Spoštovani! Pričenjam nadaljevanje 30. seje Državnega zbora Republike Slovenije. Vse vas lepo pozdravljam! Obveščen sem, da so zadržani in se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Richard Beuermann, Alojz Peterle, Franci Rokavec in Cveta Zalokar Oražem. Prehajamo na 21. TOČKO DNEVNEGA REDA - PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DRUŽBI ZA AVTOCESTE V REPUBLIKI SLOVENIJI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada Republike Slovenije. V zvezi s tem zakonom je skupina enajstih poslancev s prvopodpisanim Antonom Anderličem zahtevala, da državni zbor opravi splošno razpravo. Pozdravljam predstavnika ministrstva za promet, dr. Tomaža Vidica, državnega sekretarja, in predsednika uprave Dars, mag. Janeza Božiča. Besedo dajem predstavniku vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Prosim, na voljo imate pet minut za obrazložitev.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane poslanke in spoštovani poslanci! Po veljavnem zakonu o Darsu, ki ga je državni zbor sprejel pred skoraj natanko desetimi leti, je Dars javno podjetje v obliki delniške družbe, ki organizira in vodi gradnjo avtocest, opravlja finančni inženiring ter upravlja in vzdržuje slovenske avtoceste. Ta zakon je skupaj s takratnim zakonom o bencinskem tolarju omogočil da je Slovenija pred skoraj desetimi leti začela intenