ki so ogrožene. Za njih smo gluhi. Za njih na tistem področju, kjer je potreben, jemljemo denar iz proračuna. In tisto, kar naj bi prihranili, še enkrat pravim: prihranek pri rebalansu proračuna bi lahko bil 500 milijonov, bo pa samo 250 ali še manj, ker bomo tisti prihranek, ki ga bomo vzeli Slovenkam in Slovencem, dali tujcem, ne pa sebi. Je to pošteno? Ni pošteno. Ker ko bo zmanjkalo zraka v letalu, če ne bomo sebi dali najprej maske, je tudi svojemu otroku ne bomo mogli dati, zato ker bomo prej kolapsirali.Tudi ta država bo prej kolapsirala, preden bo lahko pomagala sebi, če bo drugim dajala. Ni lahko tej državi. Razumem in verjamem, da ni lahko najti 620 milijonov. Ampak, če primerjam, smo jih našli 500 pri teh krčenjih, pa jih bo ostalo samo 200. Ne vem, kaj naj rečem. Jaz te politike ne razumem več. Osebno in tudi ostali kolegi smo še vseeno, tudi javno sem povedal, spoštovali gospoda Boruta Pahorja, razumeli, da mu je težko, vedeli smo, da želi dobro, da je dober človek in to verjamem še danes. Samo po vsem tem, kar smo se včeraj pogovarjali o tretji razvojni osi, kjer sploh razvoja ni, ampak smo govorili samo o tretji osi, ki se je tudi dotikala Bele krajine. Ob vsem tem, kar govorimo danes in o vsem tem, kar primerjamo, se seveda očitno zdi, če ne že dokazuje, da pa smo dejansko priča načrtnemu uničenju te države. Pa nisem nikoli hotel tega verjeti. Še vedno ne razumem, pred nami je tretji zakon o pomoči, mogoče je bil še kakšen, ki smo ga spregledali, mislim, da ga je pisal kolega iz Slovenske ljudske stranke in smo ga obravnavali na Odboru za lokalno samoupravo in regionalni razvoj. Torej, govorili smo že o štirih in še kakšen bo. Dajmo se sprijazniti, da tudi Slovenija, majhna lepa dežela, še vedno imamo krasne številke v primerjavi, če pogledamo makro ekonomsko sliko, z drugimi državami v Evropski uniji, držimo se jih. Ampak ob njih bomo, izgubili bomo vse bonitete, ne zaradi tega, ampak zaradi tega, ker bomo sebe uničili. Človek najprej ceni sebe, potem te bodo drugi cenili. Tako to je. Država Republika Slovenija naj najprej ceni sebe, svoje ljudi, ki so pridni, vestni, delavni, potem bomo cenili tudi druge in jim pomagali. Dejstvo je, da so v Beli krajini priča hudemu kolapsu, priča smo selitvi slovenskega podjetja na Slovaško, kar je največji absurd. Naše podjetje se seli na Slovaško, mi Grčiji dajemo denar, Slovaki so pa rekli "ne". Očitno ga bodo rajši dali slovenskemu podjetju, kar je seveda meni kot Slovencu boljše in lepše, kot pa drugemu. Na žalost je temu tako. Namesto, da bi od drugod hodili v Slovenijo, Slovenci odhajajo drugam. Verjetno je veliko razlogov, tudi drugačnih, verjamem. So tudi razlogi raznih mešetarjenj posameznikov, ampak bistveni razlog je v tem, da ljudje drugam nimajo iti, kot za kruhom kamorkoli že, ker se, kot smo videli iz teh podatkov, zgodbe zapirajo. Dajmo jim pomagati na en način. Jaz nisem pristaš parcialnih zakonov. Jaz sem pristaš tega, da bi Zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja zaživel, da bi pomagal, da bi usklajeval regionalni razvoj, da bi pomagal ljudem. Če ne, bom podprl ta predlog zakona skupaj s svojimi kolegi iz Slovenske nacionalne stranke s ciljem in željo, da bom pomagal tem ljudem. Seveda pa ne vem, kako, ko sem primerjal te podatke, ko se ravno na področjih, ki so najbolj kritični tu, pa ne samo tu, še kje drugje, najbolj znižujejo sredstva v rebalansu proračuna. Jaz upam, da so ti podatki, ki so predhodni v tem rebalansu, mogoče na hitro zmetani skupaj, ker so popolnoma nelogični in so skregani [[...]], jaz sem proti temu, da je spoštovani gospod premier vezal svojo zaupnico na rebalans proračuna, ker s tem si je dal zanko okoli vratu, ker takšen rebalans, če ga bomo sprejeli, potem nismo več razsodni, ker znižujemo srž, bistvo tistega, kar bi nam spodbudilo gospodarstvo, znižujemo, zvišujemo pa – jaz razumem, da je hudo –, zvišujemo pa socialne transferje, torej dali bomo spet tistim, ki, še enkrat pravim, hudo je, če je kdo brez dela, veliko je pa takšnih, ki nočejo delati. Spet bomo dali nekomu ribo namesto, da bi mu omogočili, da bi ribo lovil. Tam povečujemo izdatke, zmanjšujemo jih pa na področju podjetništva, pa konkurenčnosti, pa razvoja malega gospodarstva. To je skregano, oprostite, z vsako ekonomsko logiko. In takšen rebalans, če bo prišel ven, če ga bomo sprejeli, potem smo tudi mi skregani z marsičem. Ne bi pa rad, jaz osebno ne bi rad, jaz osebno bi rad, da pomagamo ljudem v Beli krajini, da razsodno speljemo ta rebalans in da rečemo, če nam toliko denarja zmanjka, ljubčki dragi, oprostite, tretje tranše Slovenija Grčiji plačala ne bo, dokler ne bo sama prišla na zeleno vejo, potem vam bomo pa plačali z zamikom, tako kot smo z zamikom plačali prvo, če smo se že zavezali. In zamrznimo poroštvo, ki smo ga dali v milijardnih zneskih, zamrznimo ga, ker sami nismo sposobni in bomo to poroštvo odmrznili takrat, ko bomo mi Slovenci zmogli. Najprej pa še enkrat prosim, bodimo Slovenci in pomagajmo kolegicam in kolegom, ki živijo v različnih, ampak lepih delih te države: od Bele krajine do Gorenjske, od Prekmurja do Primorske in osrednji del in vsem. Enkrat priznajmo, nehajmo politizirati in priznajmo, da je temu tako. Prvo so Bela krajina, Prekmurje, Koroška, Štajerska, Zasavje, pa še kdo, potem bodo pa prišli naši dragi prijatelji iz velike evropske države: Španija, Italija, Portugalska, Grčija in tako naprej, ampak najprej bo pa Slovenija. In dejansko zdaj ni več izhoda ne primerjati to, seveda je to primerljivo, še enkrat pravim, primerljivo je iz podatka, da bo prihranek pri odhodkih po rebalansu 500 milijonov, ampak Slovenija bo od tega imela manj kot 250. Tisto razliko, prihranjeno na račun Slovenk in Slovencev, bomo dali pa ven, to je dejstvo in mimo tega ne moremo več, tega Slovenija, oprostite, ne more in ne bo več prenašala, če ne drugo ali pa naslednje leto bomo mi tisti, ki bomo, ne mogoče, skoraj sigurno, prosili za to pomoč. Ampak, ko jo bomo dobili, jo bo treba vrniti ob vseh dolgovih, ki jih že imamo, kar pa je, bom po slovensko povedal: "misija nemogoče", prvi, drugi ali pa tretji del tega filma. V Slovenski nacionalni stranki bomo ravnali enako, kot smo pri ostalih dveh zakonih, glasovali bomo za ta zakon, če drugače ne, zato, da bomo simbolično povedali, da Slovenija potrebuje pomoč, da smo najprej zato tukaj, da pomagamo sami sebi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba LDS bo predstavil gospod Anton Anderlič. Izvolite.
Spoštovani! Opraviti imamo s predlogom zakona, ki na prvi pogled veliko obeta, obljublja ljudem v stiski pomoč, ampak ko podrobneje pogledamo, vidimo, da temu ni tako in da je daleč od tega. Prvo kot prvo naj bi se začel uveljavljati šele z letom 2013 in je slaba kopija tistega zakona, ki smo ga nedavno sprejeli za Prekmurje. Če kaj, potem je treba zelo jasno povedati, da je po sprejetju zakona za Prekmurje, Pomurje bil sprejet sistemski Zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja, ki je namenjen vsem regijam, vsem tistim področjem, ki so pomoči države potrebni in se z vidika pravne ureditve lahko tudi zagotavlja na tak ali drugačen način. Res je, v tem zakonu je še posebej izpostavljeno Pokolpje, Kočevska, Bela krajina in v tem delu ta zakon tudi hira in je nepravičen do tistega drugega dela, Kočevskega, ki je v Zakonu o skladnem regionalnem razvoju posebej poudarjen. Gre preprosto za to, da je vlada s tem, ko je prišla v Državni zbor s sistemskim zakonom, in ga je Državni zbor, mislim da z veliko večino takrat sprejel, ne glede na pozicijo ali opozicijo, da je odgovorila na težke razmere v Beli krajini zelo učinkovito, hitro in že v letošnjem letu se namenjajo sredstva za nekatera področja, ko gre za 7 ukrepov, ki so navedeni v tem zakonu, od spodbujanja podjetništva, davčnih olajšav do boljše oskrbe z elektroenergetskim virom na tem področju. Gotovo je, da je Razvojni svet za Belo krajino in Pokolpje opravil svojo vlogo in da sproti spremlja aktivnosti in da bo lahko skozi to prispeval veliko. Ne vem, kakšno je stališče tega razvojnega sveta do tega konkretnega zakona, ker ga nisem uspel prebrati, ga pa pogrešam. Kot jaz razumem, je pred vložitvijo tega zakona, ko se je govorilo o tem, zasedal razvojni svet, in ni bil naklonjen takšnemu parcialnemu načinu reševanja teh vprašanj. Po tem, ko smo se v Liberalni demokraciji podrobno pozanimali, nas je pa še kako zaskrbelo in z odgovori, ki jih skozi sistemski zakon dobivamo, verjamemo, da boljšega na separatni način, na način, da se samo za tri občine sprejema zakon, niti ne v celoti za področje, ki je bilo takrat priznano, kot takšno ob sprejemanju sistemskega zakona, torej hendikepirano, degradirano, v hudih težavah in podobno. Država lahko veliko naredi pri izgradnji infrastrukture in verjamem, da se bodo pospešile aktivnosti za tretjo razvojno os, kakor tudi, da se bodo posodobile ceste, naj si bo partizanka, ki vem, da bo zaprta že čez mesec dni zaradi obnovitvenih del in podobne stvari. Lahko veliko stori pri energetski oskrbi, lahko še kaj drugega, gotovo ne more odpirati delovnih mest, lahko zagotovi, in če podrobno preberete obrazložitev Vlade, za katero pravite, da je neodgovorna, ker je danes ni tukaj pri tako pomembnem zakonu, ampak ona je to že pripravila. V sedmih ukrepih imate točno določene: za spodbujanje konkurenčnosti, za davčne olajšave in oproščanje plačevanja prispevkov in tako naprej. Tako, da tukaj govoriti na način, da se vsi obnašamo, kot da je Bela krajina čisto zadnja in da je nobeden ne vidi, nobeden ne sliši in da se ji ne želi pomagati, ni korektno, ni pošteno – ne do te vlade, ki itak pravite, da je zanič, ampak do stvari same. Poglejte Zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja, poudarjam – bil je sprejet za tem, ko je bil sprejet zakon o Prekmurju, ravno zaradi tega, ker se je ugotavljalo, da ne gre sprejemati separatnih zakonov in do takrat sistemskega zakona nismo imeli, zato smo pač tistega podprli. In takoj za tem je sledil sistemski zakon. Če pogledate obrazložitev Vlade in konkretne ukrepe, boste videli, da je temu tako, kot govorim. Zato, ker v Liberalni demokraciji želimo ravno to, kar je z zakonom že zagotovljeno, da se izvede že v letošnjem letu ne pa šele, da se začenja izvajati v letu 2013, kajti pomoč je pa vendarle najbolj učinkovita, če pride hitro, če pride takrat, ko jo nekdo resnično tudi potrebuje. Bili so veliki problemi in meni je žal, da Belokranjci niso uspeli na tem zadnjem razpisu za širokopasovno omrežje. Ampak, kje se je zataknilo? Ni se pri Golobiču, ni bilo pripravljeno [[...]]Poglejte, vidite, to je zavajanje, gospod Grill, to so laži. Vi pojdite pogledat, imate pravico zahtevati vpogled v razpis, v dokumentacijo in kje so bile napake. Ja, saj vendarle morajo biti stvari korektne. To, da njim država ni uspela pomagati pri pripravi na razpis pri zagotavljanju vseh pogojev, to tudi mene zanima, zakaj ne. Ker ravno tako kot so občine odgovorne za to, da se ustrezno prijavijo, je tudi verjetno prav, da pri silni administraciji in uradnikih, ki jih imamo, da pridejo tudi navodila taka, da so lahko prijave tudi korektne itn. Ampak to je že druga diskusija in to vprašanje bom jaz zagotovo še zastavljal tej vladi ali pa naslednji, kajti to se mi zdi, da je naša odgovornost, ampak ob vsem tem je vprašanje podpreti ali ne podpreti zakon in žal na ta način, kot sem razlagal, mi tega zakona ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče [[...]]Prosim! Sta končala razgovor? Sta. Besedo ima v imenu Poslanske skupine nepovezanih poslancev gospod Vili Rezman.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Naj povem za uvod, da v Poslanski skupini nepovezanih poslancev ocenjujemo, da je potrebno intenzivno razmišljanje in tudi ukrepanje v smeri razvojne podpore tistim, ki so razvojno ogroženi, pri čemer vemo, da predlagani zakon usmerja pozornost na eno območje in da je takšnih območij, ki so potrebna pomoči, še več. Nekatera morebiti celo bolj kot citirano območje. Zato za uvod povem, da mi podpiramo rešitve, ki gredo v smer pomoči razvojnim potencialom v posamičnih okoljih. Je pa res, da smo pri tem bolj zavezani sistemskim ukrepom kot ad hoc interventnim ukrepom, ki niso nujno najboljši, čeprav naj bi po nazivu "interventni ukrep" to bili tisti, ki bi se odzivali takoj, pa vidimo, da v tem primeru celo ni tako, da gre za fazni zamik pri predvidenih ukrepih. Notorična resnica je, da so posamične regije v Sloveniji zelo različno razvite in notorična resnica je tudi, da se razvojne razlike povečujejo. Zanimivo je, da so se v zadnjem letu povečale celo tam, na tistem območju, kjer smo sprejeli interventni ukrep za Pomurje, kajti statistični podatki kažejo, da dasiravno se povečuje število zaposlenih v Pomurju, dasiravno se povečuje število podjetij v Pomurju in tudi če se povečuje bruto družbeni produkt, to vse skupaj ni dokaz za to, da bi tam dosegli kakšen razvojni preboj. Podatki, s katerimi nam je postregla SVLR, govorijo namreč o tem, da se razvojni zaostanek tudi tam povečuje, kajti produktivnost dela se zvišuje z nižjo stopnjo kot sicer v Sloveniji in tudi dodana vrednost se zvišuje z nižjo stopnjo kot v Sloveniji. Drugače povedano, sama fizična rast v gospodarstvu še ne pomeni premik v razvojnem smislu, mi pa govorimo o tem, da je treba pomagati posamičnim območjem na sistemski način in sicer tako, da se bo povečal njihov razvojni potencial, ne zgolj fizična, preprosta rast. Ker gre za spoznanje o tem, da se razvojne razlike povečujejo, da so že sedaj velike in da interventni ukrepi ne prinašajo nujno tudi razvojnih prebojev, je vlada predlagala in Državni zbor sprejel predlog zakona o zmanjševanju razvojnih razlik v Sloveniji in se je tudi po tem, ko je bil zakon sprejet, lotila posamičnih ukrepov v zvezi s tem zakonom. Torej, ta Zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja bi naj bil tisti, ki bi dajal možnosti, instrumente, kriterije za to, kako bomo pomagali različnim razvojno ogroženim območjem v Sloveniji. Sam menim, da je še bolj pomembno, če vlada čim pogosteje in v čim večjem obsegu namenja sredstva za razpise, ki so usmerjeni na razvojni potencial in eden izmed takih razpisov je za nami in tudi jugovzhodna statistična regija v Sloveniji je bila bolj ali manj uspešna in je pridobila približno 15 milijonov sredstev za ciljne razvojne programe. Predlagatelji kljub temu menijo, da ne Zakon o spodbujanju skladnejšega regionalnega razvoja in ne ti ciljni razpisi niso dovolj, zato so predlagali nov predlog interventnega ad hoc zakona, ki je po strukturi in po vsebini precej podoben drugim poizkusom, ki smo jim bili priča iz različnih regij v Sloveniji. Gre predvsem za prometno in komunalno infrastrukturo. Gre predvsem za programe konkurenčnosti, za zmanjševanje davčnih obremenitev investitorjem in za olajšave pri zaposlovanju, pri čemer bi naj – tako se zdi v vsaki regiji, takšni so pač bili predlogi – najbolj pomagala neka projektna pisarna, ki bi bila na novo ustanovljena. Sami v Poslanski skupini nepovezanih poslancev ne menimo tako, to ni dovolj za razvojne preboje, to je morebiti dovolj za nadomestitev tistega, v čemer so sicer res zaostala posamezna območja v smislu zagotavljanja infrastrukture, ampak sama infrastruktura je premalo za to, da bi lahko na dolgi rok zagotavljali tudi razvoj. Druga značilnost tega zakona je, da je približno, ali pa to pravzaprav sodi skupaj, 90 % sredstev bi naj bilo namenjenih tako rekoč zidovom. To niso sredstva, ki so namenjena tistim mehkim ukrepom. Niso sredstva, namenjena inovativnosti, boljši tehnologiji, kadrom, ampak so sredstva, ki se bi naj še najhitreje in seveda z najboljšimi rezultati pokazala v sektorju gradbeništva, ki pa ni ravno panoga, ki bi zagotavljala najhitrejši razvoj po kateremkoli kriteriju jo pogledamo. Dinamika, to je tretja značilnost tega zakona. Dinamika je dinamika z nekim faznim zamikom, ki ga mi ne razumemo, ne vemo, zakaj bi ukrepe, ki so že sprejeti in ki so tako rekoč naš vsakdanjik tudi za to območje, nadomestili z ukrepi, ki bodo prišli z zamikom približno leta in pol. Seveda je treba opozoriti, tako kot je bilo že opozorjeno, da so predlagatelji zelo naklonjeni, če smem uporabiti ta izraz, nekemu ozkemu območju z relativno majhnim številom prebivalstva, kajti ko primerjamo sredstva, namenjena Beli krajini, ugotovimo, da so z mnogokratnikom večja od sredstev, ki so namenjena drugim ogroženim območjem, celo do 20 krat večja na posameznega prebivalca tistega območja. Sodimo, da bi bilo takšno ukrepanje s takšnimi interventnimi zakoni, ki bi pretirano privilegirali posamična območja, nekorektno in da bi s tem pravzaprav izpodbijali tla komajda sprejetemu zakonu in komajda sprejetim ukrepom na njegovi osnovi, ukrepom, ki so namenjeni tudi Beli krajini, vendar ne samo njej, nekoliko širšemu območju, ki gravitira po svojih interesih k nekim skupnim ciljem, in ki so z ukrepi, ki jih je Vlada s sklepom sprejela, tudi najbrž dovolj obsežno podprti. Gre za približno 300 milijonov evrov, kar za območje, o katerem govorimo, ni majhen prispevek v smislu spodbud za razvoj. Nepovezani poslanci bomo torej zato v prepričanju, da so potrebni ukrepi za spodbujanje razvoja, takšne ukrepe podpirali, vendar sodimo, da so ukrepi, ki jih je Vlada že sprejela, primerni, in zato ne potrebujemo še enega novega dodatnega zakona, ki bi spodbijal temelje Zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil gospod Mirko Brulc.
Hvala lepa. Spoštovani kolegice in kolegi! Na mizi imamo še en poskus parcialnega urejanja skladnega regionalnega razvoja z interventnim zakonom. Poslanska skupina Socialnih demokratov se je in se še vedno zavzema za celostne in sistemske rešitve, zato tega predloga zakona, tudi če je dobronameren, ne bomo podprli. Razlogi za naše nasprotovanje ležijo v dejstvu, da smo v tem mandatu že zavrnili dva zakona s podobno vsebino, in sicer Predlog zakona o razvojni podpori Mestni občini Maribor in občinam Zgornje Podravske regije ter Predlog zakona o razvojni podpori Koroški regiji. Pri obeh predlogih smo v naši poslanski skupini razumeli cilje predlagateljev, vendar smo takrat menili, in tako menimo tudi sedaj, da parcialne rešitve in množenje interventnih zakonov ne prinašajo želenih rezultatov. Še vedno zagovarjamo stališče, da neskladnosti v regionalnem razvoju ne moremo reševati na tak način, saj parcialnost rešitev probleme kvečjemu spodbuja. Ob sprejemanju Zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja smo Socialni demokrati zagovarjali skladni in trajnostni regionalni razvoj, ki ga lahko dosežemo le s sistemskimi rešitvami, ki omogočajo delovanje regionalne politike. Omenjeni zakon predstavlja sistemsko rešitev regionalnih razvojnih neenakosti in vsebuje sistemske načine in oblike intervencijskih možnosti ukrepanja v razmerah gospodarskih in drugih kriz, tako na ravni države in njenih inštitucij, kot tudi na ravni posameznih območij, regij, ter njihovih regionalnih razvojnih institucij. Vlada Republike Slovenije je na podlagi Zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja prepoznala težave območja in je že sprejela Sklep o dodatnih začasnih ukrepih razvojne podpore za problemsko območje z visoko brezposelnostjo Pokolpje, katerega sestavni del je tudi gradivo Program spodbujanja konkurenčnosti in ukrepi razvojne podpore v Pokolpju v obdobju 2011–2016. V tem sklepu Vlada nalaga ministrstvom in vladnim službam, da v skladu s tretjim in četrtim odstavkom 25. člena Zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja v obdobju od 2011–2016 upoštevajo območje Pokolpja kot prednostno območje razvojnih politik. Vlada je v zvezi s tem sprejela sedem ukrepov razvojne podpore Pokolpju v skupni okvirni vrednosti 221 milijonov evrov. Sredstva se namenijo za spodbujanje konkurenčnosti, povračilo plačanih prispevkov za socialno varnost, davčne olajšave za zaposlovanje, investicije, spodbude za trajnostni razvoj podeželja, garancije s subvencijo obrestne mere za investicijske kredite podjetjem, ter za prometno in elektroenergetsko infrastrukturo. Pred nami je seveda rebalans državnega proračuna, ki mora biti varčen in že marsikatera današnja razprava kaže na to, da bomo tudi proti takšnim oblikam varčevanja. Saj smo bili ali pa so bili proti ukinjanju in preganjanju sive ekonomije. So bili proti malemu delu, proti pokojninskim reformam in tako dalje in moram oceniti, da vam gre dobro – Čim slabše, tem boljše! Očitno je v tej državi ta politika zdaj aktualna. Zaradi vsega navedenega menimo, da je predlagani zakon nepotrebno množenje parcialnih sistemskih rešitev, zato v Poslanski skupini Socialnih demokratov predloga zakona ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil mag. Branko Grims. Izvolite.
Spoštovani, vsem prav lep pozdrav tudi v imenu Slovenske demokratske stranke! Obmejna območja so v vsaki državi tista, ki so najbolj izpostavljena in jim vsaka demokratična država namenja posebno pozornost, daje posebne olajšave, odpira nove dodatne razvojne možnosti. Takšna je politika katerekoli naše sosede, če želite, od Italije in potem lahko naredimo kar krog naših sosednjih držav. V Sloveniji je žal situacija, kot vse kaže, precej drugačna. Bela krajina je zelo lepa dežela in če bi parafraziral velikega pisatelja Cankarja bi lahko rekel tudi: od tam prihajajo in tam živijo dobri in podjetni ljudje. Toda za to, da bi lahko razvijali svoj razvojni potencial, da bi razvijali malo in srednje podjetništvo, potrebujejo tisto osnovno ogrodje, razvojno ogrodje, od katerega imamo potem korist vsi. Sama Bela krajina kot obmejno področje, ker se okrepi, ker je manj pod udarom migracij, odliva najbolj kvalitetnega kadra, ljudje lahko ostanejo doma, se vračajo tja in po drugi strani, ker se gospodarsko okrepi, s to novo gospodarsko močjo plačuje več davkov, več prispeva skupnosti in na koncu bolje živimo vsi. To je logika, ki jo pozna vsaka država, žal se o tej preprosti in dokazljivi logiki v Sloveniji vse premalo pogovarjamo, včasih se zdi, da razen za afere za ta osnovna temeljna razvojna vprašanja sploh ni v javnem diskurzu nobenega prostora več. Ko pa gre za odnos sedanje vlade do Bele krajine, mislim, da je bil na lep način izkazan ob začetku te točke, ko od vlade ni bilo čisto nikogar. Prazni stoli. To je tisto: "Daleč od oči, daleč od srca", in tak je odnos ves čas in tak odnos ste nekateri iz vladajoče koalicije žal demonstrirali tudi danes v svojih uvodnih predstavitvah. Bela krajina se sooča s posledicami izjemno slabe vladavine minulih dveh let - tako kot vsa Slovenija, toda razmere v Beli krajini so še slabše, kot so v povprečju v Sloveniji, zaradi nekaterih posebnih okoliščin. Nekatere so zgodovinsko pogojene, razvojno pogojene, nekatere pa so plod skoraj neverjetnih naključij. Prav propad največjega gospodarskega subjekta v Beli krajini v zadnjem obdobju, nekdanjega Danfossa v Črnomlju, je pravzaprav zelo posebna okoliščina, kajti do njega oziroma do razpustitve tovarne, saj v bistvu gre za ukinitev tovarne, prihaja zgolj zaradi tega, ker je prišlo do generacijske menjave lastnikov. In tisti, ki so potem prevzeli to podjetje, niso imeli več interesa, da bi ohranili sicer dobro utečeno in tudi sorazmerno dobro na trgu sprejeto proizvodnjo. Zaradi tega se danes tam soočajo z velikimi težavami, kaj za tako majhen del Slovenije in tako izpostavljen, odmaknjen za hribi, pomeni propad ene takšne tovarne oziroma podjetja, pove preprosta primerjava, da skoraj ni hiše na tistem območju, kjer ne bi bil vsaj eden zaposlen bodisi v samem podjetju ali pa v tistih, ki so z njim neposredno sodelovala, in seveda so zato težave tam zdaj nesorazmerno večje. Tudi to je razlog, da si ta del Slovenije zasluži pomoč. Nekateri ste kot argument, češ da je sedaj Vlada že poskrbela za to, navedli, citiram, "ustanovljena je bila komisija". Veste, to je približno tako kot je nekoč Churchill rekel: "Če hočeš ene stvari zavleči v neskončnost, potem ustanoviš komisijo." In brez zamere, ampak zgolj od ustanovitve ene komisije Bela krajina res ima veliko: toliko, da plačuje še stroške te komisije, kot že sicer plačuje stroške delovanja razvojno ne ravno uspešne, da ne bom kaj drugega še rekel, vlade. Kaj torej Bela krajina nujno potrebuje? Kadar smo šli tja in smo se pogovarjali s podjetniki, z ljudmi, ki so pripravljeni tam razvijati malo, srednje podjetništvo, že imajo zametke ali pa utečeno v nekem manjšem obsegu proizvodnjo posameznih dobrin, oni praviloma rečejo, odprli bi toliko in toliko dobrih delovnih mest z visoko dodano vrednostjo, naši načrti to omogočajo, potem pa pride tista najbolj zagamana slovenska beseda "vendar", vendar za to, da bi to lahko storili, potrebujemo stabilen in dober dotok električne energije, kajti prav absurdno je, da imamo v Sloveniji še vedno pokrajino in to je Bela krajina, kjer podjetnik, ki želi vlagati v neke dodatne stroje, ki so praviloma občutljivi, v proizvodnjo, ki je vezana na roke, mora upoštevati to, da nima na razpolago nobenega rezervnega, stabilnega napajanja. To je res neverjetno. To je tako kot stara "Juga" leta 1971, ampak ljudje božji, to je samostojna Slovenija 40 let pozneje, pa se sooča s tako banalnimi problemi, da ljudje, ki bi želeli vlagati v nova, kvalitetna delovna mesta, ki imajo za to sredstva, imajo ideje, imajo dober produkt, da so sposobni zagotoviti ustrezne kadre, tega v tem trenutku ne upajo realizirati, ker nimajo zagotovljenega stabilnega vira napajanja. In zato smo v ta zakon posebej dali dodatni daljnovod. Daljnovodi so že v načrtih, žal niso realizirani. In potem ko bi rešili ta problem ali ko gre za neko drugo morebitno podjetništvo, ki se s tem problemom ne sooča v tako veliki meri, se odpre še enkrat nekaj drugega. Spet pride beseda "vendar" – vendar bi to lahko razvijali, če bi imeli ustrezne prometne povezave, če bi imeli ustrezno infrastrukturo. Žal, če pogledate načrte nadaljnjega razvoja omrežja avtocest in pa hitrih cest v Sloveniji, boste videli, da je Bela krajina spet nekam izginila tja v, tiste čase smo temu rekli "svetla prihodnost". Namreč v Beli krajini v tem trenutku nimajo kvalitetne cestne povezave, ki bi bila neposredna povezava med tem obmejnim področjem in bi bila potem navezana na sistem avtocest v Sloveniji. So seveda regionalne ceste, toda te ceste so take, da vozniku precej popestrijo vožnjo in praviloma mu pri tem pomagajo še prijazni policisti, ki tam opravljajo svoje delo dobesedno na vsakem ovinku, rezultat tega pa je, da se promet odvija počasi, da za nekatere bolj zahtevne transportne enostavno niso izpolnjeni vsi pogoji, mnogi se zaradi tega že ozirajo proti Hrvaški in tukaj je treba tudi zelo jasno povedati: če ne bo Slovenija storila vsega, da to svojo pokrajino bolj tesno pripne nase, da ji omogoči poln razvoj, bo verjetno prej ali slej v ta razvojni vakuum vskočil nekdo drug. Ali je to v slovenskem nacionalnem interesu? Trdim, da ne. Vsaka država, demokratična država v Evropi, kot na primer sosednja Italija vlaga in spodbuja razvoj v svojih obmejnih področjih in skrbi za dobre infrastrukturne povezave teh obmejnih področij z osrednjim delom države, ker je to v interesu razvoja celotne skupnosti celotne države. Zakaj se torej v Beli krajini za to ne poskrbi? Tudi za ustrezno avtocestno povezavo so predvidene v predlaganem zakonu ustrezne norme, ukrepi in seveda so tudi predvidena ustrezna sredstva. Vsa sredstva, ki jih zajema ta zakon, ne dosegajo niti milijarde evrov. Gre za nekaj 100 milijonov evrov, 620 milijonov približno, kar je po velikostnem redu kar zelo primerljivo s tistim, kar sedaj daje Slovenija kot pomoč Grčiji, ki bo, mimogrede, bankrotirala v kratkem, oziroma je bil včeraj neformalno njen bankrot že razglašen, kar seveda pomeni, da se bo uresničila šaljiva napoved, ki smo jo Gorenjci dali že pred časom, kaj pomeni pomoč tovrstnim državam, če se prej ne zagotovi res ostrega mehanizma, ki bi zagotavljal vračilo v razumnem roku za tako dana sredstva. To je točno tako, kot če bi alkoholiku dali flašo šnopsa, pa bi rekli: "Daj kolega, ko pa ne boš več žejen, boš pa to flašo polno vrnil." Ja seveda, čakajmo, da vidimo. Tukaj je ta problem, ki ga v Sloveniji pravzaprav nihče ne more več razumeti. Ko gre za pomoč tujim državam, nobenega problema, čez noč je bil dosežen dogovor v prisotnosti predsednika Vlade na EU, da Slovenija prispeva 380 milijonov za Grčijo že v prvi tranši, čez noč, če se spomnite tistega dogajanja. Naslednji dan smo bili postavljeni pred dejstvo, da je dogovor že kar dosežen, brez seveda ustavno predvidenih predhodnih pogovorov v Državnem zboru, brez ustreznih sklepov pristojnega delovnega telesa, Odbora za zunanjo politiko, itd. Tako gredo te stvari pod to vlado. Ali pa druga zgodba, o kateri se tako rado nič ne pogovarja. Če je verjeti v največjem časopisu objavljeni novici izpred dveh let, gre v Srbijo vsak mesec za dodatne pokojnine, ne bi nam bilo tega treba podpisati, to je bilo urejeno pač z delitvijo države, skoraj 6 milijonov evrov; za slovensko blagajno ni denarja, 6 milijonov dol pa ni problema. To je na letni ravni dobrih 60 milijonov evrov, kar pomeni, da je to trikrat več denarja, ki gre v Srbijo kar tako, kot bi ga bilo treba za vse tople obroke za slovenske otroke in za njihov nadaljnji razvoj. Se pravi, da za razvoj Slovenije ni denarja, za to, da se ga odliva nekam za tujino, pa ni nobenega problema. To je ravnanje sedanje koalicije, ampak tako lahko ravnaš, če imaš doma vse urejeno. Žal, spoštovane kolegice in kolegi iz vladajoče koalicije, doma nimate nič urejeno in to je slovenski problem. V Turčiji imajo že leto dni več kot 10 % gospodarski razvoj, več kot 10 % rast družbenega bruto proizvoda na letni ravni, 10,5 %, če sem precizen. V Sloveniji stagniramo v nedogled. V najbolj razvitih evropskih državah – tistih, ki so motor –, je že leto dni prisotna 4 % gospodarska rast. V Sloveniji, kjer smo se ves čas izgovarjali, da gre za objektivne okoliščine, pa smo priče praktični stagnaciji razvoja. Sedaj gre za to, da vzpostavimo okvir, okvir za nadaljnji razvojni cikel, ki je tako nujno potreben in ki ga taka pokrajina kot je Bela krajina nujno potrebuje, zato da sploh razvije svoje razvojne potenciale in da potem prispeva k skupnosti tisto, kar zna in zmore in kar je pripravljena storiti, toda potrebuje nujno gospodarsko infrastrukturo za svoj nadaljnji razvoj. Potrebuje dobre daljnovode, to je res absurd, da se danes, v tretjem tisočletju, pogovarjamo o tem, da en del Slovenije ni ustrezno opremljen z daljnovodnim omrežjem, potrebuje dobro cestno povezavo, avtocestno povezavo, ki bo omogočala hiter, stabilen in nemoten promet tudi, ko gre za bolj zahtevne transporte in potem omogoča tudi sodelovanje na enakopravnejši ravni z vsemi sosedi, ter daje nove razvojne priložnosti. In potrebuje še pozitiven odnos, ki ga doslej, žal, od sedanje oblasti očitno ni bila deležna. Namreč, če samo spomnim, kako je bilo s širokopasovnimi omrežji, o katerih je bilo danes že nekaj govora, zadeva je pravzaprav že prav tragikomična. Prej na nekaterih razpisih niso uspeli, zaradi tega, ker niso sodelovali znotraj Bele krajine. Tokrat je prišlo do sodelovanja, pa so bili spet izločeni prav zaradi tega, in to zato, ker niso vnaprej izpolnili nekaterih pravzaprav banalnih zahtev, ki so bile dane s strani sedanje strukture. Nihče jim ni pomagal, ravno nasprotno, želeli so stvari še ustrezno urediti, pa niti te priložnosti niso dobili. Bili so a priori izločeni vnaprej, kljub temu, da gre spet za temeljno razvojno vprašanje določenih delov podjetništva, malo in srednje podjetništvo to nujno potrebuje, sploh se ne moreš ustrezno razvijati brez širokopasovne povezave. In tudi v korist vsem ostalim je zagotovo dobra in stabilna širokopasovna povezava, ne glede na to, za kaj v gospodarstvu pravzaprav gre. Danes je to v pogojih globalizacije povsem normalen, nujni razvojni pogoj in to velja za katerokoli področje Slovenije. V danem primeru pa smo spet tam, kjer je bilo izhodišče. Gre za obmejno področje, ki je še bolj izpostavljeno, ki bi potrebovalo še več spodbude. In kako je mogoče, da je bilo kar tako izločeno? In pri tem smo, ko smo to obravnavali na odboru, ki ga vodim, za visoko šolstvo, znanost in tehnološki razvoj, bili priče precej smešni, vendar tudi tragični situaciji. Ko so ljudje iz občin, predstavniki občin – župani in županje – napovedovali tožbe gospodu Golobiču kot ministru, zaradi tega, ker so ocenjevali, da so bili nezakonito vnaprej izločeni, oziroma da je bilo že vse vnaprej pravzaprav na tihem planirano, tako da oni ne dobijo nič, da je bilo vse usmerjeno v neke centralne sfere, medtem ko za obmejna področja – saj to ni bil problem samo Bele krajine, šlo je tudi za severno Primorsko, Koroško in tako naprej –, regije so bile vnaprej obsojena na propad, po drugi strani je gospod minister njim obljubljal povratne tožbe, češ da so bili preostri z njim, da je bil priča nekaterim grožnjam. In tako so eden drugemu grozili s tožbami. Ali je to razvojna koalicija?! Ali je to normalen odnos vlade do lokalnih skupnosti, ki zgolj želijo nujne pogoje za svoj razvoj?! Z vso odgovornostjo trdim, da ne, pri tem pa je še dodaten tragikomičen moment, da je gospod Golobič sam po rodu iz Bele krajine, mimogrede. In stvari, če se tako odvijajo, seveda ne vodijo nikamor. Tisto, kar je v tem trenutku možno storiti, kar ta država zelo rada stori pod sedanjo oblastjo, ko gre za tujino, ko gre za Grčijo, ko gre za Portugalsko, Irsko, ne vem koga, je treba najprej storiti za Slovenijo, da se pomaga tistim delom, ki so najbolj izpostavljeni, najbolj na udaru in najbolj potrebujejo spodbude za svoj razvoj. Ne ne vem kakšnih silnih komisij, gospe in gospodje, ker si najbrž oni dobro delijo sejnine in ostalo, ampak potrebujejo konkretne ukrepe, zagotovila z danimi roki za to, da bodo te temeljne razvojne okvire, ki so potrebni za razvoj te pokrajine in s tem Slovenije kot celote vendar čim prej dobili. In to ponuja ta zakon, ki je danes pred nami, to ponuja Zakon o razvojni podpori Beli krajini, ki odgovarja tudi na oba temeljna problema, s katerima se Bela krajina v tem trenutku sooča, to sta problem stabilnega dovajanja električne energije in avtocestne povezave, in obenem daje tudi spodbude s področja gospodarstva, s področja zaposlovanja, skratka pomeni pozitiven ukrep, velika gesta, ki pa, tega se moramo zavedati, se bo na koncu izplačala vsem. Kajti, takšna pomoč, ki jo recimo dajemo v Grčijo, vprašanje, če jo bomo sploh še kdaj videli, zanesljivo pa od nje nikoli ne bomo nič imeli. Če pa vzpostavimo razvojni okvir v enem delu Slovenije na način, kot je predlagan, se pravi, da omogočimo, da regija sama izkoristi svoje razvojne potenciale, da razvija malo in srednje podjetništvo, potem bomo ta denar dobili prej ali slej nazaj, vendar. Dobili ga bomo v proračun, dobili ga bomo kot sredstva pri plačilu davkov in od tega bomo v končni fazi bolje živeli vsi. In to je tisto, kar trenutno manjka v slovenski politiki. Zavest, da je edini cilj, ki bi moral biti osrednje vodilo politike, skupna blaginja vsakega posameznika, vsake regije in države kot celote.
Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil gospod Vito Rožej.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi! Še posebej pozdravljam kolega Mariniča in Bezjaka ter upam, da bom krajši in manj dolgočasen, tako da med mojim nastopom ne bosta dremala. Vsi se strinjamo lahko v tej dvorani in tudi sicer, da je stanje regionalnega razvoja v Sloveniji neenakomerno, kar posledično zavira hitrost razvoja cele države in da so posebne pozornosti deležna najbolj zaostala območja, kjer lahko pride do izseljevanja in zaradi odprtih meja in svobodnega pretoka ljudi in kapitala pač obstaja gravitacija k bolj razvitim centrom v sosednjih obmejnih državah, kar pri majhni državi kot je naša lahko vodi v katastrofalne posledice. Res je, da so se iz teh istih območij, ki danes veljajo za problematične, ljudje vedno izseljevali, tako v sosednje kraje kot tudi na druge kontinente. Dejstvo, ki ostaja, je, da na področju regionalne politike in regionalnega razvoja v Sloveniji zaenkrat razvojnih razlik med regijami ne zmanjšujemo in so še vedno velike. Še posebej, če se ozremo na delovanje, recimo, preteklega mandata, bi lahko rekli, da je bila ta regionalna politika bolj podobna seštevku posameznih občinskih in regijskih projektov, ni pa bilo neke centralizirane in potrebne koordinacije in iskanja sinergij. Gospodarska in finančna kriza sta pokazali tudi, da regionalna politika ni imela sistemskega odgovora na izredne razmere in smo bili priča številnim predlogom interventnih zakonov, ki naj bi prinesli rešitve za specifične težave, v katerih so se znašle posamezne regije. Tudi ta zakon, ki je danes pred nami, zakon o razvojni podpori Beli krajini v obdobju od 2013–2016 sledi podobnim ciljem za tri občine, ki se nahajajo v Beli krajini, za Črnomelj, Metliko in Semič, ki se že dolgo časa soočajo z gospodarskimi težavami. V Poslanski skupini Zares – nova politika se seveda zavedamo težav, s katerimi se Belokranjci soočajo, kljub temu pa menimo, da bi bilo sprejemanje interventnih zakonov, kot je bil denimo zakon za Pomurje, enkratno dejanje in da nadaljnje sprejemanje interventnih zakonov ne more biti sistemska rešitev za reševanje teh težav. In verjamemo, da Zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja, ki smo ga sprejeli 7. marca letos, ponuja prave sistemske rešitve za te težave. Ta zakon prinaša nabor instrumentov regionalne politike, vpeljuje teritorialni partnerski dialog, krepi in povezuje obstoječe inštitucije za doseganje večje učinkovitosti in si poleg tega želi, da regionalna politika na obmejnih problemskih območjih in območjih z visoko brezposelnostjo s posebnimi ukrepi in shemami državnih pomoči okrepi ta obmejni pas z novimi naložbami in z možnostjo novega zaposlovanja. Tam, kjer brezposelnost preseže kritično mejo, pa predvideva še dodatne začasne ukrepe razvojne podpore. Ta območja bodo deležna programskega pristopa k prednostni obravnavi razvojnih politik in spodbud za zaposlovanje in dodatnih proračunskih sredstev za izvedbo programa spodbujanja konkurenčnosti območja na sistemski način z jasno določenimi parametri, ne pa na parcialen način. Če smo se danes tukaj že pogovarjali in slišali nekaj o razpisih za sofinanciranje omrežja za širokopasovni internet, velja omeniti, da je recimo v prejšnjem mandatu bil izveden en tak razpis na katerem – zdaj pa poslušajte, kakšno naključje –, so bile izbrane katere občine. Tiste občine, katerih župani so po možnosti sedeli tukaj kot koalicijski poslanci ali pa so seveda pripadali strankam koalicije in kar je še večje naključje, ne morete verjeti: pri vseh domnevno pravičnih in pravilno postavljenih pogojih se je procent občin, kjer so bili recimo župani iz posamezne stranke, skoraj do potankosti ujemal s procentom poslancev, ki jih je ta stranka v koaliciji zagotavljala. Ali je to sistemski pravičen odnos? Kako se lahko zgodi, da so na levi strani ceste, kjer je ena občina, upravičeni, na drugi strani ceste, kjer je druga občina, pa niso upravičeni? Pa so geografski pogoji in demografski pogoji enaki. V čem je pa razlika? Razlika je v članski izkaznici župana. To niso, dame in gospodje, sistemske rešitve, tako se ne bo daleč prišlo. To ni blaginja za vse in za vsakogar, kot je bilo s te govornice po nemarnem omenjeno. To ja parcialen klientalističen, lobističen, če hočete, koruptiven pristop k vsemu skupaj. Tako se seveda ne sme delati več. Zato so bili najbrž pogoji, kot so bili postavljeni v novem razpisu, pretežki za marsikoga, ker se po strankarski liniji tako ni več dalo urediti stvari. In tega se bo treba navaditi. Sedaj, ko županov ne bo več v parlamentu, upam, da se bo to lažje razumelo in da bomo vsi tukaj lahko lažje res poslanci vseh državljank in državljanov in da ne bo vsak samo parcialno vlekel voz na svojo stran. Ker, če bomo to naredili, ta voz seveda ne bo peljal nikamor, razpadel bo. Vsak bo dobil eno letvico od lojtrnika, in to je to, voz pa ne bo šel nikamor, voza sploh ne bo več. Skratka, zaradi takih naključij se mi zdi prav, da probleme rešujemo sistemsko. In ta zakon, ki je bil v marcu sprejet, po mnenju Poslanske skupine Zares to zagotavlja. Če govorimo konkretno o območju, ki ga zadeva predlog zakona, ki je pred nami, pa bi veljalo omeniti, da je bil na podlagi omenjenega Zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja 20. maja v Uradnem listu RS objavljen razpis za spodbujanje začetnih investicij in ustvarjanje delovnih mest v občinah Osilnica, Semič, Metlika, Kočevje, Črnomelj, Loški Potok in Kostel v letih 2011 in 2012, saj se boste najbrž strinjali, da kdor hitro da, dvakrat da. Za ta namen bi v dveh letih porabili nekaj več kot 5 milijonov evrov. Vloge investitorjev pa morajo biti na Službi Vlade za lokalno samoupravo in regionalno politiko do 30. junija do 12. ure, nekaj časa je skratka še. In verjamem, da se bodo zainteresirane občine prijavile. To je tisti sistemski pristop, ki ga velja uveljavljati. Ker se Zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja že izvršuje, tega predlaganega zakona v Poslanski skupini Zares – nova politika ne bomo podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil Franc Bogovič.
Lep dober dan, spoštovani podpredsednik, kolegice in kolegi! Naj že kar na začetku povem, da v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo predlagani Zakon o razvojni podpori Beli krajini, tako kot smo podprli vse dosedanje predloge interventnih zakonov, saj menimo, da bi se z njegovo uveljavitvijo pospešil razvoj te prelepe od države pozabljene regije, ki je trenutno v izjemno slabi gospodarski in socialni situaciji. Obžalujemo tudi to, da že leto nazaj ni dobil podpore predlog zakona, ki ga je pripravil bivši poslanec gospod Andrej Fabjan, in je bil poslan tako Državnemu svetu, Državnemu zboru. Poslanci iz šeste volilne enote smo ga usklajevali tudi na sestankih v Beli krajini. Žal takrat ni dobil širše politične podpore v koaliciji zaradi pričakovanja sistemskega zakona o skladnem regionalnem razvoju. Bela krajina je, kot vemo vsi, zaradi svoje geografske in prometne lege zelo izpostavljena pokrajina, gospodarsko tudi zapostavljena, ki se zadnje čase zaradi stečajev, ki si sledijo tako rekoč po tekočem traku in odhodu nekaterih podjetij v tujino, spopada že s 14 % stopnjo brezposelnosti. Ob takšnih razmerah država ne sme ostati ravnodušna, pač pa bi morala storiti vse, da se takšno stanje na tem območju ne nadaljuje v nedogled. Kot vsi vemo in smo že danes slišali, so tu pred vrati še nadaljnje grožnje, npr. podjetje Secop. Bojim se, da marsikatera statistika, ki je sedaj zavedena v Zakonu o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja, ne odgovarja na številna vprašanja, ki se včasih skrivajo izza takšne statistike. Na eni strani postopno pričakovan propad teh podjetij oziroma odpuščanje, na katera bi bilo treba odgovoriti. Po drugi strani pa se bojim, da žal tudi v enem delu lažna slika, če govorimo samo skozi procent brezposelnosti v Beli krajini, da ne ugotavljamo tega, da se danes velika večina Belokranjcev dnevno vozi in migrira v Novo mesto in druga gospodarska središča, da pa se pokrajina dobesedno prazni in da se sooča z begom možganov, se pravi begom mladih ljudi. In žal takšna statistika na daljavo, ki je zajeta v nekem zakonu, ne odgovarja na ta vprašanja, ki so na daljavo skrita, na dolgi rok pa bodo pustila velike posledice v sami pokrajini, o kateri govorimo, se pravi v Beli krajini. Poslanci Slovenske ljudske stranke menimo, da bi predlagani zakon rešil marsikatero situacijo, s katero se vlada ni primerno soočila, saj bi z ustreznim programskim pristopom za razvojno podporo Beli krajini ter konkretnimi finančnimi sredstvi tem območju omogočil uspešno sanacijo posledic te krize, ki je nastala, in zagotovil bi tudi razvojni preboj. Predlog zakona želi to doseči z naborom osmih ukrepov, ki so navedeni v tej podpori in na ta način tudi zagotavlja nova delovna mesta in pa tudi spodbuja dejavnost z višjo dodano vrednostjo. Vsi ti ukrepi so finančno ovrednoteni, kar se nam iz Slovenske ljudske stranke zdi posebej dobro, saj se zavedamo, da se brez zadostne višine vloženih sredstev ne more pričakovati pozitivnih učinkov. Strinjamo se s tem, da je ocena teh stroškov, če gledamo primerjavo z ostalimi zakoni, precej visoka, ravno zato pa mislim, da je tudi prav, da se o takšnem zakonu pogovorimo najprej v prvem branju, se pravi spregovorimo o tem in da nam ostane v nadaljevanju možnost, da v proceduri tudi takšen zakon še eventualno popravimo. Prav tako v Slovenski ljudski stranki mislimo, da ga bi bilo treba popraviti v tistem delu, ko določamo območje, in slediti tako že prvotnemu zakonu, ki ga je pripravil takrat, kot sem že dejal, bivši kolega Andrej Fabjan in zajema v območju tudi upravno enoto Kočevje, se pravi občine Loški Potok, Osilnica, Kostel in samo Kočevje. Predlagani zakon daleč največji delež sredstev, kar 500 milijonov evrov, predvideva za program vlaganj v prometno infrastrukturo, ki bi območje Bele krajine povezala z avtocestnim križem, to je južni del tretje razvojne osi ter posodobitev regionalne ceste in železniške infrastrukture. Tu se srečamo zopet z usmeritvijo, ki jo v Slovenski ljudski stranki ves čas podpiramo in smo jo tudi utemeljevali, ter smo nasprotovali takrat, ko je koalicija spremenila tudi načrt rabe evropskih sredstev, ko se je na Odboru za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, kjer smo prav poslanci Slovenske ljudske stranke na to opozorili, prešlo k neki dogmi "od zidov k znanju", kako bi se naj ta sredstva iz teh večjih infrastrukturnih projektov prenesla v znanja. Mi smo že takrat poizkušali dopovedati tistim, ki so to zagovarjali, da si ne znamo predstavljati, kako bi se šli znanje v Beli krajini, do katere niti ne moreš priti po pošteni cesti, do pokrajine, v kateri niti električna infrastruktura ni zagotovljena. Zato mislim, da je potreben odločen korak in da se z znanimi dokaj visokimi sredstvi, prvenstveno v prvi fazi zagotovi predvsem času primerno prometno infrastrukturo, predvsem pa v prvi fazi najbrž cestno in prepotrebno električno infrastrukturo, pa tudi širokopasovne povezave, ki so infrastruktura tega časa in so tudi osnova za normalno delovanje vsakega resnejšega podjetja. Ukrepi, kot so program spodbujanja konkurenčnosti Bele krajine, dodatno vlaganje v kmetijsko dejavnost in gozdarstvo ter vzpostavitev gospodarskega središča v Beli krajini se nam v Slovenski ljudski stranki zdijo še posebej pomembni za izboljšanje ekonomske aktivnosti na tem območju. V letošnjem letu je, kot smo že danes nekajkrat slišali, kot glavni razlog koalicije za zavračanje tega zakona, bil sprejet Zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja, sprejetju katerega smo poslanci Slovenske ljudske stranke nasprotovali, ker ocenjujemo, da ne bo učinkovit in da gre v napačno smer in da predvsem povečuje stopnjo centralizacije in odvisnost regionalnih okolij od dobre volje in pa tudi od nekega dogovora, ki ga mora regija skleniti z vlado, z državo, kar je pa najbolj pomembno, da zakon ne prinaša zadostnih virov za spopadanje z regionalnimi razlikami, kot je bilo v prejšnjem zakonu, ko je bilo to zagotovljeno. Poslanci Slovenske ljudske stranke smo bili ves čas obravnave Zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja tarča napadov s strani ene izmed velikih zagovornic omenjenega zakona, ki pa je hkrati tudi ena izmed predlagateljev sedaj omenjenega zakona, češ kako lahko pogledamo v oči volivkam in volivcem iz Bele krajine, ki jim z nasprotovanjem temu zakonu ne privoščimo razvoja. Očitno je sedaj ugotovitev, da je sprejeti Zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja slab in predstavlja zgolj kozmetični popravek, ki razlike v regionalnem razvoju med regijami še poglablja in še ničesar ne rešuje, jemlje pa še tista zagotovljena sredstva, ki so bila prej v višini 1,5 % BDP, ki jih je prejšnji zakon vseboval. Kot pa vidimo sedanjo namero, to kar je sedaj opoziciji zaenkrat edino dostopno okoli rebalansa iz časopisov, se pravi rebalans pobira ravno ta sredstva, ki so namenjena zmanjševanju teh razlik, se pravi za prometne povezave, razvoj podjetništva in podobno. Mislim, da je prav, da s tega mesta še enkrat opozorimo na to, da je v tej dilemi, ali je takšno parcialno, ad hoc, s posebnimi zakoni reševanje posameznih razvojnih razlik potrebno ali ne, da je to vprašanje zopet odprto, in da je prav, da spomnimo tudi na to, da je to vprašanje zagotovo lahko odprto zaradi tega, ker v preteklosti ni bilo sprejetih pokrajin v Republiki Sloveniji in bi skrb za regionalni razvoj zelo sistemsko prepustili tistim, kjer se takšen regionalni razvoj najlažje odpravlja, to je pokrajinam. Žal pa se to ni zgodilo in še vedno nimamo vzpostavljenega drugega nivoja lokalne samouprave, se pravi ni ustanovljenih pokrajin. Te bi zagotovo omogočile dodatno finančno decentralizacijo države, bistveno lažje bi se reševalo razvojne probleme na območju v svojih pristojnostih in bi pospešili tudi črpanje evropskih kohezijskih sredstev. Prepričani smo, da bi uvedba pokrajin preprečila ali pa bi hitreje in bolj učinkovito reševala marsikatero socialno katastrofo, kot se to rešuje danes. Kot vidimo, je to področje okoli ustanavljanja pokrajin sedaj na nekem slepem tiru, in da se enostavno v tem mandatu praktično ni zgodilo ničesar in da je projekt pokrajine politični mrtvec. Slovenija pa se, kot vidimo vsi skupaj, še vedno bolj centralizira in se poskuša z nekimi neposrečenimi sistemskimi zakoni reševati to zadevo. Služba Vlade Republike Slovenije za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, ki bi morala biti prva v boju za ustanovitev pokrajin in končno uveljavitev drugega nivoja lokalne samouprave, je po našem mnenju očitno le še peto kolo te Vlade in to vidimo sedaj, da se odvija iz leta v leto in da odstopljena ministrica, dva odstopljena ministra za njo in danes tudi manjkajoči minister, ki jih nadomešča, to kaže na odnos same vlade do skladnega regionalnega razvoja. Istočasno pa mislimo, da je v samem tem početju in ravnanju te službe oziroma prioritetah Vlade tudi izguba tempa na črpanju evropskih sredstev, ki bi lahko v veliki meri tudi pomagali odpraviti te regionalne razlike, danes se pa tudi ta sredstva po doktrini te vlade "od zidov k znanju" uspešno koncentrira v velikih središčih in jih dela močnejša, bolj razvita, medtem ko obrobje ostane od države in boga zapuščeno in tudi se ne zavedamo, kaj bo to pomenilo na teh mejnih območjih v naslednjih desetletjih. Kot smo že danes slišali, ostale države okoli nas se bistveno bolj zavedajo, kaj to pomeni. Da zaključim; v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke ocenjujemo, da je treba Belokranjcem vliti potrebni optimizem ter jim pomagati pri revitalizaciji njihovega gospodarstva oziroma hitrejšemu razvoju cestne in ostale infrastrukture. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podpiramo vsakršno pomoč socialno in eksistenčno ogroženim državljanom, zato menimo, da je takšen zakon, kot ga imamo na mizi, primeren za nadaljnjo obravnavo, strinjamo pa se v tem, da je v nadaljnji obravnavi prostor, da se spregovori tako o višini sredstev, o samih ukrepih, ki so namenjeni, jih mogoče še sami izboljšamo in še enkrat naj poudarim, da mislim, da bi bilo prav, da v nadaljnji obravnavi v ta zakon vključimo tudi Upravno enoto Kočevje z občinami Kočevje, Kostel, Osilnica in tudi občino Loški Potok.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Gospa Cvetka Zalokar Oražem. [[Ne bo.]] Gospod Matjaž [[...]]Ali je proceduralno? Ja, se opravičujem. Izvolite, gospod Grill.
Hvala lepa. V imenu predlagatelja. Zdaj se moram odzvati ali pojasniti nekatere nepravilnosti ali pa tudi napačno navajanje dejstev, stališč poslanskih skupin. In sicer, nekateri so tukaj navajali dilemo ali pomisleke, da ta zakon stopi v veljavo šele 2013 oziroma da je tako zapisano. Seveda, tako smo morali zapisati – 2013, ker procedura ne dopušča, da s finančnimi sredstvi v proračun, ki je že sprejet, in za 2011 in 2012 je proračun že sprejet, pač zakon ne more posegati. Zato smo morali tudi popraviti letnico. Če pa bi bila volja in seveda tudi interes, da se v rebalans, kar pa lahko stori samo Vlada, ti zneski umestijo prej, se pa lahko tudi z amandmaji, če bi bila volja, veljavnost tega zakona spremeni. Tako, da ta podatek je zavajajoč in je neprepričljiv izgovor, da s tem zakonom ne bi reševali situacije, ki je v Beli krajini več kot kritična. Strinjam se s tem, da imamo danes tako imenovan sistemski zakon o skladnem regionalnem razvoju, vendar spoštovana koalicija: to je več ali manj samo moralna podpora – obliž za zelo hudo krvavitev, ki jo danes Bela krajina ima, in če kdo misli, da lahko s takšnim obližem rešimo situacijo, ki je tam, pa bomo zadevo še razširili tudi še na Pokolpje, tudi na Kočevsko. Ta zakon brez finančnih sredstev, ne ta, ki ga danes obravnavamo, ampak Zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja ne more – ne more – zadeve premakniti v nekem doglednem času oziroma nikoli, še posebej če pogledamo, v kakšnem znesku se sredstva, ki so ključna za ta razvoj, sedaj celo zmanjšujejo. Strinjam se, če bi bilo v proračunu Zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja na voljo milijardo ali dve evrov sredstev in da bi se potem skozi te mehanizme, ki jih tisti zakon predvideva, omogočala sredstva tudi zdaj za Belo krajino in za Pokolpje, se strinjam, da bi se lahko tudi takšni učinki dosegli in v takšnem primeru mi tega zakona ne bi niti pripravili niti vložili. Razlog, da smo mi šli s tem interventnim zakonom, je bil izključno v tem, da se na ta način interventno poseže na to področje, ki nujno, glejte, resnično nujno, potrebuje to pomoč. Zato govoriti, da je tu nek sistemski zakon, ki da to rešuje, da ni takšne potrebe. Glejte, to je smešno, to je poceni izgovor, v katerega ne verjame nihče in tudi sami ne. In me prav zanima, kaj bo čez eno leto ali dve prinesel ta ukrep, ta razpis, ki ga zakon o skladnem regionalnem razvoju prinaša. Nič. Glejte, nič ne bo prinesel, to vam zdaj garantiram, mogoče se bo kdo tako ali drugače osebno okoristil, kaj več sistemskega pa zagotovo ne. Kje je problem Bele krajine? Največji problem je slaba cestna infrastruktura. Poznam občino, ne želim je omenjati, ki je zgradila industrijsko cono z vso komunalno infrastrukturo, pa ni bilo interesa enega podjetja, enega podjetnika, da bi tam zgradil svoj obrat, da bi investiral. Zakaj ne? Ker ni cestne in tudi širokopasovne infrastrukture. Tukaj je ta ključni razlog in zdaj se dotaknemo tistih zavajajočih ali pa napačno interpretiranih dejstev nekaterih razpravljavcev, da je neupravičeno predviden nesorazmeren znesek na prebivalca v tem zakonu v višini nekaj čez 5 tisoč evrov. Ja zakaj, kolegi in kolegice iz koalicije in tudi vlade?! Ker Bela krajina nima cestne infrastrukture. Primerjati Prekmurje, ki ima zdaj, hvala bogu, prepozno, ampak jo ima, avtocestno infrastrukturo in tudi stanje cest bistveno boljše kot v Beli krajini, zato je tudi poglaviten znesek, ki je v tem našem zakonu predviden za Belo krajino, namenjen za cestno infrastrukturo, za tretjo razvojno os, za železniško posodobitev, za lokalne ceste, ki so ključnega pomena za gospodarstvo. Teh sredstev je v tem zakonu predvidenih 530 milijonov evrov od 619 in tukaj je ta razlika. In govoriti, da bomo pa danes lahko z neko primerljivo vsoto uravnavali ali pa uravnotežili regionalni razvoj, je smešno, Bela krajina je bila pozabljena od sveta, predvsem od politike, od vlade od druge svetovne vojne naprej in so ves čas zaostajali. Ves čas, zato so tudi v takšni situaciji. Jaz poznam te ljudi, preprosti so, skromni, delavni, gostoljubni. Želeli bi delati, želeli bi ustvarjati, imajo naravne danosti, pa jim sistemsko ni bila ta možnost dana, ker so bili ves čas zapostavljeni. Odlične pogoje imajo za turizem, za vinogradništvo, za lesno-predelovalno industrijo. Občina Semič je ena izmed teh občin in kot mi je znano, je danes 70 % njene površine, pa je velika površina, zaraščene z gozdovi, pa nimamo na tem področju enega velikega lesno-predelovalnega obrata. Prepričan sem, da s takšnimi ukrepi, ki jih ta zakon prinaša, lahko motiviramo, spodbujamo in zagotovimo, da bi se ti resursi začeli tudi uporabljati. Tako, da sam sem trdno prepričan, da ravno takšen zakon lahko to področje tudi pospeši, kar se tiče njegovega razvoja in zato bomo v Slovenski demokratski stranki podprli, če bodo taki predlogi, tudi druga območja. Strinjam se, v Sloveniji imamo zagotovo še nekaj takih področij, ki so tega nujno potrebni: od Koroške, ki je bil zavrnjen, verjetno bi se lahko našlo tudi kje na Primorskem kakšna takšna področja, ampak glejte, to je edini način. Ne se skrivati, ne se zakrivati za sistemskim zakonom o skladnem regionalnem razvoju, da bo to rešil. Ne bo. Jaz obžalujem, da je bilo po razpravah poslanskih skupin zaznati nepodporo temu zakonu, ampak glejte, to je slabo, nenazadnje tudi za Slovenijo in sem prepričan,da bi nova delovna mesta v Beli krajini, nek gospodarski cikel, ki bi tam lahko zaživel, z mnogokratnikom sredstva vračala nazaj. Kar se pa tiče ugotovitve gospoda Rožeja, da je bila županska funkcija v tem parlamentu pogojena tudi z nekimi privilegiji posameznih pokrajin – to ne drži. Gospod Fabjan ni več župan občine Črnomelj, je pa bil kar nekaj mandatov tudi poslanec in mu ni uspelo pridobiti sredstev za cestno infrastrukturo in tudi ne za širokopasovno območje in je danes Bela krajina še vedno iz tega izvzeta, ne tukaj posploševati, kajti vemo, da temu ni tako in ne tukaj prodajati neke politične floskule. Toliko za zdaj, hvala lepa.
Hvala. Cvetka Zalokar Oražem ne bo razpravljala. Kot kaj, replika? Izvolite, gospod Rožej.
Hvala lepa. Saj slovenska javnost ve, Belokranjici pa še toliko bolj vedo, kolikokrat je bil gospod Fabjan in kako dolgo poslanec, kako dolgo je prejemal nadomestilo za svojo župansko funkcijo, na kakšen način si je financiral nakupe avtomobilov in še česa. Verjamem, da je tako kot pravite, da mu pač to ni uspelo. Trdim pa, da je to posledica tega, da Slovenska ljudska stranka v prejšnji koaliciji ni imela toliko glasov, da bi se našel denar tudi za njegovo občino. Se je pač našel denar za kakšno drugo občino, ne bom rekel, da iz domene Slovenske ljudske stranke. Nič se nisem zlagal, ničesar nisem potvarjal, nič nisem tukaj spreminjal dejstev. Ta popravek, ki ste ga naredili, je bil nepotreben, ker je bila trditev resnična. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Cvetka Zalokar Oražem ne bo razpravljala. Gospod Matjaž Zanoškar prav tako ne. Gospod Branko Marinič, boste razpravljali? Pripravi naj se potem Franco Juri in Renata Brunskole. Izvolite, gospod Marinič.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Je že res, da če želimo dati svoj pravi prispevek k obravnavi takšnega zakona, katerega danes obravnavamo na predlog Slovenske demokratske stranke, da je prav, da si ustvarimo dejansko sliko o naši lepi Sloveniji. Poslanska skupina SDS je v okviru svojih aktivnosti prehodila Slovenijo po dolgem in po čez tako v prejšnjem kot sedanjem mandatu. Težko bi našli poslanca Poslanske skupine SDS, ki resnično ne pozna vsake občine v Republiki Sloveniji, zato mi lahko verjamete, da lahko verodostojno ugotavljamo neposredno na terenu, ko se soočimo z ljudmi, ki tam živijo in predstavljajo bodisi gospodarstvo bodisi neke javne institucije, kaj povedo. Iskati to primerjavo, kako je danes Slovenija skladno razvita, bi seveda bilo težko brez upoštevanja dejanskega stanja na posameznem območju v Republiki Sloveniji. Ampak dovolite mi: tisti, ki danes govorite s strani nasprotnikov tega predloga zakona, ste daleč od realnosti in od tistega, kar lahko zaznamo neposredno na terenu. Jaz sem se poglobil v vsebino odgovora, ki ga je dala vlada in v katerem predlagateljem oziroma Državnemu zboru pojasnjuje, da nasprotuje takim predlaganim rešitvam. Seveda nasprotuje. In utemeljitev, ki je predstavljena v tej vsebini, z njo Vlada RS v sedmih ukrepih pojasnjuje, kateri ukrepi so tisti, ki bodo rešili Belo krajino oziroma Pokolpje. Če želimo priti bolj natančno do točnih podatkov, mi dovolite, da povzamem nekatere vsebine tega pojasnila, ki ga pošilja Vlada Državnemu zboru. Pomurski zakon zagotavlja s svojimi ukrepi 248 evrov letno na prebivalca. Pomoč Pokolpju s sedmimi ukrepi predstavlja tisoč 31 evrov na prebivalca letno. Predlagatelji Zakona o razvojni pomoči Beli krajini predlagamo 5 tisoč 749 evrov na letni ravni. To je treba utemeljiti. Zakaj? Zato, ker vemo in moramo vedeti, ko razpravljamo, kakšna je Bela krajina, kako se kraji razvijajo, kako so bili deležni takih in drugačnih državnih proračunskih pomoči v preteklem obdobju. Spoštovana in spoštovani, tisti, ki danes pravite, da ste proti temu predlogu zakona, pravzaprav nasprotujete, da bi se Bela krajina razvila, kot bi se morala že v preteklosti. Sedaj ni pomembno, koliko je katera vlada kriva za to, mi bomo krivi danes, predvsem tisti, ki nasprotujete tem predlaganim vsebinam. Mi smo bili na obisku v Beli krajini in kaj smo ugotovili? Če primerjamo to z razvitejšimi kraji v osrednji Sloveniji, praktično ne najdemo primerjave. Če bi se spustili samo na obrobje, obmejno območje Bele krajine s sosednjo Hrvaško, bi ugotovili, da Hrvaška, ki še ni članica Evropske unije, namenja tem obmejnim krajem za osnovno infrastrukturo bistveno več kot Slovenija. Seveda si ob teh ukrepih, ki jih predlagamo, želimo le, da ne bi politizirali, da nam ne dajete lekcij in očitkov, kako populistični smo, ko gre za politični marketing. Ni res. In nekaj boste morali razumeti. Ljudstvo kliče opozicijo: "Zbudite se, zganite se in vendar nekaj predlagajte, nekaj storite." Kaj pa drugega počenjamo? Hočemo pomagati. Hočemo biti opozicija – takšna, kot si jo narod želi. Ukrepajte, predlagajte nekaj! In ko predlagamo, je seveda z vaše strani vsebina nesprejemljiva. Resnično si želimo, da bi razumeli to dejansko stanje neenakomernega razvoja v Republiki Sloveniji in bi predlog, ki ga predlagamo, tudi podprli. To bi bila rešitev tudi za Belo krajino. Ni pa Bela krajina edina, ki potrebuje ta denar. Tudi drugi kraji so. Verjemite, da bomo tudi, če se ne bo izboljšalo stanje, pri rebalansu proračuna, če ga nameravate predlagati, če ne boste upoštevali razvojne zaostalosti tudi drugih krajev v Republiki Sloveniji, predvsem na obrobju, bomo prisiljeni nadaljevati s predlogi tudi za razvojno pomoč kakšnim drugim občinam v Republiki Sloveniji.
Hvala lepa. Proceduralno? Izvolite, gospa Renata Brunskole.
Hvala lepa. Lepo pozdravljeni! Kot ena od sopodpisnic, kot sopredlagateljica bi se proceduralno samo toliko želela oglasiti na besede kolega, da ljudstvo kliče iz Bele krajine, ker govorimo o zakonu o Beli krajini, da naj se opozicija odzove, tukaj moram korigirati, ker sem tudi sama predsedujoča upravnemu odboru županov Pokolpja in tudi sama kot poslanka, tukaj ne moremo reči, da je bilo samo na strani opozicije, ampak tudi kot koalicijska poslanka in edina z območja Bele krajine mislim, da se je tukaj kolega nehote zmotil, da je tako povedal. Ker namreč, če se kdaj sliši glas Bele krajine, čeprav ste tukaj poslanci, ki velikokrat radi pridete v Belo krajino, vendar naj rečem, da verjetno se tolikokrat ni govorilo o primeru Bele krajine, kot se sedaj, ko sama prihajam iz Bele krajine in o tej zadevi govorim. Naj še poudarim, tukaj v okviru tega, da ljudstvo kliče, pa vem, da kolega ni slabo mislil, tudi kot sopredlagatelji, ostali trije kolegi. Vendar naj tukaj izrečem, da pri nekaterih navedbah zadeve čisto ne držijo. In kot predsedujoča Pokolpju naj povem, da glede širokopasovnega omrežja ni šlo za pomote. Bolj je bil razlog premalo denarja, pa veliko število vlog. V povezavi s to zadevo lahko tudi povem, da s strani Ministrstva za visoko šolstvo, znanost in tehnologijo je bil tudi pristojni odbor, ki je o tem razpravljal. Prisotni poslanci in župani smo bili tam. Tukaj je veliko zanimivih razprav. Če bi šla vezano na ta predlagani zakon in tudi vezano na Odbor za promet, vezano na železniško infrastrukturo in nekatere zadeve je tudi nekaj zanimivih dejstev, o katerih bo kolega Veber kot predsednik Odbora za promet verjetno lažje kaj povedal. Naj pa tukaj povem, rešitev za Belo krajino bi bila verjetno najenostavnejša: davčna oaza v Evropski uniji. To bi bila rešitev. Ostale zadeve pa, da ljudstvo kliče. Ljudstvo mene poziva največkrat. Moram tukaj povedati, da se pač na nek način malo počutim užaljena ob tej izjavi, da opozicijo kliče, ker mislim, da kot koalicijska poslanka velikokrat opozarjam na težave. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Franco Juri. Gospod Grill kot predlagatelj.
Ne bom zlorabil, ampak, spoštovani gospod predsedujoči, prosim vas, da korektno vodite sejo in ne dopuščate, da poslanka iz vaše poslanske skupine zlorablja proceduralno vprašanje, da tu filozofira o razpravi našega predhodnika. Ima svoj čas, ima napovedano in lahko tam razpravlja, pa je niste opozorili. V drugih primerih, ko pa razpravljamo o proceduralnih vprašanjih v naši poslanski skupini, ste pa takoj tisti, ki posežete v to. Prosim, da imate enake vatle in tako tudi vodite sejo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Opozorilo je bilo dano, da to ni bila proceduralna razprava, ampak vsebinska in to ima gospod Grill prav. Besedo ima gospa Renata Brunskole. Izvolite.
Hvala lepa. Lepo pozdravljeni mag. Igor Strmšnik, predstavnik Službe Vlade Republike Slovenije za lokalno samoupravo in regionalno politiko, kolegice in kolegi! Še enkrat pritrdim, resnično imam prav, saj namreč sem tudi sama sopodpisnica zakona in spoštovani kolegi, z veseljem bom ta zakon podprla kot edina poslanka z območja Bele krajine. Mogoče bi kot predstavnica lokalne skupnosti izrekla, da mi je zanimivo, da ko poslanske skupine hodijo po Beli krajini, zelo malo drugih poslanskih skupin se je name obrnilo kot županjo, pa da bi me povprašale o težavah, ali niso imeli časa ali niso imeli kontakta, to pa moram povedati. Tako, da glede na to, da tudi predsedujem območnemu partnerstvu Pokolpja, menim, da bi lahko pridobili še kakšno informacijo tudi s strani lokalne skupnosti. Skratka gre za neke vrste, kot sem nekajkrat tudi že rekla, za nadstrankarski predlog zakona. Za dejansko pomoč Beli krajini. Zgodovinsko gledano je ravno Bela krajina prispevala Republiki Sloveniji, v preteklosti tudi Jugoslaviji, k samostojnosti in starejše generacije ljudi vedo – tudi doma v družini imamo 93-letno babico, ki zna povedati, da če ne bi bilo te odločnosti partizanstva v Beli krajini in potem tudi na poti k samostojnosti Slovenije, verjetno ne bi niti slovensko govorili, tudi v vasi pod Gorjancih, kjer jaz živim, "pod hribi" kot je nekdo rekel, da pomeni Bela krajina. Seveda je pa danes tudi prav, da Slovenija vrne ta prispevek Beli krajini. Kot sem že povedala, če bi šli res na hitro rešitev, potem bi verjetno davčna oaza v Evropski uniji bila lahko res hitra rešitev. Vendar ob vseh sprejetih zakonih se dostikrat ustavimo pri vprašanju primerjave Pomurja in Bele krajine. Naj mi ne zamerijo kolegi z območja Pomurja, ki so nekateri tukaj tudi razpravljali, saj jih razumem, govorili so o tem, ali pomagati Beli krajini, ker je manj ljudi. Seveda je to demografsko ogroženo območje, ki zaradi velikih težav bi potencialno, upam, da ne bo, delamo na tem, da ne bo postalo še bolj demografsko ogroženo, vendar danes lahko ugotovimo, če primerjamo obe območji, verjetno bi bilo prav, da bi Beli krajini v čim večji meri pomagali v skladu s pomočjo Pomurju. Na eni strani ima Pomurje kvalitetno prometno povezavo, lepo avtocesto, razvit turizem, topliški turizem, sosednjo Avstrijo, ki tudi našim ljudem nudi zaposlitve, mi imamo krasne sosede Hrvate, zelo dobro se z njimi razumemo in tudi veliko ljudi na območju ob meji živi in ima družine na tem območju, vendar žal, kar se tiče zaposlitev, so enako v težavah kot tudi mi. Nekdo je tudi omenjal demografsko ogroženo območje, zagotovo pa lahko rečemo, da je Bela krajina bila ob vseh očitkih, ki letijo na to vlado, saj tudi v preteklem mandatu so prihajali predstavniki vlade, tudi predsednik vlade tudi prej na območje Bele krajine in Kočevske, vendar dejstvo je, da se je ravno v času te vlade zgodilo nekaj res prelomnih točk za Belo krajino. Zagotovo je tudi dokončanje dolenjskega kraka avtoceste prelomna točka, zagotovo je belokranjski vodovod, ki se že gradi v Beli krajini, upam, da poslanske skupine kolegov, ki ste hodili po Beli krajini, da ste to opazili. Torej, ta vlada, pristojno ministrstvo, SVLR, Ministrstvo za okolje in prostor ter Ministrstvo za finance so tukaj pomagali. Tretja razvojna os – južni del: sprejetje sklepa v juniju 2009 je zagotovo bil pomemben korak naprej, se pa strinjam, zato sem bila z zadovoljstvom tudi sopredlagateljica zakona, da se ta del "pokrene", kot pravim, oziroma premakne naprej do izgradnje realizacije. To je dejstvo, vendar ne smemo pa mimo tega, da je predsednik vlade, tukaj ne moremo čisto reči, da vlada ni prisluhnila, saj se je oblikoval Razvojni svet za Belo krajino in Kočevsko in v okviru tega smo kasneje prišli do sprejema Zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja, ki je tudi omogočil sprejem Programa spodbujanja konkurenčnosti in razvoja za območje Pokolpja za obdobje 2011–2016. Tam je tudi že zelo jasno opredeljena tako tretja razvojna os, tako obnova partizanske magistrale, tako cesta čez Gorjance, govorila sem o šestih točkah ali pa recimo, belokranjski vodovod, tretja os, sprejetje DLN in sedaj so bile že javne obravnave. Potem program Pokolpja. Tukaj je že nekaj točk, za katere ne moremo reči, da ta vlada torej ni naredila nič. Je, vendar se pa strinjam in sem zato podprla ta zakon, ga sopodpisala, da je tukaj treba še veliko drugih ukrepov. Predvsem tukaj vidim poleg ceste, o kateri smo govorili, kvalitetne prometne povezave, veliko, veliko dela s strani Ministrstva za gospodarstvo. Podpora namreč pri širokopasovnem omrežju, to sem prej v repliki tudi omenila, ker menim, da se glas tukaj sliši in da bi ljudstvo koga klicalo, ga ni. Ljudstvo največkrat mene pokliče, verjetno. Vsaj mislim, da. Tak imam občutek. Tako da, če bi bilo toliko zaznave [[...]]V redu, kolegi, v redu. Če menite, da je tako. Vendar pričakujem, da v povezavi z morebitno 20 % stopnjo brezposelnosti v primeru podjetja Secop, da je tukaj treba s strani Ministrstva za gospodarstvo, kar je veliko kolegov že prej omenilo, res narediti odločne korake. Mogoče se je treba odločiti na nekem območju, ki ga ne bi rada imenovala, v katerem centru, da ne bo elektrifikacije letos, pa da se le zagotovi za Semič, torej za povezavo iz Kočevskega v Belo krajino, in da se lahko sto ljudi v Semiču zaposli. Menim, da bi bil to pomemben korak, velik korak; pri širokopasovnem omrežju pa, kot sem rekla: bilo je preveč vlog, pa premalo denarja – ne pa razlog izpadlo je itd., pomanjkljivo je. Tukaj bo tudi kolega Veber verjetno znal še marsikaj povedati. Naj pa tudi povem, da ko je bila debata tudi o tem, da zdaj ni županov v parlamentu, pa bo zdaj drugače. Upam si reči, sama sem bila proti temu, ravno zato, ker menim in se bojim, da poznavanje problematike, dejanske problematike na terenu tudi tisti, ki smo predstavniki, tudi župani, res je za nas bolj naporno. Vam pa povem, kolegi, pa ne zamerite, poznavanje iz prakse je nekoliko drugačno. Neposredno na terenu, še drugačno. Saj tisti, ki ste tudi svetniki v občinskih svetih, saj poznate zadeve, samo ne toliko podrobno kot župani. To, kolegi ki so tukaj župani ali podžupani, poglejte, saj lahko polemizirate, vendar to si upam tudi javno povedati. Skratka, Bela krajina nujno potrebuje pomoč, nujno, je pa res, da mi je na nek način žal, da ni še več ljudi, ki bi tukaj v Državnem zboru še v večji meri čutili z Belo krajino. Pri Pomurju vemo, koliko jih je bilo proti, oziroma zakaj niso bili proti, pa se jih je podprlo. Tukaj bi si želela, da bi končno tudi Bela krajina, zibelka partizanstva in tudi osamosvojitve na nek način – včeraj je bil film o osamosvojitvi Slovenije, vemo, kaj je pomenila – in mogoče bi bilo prav, da se končno tudi pri cestah [[...]]Marsikdo mi reče, imate krasno vigred, odlično pečenko, pogačo in vino. Rada bi, da kdo še to pomaga končno vrniti Beli krajini. Pa jaz mislim, da smo res delavni ljudje, reka Kolpa je evropska destinacija odličnosti, kaj nam pomaga, če mi nekdo reče, da bi imeli vsaj cesto kvalitetno, letališče. Saj je bilo veliko. Spomnim se še prejšnjega ministra za finance, ko je obljubljal Beli krajini, ker je po rodu iz Bele krajine. Nič od tega. Žal nič od tega. Moram reči, veliko je bilo "bomo, bomo", ampak potem nismo prišli do tega, kar bi rabili. Zatorej, zakon bom podprla in želim si, da bi tudi v programu Pokolpja vsa pristojna ministrstva, tudi recimo Ministrstvo za kulturo, ko gre za vprašanje gradu Gradac, Črnomelj rabi knjižnico, Metlika rabi knjižnico, nimamo se kam prijaviti oziroma se prijavimo in na razpisu dobesedno izpademo. Tako da, toliko o tem. Skratka, podpora Beli krajini. Naj pa tukaj tisti, ki so po rodu Belokranjci ali pa tisti tudi, kolegi poslanci, ki poznate potencialne investitorje, ali pa imate mogoče katere v sorodstvu, ki bi bili pripravljeni investirati v Beli krajini ali na Kočevskem, dobrodošli, naj se prijavijo na razpise, ki so zunaj, da bi se dejansko tudi zaposlilo ljudi, ki so danes brezposelni v Beli krajini in na Kočevskem. Hvala.
Hvala. Želite kot predlagatelj? Izvolite, gospod Grill.
Hvala lepa. Na to razpravo kolegice Brunskoletove, ki je sicer sopodpisala ta zakon, za kar sem ji hvaležen , ampak zdaj pričakujemo predvsem od vas, da boste med svojimi kolegi, ki imate le večino, zagotovili potrebno število glasov in izrazili podporo, kajti ugotavljati to, kar mi ugotavljamo, v vlogi koalicijske poslanke je zdaleč premalo. Premalo je govoriti: "Vlada bo morala...". Vi ste del te ekipe! [[oglašanje iz dvorane]] Ni, potem pa povejte, kje se to vidi, kje je zdaj Secop, zakaj se je Secop tako odločil in tako naprej. Glejte, tukaj je tista vloga, ki jo morate koalicijski poslanci tudi opraviti - ne z nami sočustvovati, ugotavljati tisto, kar je dejstvo. In naj povem nekaj, sam sicer nisem Belokranjec, ampak imam tesne stike z ljudmi iz Bele krajine, mejim na njih in moram reči, da se Belokranjci velikokrat obračajo name kot na poslanca s prošnjo, da jim na tem ali drugem področju pomagam in tudi na ostale kolege iz opozicijskih strank, ker vedo, da si upamo in da smo lahko tudi bolj glasni kot ste očitno v koaliciji. Ampak, poglejte. Cilj takšnih razprav ni, da se zdaj tukaj igra neka politična [[...]]Gospod Anderlič, vi ste tudi v Beli krajini zelo pogost gost, ampak predvsem takrat, ko gre za kakšne gostinske usluge ali kaj takega. Dajte zdaj vi in vaša poslanska skupina svojo podporo in bomo verjetno s tem največ naredili za Belo krajino. Tukaj je tisto, s čemer bomo lahko pomagali in tudi prispevali. In samo še zadnji stavek. Prepričan sem, da sugeriranje nas poslancev, da naj nek investitor pride v Belo krajino in zgradi nek obrat, neko proizvodnjo, ne bo potrebno, nobenih nagovarjanj ne bo treba, če bodo imeli tam cesto oziroma če bo imela Bela krajina cesto, če bo imela širokopasovno povezavo in nenazadnje tudi "davčno oazo". To so ukrepi, ki bodo zagotovo pripeljali investitorje. Ampak, na nas je, dajmo takšen zakon sprejeti in bo čez leto, dve ali tri situacija drugačna. Hvala lepa.
Hvala lepa. K repliki se je javila gospa Brunskole, izvolite. Se odpoveduje. K repliki se je javil tudi gospod Anderlič. Boste replicirali? Ne. Potem dajem besedo gospodu Petku. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Mislim, da je bilo 18. aprila letos, ko je odstopila ministrica Duša Trobec Bučan in takrat je predsednik Vlade obljubil, da bo v enem mesecu postavil novega ministra. Po dveh mesecih to funkcijo še vedno opravlja minister Žekš, v parlamentu niti ne vemo, kako ta služba funkcionira, ali je v stečaju ali iščejo kakšnega novega ministra in kako ta služba deluje. Zato smo mi tudi ponudili ta zakon, ki bi zmanjšal razvojni zaostanek Bele krajine za ostalimi predeli Slovenije, predvsem za osrednjo Slovenijo, pač glede na to, da imamo znane izkušnje s to vlado. Ta vlada pošilja v parlamentarno proceduro zelo nekonsistentne zakone. Včeraj smo imeli Zakon o graditvi objektov, ki smo ga vsi povozili, tudi koalicijski poslanci in seveda to ni čudno. Vlada v agoniji enostavno ne more pripravljati dobre zakonodaje. Pred približno pol leta smo obravnavali Zakon o razvojni podpori Koroški regiji. Takrat ta zakon ni dobil zadostne podpore, kolegica Brunskole ga ni podprla, jaz bom danes podprl zakon, ki ga je tudi ona sopodpisala in predlagala. Takrat je bilo rečeno, da bo krovni zakon boljši, da bo prinašal mehanizme, ki bodo urejali to tematiko in da bo ta krovni zakon dajal hitre rezultate. Ko smo obravnavali Zakon o razvojni podpori Pomurski regiji v obdobju 2010–2015, tudi ta zakon ni bil sistemski zakon, tako kot ni današnji zakon sistemski, tako kot ni bil zakon o razvojnih pomočeh sistemski zakon, in ta pomurski zakon je bil sprejet tudi z našimi glasovi. In vlada danes pravi, da ta zakon daje dobre rezultate, da je odličen zakon. Zato smo spisali podobne zakone, jaz za Koroško, pa kolega Grill in mogoče še kdo. Za Koroško je bilo predvidenih 222 milijonov evrov razvojne pomoči v naslednjih petih letih. To je za enomesečno zadolžitev Republike Slovenije. Brezposelnost v koroški regiji je 15 %, v nekaterih predelih, tam, od koder prihaja Alan Bukovnik, pa 18 %. Poglejte, Pomurje je povezano z avtocesto, Koroška živi v prometni osami. Kjerkoli v Pomurju zavrtate, bo pritekla topla voda, razvit je turizem, v Koroški tega enostavno ni. V Pomurju ravnina, Koroška hribovita. Seveda, Koroška si tega zakona, te pomoči države ni zaslužila. Pomurje si je, tudi zaradi tega, da lahko proračunski denar po čudnih kanalih odteka v določena tovariška omrežja. Bivša ministrica Duša Trobec Bučan se je takrat, ko smo obravnavali koroški zakon, veselo hihitala, ko smo predstavljali te argumente in ko smo predstavljali podobo koroške regije. Še danes trdim, da je bila ta ministrica predvsem velik strošek in da tej državi ni koristila. Posebej zaradi tega, ker je kar na enkrat prišla pred slovensko javnost z idejo, kako bi Slovenijo razdelila na 6 regij, in sicer po škofijah – to je lep paradoks. Imamo na nek način komunistično ali postkomunistično vlado, ki riše regije po cerkvenih mejah. Če bi Korošci vedeli, da nas bo čakalo to, potem bi se seveda že zdavnaj odcepili od mariborske škofije in bi poskušali ustanoviti svojo škofijo. Kaj pa je prinesel ta novi Zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja za koroško regijo? Poglejte: omenjen je že bil prvi razpis za sofinanciranje začetnih investicij in ustvarjanje novih delovnih mest na obmejnih problematičnih območjih. SVRL je obljubil, da bo za Koroško opredeljena posebna kvota razpoložljivih sredstev. To se seveda ni zgodilo. To je bilo zavajanje. Koroška mora za ta denar konkurirati seveda z ostalimi osmimi slovenskimi regijami, ki so upravičene do tega denarja iz proračunskega vira. Danes smo tukaj že slišali. Razpis je bil objavljen v Uradnem listu RS 20. maja 2011, zaključi se 30. junija 2011, zelo kratek rok. To še ni vse. Za odobrene projekte morajo biti investicije izvedene do konca letošnjega septembra. Vse je zelo skrčeno in tudi slepi bi tukaj spregledali, da je ta razpis nekomu pisan na kožo. Vemo, kam. Ta politika vlade, ki jo vodi do Koroške, ta politika je na nek način nasilje nad Koroško, nad njeno zgodovino, identiteto, to priključevanje celjski regiji, glede na to, da Korošci, kolikor je še Koroške ostalo, prej gravitiramo k Celovcu kot pa k Celju, je seveda sprevržena. Tukaj je bila omenjena osamosvojitev, večkrat je bila omenjena. Poglejte, 20 let samostojne države se letos spominjamo in prva izbojevana bitka v vojni za Slovenijo je bila ravno na Koroškem na Holmcu. 27. junija bo dan slovenske policije ravno na Holmcu in tja menda pride predsednik republike gospod Danilo Türk, pride ministrica Kresal, gospod Goršek in Korošcem bodo prinesli eno lepo darilo, to je ukinitev policijske uprave v Slovenj Gradcu. Pričakovati je, da bo ministrico dočakal podoben sprejem, kot jo je nedavno dočakal na letalskem mitingu v Mariboru, to je orkestrirani žvižgi.
Hvala. Besedo ima gospod Györek. Pripravi naj se gospa Črnugelj.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Kolegice in kolegi! Žal mi je kolega Bogdan Barovič pustil samo minutko, pa ga ni bilo možno zaustaviti med govorom, ker je zelo izčrpno sicer povedal, vsebinsko obrazložil nujno potrebo za tovrsten predlog zakona, lahko bi rekli, kar interventnega zakona, bi pa zato kar na kratko nekaj povedal. V prvi vrsti vso podporo Belokranjcem za prizadevanje, da rešijo svojo perečo situacijo in pa tudi predlagateljem, s katerimi se popolnoma strinjam, se pa na koncu koncev vsi sprašujemo, čemu se moramo določene poslanske skupine vedno zatekati k takšnim predlogom. Tukaj naj ponovno skritiziram Zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja, ki očitno ne rodi sadov in tudi ne bo rodil sadov. Zato ne preostane drugega, kot da se zatekamo k takšnim ukrepom. Žal mi je Korošcev, tudi če bo sedaj ta zakon za Belokranjce sprejet, ker so izpadli. Vse skupaj bo krivično do določenih regij. Tudi Pomurska, Koroška, Belokranjska in še kakšno bi našli se nahajajo v podobnem stanju, se pravi v zelo kritični gospodarski in socialni situaciji. Zato se mi zdi, da bi tudi pri Koroški morali nekaj storiti, da popravimo tisto krivico, ki smo jo storili. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Črnugelj. Pripravi naj se gospod Rožej.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni, gospod predsedujoči! Spoštovani! Kratek hommage za Belo krajino, ki je že geografsko odmaknjena, saj jo ta odmaknjenost tudi determinira in pove nekoliko več. Občine Črnomelj, Metlika in Semič, ki tvorijo prečudovito Belo krajino, v katero sodijo znamenita Vahta, Jugorje, Bušinja vas, Boldraž, Slamna vas, Gabrovec, Radovica, Drašiči, Gradac, Podzemelj, Adlešiči, Marindol, Preloge, Suhor, Vinica, Božakovo, Lahinja, Kolpa, Dragatuš, Kanižarica, Tri fare – ta simbol sožitja med ljudmi: že stoletja imajo prebivalci tega območja ob meji skupno cerkev. Številne generacije hodijo na bogoslužje, pokopavajo svoje bližnje in jih resnično ne moti. Veseli so in živijo v sožitju in bodo še živeli. Prijazno sožitje je dejansko njihov simbol, obeležje in način življenja. Naj še posebej poudarim, da je Bela krajina dobila ime po beli platneni noši, ki se je ohranila nekako do prve svetovne vojne, ko so jo izpodrinila konfekcijska oblačila, tudi po belih brezah in številnih belih cvetovih. Vendar tudi brez tega ne gre, da se pove in še posebej poudarijo tiste malenkosti, ki grenijo vsakdanje življenje vsakega posameznika. Usode mladih, perspektive razvojne komponente in še mnogo tega, zaposlitve, zlasti zaposlitve. Primum vivere, deinde philosophari in kaj naprej? Skladni regionalni razvoj je paradigma. Tisto, kar nas determinira in tisto, kar poslušamo in skušamo implementirati že vrsto let, saj smo tudi v preteklosti imeli zakon, pa ta ni pripeljal do želenih učinkov, saj so ostale razlike, nekatere so se le poglobile, druge pa nastale, res velike razlike med regijami. Očiten primer je Bela krajina in Kočevska. Danes pa bi radi, da nov zakon kar tako čez noč, "čiribu čiriba", s čarobno paličico prinese želene učinke, pa vendar so v Sloveniji ostala in celo postala, naj ponovim, območja, ki so daleč bolj nerazvita kot ostala. Med ta območja sodi, žal, tudi Bela krajina in Kočevska. V Beli krajini so tudi moje korenine. Po stari mami Slobodnikovi, dedu Črnuglju, bratrancu dr. Mavretiču in drugem svetovnem projektantu dr. Črnuglju in da ne naštevam vse ostale znane in manj znane. Zakon sam po sebi vsekakor ni rešitev za vse nakopičene probleme ne le treh občin, vendar tudi regije v celoti, ki je tako usodno povezana med seboj. Soodvisnost vseh je imperativ prihodnosti in kot taka bo regija imela svojo prihodnost. Novo mesto ne bo moglo načrtovati svoje prihodnosti brez razvoja, skupnega razvoja z Metliko in Belo krajino. Naj omenim, da ima Metlika splošno knjižnico, ki ni dostopna za invalide, paraplegike in ostale, za matere z vozički. In kje so tukaj celostne rešitve? Da ne govorim o Črnomlju in črnomaljski knjižnici. Kolpa in Lahinja, po katerih je Bela krajina prepoznavna daleč naokoli, še vedno nimate urejene okolice, tudi ne dostopa, kaj šele cestne povezave na brežine, ki tako kličejo po ureditvi in vabijo številne turiste, ne le tiste iz sosednjih držav, vendar tudi tiste iz vseh turističnih destinacij, ki redno hodijo na Jadran. O ureditvi in ohranitvi kulturne dediščine sem že dostikrat govorila, pa naj ponovim. Grad Gradac kar kliče po dodatnem vlaganju – jurjevanje, kresovanje, vigred, poletje na metliškem gradu in druge prireditve potrebujejo dodatna sredstva in dodatne zaposlitve. In kaj je z IKT tehnologijo, širokopasovno infrastrukturo in še mnogo tega, elektrifikacija, vodovod, kanalizacija. In to je le drobec tistega, kar vse potrebuje Bela krajina in lahko bi naštevala in tega je vse preveč in premnogo. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Rožej. Pripravi naj se gospod Ziherl.
Hvala lepa za besedo. S strani enega od predlagateljev smo lahko slišali, da je zakon nastal zato, ker je ljudstvo klicalo opozicijo, naj vendarle kaj stori. Jaz sicer vidim situacijo v zadnjih mesecih v Sloveniji drugače, da opozicija kliče ljudstvo, da naj vendarle da prav – pač kadarkoli je le priložnost – na referendumih. Ljudstvo se pa odziva po mojem videnju polovično. Na volitve, na katerih smo bili izvoljeni, je šlo nekaj čez 60 % ljudi – na te referendume, na katere opozicija kliče ljudstvo, pa pač približno pol manj. In to je to. Zakaj druga polovica ljudi, ki sicer hodijo izražat svoje mnenje, noče slišati te opozicije, naj si opozicija sama odgovori. Mogoče ima kaj opraviti s tem, na kar opozicija poziva, torej na vsebino. In, če se vrnem k vsebini tega zakona, ki predvideva, da bi v treh letih namenili čez palec pol milijarde Beli krajini in se obenem v isti sapi omenja, da je še Koroška taka regija in mislim, da je nekdo tudi severno Primorsko omenil. Čez palec lahko ugotovim, da je to pač pol milijarde na leto v teh treh letih 2013–2016 pri proračunu, ki ga imamo 16 milijard. Kje bomo vzeli te pol milijarde? Isti predlagatelji pa obenem predlagajo zakon o javnofinančni vzdržnosti, ki naj bi pa še zmanjšal te izdatke države. Od kod bo potem teh pol milijarde? Povejte pošteno. Vrtec za drugega otroka bo treba ukiniti, še posebej najbrž v bogatih občinah. Najprej bomo to v Ljubljani naredili zato, da bomo Jankoviću nagajali, pa bomo že dobili nekaj, pa bi se iz tega recimo lahko kaj dalo rešiti. Ker predlog, kot je bil recimo dan s strani gospoda Grimsa, da nehamo plačevati pravično zaslužene pokojnine državljanom Srbije, ki so jih v Sloveniji zaslužili, je pa višek, kašen signal pa dajemo vsem, ki pri nas delajo, tujcem: "Lahko boste tukaj delali, lahko boste tukaj izgubili zdravje in mladost, za penzijo se pa pod nosom obrišite!". Mi penzije dajemo samo tistim svojim, ki so tu doma, tistim, ki lahko za nas volijo, po možnosti tako kot je treba in kot je prav, saj se ve. Tako je s temi stvarmi in obveznostmi, ki jih mi zmoremo prevzemati. Če je rešitev davčna oaza, potem morajo najbrž tisti ljudje tudi reči, da po drugi strani ne smejo zameriti tistim, ki se pa zdaj izogibajo davkom. Kaj pa oni drugega počnejo, razvojno pomoč s tem zase in za svoje bližnje delajo. To je pa slabo. Za klientelistične kroge je to slabo, za cela območja je pa to dobro, čim bi nekdo prvič začel služiti na račun te davčne oaze v Beli krajini, bi se isti glasovi dvignili proti temu, da to je pa neupravičeno bogatenje in tako naprej. Skratka tudi to, ali bomo skrbeli za korist skupne valute [[...]] [[znak za konec razprave]] [[...]]od katere imamo prednosti, ali je ne bomo branili, je stvar te iste zgodbe. Skratka treba bi bilo bolj domišljene zakone predlagati, če bi ti zakoni seveda imeli resnično željo po tem, da bi bili sprejeti, še posebej resnično željo za tem, da bi pomagali ljudem, ki naj [[...]]
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ziherl. Pripravi naj se gospod Veber.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem prisotnim, tudi zelo redkim predstavnikom Vlade. Danes zjutraj, ko smo pričeli obravnavati to temo, sem že bil vesel, da je vlada odstopila in bomo šli na predčasne volitve. Kasneje sem bil v strahu, da je ministrstvo ukinjeno, potem smo ugotovili, da bi moral že zdavnaj biti imenovan minister, da nadomestni minister gospod Žekš, da mu je tistih 30 dni že zdavnaj poteklo, pa sem malo v skrbeh, kje bo predsednik vlade našel ministre, ker mu pravkar sedaj eden v soju žarometov odhaja, to se pravi, vlada se osipa. Vsi poznamo situacijo v Beli krajini, še tista redka podjetja, ki so tam, bežijo v v vseh pogledih ugodnejšo in konkurenčno Evropo; najbolj spektakularno je bilo podjetje, ki je odšlo na Slovaško. Zavedamo se pomena Bele krajine, kajti je obmejna pokrajina, je na velikem delu schengenske meje in ta pokrajina bolj kot Sahara vodo potrebuje infrastrukturo ter ugodno gospodarsko klimo, ki bo tja pripeljala podjetnike, investitorje in odprla nova delovna mesta. In zato so prepotrebni elektrifikacija, boljše komunikacije, torej širokopasovne povezave in prometni dostopi. Še ne tako dolgo nazaj so bili posamezni zaselki v Beli krajini dosegljivi preko hrvaškega ozemlja in šele v zadnjih letih smo te pomanjkljivosti odpravili. Poudariti velja, da Hrvaška intenzivno komunalno in v vseh pogledih opremlja obmejna področja. O tem smo se prepričali v Razkrižju, kjer naši ljudje z zavidanjem gledajo na drugo stran hriba, kjer je že hrvaško ozemlje. In taka slika se ponavlja še na nekaterih drugih področjih in to je predvsem zelo nevarno. In potem pridemo do navzkrižja interesov oziroma, kar vlada z eno roko zgradi, z drugo podere. In sicer, tukaj imam članek o tem, da je bila v okviru pomoči v Pokolpju predvidena industrijska cona Vrtača pri Semiču. Vse lepo in prav, vendar investitorji bežijo, ker je daljnovod preslab, preslaba elektrika, verjetno tudi ni širokopasovnega interneta, so še druge težave in za posodobitev, ojačitev daljnovoda bi bilo treba 600 tisoč evrov. Torej z eno roko daš, a postaviš tak pogoj, da tega ne moreš koristiti. Spominja me na pokojno Sovjetsko zvezo, ko so na kolhoze v Ukrajini poslali 500 kombajnov in so jim med potjo pokradli 270 akumulatorjev, operativnih je bilo samo še 230 kombajnov in tako je tudi s to zadevo. To se pravi: cona je, ni pa elektrike. Kdo pa bo delal, na sveče ljudje že zdavnaj ne delajo več. Torej, na zadeve se je vlada z vsemi dosedanjimi zakoni, pa naj bo to o skladnem regionalnem razvoju in z vsemi drugimi, odzvala zelo neučinkovito in nerodno. Pred dnevom smo imeli burno razpravo o poteku tretje razvojne osi, ki naj bi prišla do hrvaške meje nekje v Beli krajini in povezala ta del, ustvarila prepotrebno povezavo. Seveda bi takole počasi prišli do vseh pokrajin, vendar ima tudi tukaj vlada zelo različne kriterije. Ko je bilo govora o pomoči Koroški, ni bilo nobenega posluha. In vendar je tam zadeva še bolj občutljiva. Torej, bili smo v Železarni Ravne in z grozo slišimo, da se načrtuje ukinitev železniške povezave. Že tako in tako ta del vedno bolj gravitira proti industrijski in naselitveni coni Borovlje v Avstriji. Mar je s stališča koroških Slovencev in zavednih Slovencev, mar je življenje v tako rekoč sovragovi deželi boljše kot v Sloveniji kot v domovini. Koroška ponuja, v Borovljah ponujajo poceni zazidljive parcele, komunalno opremljene, asfalt do hiše plus občina ponuja 2 tisoč evrov vsaki družini, ki se odloči tja priseliti, in tam gradi hiše šest slovenskih družin. Železarna Ravne razmišlja o selitvi dela proizvodnje v industrijsko cono Borovlje, ker imajo vse stvari, ki jih nujno rabijo, bolj na razpolago. Železarna Ravne, ki je komaj preživela vse te spremembe zadnjih dvajsetih let in vendar so v zadnjih letih investirali preko 70 milijonov, kupili stroj za 33 milijonov in zdaj so ga kupili zastonj, ker ni železnice do tja. Potem razvoj Pomurja, kjer je še najmanj potrebna ta pomoč, razvojna pomoč. Pa ko je že enkrat dana, nimam nič proti, da se tam izvaja in da gre investicijski denar v Pomurje. Pa vendar, ali ni pri pomoči Pomurju prišlo do nepravilnosti, ki jih obravnava protikorupcijska komisija? Mar ni tam že avtocesta? Mar ne živijo dobesedno na toplih vrelcih? Mar nismo tam videli s plevelom zaraščenih njiv in podobnih zadev? In takšen zakon o razvojni pomoči, o nekem razvojnem preboju bi bil najbolj nujen kar za celotno Slovenijo. In sam na koncu menim, da bi bila največja razvojna spodbuda, če bi vlada odstopila in bi šli čim prej na predčasne volitve po sistemu ZKP, kar pa ni zakon o kazenskem postopku, ampak zdrava kmečka pamet. Pa tudi tukaj se bojim, da do tega ne bo prišlo, kajti danes sem tudi zasledil že v medijih pripravljanje terena, da je bila vlada izvoljena za štiri leta in primerjati, da tudi hokejska tekma ali košarkaška tekma teče do konca, no, tega novinarja bi obvestil, da sem že doživel, da so hokejsko tekmo prekinili in jo predčasno registrirali z rezultatom 5 : 0, to vladanje tudi lahko prekinemo v 24-ih urah, če bi bila volja za to. In zato bi na koncu predlagal tudi kolegu, da morda razmisli in počaka ter isto gradivo vloži pri neki novi boljši vladi, ki se naj pojavi čim prej. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Grill kot predlagatelj, izvolite.
Hvala lepa. Želel bi se odzvati na razpravo poslanca Zares, ker je nekako ali napačno razumel ali je zavajal ali pa ni želel razumeti, da je v tem zakonu z rešitvijo tako imenovane davčne oaze dana priložnost ali pa da bo dana priložnost za neko zaslužkarstvo, za neko neupravičeno bogatenje. To ni res. Res je, da je v stranki Zares bogatenje njihova nova paradigma in da so njihovi poslanci pa tudi člani stranke temu zelo naklonjeni, ampak v tem zakonu so pa zadeve zelo natančno definirane, v kakšnem primeru bodo lahko tisti, ki se bodo odločili, da bodo imeli sedež v Beli krajini in tudi zaposlovali ljudi, oproščeni davkov, pa to ne za nedoločen čas, ampak za neko obdobje, to je samo spodbuda, da bodo na ta način pritegnili potencialne investitorje. Tukaj je tisti ključni razlog in tudi način in takšni ukrepi so se izkazali v drugih državah ravno tako za učinkovite. In pa tudi navedba, da s tem zakonom, ki predvideva kar velik delež sredstev, sicer v odboju treh, štirih let, želimo nekaj, česar ni možno doseči. Kako naj varčujemo, če pa dajemo takšne predloge? Ja, spoštovana koalicija, spoštovani predstavnik vlade, varčevati na način, da se onemogoča investicijo, da se onemogoča zagon gospodarskega ciklusa, to je v bistvu samomor, resnično samomor in potem bomo lahko prišli tudi do tistega, kar je gospod Rožej rekel, da bomo ukinili vrtec za drugega otroka, saj ga ne bomo več rabili, če ne bomo imeli natalitete, pa tako naprej. Če se bo ta gospodarska situacija in vse, kar je s tem povezano, nadaljevalo, bo zagotovo upad rojstev, upad gospodarske iniciative in tako naprej. Če želimo to preprečiti, moramo takšne zakone podpreti in zagotoviti še več sredstev in varčevati tam, res tam, kjer je to smiselno, tudi s takšnimi ukrepi, da ne bomo več plačevali naslednjih obrokov Grčiji, saj oni živijo lagodno, njim se nič slabega ne dogaja, ni jim treba varčevati, ko bi morali varčevati, bodo oni zdaj stavkali, Slovenci pa namesto da bi investirali, pomagali ljudem, ki dihajo na škrge, bomo pa takšnim ljudem odtegovali denar. To ni prava pot, ni pravi način in zato pričakujem, da bo tukaj dovolj modrosti in tudi podpore, da se ta zakon podpre, pa ne zaradi Slovenske demokratske stranke, zaradi Bele krajine, pa tudi če bo še kakšen zakon za druga področja v proceduri, s strani SDS bo zagotovo deležen podpore. Hvala lepa za zdaj.
Hvala. Besedo ima gospod Veber. Pripravi naj se gospod Anderlič.
Hvala za besedo. Moram priznati, da je izjemno težko poslušati razpravo, ko SDS in njeni predstavniki govorijo o tem, kako vlada noče pomagati Beli krajini, kako vlada noče pomagati nerazvitim, hkrati pa, če pogledamo glasovanje o Zakonu o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja: prav vsi ste glasovali proti. Celotna opozicija je glasovala proti zakonu, ki že danes ponuja pomoč Beli krajini, Kočevski in vsem obmejnim območjem, ki imajo največje razvojne težave. Vsi ste bili proti! Kako lahko danes govorite, da vlagate zakon zato, da boste pomagali Beli krajini? Kakšen paradoks. In še ta pomoč naj bi bila šele leta 2013. Vlada je predlagala zakon, Državni zbor ga je sprejel, s katerim se pomoč dodeljuje že v letošnjem letu. Vlada je sprejela program od 2011 do 2016 prav za Pokolpje, kamor spada Bela krajina in Kočevska in ta se že izvaja. To je bistvena razlika. Vi nekaj bi, šele tam leta 2013, hkrati ste pa letos glasovali proti temu konkretnemu zakonu, ki že letos pomaga Beli krajini. Kaj vsebuje ta pomoč? Konkretni denar za nova delovna mesta, za nove investicije. To je predmet razpisa, ki je ta hip objavljen in poteče 30. 6. 2011. Potem je objavljen tudi razpis za razvoj podeželja. Ta ravno tako pomaga prav tistim vasem in programom na vaseh za prestrukturiranje kmetij, za mikro podjetja, skratka za to, da lahko nekdo tudi sam razvije program, če to želi. Temu ste nasprotovali. Ta Zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja prinaša davčne olajšave za investicije in za zaposlovanje. Torej, če govorimo o, bi rekel, o davčni oazi Pokolpje, je že danes v tistem delu davčna oaza, ki se nanaša na 70 % olajšave za investiranje in 70 % olajšave za novo zaposlovanje. Že imamo del davčne olajšave uveden v Pokolpje in s tem tudi v Beli krajini. Tudi, če pogledamo ostala področja, infrastrukturo, o kateri toliko govorimo, vlada je konkretno sprejela sklep: Pokolpje je prednostno območje za vse razvojne programe vseh ministrstev. Prednostno morajo obravnavati vsak program, ki pride iz Bele krajine, iz Kočevske. To pomeni, da bo vsak program imel dodatne točke, dodatno ovrednotenje tega programa bo zato, da bo lahko izbran na razpisu. Težava, ki se je zgodila v tem obdobju s širokopasovnimi povezavami, je samo v tem, ker je bil razpis za širokopasovne povezave, preden se je sprejel Zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja, ki prinaša Beli krajini in Kočevski dodatne točke tudi na področju širokopasovnih povezav. Te dodatne točke bi zagotovile Beli krajini in Kočevski, da bi se te širokopasovne povezave lahko že gradile. Tako da tisto, kar je danes za razčistiti, je pravzaprav to, da vlada čim prej pripravi uredbo, na podlagi katere bo tudi v letošnjem letu že moč uveljavljati davčne olajšave za investicije in nova delovna mesta. Ta dokument je v pripravi. Resnično pričakujem, da bo ta uredba čim prej sprejeta. To je naslednji ukrep, s katerim že v letošnjem letu pomagamo vsem tistim, ki investirajo v Pokolpje oziroma Belo krajino in Kočevsko. Še nekatere druge stvari, za katere ste glasovali proti in konkretno pomagajo Beli krajini, Kočevski, pomagajo obmejnemu območju. Zakon o spremembi zakona o Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije: tam smo zapisali, da se koncesijska dajatev deli med občine, kjer se ta dajatev ustvarja, in med državo. Kompletna opozicija je glasovala proti, ampak to je konkreten denar, ki ostaja na podeželju. Oprostite, to je konkreten denar, ampak vsi ste bili proti. Danes vas moram tukaj poslušati, kako ste vi za razvoj obmejnih območij. Oprostite, glasovali ste proti temu, da ima Kočevska sedaj pol milijona evrov na razpolago, Bela krajina ima skupaj 200 milijonov evrov na razpolago in proti takim ukrepom ste glasovali. Ta denar lahko občine porabijo konkretno za razvoj infrastrukture, lokalne infrastrukture, ampak bili ste proti temu. To so zelo konkretni primeri, ki me res navajajo na to, da zelo težko poslušam z vaše strani, kako ste za razvoj podeželja. Dvakrat ste glasovali v parlamentu v tem mandatu proti temu. In, če naredimo primerjavo med obiski prejšnje vlade na terenu; kakšen rezultat pa je teh obiskov? Velenju je bilo obljubljeno že leta 2008, da se bo začela graditi tretja razvojna os. Nič od tega. Nič od tega. Konkretna obljuba gospoda Janše, nič od tega. Kaj se je zgodilo na Kočevskem in Beli krajini, ko je bila vlada tam? Nič od tega. Kaj se je zgodilo v Pomurju? Nič od tega. Na Koroškem? Nič. In kaj je naredila ta vlada? Sprejela je zakon o Pomurju, konkreten zakon, ki se že izvaja. Sprejela je zakon o skladnem regionalnem razvoju, ki se že izvaja in pomaga vsem tem območjem, da prihajajo prednostno do sredstev. Prihaja do prerazporeditev sredstev z območij, ki so bolj razvita, na tista območja, ki so manj razvita in to je konkreten ukrep te vlade, aktualne vlade. Ampak konkretno ste vsi temu nasprotovali. Tako, da dajte najprej pogledati pri sebi, kakšne ukrepe ste predlagali in če pogledamo, kje so se najbolj razvili tajkuni: oprostite, v času vašega mandata ste izdatno podpirali tajkunizacijo. To, da bi takrat, ko je bilo največ denarja na razpolago, dali denar Kočevski, Beli krajini, Koroški, vam tudi na misel ni prišlo. Ali pa, če vam je prišlo, tega niste realizirali. Hvala.
Hvala. Proceduralni predlog. Izvolite.
Prosil bi vas, gospod predsedujoči, če lahko spoštovanega predgovornika seznanite z dejstvom, da je leta 2008 prevzel oblast gospod Borut Pahor in njegova SD, zato za neizpolnjene obljube v tem obdobju pač odgovarjate vi. Tako je pač v demokratični državi. Očitno pa se tudi po dveh letih in pol še niste uspeli seznaniti s tem, da ste na oblasti. Dobro jutro.
Hvala. Gospod Grill kot predlagatelj. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Gospod Veber, povejte mi, kateri izmed tajkunov pripada ali pa je naklonjen politični stranki SDS, pa kateri so [[...]]Bavčar je bil LDS. So pa vsi tisti [[...]]
Gospod Anderlič, gospod Grill ima besedo.
Vsi tisti tajkuni, ki so, pripadajo ali so simpatizerji levosredinskih političnih strank, s tem da so jim tajkunizacijo omogočili predvsem zakoni, ki ste ji vi sprejeli, in se seveda v tistem mandatu tega ni niti dalo razkriti, niti ugotoviti zaradi nedelovanja institucij. To je prvo. Drugo, gospod Veber, to, kar dober gospodar lahko ustvarja v desetih letih, slab gospodar zapravi ali pokvari v enem letu, to se je zgodilo s prevzemom oblasti konec leta 2008. Slovenija je imela najvišjo gospodarsko rast v Evropi v letu 2008. Danes smo 15 % pod tisto stopnjo, ki smo jo imeli leta 2008. Nemčija, ki je bila takrat pod nami, je zdaj nad nami. Kje so ti rezultati vlade Boruta Pahorja in vladajoče koalicije SD, LDS, Zares in tudi DeSUS – tudi oni so del tega. Kaj je še poanta vaših zakonov, gospod Veber? Ko je vaš zakon tukaj, se mora vsak državljan prijeti za denarnico. Za denarnico, kajti pod neko veliko dobrodušnostjo želite ponujati cent v en žep, s tem da mu iz drugega jemljete 500 tisoč evrov. Zakaj smo v Slovenski demokratski stranki nasprotovali Zakonu o kmetijskih zemljiščih. Zakaj? Ne zaradi teh možnosti, da bi del koncesij dobile lokalne skupnosti. Nasprotovali smo izključno zato, ker ta zakon uvaja nov davek, da vsak, ki bo želel graditi, bo moral plačati nekaj tisoč evrov nekega nadomestila za poseben sklad. Tukaj je bil tisti razlog in to povejte, da ljudem dejansko na ta način ali pa s tem zakonom jemljete veliko, veliko denarja. Zakaj smo nasprotovali zakonu o skladnem razvoju? Zakaj? Ker je to zakon, ki je v bistvu zmožen dati ljudem samo moralno podporo. Gospod Veber, kje pa so učinki tega zakona, koliko novih delovnih mest bo zagotovil čez eno leto? Bomo videli. To je zakon, ki daje moralno podporo, pa čisto nič drugega, če ni sredstev. In ta zakon sredstev ne zagotavlja, ne bo prinesel pričakovanih učinkov. Žal! Glejte, tukaj je ta poanta. Potem govorite, da tisti zakon daje na ministrstvih prioriteto. Katerih ministrstvih? Tistih, brez resorja oziroma brez listnice. Brez denarja se ne bo nobeden ukrep mogel izvajati ali pa ne bo imel učinkov. Hudo krvaveče rane se ne da pozdraviti z obližem in Zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja ima največjo pomanjkljivost v tem, da nima pokrivanja finančnih sredstev, niti v proračunu ne, sedaj pa govorijo, da bodo ti razpisi nekaj prinesli. Ne farbati ljudi, tudi svojih ne, tudi v vaši občini, kjer ste bili dolga leta župan in nenazadnje tudi poslanec. Se vidi rezultat vašega dela, da je občina ena izmed tistih, ki spada med ogrožene. Poglejte, te zadeve so tukaj nekoliko kontradiktorne. Zopet ste bili zavajajoči, da je ta zakon, ki ga mi predlagamo, veljaven šele leta 2013 ali pa da takrat stopi v veljavo, če bi bil sprejet. Zakaj smo morali napisati veljavnost v 2013? Zaradi procedure, ker posega v proračun in mi ne moremo posegati v proračun, ki je že sprejet, za 2011, 2012. Dajte pa sedaj podporo temu zakonu, pa se ga lahko z amandmaji spremeni tako, da bo veljal prej, lahko že s 1. 1. 2012, pa naj vlada za rebalans proračuna za 2012 zagotovi vsaj del teh sredstev. Tako da, toliko o vaši razpravi, ki je bila zavajajoča, zlonamerna in ni bila jasna. Poglejte, tukaj se je dejansko res pokazalo, kjer so bili rezultati te vlade in vidimo, da je ta zadeva več kot zaskrbljujoča. Hvala lepa.
Hvala. Žal nimate več časa za repliko. Besedo ima gospod Anderlič. Prijavi naj se gospod Bezjak, sicer nimate veliko časa, ampak vendarle, pripravite se. Gospod Anderlič, izvolite.
Zelo grdo je, če človek ljudi zavaja. Če širi stvari na način, ki presega najbolj nizko obliko demagogije, računajoč, da jih bo s tem prepričal, pokazal na druge, kako so nesposobni tisti, ki imajo oblast, računajoč, da bo on to delal bolje. Gospod Grill, več kot očitno je, da niste spremljali sprejemanja Zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja, da ne poznate njegovih učinkov in zato bom brez upa, da vas bom prepričal, navedel sedem ukrepov za Pokolpje, ki se izvajajo preko Razvojnega sveta za Belo krajino in raznih komisij za usklajevanje ukrepov podpore tako v pomurski kot pokolpski regiji. Prvič, ukrep številka 1. Program spodbujanja konkurenčnosti Pokolpja v obdobju 2011–2016 v višini 20 milijonov, od tega 4 milijone v letu 2011. Drugič, povračilo plačanih prispevkov delodajalca za socialno varnost na podlagi 27. člena Zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja, takoj. Tretjič. Davčne olajšave za zaposlovanje in investiranje v Pokolpju na podlagi 29. člena tega zakona, o katerem govorim, in ga izvede služba vlade takoj. Spodbude za trajnostni razvoj podeželja v okvirni višini 2,2 milijona evrov, takoj se začnejo izvajati. Garancije za subvencije obrestne mere za investicijske kredite podjetjem v Pokolpju v okviru regijske garancijske sheme za jugovzhodno Slovenijo, itd. - priprave in izvedba takoj. Prometna infrastruktura, šesti ukrep. V Pokolpju tretja razvojna os, obnova regionalne ceste R1-216, železniška infrastruktura, itd. Sedmi ukrep - elektroenergetska infrastruktura v Pokolpju v okvirni višini 7 milijonov 585 tisoč evrov, takoj. Ukrepi se izvajajo. Čemu se vi izgovarjate, da zaradi sprejetega proračuna to ukiniti, kar je že, in počakati na vaše ukrepe, ki bodo stopili v veljavo 1. 1. 2013. Če v tem času ti ukrepi, o katerih sedaj govorim, ne bodo "prijeli", je mogoče sprejeti še dodatne v okviru sprejetega zakona in sklepov vlade glede na trenutne ali bodoče razmere. Neodgovorno, nepošteno, lažnivo in zavajajoče je, če se na ta način dela politika, da se ljudem nekaj obljublja, kar itak ne more biti prej kot v letu in pol, namesto, da bi se ukrepalo takoj. Ni ga tukaj v tej dvorani, ki bi želel slabo ali Korošcem ali Belokranjcem, ali Prekmurcem, ali Štajercem, in še bi lahko naštevali. Zato, podtikati drugim je grdo!
Hvala. Gospod Grill kot predlagatelj.
Hvala lepa. Gospod Anderlič, tudi sam znam brati. To, kar so navedli v Vladi, zelo dobro razumem, ampak očitno vi ne in zavajate ljudi, da navajajo tukaj zelo podobne ukrepe, kot so tudi v tistem zakonu. S tem, da dejansko denarja ni, ali pa ga je bistveno manj. 20 milijonov evrov za celo Pokolpje, to je kaplja v morje. Začeti je treba. Nihče ne reče, da naj se ti ukrepi ne izvajajo. Naj se izvajajo. S tem, da bi ta zakon to zadevo samo še pospešil, predvsem pa bi zagotovil več finančnih sredstev. Tukaj je point tega. In tu sedaj demagoško navajati, da imamo sistemski zakon, ki bo to zadevo takoj začel reševati z nekim obližem na krvavečo rano, to je tisto zavajajoče. In s tem niste prepričljivi. Največ boste naredili v opoziciji: SLS, SNS, SDS bo zakon podprla. Naj ga podprejo samo v koaliciji vsi tisti poslanci, ki vsako leto obiščete Vinsko vigred, pa bo glasov dovolj in s tem boste največ naredili, da bo ta zakon tudi podprt. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Bezjak, pripravi naj se gospod Pukšič oziroma Bogovič.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. V Slovenski demokratski stranki smo Predlog zakona o razvojni podpori Beli krajini podprli in dali v razpravo zato, ker želimo povedati, da tudi Bela krajina, Slovenske gorice, Prekmurje, Koroška živijo in so na sončni strani Alp Slovenije, ne pa nekje v tretjem svetu, kot si predstavlja ta Vlada. Če mi nismo mogli realizirati predlogov, ki smo jih dali, ta vlada jih pa ni hotela dati v realizacijo Slovenije.
Hvala. Besedo ima gospod Bogovič.
Lep pozdrav še enkrat. V parlamentu se nam res vse prevečkrat zgodi, da se od problema, s katerim se soočimo, preselimo na polje prerekanja med bivšo koalicijo, vlado, sedanjo vladno koalicijo, že skoraj bodočo vladno koalicijo. In mislim, da to ne koristi Belokranjcem. Mislim, da bi Belokranjcem bistveno bolj koristilo, če bi v lanskem letu uspeli najti konsenz in sprejeti zakon, ki ga je pripravil gospod Andrej Fabjan, in žal ni dobil podpore, zato se je prepustilo čakanju na sistemski zakon, ki je sedaj sprejet. Ta sistemski zakon ima kar nekaj pomanjkljivosti, napak, zaradi česar smo bili takrat proti in mislimo, da bo čas pokazal, da smo opozarjali na prave zadeve. Nismo bili proti nobenemu razvoju, ampak smo vse te razvojne zakone podprli. Bili pa smo proti temu, da z zakonom ukinjamo določena sredstva za regionalni razvoj, ki so bila prej na nivoju 1,5 % in so sedaj nedoločena. Bomo videli, kaj bo ostalo po letošnjem rebalansu še za razpise. Imamo primer s pomurskim zakonom. Sprejeli smo ga. Velikokrat mu je bilo očitano, da je nesistemski, da je ne vem, kakšen. Danes govorimo o rezultatih pomurskega zakona, o teh ukrepih, ki so "prijeli" in se začenja gospodarska aktivnost. V primeru Bele krajine govorimo o razpisih, ki so in ki bodo pripravljeni. Drug problem, ki ga vidimo in zaradi česar mislimo, da bi bilo treba takšen zakon sprejeti: Zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja ima kot osnovo neko statistiko, ki velikokrat govori zelo površno. Izza tiste statistike se skrivajo razne podrobnosti, od takšnih kot so dnevne migracije Belokranjcev v drugo okolje, kjer imajo svoje delo, in počasno [[...]] [[znak za konec razprave]] hiranje Bele krajine na obroke. Na drugi strani pa smo trdno prepričani, da dokler bo ta doktrina vlade, da se od zidov premakne k pameti, k znanju in Beli krajini ne bo omogočila ceste, elektrike [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala. Še gospod Grill kot predlagatelj.
Poglejte, naj zaključim. Jaz sam ocenjujem, da je današnja razprava kljub temu, da je bilo tudi nekaj političnega naboja zaznati, vseeno razkrila potrebo, da Bela krajina mora dobiti znatna finančna sredstva in tudi razvojne spodbude in ta zakon, ki smo ga tukaj predlagali, to omogoča. To ne pomeni, da Zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja, ki na drug način, predvsem pa z bistveno manj sredstvi, ravno tako ne sledi temu cilju, vendar tisto bo zdaleč, zdaleč premalo. Zato dajmo podporo predvsem s strani koalicije, koalicijskih poslancev, da se ta zakon da v nadaljnjo obravnavo, da se ga tudi z amandmaji razširi mogoče še na kakšno področje, ki je ravno tako potrebno takšne pomoči, predvsem pa, da se tudi z amandmajem uveljavitev ali pa izvajanje tega zakona predvidi prej in da se v rebalansih potem ta sredstva zagotovijo. Jaz sem prepričan, da bo to pomembno sporočilo tudi investitorjem, ki bi bili pripravljeni v Belo krajino investirati, če bi zaznali, da se tudi s strani države ponuja roka, neka rešitev in da se pač ta ciklus reševanja zelo slabe situacije tako skrajša, predvsem pa tudi pospeši. Hvala lepa.
Hvala. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati? Ja, še so roke. Odpiram prijavo. Vsak ima dve minuti. Prvi je gospod Pojbič.
Hvala, spoštovani gospod podpredsednik. Uvodoma moram povedati, da bom ta zakon z veseljem podprl, ker sem prepričan, da Bela krajina potrebuje pomoč. Hkrati pa se mi zdi zelo pomembno, da poudarim naslednje. Take neumnosti in pokvarjenosti, kot sem jih danes poslušal v Državnem zboru, in to, kar sem slišal od gospoda Vebra, so pa presegle vse meje, ki so dovoljene. Gospod Veber si je dovolil trditi, da so se v času mandata Janeza Janše razvili največji tajkuni. Gospod Veber, zdajle bom povedal naslednje: Vegrad, SCT, CPM, Merkur, Pivovarna Laško, kateri ljudje so na prvih mestih, da ne govorim o Ljubljanski banki itn. Čigavi ljudje so na teh mestih? Vaši ljudje, iz vaše stranke, iz vaše in dovolite, da zdajle jaz govorim. In govorili ste, da so torej ti problemi zrastli takrat. Še nekaj moram povedati: dejstvo je, da je vlada Janeza Janše odkrila, ker so začeli delovati regulatorji v tej državi, odkrila te mafijske posle, ki so se gradili zadnjih dvanajst let ali pa še več in ta vlada jih je odkrila, ker do tistega trenutka regulatorji v tej državi niso delovali, da bi odkrivali to svinjarijo, ki so jih storile cele ekipe iz časa, ko je to vlado vodila LDS in njegova ekipa. Še nekaj, poglejte, v prejšnjem mandatu takih zakonov kot je tale ni bilo treba sprejemati zaradi tega, ker so ljudje imeli delo. Firme niso propadale. Te firme, ki so zdajle propadle, so takrat normalno funkcionirale, ljudje so imeli plače, bil je poln državni proračun, bila je polna pokojninska blagajna, bila je polna zdravstvena blagajna. In ljudje so imeli delo. Ljudje so normalno živeli. Ta vlada, ko je prevzela vodenje te države, kaj je povzročila? Povzročila je, da je praktično skoraj vsako podjetje v tej državi propadlo in zdajle boste vi nam pamet solili [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala. Gospod Veber, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo. Gospod Pojbič, kdo se je dogovarjal v kabinetu Janeza Janšeo prodaji Dela, o tem, kako bo poslovala Pivovarna Laško, kdo se je pogovarjal in kaj imamo danes? Situacijo [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] [[...]]in kaj imamo danes? Danes se prodaja Mercator, največja trgovska hiša, ki lahko pride v last tujcev, in kakšne posledice bodo za gospodarstvo in za kmetijstvo? Katastrofalne. To je rezultat dogovarjanja v kabinetu vašega predsednika, zelo konkreten in ni važno, katere barve je kdo bil. Ampak dogovor je potekal tam. Čista lopata, kdo je bil zraven? Ali je bil gospod Petek kaj zraven, mogoče? Kar se tiče tega: največja tajkunizacija se je zgodila tam od leta 2007 naprej. Takrat se je zgodila največja. In, če pogledate zdaj to, kar ste zapisali v ta zakon, gospod Grill in gospod Grims in ostali, ki ste podpisani, pravite: pol milijona evrov se naj zagotovi za Belo krajino za prometno infrastrukturo znotraj Ministrstva za promet. Zdaj vas pa zelo jasno sprašujem, gospod Grims: ali se boste odpovedali investicijam na Gorenjskem, da bodo šle v Belo krajino? Gospod Grill, ali se boste odpovedali investicijam v Novem mestu, da bodo šle v Belo krajino, Lah v Mirni Peči in Vizjak iz Brežic, ki je tudi podpisnik tega zakona, ali se bo odpovedal investicijam na področju prometa, da bo pol milijona šlo v Belo krajino? To predlagate. Ampak prosim, dajte jasne odgovore, ko že tako zagovarjate razvoj Bele krajine, ali ste resnično tudi sami potem pripravljeni za to se angažirati na tak konkreten način, kot sem vam ga zdaj predstavil. Če to predlagate kot rešitev, potem vam verjamem, da ste za to, da je ta zakon tisti, ki lahko prinese tudi neko pomoč pri razvoju infrastrukture. Vendar bojim se, da ne bo ne Grims, ne Pojbič, ne noben drug pripravljen odstopiti niti evra iz svojega volilnega okraja, da bi šel v Belo krajino. Če je drugače, povejte na glas, vendar močno dvomim, da bo kdo od vas danes rekel: ja, predlagam [[...]]
Hvala. Gospod Veber, moram vas opozoriti, da zastonj postavljate vprašanja in pozivate poslance na odgovor, kajti kot izkušen poslanec veste, da v tej fazi ne morejo odgovarjati. Besedo ima gospod Lah.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Kot eden od podpisnikov tega zakona bi rad nekaj spregovoril o tem zakonu. Res je, v tem zakonu je tudi pol milijarde evrov, ne pol milijona za prometno infrastrukturo, ampak gre za tretjo razvojno os. Ta zakon definira, da naj bi bila tretja razvojna os na tem delu zgrajena do 2016. Ko je minister za promet Patrick Vlačič razlagal Dolenjcem, da bo tretja razvojna os zgrajena do hrvaške meje do konca desetletja, ni nihče reagiral. To je pa bistveno prepozno za Belo krajino in za razvoj Bele krajine. V tem zakonu je navedeno do 2016 in to ni dodaten denar za Belo krajino, to je denar, namenjen za tretjo razvojno os. Ravno tako je tudi 10 milijonov za izgradnjo daljnovoda za kvalitetno električno energijo, ki jo belokranjsko gospodarstvo nujno rabi. In vlada je potem izračunala, kot da je to za Belo krajino prispevek na prebivalca in dobila 5749 evrov. Potem bi morali tudi za Prekmurje vse avtoceste v Prekmurju in čez Prekmurje po enakem načinu zaračunati kot da je to pomoč Prekmurju. Glede na to, da nimam veliko časa in da je to prva obravnava, mislim, da bi, če bi ta zakon pospremili naprej v proceduro, lahko še marsikaj dodali, ne začetek veljavnosti zakona od 2013, ampak da bi začel veljati takoj, da bi SVRL organizirala neko telo v Beli krajini, ki bi poskušalo ugotoviti stanje in priložnosti Bele krajine, tudi glede samega zaraščanja, saj ena od občin je bila leta 1945 samo 35 % zaraščena, zdaj je 70 %, najti neke variante, kako naj preživijo mali kmetje z nekaj hektarji zemlje in mislim, da bi bilo to zelo dobro, da se organizira v Beli krajini tako kot v Prekmurju.
Hvala. Gospod Anderlič, izvolite.
Verjetno bomo ostali vsak pri svojem prepričanju, da eni menite, da tisto, kar je narejeno in kar se dela, ne velja nič, da nič konkretno ne prispeva k razvoju, da velja samo tisto, kar vi obljubljate za čez leto in pol, in da je samo vaše prav. Jaz mislim, da ni res. Že prej sem rekel, da sem trdno prepričan, da ni nikogar, ki bi bil proti razvoju, so mogoče kakšne egoistične misli, kje bi prej, kje bi več, če imamo skupni žakelj, potem gre to običajno na račun drugih, ampak ravno zaradi tega je zakon o skladnem regionalnem razvoju tisti instrument, ki mora biti pošten do vseh tistih, ki so po kriterijih, po rezultatih, hendikepirani, so na zadnjih mestih, imajo slabe razvojne možnosti in tako naprej in ta zakon jih na ta način spodbuja. Poglejte, ali ni krivično, da s tem vašim zakonom izpuščate Kočevsko, ki je že zajeta v zakonu. Celo Pokolpje, ki ima pravzaprav podobne probleme in jih zakoni rešujejo, že prej smo navedli. To, da drugi ne delamo nič, jaz sem tukaj slučajno potegnil neko vprašanje, s katerim spodbujam ministrico za gospodarstvo, da vraga naj že pristopi k tistim programom iz leta 2009, ko je šlo za elektrifikacijo, oziroma za izboljšanje moči napetosti in podobnih stvari, da bodo boljši pogoji za gospodarjenje oziroma investiranje. Zdaj, v tem trenutku, ne čez dve leti. Zakaj je tukaj toliko nasprotovanja? Jaz razumem to, da je treba dopovedati, da ta vlada ne dela prav, ne dela korektno, ne dela učinkovito in tako naprej. Ampak, to ni odgovorno do državljanov in državljank, do občank in občanov, ki živijo na področjih [[...]] [[znak za konec razprave.]] [[...]], na katerih se izvajajo in se bodo izvajale, skladno s to zakonodajo, ki je sprejeta, določene aktivnosti za izboljšanje stanja. In dopovedovati, da ničesar ni, ni korektno.
Hvala. Besedo ima gospa Brunskole.
Hvala lepa. Res zanimive razprave vseh nas, sem pa prepričana, da ko je prišlo do težav v povezavi s podjetjem Secop, da je bilo izredno zanimivo, tudi prej me je kolega spomnil, ko smo predstavniki lokalnih skupnosti, tako sama kot poslanka kot tudi vse tri belokranjske županje smo bile na kar nekaj okroglih miz in podobnih zadev povabljene, ko so tudi predstavniki vlade resnično prišli v Belo krajino v povezavi s tem, na kakšen način pomagati. In takrat je nekdo na eni od teh miz rekel tudi: zakaj pa niste vaše kolege nasproti povprašali "kaj pa takrat, ko je bilo obdobje debelih krav, da se takrat ni namenilo več denarja Beli krajini, da bi se takrat razvile obrtne cone in se v tej smeri pomagalo in konec koncev mogoče tudi v povezavi s prometnimi povezavami". In tukaj se moram strinjati in ponoviti, da se je v času te vlade premik naredil. Ne gre za zagovarjanje, gre za oprijemljiva dejstva. Za tiste, ki niso videli, da se izvaja belokranjski vodovod, da je bila javna razgrnitev tretje razvojne osi, javna obravnava in da gre zdaj postopek dalje in če bo po sreči, bo to leta 2013 v realizaciji. Mi je pa tudi žal, da nismo te lopate že zdavnaj zakopali. Tudi meni je žal, ker kot je kolega Veber omenil, so bile takrat že neke obljube. Torej, program Pokolpja naj se izvede, elektrika napelje in investitorji pridejo in to bo rešitev za Belo krajino, zakon bom pa podprla.
Hvala. S tem zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 17. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI IN DOPOLNITVI ZAKONA O GRBU, ZASTAVI IN HIMNI REPUBLIKE SLOVENIJE TER O SLOVENSKI NARODNI ZASTAVI. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 27 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 27 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagateljev predloga zakona mag. Branku Grimsu. Izvolite, imate besedo.
Spoštovani, vsem še enkrat prav lep pozdrav v imenu poslanske skupine oziroma celotne SDS! Naj za uvod k tej točki izkoristim to priložnost in vam vsem v svojem imenu in imenu vseh, ki smo s srcem in z vsemi svojimi močmi vzpostavljali samostojno državo Slovenijo, iskreno čestitam ob 20. obletnici samostojnosti države Slovenije, kajti ta trenutek je trenutek, ko lahko pogledamo nazaj, lahko pogledamo in ocenimo vse rešitve, ki so bile sprejete, in lahko storimo marsikaj, da izboljšamo stanje v tej državi in tudi da spregovorimo o vrednotah, o tistih vrednotah, ki so nas vodile takrat in ki so temelj naše samostojnosti. Boris Pahor, ugledni akademik, slovenski pesnik in pisatelj ter borec za pravice Slovencev, zagotovo vsi spremljate njegovo življenjsko pot, kako se gospod Boris Pahor nesebično izpostavlja in bori za pravice Slovencev, slovenstva v Italiji in povsod, kjer so ogrožene, že dolgo časa opozarja na pomanjkljivost sedanje himne, tako kot je opredeljena v veljavnem zakonu iz leta 1994. Zakon namreč kot himno določa zgolj sedmo kitico Zdravljice, ta pa je izrazito internacionalistično obarvana in zato pisatelj Boris Pahor opozarja, da preprosto ni primerljiva v tem delu z drugimi himnami in opozarja tudi, da je takšna izvedba v očitnem nasprotju z vrednotami, ki jim je sledil France Prešeren pri pisanju Zdravljice. Gospod Boris Pahor opozarja, da je France Prešeren, ko je pisal Zdravljico, tudi vrednote na nek način rangiral in da je zato zagotovo treba upoštevati Zdravljico kot celoto, kadar pa sledimo tem vrednotam, bi veljalo najmanj –kot minimum – pri izvedbi himne opredeliti hkratno izvedbo druge in sedme kitice Zdravljice. Šele to namreč po mnenju Borisa Pahorja dejansko predstavi vrednote tako, kot jih je veliki France Prešeren želel opredeliti v svoji Zdravljici. On je namreč v drugi kitici na prvo mesto postavil našo deželo Slovenijo in na drugo ves slovenski svet. Vse narode je nato opredelil šele v sedmi kitici, to se pravi, da jih je v tem vrednostnem sistemu Zdravljice, kot opozarja gospod Boris Pahor, postavil na nižje mesto med vrednotami in zaradi tega sedanja izvedba ni ustrezna. Vrednota domoljubja je pomembna vrednota, je ena temeljih in o tem obstaja širok družbeni konsenz, ne zgolj med političnimi strankami, na to so opozarjali tudi prav vsi predsedniki države Slovenije v dosedanjem obdobju, večkrat pa tudi vlade v različnih mandatih in ne nazadnje je na to opozorilo tudi Ustavno sodišče Republike Slovenije. In zato opozarjam še na en argument, ki govori v prid predlagani spremembi zakona. Ne samo to, da gre za 20. obletnico, ko je vrednoto domoljubja treba postaviti v ospredje, trdim, da celo nujno zaradi vsega, čemur smo bili priče in čemur smo priče danes. Sedaj veljavni zakon je tudi v očitnem nasprotju z Ustavo Republike Slovenije, kajti ustava je nedvoumna in v svojem tretjem odstavku 6. člena pove: "himna Slovenije je Zdravljica", ne sedma kitica Zdravljice, ne del Zdravljice, ne nekaj, kar bi zakon lahko opredelil, ampak himna Slovenije je Zdravljica, Zdravljica kot celota. Skladno z ustavo in ustavnim redom pa lahko zakon v našem pravnem redu zgolj določi dopustne načine izvajanja in eventualne izjeme, sedaj pa zakon Zdravljice kot himne sploh ne določa in je v več kot očitnem neskladju z ustavo in zaradi tega je tudi to razlog, da je treba zakon v tem delu spremeniti. Ustrezno rešitev predlagamo v SDS tako, da se odslej ob najbolj slovesnih priložnostih, ko gre za osrednje državne prireditve, izvaja Zdravljica kot celota in je s tem spoštovana ustava in ustavni red države Slovenije, v vseh drugih primerih pa bi se lahko uporabljala tudi v skrajšani obliki, torej skupaj druga in sedma kitica Zdravljice, tako kot to predlaga pisatelj Boris Pahor. Pred samo nekaj dnevi ste mu vsi izražali spoštovanje, danes lahko to spoštovanje njegovim vrednotam in njegovim prizadevanjem in njegovemu znanju in modrosti izrazite s podporo predlagani dopolnitvi Zakona o grbu, zastavi in himni Republike Slovenije. Hvala.
Hvala. Za uvodno obrazložitev mnenja Vlade dajem besedo gospe Tini Teržan, državni sekretarki na Ministrstvu za javno upravo. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Spoštovani! Vlada poudarja, da so vprašanja državne himne in njenega izvajanja zelo pomembna vprašanja. Zato meni, da bi predlagatelj v primeru tega dokumenta moral v celoti upoštevati Resolucijo o normativni dejavnosti glede priprave predpisov in skladno s tem opraviti posvetovanje s strokovno in široko javnostjo. Vlada meni, da ustava določa, da je himna Slovenije Zdravljica ter da njeno uporabo določa zakon, kar pa ne pomeni, da bi jo bilo treba praviloma ali ob posebnih dogodkih izvajati v celoti, ampak je jasno določeno, da je v domeni zakonodajalca, da uredi obseg njene uporabe. Pri tem je treba upoštevati, da Zdravljico tudi v ustavnem pomenu tvorita kot celoto tako besedilo, kot njena uglasbitev in seveda ne samo njeno besedilo. Ne nazadnje pa je treba opozoriti tudi na zgodovinska dejstva. Zdravljica je bila v letu 1989 kot himna Slovenije določena z amandmajem XII k Ustavi Socialistične Republike Slovenije. V letu 1990 je bil nato sprejet Zakon o himni Republike Slovenije, ki je kot himno določil besedilo sedme kitice Zdravljice v določeni uglasbitvi. V letu 1991 Ustava Republike Slovenije z isto določbo o himni, kot izhaja iz prej navedenega amandmaja, temu pa sledi še v letu 1994 trenutno veljavni zakon, ki je prav tako kot prej navedeni zakon predvidel uporabo Zdravljice v isti uglasbitvi in v obsegu njene sedme kitice. Pri tem se po vedenju Vlade ob pravni ureditvi, ki je že več ko 20 let dejansko nespremenjena, niso pojavljali pravni argumenti, ki se navajajo v predlogu spremembe zakona. Vlada ob tem opozarja, da je treba upoštevati, da Zdravljico tvori celota, tako besedilo, kot njena uglasbitev in ne samo njeno besedilo, kar po mnenju Vlade ni nezanemarljivo pri določanju izvajanja himne. Vlada zato meni, da bi bilo nujno treba pri morebitnem spreminjanju 5. člena zakona pri izvajanjih himne upoštevati različne možnosti izvajanja himne. Veljavni zakon določa, da se himna izvaja z glasbili, s petjem ali z glasbili in petjem. Glede na to, da predlog sprememb določa, da se himna izvaja v celoti, bi bilo v predlogu treba urediti, kako v primeru, ko se himna izvaja samo z glasbili. Po mnenju Vlade bi se v tem primeru himna izvajala samo enkrat in ne osemkrat, kolikor kitic ima himna. Če bi bila torej v tem primeru sprejeta izjema, bi se v primeru izvajanja s glasbili melodija izvedla zgolj v dolžini ene kitice, kar iz predloga sprememb zakona ni razvidno. Ob tem Zdravljici kot celoviti in enkratni pesmi Franceta Prešerna, ki je največji slovenski pesnik in ki Zdravljice ni pisal z mislijo, da bo postala himna, ne zmanjšujemo njenega pomena in jo ob primerni priložnosti kadarkoli lahko zapojemo v celoti. Vlada nadalje opozarja, da je v prilogi veljavnega Zakona o grbu, zastavi in himni trenutno besedilo in notni zapis melodije himne samo za sedmo kitico Zdravljice dr. Franceta Prešerna na melodijo Stanka Premrla. V posebni določbi morebitnih sprememb zakona bi bilo treba zapisati, da se priloženo zakonsko besedilo in notni zapis melodije himne nadomestita z novim, ki je priloga zakona. Priloži se torej nov notni zapis in besedilo vseh osmih kitic. Vlada meni, da bi bilo treba pri morebitnem spreminjanju 5. člena zakona upoštevati tudi 21. in 22. člen veljavnega zakona, saj se v določbah navedenih členov ne uporablja terminologija kot v predlagani spremembi 5. člena. Na podlagi vseh navedenih razlogov Vlada predloga sprememb zakona ne podpira. Hvala.
Hvala. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Bogdan Barovič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik, spoštovana predstavnica Vlade, kolegice in kolegi! Komu narpred veselo zdravljico, bratje čmo zapet? Bog našo nam deželo, bog živi ves slovenski svet, brate vse, kar nas je sinov sloveče matere! V sovražnike z oblakov rodu naj našga treši grom; prost, ko je bil očakov, naprej naj bo Slovencev dom; naj zdrobe njih roke si spone, ki jih še teže! To sta bili druga in tretja kitica Zdravljice, za kateri v Slovenski nacionalni stranki menimo in smo prepričani, da bi morali biti slovenska himna. Ker pač temu ni tako, smo se v Slovenski nacionalni stranki odločili, da bomo predlagani zakon o spremembi in dopolnitvi zakona podprli. Še posebej zato, ker je, vsaj tako piše v zakonu, zapisano; v zakonu o grbu, zastavi in himni namreč natančno piše, da je himna Republike Slovenije Zdravljica. Torej, tako kot je nekako navedeno v predlogu v 1. členu, da se himna Republike Slovenije na melodijo iz zborovske istoimenske skladbe skladatelja Stanka Premrla ob državnih praznikih izvaja v celoti. Tisti drugi del tretjega odstavka, da pa se lahko uporablja v skrajšani obliki, ki obsega drugo in sedmo kitico pesmi, pa bomo verjetno v Slovenski nacionalni stranki skušali z amandmajem popraviti v obliko, ki sem jo prebral: da bi bila to druga in tretja kitica Zdravljice. S tem sem končal in pri tej točki pustil več časa svojemu kolegu iz Slovenske nacionalne stranke gospodu Györeku, da bo lahko tukaj povedal več kot pri prejšnji točki. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Anton Anderlič bo predstavil stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije [[..]]
Spoštovani! Veliko nas je, ki se spomnimo, kako je prišlo do tega, da je himna – tako rekoč iz ljudskega vrenja zapeta Zdravljica – postala ravno Zdravljica. Gre za primer, ko ne gre po mojem trdnem prepričanju v tem trenutku na tak način spreminjati tega zakona, enako kot bi ne smeli ustave in še kakšnih drugih aktov brez tresoče roke se lotevati. Bilo je povedano, da taka sprememba zahteva širšo in strokovno politično in siceršnjo javno razpravo. Pred osamosvojitvijo je to spoštovani preminuli Jože Smole plasiral v slovensko javnost, praktično dve, tri leta preden je prišlo do osamosvojitve in tako rekoč je to bilo potem ob sprejemu zakona samo po sebi umevno. V Liberalni demokraciji Slovenije nismo nagnjeni k temu, da na hiter način za kakšne praktične potrebe spreminjamo simbole Slovenije in tudi del argumentacije, ki je bil povedan uvodoma, je pravzaprav govoril o tem, da ker je 20-letnica, zahvala osamosvojiteljem in še kaj drugega se je dalo slišati, dajmo nekaj narediti tudi s tem zakonom in spremenimo zakon o grbu, zastavi in himni. Tega ne gre početi na način, da se sklicuje na posameznike, ki imajo svojo legitimno pravico, da povedo, kaj si o simbolih mislijo, tudi o Zdravljici. Seveda pa je vprašanje, kaj pa tista druga javnost, tiste druge avtoritete, če je bila samo ena omenjena za to govornico, kaj si ostali mislijo in zato je prav, da se ta diskusija nadaljuje, se jo opravi, se naredijo nekatere predhodne poizvedbe. V vmesnem času, po sprejetju vseh simbolov, so bile tudi že diskusije. Mislim, da je bil že kakšen natečaj vmes, kako spremeniti tudi Ustavo Republike Slovenije, pa je vendarle prevladalo mnenje, da je ne bi spreminjali na ta način in da ko bo dozorelo kakšno drugačno spoznanje, kakšna druga potreba, mogoče tudi za himno, lahko govorimo o možnih spremembah, v tem trenutku pa v Liberalni demokraciji Slovenije menimo, da je treba upoštevati, da se lahko izvaja in himna v celoti zapoje, kadarkoli kdo to želi. Nikjer take ovire v tem zakonu ni, da bi pa šli obračati v drugo smer in nalagati nekaj, kar bi lahko predstavljajo tudi kakšne probleme, ne vem, ampak to, kar berem v mnenju vlade in kar je bilo danes povedanega in tudi tisto, kar se v strokovni javnosti pojavlja kot pomisleki - zato je potreben premislek, preden gremo v spreminjanje. In zato tega zakona ne bomo podprli.
Hvala lepa. Mag. Majda Potrata bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa državna sekretarka, spoštovana poslanka in poslanci. Predlog Slovenske demokratske stranke za spremembo in dopolnitev Zakona o grbu, zastavi in himni Republike Slovenije ter o slovenski narodni zastavi se nanaša samo na slovensko državno himno, zato se bom v mnenju Poslanske skupine Socialnih demokratov omejila izključno na vprašanja, povezana s himno in njenim izvajanjem. Ob tem se mnenje dotika predloga na treh ravneh, in sicer prvič – himne na ravni simbola, drugič – himne na pravni ravni in tretjič – razmerja med himno in Prešernovo Zdravljico. V Ustavi Republike Slovenije je himna omenjena v uvodnem poglavju splošne določbe in skupaj z zastavo in grbom predstavlja simbol slovenske države. Osnovna značilnost vsakega simbola je njegova trajnost, kajti ravno s svojo nespremenljivostjo se lahko zakorenini kot simbol skupnosti, ki je splošno sprejemljiv in zato njegovo pojavnost sprejemamo kot samoumevno. Himna sproža posameznikovo identifikacijo z državo, utrjuje posameznikovo državljansko zavest in spodbuja čustveno razmerje posameznika do skupnosti, ki ji pripada. Prav zato mora biti sleherni poseg v spreminjanje himne kot simbola premišljen in splošno sprejemljiv. Upoštevati pa mora tudi posebne zahteve, povezane z izvajanjem himne. Predlagatelj spremembe in dopolnitve zakona se sicer sklicuje na pobudo uglednega slovenskega pisatelja, vendar ta ni preverjena v slovenski strokovni in zainteresirani javnosti, bi pa po našem mnenju morala biti, še zlasti zaradi dejstva, ker imata himna in njena izvedba ustrezno veljavno zakonsko podlago. Predlagani zakon upošteva pravzaprav samo eno, to je besedilno razsežnost himne, zato se ne dotika razmerja med instrumentalno in vokalno izvedbo himne, in ne upošteva časa, potrebnega za izvedbo celotne, to je 8-kitične himne. S tem himna izgublja svoj prvotni pomen in se rahlja njena simbolna vrednost. In samo v razmislek. Zadnjič sem omenila, da nas Trubarjevo geslo "stati in obstati" spremlja na naših vsakdanjih poteh. Pa sem kasneje ugotovila, da večina ni razumela, da sem mislila na evrski kovanec s Trubarjevo podobo in geslom. Zato bom zdaj natančnejša. Na kovancu za 2 evra je Prešernova podoba, njegovo ime in priimek ter zapis "žive naj vsi narodi" v bohoričici. Ali bomo spremenili tudi kovanec? Predlagatelj sprememb in dopolnitev zakona trdi, da je veljavni zakon v neskladju z Ustavo Republike Slovenije in svojo trditev opira na tretji odstavek 6. člena Ustave Republike Slovenije [[navajam]] : "Himna Slovenije je Zdravljica." [[Konec navedka.]] Trditev je oprta samo na ta odstavek, ne upošteva pa četrtega odstavka, ki uporabo grba, zastave in himne prepušča zakonu. In prvi zakon, ki je določil himno Republike Slovenije, je bil soglasno sprejet 29. marca 1990, zakon pa je prevzel odločitev za Zdravljico kot himno, zapisano v dvanajstem amandmaju k ustavi iz leta 1974, sprejetem 27. septembra 1989. Pred sprejetjem zakona je bila opravljena razprava in pridobljena so bila mnenja strokovne javnosti o besedilu in o melodiji in na podlagi večinskega mnenja je bila sprejeta zakonska odločitev. Ustava je torej samo povzela, kar je bilo že uzakonjeno, upoštevajoč zakon, v katerem je v 4. členu zapisano [[navajam]] : "Besedilo himne Republike Slovenije je sedma kitica pesmi Franceta Prešerna Zdravljica, melodija pa iz zborovske istoimenske skladbe skladatelja Stanka Premrla. Besedilo in melodija sta naslednja," in napotilo še: glej stran 799 Uradnega lista RS, v katerem je bil zakon objavljen. Izbira sedme kitice iz Prešernove Zdravljice za himno je izhajala torej iz večinskega mnenja, da naj bo himna čim krajša, da sedma kitica zgoščeno zajema vse bistvene elemente in vsebuje v prisotnosti svojega širokega svetovljanstva tudi intimno človeško ter skupnostno, narodnostno komponento. Poleg tega pa se tudi sicer veličina himne ne izraža z dolžino oziroma obsegom pesmi. Akademija za glasbo je v strokovnem mnenju zapisala, navajam,: "Glasbeni tekst Premrlove Zdravljice kot himne v instrumentalni priredbi se izvaja samo enkrat," prekinjam navedek in nadaljujem, "himno namreč v največji meri karakterizira glasba in je po njej tudi najbolj razpoznavna, poleg tega pa se instrumentalno največ izvaja." Konec navedka. Veljavni zakon je torej samo preciziral določila prvega zakona in prav tako dobil izjemno podporo ob sprejemu. In zdaj še tretja raven, ki zadeva razmerje med himno in Prešernovo Zdravljico. Že ob sprejemu zakona o himni je bilo poudarjeno, da zakonodajalec ni hotel z izbiro besedila himne iz Prešernove Zdravljice okrniti drugih rab te pesmi. Zato navedek iz obrazložitve: "Če bi se s prvo kitico začenjali tako slovenska napitnica kot slovenska himna, bi to povzročalo težave organom kazenskega pregona, ko bi se v primerih žaljivega načina petja te pesmi ne moglo zanesljivo ugotoviti, ali je nekdo prepeval slovensko himno ali slovensko napitnico. Po drugi strani pa bi ljudje na prireditvah prihajali v zadrego, ko bi se slovenska zborovska in koncertna pesem z osmimi kiticami začenjala tako kot slovenska himna in se ne bi dalo takoj ugotoviti, v kakšen namen se igra." Konec navedka. Ker predlog razširja himno na celotno besedilo Prešernove Zdravljice, je zato seveda treba znova opozoriti na že zaznane probleme, posebej še na obseg: ali si predstavljamo, kako bi navzoči stoje izkazali potrebno spoštovanje himni, ki bi trajala več kot 6 minut in pol, seveda v instrumentalno vokalni izvedbi. Treba bi bilo odpreti tudi 4. člen veljavnega zakona, ker sta besedilo in notni zapis melodije himne sestavni del zakona in zastavlja se vprašanje, ali se je predlagatelju tako mudilo, da je to spregledal, ali pa je predlog treba šteti za še en manever največje opozicijske stranke. Ker pa nekateri problematizirajo tudi sporočilo slovenske himne, naj iz devete knjige Enciklopedije Slovenije iz leta 1995 navedem nekaj misli avtorja gesla France Prešern, akademika profesorja dr. Borisa Paternuja, to so samo odlomki: "Vrh Prešernove politične poezije je Zdravljica. Njena vodilna misel: radikalna zahteva po svobodi slovenskega naroda izhaja iz humanistične vizije enakopravnosti in prijateljskega sožitja vseh narodov ter pravice vsakega do samostojnosti. V ozadju so ideje francoske revolucije o enakosti, svobodi in bratstvu, prilagojene temeljnim političnim potrebam Slovencev ob pomladi narodov in v zvezi z njihovo osamosvojitvijo". Če strnem vse tri ravni in iz njih izpeljem mnenje Poslanske skupine Socialnih demokratov: predloga Slovenske demokratske stranke, ki posega v obseg in način izvedbe himne Republike Slovenije, Poslanska skupina Socialnih demokratov ne bo podprla. Hvala.
Hvala. Mag. Branko Grims bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Spoštovani! V Slovenski demokratski stranki bomo podprli predlagane spremembe, saj so utemeljene na predlogih, ki jih je dal pisatelj in veliki borec za slovenske pravice gospod Boris Pahor. Veliko vas je, in s tem sem že prej predstavitev končal, ki ste v preteklih dneh izražali podporo njemu, njegovim ravnanjem, idejam, njegovemu nesebičnemu zavzemanju za Slovence in slovenstvo in kot rečeno: danes imate priložnost, da to potrdite v praksi. Zanimivo je poslušati pripombe, ki so bile dane s strani tako vlade kot sedaj že tudi nekaterih iz vladajoče koalicije k predlaganim spremembam. In moram reči, da jih težko razumem, nekatere pa tudi težko jemljem resno, ampak o tem malo kasneje. Najprej, kar se tiče dolžine. Sedanja dolžina himne je izjemno kratka, tega se moramo vsi zavedati, če pogledate, kako uporabljajo himne v sosednjih državah, boste videli, da je himna v vseh teh primerih v skrajšani obliki bistveno daljša kot pa je naša. Če želite pa primere, ker ste se nekateri ob to že spotaknili, češ, da bi bil izredno velik problem peti Zdravljico kot celoto, bi vas spomnil, da prav v časih osamosvojitve pred dvajsetimi leti, v časih osamosvojitve, gospe in gospodje, smo peli Zdravljico kot celoto na mnogih prireditvah in nedavno tudi na ustanovitvi ene od novih veteranskih organizacij tistih, ki smo skupaj gradili samostojno Slovenijo, in nobene težave ni bilo, nobenega problema. Še več, če pogledate našo prvo sosedo Italijo, boste opazili, da ob posebej slovesnih priložnosti oni zapojejo celotno italijansko himno, ki pa je, ne boste verjeli, kar precej daljša v takšni obliki od Zdravljice, ker ima več kitic in potem se še vsakega od refrenov nekajkrat ponovi. Po drugi strani je sedaj predlagano, da bi se naša po dolžini podvojila, ker bi se peli dve kitici, in vas moti tudi ta dolžina, poglejte, kako lahko obravnavajo svojo himno in kako jo pojejo v Združenih državah Amerike, tam skrajšane oblike himne praktično ne poznajo, ampak jo vedno in vsakokrat tudi pred športnimi prireditvami zapojejo v celoti in je bistveno daljša kot pa sedanja skrajšana oblika himne države Slovenije, to se pravi, če primerjamo že samo to lastnost, bomo videli, da sedanja oblika himne v resnici ni skladna s tem, kar je v mednarodni skupnosti običajno. Toda, kar je mnogo pomembnejše, je tisto, na kar posebej opozarja gospod Boris Pahor, to je vprašanje vrednot, je dejstvo, da je sedanja sedma kitica, ki je sicer zelo pozitivno naravnava, naravnana izrazito internacionalistično. "Žive naj vsi narodi", kje je tukaj Slovenija, kje je tukaj slovenstvo, kje je naša domovina, naša dežela? Tega v tej kitici preprosto ni. To je tista temeljna pomanjkljivost, zaradi katere on opozarja, da sedanja skrajšana oblika Zdravljice preprosto ni primerljiva z drugimi himnami vseh preostalih držav in zaradi katere on predlaga, da bi uporabljali vsaj dve kitici kot tisti minimum in v zaporedju, ki bi dejansko odražal vrednostni sistem Franceta Prešerna, to pa sta druga in sedma kitica. In bi s tem torej na prvo mesto postavili našo deželo, torej Slovenijo in potem na drugo, ves slovenski svet in s tem zajeli tudi vse naše rojake v sosednjih državah, ki pač živijo izven meja države Slovenije. In, potem, šele na naslednjem mestu, to se pravi, vrednostno nižjem tako kot je to postavil France Prešeren, kot priporoča tudi gospod Boris Pahor, pa bi sledili vsi narodi in mirovno sporočilo, ki je zajeto v sedmi kitici sedanje Zdravljice. Pri tem opozarjam še na en problem, ki sem ga zaznal že iz razprav, ki so bile sedaj predstavljene kot stališča poslanskih skupin. Gre za temeljno nerazumevanje, kaj po trenutno veljavnem zakonu himna sploh je in ravno to je tisti razlog, zaradi katerega opozarjamo na očitno protiustavnost sedanjega zakona. V sedanjem zakonu Zdravljica kot celota sploh ni opredeljena kot himna, ravno nasprotno. V sedanjem zakonu je kot himna opredeljena izključno sedma kitica Zdravljice, Zdravljica kot celota pa ne. To je pomanjkljivost, če želite podnormiranost ali pa očitna protiustavnost tega zakona, odvisno, kako eno in isto stvar opredelite in iz katerega zornega kota. Kajti, če citiram, 5. člen sedaj veljavnega zakona pravi: "Himna je sedma kitica pesmi Franceta Prešerna Zdravljica, na melodijo iz zborovske istoimenske skladbe skladatelja Stanka Premrla." Ni Zdravljice kot celote, kjerkoli v tem zakonu. Iz tega razloga je torej ta zakon v očitnem nasprotju z Ustavo Republike Slovenije, ki pa opredeljuje kot himno celotno Zdravljico. Himna Republike Slovenije je Zdravljica in pika. Ustava je nad zakonom. Gre za to, da smo dolžni zakon uskladiti z ustavo. Ker ste se nekateri sklicevali na četrti odstavek 6. člena v ustavi, ki pravi, da uporabo potem opredeljuje zakon. Seveda, ne pa da je lahko Zdravljica razdeljena na en del in potem je ta del himna in podobno. Himna je definirana v ustavi. Njeno uporabo, kdaj se zapoje, kako, v kakšnih primerih to pa opredeljuje potem zakon, kar je tudi logično, to pa je stvar zakona in seveda tudi zaščita ustrezne izvedbe, to pa je stvar zakona, ne pa sama opredelitev, kaj himna je. Ta je točno in nedvoumno opredeljena v ustavi. Himna Republike Slovenije je Zdravljica in zakon žal zato očitno ni v skladu z ustavo. Zakaj se je to pojavilo, ste nekateri pravzaprav zelo dobro povedali sami, ko ste rekli: "Ja, saj zakon je bil prej kot pa ustava." in prezrlo se je, da bi morali potem zakon prilagoditi ustavnemu določilu, kajti ustava je višji pravni akt od zakona in smo jo dolžni vsi spoštovati. Ravno to v resnici mi predlagamo. Gre torej za to, da damo vrednoti domoljuba ob tej dvajseti obletnici, tej posebni svečani slovesnosti, ki je pred nami, tisto mesto, ki ji gre, zaradi zgodbe Slovenije, zaradi dvajsetih let, ki so za nami in zaradi sedanjega trenutka. Čas je pravi, gre samo za vprašanje dobre volje, ali bomo Zdravljico,– ki jo imate v celotnem besedilu na koncu našega predloga, tako da pripombe, ki so bile dane v tej smeri, da to manjka, težko razumem–, ali jo bomo peli tudi v tistem delu, ki pravi "edinost, sreča, sprava k nam naj nazaj se vrnejo". Ali pa jo bomo še naprej sekali na dele, tako kot je žal bilo, zaradi, po mojem mnenju, nesporazuma, storjeno v preteklosti. Naj pa vendarle za konec, po navadi začnem z malo humorja, čeprav gre za zelo resno zadevo, z malo humorja končam: resnično in iskreno ne morem razumeti ministrice Širce in pa podpredsednice SD gospe Potrate, ki nasprotujeta uporabi celotne Zdravljice, kajti resnično ne vem, ali dela, ki se glasi: "bog živi vas Slovenke, prelepe žlahtne rožice, ni take je mladenke, kot naše je krvi dekle", ne privoščita sebi ali vsem ostalim. Naj razume, kdor more.
Hvala. Gospod Franci Kek bo predstavil stališče Poslanske skupine Zares.
Hvala za besedo. V Poslanski skupini Zares predloga ne bomo podprli. Hvala. Samo toliko še: prav z vsem spoštovanjem do celotne Zdravljice, ampak v izogib očitkom Poslanski skupini SDS, ki je obenem tudi predlagatelj tega zakona, da preveč časa namenjamo temam, ki v tem trenutku za državljanke in državljane niso ključnega pomena.
Hvala. Gospod Gvido Kres bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana predstavnica vlada, spoštovane kolegice in kolegi. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da je prav, da si, če se je izkazala priložnost, vzamemo dovolj časa za obravnavo te domovinske tematike. To pobudo predlagatelja zakona razumemo tudi kot opozorilo ob trenutnem stanju in kot poskus spodbujanja rasti narodove domovinske zavesti. V času osamosvajanja nas je Slovence ali pa recimo tiste, ki so takrat odločali, očitno takratna celotna situacija tudi nekoliko presenetila. Časa za temeljit premislek glede državnih simbolov niti ni bilo in tudi pozneje se v to nismo več želeli pretirano poglabljati. Mogoče smo se takrat nekoliko premalo osredotočili na celotno razsežnost slovenstva skozi zgodovino in vse preveč na polpreteklo zgodovino zadnjih desetletij. Kakorkoli, novela Zakona o grbu, zastavi in himni Republike Slovenije ter o slovenski narodni zastavi preprosto sledi predlogu priznanega slovenskega pisatelja in velikega domoljuba Borisa Pahorja, ki ga tudi v Slovenski ljudski stranki izredno cenimo. Ta predvsem zadnja leta opozarja na izrazit padec narodove zavesti, ki ga opaža pri Slovenkah in Slovencih. Ob tem dodaja, da pri njegovih pobudah v tem smislu ne gre za nacionalizem, temveč za željo po naravnem in pozitivnem občutku pripadnosti nekemu narodu, torej biti Slovenec. V Slovenski ljudski stranki se žal moramo strinjati z njegovim mnenjem, da predvsem v primerjavi z drugimi narodi v Evropi Slovenci v tem vidiku precej šepamo. Ali je to posledica dolgoletnega bivanja v skupni jugoslovanski državi ali izhaja to še iz časa pred tem, je stvar razprave in polemike. Dejstvo pa je, če nekoliko posplošim, da naša apatičnost do domovine in tudi do domovinske vzgoje že pušča posledice. Tudi pri vprašljivi uspešnosti naše zunanje politike, ker imamo izrazito težnjo po sprejemanju kompromisov, največkrat neugodnih, in po mehčanju naših državniških stališč in pozicij samo zavoljo, po ljudsko, "ljubega miru". Ni pa to nič drugega kot prelaganje reševanja problemov na kasnejši čas. Ali se zavedamo, kako nas vidi Evropa? Evropa nas žal velikokrat vidi tudi kot neodločneže, seveda kot spravljive, da ne rečem neproblematične, ampak v rahlo negativnem kontekstu pomanjkanja hrbtenice. Vse to samo zato, ker ne znamo ponoviti drže iz let 1989 - 1991 in ker v ključnih trenutkih kot narod ne znamo ponovno stopiti skupaj. Ne znamo enotno nastopiti navzven. Redka izjema je slavje ob nekaterih športnih uspehih naših fantov in deklet, vemo pa, kako je pri nas: ko uspehov ni več, imamo kup tudi neprimernih pridevnikov. Poglejte, trenutno smo pred zapiranjem poglavij z Republiko Hrvaško. Popuščamo na vseh ravneh. Mene je včasih prav sram, kako se mi v teh trenutkih držimo. Ampak moram reči, da Hrvati to znajo, Hrvati to peljejo ne na pravi način, evropski način, oni imajo "pregovaranje", v "pregovaranju" je tudi "nadmudrivanje" in nas "nadmudrivajo" na vseh frontah, pa ne samo nas, cel svet, Evropo, Ameriko, saj to oni znajo. Ne trdim, da bi morali pri nas v Sloveniji na tak način, moramo delati bolj na fin, pametni način, ampak preveč popuščati na tak način, kot smo popuščali v zadnjem času, pa tudi ne gre. Torej v Slovenski ljudski stranki poudarjamo, da se bo za dolgoročni obstoj slovenskega naroda nekaj moralo spremeniti predvsem v naših glavah. Predlagatelj novele zakona predlaga, da se kot himna Republike Slovenije določi celotna pesem Zdravljica našega največjega pesnika dr. Franceta Prešerna in se na najpomembnejših dogodkih tudi izvaja v celoti. Ob tem se v Slovenski ljudski stranki strinjamo, da bi se na najpomembnejših državnih proslavah Zdravljica kot himna izvajala v celoti, res pa je, da tudi trenutna zakonska ureditev tega ne preprečuje in ne omejuje. Predlog tudi predvideva, da se omogoči skrajšana oblika izvajanja himne in sicer v obliki druge in sedme kitice. V tem v Slovenski ljudski stranki ne vidimo nobene težave, saj gre pri izvajanju samo ene kitice resnično za nekoliko kratko izvedbo, številni svetovni narodi pa v celoti izvajajo bistveno daljše različice svojih nacionalnih himen, kajti pri tem predlogu gre tudi za uravnoteženje vsebine, ko na prvo mesto s to kitico postavimo našo domovino in naše slovenstvo, nato pa z naslednjo tudi pozovemo k miru in razumevanju med narodi. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo podprli ta zakonski predlog v prvi obravnavi, čeprav menimo, da je pripravljen nekoliko "ad hoc" in takšne spremembe po navadi zahtevajo nekaj več tehničnega usklajevanja, vendar je to odlična priložnost, da opravimo razpravo in da tudi vladna stran pride na dan s predlogi, idejami in morebitnimi alternativnimi rešitvami, ne samo o nacionalni himni, temveč tudi o ostalih nacionalnih simbolih. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke tako predlagamo, če smo že na tej poti in če bo zakon šel v nadaljnjo obravnavo, da se v prihodnosti opravi tudi javna predstavitev mnenj in s tem pridobi tudi stališča strokovne in širše javnosti. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Anton Urh bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev.
Hvala za besedo spoštovani gospod podpredsednik, spoštovana predstavnica Vlade, kolegice in kolegi. Predlagatelji novele zakona sledijo pozivu oziroma predlogu spoštovanega pisatelja gospoda Borisa Pahorja, ki se je zavzel za dopolnitev himne z vključitvijo druge kitice. Predlagatelji gredo še dlje od tega predloga, saj predlagajo, da zakon določi za himno celotno Zdravljico in le kot himna v skrajšani obliki bi se izvajali druga in sedma kitica. Pri tem izpostavijo razlog spoštovanja vrednot domoljubja in narodne zavesti, ki bi bile po njihovem prepričanju izražene šele z besedilom druge kitice, ki se po vsebini obrača na slovenski narod. Treba pa je dopolniti, da se ta kitica pravzaprav - kot razlagajo prešernoslovci - , v zadnji vrstici obrača k vsem slovanskim narodom. V Poslanski skupini DeSUS načelno ne zavračamo ideje, da bi se Zdravljica oziroma Zdravica, kakor bi bilo glede na Prešernov izvorni zapis naslova te pesmi pravilno, kot himna naše države določila in izvajala v njenem polnem besedilu, torej v vseh osmih oziroma morebiti celo v devetih kiticah. Kot sprejemljivo bi lahko povzeli tudi idejo, da bi se himna dopolnila z drugo kitico, saj se druga in sedma kitica po svoji vsebini zelo lepo dopolnita in nadgradita v pomenu tega, kar je celotno sporočilo Zdravljice, ki jo je treba razumeti kot začetek razvoja slovenske narodne zavesti in novodobnega internacionalizma ter sloge med vsemi narodi. Vendar pa se sprašujemo o smiselnosti spreminjanja dvajset- in večletne prakse izvajanja himne s sedmo kitico pesmi, ki je postala uradna državna himna kar z dvema zakonoma. Prvič z zakonom iz leta 1990, potem ko je XII. ustavni amandma k slovenski ustavi iz leta 1974 določil Zdravljico za himno, in potem s sprejetjem veljavnega zakona v letu 1994. Izvajanje celotne Zdravljice po naši oceni ne bi bilo najboljše z vidika njenega trajanja. Iz sedanje dobre minute bi se z vsemi osmimi kiticami kar precej podaljšala. Dilema nastane tudi, kako v primeru zgolj njenega inštrumentalnega izvajanja. Natančneje, kot določa ta predlog zakona, pa bi morali doreči njeno izvajanje bodisi v celoti ali v skrajšani obliki za posamezne priložnosti, kot so navedene v veljavnem 21. in 22. členu zakona. O tem, ali himno spreminjati, ne glede na to, ali bi obstoječi dodali samo kakšno kitico ali bi povzeli kar celotno pesem - pa je treba najti tudi širši družbeni konsenz. Sedanja "Žive naj vsi narodi..." je namreč del našega osamosvojitvenega obdobja, del več kot dvajsetletne zgodovine, je utrjen ter zelo priznan in priljubljen slovenski simbol. Ne smemo pozabiti tudi tega, da je bila ta kitica Zdravljice sprejeta kot himna zelo spontano in v zelo občutljivem zgodovinskem obdobju, ko bi prej kot danes lahko trdili, da je treba še posebej poudarjati slovenstvo. Hvala lepa.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Najprej ima besedo gospod Vito Rožej, pripravi naj se gospod Zanoškar, Barovič, Franco Juri oziroma gospod Potrč.
Hvala za besedo. Po mojem je vedno boljše, če vsak posameznik, pa tudi družba kot taka, svojo identiteto gradi na tistem, kar je, ne na tistem, kar ni. Se pravi, ne na neki negativni identifikaciji, da pač nismo ne Italijani, ne Avstrijci, ne Madžari, ne Hrvatje, ampak na tistem, kar smo in kar nas predstavlja. Te dileme o internacionalizmu in nacionalizmu so v slovenskem prostoru stare, tudi v Kranjskem deželnem zboru so pred sto leti imeli podobne debate. Ko je bila na Dunaju liberalna vlada, so bili liberalci internacionalistični. Ko je bila tam konzervativna vlada, so bili konservativci internacionalistični in obratno. Mi imamo dobre in slabe izkušnje s tem in onim internacionalizmom. Prepričan sem, da je katoliški internacionalizem sokriv za to, da so se ljudje na plebiscitu na Koroškem leta 1920 pač odločali za Avstrijo, za katoliško državo, ne pa za Jugoslavijo oziroma Kraljevino SHS s pravoslavnim kraljem na čelu. Tudi to je pomagalo k odločitvi, kakršna je bila. Tako sem tudi prepričan, da je po drugi strani komunistični internacionalizem zaslužen ali sozaslužen za to, da je Primorska slovenska in bodo mnenja najbrž deljena, ali je morda kriv za to, da Trst in Gorica pa nista. Imamo dobre in slabe izkušnje, sem pa prepričan, da je komunistični internacionalizem kriv za to, da celotna katastrska občina Piran ni v Sloveniji, ker so v 50. letih Pirančani prišli Kardelja prosit, če lahko posreduje za spremembo meje, pa je seveda odmahnil: "Saj smo vsi srečni v komunizmu in kaj se zdaj sekirate zaradi tega." Tako da imamo takšne in drugačne izkušnje. Ampak naša identiteta je, če že prej ni bila, pa vsaj v zadnjih dvajsetih letih opažam in tako čutim, seveda internacionalistična. Jaz sem ponosen, da imamo himno takšno, kot jo imamo, da je naša himna drugačna od himen drugih narodov, da mi ne opevamo tega, komu bomo čreva nasadili na bajonet in tako naprej, ampak govorimo o sožitju med narodi. In to, da je to tudi na evrskem kovancu, se mi zdi zelo lepo. Kakšna pa je ta Zdravljica, ki jo naša ustava z himno predpisuje? Prva in zadnja kitica sta tisti, ki jo okarakterizirata kot napitnico. Pravzaprav vsebujeta preveč trditev, ki Slovencem v praksi ne dajo kaj dobrega. Mi vemo, kakšen problem je alkoholizem pri nas in kakšne stvari povzroča na cestah. Jaz prve in zadnje kitice ne bi mogel tako zlahka vzeti za to, da bi jo ob vsaki prireditvi pel kot himno svoje domovine. Druga kitica je ta, o kateri je danes recimo več govora. In govori o naši deželi in slovenskem svetu. In govori o nas, "bratih sloveče matere". Nič ne pove o hčerah, nič ne pove o naših sestrah. Mogoče je pač v tistem času, ko je nastajala, bilo to nepomembno, danes v 21. stoletju pa je jasno, da se mi po spolu ne bomo razlikovali, da smo vsi enakovredni. Tako, da bi kvečjemu z rezervo lahko vzel, da je to tisto, kar bom v himni svoje domovine opeval. Naslednja govori o tem, kako "sovražnike bo treščil grom in prost bo Slovencev dom". Slovencev dom je prost, mi svojo državo imamo, ko je Prešeren pisal Zdravljico, je seveda nismo imeli, in je bila takšna kitica pomembna, ampak danes trdim, da toliko kot je bila takrat, prav gotovo ni več. Kakšno je potem nadaljevanje? "Edinost, sreča, sprava k nam naj nazaj se vrnejo". V tem trenutku si najbrž nihče ne bi tega želel bolj, ampak če boste prebrali tudi stavek iz sedme kitice "da koder sonce hodi, prepir iz sveta bo pregnan", se mi zdi, da je to tista reč, o kateri soglašamo - o edinosti, sreči in spravi. Ampak, četrta kitica v nadaljevanju govori o določeni edinosti, sreči in spravi "otrok, kar jih ima Slava, vsi naj si v roke sežejo, da oblast in z njo čast ko pred, spet naša bosta last." Otroci Slave smo Slovani, Slovenci pa imamo slabe izkušnje z državno ureditvijo, v kateri smo si delili državo še z drugimi jugoslovanskimi narodi, o bratstvu in enotnosti imamo tukaj eni takšno mnenje, drugi drugačno, sigurno pa deljeno in gotovo zaključek tega bratstva ni bil najboljši, še več: bil je zelo slab. Tudi ta četrta ne more biti brezpogojno, vsaj zame, sprejeta kot himna moje države in domovine, ki jo bom z veseljem pel. Nadaljnja, peta, govori o žlahtnih rožicah Slovenkah in o tem, da takšne mladenke, kot je naše krvi dekle, ni. Lepo, kaj pa nadaljevanje, "naj sinov, zarod nov, iz vas bo strah sovražnikov"? Ali so ženske stroji za rojevanje?! Niso več! Čeprav bi si mogoče tisti, ki so včeraj protestirali pred parlamentom, to želeli, čeprav mogoče gospod Grims, ki zdaj zavija z očmi, tudi tako misli. Jaz pač ne mislim tako in mislim, da večina žensk v tej državi tudi ne misli tako, zato ta kitica ne sodi, ne more biti ena izmed vrednot, ki bi jo sprejemali vsi državljani in državljanke te države. "Mladenči, zdaj se pije Zdravljica vaša, vi naš up; ljubezni domačije noben naj vam ne usmŕti strup", seveda, zakaj pa [[...]]"ker zdaj vŕs kakor nŕs, jo sŕčno bránit' kliče čas!" Kakšna grožnja je tej državi, ali imamo neko splošno vojaško obveznost? Nimamo je, že več kot pet let je nimamo. Ne vem, če je ta najbolj primerna in tudi, kako bi izgledalo, da bi opevali "mladenče" , mladenk pa ne. Nimamo pa druge izbire, kot da opevamo "mladenče" kot bojevnike in mladenke kot stroje za rojevanje otrok. In potem pride ta sedma, ki je danes naša himna, ki govori o vseh narodih, se pravi tudi o našem, saj menda narod smo, saj toliko samozavesti ja imamo, saj smo jo dokazali skozi svojo zgodovino, saj nam tega ni treba ponovno in še enkrat opevati in opisovati, saj mi sodimo med narode. Narodov je na svetu več kot 8000, držav pa je 200. Mi smo eden od teh redkih, ki si je državo ustvaril. Torej smo tukaj, smo med vsemi temi narodi. O tem, da si želimo, da bo prepir s sveta pregnan, skratka edinost, sreča, sprava, če hočete z eno od prejšnjih kitic, kar vsebuje ta sedma kitica o tem, da bo rojak prost vsak, se pravi govori o nas rojakih, Slovencih in "ne vrag, le sosed bo mejak", o tem, da smo naklonjeni dogovoru, kompromisu –je bilo prej rečeno,– zato mislim, da sedma kitica najbolje uteleša to, kar Slovenci smo, kar Slovenci čutimo in mislimo. Ali smo mi zdaj takšni zaradi tega, ker je bila ta sedma kitica naša himna, ali pa je ta sedma kitica naša himna zaradi tega, ker smo mi takšni, jaz ne vem, a če si kdo domišlja, da s tem ko bomo spremenili himno, da bomo spremenili tudi karakter naroda - mogoče na zelo dolg rok, čeprav ne bi dal roke v ogenj, da je res tako enostavno. Rečeno je bilo, da je treba spremeniti ta zakon zato, ker je v neskladju z ustavo, potem je ena druga inštitucija tukaj, da neustavnost ugotavlja. Gospod Grims prav gotovo ni ta, ki bi to lahko ugotovil, čeprav to z levo roko počne za marsikateri zakon. Ali smo mi dolžni uskladiti ta zakon z ustavo? Mogoče, ko bo Ustavno sodišče ugotovilo to neustavnost. Mi smo pa imeli primer zakona, za katerega je Ustavno sodišče jasno povedalo, da je neustaven. Pa sprašujem zdaj predlagatelja gospoda Grimsa, kje ste bili, gospod Grims, ko je bilo treba glasovati o vetu Državnega sveta na zakon o ustanovitvi občine Ankaran? Ni vas bilo in še kupa vaših partijskih kolegov tudi ni bilo, pa ste glasovali za to, da razpišemo referendum, ko je bilo treba upoštevati voljo volivcev, vas pa ni bilo tukaj. Zaradi česa že? Zaradi nekih drugih političnih dogovorov. Prav imate, da stran gledate, saj tudi jaz na vašem mestu ne bi mogel več pogledati nekomu, ki bi mi to očital, v oči. Skratka, mislim, da je ta predlog poln enega licemerja, poleg tega, da je, kot je bilo že rečeno, strokovno slabo utemeljen in jaz si ne bom pustil pridigati tukaj o domoljubju, od nekoga, ki ne blagovoli niti dvigniti svoje zadnje plati takrat, ko v to dvorano vstopi predsednik države. Te očitke si lepo nazaj tja zataknite in takšen predlog, dokler ne bo širše usklajen, prav tako.
Hvala lepa.Mag. Branko Grims kot predlagatelj.
Hvala. Najprej moram reči, da pričakujem, da bo volilni uspeh vaše cenjene stranke, gospod Kek, verjetno približno tak, kot je bil nivo vašega govora ravnokar, to se pravi, da nekje na psu. Tisto, na kar bi veljalo opozoriti pri tem, pa je dejstvo, da če nekoga moti vsebina Zdravljice v posameznih kiticah, moram reči, da globoko obžalujem vaš besednjak in vaša namigovanja o pesmi Franceta Prešerna, ki je zapisana v slovenski ustavi in bi vas pozval, da greste dol v knjižnico, vzamete nekaj knjig o Zdravljici, ki sem jih prebral, preden sem to pripravil, eno od njih je napisal gospod Kmecl še v času prejšnjega režima, pa boste videli, da niti on v času prejšnjega režima, pa v 70. letih, ni uporabljal takšnega besednjaka o "strojih za rojevanje" in podobno, ideološkega, zavrženega besednjaka, kot ste ga uporabljal danes vi tu. In moram reči, da to obžalujem. Kolegi me opozarjajo, da sem rekel napačno ime, se pravi, mislil sem spoštovanega predgovornika. Pri tej zadevi je najbolj žalostno, da očitno ne razumete ene osnovne zadeve. Ustava opredeljuje celotno Zdravljico kot himno. In če koga moti vsebina Zdravljice, potem bi moral predlagati spremembo Ustave. Tisto, kar pa je naša odgovornost, pa je, če nekdo opozori in opazi, tudi če pozno, tudi sam moram priznati, da nisem pravočasno opazil pred leti te zadeve, nisem pa tudi bil poslanec, da bi takrat, ko se je to sprejemalo leta 1994, da bi lahko takrat o tem kvalificirano govoril. Ampak, dejstvo je, da obstaja očitno, in ni treba nobenega Ustavnega sodišča, očitno nasprotje med zakonom in ustavo, ustava opredeljuje kot himno Zdravljico, torej celotno Zdravljico brez delov, brez omejitev, brez česarkoli - zakon tega ne opredeljuje. In nekateri ste rekli: "ja, saj ni prepovedi, da bi se zapelo celotno Zdravljico", to je res, vendar potem je treba vedeti, da v takšni izvedbi to ni himna države Slovenije skladno z veljavnim zakonom. Tu je ravno ta problem, na katerega mi opozarjamo, da zakon ni skladen z ustavnim določilom, očitno ni skladen. Ker če bi bil, potem bi imel opredeljeno pravilo, ki bi bilo skladno z ustavo, torej, da je Zdravljica himna in da se v nekih primerih, ker zakon pa lahko določa uporabo himne, izvaja kot celota in bi tudi opredeljeval, kdaj pa so dopustne izjeme, recimo, neka skrajšana oblika in kakšna je ta oblika, to pa bi bilo ustavno dopustno. To, kar je sedaj, je pa očitno, če nič drugega, vsaj podnormiranost tega zakona in tukaj je ta problem. Lahko zapojete celo Zdravljico, ampak to ni potem himna države Slovenije skladno z zakonom, ki opredeljuje grb, himno in pa zastavo in zaradi tega je potrebna ta novela zakona. Še enkrat opozarjam, da ni res, da bi bila sedanja izvedba skladna ali pa primerljiva s skrajšanimi oblikami himen v sosednjih državah. Veliko teh primerov je v gradivu. Če jih pozorno pogledate, boste videli, da so praktično vse skrajšane izvedbe njihovih himen bistveno daljše kot v Sloveniji. Predvsem pa so v vseh primerljivih državah: Rusija, ZDA, Italija, Nemčija, Avstrija vedno v ospredju tiste nacionalne vrednote, domoljubne vrednote, predvsem pa vrednota domoljubja, ki so temelj državnosti in ki jih je dal tudi pesnik France Prešeren v ospredje. Saj ne gre za to, kaj si mi predstavljamo ali pa, kaj si mi mislimo. Nekdo je prej celo rekel, predlagatelji so šli korak dalje in predlagajo, da bi bila himna celotna Zdravljica. To piše v ustavi, za božjo voljo, tega mi ne predlagamo. Mi predlagamo, da bi bil zakon skladen z ustavo, kajti v tem trenutku očitno ni in to ste vsi potrdili v svojih razpravah, ker ste očitno to spregledali. Če kdo meni, da je sedanja Zdravljica v sedanji obliki primerljiva z mednarodno skupnostjo, naj navedem, recimo, nemški primer, kjer se himna začne z - "Enotnost, pravica in svoboda za nemško domovino". Ali pa Ruska federacija, kjer je pod vodstvom Putina bila pravzaprav nazaj sprejeta, to ni kaj dosti znano, himna iz nekdanje Sovjetske zveze z nekoliko spremenjenim besedilom in se začne z besedilom: "Rusija, sveta naša država" in končna se: "Edina si od boga čuvana, rodna zemlja". To je moderna ruska himna, sprejeta pod vodstvom Vladimirja Putina, je pa v resnici v osnovi himna nekdanje Sovjetske zveze. To so primeri, ki si jih lahko pogledate, ali pa, če želite, sosednjo Avstrijo, kjer pojejo: "Ljubljena nam Avstrija." Normalno, vsaka država, ker gre za državo, da vrednoto domoljubja v ospredje, na prvo mesto. To je storil tudi France Prešeren. Mi ne zagovarjamo nič drugega in tudi Boris Pahor, borec za slovenstvo in slovenske pravice, ne zagovarja nič drugega kot samo to, da sledimo vrednostnemu sistemu, tako kot ga je postavil veliki pesnik France Prešeren. Kajti, ni bil naključen, bil je globoko premišljen in skladen z obče človeškimi vrednotami. Tukaj je veliko pozitivnih poudarkov te pesmi, ki bi si zaslužili, da pridejo v ospredje. Ne, lepo prosim, iti z demagogijo, da za to nimamo časa. Ob 20. obletnici samostojne države Slovenije si tudi za vprašanje vrednot, ki morajo biti temelj katerekoli politike, še kako velja vzeti svoj čas. Predvsem pa ne sprejemamo takih očitkov od tiste vlade, ki po dveh in pol letih svoje vladavine skliče sestanek in potem vodja največje vladne stranke pride in reče: "Jutri pa začnemo delati." Ja, dobro jutro!
Hvala lepa. Replika, gospod Rožej, izvolite.
Hvala lepa. Jaz sem že v prejšnjem svojem javljanju povedal in razložil o internacionalizmu, o nacionalizmu, o tem, da se mi zdi seveda slovenstvo ravno tako vrednota, da se mi zdi pa tudi ta internacionalizem vrednota. In, da to, kako bomo uravnotežili omenjanje in pojavljanje teh dveh vrednot v naši himni seveda terja širšo debato. Bila je omenjena tukaj javna predstavitev mnenj, če nič drugega, kakšno posvetovanje s strokovnjaki, itd. Brez zamere, gospod Grims, pač samo vam na besedo, ne smete pričakovati, da bo Državni zbor verjel ali v tej ali pa v kakšni drugi sestavi, če sem prav razumel predstavitve mnenj. Kar se pa tiče vrednostnega sistema Franceta Prešerna, vsi vemo ali pa bi morali vedeti, da je v njegovem primeru šlo za, takrat so rekli, "frajgajsta", svobodomisleca, vetrnjaka, če hočete, ali pa liberalca. In jaz sam, tudi kot predsednik kulturnega društva, ki nosi njegovo ime, iz ljubljanskega Trnovega, se mi zdi, da ta duh ohranjam - duh odprtosti, duh sprejemanja, razumevanja in tako naprej. Kot že rečeno, o vrednotah domoljubja si pa jaz od nekoga, ki ne vstane, ko v dvorano vstopi predsednik države, ne bom pustil govoriti, ker spoštovanje državnih institucij je ravno tako pomembno kot kaj drugega. Himna je institucija in predsednik države je ravno tako institucija. In s tem, ko tega ne počnete, gospod Grims, pač nimate kredibilnosti sploh, za moje pojme, predlagati take spremembe himne, še posebej, če prej niso usklajene v širšem krogu.
Hvala lepa. Mag. Branko Grims, kot predlagatelj.
Glejte, če je res tu pomislek glede javne predstavitve mnenj, vso možnost imate, ker predstavljate večino v Državnem zboru, ne glede na to, da se zdaj ne ve več točno, kdo je formalno v koaliciji in kdo ne, ampak dejansko ste pač tam bili in kot take vas seveda lahko še vedno razumemo in obravnavamo. Imate torej vso možnost, da danes glasujete, da se zakon potrdi v prvem branju in potem pri drugem branju lahko mirno opravimo tudi javno predstavitev mnenj. Tudi sam bom z veseljem glasoval za to, če je to res namen in pomislek v tej zgodbi. Lepo pa bi prosil, ko govorimo o vrednotah, da spoštujemo in govorimo danes o tistih vrednotah, ki so zajete v Zdravljici, Zdravljici kot celoti, taki, kot jo je napisal France Prešeren. Kajti, recimo v primeru, o katerem ste vi prej tako neprimerno govorili, je on pel pozitivno pesem, pozdrav lepoti, in sicer naravi Slovenk, in opredelil to njihovo naravo kot vrednoto, se je pozitivno opredelil do žensk in do otrok, kajti tudi otrok je vrednota. Konec koncev, na otrocih temelji obstoj človeškega rodu. In vi ste tudi oče in bi verjetno to vrednoto lahko tudi s tega vidika sprejemali pozitivno.
Hvala lepa. Besedi ima Miran Györek.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Naj se uvodoma zahvalim kolegu Bogdanu Baroviču za velikodušnost in prijaznost, da mi je odstopil nekaj časa pri tej točki, da lahko predstavim tudi svoje stališče. Saj v bistvu bom tudi podkrepil njegovo stališče pri predstavitvi stališča Slovenske nacionalne stranke. Pri predmetnem predlogu, ki ga sicer osebno sprejemam, sem tudi v skladu z našim stališčem Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke za to, da se kot skrajšano verzijo izbere drugo in tretjo kitico, ki bi bili primerni tudi v vsebinskem smislu, najbolj primerni, kar bomo v primeru, da bo šel predlog v nadaljnjo obravnavo, predlagali tudi z vložitvijo ustreznega amandmaja. Ne želim reči, da niso sprejemljive tudi ostale kitice, zame so vse kitice sprejemljive, tako vsebinsko kot v sklopu celote. Ne razumem pa, takšne interpretacije vsebine Zdravljice, kot jo je izrazil kolega Vito Rožej. Gre za res skrajno perverzno interpretacijo Zdravljice oziroma dela Zdravljice, ki je ne morem tudi pri najbolj radikalnem pristopu razumeti. Razumem lahko primere in metafore, tudi umetniške, osebno izbiro takih metafor, ampak pri taki zadevi kot je Zdravljica, pa mislim, da je kolega šel malo čez mejo. Ampak pustimo to zdaj, to ni tako pomembno. Zame osebno je sprejemljiva tudi celotna izvedba Zdravljice ob določenih priložnostih, kar bi pa lahko, razumljivo, včasih povzročilo tudi morebitne težave na določenih prireditvah. Zato sta ti dve izbiri oziroma ti dve varianti za uporabo prav primerni in bi ju bilo pametno in smiselno tudi uzakoniti. S predlagateljem smo sicer soglasni glede druge kitice, nismo pa soglasni glede tretje oziroma sedme v izbiri skrajšane verzije. Mislim pa, da to ni niti toliko pomembno, spoštovali bomo vsako odločitev večine v Državnem zboru in se osebno zavzemam za spremembo tega 1. člena zakona o grbu, zastavi in himni Republike Slovenije. Ne nazadnje gre tudi na nek način za usklajevanje z določbami slovenske ustave. Ko govorimo o slovenski himni, govorimo o nedvoumni vrednoti domoljubja in me prav čudi pomanjkanje političnega konsenza v Državnem zboru tudi na tem področju. Ali si res moramo nasprotovati na prav vseh področjih odločanja? Ali res ni možno dosegati prav nobenega konsenza celo o takšnih nespornih vprašanjih kot je recimo v tem primeru slovenska himna? In to prav v teh časih, ko nas lahko reši iz splošno nezavidljivega položaja samo in samo poenotenje in nacionalna enotnost, pa ne samo politična. Ne zavedamo se, kako nujno potrebujemo v teh časih več pristnega patriotizma in narodne zavesti, kar narodna himna oziroma Zdravljica nesporno predstavlja in spodbuja potrebno okrepitev patriotskih čustev in narodne pripadnosti med Slovenkami in Slovenci. Nekdo od predhodnikov je danes že povedal o primerljivih drugih narodih, ki dajo temu več vrednosti. Še enkrat, da končam, najlepša hvala kolegu Baroviču še enkrat, saj sem v bistvu tudi podkrepil njegovo stališče. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Miran Potrč. Pripravi naj se Anton Urh in za njim Rudolf Petan.
Hvala lepa. Jaz predloga za spremembo zakona ne podpiram. Soglašam s strokovnimi argumenti, o katerih je govorila kolegica Majda Potrata. Sam bom povedal, najbrž za vas čudno, nekaj čustvenih stališč. Bil sem namreč prisoten, ko se je prvič tukaj v tem Državnem zboru pela slovenska himna Zdravljica. Spontano se je pela, 27. septembra 1989, peli so jo takrat delegati, danes bi rekli poslanci, v prepričanju, da je 27. septembra 1989 takratna skupščina opravila izjemno pomembno dejanje za Slovence, da sprejema spremembe in dopolnitve ustave na treh področjih: osamosvojitve, človekovih pravic in parlamentarnega sistema. Pustimo, ali idealne ali ne, gotovo neidealne. Gotovo je še marsikaj manjkalo, pa smo kasneje uredili. Ampak takrat so delegatke in delegati spontano zapeli himno. Ta himna je bila kasneje zapeta še nekajkrat. Bila je peta, torej dvakrat smo jo uzakonili v ustavi, najprej v ustavi še prejšnjega sistema in kasneje v novi ustavi, dvakrat smo jo uzakonili v zakonu. Nekaj malega razprav je bilo, zdaj jaz nisem šel detajlno gledat, ali jih je bilo malo več ali malo manj, ampak bistveno ne. Najmanj razprav je bilo v zvezi s himno, največ razprav je bilo v zvezi z grbom in zastavo. Razumljivo, zakaj. Zaradi tega, ker je imela peterokrako zvezdo. In je seveda bilo treba ob spremembi slovenske politične usmeritve ta simbol spremeniti in smo ga tudi spremenili še v tistih časih. Zato se mi zdi, da bi bilo normalno in prav, da pustimo tudi danes ob 20-letnici osamosvojitve spomin ljudem, ki so ob 20-letnici pod takratnimi simboli, predvsem pa pod Zdravljico peli in se osamosvajali. Jaz sem prepričan, da je to bilo takrat večinsko mnenje Slovenk in Slovencev. Nikoli, ampak res nikoli– vi morda – nisem slišal nobene resne politične, morda kakšno strokovno, pripombe nad vsebino Zdravljice in nad dejstvom, da pojemo kot svojo himno sedmo kitico Zdravljice in da nam ta vsebina pomeni tudi opredelitev za položaj Slovenije v okviru mednarodne skupnosti narodov, ki smo ga konec koncev dosegli s sprejemom v OZN in kasneje s sprejemom v EU in Nato. Ne vem, kaj je tukaj narobe in jaz bom zelo, zelo hvaležen, če bomo nehali ideologizirati to vprašanje na način, da bo sprejem zakona pomenil rešitev problema, ki je "grozen" za Slovenke in Slovence, predvsem pa, da bomo popravili ustavo - lepo prosim, nikar. Nikar ne pretiravati tam, kjer ni treba. In ne bi rad, da bi iz tega nastala ponovno ob 20 letnici osamosvojitve ideološka diskusija, kdo ima bolj prav v zvezi s himno, zastavo in grbom, če se razen gospoda Grimsa in SDS ta moment v parlamentu nihče ni spomnil, da bi predlagal spremembo zakona. Jaz ga ne bom podprl in svetoval bi ali pa predlagal bi ali pa, če hočete, prosil bi, da iz tega res ne delate velikega ideološkega problema, če jih nimamo vsi skupaj, ne samo vi – vsi skupaj – dovolj na drugih točkah. Hvala.
Prosim, mag. Branko Grims kot predlagatelj.
Hvala. Predgovornik očitno želi nekaj odgovorov. Najprej: opozorila o tem, da sedanja ureditev ni ustrezna, niso prišla iz vrst SDS, ampak so bila prva javno in zelo na glas izrečena s strani gospoda Borisa Pahorja, ki samega sebe opredeljuje kot levo usmerjenega, kot levičarja. In on je opozoril zaradi razmer, v katerih živi, zaradi življenjskih izkušenj, zaradi svoje dolgotrajne borbe za slovenstvo, da sedanja ureditev ni ustrezna. On je takrat – že pred leti – tudi dejal, da bi zato veljalo spremeniti ustavo, ker je bil prepričan, da v ustavi piše, da je naša himna samo sedma kitica Zdravljice. Ampak seveda, ko smo to pogledali od blizu, in s tem smo seznanili tudi njega, ustave ni treba spreminjati, kajti resnica je pa taka, da je ustava zelo dobro napisana in opredeljuje celotno Zdravljico kot himno, samo zakon je v očitnem neskladju z ustavo. Verjetno je na nek način prišlo malo do tistega "copy paste" pa se je neka stvar kar preslikala v zakon, čeprav je ustava vmes stvari uredila že drugače in to ustavnopravno ni pravilno. Tisto, kar pa je pomembnejše ali pa vsaj tako pomembno, pa je vprašanje vrednot, kajti gospod Boris Pahor ni na to opozoril iz ideoloških razlogov, ampak zaradi tega, ker je prepričan, da so danes vrednote v Sloveniji premalo upoštevane, zlasti vrednota domoljubja. In v tem delu se v SDS z njim vsi strinjamo. Tukaj gre res za vprašanje vrednot in na paradoksalen način se je to videlo tudi danes v tej razpravi, kajti jaz osebno bi se v tem trenutku zahvalil gospodu Rožeju za tisto njegovo neprimerno razpravo prej, kajti na najboljši možni način je pokazal, tudi v imenu določenega dela slovenske politike, kako zelo upravičeno in kako zelo nujno bi bilo uskladiti zakon z ustavo in tudi v zakonu opredeliti kot himno celotno Zdravljico, ker gre za vrednote, za obče človeške vrednote, za tiste temeljne vrednote, na katerih je ustanovljena država Slovenija.
Hvala lepa. Besedo ima Anton Urh [[Ga ni]] . Besedo ima Rudolf Petan, pripravi naj se Janez Kikelj [[..]]
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani! Torej jaz se bom skušal vzdržati prehudega komentarja in analize posameznih kitic, ker se mi je zdelo, da je nekdo, ki je to analiziral, že bil pod vplivom jutrišnjega glasovanja. Gre za resno in pa pomembno vprašanje himne, ki spada tudi na področje domoljubja, ki je v Sloveniji zadeva, o kateri bi morali še malo več spregovoriti, še posebej, če se primerjamo z drugimi državami, z našimi sosedi, kjer je to vrednota. Veliko imamo povedati o Hrvaški, tudi negativnega, ampak kar se tiče domoljubja, pa njihove himne in vsebine besedila se pa lahko marsikaj naučimo, in tudi še o drugih, ki jih nekako gledamo z zaničevanjem ali z negativnim predznakom. Povedati moram, da ko sem prvič slišal za to idejo, sem bil začuden, ampak potem ko sem bolj razmislil, sem pa ugotovil, da je ta ideja popolnoma pravilna. Kar pa se tiče skladnosti ustave in zakona pa sploh ni nobenega dvoma. To drži. Jaz ta predlog podpiram. Še posebej sem bil prepričan, da je takšen predlog pravilen in uravnotežen, če hočete, ko sem videl, kako imajo to urejeno druge države. Recimo, Avstrija ima tri kitice. Kolikor sem seznanjen, so te kitice daljše kot ena naša. Italija ima pet kitic. Nemčija ima tri kitice, vsaka je daljša od ene naše. Da ne bi našteval še drugih držav. O tej nemški himni bom mogoče še kakšno rekel. Kar pa se tiče vsebine naših osmih kitic, pa se mi zdi, da je vsaka primerna. Seveda moramo, ker besedilo ni napisano pred 20 leti, ampak je besedilo starejše, tako kot imajo tudi druge države, je treba vsebino jemati v duhu današnjega časa. Zato ne vidim prav nobenih težav pri tretji kitici, nad katero se je zmrdoval eden od naših kolegov, še posebej, če vemo, da ima recimo Nemčija besedilo, ki ga Slovenci dobro poznamo, seveda v nemščini, bom rajši v slovenščini povedal: "Nemčija, Nemčija nad vsem na svetu..." Mogoče je to pri nas v originalu izrabljeno in ima negativni predznak. Nemci niso spreminjali po drugi svetovni vojni tega besedila , ker ga je treba jemati v duhu časa. Če je bilo kakšno besedilo izrabljeno, to je druga stvar. Oni so to svoje besedilo obdržali. Verjetno danes nihče ne misli, da Nemci s to svojo himno, s tem besedilom, da je kaj narobe, da nam kdo grozi, niti slučajno. In zato tudi v tem kontekstu vidim vseh naših osem kitic in prav tako ne vidim težav, če je Prešeren, ki je bil s strani istega govornika imenovan kot svobodomislec, opeval slovenska dekleta in slovenske fante, in če je potem še kaj dodal zraven. Mogoče za tistega govorca manjka ena kitica. Ampak, hvala bogu, Prešeren o tistem ni pisal, ker ta tekst je domoljuben tekst in tja res to ne spada. Mislim, da je to besedilo ravno pravo. Mogoče je v tem trenutku ravno pravi čas, da bi se ob tem besedilu malce zamislili. Mogoče je ravno sedaj čas. Mogoče pred 20 leti niti ni bil. Tu ne mislim nobene kritike izrekati, zakaj takrat to ni bilo v celoti, sploh ne. Mogoče je danes pravi čas, ko smo v tem prelomnem trenutku, da se zamislimo nad tem, kar je Prešeren pisal pred 170 leti, ker pravijo, da vsaka stvar se enkrat vrne in se je treba zamisliti in marsikdaj tudi v metafori rečemo "to pa je napisano, kot da bi nekdo danes napisal". In če za kaj, potem lahko za to besedilo Zdravljice velja, da je verjetno napisano za današnji čas. Ne bi prav nič odstopali, če bi imeli celotno besedilo, ker tudi druge države to imajo, ampak mogoče se mi temu niti nismo posvečali, da druge države to imajo, in mi ne bi bili nobena izjema. Bi pa omenil nekaj. Če v ustavi piše, da je Zdravljica naša himna, potem pa se mi zdi malce čudno, če lahko besedilo ene kitice uporabimo kot himno, ostalo besedilo pa kot napitnico. To je malce čudno in lahko vam povem iz prakse, ker sem tudi sam član pevskega zbora, da se počutim malce nelagodno takrat, ko pojemo napitnico, ker nikoli ne veš, kaj si mislijo tisti, ki poslušajo - ali bojo morali vstati, ko bodo slišali to besedilo, ker Zdravljico pa poznajo ljudje, ali jo pojemo kot himno ali kot napitnico. To je malce čudno, dobro Slovenija lahko tudi s tem živi, vendar je malce čudno. Tako da o tem bi bilo treba tudi razmisliti. Nerodno seveda je, če ne veš, kaj je bilo mišljeno, kaj so tisti, ki izvajajo to pesem, mislili. Kar se pa tiče kovanca, na katerem je tudi začetek naše himne, bi pa rekel, da na kovanec, ki ga uporabljajo tudi v drugih državah Evropske unije, tudi v Nemčiji, pa tiste tretje kitice mogoče res ne bi bilo dobro zapisati. Tako, da tisto s kovancem je nekaj posebnega in vse kitice so dobre za doma, seveda Zdravljica za katere druge članice Evropske unije pa ne bi bila, zato tudi na kovancu verjetno kaj drugega ne more pisati, kot piše. Bi pa želel opozoriti še na nekaj, ko smo ravno pri himni. Himno običajno, bom rekel hvala bogu, zelo velikokrat slišimo na športnih prireditvah, na katerih so tudi slovenski športniki, tam pa glede na to da vem, da organizator od vsakega sodelujočega zahteva, da prinese s seboj svojo himno, tako da se organizator s tem ne muči, razen tam, kjer se igra v živo, pa seveda za Slovenijo lahko rečem, da bo treba opraviti tudi kakšno razpravo, kajti naše športne zveze imajo dve možnosti, ko gre za instrumentalno izvedbo, ali je to tista godba na pihala ali pa simfonična oblika. Ampak v zadnjem času sem opazil, da nekatere športne zveze dajo neko simfonično obliko, ki ni tista prava simfonična oblika s simfoničnim orkestrom, ampak ne vem, ali so štiri violine ali kar koli in zveni v prazno, tako da nimaš nobenega občutka, da je to himna, ki se igra slovenskemu športniku, zmagovalcu na posamezni prireditvi. Opažam, da države, ki imajo neko domoljubje, kot so recimo Američani, Nemci, Rusi, tudi Hrvatje, imajo vedno izvedbo z godbo na pihala, ki je v smislu koračnice, ki ima neko mogočnost, daje nek občutek moči in navdiha v tistem trenutku, mi smo pa žal v teh trenutkih dali neko izvedbo ne s simfoničnim orkestrom, ampak simfonično obliko s par inštrumenti, ki je zvenela tako, da nisi vedel, kaj si športniki mislijo ob tem, ko so to slišali; kaj pa mi poslušalci, je pa druga zadeva, namesto, da bi takrat imel občutek nekega uspeha, neke moči, je bilo pa nekaj, kar nisi vedel, kaj bi naj tisto pomenilo. Tako da tudi o tem bo verjetno treba kaj reči, pa mogoče je to ravno priložnost, da na to spomnim. In ko sem že omenil naše sosede in domoljubje, bi kar na naše južne sosede spomnil, ki imajo že v besedilu tisto mogočnost, ki govori o domovini, tako da tudi v tem kontekstu primerjave bi bila verjetno celotna izvedba čisto prava in če kdaj, potem je sedaj pravi čas, da se pogovorimo tudi o tem, da je pravi trenutek, da je prava priložnost, da o tem spregovorimo, da rečemo kaj o tem, ker imeti državo brez domoljubja, to bo malo bolj težko. Kam nas je to pripeljalo, vidimo v sedanjem trenutku in če kdaj, potem v takih trenutkih, kot so zdaj, bi rabili in če je himna tista, potem tudi to nekaj prinese. Bi pa še dejal, ker vem, da so bile pred dobrimi dvajsetimi leti velike razprave, katera skladba bi naj bila naša himna, ker sta bila dva predloga, bi pa vseeno rekel, da je treba dati priznanje Slovenski vojski, da je vzela tisto drugo pesem "Naprej zastava slave" za svojo himno, ker če že ni slovenska himna, je pa vsaj himna Slovenske vojske, ki pa ravno poudarja to domoljubje, ki mogoče v tej sedmi kitici naše prave himne mogoče malce manjka, tako da mogoče se tukaj malce izenači, ampak seveda vojaške proslave, to je nekaj drugega kot pa priložnosti, ob katerih se poje in igra slovenska himna. Jaz ta predlog podpiram. To pa ne pomeni, da se ga ne da kakorkoli izboljšati ali pa, če bi našli še kakšno drugo rešitev, ki bi lahko ta zakon izboljšala. Jaz bom glasoval za. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Janez Kikelj, pripravi naj se Mirko Brulc.
Hvala lepa za besedo. Naj na začetku izrazim neko začudenje: v samem predlogu pa tudi danes se omenja kot predlagatelj spoštovani akademik gospod Boris Pahor. Mislim, da predlagatelji tega zakona so uradno poslanci SDS. Z vsem spoštovanjem do akademika, velikega Slovenca in domoljuba, a on je le eden izmed ljudi, izmed spoštovanih ljudi, ki so povedali svoje mnenje. Mislim, da bi morali vprašati še koga drugega. Naj omenim morda gospoda Bučarja, gospoda Kmecla, pa še bi jih lahko naštel. Zakaj to govorim? Premalo razprave je bilo o tej temi. Grb, zastava, himna, to so državni simboli, simboli, ki jih ne moremo menjati z glasovi 46 poslank in poslancev ali morda celo manj. Mislim, da je tukaj potreben konsenz, ker Republika Slovenija je domovina vseh nas, ali sedijo tam skrajno desno ali levo. Če tukaj ni konsenza, potem tak zakon niti ni primeren za sprejem. Naj povem še to, ko se o gospodu Borisu Pahorju govori kot o levičarju. Gospod Boris Pahor ni levičar, je bil velik kritik levice, še enkrat lahko rečem, je Slovenec domoljub, pokončen, nikoli pa ni bil levičar. Himna v sedanji obliki, himna Republike Slovenije je že 20 let. Slovenci smo jo sprejeli za svojo. Tudi v 80. letih, če se spomnite, vsi so prepevali: "Žive naj vsi narodi." Zakaj? Slovenci smo si želeli mir in svobodo, prijateljstvo. To, kar se je dogajalo v naši bivši skupni državi, je bilo daleč od tega. Na rob obupa so nas pripeljali ravno nacionalizmi, ki so se predstavili kot domoljubje, ne silimo v isto smer, prosim. Naslednja zadeva. Predlagatelji govorijo o domoljubju. Veste, domoljubje je tudi spoštovanje uradnih organov te države, spoštovanje institucij, zgodovine. Kdor ne spoštuje svoje preteklosti, kdor hoče svojo preteklost zamenjati, spremeniti, izbrisati ali kako drugače obrniti, ni domoljub, je samo politikant in špekulant. Obenem pa eden izmed podpisnikov današnjega predloga zakona, ki sam sebe predstavlja za velikega osamosvojitelja, ni zmogel niti toliko poguma, politične kulture, da bi prišel na sprejem k predsedniku republike, k legalno izvoljenemu predsedniku republike, ki je akterje takratnega časa povabil na sprejem ob dvajsetletnici slovenske državnosti. Toliko o vašem domoljubju. Na koncu je še enkrat treba poudariti, da državnega simbola ne moremo menjati čez noč z navadnim zakonom oziroma s preglasovanjem neke večine, zato vsekakor za to ne bom glasoval. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Mirko Brulc. Pripravi naj se Bojan Kontič.
Spoštovani! Verjetno iz dolgega časa enega poslanca se je rodila ideja o spremembi himne. Naša ustava jasno govori, da je himna Zdravljica. Ne govori o številu kitic in da bi jo na proslavah in prireditvah peli v vseh osmih kiticah, je absurd. Se pa zelo radi primerjamo z Nemci, Američani in ne vem s kom vse, jaz te primerjave ne rabim. Meni je zelo hudo, ko slišim, da tudi Slovenska vojska ob žalnih dogodkih polaganja venca igra recimo ameriško Tišino ali Silenzio. Zakaj ne igrajo tiste naše Po jezeru bliz Triglava? Zakaj moramo pobirati vedno vzorce pri nekih drugih narodih? Nevarno je tega predloga ne podpreti. V tej naši državi vsak, ki razmišlja malo drugače, lahko doživi marsikaj. In to je danes žal nevarno, to se je pokazalo včeraj na tem zborovanju, ko so – kot sem bral tudi danes v časopisu in včeraj slišal, poslanci SDS ste bili prisotni– govorniki omenjali butaro s 63.000 palicami. Kdo je v Rimu omenjal butaro? Kdo je dobil potem po hrbtu? Je to domoljubje? Ne mi segati v besedo. Je to domoljubje? In vi ste sodelovali na tej častni prireditvi. In tisti fantje tujci so dobili po hrbtu, en je v Tivoliju dobil nož v hrbet. Zato je nevarno, da jaz nasprotujem vašim idejam in da rabimo tukaj štiri ure časa za to, da rešujemo neke fantazijske predloge posameznika, ki nas poskuša prepričati, kaj je domoljubje. Meni tega ne boste vi razlagali. Tega zakona ne bom podprl. Ponosno stojim in pojem Zdravljico, vedno pojem tudi našo primorsko himno Vstala Primorska in to je moja domovina, moja zastava, naš grb, naša vojska, naša policija, naše uniforme in naša himna naj ostane takšna kot je. Bog ji pomagaj. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Branko Grims kot predlagatelj.
Spoštovani! Še enkrat povem in očitno nekateri to zelo neradi slišite, ta ideja o dopolnitvi oziroma ustrezni ureditvi himne je bila uradno predlagana večkrat tudi na javnih prireditvah in tudi v pisni obliki. Njen predlagatelj pa je bil ugledni zamejski pisatelj Boris Pahor, ki se sicer opredeljuje kot izrazit levičar, kot levo opredeljena oseba in zato težko razumem, da nikakor ne želite prisluhniti njegovim mislim. Če vanje dvomite, naj vam preberem odstavek iz njegovega pisma: "Prejel sem vaš Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o grbu, zastavi in himni Republike Slovenije ter o slovenski narodi zastavi. Čestitam vam k odločitvi za tak predlog in me iskreno veseli, da ga predlagate tako, da uvodoma navajate mojo misel in moje ideje..." in tako dalje. To se pravi popolnoma jasno je, kdo je avtor te ideje. Te ideje si nihče od nas ne lasti. Predvsem pa opozarjamo, da v tistem delu, ko govorimo o himni kot celoti, to ni niti ideja gospoda Pahorja, Borisa Pahorja, da ne bo pomote, ampak je to ideja tistih, ki so zapisali Zdravljico kot celoto v slovensko ustavo. In gre tukaj za očitno izkazovanje nelagodja – tudi vašega osebno – ob tem, ko želimo zgolj nekaj uskladiti z ustavnim besedilom. Tukaj je očitno nasprotje med zakonom in ustavo. Moram pa reči, da tisto, kar me pa res preseneča v tem, kar ste zdaj prikazali, pa je ta izraz nacionalistične ozkosti ali pa strahu pred tujim. Zakaj se pa zgledujejo in igrajo neko pesem, ki je, kot ste navedli, iz tujine? Poglejte, če bi drugje tako ravnali, potem Srbi zagotovo ne bi imeli sedanje himne, kajti avtor himne Bože pravde, ki je uradna srbska himna, zapisana v njihovo ustavo od leta 2006, je slovenski skladatelj Davorin Jenko, ugleden slovenski skladatelj, ki mu stoji spomenik v njegovih matičnih Cerkljah na Gorenjskem, ga lahko kdaj pridete pogledat. Če bi oni ravnali tako žalostno, kot ste vi zdaj to interpretirali in izkazovali v svoji razpravi, potem bi zanesljivo to vrgli v smeti in bi iskali neko drugo himno. In zaradi tega gre za to, da lahko uporabimo tudi tuje zglede takrat, kadar so pozitivni in kadar so skladni z vrednotami, ki jim sledimo. V resnici gre v celi tej zgodbi predvsem za vrednote in tudi vam, tako kot gospodu Rožeju, se zahvaljujem za vašo razpravo, ker je še en dokaz, kako zelo pomembno bi bilo spremeniti ta zakon in ga uskladiti z ustavo in vanj zapisati Zdravljico in s tem njene vrednote kot celoto.
Hvala lepa. Besedo ima Bojan Kontič, pripravi se naj Silven Majhenič. Pripravi naj se Robert Hrovat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Jaz upam, da ta moja kratka razprava ne bo pritrdila ali pa da ne bo izkoriščena za to, da bo našteta kot argument za to, da je treba zakon o slovenski himni spremeniti. Kdo koga uvršča kam na levico, na desnico, v sredino, gospoda Pahorja je zelo težko v ta slovenski politični spekter kamorkoli umestiti. Boste imeli s tem vedno znova težave.
Prosim, mir v dvorani. Boste potem odgovarjali.
Saj bi komentiral, ampak saj nima smisla. Pa tudi, če bi gospoda Pahorja umestili na levico, veste, nič novega ne bo, če boste slišali, da imamo na levici različna mnenja, tega mi nikoli nismo skrivali, niti jih nismo s prisilo spravljali na skupni imenovalec. Pri himni Zdravljici bi seveda želel poudariti predvsem to, da dr. France Prešeren ni imel cilja pred seboj, da bi napisal slovensko himno. Pisal je napitnico, pisal je zdravljico, mi smo jo prevzeli kot himno in pravzaprav se s tem strinjam in spoštujem slovensko himno, kot spoštujem tudi vse ostale simbole, ki jih Slovenija ima, pri tem mislim tudi na grb in zastavo. Tudi zastava ni bila kar tako vsesplošno sprejeta, nekateri so bolj, drugi manj zadovoljni. Tudi v preteklosti se jo je želelo spreminjati, tudi o grbu so bile polemike. Danes je polemika tudi o himni. Pa ko govorimo o teh simbolih, bi želel predvsem, da ob državnih praznikih vidim v slovenskih mestih in vaseh vihrati slovenske zastave. Pa ne vem, ali že slabo vidim ali pa je temu res tako, da je teh zastav pravzaprav vedno manj, namesto da bi jih bilo vedno več. Da včasih tudi na ustanovah visijo zastave, ki kažejo dokaj klavrno podobo in bi jih bilo treba zamenjati, nadomestiti z novimi. Torej to je odnos do simbolov, to je posredno odnos tudi do države. In o tem je verjetno treba spregovoriti in tudi naše prebivalke in prebivalce vedno znova nagovarjati, da spoštljivo ravnajo z našimi državnimi simboli in da jih dejansko skladno z zakonom tudi uporabljamo. Mnogokrat v parlamentu slišim: zakaj predlagate ta zakon, pa zakaj ste prinesli ta zakon, pa ta zakon ne rešuje težav ljudi, pa ta zakon ne rešuje težav podjetnikov, obrtnikov, pa ta zakon ne rešuje bank. Ta zakon ne rešuje nič, zakaj prinašate v parlament zakone, da se ukvarjamo z zakonodajo, ki pravzaprav v tem trenutku ne prispeva nič k temu, da bi izšli iz te situacije. In ti, ki najbolj naglas opozarjajo na te zadeve, predlagajo zakon, ki bo spremenil himno. Če mislite, da bomo s himno spremenili položaj, ki ga v tem trenutku imamo, potem ste v zmoti. In je to tudi eden od razlogov, da nasprotujem tej spremembi. Ampak mi degradiramo že kar sistem, zdaj ne vem, ali je to načrtno ali nenačrtno, ampak kar nekako z ničemer več nismo v tej državi zadovoljni, pa naj bo to zakonodajna veja oblasti, sodna veja oblasti, izvršna veja oblast i– v naši državi je pravzaprav vse pod vprašajem verodostojnosti. Imamo parlamentarno demokracijo, imamo tako tudi zapisano v ustavi, pa danes pravzaprav nihče ni več zadovoljen s to parlamentarno demokracijo, kaj drugega boljšega pač v vseh ureditvah, tudi evropskih, recimo, še niso iznašli in tudi mi nimamo boljše variante. Ampak ko kopljemo grob parlamentarni demokraciji, se kar "cufamo", kdo bo dlje časa držal lopato in kdo bo hitreje kopal. In tu potem ne bo več razmejitve opozicija - koalicija, na koncu bo nezaupanje v stranke prisotno tako na eni kot na drugi strani. Vsi skupaj ne bomo pomenili v tej državi nič in potem je seveda parlamentarna demokracija na hudi preizkušnji. Ampak to se dogaja še naprej in videti je, da s tem ne bomo končali. Pa gledamo javnomnenjske raziskave pa smo enkrat eni, drugič drugi bolj zadovoljni z rezultati. Ampak seštejmo, spoštovane kolegice in kolegi, rezultate, ki jih dobivajo stranke in politični liderji! Saj s temi rezultati ne pridemo do 50 %, če jih skupaj seštejemo. Torej je večina ljudi nezadovoljna tako s koalicijo kot z opozicijo in zaman se tolažite tisti v opoziciji, ki mislite, da bo bolje, ko boste tvorili koalicijo in zaman se tolažijo tisti, ki bodo šli na volitve in mislijo, da bo temu dejansko tako. In poglejte, danes spreminjati himno, na katero smo pravzaprav ponosni in je "sedla" in je naša himna in jo večina državljank in državljanov pozna, jo znajo zapeti, jo znajo deklamirati, jo znajo torej povedati, to je zelo pomembno za zavest o pripadnosti državi, za ljudi, za Slovenke in Slovence, državljanke in državljane, prebivalke in prebivalce naše države. In ni razlogov, da bi v tem trenutku himno menjali. Pa še nekaj. Saj je lahko banalno, to kar bom zdaj dejal, si predstavljate, kako pozorno bodo ljudje spremljali izvajanje himne na slavnostnih prireditvah, če bo ta trajala šest in več minut in potem bomo zopet rekli, da ljudje nimajo spoštovanja do državnih simbolov. Predlagam, vsaj sam bom tako ravnal, da te spremembe ne podpremo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Robert Hrovat.
Hvala lepa za besedo.
Pripravi naj se Franc Jurša, samo trenutek, Milenko Ziherl naj se pripravi potem.
Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi. Takoj v uvodu je treba zavrniti ta namigovanja, ki so bila pravkar izrečena, da menjamo himno. Ni res. Mi jo le dopolnjujemo, himna ostaja enaka, ista. Torej zadeva se usklajuje tudi z ustavo, v kateri jasno piše, kaj je slovenska himna, katera je. Slovenska himna je Zdravljica in mi jo le dopolnjujemo. Zakaj tega ne boste podprli? Klasični izgovori: drugorazredna tema, za ta trenutek neprimerna, imamo dovolj drugih težav in problemov, s katerimi bi se morala država ukvarjati ta trenutek. Poglejte gospod Kontič, če menite, da je temu res tako, potem pa prinesite kakšen zakon v Državni zbor, ki bo popravil to sliko, v kakršni se je Slovenija ta trenutek znašla. V tem mandatu ne vem, če ste vložili kakšnega pametnega, saj se vidi. Mislim, da k predlogu, ki smo ga vložili, torej k predlogu sprememb zakona o grbu, zastavi in himni, je sila težko kar koli dodati. Je pa res, da je moč predlog osvetliti, podkrepiti in celo utemeljiti na besedah, ki nam vsem morebiti zvenijo celo nekako domače ali pa so nam vsaj nekoliko znane. In rad bi jih delil z vami in mi dovolite, da jih citiram: "Človeška duša, koncentracija njena v duhu kot življenjski smisel človeka. Delam z rokami, z razumom, zato da živim, zato da dobim hrano. In dokler ni tiste idealne uredbe države, ki bi človeku a priori nudila kulturno življenje, ne v povračilo za njegovo materialno delo, marveč kot cilj človeka, kot država, osnovana na človeškem principu. A dokler tega ni, ima kulturno delo oni smisel dvigati človeštvo, izpopolnjevati nikoli popolno razvojno stopnjo človeka v harmoniji duše. To je pravi smisel. In še nekaj, življenje duše, iz duše pa, ki je središče vseh etičnih čustev, prihaja vse ravnanje človeka in zato je potrebno kulturno delo, ne civilizacija, ne izobrazba, pravi smisel je kultura srca" , konec citata. S pravkar izrečenimi besedami želim vzpostaviti vsebinsko in smiselno paralelo med domoljubnimi stremljenji akademika Borisa Pahorja, ko govori o bistvu slovenske himne, o njeni ubesedeni sporočilnosti, katero je tako do konca pretanjeno zasnoval in med ljudi vseh časov poslal dr. France Prešeren in med pravkar citiranimi mislimi Srečka Kosovela. Res je, spoštovane kolegice in kolegi, čas je minil. Veliko časa je minilo med nekoč zapisanimi s strani avtorja Šumečih borov, Srečka Kosovela in med naglas in pogumno v čas in prostor izrečenimi pričakovanji enega največjih umov, borcev za slovenski jezik Borisa Pahorja. Oba vsem nam govorita eno samo sporočilo; če smo že narod, bodimo to ponosno in tega manjka ta trenutek. Bodimo to srčno in kulturno, z ljubeznijo do domovine in pa do samih sebe. Naj nam ne bo vnemar vedno in povsod, kjerkoli in kadarkoli, vsem, ki so nam pripravljeni prisluhniti, povedati jasno in glasno, srčno in prešerno: "bog živi nam deželo, bog živi ves slovenski svet, brate vse, kar nas je, sinov slovenske matere". In nas naj ne bo sram ali pa strah tega povedati naglas. Mene ni, zato bom ta predlog spremembe zakona tudi z veseljem podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Milenko Ziherl, pripravi naj se Breda Pečan, za njo Alenka Jeraj.
Hvala lepa. Odkar pomnim, smo imeli vedno neke težave pa pripombe na državne simbole, v konkretnem primeru na himno. V prejšnji državi je bil problem s himno Hej, Slovani, ki je imela izvirno besedilo pa kopirano melodijo in ko sta, mislim, da jugoslovanska in poljska delegacija stali skupaj, so se lahko tuji veleposlaniki spraševali, ali dvakrat igrajo eno in isto himno, ker ni bilo besedila, da bi opazili razliko. Z našo himno, slovensko himno, ni bilo nobenih težav. Melodija je sprejemljiva, prepoznavna in kot taka se je usedla v srca vseh zavednih Slovenk in Slovencev in človek sploh ne bi temu posvečal pozornosti, ker je postala tako rutinska, če ne bi ravno ugledni pisatelj Boris Pahor opozoril, da je ta kitica, ki se edina izvaja kot himna, bolj podobna internacionali, bi bila bolj primerna za himno Evropske unije, ki pa je ne rabi, ker ima unija že svojo, ali pa neke zveze držav, da premalo izraža slovensko identiteto in da obstajajo v Zdravljici primernejše kitice. In tukaj se je veljalo zamisliti, kajti tako šibko domoljubje, kot je prisotno v Sloveniji, je že kar zaskrbljujoče. Že če gledamo sosednje države, je to domoljubje veliko bolj izraženo, v nekaterih državah celo tako, da je bilo v bližnji preteklosti zlorabljeno. Naj omenim domoljubje pri sosednji Hrvaški: vsak dan, ko se ob sedmi uri prične uradni program Hrvaške televizije, zavihra na Hrvaški televiziji zastava in se intonira državna himna. Poleg tega pa takoj po tem ali pa nekaj minut pred tem sledi kratek prikaz nekaj najlepših naravnih ali pa kulturnih, folklornih lepot Hrvaške. In s tem se ljudje identificirajo in to sprejemajo kot domoljubno gesto. Pri vseh teh razpravah, ki sem jih pa do sedaj poslušal, me pa predvsem spravlja v slabo voljo neko barantanje, kaj je primerno za predstavitev v tujini, ali je himna predolga, ali bodo težko stali, ko jo bodo poslušali, in tako naprej. O simbolih, s katerimi se identificiraš, se ne baranta. Nekateri simboli so preživeli stoletja, tudi tisočletja, pa tudi zlorabljeni so bili. Kolega je omenjal simbol rimske države, rimske demokracije, rimske parlamentarne demokracije, pa tudi zlorabljanje rimske parlamentarne demokracije, ko je prišlo do diktature cesarjev. Ta simbol sta bili dve butari palic s sekiro na sredini. Pomen simbola je bil, da vsako palico posebej lahko zlomiš, ko so pa povezane v butaro, ob trdem naslonjalu, jih pa ne moreš. Ta simbol je zlorabil italijanski fašizem, ki se je svojevoljno razglasil za dediča rimske države. Dedič rimske države bi bil, če bi tudi ohranjal nekatere demokratične vrednote, primerne času pred dva tisoč leti in torej upošteval voljo ljudstva - potem to ne bi bilo zlorabljeno. V diktaturi pa je vsekakor simbol zlorabljanja. Podoben simbol so izbrala indijanska plemena, ki so se združila v obrambno vojno proti prodirajoči ameriški vojski. Butara puščic, v sredini pa sekira in isti pomen: vsako puščico zlomiš posebej, skupaj povezanih pa ne moreš. Simbol glavnega mesta Mehike: orel, ki kljuva kačo na kaktusu. Preživel je skoraj tisočletje, kajti ta simbol je simbol enega najbolj znanih narodov na Mehiški visoki planoti - Aztekov, kajti po prerokbi naj bi postavili mesto tam, kjer se je ta simbol pojavil, in ustanovili so mesto, na katerem stoji današnja prestolnica. S simboli se ne trguje in se jih ne sme zlorabljati. In razpravljamo, ali je kakšna kitica v Zdravljici preveč udarna? Ja, poslušajmo sosednje kitice, poslušajmo italijansko himno - saj je v nekem delu celo melodija takšna, da spominja na grmenje topov. Kaj pa je, če obljubljamo, da kličemo grom na naše sovrage, saj nimamo sovragov v Evropski uniji, dokler funkcionira. Mi gremo vedno naprej s prijateljsko gesto, če se pa pojavijo sovragi, so jim naši predniki na tem prostoru tudi že pokazali grom in so tudi šli s potolčenimi bučami iz te države. Torej takrat je pa veljalo, da naj trešči v njih grom. In če se bo to še kdaj zgodilo, upam, da bo slovenski narod zopet tako enoten in če se ne bo dalo tega mirno rešiti, se bo postavil v bran. Torej, da se sramujemo in barantamo z verzi velikega pesnika, kaj je primerno za izvoz, kaj je primerno samo za doma, pa da barantamo, ali je himna predolga ali prekratka - to pa res ne spada v razpravo o tem, kaj naj bo nacionalni simbol. Sam se zavzemam za to, da se upoštevajo napotila, mnenja našega velikega pisatelja, za katera mislim, da so na pravem mestu. On – v precej zahtevnem okolju v Italiji, kjer je slovenska manjšina preživljala težke čase, veliko hujše kot sedaj –, bo še posebej čutil, kaj je pomembno, kaj je tisto, kar povezuje Slovence, kaj združuje Slovence in kaj naj bo simbol, ob katerem mora čutiti ne samo v ušesih, ampak predvsem tukaj, v svoji notranjosti.
Hvala lepa. Besedo ima Breda Pečan, pripravi naj se Alenka Jeraj.
Hvala lepa. Jaz bom kar takoj na začetku povedala, da nasprotujem kakršnimkoli spremembam naših državnih simbolov, tudi spremembi himne Republike Slovenije. Rada bi povedala, da imamo v Sloveniji celo dve himni, tudi eno pokrajinsko, bi lahko rekli, Vstala Primorska, pri kateri, zanimivo, samo Primorci vemo, kdaj je treba vstati. Sedaj smo naučili tudi že nekatere "kontinentalce", kako je treba. Rada bi rekla nekaj drugega. Mislim, da je treba poznati tudi kakšne druge primere iz zgodovine, recimo, kako so Francozi odkrivali vohune, nemške vohune, ki so prehajali mejo v Francijo v I. svetovni vojni. Kaj so naredili za to, da so jih odkrili? Če še ne veste, ti vohuni so znali perfektno francosko, ampak, kako so Francozi pogruntali, da je človek vohun? Tako, da so mu rekli, da mora zapeti francosko himno. Če je znal zapeti več kot dve vrstici francoske himne, je bilo jasno, da je vohun. Zato je treba vedeti, da če narod zna celo kitico svoje himne, vseh šest vrstic, ali kolikor jih je že, ne bom pela, zato da se bom spomnila, ker samo kadar jo pojem, jo znam na pamet, recitirati je ne znam, vrstic je sedem. Potem seveda ne bo možno vohunov odkrivati, zaradi tega, ker bomo vsi znali celo kitico. In zaradi tega mislim, ker sovražnikov res nimamo več v svoji okolici, ni treba odkrivati vohunov in mislim, da je čisto dovolj, če imamo to kitico, ki je zelo, zelo simbolna, ker je usmerjena v mir, v sodelovanje, v razumevanje med narodi, da bodo vsi okoli nas naši prijatelji in mi njihovi, in mislim, da je to za nas Slovence, ki nismo sposobni se navaditi tega, da bi ob državnih praznikih obesili zastave na pročelja hiš, ki nismo toliko zavedni, da bi vedeli, kakšni prazniki so recimo 26. decembra ali 25. junija, da ne govorim o tem, da mnogi ne želijo vedeti, kakšen praznik je 27. aprila. S tem, da drugi moramo vedeti, kateri praznik je 15. avgusta in kateri 25. decembra. Kljub temu, da nimamo s tem nobene notranje, niti zunanje zveze, po drugi strani pa tudi ravno zaradi tega nasprotujemo temu, da bi v slovensko himno vključevali tudi verske simbole, če lahko tako rečem. Zaradi tega mislim, da samo še tega se nam manjka, da se bo kdo spomnil in rekel, da "naj bog ohrani, bog obvaruj nam cesarja Janeza".
Hvala lepa. Besedo ima Alenka Jeraj, pripravi naj se Jože Tanko.
Hvala za besedo. Nekateri ste ocenili, da slovenska himna ni tema, o kateri bi se pogovarjali ravno sedaj, ko imamo cel kup drugih težav, in da bi se morali ukvarjati z drugimi stvarmi. Glede na to, da pa letos ali prav v teh dneh praznujemo dvajseto obletnico rojstva Slovenije, pa najbrž čas ni tako neprimeren, oziroma je več kot primeren. Zakaj je gospod Pahor opozoril, oziroma kaj je njega najbolj zbodlo pri himni, oziroma zakaj in komu je povedal, da se z njo ne strinja oziroma predlaga, da jo spremenimo, dopolnimo? Glavni problem se mu zdi to, kar je kar nekaj mojih predhodnikov tudi povedalo, da himna sploh ne omenja slovenskega naroda oziroma ta del, sedma kitica, o kateri govorimo, ne omenja Slovencev, čeprav je slovenska himna, naša himna. To se njemu zdi absurd, ker potem našteva kar nekaj drugih držav in njihove himne in zakaj je to res himna, s katero se poistoveti posameznik kot del tega naroda. Zagotovo bi pričakovali, da če že kakšna druga pesem ne omenja naroda kot takega oziroma slovenski narod ni omenjen, da bi to pa le bilo v himni, zato je zagotovo predlog, ki ga predlagamo v SDS, da se v skrajšani verziji izvaja druga in sedma kitica nek doprinos k temu, da bi se to spremenilo. Ustavni pravniki se tudi sprašujejo, ali je sploh prav, da z zakonom, ki je nižji akt kot ustava, določamo, kaj bo himna. Kajti, ustava določa, da je himna Zdravljica in zakon, ki je temu podrejen, bi lahko urejal samo uporabo ne pa posegel v materijo samo - torej v določbo, ki jo določa že ustava. Jaz nisem pravnica, o tem bi se najbrž morali izreči pravniki, ampak stvar deluje zelo enostavno. V ustavi imamo zapisano: "Himna Slovenije je Zdravljica. Uporabo grba, zastave in himne ureja zakon" vendar pa se ne more zakon postaviti nad ustavo in reči, himna je samo sedma kitica Zdravljice in to dejansko v zakonu piše in tako se ga tudi interpretira, oziroma vemo, da že vseh dvajset let himno tudi tako izvajamo, torej sedmo kitico: "Žive naj vsi narodi, ki hrepene dočakat dan." Jaz bom seveda naš predlog podprla, ker smatram, da je dober in ne ukinjamo ničesar, pač pa določamo kot skrajšano verzijo drugo in sedmo kitico himne, da pa se ob ključnih praznikih - torej ob državnih praznikih na državnih prireditvah izvaja celotna Zdravljica, tako kot imamo zapisano v ustavi v že omenjenemu 6. členu. Kolegi so navajali tudi sosednje države, koliko kitic, če je sedaj problem v številu, in tudi vsebino besedila, ki jo imajo drugi narodi v svoji himni, kjer dejansko najprej opevajo svojo domovino, svoj narod. Mi, odprti in prijazni Slovenci, smo za to, da vsi narodi živijo, da hrepenijo in s tem ni nič narobe in je prav, vendar pa je veliko bolj prav, da smo najprej ponosni na to, kar smo, da smo Slovenci, na našo domovino, na naš slovenski svet. Nekateri ste nam tudi očitali ali pa sami opažate, da je prenizka narodna zavest, da naši otroci pa tudi odrasli slabo poznajo praznike kot simbole te države. V Slovenski demokratski stranki smo za to že marsikaj naredili, izvedli veliko projektov, veliko akcij, veliko aktivnosti. Jaz se ne strinjam s kolegom Kontičem, ki je rekel, da je čedalje manj zastav, jaz jih opažam čedalje več in to me veseli – sploh v okolju, iz katerega prihajam, ker pomeni, da so vsa ta leta aktivnosti, opozarjanja, čestitk, izvajanja raznih akcij padla na plodna tla in da se čedalje bolj zavedamo, kdo smo in da pač iz svojih korenin in iz svoje identitete smo lahko enakovredni člani širše skupnosti, Evropske skupnosti. Zato bi predlagala, da se morda vsak po svojih močeh potrudi, da bo domovinska zavest višja in večja, da bomo najprej sami tisti, ki bomo obesili zastavo, ne pa s prstom kazali na tiste, ki je nimajo obešene, pa še kaj drugega lahko naredimo. Tako da, jaz bom predlog podprla in predlagam, da podobno naredite tudi vi.
Hvala lepa. Besedo ima Jože Tanko, pripravi naj se Milan Gumzar. [[Ga ni]] . Za njim pa potem France Cukjati.
Hvala lepa za besedo. Mislim, da bi bilo prav, da bi tudi na tem področju uskladili ustavo in zakon. Ustava jasno predpisuje, kaj je slovenska himna. Napisano je, da je to Zdravljica. Zdravljica se začne, recimo, s prvo kitico in se konča z zadnjo kitico. V zakonu je pač zapisano, da je slovenska himna samo sedma kitica. Mnoge stvari bi bilo treba popraviti tudi marsikje drugje, tudi recimo na področju izobraževalnega sistema, tudi še kje. Gospod predsednik Državnega zbora, lahko je smešno, marsikaj, oprostite [[...]]
Nadaljujte, gospod Tanko, nadaljujte.
Oprostite, ker sem začel govoriti in vas to strašno, vam gre strašno na smeh. Samo to, da vam je ustava španska vas [[...]]
Tanko, verjemite mi, ne gre mi na smeh.
[[...]]tako kot komu drugemu, pa ste že pokazali večkrat v Državnem zboru. Tako da mislim, da je smiselno, da se ta predlog sprejme, in da se za uporabo himne vzpostavijo neki novi kriteriji, neke nove rešitve. Vsekakor vidimo, da se v nobeni od primerjalnih držav, ki so napisane v našem predlogu, ne sramujejo tega, da je njihova himna dolga ali da je predolga. To v nobeni izmed primerjalnih držav, ki so zapisane v zakonu, ni problem: ne v Srbiji, ne v Rusiji, ne v Italiji, ne v Združenih državah, ne v kakšni drugi državi. Vse države, ki nekaj dajo na svojo identiteto, vse države, ki dajejo nekaj na svoje domoljubje, na ponos, na to, da se na nek primeren način vzbudijo ob igranju himne tudi nacionalna čustva, pač to imajo, to ohranjajo. Žal tudi ali pa na srečo imajo skoraj vse države, tudi v tem predlogu, del besedila, ki ni samo internacionalizem, ampak tudi še posebej poudarja njihovo narodno identiteto, njihovo poreklo, njihovo kulturno in tudi drugo vsebino. In tudi Zdravljica je taka pesem. Zdravljica tudi vsebuje vse te elemente, kot jih vsebujejo recimo ruska himna, srbska himna, tudi ameriška himna je po konstituciji zelo podobna, vendar očitno tisto, kar je dobro za južne ali vzhodne Slovane, je pravzaprav za nas največji predsodek. In tudi zaradi tega se nekateri, ki govorijo o tem, zakaj ta predlog spremembe slovenske himne ni primeren, se sklicujejo pravzaprav na same leve razloge, da bo to predolgo, da se bodo morali še nekaj nekje naučiti, da bo treba ne vem kaj popraviti, da ljudje ne bodo razumeli itn. Ljudje zelo dobro razumejo, kaj je vsebina slovenske himne, kaj je sploh vsebina himne in kaj je sporočilo himne. Kaj je sporočilo himne? Tukaj se moramo vprašati, ali je ta slovenska himna taka, ki je sedaj predpisana z zakonom, da je njeno sporočilo pravo in dovolj dobro, dovolj globoko, dovolj motivacijsko za prebivalce Slovenije. Ali je samo za vohunke dovolj dobro? V tej državi se pravzaprav srečujemo z nekimi temeljnimi predsodki, ki se kažejo že v tem mandatu v celi vrsti odločitev, ki so evropske, pa jih na nek način nismo bili sposobni akceptirati ali pa sprejeti v našo regulativo. Niti po deklarativni plati. Mislim, da se pravzaprav vse te bolečine, ki izhajajo pač iz nekega nesrečnega obdobja, vlečejo tudi v 21. stoletje, ko nekaterih stvari enostavno nismo sposobni priznati, ko nekaterih stvari enostavno nismo sposobni obsoditi, ko do nekih stvari nismo sposobni držati neke potrebne pietete, ampak vse to poskušamo z nekimi triki, fintami pospraviti v neko ozadje in na stranski tir. To je ključen problem, ko govorimo o simbolih te države, to je ključen problem tudi vseh teh ponarejanj, ki se nam dogajajo, vseh ponarejanj in pravzaprav bi slovenska politika, če je to politika, če niso to politikantje, pač morala storiti nek primeren korak naprej in se opredeliti, zavzeti stališče do teh zadev. Himna ali pa sprememba himne je samo eden v nizu teh korakov, ki jih je treba storiti. Marsikaj je treba storiti v kakšnem učbeniku, marsikaj je treba storiti na ravni kakšnega etičnega kodeksa, etičnega ravnanja, tudi na ravni spoštovanja tistih drugače mislečih, gospa Potrata, tudi drugače mislečih in tudi tistih, ki poskušajo kakšno stvar prestaviti [[...]] [[oglašanje iz dvorane]]
Mir v dvorani. Bi pa, gospod Tanko, res, kakšen smisel ima ta diskurz [[...]]
Gospod predsednik [[...]]
[[...]]na človeka, ki se sploh ni oglašal.
[[...]]če vam ni mar vodenje seje, potem bi predlagal, da to stori kdo drug namesto vas. Predlagam vam, da zagotovite [[...]]
Da ne boste vi čutili mojega vodenja seje, vas prosim, da se držite dnevnega reda.
Gospod predsednik, jaz vam predlagam, da za vse razpravljavce v tej dvorani zagotovite enake pogoje. [[...]]
Gospod Tanko, prvi opomin.
Hvala vam za prijaznost.
Nadaljujte!
Tako da mislim, da je treba storiti še marsikatere korake na tej ravni. Najbolj srečni so tisti, ki zagovarjajo ohranitev obstoječe himne pravzaprav zaradi tega, ker je popolnoma podobna Internacionali. In je iz te himne izločeno pravzaprav vse tisto, kar poudarja slovenskost, slovenstvo, kar poudarja tisto, kar bi morala imeti slovenska himna in predstavljati slovenska himna. Mislim, da je o tem potreben nek razmislek. Upam, da bodo razmere tudi v nekem primernem času dozorele, da se bomo na nek primeren način v dialogu lahko pogovarjali tudi o teh stvareh. Očitno razmere v tej državi in v tem momentu, v tej konfuzni situaciji še niso dozorele in kot kaže bo pač treba še nekaj mesecev, da bodo zadeve dozorele. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Milan Gumzar. [[Ga ni]] . Besedo ima France Cukjati, prosim.
Hvala za besedo. Današnja razprava je zanimiva predvsem z vidika odzivov na predlog. Namreč predlog je zelo konkreten, zelo jasen in ne vem, zakaj tako strahotno čuden in nesprejemljiv. Še enkrat. Bilo je že omenjeno, pa naj vendarle še povzamem: Avstrija ima himno v treh kiticah, govori: "ljubljena nam Avstrija". Italija ima himno dolgo pet kitic, pesem poje: "Italija in Italijani". Nemčija, nova, postnacistična, ima tri kitice: v njej se ponavlja besedilo "Nemčija, Nemčija nad vse na svetu, enotnost, pravico in svobodo za nemško domovino". Ruska federacija ima štiri kitice, govori predvsem:"Rusija, sveta naša država, edina si od Boga čuvana rodna zemlja". Srbija ima osem kitic:"Bog nam reši, Bog ohrani srbsko zemljo, srbski narod". ZDA ima štiri kitice, ravno tako poudarja domoljubnost in v refrenu poje: "Zaupamo v Boga". Poglejte, naša himna po zakonu ima smo eno kratko kitico, ki govori: " Žive naj vsi narodi, ki hrepene dočakat dan...", poznate jo, tudi jaz poznam. Čudovita je, lepa je, jaz sem vedno za to, da smo odprti do drugih narodov in kažemo voljo narediti ta svet lepši - ne samo Slovenije. Ampak nekaj manjka, ali nas je sram govoriti o domovini? Ali nas je sram govoriti, da smo Slovenci, da imamo radi Slovenijo, ne samo cel svet, ne samo sosede, zakaj tega ni? Odkar smo samostojni, me je to motilo in me še vedno moti, resnično. In če našega pisatelja Pahorja, tudi njega to moti, ne se norčevati iz tega. Simboli imajo velik pomen, ljudje smo bitja simbolov, to nas pravzaprav ločuje od živali. Vse, kar je, je simbol, tudi besede so simboli, niso samo neki zvoki, neke vibracije v zraku. Govorijo nekaj, kar je zadaj za tem simbolom. Zaradi tega me izredno motijo takšne izjave kot "fantazijski predlogi" in podobno. Povejte Pahorju, v Trst pojdite in recite, da so njegovi predlogi fantazijski, bodite pošteni. In da vas ta druga kitica, če bi bila vključena, spominja na nacizem oziroma da se bojite takšnega nacističnega pogleda. Ali smo res takšni ljudje, da se bojimo očitka, da nas bo nekdo označil za nacista, če bomo rekli: rad imam Slovenijo, Slovenija je moja domovina? Druga kitica se glasi: "Komu narpred veselo Zdravljico, bratje! čmo zapet'! Bog našo nam deželo, Bog živi ves slovenski svet, brate vse, kar nas je, sinov sloveče matere!" Ali se tega sramujemo? In zakaj potem tega ne vnesemo v himno, ki je sedaj prekratka? Nekaj takšnih argumentov, za lase privlečenih, je tudi ministrstvo povedalo, argumente proti, in sicer da pri pripravi tega zakona nismo upoštevali Zakona o normativni dejavnosti, ki ga je sprejela Vlada [[...]]Ja spoštovana predstavnica Vlade, kdaj pa je ta Vlada zadnja leta spoštovala ta zakon? Ali morda v Družinskem zakoniku, ki ga bomo jutri obravnavali, ki ima preko tristo členov? Ali je bila stroka povabljena ali je stroka razpravljala o tem? In končno je pa to prva obravnava, zelo kratek zakon. Prva obravnava, naredimo javno predstavitev mnenj, naj gre ta stvar v razpravo. Pa ne vsega, kar opozicija predlaga, ne - bi rekel banalno - popljuvati, no! In predvsem ne stvari, kot so naši simboli. Nekdo je omenil tragedijo s temi zastavami, seveda, pred desetimi leti je bil sprejet poziv, da naj vse šole obesijo zastave, kadar delujejo kot javni zavodi, tako kot vidimo v tujini. Nikjer nobene zastave. Ravnokar se dela raziskava domoljubnosti v javnih zavodih oziroma v šolah in vzgojno varstvenih zavodih. Prvi podatek je že znan, 95 vrtcev je že analiziranih, vprašanje je bilo med ostalim tudi: kolikokrat v lanskem letu je bila uporabljena v pogovoru z otroki beseda država, slovenska država, domovina, slovenski narod. Nekajkrat v celem letu je bila uporabljena "država". Nikoli pa "domovina" in "slovenski narod". Ali ni to zelo značilno za Slovenijo? Ali se bojimo tega izraza? Ali se mi bojimo? Veste, zapomnite si, kdor nima rad sebe, oziroma kdor sebe ne spoštuje, ne spoštuje niti soseda. Kdor svoje domovine nima rad, nima rad tudi drugih. To je neka zelo globoka logika in simboli imajo nalogo, da to povedo. In kdor se identificira s temi simboli, se identificira tudi z namenom teh simbolov. Tako, da resnično predlagam, da to stvar sprejmemo in potem v nadaljevanju tudi take banalne stvari kot je instrumentalna izvedba himne, ki naj bo samo v obsegu ene kitice. To se sprejme, to ni problem. Gre za načelo.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Najprej bi želela izreči svoje nezadovoljstvo z ravnanjem največje opozicijske stranke, ki šteje za svojo obveznost, da na vsaki seji Državnega zbora najmanj enkrat napade moje ravnanje - se ne smem smejati, ne smem ničesar delati. Imajo pripombe na moj način govorjenja, ravnanja, jaz sem suverena oseba in odgovarjam za vse svoje besede in vsa svoja dejanja. In se mi zdi nedopustno in naravnost strašljivo, če je to model za to, kar je napovedal gospod vodja največje opozicijske poslanske skupine, kaj vse bo treba spremeniti v prihodnje, če bo treba spreminjati tudi ljudi, je to strašljivo. Sprememba Zdravljice je namreč samo ena od napovedanih stvari, ki jo je treba spremeniti. Je pa predsednik te iste stranke napovedal, da je treba Slovenijo očistiti. Eden od gospodov iz te stranke je pa povedal, da ne bodo zapirali arhivov, ampak bodo zapirali ljudi. Toliko glede tega, kako se vedemo, kako se ravnamo, kako je preplavil ta Državni zbor sovražni govor, o čemer še mislim govoriti, namreč na seji Mandatno-volilne komisije je bila moja kolegica obravnavana na način, ki je eklatanten primer sovražnega govora. Ko je bilo o njej govorjeno kot o blondinki, je bila to zanjo žalitev, ampak hkrati je bila ta oznaka tudi oznaka za osebo ženskega spola z določenimi lastnostmi. In, ko se je od blondinke zadeva razširila še na črnolasko, je to pomenilo sovražni govor za ženske. Pa ne samo v Državnem zboru, ampak za ženske na sploh. Gospod predsednik, jaz si ne znam predstavljati, kako bo mogoče takim stvarem odpomoči tudi, če bomo zapeli kot himno vseh osem kitic Prešernove pesmi. In zdaj k Zdravljici. Vsem tistim, ki imate težave z naslovom Prešernove pesmi, naj povem, da je naslov te pesmi Zdravljica, ker se upošteva pesnikova volja. Obstaja namreč več zapisov te pesmi, ampak v stroki velja, da je zadnja roka avtorjeva, tudi avtorjeva volja. In avtorjeva volja je bila Zdravljica. Tako je tudi zapisano v ustavi. Res pa je Prešeren leta 1844 zapisal Zdravico ob novini leta 1844. Torej to je bila Zdravica in nalašč sem povedala cel naslov zato, da bi s tem utrdila naravo pesmi, ki jo je Prešern zapisal. To je žanrska pesem, ki sodi v skupino pivskih pesmi oziroma napitnic, zdravic in takrat, ko je Prešeren to pesem napisal in jo namenil omizju, jo lahko berete ali poslušate tako, ker to je bila prvotna peta pesem, Prešeren jo je pisal z mislijo na to, da bo to peta pesem, lahko sledite temu, kako se je oziral po omizju in kitico za kitico nazdravljal tistim, ki so skupaj z njim – v mislih, seveda – predstavljali to omizje. Ko je v ustavi zapisano, da je himna Slovenije Zdravljica, je ta zapis do neke mere res litotičen zaradi tega, ker govori samo o pesmi, res da je tam naslov z veliko začetnico napisan in je šele zakon potem povedal, da je to pesem Franceta Prešerna in za himno določil sedmo kitico. Torej, bi vas opozorila na to, da nimamo himne v skrajšani obliki in daljše različice, imamo eno samo. Himna je sedma kitica Prešernove pesmi Zdravljica. Ostaja Prešernova Zdravljica, pesem kot celota, ki jo je treba interpretirati kot celoto in se mi zdi, da ji je bila danes večkrat storjena sila. Namreč, misel Prešernovo je treba resda upoštevati kot združbo vseh, ampak ko sama razmišljam o sedmi kitici, o slovenski himni, sem na to himno ponosna. Ker me konstituira kot državljanko države, ki je odprta do vseh svojih sosedov in ki hkrati tudi z veliko samozavestjo zre v sebe, ker samo tisti, ki zmore dovolj samozavesti in čuti to svojo notranjo trdnost, zmore tudi odprtost do sveta okoli sebe, ampak v tej isti kitici, pa ne vem, če ste si jo pogledali do konca, je govora tudi o rojakih. To pomeni, da je misel na domovino, na rojake, tudi tiste, ki sežejo čez mejo, navzoča pa če hočete ali ne, ali to razberete ali ne, ampak govori o svobodi vseh rojakov. Ima vse tiste elemente, ki jih himna naj ima. Če pa koga moti, da v sedmi kitici ni omenjena domovina, potem ste, spoštovani, Prešernovo Zdravljico slabo brali, ker v vseh osmih upoštevanih, zapisanih in tudi v tisti deveti najpogosteje neobjavljeni kitici nikjer ni omenjena domovina. Prešeren omenja deželo, dom, ne omenja pa domovine, tudi domačijo omenja. Ti trije izrazi so uporabljeni - dom, domačija in dežela. Domovine Prešernova Zdravljica ne omenja. Kaj se boste potem lotili besedila Prešernove Zdravljice zato, ker Prešeren ni uporabil besede domovina in bo zato nezadostna? Toliko glede besedila samega. Očitki češ, da smo leve razloge, zakaj ne sprejemamo te spremembe, navajali - naj vam opozorim, da ste sami z levimi razlogi za spremembo himne prihajali. Če govorite o tem, da je prekratka, ker imajo drugi več, ker imajo drugi daljšo, ste prvi na obseg opozorili. Jaz sem si pa prebrala mnenje članov Akademije za glasbo, ki govori ravno o tem, da je za himno bistveno to, koliko časa ta himnični zanos traja. Himnični zanos ne more trajati neomejeno dolgo. Če boste brali dopis Zveze kulturnih organizacij Slovenije iz tistih časov, ko je Izvršni svet odločal o tem, kakšna naj bo slovenska himna: tudi tam opozarjajo, da je razmerje v načinu petja kitic, pa naj bo to prva, druga ali pa potem sedma, različno in da se s pravim himničnim zanosom vedno poje sedma kitica. Razlogi za to so bili strokovno pretehtani, bili so večinsko sprejeti in zato mislim, da je zdaj razprava o tem in sklicevanje na Borisa Pahorja, spoštovanja vrednega pisatelja, zanima me pa, koliko njegovih knjig ste prebrali, ker pisatelje cenimo po njihovem delu, ne po njihovih besedah, izrečenih v javnosti. Ko pa se sklicujete na Borisa Pahorja, pa naj povem, da smo na pobudo Borisa Pahorja, ki jo je podprl tudi slovenski PEN, sprejeli Trubarjev dan kot praznik te države. Če boste šli gledat izpis glasovanja: 77 navzočih, 49 glasov za, SDS je prispevala en sam glas, pa ne vem za tistega, ali je bil zavestno oddan ali po pomoti, kakorkoli že, Pahorju niste sledili tedaj, Pahorju tudi ni slovenski narod sledil na referendumu o arbitražnem sporazumu, arbitražnemu sporazumu je Boris Pahor nasprotoval. Kaj hočem povedati? Da sem dovolj široka, da me ne motijo različna mnenja, ali bom pa mnenje kogarkoli, tudi takšnega, ki ga zelo spoštujem, upoštevala, bom pa presojala po argumentih, ki jih zberem. In zbrala sem argumente, ki mi govorijo za to, da tega predloga ni mogoče podpreti. Tisto, kar me pri zadevi najbolj skrbi, je to, kar je bilo omenjeno, kaj vse bo treba spreminjati in veste, še na eno stvar bi rada opozorila: nihče do zdaj ni omenjal tega, jaz pa se zelo spomnim tega zaradi tega, ker vse, kar je zvezano s Prešernom, poslušam s posebno pozornostjo in si tudi zapomnim: marsikoga je motilo v tej državi, pa greste lahko gledat po zapisih, da bi se slovenska himna začela s "Prijatlji, obrodile so trte vince nam sladko" zaradi tega, ker so očitali, ne bom govorila, kaj vse, pa so očitki prihajali tudi iz tistega dela Slovenije, ki slovi po dobri kapljici in po ljubiteljih dobre kapljice, se razume, da mislim na severovzhodno Slovenijo. Torej, pomisleke ima lahko človek pri vsaki stvari, vprašanje pa je, ali ti pomisleki zdržijo argumentirano presojo. In še enkrat povem, večinska odločitev za himno je bila takšna, kakršna je, da je to sedma kitica Prešernove pesmi na melodijo, o kateri smo govorili. In za preizkus bi dala tudi komu od SDS, da odrecitira osem kitic Prešernove Zdravljice zaradi tega, ker mi ne bomo več šli v osnovno šolo, da bi se tam učili na izust celotnega besedila in bi potem to postalo naša praksa. Kakšno pa je razmerje [[....]]V treh načinih se lahko izvaja himna: v instrumentali obliki, v peti obliki in v kombinaciji instrumentalno-pete izvedbe. In tu se začnejo problemi, o katerih je bilo že tudi govora in nanje ne mislim zdaj ponovno opozarjati. Še enkrat trdim: himna je simbol in če začnete rušiti simbole, vi pa ste jih, spoštovani kolegi iz Slovenske demokratske stranke, že kar nekajkrat načeli, spomnite se, kako ste vložili ustavno obtožbo zoper predsednika države, kako se do predsednika države vedete, kako ste falsificirali arhivsko gradivo, da bi lahko dokazali oziroma da bi ga lahko obtoževali, da ne govorim o tem, da sistematično izrekate nezaupanje in spodbujate nezaupanje v vse in vsakogar. Ampak, saj poznate kakšno zgodbo o bumerangu. Hvala.
Hvala lepa. Želi besedo predstavnica Vlade?
Spoštovani! Po vsej tej razpravi sem še toliko bolj prepričana v to, da je mnenje, ki sem ga predstavljala v imenu vlade, pravilno. Zahteva po tem, da se do takih zadev opredeljuje po postopku, ki vključi najširšo javnost, zainteresirano in strokovno, se mi je v tej razpravi dokazala kot edino pravilna. Mnenja, ki smo jih slišali tukaj, tako za in proti, prinašajo s seboj vrsto pomislekov, o katerih se pač ne more razmišljati tako na hitro, da bi bilo okusno, da bi ta zbor o tem tako na hitro odločil. Želela bi še poudariti, da resolucijo, na katero sem se sklicevala, je sprejel cenjeni zbor leta 2009, in vsaj za naše resorno ministrstvo lahko rečem, da vas v prihodnjih dneh čakajo zakoni, ki so bili deležni široke javne razprave in usklajevanja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi besedo še predstavnik predlagateljev? Mag. Branko Grims, izvolite.
Spoštovani! Mislim, da je bila ta razprava izjemno poučna za vsakogar, ki jo je spremljal. Kajti, pokazala je predvsem eno ključno stvar. Že politologija uči, da bi morala vsaka politika temeljiti na vrednotah. Ta razprava, razprava tako s strani poslank in poslancev večine vladajoče koalicije, kot tudi dela vlade, pa je pokazala naslednje. Kriza v Sloveniji je tudi posledica sedanje krize vrednot. Krize vrednot, ki je tako značilna in bila danes tako očitna za posameznike iz vrst vladajoče koalicije. Zakaj v resnici gre? Če pogledate celotno današnjo sejo v luči tega, kar govorim, da gre v politiki za vrednote. Sedanja himna v tistem delu, čeprav je očitno protiustavna, ampak to večine tukaj, žal, ne zanima. V tistem delu, ki je zapisan v zakonu, torej zgolj v 7. členu, je izrazito internacionalistična. Postavlja torej na prvo mesto vse narode, ves svet pred svojo domovino, pred svojo deželo, pred slovenski svet. Zgolj to spremembo smo mi želeli uveljaviti, s tem slediti Francetu Prešernu na predlog gospoda Borisa Pahorja. Tu ni nobenega rušenja simbolov, ampak je dejansko uveljavitev simbolov tako, kot so zapisani v ustavi. Ampak kot rečeno, to očitno nekaterih ne zanima. Kajti, kaj se potem zgodi, če v politiki vrednota internacionalizma prevlada nad vrednoto skrbi za lastno skupnost, za lastno deželo, za slovenski svet? Potem smo priče odločitvam v Državnem zboru in to na predlog Vlade, da ni noben problem dati več sto milijonov za pomoč Grčiji, čeprav vsi vemo, da tega nikoli več ne bomo videli, tam pa štrajkajo in si delijo šestnajsto plačo na račun naših delavk in delavcev. Ko pa gre za prošnjo za pomoč, za nekaj sto milijonov, ki bi omogočili hitrejši razvoj Beli krajini, ne to ni govora, to pa z ognjem in mečem, tega pa v nekem razumnem roku ne bomo dali. To je tista kriza vrednot, ki ste jo sami na tej seji lepo pokazali. In zato branite sedanjo očitno z ustavo neskladno ureditev v zakonu, ki zajema samo sedmo kitico Zdravljice. Ni problem dati 5,6 milijona na mesec za poplačilo, doplačilo, če želite, sicer z razdružitvenim sporazumom urejenih penzij za južno republiko na račun slovenskih upokojencev, na račun slovenskih davkoplačevalcev, ampak če ti rabijo pomoč, tega pa ne. In tukaj je ta temeljni problem, ker se postavlja internacionalno pred nacionalni interes. To je pri vas vsak dan, očitno. Če se sklicuje na nacionalni interes, se sklicuje le, da se poskuša pridobivati politične točke. Spet primer iz točno tega mandata. Kaj je gospod, tokrat pa Borut Pahor, naredil leta 2009? Prišel je v parlament in je rekel, blokirali smo Hrvaško. Jaz sem se takrat prijel za glavo in sem rekel, ljudje božji, tako se v mednarodni politiki ne dela. Dobili bomo odziv iz mednarodne skupnosti, ki nas bo kaznoval. In potem boste pokleknili, uporabil sem tisto primerjavo, to me zdaj spominja na tisti vic, ko ena kura reče drugi: zdaj bom pa še en krog letela pred petelinom, pa na ves glas kokodakala, da ne bo mislil, da sem takšna in takšna, potem bo pa seveda počepnila. Samo šest mesecev za tem: pritiski iz Evropske unije, pa ZDA in gospod Borut Pahor pristane na arbitražni sporazum, čeprav je vedel, da ni dober za Slovenijo. In zaradi njega nas zna še kdaj boleti glava, če ne bo zelo veliko sreče pri nadaljnjem razvoju dogodkov. Tako se ravna, ker se zmeraj daje internacionalnemu prednost pri vrednotah pred nacionalnim, pa tu ne gre za nacionalizem, daleč od tega! Gre zgolj za pozitiven odnos do domovine, za spoštovanje svoje lastne države, svoje skupnosti, soljudi, s katerimi živimo, vseh soljudi in tudi različnih mnenj. Tudi nestrpnosti do drugačnih mnenj, celo do Prešernove Zdravljice je bilo danes kolikor hočete. Ena gospa je začela prej z ideološko debato, da je tukaj omenjen tudi Bog. "Bog živi" je pozdrav, vendar, "Bog živi" je pozdrav, zgodovinski pozdrav in si zasluži spoštovanje tako kot vsaka druga oblika zgodovinskih pozdravov, ki so bili običajni za nek čas. Ampak tisti, ki ste se iz tega delali norca, celo posmehovanju smo bili priča, ste se posmehovali lastni himni, kajti trdim, da je himna zapisana v ustavi kot celotna Zdravljica in gre zgolj za neskladje med zakonom, ki to ureja, in pa tistim, kar je zapisano v ustavi. In zaradi tega tudi vse tiste, milo rečeno, neprimerne analize, ki so bile tukaj narejene, ne stojijo. Še več, odražajo zelo čudno ideološko zaplankanost in nestrpnost. Poglejte samo primer, dr. Kmecl je v času prejšnjega režima napisal knjigo o Zdravljici in je v njej našel zgolj pozitivne elemente. On je seveda posebej pohvalil internacionalizem v 7. členu, pa revolucionarnost, ki je iz tega izvirala, kar je razumljivo za tisti čas, tudi za vrednote, iz katerih je on izhajal. Ampak tudi v vsem ostalem je našel zgolj pozitivne vrednote. Nekateri, ki ste danes iz vladajoče koalicije razpravljali, pa ste tukaj našli skrajno negativne poudarke, negativne vrednote in se posmehovali svoji lastni ustavno določeni himni. Zakaj se to dogaja, jaz tega resnično preprosto ne morem razumeti, trdim pa z vso odgovornostjo, da je ta vaša razprava dokazala, da je kriza v Sloveniji tudi in predvsem posledica sedanje aktualne krize vrednot. Naj končam, tako kot je že eden od predgovornikov prej naredil, z nekoliko bolj čustvenimi primerjavami. Ne mislim zdaj na tisto, kar je bilo prej rečeno s strani ene razpravljavke: prihajali ste z levimi razlogi. Če bi bilo to res, bi jih seveda vi zagrabili z obema rokama, pa je to daleč od resnice. Mislim pa na nekaj drugega, vsaka himna vzbudi čustven naboj, pozitiven čustven naboj domoljubja. Naša je glede tega v obliki, ki je z očitnim nasprotjem z ustavo zapisana v zakonu, nekoliko šibka in bi bilo dobro to popraviti, urediti na način, ki v ničemer ne bi uničili dosedanjih simbolov, kot ste namigovali, nasprotno, bi jih utrdil in nadgradil in bi omogočil, da se ta pozitivna čustva, pozitivno čustvo domoljubja še bolj razvije. Ena od stvari, ki niti ni stvar zakona, mislim pa, da bi tudi morala slediti prej ali slej, je tudi ta, da se ljudem dovoli na prireditvah, da to pozitivno čustvo izrazijo ali z aplavzom ali na kateri koli drug primeren način. Takšno umetno omejevanje, kot smo mu priča v Sloveniji, po mojem mnenju ni dobro, ampak to samo mimogrede. Tisto, kar bi pa veljalo posebej poudariti, v temu času, ko praznujemo dvajseto obletnico osamosvojitve, pa je vrnitev za dvajset let nazaj, v tisti čas in tisti čustveni trenutek. Prej je eden od razpravljavcev, konkretno starosta slovenskega parlamenta, gospod Potrč, omenil da so leta 1989 ob sprejetju ustavnih amandmajev zapeli sedmo kitico Zdravljice v prostorih slovenskega parlamenta. V istem obdobju pa tudi kasneje, tudi v času osamosvojitve in potem, pa so potekala po Sloveniji številna zborovanja. Večino teh, ne vseh, ampak večino teh, je organiziral Demos – Demokratična opozicija Slovenije, ki je potem z zmago na volitvah odprla pot do dejanske osamosvojitve. In kaj smo peli takrat? Takrat ni bilo nič neobičajnega. Danes to morda res malo čudno zveni. Zadnjič sem doživel malo nenavaden pogled od enih mlajših, ki tega niso osebno doživeli, da smo končali prireditev s preprostim, na zgodovinskem izročilu utemeljenem pozdravu: "bog živi našo domovino Slovenijo". To je bilo popolnoma normalno še v času osamosvojitve in tudi nekateri od vas ste bili zraven in to veste. Ampak tudi ta pozdrav je zapisan v Zdravljici in zakaj bi bil sporen, zakaj bi ljudje to čudno gledali. To je vendar naša himna. Mislim, jaz teh razprav danes in tega odnosa preprosto ne morem razumeti. Ampak no, da se vrnem na tiste prireditve. Na teh prireditvah je bilo ogromno število ljudi. Na nekaterih je šlo v deset tisoče in na teh prireditvah, se boste spomnili, se je pela Zdravljica praviloma v celoti. Od prve do zadnje kitice, pa ni bilo zaradi tega nobenega problema, ni bilo nič, da bi splahnel domoljuben naboj. Kje pa. Kar zabrbotalo je med ljudmi. Tisti, ki so doživeli ta čustven naboj, vedo, o čem govorim. To je bilo najlepše obdobje, zagotovo, za kakršnokoli politično udejstvovanje, za življenje v politiki. Tako bi pravzaprav politika po mojem osebnem mnenju morala vedno delovati, ker je delovala neodvisno od strahu, neodvisno od predsodkov, ampak v korist skupnosti in brez obzira na strah, strahu ni bilo, ampak za skupne vrednote in za skupne cilje. In takrat se je to razvilo. Potem se je s sprejetjem tega zakona nekaj zgodilo, en del je kar izginil, ostala je samo sedma kitica. Nekaj se nam je zdelo malo čudno, pa mogoče niti nismo takoj reagirali, nekateri tudi nismo imeli prilike, ker nisem bil v parlamentu, žal. In potem je na to opozoril gospod Boris Pahor. Ne vem, zakaj ste se danes nekateri spet vrnili na zasramovanje. Tako, kot je bilo takrat, žal, v času arbitražnega sporazuma, ko ste njega in še nekatere razglasili za Alzheimer trio. On je velik borec. Ampak on se ne prilagaja danemu trenutku, da bo enkrat govoril tisto, kar je eni oblasti prav, drugič pa tisto, kar je drugi oblasti prav, ampak sledi nekim skupnim ciljem, tistim, ki jih razume kot nacionalne cilje, narodne cilje, razvojne cilje in tako bi morala ravnati katerakoli politika. Druga taka osebnost, ki mi prva pride na misel, je dr. Pučnik. Tudi on je znal celo Zdravljico na pamet - toliko v odgovor gospe - in tudi sam jo znam in jo bom z veseljem citiral, če bo podprla danes ta zakon, in bo zakon sprejet. Če pa ne, bom pa počakal, da bo zakon sprejet, pa bom potem to citiral in zapel, do takrat bom pa to zapel kje drugje, tam kjer bo za to priložnost. Kajti za konec naj vas spomnim, da bi s tem postala sestavni del uradne slovenske himne, tiste po zakonu, saj je že zapisano v ustavi, ampak da bi bila potem tudi po zakonu, tisto "edinost, sreča, sprava k nam naj nazaj se vrnejo". Iskanje skupnega konsenza torej. Tistega, ki mu danes žal nismo bili priče, bili smo priča celo posmehovanju in zasmehovanju, celo zasmehovanju Franceta Prešerna in Zdravljice, česar jaz resnično ne morem razumeti. In še nekaj bi imeli potem in s tem bom končal. Konec slovenske uradne himne po zakonu, ne zgolj tiste, ki je zapisana v ustavi in ki se v praksi očitno ne izvaja, bi se glasil:" dokaj dni naj živi bog, kar nas dobrih je ljudi". Za dobre ljudi gre in za dobro voljo. In še enkrat, vsem iskrene čestitke ob 20. obletnici samostojne države Slovenije.
Hvala. Ker so vsi razpravljavci, ki so bili prijavljeni in so to želeli, dobili besedo, ker pa čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika še kdo razpravljati? Ja, vidim roke. Odpiram prijavo. Prijava teče. Vsak ima pet minut. Gospod Presečnik, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Saj ne bom porabil pet minut, samo kratek čas. Jaz sem bil prej že več kot polovico časa odsoten zaradi udeležbe na proslavi ob 20-letnici dogodkov v okviru Civilne zaščite Slovenije, sicer sem bil tam žal sam iz Državnega zbora in zato nisem poslušal uvodne razprave. Ampak, že ta del, ki sem ga [[...]], če prebiram ustavo in ta zakon, se mi je porodila ena misel: iz razprave je sledilo, da zagotovo ta predlog ne bo sprejet. Torej jaz imam popolnoma enostaven predlog, da skupina poslancev vloži predlog za ustavno presojo in Ustavno sodišče bo moralo nekaj storiti, pa nekaj povedati okoli tega in jaz sem prepričan, da bo potem Državni zbor sledil tej odločbi. Že po tem sodim, kakšno navdušenje je bilo pred dvema dnevoma, ko je Ustavno sodišče popravilo neko odločitev Državnega zbora glede Ankarana in še posebno so bili navdušeni tisti, ki ob glasovanju niso sledili odločbi Ustavnega sodišča in so glasovali v nasprotju z odločbo, tako da sem ugotovil, da so bili tisti sploh izredno navdušeni. Tako, da jaz sem prepričan, da bo Ustavno sodišče naredilo v tem primeru svoje in potem bo tudi Državni zbor sledil odločbi Ustavnega sodišča. Hvala lepa.
Hvala. Gospa Lavtižar Bebler, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Razumela sem ta sarkazem v besedah predgovornika gospoda Jakoba Presečnika, ampak naj kar povem, in se že vnaprej opravičujem, z dokaj grobimi besedami. Zatrjevati, da je himna takšna, kot jo imamo zdaj in kakor jo zdaj izvajamo in pojemo, v nasprotju z ustavo, je čisti kretenizem. Zato, ker je ustava rekla: "Himna Slovenije je Zdravljica. Uporabo himne, grba in zastave pa določa zakon". Torej je, prvič, ustava rekla, da je himna Zdravljica, ni povedala niti, čigava je, pa vemo, da v slovenskem pesništvu obstoji kar nekaj Zdravljic. In drugič, sprejeli smo poseben zakon, s katerim smo določili, kako se bo ta himna izvajala in kaj je besedilo in kakšna je tudi notna pisava te himne. Torej zavajati ljudi na tak način se mi zdi skrajno, skrajno neprimerno. In, če je kdo res hotel predlagati in čutil to potrebo, da bi zdaj spremenili to himno, s katero smo bili 20 let povsem zadovoljni in smo ob njej in z njo obeležili celo vrsto slovesnih obeležij v naši samostojnosti, potem bi bilo najmanj, kar bi bilo primerno, da bi dal pobudo in poiskal najširši konsenz za takšen podvig in tudi pozval vse druge v tem parlamentu in v širši javnosti, da se tega lotimo skupaj. Ampak moram povedati, da jaz osebno ne čutim nobene potrebe po nikakršni spremembi himne. Dvajset let v tej samostojni in neodvisni Sloveniji smo jo peli, v začetku mnogi tudi "fušali" tisto zadnjo kitico, ko je treba najprej iti z glasom dol, potem pa šele ob ponovitvi gor, pa smo vendarle jo vedno jemali kot svojo himno in nas je vedno navdihovala in navduševala in zaradi tega se mi zdi skrajno neprimerno to, kar danes zdaj tukaj govorimo. In samo še ena ugotovitev mi pride na misel. Čisto pri vsaki stvari, pa naj je to himna ali pa obeleževanje 20-letnice samostojnosti in neodvisnosti, se najde nekdo, ki poskuša to stvar zapackati in iskati neke ideološke nesporazume in neke ideološke razlike in podpihovanje nekih nizkih strasti in čustev. To se mi zdi deplasirano, dejansko deplasirano in jaz sem prepričana, ker sem bila takrat zraven od prvega dne in glede na to, da sem se učila solo petje, vam zagotavljam, da nisem nikdar "fušala" pri tej himni. Vem, da smo bili od vsega začetka enotni pri tem, da bo ravno ta Zdravljica in ta sedma kitica tisto, kar ne bo povzročalo nobenih naših nasprotnih stališč in nobenih drugih neprimernih čustev in da bo to tisto, kar nas bo združevalo. Tako da si ne morem razlagati drugače, kot da je ta podvig danes tukaj in še z namenom, da bomo lahko obeležili dvajsetletnico osamosvojene, samostojne in neodvisne Slovenije, se mi zdi, da je za tem, kot je že nekdo danes rekel iz SDS, "da je vedno nekaj zadaj": me zanima, kaj je tukaj zadaj, mislim, da nič dobrega. Jaz seveda tega zakona nikakor ne morem podpreti. Kot rečeno, čisti kretenizem je zatrjevati, da je to v nasprotju z ustavo.
Hvala. Moment, najprej imam jaz besedo, počakajte. Gospa Lavtižar Bebler, če kakšen poslanec slučajno razmišlja drugače kot vi, to ni kretenizem in vaše besede so bile izrazite žaljivke in zaradi tega sem dolžan kot predsedujoči vas na to opozoriti. Ali se boste opravičili ali ne, je seveda vaša stvar. Imate proceduralni predlog? Izvolite, gospod Grims.
Hvala, gospod podpredsednik. Prvi del tega, kar sem želel predlagati, ste že storili. To, kar je bilo zdaj storjeno, je seveda najbolj groba žaljivka in glede na temo, ki jo obravnavamo, je res skrajno neprimerna. Tisto, kar bi pa želel, da še ponovno storite in opozorite spoštovano predgovornico, pa je, da ona ni prava neuka oseba in da zaradi tega je to, kar je dejala, še posebej sporno, kajti njeno zagovarjanje, da potem zakon lahko uredi nekaj, kar je urejeno v ustavi tako, da en del tega črta, je točno enako, kot če bi, – ko ustava slovensko zastavo ureja tako, da je sestavljena iz zvezde, pa bele, modre in rdeče barve – potem zakon uredil, da ostane samo še bela barva. To pač ni urejanje uporabe, tukaj gre za nekaj drugega in posebej zato, ker imate to pravno znanje in veste, za kaj gre, so vaše besede skrajno žaljive in neprimerne.
Gospod Grims, to ni bil proceduralni predlog. Ima pa proceduralni predlog gospa Pečanova. Izvolite.
[[...]] [[izključen mikrofon]]
Potem pa utihnite, ker nimate besede, če je ne želite. Gospod Sajovic, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Vsem skupaj prijazen pozdrav. No, zagotovo si ta država in pa ta himna take politično pregrete debate, kot je današnja, ne zasluži. Strinjam se, da je himna dobra, meni celo odlična, ne nasprotujem pa temu, da bi morala biti mogoče še boljša, še širša, ampak tisti, ki jim je politika služba in poklic, bi se morali zavedati, da se take zadeve sprejemajo v nekem drugem kontekstu, v nekem drugem času. Ko se politika ne more zediniti niti o pokojninski reformi, ko pretiravamo z nestrpnostmi, ki se tičejo Družinskega zakonika, ko smo pomešali jabolka in hruške, dobremu namenu pripisujemo slabega in pa še kaj, je enostavno treba imeti občutek za čas, kdaj tako debato odpreti in kako jo sprejmeš. Če pa potem še pregledam, kako so do te države ravnali predlagatelji v odnosu do predsednika države, v odnosu do spremembe ustave, ki naj bi se spreminjala za reševanje dnevnopolitičnih težav, pa moram reči, da nismo zbrali vsi skupaj ne pravega načina, ne pravega časa in predlagam, da s to debato zaključimo, počakamo na neke boljše, bolj optimistične čase in takrat, ko bomo drug drugega bolj slišali in tudi poslušali, debato odpremo na novo. Hvala lepa.
Hvala. S tem je zaključen seznam prijavljenih. Razpravo zaključujem. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj pol ure po prekinjeni 17. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 17. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O KMETIJSKO GOZDARSKI ZBORNICI SLOVENIJE. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 5 tisočih volivk in volivcev. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina petindvajsetih poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici pobudnice predloga zakona gospe Ljudmili Novak. Izvolite, imate besedo.
Spoštovani gospod podpredsednik Državnega zbora, spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani predstavniki Vlade. Pred nami je Predlog Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije. Stranka Nova Slovenija se je odločila, da vloži ta zakon v obravnavo zaradi številnih pobud, ki jih je prejela od državljank in državljanov. Z zakonom predlagamo, da se obvezno članstvo v Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije spremeni v prostovoljno članstvo. Predlagamo pa tudi črtanje členov sedanjega zakona, ki določajo način volitev v zbornico. Sedanji sistem volitev je zelo zapleten in drag, udeležba na volitvah pa zelo nizka. Leta 2008 se je volitev v zbornico udeležilo le 11 % članov. Način in izvedbo volitev naj bi po našem predlogu urejal statut zbornice. Vse od ustanovitve zbornice so v širši javnosti pritožbe na obvezno članstvo. Obvezni člani očitajo zbornici, da ne koristijo storitev in uslug zbornice in nimajo interesa za članstvo v njej. Po sedanjem zakonu zbornica zastopa fizične osebe oziroma lastnike kmetijskih zemljišč, katerih katastrski dohodek presega 167 evrov. To pa še ne pomeni, da ti lastniki zemljišč dejansko opravljajo kmetijsko ali gozdarsko dejavnost. V prehodni in končni določbi našega predloga pa je določeno, da sedanji obvezni člani samodejno postanejo prostovoljni člani zbornice. Tisti, ki ne želijo več biti člani, pa morajo zbornico v skladu z njenim statutom zaprositi za prenehanje članstva. Nova Slovenija je samo v štirinajstih dneh zbrala skoraj 6 tisoč podpisov za podporo našemu predlogu zakona. Prav sprejetje tega predloga zakona pa bi pripomoglo k večji učinkovitosti zbornice, ki bi se morala ravnati po zakonih tržnega gospodarstva. Zbornica bo prisiljena ponuditi svojim članom nekaj več, kakor po dosedanji praksi. Na primer določene brezplačne usluge, cenejše storitve, itd. Zbornica se sedaj samo v manjšem obsegu financira iz zborničnega prispevka, pretežno pa iz proračuna Republike Slovenije in z izvajanjem javnih služb na področju kmetijstva in drugih nalog, ki jih dobi z javnim pooblastilom. Vse več pa je tudi storitev, ki jih za plačilo nudi zbornica svojim članom in nečlanom, na primer: analize vina, zemlje, poslovni načrti, kar pa uporabniki še posebej plačajo. V letu 2009 je imela zbornica naslednje prihodke: proračun Republike Slovenije 18 milijonov 205 tisoč 86 evrov, to je 62,2 %. Lastna dejavnost: 2 milijona 886 tisoč 834 evrov ali 9,9 %. Plačilo uporabnikov za storitve javnih služb: 5 milijonov 494 tisoč 435 evrov ali 18,8 % - to prispevajo tisti, ki že plačujejo članarino zbornici. Zbornični prispevek pa je 2 milijona 335 tisoč 159 evrov ali 8 %. Izredni prihodki: 324 tisoč 463 ali 1,1 %. Skupaj je zbornica v letu 2009 realizirala 29 milijonov 245 tisoč 977 evrov. Ravno sedaj v času krize je tudi čas, da se v letu 1999 postavljen aparat zbornice prilagodi glede na potrebe članstva. Cilj zakona je predvsem vzpostaviti učinkovitejšo obliko povezovanja in predstavljanja interesov kmetov, kmetijskih, gozdarskih in ribiških organizacij ter poenostavitev volitev v organe zbornice, s tem pa tudi zmanjšanje stroškov. Spoštovane poslanke in poslanci, v Novi Sloveniji smo prepričani, da bo ta zakon spodbudil boljše in učinkovitejše delovanje zbornice. Zato vas prosim, da ta zakon podprete.
Hvala. Za uvodno obrazložitev mnenja Vlade dajem besedo državni sekretarki gospe Tini Teržan.
Spoštovani! Vlada Republike Slovenije ugotavlja, da je Ustavno sodišče Republike Slovenije že presojalo in to v letih 2003, 1998, 1997, 1994, 1993, ali zakonsko predpisano obvezno članstvo v določeni obliki združevanja pomeni poseganje v svobodo združevanja iz drugega odstavka 42. člena Ustave Republike Slovenije. Ustavno sodišče Republike Slovenije je sprejelo stališče, da zbornice oziroma druge oblike združevanja, ki so ustanovljene z zakonom za izvrševanje javnih pooblastil oziroma določenih nalog v javnem interesu, ne sodijo med združenja, ki jih varuje 42. člen Ustave Republike Slovenije. Iz obstoječe pravno-sistemske ureditve izhaja, da Kmetijsko gozdarska zbornica Slovenije predstavlja nedvomno reprezentativno telo, ki je sposobno zastopati različne interese v kmetijski in gozdarski dejavnosti. Prav tako je Kmetijsko gozdarska zbornica Slovenije sogovornik državi pri pripravi strokovnih mnenj in v postopkih normativnega urejanja kmetijske in gozdarske dejavnosti. Obvezno članstvo je podlaga za ugotavljanje in spremljanje skupnih interesov, kar pomeni posledično podlago za sprotno in ustrezno ukrepanje države. Brez obveznega članstva bi grozila nevarnost, da bi se število članov bistveno zmanjšalo, kmetijsko-gozdarska zbornica pa bi izgubila svojo reprezentativnost oziroma pomembno vlogo pri povezovanju razdrobljenega slovenskega kmetijstva. Vlada Republike Slovenije se zavzema za širšo javno razpravo članov Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije, ki bo pokazala, ali članstvo podpira obstoječo organizacijo ali ne. Če bo odločitev članstva Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije za obvezno članstvo, je na osnovi strokovnih argumentov zagotovo treba ponovno opredeliti merila za določitev višine zborničnega prispevka. Vlada Republike Slovenije ugotavlja, da Predlog zakona o Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije oziroma njegovih spremembah pomembno vpliva na organiziranost zbornice in delovanje njenih članov, zato meni, da bi bila za tovrstno statusno spremembo potrebna celovita sprememba Zakona o Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije. Glede na vse navedeno Vlada Republike Slovenije ne podpira Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije, ki ga je v Državni zbor Republike Slovenije v obravnavo predložila Nova Slovenija v imenu 5000 volivcev in zato vlada meni, da ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Mag. Borut Sajovic bo predstavil stališče Poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Prijazen pozdrav gospe državni sekretarki s sodelavko in pa spoštovanim predlagateljem! Jaz moram v uvodu povedati, da imamo v Liberalni demokraciji Slovenije nekaj zadržkov proti sprejetju tega zakona, predvsem zato, ker zbornica opravlja številne javno pomembne zadeve in ker zakon ne predvideva postopnosti, na vsak način pa pozdravljamo vsebinski razmislek, ki se odpira v tej temi. Prepričani smo, da danes zgodbo na eni od stopnic lahko zaključimo, na vsak način pa to ne more pomeniti konec te zgodbe. Kajti, sistem, tako kot vse v življenju, tudi sistem Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije potrebuje spremembe, dopolnitve, izboljšave in prilagoditve času, v katerem živimo. 5.000 volivcev z obravnavanim predlogom zakona predlaga ukinitev obveznega in pa uvedbo prostovoljnega članstva v Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije ter spremembe na področju volitev v organe zbornice. Treba je pogledati malo nazaj, kajti vse od ustanovitve Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije daljnega leta 1999 se v zvezi z njenim delovanjem najbolj problematizira obvezno članstvo tistih fizičnih oseb, ki imajo v lasti, v zakupu, ali kako drugače uporabljajo tako malo kmetijskih in gozdnih zemljišč, da se s kmetijsko-gozdarsko dejavnostjo ne ukvarjajo resno. Običajno takšni člani ne koristijo storitev in uslug Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije in zato tudi, logično, ne želijo biti člani zbornice. Mislimo pa, da smo največje nesmisle v zvezi z obveznim članstvom fizičnih oseb v zbornici odpravili z novelo zakona v letu 2008. Z njo smo takrat dvakrat povečali vstopni prag za obvezno članstvo fizičnih oseb v zbornici, kar je pomenilo znižanje članstva za 35 %, ter kar za 81 % znižanje števila tistih, ki plačujejo pavšalni zbornični prispevek. Kot liberalna stranka se načeloma zagotovo zavzemamo za prostovoljno članstvo v vseh, prav vseh zbornicah, tako v gospodarskih, kot tudi poklicnih. Pri tem pa se zavedamo dejstva, ki nam je tu ovira, da je v Sloveniji še vedno večina obstoječih zbornic javnopravnih in da so večini od njih poverjena pomembna javna pooblastila, a to kljub vsemu še vedno ne spremeni dejstva, da gre za prisilna združenja, združenja, v katerih je članstvo obvezno. V Liberalni demokraciji Slovenije nam je na načelni ravni zagotovo bližje tip zbornice kot pravne osebe zasebnega prava, ki naj omogoča fizičnim in pravnim osebam, da se prostovoljno povezujejo za lažje doseganje in uveljavljanje skupnih interesov. Zbornice zasebnega prava opravljajo podobne naloge kot javnopravne zbornice. Država jim lahko celo podeli javna pooblastila in jim zagotavlja tudi del sredstev ali pa vsa sredstva za izvrševanje prav teh javnih pooblastil. Bistveno je, da ne gre več za prisilo, kar bi člane takih zbornic tudi bistveno bolj povezalo med seboj in motiviralo za aktivno članstvo. Prepričani smo, da če bi bilo članstvo v zbornicah neobvezno, prostovoljno, potem bi zbornice storile na vsebinski ravni bistveno več, šle bi nasproti članstvu, da bi večje število članov izrazilo interes, imelo od članstva koristi in bi potem v zbornici vztrajali. Zbornica bi s takim prostovoljnim članstvom lahko ohranjala reprezentativnost, zagotovo pa bi lahko kljub prostovoljnemu članstvu ohranjala tudi podeljena javna pooblastila. Zavedamo se obstoječe pravno sistemske ureditve zbornic v Sloveniji. Glede članstva v Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije pa tudi ne moremo mimo pomembne ugotovitve, da je Ustavno sodišče Republike Slovenije že presojalo, ali zakonsko predpisano obvezno članstvo v določeni obliki združevanja pomeni poseg v svobodo združevanja iz drugega odstavka 42. člena Ustave Republike Slovenije. Takrat je sodišče sprejelo stališče, da zbornice oziroma druge oblike združevanja, ki so z zakonom ustanovljene za izvrševanje javnih pooblastil oziroma določenih nalog v javnem interesu, ne sodijo med združenja, ki jih varuje 42. člen Ustave RS. Nadalje smo tudi trdno prepričani, da morajo biti spremembe pravno-sistemske ureditve zbornic, če se za njih odločimo, zagotovo postopne in pa evolucijske. Povedal sem že, da smo leta 2008 storili en korak. Ne danes, zagotovo pa v kratkem, še v tem letu, je čas zrel in je potreba, da storimo tudi kakšnega od korakov v evoluciji naprej in da bomo lahko v treh, štirih letih rekli in se pohvalili, da imamo kmetijsko-gozdarsko zbornico s prostovoljnim članstvom, s katero so člani zadovoljni. In jaz mislim, da vsaj del tega razmisleka delijo številni člani in tudi aktualno vodstvo Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije, ki temu a priori ne nasprotuje, vsi se zavedajo izzivov in pa potreb, ki jih prinaša aktualni čas. Ob tem pa bi veljalo proučiti izkušnjo in pa upoštevati vse dobre pa tudi vse slabe plati hitrega, nekdo bi rekel tudi prehitrega, preoblikovanja Gospodarske zbornice Slovenije v pravno osebo zasebnega prava, ki se je v zadnjih petih letih radikalno, na hitro, čez noč prestrukturirala tudi na podlagi zahtev in pobud, katerim se je pridno asistiralo s področja politike, danes pa lahko rečemo, da je kljub temu ali pa mogoče prav zato Gospodarska zbornica Slovenije ena najbolj aktivnih, najbolj vplivnih takih asociacij gospodarstva v Sloveniji in tega ne gre spregledati. V Liberalni demokraciji Slovenije se torej, kar se tiče sprememb obveznega članstva v Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije zavzemamo predvsem za postopnost, za razliko od vlade se najprej zavzemamo tudi za novo opredelitev vstopnega praga, oziroma za določitev pogojev za obvezno članstvo fizičnih oseb v zbornici, kar mora v naslednjem koraku pripeljati do znižanja števila članov fizičnih oseb na nivo in pa število članov, ki se v tej državi resnično ukvarjajo s kmetijstvom in recimo, da vzamemo kot enega od kriterijev, izpolnjevanje subvencijskih vlog in tukaj smo pri številki, tam nekje okrog 60, mogoče do 70 tisoč. In po informacijah, ki jih imamo, se temu vsaj v delu razmisleka pridružuje tudi Kmetijsko gozdarska zbornica Slovenije. Naslednji logičen korak, ki pa mu je treba določiti in odmeriti čas, pa mora biti ukinitev obveznega članstva v Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije, ki ga mora spremljati tudi celovita sprememba Zakona o Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije. Predvsem pa tudi določati čas, termin in pa vsebino, kaj in kako s potrebnimi javnimi pooblastili naprej. Obravnavani predlog zakona ima ravno tukaj, ker ne predvideva evolucije, ker ne predvideva postopnosti, po našem mnenju glavno vsebinsko pomanjkljivost, ki bo v našem razmisleku tudi pretehtala pri tem, da danes tega zakona ne podpremo, zagotovo ga bomo pa podprli v Poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije naslednjič, če v letu, kar se tiče tistih vsebinskih sprememb, ki smo jih izpostavili, ne bo nič storjenega. Danes pa bomo glasovali za to, da predlog ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Janko Veber bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala za besedo in lep pozdrav tudi v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. V zgodovini nastajanja kmetijsko-gozdarske zbornice v samostojni Sloveniji se vedno srečujemo predvsem s politizacijo delovanja te organizacije. Že njen nastanek je bil, lahko rečemo, izjemno politično obarvan, takrat je ena politična opcija zagovarjala ustanovitev kmetijsko gozdarske zbornice, drugi smo imeli veliko pomislekov in kljub vsemu je prišlo do ustanovitve na način, ki pa nekako odstopa od ostalih zbornic, kajti ne gre samo za to, da kmetijsko gozdarska zbornica predstavlja vse tiste, ki so lastniki kmetijskih zemljišč in gozdov in ki se ukvarjajo s kmetijstvom, ampak izvaja tudi ustanoviteljske pravice pri kmetijsko-gozdarskih zavodih. To je poseben status, oziroma pomembna razlika v primerjavi z drugimi zbornicami, kajti z zakonom smo takrat prenesli dejansko tudi izvrševanje ustanoviteljskih pravic pri kmetijsko-gozdarskih zavodih. Dejstvo je, da je v kmetijsko-gozdarskih zavodih prisotna izjemno močna kmetijska in gozdarska stroka in da je ne nazadnje financiranje teh zavodov predmet proračuna Republike Slovenije. Tako da po eni strani, ko se je izpolnil cilj, da dobi kmetijsko-gozdarska zbornica pomembne strokovnjake znotraj svojih organov, smo seveda povzročili tudi to, da pa zbornica pravzaprav ni več popolnoma samostojna, ker se v veliki meri financira prav iz proračuna Republike Slovenije. In tudi iz gradiva predlagateljev lahko razberemo, da je bilo planiranih za delovanje zbornice trideset milijonov evrov, od tega osemnajst milijonov zagotavlja proračun Republike Slovenije. Tukaj je ta dilema, ali imamo resnično dovolj samostojnega sogovornika, predstavnika kmetov, ko se pogaja z vlado. To je ena od nerešenih dilem po našem mnenju v naši poslanski skupini. Glede samega obveznega ali prostovoljnega članstva pa smo prav tako že veliko spregovorili v Državnemu zboru in tudi sprejeli nekaj zakonov, s katerimi smo pravzaprav povišali prag za vstop v obvezno članstvo v Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije, s čimer smo nekako izključili iz članstva tiste lastnike zemljišč, ki se resnično povsem ljubiteljsko ukvarjajo s to dejavnostjo in poskušali doseči, da odločajo o tem, kaj naj bi počela Kmetijsko gozdarska zbornica Slovenije, predvsem tisti, ki se s kmetijstvom tudi ukvarjajo. Tako da dilema, pred katero smo ta hip pri tem zakonu, je, kako pravzaprav pripeljati zbornico do tiste točke, da bo resnično čim bolj reprezentativni predstavnik kmetov v pogovorih z vlado. Ena od teh dilem je zagotovo obvezno ali prostovoljno članstvo, vendar je naše mnenje identično kot ga je predstavila tudi vlada, tako da glede tega podpiramo stališče vlade, da se najprej znotraj same Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije opravi temeljita razprava o tem, ali zbornica deluje uspešno, oziroma kje deluje slabše in kaj bi bilo treba urediti, da se to poslovanje izboljša, predvsem po mnenju njenih članov. Šele potem bi bilo primerno oblikovati besedilo zakona, ki bi odražalo predvsem, vsaj upamo si tako reči, zagotovo večinsko stališče dosedanjih članov v Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije. Če se bi danes ponovno opredelili za rešitev, ki jo predlaga ena politična stranka, bi pomenilo, da smo pravzaprav ponovno povečali vpliv, če lahko tako rečemo, ene politike v kmetijstvu, kar ni dobro. Tako da kmetijstvo zagotovo ne služi eni politični stranki, kmetijstvo ima resnično izjemno pomembno nalogo in je nepomembno, ali si ga lahko podredi ena politična stranka ali druga. Predvsem mislim, da je kmetijstvo pomembno, da pridelamo dovolj hrane za svojo samooskrbo in da ne nazadnje ohranjamo poseljenost podeželja in ne nazadnje tudi videz kulturne krajine in če hočete tudi biotsko raznovrstnost, ki v veliki meri, pa tudi to je ena od razprav, vpliva na to, da ohranjamo številne vrste ravno zaradi tega, ker se ta dejavnost dejansko tudi izvaja. Tako da nasprotujemo temu, da bi podprli predlagano rešitev, kljub temu da je bilo zbranih 5 tisoč podpisov, vendar zbrala jih je ena politična stranka. In to je po našem mnenju slabo za nadaljnjo usodo in zavzemanje stališč, ki bi bila, če bi bil zakon sprejet, v Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije, kajti vedno bi imeli pred seboj politično stranko ne pa neodvisno ustanovo, ki naj bi zastopala stališče kmetov. Zato v Poslanski skupini Socialnih demokratov ne bomo podprli Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije, podpiramo pa, da se opravi obširna razprava znotraj same zbornice o tem, kako naj v prihodnosti dejansko tudi deluje. Hvala.
Hvala. Gospod Robert Hrovat bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, za besedo. Spoštovani. Skoraj 6000 državljanov in stranka Nova Slovenija nam predlagajo, da zaradi vse pogostejših javnih pritožb na obvezna članstva v vseh vrstah zbornic sprejmemo spremembe Zakona o Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije. Predlog zakona vključuje spremembo obveznega članstva v prostovoljno obliko včlanjevanja v zbornico, kar naj bi pripomoglo k večji učinkovitosti zbornice, saj bo s tem predlogom zakona zastopanost kmetov v zbornici podvržena njeni učinkovitosti, oziroma bo odvisna od njenega dela. V Slovenski demokratski stranki ugotavljamo, da ne gre za v javnosti večkrat napačno navajano ukinjanje obveznega članstva. Predlog zakona sledi 42. členu Ustave Republike Slovenije, ki govori o pravici do zbiranja in združevanja. Vsakdo ima pravico, da se svobodno združuje z drugim. V prehodni in končni določbi je določeno, da sedanji obvezni člani samodejno postanejo prostovoljni člani zbornice. Tisti, ki ne želijo biti prostovoljni člani, pa morajo zbornico zaprositi za prenehanje članstva. Torej zbornica ne bi čez noč ostala brez članov in ji ne bi bilo treba na novo pridobivati svojih članov. Gre za postopen prehod brez nekih velikih pretresov. Po našem mnenju gre za izrazito pozitivističen pristop in zbornici prijazen način spremembe na področju združevanja interesov. Torej, član naj bo tisti, ki to želi. Skoraj 6000 podpisov za ukinitev obveznega članstva mora tudi za nas poslanke in poslance pomeniti signal, ki nakazuje voljo tistih, ki so svoje podpise dali. Najbrž gre za tiste, ki z zdajšnjim sistemom niso najbolj zadovoljni. Dejstvo je, da kmetijstvo v Sloveniji predstavlja 10 % velikih kmetov ali pa večjih kmetij in 90 % malih kmetij, ki očitno tudi nimajo interesa biti aktivni v zborničnem sistemu. Podatek, ki je zaskrbljujoč, je tudi volilna udeležba na volitvah v organe Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije. Na zadnjih volitvah je bila le 11 % udeležba vseh, ki so imeli volilno pravico, zato se nam v zakonu zdi smiselna rešitev, da se črta sedanje določbe o postopkih volitev in o sestavi organov zbornice in to prepušča statutu zbornice. S tem bo imela ta zbornica možnost, da sedanji obsežni sistem neposrednih volitev poenostavi in tako privarčuje nesorazmerno velike stroške za izvedbo teh volitev. Predlog zakona ne posega v statusno obliko in na področje javnih pooblastil, ki jih ima zbornica, ter na delovanje javnih služb v zbornici, za katera zagotavlja sredstva za delovanje Republika Slovenija v svojem proračunu. V preteklem letu 2010 je zbornica ustvarila za slabih 30 milijonov evrov prihodkov. Odmera zborničnega prispevka, prispevek se odmerja za preteklo leto, je bila v letu 2009 načrtovana v višini dobrih 2,3 milijona evrov. Od te načrtovane odmere prispevka predstavlja delež fizičnih oseb, torej govorimo o obveznih članih, 92 % celotne načrtovane odmere zborničnega prispevka. Zbornica z lastno dejavnostjo ustvari samo 2,8 milijonov evrov prihodkov, kar predstavlja slabih 10 % letnih prihodkov. Na drugi strani pa uporabniki storitev javnih služb, torej kmetje, prispevajo več kot 5 milijonov evrov letnih prihodkov zbornice. In iz vsega naštetega izhaja, da je delež zborničnega prispevka v primerjavi s celotnimi prihodki zbornice relativno nizek, saj predstavlja samo 8 % prihodkov. Zato trditev nasprotnikov tega zakona, da je obvezno članstvo potrebno za nemoteno izvajanje zakonsko predpisanih nalog, po našem mnenju nima neke prave podlage. V Slovenski demokratski stranki menimo, da bi s sprejetjem tega zakona bila zbornica na nek način prisiljena ponuditi svojim članom nekaj več kakor po dosedanji praksi. Tudi izkušnja Gospodarske zbornice Slovenije kaže na to, da se po spremembi obveznega v neobvezno članstvo zbornica bistveno bolj trudi za svoje člane. Še enkrat. V Slovenski demokratski stranki trdimo, da je strah o prenehanju delovanja Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije v primeru prostovoljnega članstva odveč. Ravno nasprotno. S spremembami in dopolnitvami, ki jih predlog zakona vključuje, bo mogoče reformirati organizacijo zbornice, poenostaviti postopke volitev ter tako privarčevati določena sredstva, hkrati pa ponuditi članom ugodnosti, da bodo le ti začutili, da zbornico potrebujejo in da bodo ostali njeni prostovoljni člani ter z veseljem prispevali svoj članski delež. Zbornici bo z navedenim predlogom sprememb in dopolnitev zakona še vedno omogočeno izvajati osnovne naloge, to so predstavljanje interesov kmetov, kmetijskih, gozdarskih in ribiških organizacij, strokovna pomoč le tem, obravnavanje problematike kmetijstva, gozdarstva in ribištva in še in še bi lahko naštevali. Zaradi vsega naštetega lahko rečem, da bomo v Slovenski demokratski stranki predlog zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Alojz Posedel bo predstavil stališče Poslanske skupine Zares.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Lep pozdrav predstavnici Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, lep pozdrav predlagateljem, kolegice in kolegi. Predlog je zagotovo dobrodošel kot takšen, da ga obravnavamo in da se pogovorimo o stanju v Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije in še bolj v kmetijstvu kot takšnem. Premalo je priložnosti v Državnem zboru, da bi se o kmetijstvu pogovarjali več in predvsem bolj odgovorno, takšno je tudi stanje kmetijstva. To lahko upravičeno govorimo tisti, ki prihajamo iz področij, ki so pomembna kmetijska področja in da je zagotovo trditev, da bi stanje v kmetijstvu bilo še slabše, če ne bi bilo Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije, trditev, ki zdrži in je na mestu. Zato je bila zelo daljnovidna in pa dobra odločitev leta 1999, ko je prišlo do ustanovitve Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije in ponavljam, da je bila to dobra in za kmetijstvo takrat verjetno tudi rešilna odločitev. Tako kot pa v vsaki organizaciji, v vsakem združenju se z leti spremenijo pogoji, se spremenijo tudi sama društva, tudi način vodenja z leti postane včasih takšen, da ga je treba spreminjati in proti temu ni imuna tudi Kmetijsko gozdarska zbornica Slovenije, zato so se nezadovoljstva pojavljala in se tudi rezultirala tako močno, da je prišlo v letu 2008 do bistvenega koraka k boljšemu delovanju zbornice z dvigom praga. S tem je odpadlo veliko število tistih nezadovoljnih članov, ki niso bili nezadovoljni zaradi drugega kot da so lastniki neke zemlje, nekega manjšega dela gozda ali podobno, in so bili zato obvezni člani. Z nadaljnjimi koraki in časom se je pokazalo, da je tudi obstoječ način potreben spremembe. To se sliši tako s strani posameznih članov, tako tudi s stani vlade in nenazadnje tudi v koalicijski pogodbi te vlade, te koalicije je zapisano, da se bo v tem mandatu uredil zbornični sistem. Kako se bo uredil, smo čakali eno leto, drugo leto in dejansko na tem področju ni bilo nobenih aktivnosti, zato so bili s strani Poslanske skupine Zares vloženi trije predlogi za spremembo članstva tako v obrtni, zdravniški zbornici in tudi v Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije. Ne z avtomatizmom, da se samo spremeni članstvo iz obveznega v prostovoljno, saj se zavedamo, da te stvari niso tako enostavne. Da gre tukaj za javna pooblastila, za sistem, ki bi ne prenesel take turbulentne spremembe, ampak za to, da se spodbudi tako vlado in pa tudi vodstva posameznih zbornic, da aktivno pristopijo k potrebnim spremembam, zato sem prepričan, da je tudi ta predlog Nove Slovenije eden od takih korakov, ki bo pozitivno prispeval k temu, da se bo iskalo, kaj in kako spremeniti v članstvu, v načinu vključevanja članov, v iskanju rešitve, da tisti, ki imajo od države, od evropskih sredstev kakršnokoli korist, ali pa, da sodelujejo pri razpisih, da je treba, da so obvezno člani in da takrat lahko konkurirajo za ta sredstva ali dobivajo subvencije in da bo to spoznanje prišlo do njih in da bo postopek na ta način stekel in da bo članstvo postalo v osnovi prostovoljno, vendar obvezno za tiste, ki bodo koristili ta sredstva. Zato smo prepričani, da je tudi ta predlog naravnan v to smer, da bi pa bil kot tak predlog sprejemljiv, pa verjetno ne, kljub spoštovanju do več kot 5 tisoč podpisnikov. V tem trenutku je pač v Sloveniji tako, da če nekdo pride v družbo in reče, ali ste proti, bodo vsi zavpili: "ja smo proti", čez nekaj časa pa vprašajo, "zakaj smo že proti?". Negativne podpise zbirati ali čemu nasprotovati ni težko, je pa dobro tudi kot ta pobuda, da se to prouči in stališče vlade je treba pozdraviti, zato je treba skupaj z vodstvom Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije in vsemi tistimi, ki se zavedamo pomena kmetijstva, iskati najboljšo obliko združevanja. Zagotovo direkten, hiter prehod na prostovoljno članstvo ne bi bil dober, zato tudi v Poslanski skupini Zares tega predloga Nove Slovenije ne bomo podprli. Hvala.
Hvala. Gospod Franc Bogovič bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Lep dober dan. Spoštovani podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi. Spoštovani predstavniki predlagateljev. Spoštovani predstavniki Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Ko govorimo o Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije, nedvomno govorimo o reprezentativnem telesu, ki je sposobno zastopati različne interese v kmetijski in gozdarski dejavnosti. Kmetijsko gozdarska zbornica Slovenije je izredno pomemben sogovornik, predvsem države oziroma Ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano pri pripravi strokovnih mnenj in v postopkih normativnega urejanja kmetijske in gozdarske dejavnosti. Na pobudo ožjega vodstva Slovenske ljudske stranke v naši stranki že nekaj časa poteka resna razprava o položaju in prihodnosti Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije ter o obveznem članstvu v njej kot eni od osrednjih točk. Tako je bila opravljena interna anketa med članstvom, potem pa so razpravljali tudi vsi pomembnejši organi Slovenske ljudske stranke. Pogovarjali smo se tudi z idejnim očetom Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije dr. Francem Zagožnom, čigar mnenje je povsem jasno in nedvoumno. Takojšnja popolna ukinitev obveznega članstva žal verjetno pomeni tudi konec Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije. S tem mnenjem se moramo v Slovenski ljudski stranki strinjati in smo prepričani, da bi zagotovo tudi tako bilo, če bi šli v ukinitev obveznega članstva. Brez obveznega članstva bi grozila nevarnost, da bi se število članov bistveno zmanjšalo, Kmetijsko gozdarska zbornica Slovenije pa bi izgubila svojo reprezentativnost oziroma pomembno vlogo pri povezovanju razdrobljenega slovenskega kmetijstva. Istočasno pa bi zagotovo izgubila tudi pooblastila, ki jih ima od države, in tudi premoženje, ki ga ima v upravljanju. Predlagatelji zakonskega predloga se vse premalo zavedajo, kako pomemben deležnik je za kmete Kmetijsko gozdarska zbornica Slovenije s ponudbo storitev svojih strokovnih služb in kot pomemben sogovornik pri pripravi zakonodaje na področju kmetijstva. Zato se v Slovenski ljudski stranki nagibamo k predlogu sprememb, da bi se zmanjšalo število zavezancev za obvezno članstvo. Tako bi članarino plačevali tisti, ki so prejemniki sredstev ukrepov skupne kmetijske politike in iz tega naslova tudi prejemajo določena denarna sredstva, zraven pa bi priključili tudi večje gozdne posestnike oziroma večje lastnike gozdov. V Slovenski ljudski stranki se na tej točki tudi strinjamo z mnenjem Vlade, da predlog Zakona o Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije pomembno vpliva na organiziranost zbornice in delovanje njenih članov. Iz tega razloga bi bila za tovrstno statusno spremembo potrebna celovita sprememba Zakona o Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije, toda namen predlagatelja niti ni bil toliko iskati rešitve, temveč potegniti potezo, ki je na nek način tudi všečna in zagotovo bi marsikateremu kmetu tudi ustrezala ta oprostitev. Pri tem pa ne pomislimo, da kmetje sicer ne bi plačevali, a bi ostali tudi povsem sami, slabo organizirani proti državnemu aparatu. Kmetijsko gozdarska zbornica Slovenije oziroma njeni člani z zborničnim prispevkom zberejo manj kot desetino sredstev, s katerimi razpolaga Kmetijsko gozdarska zbornica Slovenije in ta sredstva so predvsem namenjena za delovanje zborničnega sistema. Vsa ostala sredstva pa so vezana na javna pooblastila, ki jih ima Kmetijsko gozdarska zbornica Slovenije in tudi na premoženje, s katerim razpolaga. V Slovenski ljudski stranki se bomo tudi zavzemali za poenostavitev volitev v Kmetijsko gozdarsko zbornico Slovenije, da bi bile te bolj obiskane in tudi bolj dostopne upravičencem. Tudi sicer se v Slovenski ljudski stranki zavedamo, da tudi Kmetijsko gozdarska zbornica Slovenije rabi določeno reorganizacijo in določene prilagoditve. Toda nima smisla, da se slepimo pred neizbežnim dejstvom: z ukinitvijo članstva v Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije ne bi več mogli govoriti o zbornici kot reprezentativnem in neodvisnem sogovorniku, ta pa bi tudi izgubila javnopravni status, ki kot tak predstavlja interese kmetijstva, gozdarstva in ribištva. Na začetku sem že omenil dr. Zagožna kot idejnega očeta zbornice v takšni obliki in njegove besede so bile tudi: z izgubo Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije bo slovenski kmet izgubil še zadnjega sogovornika, ki govori kmetom razumljiv jezik in ta jezik tudi razume, za razliko od raznih agencij in ostalih organov v sestavi ministrstva, ki velikokrat tega jezika enostavno več ne razumejo in so od kmetstva iz dneva v dan bolj oddaljeni. Zato v Slovenski ljudski stranki ne bomo tega zakona podprli, naj pa ob koncu dodam še to, kar sem tudi slišal od dr. Zagožna in kar mi je povedal iz bogate zgodovine delovanja zborničnega sistema po Evropi. Omenil je dva politika, ki sta v zgodovini v evropskem prostoru poskusila ukiniti že vzpostavljene zbornice. Prvemu je to uspelo, vendar po tistem, ko je bila njegova politična era končana, so zbornico ustanovili ponovno na isti osnovi, kot je delovala prej. Priimek in ime tega prvega gospoda je bil Adolf Hitler v Nemčiji. Drugi, ki mu pa ta poskus ni uspel, je bil Haider na Koroškem. Tudi s temi besedami je želel dr. Zagožen zelo jasno povedati, da je vzpostavitev Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije na nek način tudi organizirano delovanje na podeželju, organizirano delovanje za tiste ljudi, katerim je Kmetijsko gozdarska zbornica Slovenije tudi namenjena. Tudi zaradi tega v Slovenski ljudski stranki takšnega zakona, ki bi, po našem prepričanju, Kmetijsko gozdarsko zbornico Slovenije ukinil, ne bomo podprli. Smo pa, kot sem že dejal, takoj pripravljeni, ko oba zakona, ki sta vložena, gresta iz parlamentarne procedure, da pristopimo k spremembi zakonov, ki bo zvišal cenzus, se pravi, da bo zmanjšal število članov Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije na eni strani, in na drugi strani tudi poenostavil same volitve in tudi zagotovil večjo udeležbo na volitvah.
Gospod Franc Jurša bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Pozdrav velja predstavnici ministrstva, kakor tudi predlagateljem. Kolegice in kolegi. Naše razmišljanje je, da bi se moralo v tej dvorani večkrat govoriti o kmetijstvu, o panogi, ki je še vseeno v naši državi zelo pomembna. Zelo pomembna pa je predvsem za nas, ki prihajamo iz takega območja, kjer je kmetijstvo še vedno zelo pomembna panoga. Poslanci naše poslanske skupine se pridružujemo mnenju vlade, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Ocenjujemo, da bi razpravo o tem morali voditi znotraj članstva Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije in od tu črpati podlago za dolgoročnejše rešitve na tem področju. Nekaj je zelo lahko ukiniti, zelo težko pa je seveda vzpostaviti, ustanoviti. Predlagatelj namreč predlaga ukinitev obveznega in uvedbo prostovoljnega članstva ter spremembe na področju volitev v organe zbornice. Predlog se sklicuje na 42. člen Ustave Republike Slovenije, ki govori o pravici do zbiranja in združevanja. Ob tem pa je predlagatelj spregledal, namerno ali nenamerno, da je Ustavno sodišče Republike Slovenije sprejelo stališče, da zbornice oziroma druge oblike združevanja, ki so ustanovljene z zakonom za izvrševanje javnih pooblastil oziroma določenih nalog v javnem interesu, ne sodijo med združenja, ki jih varuje 42. člen Ustave Republike Slovenije. Strinjamo se z mnenjem vlade, da iz obstoječe ureditve izhaja, da je zbornica nedvomno reprezentativno telo, ki je sposobno zastopati različne interese v kmetijski in gozdarski dejavnosti. Ta zbornica predstavlja tudi pomembnega sogovornika državi pri pripravi strokovnih mnenj v postopkih normativnega urejanja kmetijske in gozdarske dejavnosti. Predstavnike Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije srečujemo na vseh pomembnih sestankih tudi znotraj te hiše in vidimo, da aktivno zastopajo interese tako velikih, kakor tudi malih kmetov. Obvezno članstvo je podlaga za ugotavljanje in spremljanje skupnih interesov, kar pomeni posledično podlago za sprotno in ustrezno ukrepanje države. Brez obveznega članstva bi po naši oceni grozila nevarnost, da bi se število članov bistveno zmanjšalo, zbornica pa bi izgubila svojo reprezentativnost, oziroma pomembno vlogo pri povezovanju razdrobljenega slovenskega kmetijstva, ki je tako specifično znotraj Evropske unije. Prav tako menimo, da bi za spremembo obveznega članstva bilo treba izvesti širšo javno razpravo in opraviti obširne analize med člani, da bi ugotovili, ali članstvo podpira obstoječo organizacijo Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije ali ne, in nato sprejeti morebitne nove rešitve. Kot rečeno, v naši poslanski skupini predloga zakona ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Miran Györek bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Hvala za besedo, predsedujoči. Kolegice in kolegi! S predlaganimi spremembami zakona o Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije se poskuša nekoliko drugače urediti in tudi nadalje omogočiti in zagotoviti združevanje določenega števila fizičnih pravnih oseb, ki se ukvarjajo s takšno ali drugačno vrsto kmetijske, gozdarske ali ribiške dejavnosti v Republiki Sloveniji. In sicer z združevanjem in povezovanjem na prostovoljni osnovi, kar je popolnoma v skladu z drugim odstavkom 42. člena Ustave Republike Slovenije, ki govori o tem, da zakonsko predpisano obvezno članstvo združevanja lahko predstavlja poseganje v ustavno zagotovljeno svobodo združevanja. Žal kot v mnogih drugih primerih si tudi tukaj niso enotni vsi sodniki ustavnega sodišča in različno tolmačijo tovrstno ustavno pravico, nekateri utemeljujejo združevanje v zbornice, mislim na zakonsko prisilno včlanjevanje, kot dopustni poseg v svobodo združevanja, ker je oziroma naj bi bilo izvrševanje javnih pooblastil zbornice v javnem interesu, kar bi na nek način bilo možno sprejeti. Vse zbornice, kot institucije, lahko predstavljajo in zastopajo različne interese v posameznih gospodarskih in drugih dejavnostih in posredno nastopajo kot povezovalni člen med državo in članstvom pri zagovarjanju, uresničevanju interesov članstva. Vse prav in lepo. V Slovenski nacionalni stranki smo pa prepričani, da bi svoje poslanstvo, pooblastila in naloge lahko zbornica uresničevala enako učinkovito, če ne celo še bolj učinkovito, tudi v primeru prostovoljnega članstva. Pa ne samo v primeru Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije. Enako velja tudi za druge primerljive zbornice, interesna ali poklicna združenja. Ena od utemeljitev Vlade Republike Slovenije, ki zagovarja obvezno članstvo, je trditev, da je obvezno članstvo podlaga za ugotavljanje in spremljanje skupnih interesov in na tej osnovi zmožnost sprotnega, ustreznega ukrepanja, kar pa žal predstavlja trditev na trhlih tleh, pa ne samo po mnenju Slovenske nacionalne stranke, temveč tudi mnogih drugih tisočih in tisočih izvajalcev kmetijske, gozdarske in ribiške dejavnosti. Ne drži tudi trditev Vlade Republike Slovenije, da naj bi brez obveznega članstva utemeljeno obstajala nevarnost bistvenega zmanjševanja števila članov in izgube vloge zbornice pri povezovanju slovenskega kmetijstva in države. Kar pa drži, je pa možnost zmanjšanja dotoka denarja zbornic iz naslova obveznih članarin in s tem posledično finančne težave za stroške in plače, pa ne tako slabe plače zaposlenih, v takšnih in drugih primerljivih zbornicah. To vsekakor ni nujno, da se zgodi in se verjetno v primeru uzakonitve prostovoljnega članstva tudi ne bo zgodilo. Bo pa prisililo in spodbujalo zbornico, njeno vodstvo in vse njene strokovne sodelavce k še učinkovitejšemu delovanju in zavzemanju za zastopanje interesov kmetijcev in gozdarjev. In, če bodo to svojo nalogo uspešno in zadovoljivo opravljali, se jim ni treba bati pomanjkanja članstva in dotoka sredstev iz prostovoljnih članarin, eventualnih donacij in sponzorstev. Dokaz za takšno trditev in obrazložitev je pred leti uzakonjeno prostovoljno članstvo gospodarskih družb v okviru Gospodarske zbornice Slovenije, ki zaradi tega ni propadla. Tiste gospodarske družbe, ki so zainteresirane in čutijo potrebo po povezovanju in združevanju in biti zastopane preko zbornice v odnosu do države, so to tudi izkazale s svojim prostovoljnim članstvom in seveda posredno s financiranjem tovrstne pomoči in uslug. Podobno bi lahko veljalo tudi za samostojne podjetnike, obrtnike v okviru obrtniške zbornice, kjer je takšna potreba še bolj izrazita in v Slovenski nacionalni stranki nikakor ne moremo razumeti in sprejemati zavračanja takšnih predlogov in zahtev, ki jih tisoči obrtnikov brezupno vlagajo že nekaj časa in še vedno naletijo na gluha ušesa politike. In nenazadnje, gre za kar dva predloga noveliranja predmetnega zakona v smislu ukinitve obveznega članstva v zbornici. To je s strani politike, torej skupine poslancev, kot tudi s strani 5000 volivcev, kar vsekakor priča o nujnosti ukrepanja v tej smeri. Nikakor niso prepričljive trditve ali bolje rečeno izgovori vlade, da bi naj bila za tovrstno statusno spremembo potrebna celovita sprememba zakona ali pa v primeru predlagane novele Obrtnega zakona, da naj bi takšno spreminjanje zakona lahko povzročilo vrsto nejasnosti in odprtih vprašanj. Optimistična je sicer izjava predstavnikov vlade, da bo vlada celovito proučila ureditev zborničnega sistema in da bo poiskala sistematično in celovito rešitev. V Slovenski nacionalni stranki sicer pozdravljamo takšno dobro voljo, žal pa ne verjamemo več v njeno uresničitev, kajti kar prevečkrat smo bili že speljani žejni preko vode. In če bomo čisto odkriti in si nalijemo čistega vina, ne gre za nobena plemenita poslanstva zbornic, za nobene nepogrešljive in nadvse nujno potrebne njihove storitve, temveč samo in zgolj za denar. In to za denar in financiranje tovrstnih javnih služb delno iz proračuna, kar predstavlja pri konkretno tej kmetijski in gozdarski zbornici letno cca 18 milijonov evrov, podatki so za 2010, njeni celotni prihodki so pa znašali kar 30 milijonov. Od tega znašajo prihodki iz naslova zborničnega prispevka dobra dva milijona, kar je v relativnem smislu nizek delež pri prihodkih, torej cca 10 %. Torej je zadeva popolnoma jasna. Trditev vlade in zbornice, da je obvezno članstvo nujno potrebno za nemoteno izvajanje zakonsko predpisanih nalog tovrstne javne službe, je popolnoma neutemeljena in zavaja, namerno zavaja tiste poslance, ki morda niso podrobno pogledali v cash fow in bilanco stanja Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije. In kaj je bistveno in osnovni namen predlaganih sprememb? To je razbremenitev slovenskih kmetov, ki se, kot vsi dobro vemo, nahajajo v skrajno nezavidljivem položaju in bi jim kakršnakoli razbremenitev pomenila veliko, mislim predvsem na večino manjših kmetij, kjer vsak evro nekaj pomeni, nikakor pa ne bo ogrozila obstoja in udobnih stolčkov gospodov v zbornici. Še zmeraj bodo razpolagali z zadostno količino denarja, pa če je to 27 ali 28 milijonov evrov, lahko bodo še naprej brezskrbno izvajali svoje poslanstvo, predvsem v interesu večjih kmetov in velikih pravnih oseb, ki izvajajo kmetijsko dejavnost, ne nazadnje že sedaj dobro sodelujejo s takšnimi. Istočasno se pa ponuja prostovoljnim članom enkratna priložnost in ugodnost, da začutijo potrebo biti član zbornice in če bodo imeli od nje koristi, bodo tudi z veseljem prispevali sredstva v obliki članarine. Tisti, ki prihajamo kot poslanci iz okrajev, kjer živi in dela kmečko prebivalstvo, še kako dobro poznamo katastrofalni finančno-socialni položaj slovenskega kmeta. Razumem pa tudi razumevanje in pomanjkanje tovrstnega čuta pri tistih iz večjih urbanih središč, kajti tudi realno ni možno dojeti brezupne življenjske atmosfere na manjših kmetijah in v njihovih družinah, če ne živiš med njimi ali če pogosto ne zahajaš tja v tisto okolje. Občasni izleti v naravo, v podeželje na svež zrak ali v hosto na nabiranje gob ali zelišč še zdaleč ne morejo vzbuditi razumevanje in dejanskega dojemanja vseh stisk in brezizhodnosti slovenskega malega kmeta. Nikakor ni moj namen sedaj ob predstaviti stališča Slovenske nacionalne stranke obravnavati perečega stanja v slovenskem kmetijstvu, ki se dokazano slabša iz leta v leto z nastopom funkcije vsakokratnega novega kmetijskega ministra, z uveljavljanjem vsakokratnih novih ukrepov, zakonov, uredb in tako naprej. In ko gre za prav konkretno razbremenitev in olajšavo za slovenskega kmeta, se začne kot običajno reševati tiste, ki živijo na račun slovenskega kmeta in to utemeljevati že z znanimi floskulami, kot na primer "načrtovane celovite sistemske rešitve" in podobno. Skratka, v Slovenski nacionalni stranki podpiramo predlog predlagateljev novele Zakona o Kmetijsko gozdarski zbornici, pa četudi takšna razbremenitev predstavlja zgolj kamenček v celotnem mozaiku potreb za pomoč slovenskemu kmetu in kmetijstvu kot zelo pomembni gospodarski in poklicni dejavnosti. Od vseh kolegic in kolegov pričakujemo odkrito razumevanje tega, kar sem predstavil, in vas izjemno prosim, da se naj vsaj tega predloga ne politizira, kajti v nasprotnem nikakor ne boste olajšali eksistence in življenja tisočih slovenskih kmečkih družin. In hvala za razumevanje v tem primeru.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Predstavnica vlade in predstavnik predlagateljev se lahko prijavita kadarkoli z dvigom roke, sicer pa gremo po razporedu prijavljenih. Želite takoj? Gospod Sok, izvolite, imate besedo.
Spoštovani podpredsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani predstavniki Vlade. Najboljše je, da na nekatere izpostavljene dileme s strani poslanskih skupin kot predlagatelj skupaj s tistimi nekaj več kot pet tisoč petsto podpisi ne samo članov stranke iz vrst Nove Slovenije, pač pa s strani državljank in pa državljanov, poskušam v imenu predlagatelja takoj odgovoriti. Torej najprej naj rečem, da nismo zaznali, da bi katera od poslanskih skupin odkrito temu nasprotovala in se vam pravzaprav za to zahvaljujemo. Nekako ste vsi pokazali interes, da je treba v tej smeri nekaj spremeniti, ampak da bi morebiti to naredili kdaj v prihodnje, vsaj tako sem razumel stališča določenih poslanskih skupin. Torej rad bi seveda povedal, da časa ni veliko v tej državi na gospodarskem področju in če kmetijstvo spada v gospodarsko sfero delovanja, potem seveda časa ni na pretek. In prav je, da se ob tem odpre razprava, kar smo poskušali in če včasih slišimo, da je v Sloveniji premalo demokracije, lahko rečem, da je na tem segmentu ni premalo, kajti težko je pričakovati, da neka izvenparlamentarna stranka lahko pride do razprave v najvišjem organu odločanja – v Državnemu zboru, kar je nam uspelo s podpisi državljank in državljanov sorazmerno hitro in se tudi vodstvu Državnega zbora zato zahvaljujemo, da je to razpravo omogočilo, kakor tudi tistim, ki so zbrali podpise s prvopodpisanim gospodom Tankom, da lahko pristopimo k splošni razpravi. Sedaj pa nekaj o samih stališčih. Kar se tiče odločb Ustavnega sodišča, to seveda drži. Ustavno sodišče je reklo, da takšna oblika ni v nasprotju z 42. členom Ustave, nikjer pa Ustavno sodišče ni reklo, da ne smemo v Sloveniji zborničnega sistema urediti drugače. Kajti, če bi to reklo, potem mi ne bi v prejšnjem mandatu spreminjali članstva v Gospodarski zbornici Slovenije, popravljali smo tudi prag za obvezno članstvo v Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije. Kot veste je bila narejena anketa v Obrtno-podjetniški zbornici Slovenije, ki je pokazala, da si tam člani želijo obvezno članstvo in tako naprej. Če bi zadeva bila v nasprotju z našo ustavo, potem bi Ustavno sodišče odločilo tako kot je dan, dva nazaj odločilo v primeru občine Ankaran. Se pravi, da ne gre za to; mi smo izpostavili, da je v 42. členu ustave zapisano, da se lahko svobodno odločamo za povezovanje v različne oblike. In osnovna domena, na kateri bazira ta predlog o prostovoljnem članstvu, izhaja iz tega: zakaj bi nekoga silili, da je član v neki organizaciji, če on to noče biti. Zakaj bi bil član nekje, kjer nočeš biti? Se pravi, to je neka oblika prisile, mogoče še res nismo na tej stopnji, da bi to ugotovili, ampak to nedvomno sledi in bo v prihodnje tudi prišlo. Tudi anketa, ki jo je Slovenska ljudska stranka naredila med svojimi člani ob novoletnih božičnih praznikih, kaže na to, da si člani te "obvezno prostovoljne prisile", če jo tako imenujem, ne želijo. In torej ta zadeva, kot je bilo potem v stališču ene politične stranke rečeno, da gre za politizacijo, seveda je odločitev za ustanovitev zbornice takrat bila politična, ampak politična odločitev in politizacija pa seveda vsekakor ni isto. In tudi podreditev s to novelo eni politični stranki je seveda trditev, ki ne vzdrži, saj ne predlagamo nobenega organa s to novelo. S to novelo predlagamo dve spremembi, to je prehod iz obveznega članstva v prostovoljno, postopno, ker vsi člani, ki so sedaj obvezni, postanejo prostovoljni člani in se potem na podlagi vloge, ki jo podajo, sami odločajo, ali bodo ostali člani zbornice ali ne. Jaz sem prepričan in tisti, ki smo vložili ta predlog v Novi Sloveniji, ki smo na tem delali, da bo zbornica s prostovoljnim članstvom postala učinkovitejša, da bo svojim članom pomagala sestavljati poslovne načrte, izpolnjevati subvencijske vloge in tako naprej, da bo morda imela do njih nekoliko prijaznejši odnos, da bo delala tisto, kar člani od nje pričakujejo, in potem ni bojazni, da bi ta zbornica izgubila svojo reprezentativnost, ki so jo omenjali tako predstavniki Vlade kot predstavniki poslanskih skupin, še manj je seveda razlog, da bi ta zbornica karkoli izgubila s tem predlogom na področju, kjer je sogovornik državi, se pravi na strokovnem in normativnem področju kot sogovornik države. To enostavno ne drži. Je pa drugo vprašanje, ki ste ga omenjali nekateri. Ali je ta zbornica ob takem načinu financiranja, kjer večino sredstev za svoje delovanje dobi iz državnega proračuna, zares samostojna in neodvisna od države. O tem pa lahko razpravljamo in o tem se lahko pogovarjamo. Ker si nekako odvisen od tistega, od kogar dobivaš denar. Veliko vas je tudi omenilo, da se v Državnem zboru premalo govori o kmetijstvu, premalo pogovarja o teh temah, če pa pogledamo statistične podatke, ki jih objavlja Statistični urad Republike Slovenije, pa je stanje zaskrbljujoče. In bi se morala tudi zbornica kot predstavnik kmetov, kot sogovornik vlade, s tem področjem veliko več ukvarjati. Poglejte, mi smo od leta 2000 do tega trenutka, se pravi v desetih letih v Sloveniji, če omenim samo nekaj kmetijskih panog, prepolovili prašičerejo, prepolovili perutninarstvo, zmanjšali celo število govedi, čeprav je v strategiji razvoja kmetijstva Slovenija opredeljena kot govedorejska država zaradi velikih travnatih površin, ki jih premoremo, da ne govorim o zelenjadarstvu, kjer ne dosegamo niti 40 % zagotavljanja lastnih potreb. In seveda se kot člani neke politične stranke, ki ne odloča, ampak se sooča s temi problemi, lahko vprašamo, kakšna pa je vloga Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije kot sogovornika pri vseh teh vprašanjih. Ali je ta vloga, na takšni osnovi, kot je organizirana, zadovoljiva. Jaz ne bom tukaj rekel, da ni itn., lahko pa si seveda tudi kot državljan postavim to vprašanje ob dejstvu, da mi, recimo, na letni ravni v letošnjem letu – vemo, kako je težavno –, nameravamo na področju kmetijstva in razvoja podeželja v kmetijski sferi vložiti preko 400 milijonov evrov. Kmetijska proizvodnja pa nam ob vsem tem pada. In seveda je to, spoštovane kolegice oziroma spoštovani poslanci in poslanke, razlog, da se vprašamo, kakšna je vloga Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije kot zagovornika interesov kmetov in pa sogovornika države, Vlade, Državnega zbora; kakšno vlogo je Kmetijsko gozdarska zbornica Slovenije odigrala pri tem. Predlagatelji smo prepričani, da če bi se zbornica morala boriti in truditi za svoje člane, da bi potem sigurno ta učinkovitost bila večja. Če pa takole mesečno, letno, dobiš določena sredstva, za katere je pač z zakonom predpisano, da jih dobiš, potem pa je ta skrb in ta briga veliko manjša. In da je temu res tako, je seveda dokazala Gospodarska zbornica Slovenije, kjer je bilo uvedeno prostovoljno članstvo in kjer člani izražajo svoj interes povsem drugače, kot je to v Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije. Ne vem, če je bilo treba tukaj govoriti o tem, da je Adolf Hitler ukinil zbornico in pa Haider na Koroškem. Jaz mislim, da ne, da se lahko drugače in lepše pogovarjamo, ampak vseeno bi vam pa povedal za dve državi, ki nimata nič opraviti s sistemom teh dveh držav ali pa, če hočete, z režimom teh dveh politikov. Recimo, na Danskem nimajo zakona ne o zadrugah ne o obveznem članstvu v neki kmetijski zbornici, pa ima Danska največje zadruge, ne samo v Evropi, ampak na celem svetu. Enostavno imajo v ustavi zapisano, tako kot mi v 42. členu, da se lahko ljudje svobodno in prostovoljno združujejo in si potem na podlagi tega sami napišejo pravila, ki jih bodo spoštovali. In tista pravila so potem za njih obvezna. Država samo gleda, ali so od tistih prihodkov, ki jih imajo, plačani v državno blagajno vsi davki. In še en primer: ko sem bil še predsednik Odbora za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano v Državnem zboru, nekateri ste bili takrat zraven, sigurno se spomnim, da poslanec gospod Janko Veber, smo gostili v tej hiši med drugim tudi slovaškega kmetijskega ministra – Slovaško nekako najbolj primerjajo s Slovenijo – in je pogovor nanesel tudi na organiziranost kmetijsko gozdarske zbornice v Slovaški in prav to domeno, ki sem jo jaz uvodoma uporabil, je takrat uporabil tudi on. Pravi: "Članstvo v naši zbornici je prostovoljno, ker se zavedamo tega, da ne moremo nekoga siliti, da je član neke organizacije, če on tega ne želi". Mi smo sicer leta 2008 popravili zakon, dvignili prag za obvezno članstvo, ampak, spoštovane poslanke in poslanci, to danes pomeni, da je še vedno obvezni član vsak tisti Slovenec, Slovenka, ki ima recimo pol hektarja malo boljše njive. Kajti katastrski dohodek po hektarju malo boljše njive je tam nekje 350 evrov. Izračunajte, vseeno 80 ali koliko je prag [[...]]
Jaz bi prosil poslanke in poslance, da se nekoliko umirite.
Jaz že dolgo nisem nastopal v parlamentu, ampak še vedno me to ne moti. Govorim tistim, ki poslušajo to debato. Se pravi, še vedno je tisti, ki ima pol hektarja kmetijskih površin, obvezni član Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije. In jaz razumem te ljudi, ki rečejo, zakaj bi moral biti član, če pa od tega članstva nimam nobene koristi in ponovno ponavljam: kot je bilo ugotovljeno tudi v nekaterih stališčih poslanskih skupin, ta predlog zakona je izredno mehak pristop, bi rekel, da tukaj ne gre za nek presek, da bi se zbornici kakorkoli zmanjšala javna pooblastila, da bi se zbornici zmanjšalo tisto, kar opravlja za državo. Gre za prehod v neko obliko, ki bo po meri članov. Seveda se zavedamo, da se bo število članov nekoliko zmanjšalo, da bodo nekateri tisti, ki so nezadovoljni, te vrste zapustili, ob tem, da bo zbornica hkrati morala veliko več narediti za to, da članstvo bolj ali manj ostane. In še druga dilema, ki je s to novelo zakona predlagana, poglejte: bližajo se volitve v Kmetijsko gozdarsko zbornico Slovenije. Volitve leta 2008, kolikor se jaz spomnim, so bile pravzaprav prava polomija. Kako bo sedanje vodstvo Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije ponovno opravičevalo to, da volitve članov pravzaprav ne zanimajo. Se pravi, da jim je vseeno, kdo jih vodi, kdo jih predstavlja, kakšno politiko vodi, kaj pravzaprav tam uresničuje, kajti če govorimo o reprezentativnosti zbornice s številom članov nasproti državi, kakšna pa je reprezentativnost števila tistih, ki obiščejo in volijo svoje predstavnike najprej na ravni upravnih enot, potem še na ravni regij in pa na ravni države? Ta sistem volitev je izredno zapleten, je tudi izredno drag in ob vsem tem seveda neučinkovit in tukaj, če ne drugo, bi se sedanje vodstvo zbornice moralo o tem zamisliti, če bo udeležba še manjša kot 11 %, kako bodo opravičevali vse to, kar jim nalaga država in koliko denarja se pravzaprav za delovanje zborničnega sistema v naši državi daje. Še enkrat, mi smo s tem poskušali to razpravo odpreti, ne predstavljamo si oziroma si nismo predstavljali, da boste v Državnem zboru temu predlogu zaploskali. Pomagamo pa na nek način koalicijskim partnerjem, ki so tudi v koalicijsko pogodbo napisali, da bodo proučili to vprašanje in nekaj odločili. Se pravi, sedaj je vsaj možnost pogovora, da se ta zadeva prouči in da se na podlagi številnih podpisanih, ki so razumeli, kakšno je vprašanje, ker to lahko vsak razume: "ali si za prostovoljno članstvo ali za obvezno?". Nekaterih referendumskih vprašanj mogoče kdaj volivke in volivci ne razumejo povsem, to pa vsak lahko razume, da boste na podlagi teh pripomb samih članov, pa na podlagi teh podpisov, vendarle poskušali na tem področju narediti nek premik. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Presečnik. Pripravi naj se gospod Ziherl.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Torej, zagotovo je pri organiziranosti te zbornice potreben premislek, pa ne samo pri organiziranju te zbornice, ampak katerekoli institucije v državi, vsake toliko časa je potreben premislek, kako naprej, s tem se strinjam in premislek je potreben tudi pri zbornicah in pri zbornici, ki jo obravnavamo. Torej, že v prejšnjem mandatu, kolikor se spominjate in kot je že nekajkrat bilo omenjeno, smo z zakonom o tej isti zbornici dosegli, da člani niso vsi tisti, ki jim je kmetijstvo samo hobi, torej lastniki izredno malih površin. V mnenju poslanske skupine, predstavljenem s strani kolega Bogoviča, smo nakazali na razmislek o tem, da ne bi bili člani vsi tisti, ki niso upravičenci do ukrepov skupne kmetijske politike ali do subvencij, ampak ožji del in na razmislek o načinu volitev v organe zbornice. Sicer pa, če rečem na splošno, premoženje zagotovo ni samo privilegij ali korist, je predvsem obveznost, naj bo to obremenitev, odgovornost. Slovensko kmetijstvo je dolgoročno poklicano, da zagotavlja čim večjo samooskrbo in urejeno krajino, a brez ustrezne organiziranosti in zagotavljanja ustreznih pogojev tega seveda ne bo. V zadnjih 15-ih, 20-ih letih so se razmere v kmetijstvu bistveno poslabšale. Vprašati pa se je treba, kaj bi bilo, če zbornice ne bi bilo? Na koncu: strinjam se s tem, da mora član dobiti od zbornice več kot plačuje prispevka. To pa je resnično naloga vodstva in pa strokovnih služb zbornice, o tem sem pa tudi prepričan. Na koncu: ko predstavniki predlagatelja govorite o lastniku, na primer, pol hektarja njive, ki mora plačevati zbornični prispevek, pa od te njive nima nič, ali kakšen podoben lastnik. Zavzemati se moramo seveda v državi in v Državnem zboru za tako rešitev, da bo tak lastnik s primernimi spodbudami prodal ali oddal v najem tako nepremičnino in sicer tistemu, od katere bo imel korist kupec ali najemnik in pa seveda država kot celota na področju večje samooskrbe v Sloveniji. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Ziherl. Pripravi naj se gospod Majhenič, potem pa gospod Anderlič oziroma gospod Jurša. Izvolite, gospod Ziherl.
Hvala lepa. Kot dolgoletni član Odbora za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano se zavedam vedno bolj težavnega položaja v slovenskem kmetijstvu in, kar je še bolj zaskrbljujoče, stalno padajočega deleža samooskrbe oziroma pomanjkanja neke usmeritve, ki bi se bolj približala specifiki slovenskih kmetij, to je kmetij, ki so v povprečju velike 6 in pol hektarjev, so torej razdrobljene in tukaj je bolj priložnost za male živali, zelenjadarstvo, jagodičevje in podobne pridelke in manj primerno za kakšne druge evropsko primerljive dejavnosti, pa predvsem tudi spodbujanje sekundarnih dejavnosti. V takih razmerah je zbornica še kako potrebna. Sedaj, glede na to, da predlagani zakon ne posega v njene pristojnosti, torej bo lahko delala vse, kar je do sedaj delala, in edina sprememba je v zvezi z obveznim in prostovoljnim članstvom. Potem bi morda lahko to vzeli tudi kot spodbudo. Njej sorodna Gospodarska zbornica Slovenije je tudi iz obveznega članstva prešla na prostovoljno članstvo in se ni kaj velikega zgodilo, verjetno notranja reorganizacija. Tisti, ki je potreboval usluge že prej, jih ima še sedaj, seveda proti plačilu, in morda kakšno leto ne vzame ničesar, pa ne plača ničesar, naslednje leto plača dvakratno, ker so mu pač neko stvar pripravili. In če je to kot stimulans za neke spremembe, za neko potrebo po reorganizaciji, po novih pristopih, potem je vsekakor predlog dobrodošel. Mislim, da je bila zbornica v vseh teh letih vedno prisotna, vendar sem pogrešal nekatere segmente delovanja. Predvsem bi bilo treba opozarjati na nepoštene odnose v verigi od proizvajalca do potrošnika, kjer trgovina neupravičeno pobere levji delež, ogroža pridelavo in skubi potrošnika. Drug tak segment, kjer bi bila potrebna še večja aktivnost, je pa vsekakor vprašanje kakovosti. Nikjer nisem zasledil kakšnega hujšega revolta ob raziskavah, ki jih lahko preberemo v medijih, ob primerjalni analizi, kako slabo oskrbo v smislu kakovosti imamo s sadjem in zelenjavo, kako je v trgovinah z razprodajami, da padec cene v akciji ni sorazmeren z deležem robe slabše kakovosti in še bi se dalo naštevati. Torej, zbornica ima še veliko nalog in v nekem novem kontekstu ima priliko, da se izkaže in zaživi. In če bo dobro zagrabila za delo in če se bo našla v neki novi vlogi, z novimi vsebinami, če se bo našla s kmeti, lahko ta predlagana sprememba skoraj neopazno gre mimo. Torej, po analogiji z Gospodarsko zbornico Slovenije bi kazalo tudi tu enako ukrepati.
Hvala. Besedo ima gospod Jurša. Pripravi naj se gospa Jeraj. [[Se odpoveduje.]] Potem naj se pripravi Franc Bogovič. Gospod Jurša, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Ko analiziramo besede "zastopanje interesov posameznikov", je zelo težko razločiti, ali v neki dejavnosti, kot je specifična kmetijska dejavnost na Slovenskem, lahko razdelimo, da bi zbornica, v kateri bi bilo članstvo prostovoljno, zastopala interese tistih, ki so člani te zbornice, drugih, ki pa ne bi bili člani te zbornice, pa ne bi zastopala. To zadevo je treba temeljito analizirati. Slovensko kmetijstvo, kot sem že prej povedal, je specifično in na tak način ga moramo tudi obravnavati, je zelo razdrobljeno. In seveda vsi tisti mali, ki se mogoče s kmetijstvom ukvarjajo kot z dopolnilno dejavnostjo, nimajo toliko interesa, da bi jih ta zbornica zastopala, kot tisti, ki imajo večjo posest in imajo večje dohodke s področja kmetijstva. Ampak, kako zdaj te interese ločevati? Mislim, da je o tem treba temeljito spregovoriti, ne samo v parlamentu, tudi znotraj zbornice. Radi primerjamo Gospodarsko zbornico Slovenije s kmetijsko. To je zelo težko, ni primerljivo. Znotraj Gospodarske zbornice Slovenije so gospodarski subjekti, ki ustvarjajo bistveno večje dohodke, če seveda izvzamemo pravne osebe na področju kmetijstva – šestnajst podjetij, ki imajo v najemu od države, od Sklada kmetijskih zemljišč in gozdov, polovico vseh kmetijskih zemljišč. Na drugi strani pa imamo 160 tisoč kmetov, ki imajo samo še enkrat toliko kmetijskih zemljišč v najemu. To se pravi, da tudi ti niso v enakovrednem položaju in manjši verjetno imajo tudi manjše interese kot pa tisti, ki so malo večji in seveda to je treba na nek način tudi usklajevati. Precej je bilo govora o volitvah znotraj Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije. Volitve so res porazna zadeva in vsi skupaj bi se morali zamisliti in bi morali nekatere zadeve na tem področju spremeniti, saj le 10 % članstva prihaja na te volitve. In jaz mislim, da mora to predvsem begati vodstvo Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije, njeno vsakokratno vodstvo. Kazalo bi verjetno na tem področju nekaj spremeniti in te zadeve zapisati znotraj statuta Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije. Ko pa človek analizira–vse tisto, kar je zbornica pripravila v svoji zloženki, potem pa zbode v oči – upam, da so to točni podatki –, da govorijo o prihrankih za področje slovenskega kmetijstva in govorijo, da so v enem letu privarčevali kar 73 milijonov evrov. To ne pomeni, da to zagovarja Kmetijsko gozdarsko zbornico Slovenije v taki obliki kot je, ampak vseeno poraja razmislek, ali ta zbornica vseeno ne zastopa dobro interesov kmetov. Pa še ena zadeva, ki je bila izpostavljena s strani predlagatelja: prijazen odnos zbornice do članstva. Verjetno bi bil prijaznejši odnos, če bi to bilo na profesionalni bazi, se pravi na prostovoljnem članstvu, saj tudi to je zdaj profesionalno, kar je, ampak ljudje so različni. V tej zbornici so različne strukture in vodstvo zbornice mora poskrbeti, da bo ta odnos do članstva na visoki profesionalni ravni, nič manj kot pa, če bi to članstvo bilo prostovoljno. Osebno ne podpiram predloga, to pa ne pomeni, da v prihodnosti o tem ne bi spregovorili še bolj temeljito kot smo na današnjem zasedanju Državnega zbora.
Hvala. Besedo ima gospod Bogovič.
Pozdravljeni še enkrat. V predhodnici Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije v Kmetijsko-pospeševalni službi sem sam deloval od leta 1984 do leta 1989 in lahko rečem, da poznam situacijo, kakršna je bila na področju kmetijstva v tistih časih in kakšna je danes. In tudi sam zelo aktivno spremljam to področje kmetstva, kmetovanja in osnovna razlika, ki se dogaja skozi ta desetletja, je ta, da se v slovenskem prostoru postopoma spreminja struktura kmetijstva v to smer, da veliko število majhnih kmetij pa tudi srednjih kmetij, ki počasi izgubljajo nosilce za opravljanje dejavnosti, da te kmetije počasi opuščajo svojo dejavnost, in da se na eni strani resnično soočamo s trendom zmanjševanja kmetij v Sloveniji. Ko poskušaš po poznavanju te tematike ugotoviti, kje je eno delovno mesto na kmetiji, zelo hitro ugotoviš, da je večina slovenskih kmetij tako majhnih, vsled zgodovine, ki jo imamo za seboj, da je zelo težko danes na povprečni slovenski kmetiji zagotoviti to delovno mesto. Na drugi strani imamo, kot je že gospod Jurša pred menoj omenil, velika kmetijska podjetja, ki so največkrat najemniki državne zemlje preko sklada kmetijskih zemljišč, imamo tudi večje kmete, prav tako pa še tudi te srednje velike in pa tudi zelo male kmetije. In prav vsi od teh skupin, ki so zelo različne po svojih interesih in pa včasih tudi po sposobnosti vplivanja na odločitve, ki so za njih pomembne, vsi ti rabijo nekega zagovornika in sam ocenjujem, da je Kmetijsko gozdarska zbornica Slovenije tista, ki na nek način je splet vseh teh različnih posestnikov in nosilcev kmetijskih gospodarstev in kot takšna zelo legitimen predstavnik, ki lahko odgovorno spregovori z organi kot je ministrstvo, kot so tudi različni drugi organi v sestavi ministrstva, vpliva tudi na stanje in na odnos do kmetijstva tudi v parlamentu in še marsikje drugje. Prepričan sem, da je stanje v slovanskem kmetijstvu danes boljše zaradi tega, ker je bila v preteklosti Kmetijsko gozdarska zbornica Slovenije ustanovljena, delim pa mnenje vseh tistih, ki se zavedamo, da je stanje resno in da so trendi takšni, da bo tudi v prihodnje na tem področju treba še marsikaj postoriti, da bo za kmeta in pa za kmetstvo boljše. Če se kmetije, tiste, ki povprečno prispevajo tam okoli 20 evrov na leto za ta prispevek, oprosti tega "davka", če smem temu tako reči, oziroma obveznega zborničnega prispevka, najbrž 20 evrov veliko pomeni, vendar pa to ni usodno pomembno tudi ne za družinski proračun kmetij, ki imajo velikokrat težave z gospodarjenjem, sami pa v Slovenski ljudski stranki podpiramo to stališče, da bi se število obveznega članstva znižalo s sedanjih 113, 115 tisoč, kot je po sedanji zakonodaji, nekje na nivo tam med 65, 70 tisoč članov. To so tisti člani, ki so tudi po drugi strani aktivni kmetje in preko ukrepov kmetijske politike pridobijo določena sredstva iz tega naslova. Sam sem sodeloval v tem mandatu kot predsednik Odbora za kmetijstvo,gozdarstvo in prehrano praktično pri vseh teh pogajanjih, ki so potekala, in mirno lahko rečem, da je Kmetijsko gozdarska zbornica Slovenije v teh dogovorih, pogovorih zelo kompetenten sogovornik in da se velikokrat tudi navzven ne sliši, ne vidi, kaj se vse naredi za to, da se tudi situacija v kmetijstvo ne poslabšuje še bolj kot se sicer. Veliko je bilo narejenega pri dohodninski zakonodaji, pri zakonodaji o katastrskem dohodku, pri Zakonu o kmetijskih zemljiščih, aktivna je bila Kmetijsko gozdarska zbornica Slovenije, ko se je povečala oprostitev trošarine s 50 na 70 %, aktivno vlogo je imela tudi v okviru sprejemanja Zakona o promociji kmetijskih in živilskih proizvodov, pri strategiji kmetijstva in podobno. Tako da na prvi pogled, resnično, bi lahko bila to tudi všečna poteza in sem prepričan, da žal večina kmetij tudi ne pozna podrobnosti, s čimer se ukvarja Kmetijsko gozdarska zbornica Slovenije, ker se pač ukvarjajo s svojim delom, na dolgi rok pa sem prepričan, da bi za kmeta bila ukinitev slabša. V vsem tem delu in pa tudi zato, da je s to razpravo pa tudi z naslednjo, ki govorita o stanju v kmetijstvu, odprta ta tema, sem vesel in v letošnjem letu smo o kmetijstvu resnično veliko govorili. Mislim, da se je tudi v slovenskem prostoru spremenilo stališče in odnos do kmetijstva v to smer, da se sedaj vsi vedno bolj zavedamo, kaj pomeni padec samooskrbe v kmetijstvu, kaj pomeni tudi odnos do kmetijske zemlje in zagotovo se je tudi z delom v parlamentu in pa v vseh ostalih službah od ministrstva pa do zbornice na tem področju ta premik med Slovenkami in Slovenci zgodil, zagotovo pa bomo morali vsi skupaj stakniti glave, ugotoviti, kaj je treba narediti tudi pri spremembi in načinu dela Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije, predvsem pa v sami kmetijski politiki, v razvojni politiki države zagotoviti takšne razmere, da bodo kmetje lahko od svojega dela tudi preživeli in dobili spodoben zaslužek za svoje delo. Prepričan sem, da ob tem, da Kmetijsko gozdarska zbornica Slovenije danes kvalitetno opravi ta dela, s katerimi so kmetje na koncu koncev tudi prejemniki ukrepov kmetijske politike, da na drugi strani pa še čaka nas vse skupaj veliko dela na področju organiziranja trženja v kmetijstvu in sam mislim, da bi v tem delu zbornica tudi morala več aktivnosti izvesti, v tem delu vidimo tudi priložnosti za izboljšanje in upam, da se bodo v prihodnosti tudi zgodile.
Hvala. Gospod Sok v imenu predlagateljev, izvolite.
Ker je sedaj spregovoril predsednik Odbora za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, ki je naštel, kaj vse se je naredilo na področju kmetijstva - mi se strinjamo. Marsikaj se je spremenilo, ampak rezultate poglejmo! Rezultati so taki, da nam kmetijska proizvodnja pada, da imamo vse manjšo samopreskrbo. Jaz se težko strinjam z definicijo, kaj je majhna in kaj je velika kmetija, ker je v slovenskem raznolikem prostoru tudi ne morete definirati. Tisto, kar je veliko na Primorskem, je zelo majhno v Prekmurju. Tudi se težko strinjam s tem, da se nič ne naredi na tem, da bi skladova zemlja prišla v roke kmetov. Tako kot ste povedali, da z državno zemljo še vedno upravljajo ti veliki kmetijski, ne vem, so kombinati ali kaj so. Pri nas, v našem področju je na teh površinah, vam odkrito povem, v glavnem posejana oljna ogrščica. Koliko prispeva oljna ogrščica k prehranski bilanci Republike Slovenije? Ste o tem spregovorili. Jaz sem prej povedal, kako se je v 10 letih zmanjšala prašičereja, kako se je zmanjšalo perutninarstvo, da se zelenjadarstvo ne povečuje. Gospod predsednik odbora, bil sem pri vas, pet let nismo mogli urediti dovoljenja za namakalni sistem. Kako bi se naj šli zelenjadarstvo brez namakanja? Kaj je naredila Kmetijsko gozdarska zbornica Slovenije pri tem v interesu svojih članov? Jaz nisem imel občutka, da se je kaj premikalo. Ker, kaj bi bilo treba? Zakon o kmetijstvu in pa Zakon o graditvi objektov uskladite, da se ne bi zahtevalo za namakalne sisteme gradbenega dovoljenja. Če pa moraš imeti gradbeno dovoljeno, pa rabiš pet let dela. Minister pa, meni je žal, da ga ni danes tukaj, ne bom govoril, ampak samo nekaj bom povedal: ker sem tudi sinoči slišal potrditev, ko sem gledal televizijo po Odmevih, ni problem to, kar se v Sloveniji prikazuje, da smo s cestami in z industrijskimi conami pozidali kmetijsko zemljo in s tem zmanjšali resurse za proizvodnjo hrane, ni to problem. V Sloveniji je problem zaraščanje. Vsaj v našem področju je problem zaraščanje – zaradi demografske slike, ki jo imamo, nimamo delovne moči. Mi lahko tudi razpravljamo, kako bomo eksploatirali naše gozdove, kako bomo posekali več lesa v naših gozdovih, ampak kdo bo to naredil? Ti kmetje, ki so povprečno stari, včasih smo rekli, da so povprečno stari 55 let, sedaj že malo več, ali bodo ti to naredili? Ne morejo. Kaj pa mlada delovna moč, ki odhaja iz podeželja v mesta in se ne vrača? Zakaj danes gradimo toliko domov za ostarele v severnovzhodni Sloveniji, kjer je najbolj kmetijsko področje? Zato, da tam vzdržujemo naše starce, zato ker so mladi odšli, ker kmetije, dejansko, saj pravim, zato sem začel s tem, kaj je veliko in kaj je majhno [[...]]Tiste kmetije, ki še so na našem področju, kar je še posebej žalostno, pa marsikje nimajo v perspektivi možnosti, da bodo preživele. Danes na njih gospodarijo moški, stari 40-45 let, ki niso poročeni in nimajo otrok. Ne vem, če je pri vas tako, ampak jaz to opažam tam, od koder jaz prihajam. Se pravi, neka brezperspektivnost tudi na daljši rok. Strinjam se z gospodom Presečnikom. Potreben je temeljit premislek, ja, ampak tudi odločitev. Še enkrat. Če bomo predolgo razmišljali o vseh teh problemih, ki nas težijo, potem ne bo več o čem razmišljati, ker bo ta vlak šel mimo in vedno bolj mimo nas drvi. Potreben je premislek. Zbornica mora za člane nekaj več narediti. Če danes govorimo, da zbornica zasluži, osem milijonov je tam omenjeno, s svojim delom. Ja, od koga pa to zasluži? Ja, ravno tako od kmeta, saj kdo pa plačuje usluge? Jaz jih ne plačujem, ker nisem kmet, se pravi, da kmetje plačujejo. To je tisti prihodek, ki ga kmetje morajo dati zbornici. Ni problem tistih 20 evrov povprečno, ki ste jih omenili, ki jih morajo plačati. Ni problem za marsikoga 20 evrov. Še enkrat povem, problem je v tem, da pač ti majhni, ki nimajo nobene koristi, pravijo: zakaj bi bil tam član, če nimam nobene koristi. Tisti veliki pa itak odločajo, tisti pa morajo biti tam člani, saj drugače ne morejo prosperirati. V tej smeri bo, ne glede na to, kakšna bo danes odločitev, treba v bodoče narediti nek premislek. Še enkrat povem, ob vsem spoštovanju – pozdravljam tudi gospoda Smrkolja na balkonu –, se zavedamo, da Kmetijsko gozdarska zbornica Slovenije mora obstajati in bo obstajala, ampak s prostovoljnim članstvom bo postala učinkovitejša, postala bo agilnejša in bolje bo zastopala interese svojih članov nasproti državi kot pa v tem trenutku, v to sem prepričan, ker bo morala, ker jo bo situacija v to prisilila, ker brez tega ne bo šlo. Ta naš predlog uvaja postopnost, ne ukinja zbornice - to ne drži in moram še enkrat zanikati. Uvaja postopnost, se pravi, obvezni člani postanejo prostovoljni in potem imajo čas, da se odločijo, ali bodo to obdržali ali pa bodo zaprosili za izpis. Vsa javna pooblastila, ki jih je država prenesla na zbornico, ostanejo še naprej. Se pravi, za osnovni princip gre. Še enkrat ponovim, zakaj nekoga siliti, da je član neke organizacije, če tega noče? Torej, o tem bo treba narediti premislek, pa tudi o načinu volitev, kot je povedal gospod Jurša. Vendar, če hoče zbornica spremeniti način volitev, potem mora Državni zbor spremeniti zakon. On je rekel, naj se v statutu to napiše - ja, potem mora danes glasovati za, potem pa se bo s statutom uredilo volilni sistem – seveda zbornica sama, ne bo ga urejala Nova Slovenija, to je jasno. Se pravi, z zakonom je samo dana možnost, da se to s statutom uredi in da se volilni sistem poenostavi, da se ta aparat zmanjša in potem, verjemite, bo tudi več ljudi prišlo na volitve.
Hvala. Končali smo razpravo poslank in poslancev, ki so bili na seznamu, in so želeli razpravljati. Ker pa čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena poslovnika še kdo razpravljati? Tudi predlagatelj se lahko prijavi, če želi. Vidim roke, zato odpiram prijave. Gospod Bogovič, izvolite, imate besedo.
S predlagateljem se v popolnosti strinjam glede problemov, ki so v kmetijstvu. In sedanji in bivši predsednik Odbora za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano zagotovo te probleme poznava. Kot ste omenili, sami niste kmet, sam pa sem kmet, opravljam kmetijsko dejavnost na področju sadjarstva, pa tudi govedoreje nekaj. Izhajam tudi iz kmečke družine, v kateri se tri generacije na domu ukvarjajo s kmetijstvom in živijo od kmetijstva. Sem ustanovni član kmečke zadruge, ki se je leta 1992 ustanovila in je bila ustanovljena po vseh principih zadruge, kakršna mora biti, in v njej še danes deluje 64 članov, ki se ukvarjajo s prirejo mleka in govedi. Sem tudi župan občine Krško, v kateri je kmetijstvo pomembna zadeva, in lahko verjamete, da dokaj dobro poznam situacijo v kmetijstvu. In še enkrat, se strinjam z vsemi problemi, ki ste jih omenili, vendar imava tu različno stališče, da teh problemov res ne bo rešilo to, ali bodo v Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije prostovoljni člani ali bodo obvezni člani, pač pa je te probleme treba rešiti širše v družbi, z odnosom do kmetijstva, tudi s tem, da postavimo kmetstvo na tisto mesto, kamor sodi, pa tudi z ukrepi kmetijske politike, z aktivnim delom kmetov in njihovih predstavnikov. Zagotovo je zbornica tista, ki je prva poklicana, reprezentativna, država ji je z zakonom dala to poslanstvo in ga tudi kvalitetno opravlja, tako kot ga opravlja v Avstriji, kot ga opravlja marsikje drugje. Težje je delati primerjavo s tistimi deželami, kjer so velika kmetijska posestva in so same profesionalne kmetije, kot je Danska, pa tudi Slovaška s tem postsocialističnim sistemom. V tako razdrobljeni strukturi, kot jo imamo v Sloveniji, kar sva že oba omenila, od zelo velikih posestev pa do drobnega kmeta, vsi ti rabijo svojega zagovornika. In mislim, da se v tem delu stvari dajo urediti. Ko ste mi pa postavljali direktna vprašanja glede namakanja, komasacij in tega, sem omenil, da sem župan občine. V tem času se v občini Krško izvajajo komasacije na 800 hektarjih zemljišč in gradi nov namakalni sistem, ki bo dopolnil sedanjih sto deset hektarjev z dvesto hektarji. Se pa strinjam z vami: nemogoče postopke imamo v tej državi, Ministrstvo za okolje in prostor in vsi soglasodajalci – toliko kot je teh komplikacij na tem področju, jih človek ne more razumeti. Sam sem poskušal kot Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano povabiti Ministrstvo za kmetijstvo in Ministrstvo za okolje in prostor na južno Tirolsko, da vidijo, kako tam zadeve potekajo. Tako da se strinjam v temu delu, ogromno je treba teh postavitev narediti in postaviti v kmetijstvo drugačne situacije. Edino najino razhajanje je v oceni, ali prostovoljno ali obvezno članstvo to rešuje ali ne rešuje. Marsikaj drugega bomo morali prej rešiti. Iz tistega dela, ki je pa tudi ta ocena reprezentativnosti in koliko članstva bo ostalo v primeru prostovoljnega članstva. Verjemite in sedaj – kot sem omenil na začetku, sem kmet – bom govoril tudi proti svojemu stanu v temu delu: zelo težko se ljudje odločajo za to sodelovanje zaradi zgodovine, ki jo imajo za seboj in gre za tisto zgodovino, ko so po vojni rekli, da rinejo ljudi skupaj v zadruge, ko so po občinskih mejah delali neke politične zadruge. Tam, kjer so danes zgodbe drugačne, se to članstvo da lažje dobiti. Iz teh izkušenj pa bodo starejši ljudje, ki so danes še v veliki večini tudi posestniki kmetij, zelo težko spremenili svoje mnenje. In zato mislim, da bi članstvo v primeru prostovoljnega resnično padlo na tako majhno številko, da bi država imela resen pomislek, ali so to še tisti, ki imajo pravico imeti reprezentativno vlogo in zastopati vse slovensko kmetstvo. In tukaj je ta dilema, kjer mislim, da bi na koncu prišla ta pooblastila in tudi premoženje zavodov v upravljanje tistih, če še enkrat citiram dr. Zagožna, ki enostavno ne razumejo več kmečkega jezika in se na birokratski, od kmetov odtujen način, odločajo in tudi delajo. In zato mislim, da bi bilo treba poiskati drugo rešitev, to je zvišanje cenzusa in resnično tam med šestdeset, sedemdeset tisoč članov je v temu trenutku po mojem realnost, da se dejansko obvezno članstvo še ohrani.
Hvala. Besedo ima gospod Kres.
Hvala za besedo gospod podpredsednik. Ko sem se odločil, da se oglasim zdaj v tej razpravi je to, ko je gospod Sok omenil, da mladi bežijo s kmetij. Ja normalno, saj na eni majhni kmetiji je že vsaka socialna podpora večja kot pa trdo in garaško delo na kmetiji. Jaz izhajam iz kmetije, z majhne kmetije, nasledil sem kmetijo po starših in moram povedati, da tisti moment, ko sem jo nasledil, smo zaprli proizvodnjo. Moj oče in moja mati sta se ukvarjala dolga leta s prašičerejo, dalo se je živeti, dobro se je dalo živeti, napredovali smo, vse sta vlagala v zidovje, danes imamo veliko zidov, veliko streh, jaz jih moram vzdrževati iz drugih dohodkov, ne iz teh, ki bi jih lahko imel na kmetiji. Tukaj se je treba vprašati, zakaj smo prišli v takšno stanje, kako pomagati ljudem. In če se zdaj pogovarjamo o obveznem ali neobveznem članstvu v Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije, meni moji kolegi iz Litije povedo, da ta strošek, ki se ga plača za članstvo, lahko zelo hitro izkoristiš, samo treba je odpreti vrata, poiskati pomoč in vsakdo vsaj kdaj rabi pomoč v okviru kmetijske dejavnosti in je ta strošek že povrnjen. Drugo, tudi, če se prispeva ta del, to lahko jemljemo tudi kot solidarnost. Kot solidaren prispevek za to, da lahko naši strokovnjaki poleg tega, kar jim država nudi za delovanje, lažje delujejo in so zaposleni na teh inštitucijah. Tudi tako to gledam. Pa še nekaj bi rad povedal, v našem koncu je še nekaj kmetij, imeli smo srečo, da smo dobili kmeta, ki je bil pripravljen ta hektar in pol, nekaj manj kot dva hektarja, ki ga imamo, še naprej obdelovati. Ko pa še on tega ne bo več želel, bomo morali pa vlagati v to, da bomo izrazili spoštovanje do naših prednikov, da ne bo šlo to v "opušč", rečemo pri nas. Torej vsaj travinje je še, da ni zaraščeno. In tudi tukaj se strinjam, res je, največji problem po mojem je v današnjem času ravno to, da se opušča, da se zarašča in ko sem se vozil še pred nekaj leti po teh naših okoljih, lahko rečem, da so bili vsi travniki pokošeni, danes jih že veliko ni, tako kot ob Kolpi. Ko sem hodil kot turist na raft na Kolpo, ko sem gledal te travnike, kako je vse zaraščeno, kako ni pokošeno, to se dogaja zdaj že v okolici Ljubljane in tukaj se je treba vprašati, na kakšen način ljudem pomagati, jih motivirati, da bodo ostali na kmetiji in delali. In mi si moramo v svoje glave vbiti to, da je naše podeželje naše kmetijsko zemljišče, naš vrt, naše dvorišče tako kot je to dvorišče doma pred mojo hišo, ki je tudi samo strošek, ni to tisto, kar naj bi mi nekaj prinašalo, a vendar ga urejam in cela slovenska javnost bo morala to vzeti v razmislek, sprejeti takšno razmišljanje, ker dostikrat poslušam, kako veliko dajemo v kmetijstvo, pa da od tega nimamo nič, da če bi dali to v gospodarstvo, da bi bilo boljše, pa o tem ne bi veliko polemiziral. Samo toliko sem hotel še danes v tej razpravi dodati. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Sok, izvolite.
Jaz bi se za konec rad zahvalil vsem, ki ste sodelovali v tej razpravi. Jaz mislim, da je neko nadaljevanje, to ni začetek, ampak nadaljevanje nastalo, da bomo, vsi po vrsti ste tako rekli, morali premisliti in dejansko tudi pristopiti nasproti ljudem, državljankam in državljanom, ki očitno pričakujejo neke rešitve, ker če ne bi, ne bi dali teh več kot 5500 skoraj 6000 podpisov. Še enkrat povem, da predlog te novele, vložene s strani Nove Slovenije ne predvideva ukinitve Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije, tega si mi nikakor ne želimo, saj vemo, kakšno vlogo je ta zbornica odigrala, smo pa prepričani, da bi z drugačnim pristopom do članstva odigrala še večjo. Tudi če primerjamo Gospodarsko zbornico Slovenije in govorimo o njej, primerjamo samo to, njen način delovanja, ne da bi kdo razumel, da sta ti dve zbornici primerljivi, kajti tam bi morebiti tak prispevek, ki ga tu plačajo vsi člani, torej v Gospodarski zbornici Slovenije bi ga lahko plačal Lek sam, pa to ne bi bilo zanj nekaj velikega. Ampak, tudi tam se člani upirajo plačevanju zato, ker zahtevajo rezultate, če pa rezultati bodo, potem pa bodo ostali člani. Največja težava te zbornice v preteklosti je, da so vodstva postala odtujena in so šli v neka izplačila in potrošnjo preko meja, ne trdim tega zdaj za Kmetijsko gozdarsko zbornico Slovenije, ampak za zbornični sistem kot celoto, zato so tudi te debate verjetno v Sloveniji nastale in tudi mišljenje ljudi v zvezi s tem. Kot sem že rekel, mi smo zadovoljni s to razpravo, vidim, da nas večina poslanskih skupin na nek način podpira, pravite: bomo še malo razmislili, pa tudi s strani vlade je bilo rečeno, da bodo naredili anketo. Jaz upam, da res, ena anketa že obstaja, tako da je stališče članov znano. Ne bo se svet podrl, če ne boste danes tega potrdili. Bi pa samo za konec še rekel to, ker je prej gospod Bogovič naštel nekaj zadev, s katerimi se ukvarja in je rekel, da se tudi skozi to sooča s temi problemi, vsekakor, jaz nisem član Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije, čeravno sem čebelar s 30-mi do 40-mi panji, že 30 let ali pa več, če je še kdo čebelar, ve, kaj to pomeni, ampak sem pa z veseljem član Čebelarske zveze Slovenije, kjer pa je prispevek veliko večji kot 20 evrov. Tako, da tudi vidim, da Čebelarska zveza Slovenije zagovarja na nek način stališča svojih članov, ko nastopa s svojimi argumenti, to ne pomeni, da se z vsemi njihovih argumenti strinjam, ampak, ko nastopajo nasproti državi in, bi rekel, drugim uporabnikom prostora in tako naprej. Torej to ni problem in tam število članov, čeprav so čebelarji vedno starejši, število članov ne upada, pa ne temelji na obveznem, ampak na prostovoljnem članstvu, se pravi, da kdor hoče, tisti je, kdor noče, tisti ni član, ampak zadeva na nek način deluje, poleg tega pa kot vsak Štajerec imam tudi sam nekaj izkušenj z vinogradom, tako da kar se tega tiče doživljamo v tem prostoru vsi, da opazujemo, kako se podoba te države spreminja in verjetno bo treba – naj za konec rečem samo še to –, narediti to, kar smo nekoč lahko slišali tukaj v Državnem zboru od luksemburškega kmetijskega ministra. Neki profesor matematike je bil takrat kmetijski minister in mi je rekel: "Mi imamo kmete preštete. 2100 jih je, vsak dobi toliko in toliko denarja od države, zato obdela takšno in takšno površino in izvaja komunalne storitve za državo na določenem področju in zato imamo državo komunalno urejeno. Imamo državo komunalno urejeno." Se pravi vzdržujejo ceste, kosijo [[...]] [[znak za konec razprave]] [[...]]obcestne jarke in te zadeve. Slovenija kot majhna država bo verjetno morala, če bomo hoteli na tem področju preživeti, ubrati neko podobno pot. Hvala lepa, da ste nam prisluhnili, lep dan vam želim še naprej.
Hvala. S tem zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes, v okviru glasovanj, čez pol ure, to je ob 18.35. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam 29. sejo zbora, ki jo bomo z glasovanji nadaljevali čez pol ure, to je ob 18.35.
Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci. Gospe in gospodje. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 12. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o razvojni podpori Beli krajini v obdobju 2013 - 2016 v okviru rednega postopka Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o razvojni podpori Beli krajini v obdobju 2013 - 2016 je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS Ivan Grill, izvolite.
Hvala lepa. Bela krajina je zagotovo eno izmed tistih področij v Sloveniji, ki ga je gospodarska kriza sedaj še posebej prizadela in številna podjetja so že propadla. Napoveduje se odselitev enega izmed največjih podjetij in s tem še dodatna izguba skorajda 1000 delovnih mest. To ima za posledico, da bo to področje gospodarsko nazadovalo še bolj kot sicer. In ne glede na to, da je Zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja, ki z nekimi minimalnimi sredstvi sicer sedaj daje neki odziv na te razmere, smo v Slovenski demokratski stranki mnenja, da to ni dovolj, zato smo pripravili in predlagali ta zakon, ki takoj rešuje ta problem in sicer na način, da zagotavlja sredstva v višini 619 milijonov evrov in zagotavljal bo tudi ostale pogoje, ki so za razvoj in za okrevanje tega področja nujni potrebni. Predvsem so tukaj zagotovljena sredstva za izgradnjo cestne infrastrukture v višini preko 500 milijonov evrov. Tukaj so zagotovljena sredstva za izgradnjo energetske infrastrukture. Tukaj so seveda tudi sredstva za razvoj gospodarskih središč. V zakonu je predvideno tudi, da se vsem investitorjem, ki bodo želeli in imeli namen investirati v Belo krajino, zagotovijo davčne olajšave za vložena sredstva. Prav tako se bo vsem tistim delodajalcem, ki bodo zaposlovali ljudi s tega področja, s strani države omogočalo plačevanje prispevkov in ostalih dajatev. Prepričani smo, da lahko ta zakon sedaj pomeni hitrejše okrevanje tega področja in pričakujemo, da ga bo seveda tudi koalicija podprla, kajti s tem, da se tega zakona ne podpre, bomo še naprej priča propadanju jugovzhodne Slovenije in pa seveda tudi Bele krajine, zato pozivam in prosim v imenu belokranjskih ljudi, da podprete ta zakon in da na ta način te ukrepe omogočimo ne glede na to, da bomo ta zakon, za katerega je sedaj predvideno, da stopi v veljavo 2013, lahko v nadaljevanju preoblikovali z amandmajem, da lahko stopi v veljavo celo v januarju 2012. Vse je odvisno samo od volje in pa tudi od interesa poslancev v Državnem zboru. Kot sem omenil, Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke bo ta zakon tudi podprla. Hvala lepa.
Torej glasujemo. Pardon. Prekinitev. Obrazložitev v imenu poslanske skupine? Želi še katera od poslanskih skupin obrazložiti svoj glas? Ugotavljam, da ne. Obrazložitev glasu v svojem imenu Renata Brunskole, izvolite.
Hvala lepa. Lepo pozdravljeni! Zakon o razvojni podpori Beli krajini bom podprla. Kot edina belokranjska poslanka ocenjujem, da ne glede na mandat katerekoli vlade, posluh je bil izkazan le v toliko, da so se vrstili obiski, konkretnih zadev pa se je v tem mandatu zgodilo malo, pa če si to očitamo ali ne. Program Pokolpje je sprejet, za tretjo razvojno os so projekti v pripravi in prepričana sem, da bomo s sprejetjem tega zakona dali obvezo naslednjemu mandatu nove ali pa iste vlade, zatorej bom ta zakon podprla.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu v svojem imenu mag. Branko Grims, izvolite.
Spoštovani! Ta zakon bom vsekakor podprl, ker je v razvojnem interesu tako Bele krajine kot celotne države Slovenije. S sprejetjem tega zakona šele vzpostavimo realen okvir za razvoj tiste nujno potrebne gospodarske infrastrukture, ki jo Bela krajina tako življenjsko potrebuje, po eni strani kvalitetne cestne povezave in po drugi strani dobre daljnovode, pa seveda tudi možnosti za ustrezno kadrovsko in drugo politiko, kar vse zajema ta zakon. Šele s tem vzpostavimo možnost, da ta kraj, ta del Slovenije razvije vse svoje razvojne potenciale in s tem prispeva k skupnosti, da razvija malo in srednje podjetništvo in da s tem omogoči večjo kvaliteto življenja ljudem, ki tam živijo, da ohranijo najboljše kadre na svojem območju, da ne odhajajo zgolj v Novo mesto ali še dlje po Sloveniji, in da s pobiranjem davkov da tudi Sloveniji nazaj tisto, kar ji lahko da. Sedaj te možnosti preprosto nima. In zaradi tega, ker je to v razvojnem interesu ne samo Bele krajine, ampak celotne države Slovenije, je vredno ta zakon podpreti. Vse tiste pa, ki ga zavračate in opozarjate na tako imenovani sistemski zakon, opozarjam, da sta ta dva zakona združljiva, da gre zgolj za nadgradnjo in konkretizacijo rešitev. In vas zaradi tega pozivam v imenu vseh, ki tam želijo razvijati malo in srednje podjetništvo, ki želijo razvijati celotno skupnost, ki želijo prispevati k razvoju celotne države Slovenije, da ta zakon tudi podprete.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 35, proti 34. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 34.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo. Hvala lepa. Zahvaljujem se za ploskanje, ni mi treba ploskati ob razglašanju rezultatov. Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za lokalno samoupravo in regionalni razvoj kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 16. točko dnevnega reda, to je prva obravnava Predloga zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o grbu, zastavi in himni Republike Slovenije ter o slovenski narodni zastavi, redni postopek. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o grbu, zastavi in himni Republike Slovenije ter o slovenski narodni zastavi je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS mag. Branko Grims, izvolite.
V Poslanski skupini SDS smo s tem predlogom sledili ideji in uradnemu predlogu, danemu večkrat tudi v pisni obliki, pa na različnih prireditvah, uglednega borca za pravice Slovencev in slovenstva, pisatelja Borisa Pahorja. On je opozoril na pomanjkljivost, da sedanja po zakonu predvidena oblika izvedbe himne ne omogoča vseh tistih elementov, nima vseh tistih vsebin, predvsem pa ne sledi vsem tistim vrednotam, ki jih je želel predstaviti veliki slovenski pesnik France Prešeren, in zaradi tega ni primerljiva s himnami sosednjih držav, pa tudi drugih demokratičnih držav drugod po svetu. Kriza v Sloveniji, to je jasno pokazala današnja razprava, kriza v Sloveniji, gospe in gospodje, je tudi posledica sedanje krize vrednot. In pri tej zgodbi gre predvsem za vrednote. Ko se postavlja v ospredje zgolj internacionalizem, takšno ravnanje, takšna politika, utemeljena na takšnih vrednotah seveda zlahka odrine denar v tujino, mnogo težje, mnogo bolj težko kot najde denar za doma. Gre pa za to, da v prvi poudarek postavimo svojo domovino, vrednoto domoljubja, o kateri naj bi, vsaj po besedah, vladal najširši družbeni konsenz; da je vrednota domoljubja pomembna, opozarjajo tako vsi dosedanji predsedniki države Slovenije, vse politične stranke, o tem se strinjajo tudi organizacije civilne družbe. In kot rečeno, gre v temu primeru predvsem za vrednote. Opozarjam pa še na nekaj, v sedanji obliki je očitno nasprotje med zakonsko določitvijo himne, ki kot himno opredeljuje zgolj 7. člen, in med ustavno ureditvijo himne, ki je nedvoumna. Citiram: himna Slovenije je Zdravljica, tako govori 6. člen Ustave Republike Slovenije. Nekateri ste zmotno potem razumeli, da lahko tisti nadaljnji odstavek, ki pravi: "uporabo himne ureja zakon", omogoča, da se en del kar izpusti. Da je to zmotno, naj pokažem s primerom. Poglejte, tam stoji slovenska zastava. Ustava jo opredeljuje, kot kombinacijo bele, modre in rdeče barve in grba. In zdaj si predstavljajte, da bi zakon določil, da se vse ostale elemente kar izpusti in da ostane samo bela barva. Čigav simbol je bela barva, zastava bele barve, najbrž vsi vemo. Do tega pridemo, če [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]izpustimo ključne vsebine, ki so urejene v ustavi, zaradi tega je treba ustavo spoštovati kot celoto. In zaradi tega, da se uskladi zakon z ustavo, je treba sprejeti danes predlagani zakon [[...]] [[izklop mikrofona]] [[...]]
Hvala lepa, mag. Grims. Obrazložitev glasu, še katera od poslanskih skupin želi obrazložiti svoj glas? Ugotavljam, da ne. V svojem imenu France Cukjati, izvolite.
Hvala za besedo. No, v zakonu piše, da je naša himna sedma kitica, to je tista znana kitica: Žive naj vsi narodi, ki hrepene dočakat dan. Zelo lepa kitica, ponosni smo nanjo, podobna je evropski himni po vsebini, kaže se slovenska širina spoštovanja in pripravljenosti za sprejemanje vseh narodov, vseh sosedov, ampak slovenski akademik, velik slovenski tržaški pisatelj Borut Pahor nas je opozoril, da vendarle manjka nekaj bistvenega naši himni. Manjka to, kar imajo vse druge himne, ki nimajo takšne širine odnosov do drugih narodov ampak, ki imajo za izrazito poanto odnos, domovinski odnos do lastne dežele. In tako gospod Pahor predlaga in na podlagi njegovega predloga tudi mi, da se doda tej naši izredno kratki himni še druga kitica, ki se glasi: " Bog našo nam deželo, Bog živi ves slovenski svet! Brate vse, kar nas je, sinov sloveče matere." Sedaj, ko bo državni praznik, boste videli, kako malo zastav bo viselo na hišah, sramujemo se je, sramujemo se drugih simbolov. Zakaj naj bi se tudi Državni zbor, ta parlament sramoval naše domovine, omembe domovine in "bratov vseh, kar nas je, sinov sloveče matere"?. Mislim, da moramo mi biti tisti, ki pokažemo, da nas ni sram, da smo Slovenci in da smo na to ponosni, kajti v himni prihaja do izraza to, kar naj narod čuti.
Hvala lepa. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 32, proti 40. [[Za je glasovalo 32.]] [[Proti 40.]] Ugotavljam, da Državni zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 17. točko dnevnega reda, s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 29, proti 43. [[Za je glasovalo 29.]] [[Proti 43.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 8. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o tujcih v okviru rednega postopka. Državni zbor je v ponedeljek, 13. junija 2011 opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je Državni zbor na predlog Vlade kot predlagateljice zakona sklenil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev, v zvezi z usklajenostjo pa dajem besedo predstavniku Vlade. Besedo ima mag. Damjan Lah, državni sekretar na Ministrstvu za notranje zadeve.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, poslanci! Pri obravnavi zakona v drugem branju in pa ob sprejetju amandmajev, ki so bili vloženi ob obravnavi zakona v drugem branju, je prišlo do napačnega sklicevanja pri nekaterih členih na posamezne odstavke, namreč v drugem branju je bil sprejet amandma, ki je črtal prvi odstavek 62. člena zakona in s tem povzročil, da je prišlo do napačnega sklicevanja pri 64., 67. in 69. členu zakona, zato je Vlada pripravila uskladitvene amandmaje k Predlogu zakona o tujcih, in sicer uskladitveni amandma k 64. členu, k 67. členu in k 69. členu, kjer se ne spreminja vsebina nobenega od teh členov, gre samo za nomotehnični popravek sklicevanja na posamezne odstavke teh členov v povezavi s spremenjenim 62. členom zakona. Zato Vlada predlaga, da se ti uskladitveni amandmaji sprejmejo in potem seveda tudi zakon v celoti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker je torej predlog zakona zaradi sprejetih amandmajev v drugi obravnavi neusklajen, je Vlada pripravila amandma, kot ste slišali, amandma ste dobili na klop. Predstavnik Vlade, mislim, da je amandma že obrazložil, zato sprašujem, ali želijo besedo poslanke in poslanci. Ugotavljam, da ne želijo, zato prehajamo na odločanje o uskladitvenem amandmaju. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 73 poslank in poslancev. Za je glasovalo 44, proti 5. [[Za je glasovalo 44.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je uskladitveni amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Glasovanje teče. Navzočih je 72 poslank in poslancev. Za je glasovalo 42, proti 25. [[Za je glasovalo 42.]] [[Proti 25.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet in s tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 10. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavno Predloga zakona o Slovenski tiskovni agenciji v okviru rednega postopka. Državni zbor je v ponedeljek, 13. junija 2011, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je Državni zbor na predlog Vlade kot predlagateljice zakona sklenil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika Državnega zbora še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi sprejetih amandmajev na seji matičnega delovnega telesa oziroma Državnega zbora predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti 25. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 25.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 29. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Prosim za posluh, ker imam dve obvestili. Kolegice in kolegi, 15 minut po končani seji Državnega zbora se bo sestal Odbor za gospodarstvo v tako imenovani tihi sobi. Eno uro in pol po končani seji Državnega zbora pa se bo začela trojna seja Odbora za gospodarstvo, Odbora za promet in Odbora za finance v velikem salonu. Hvala za pozornost.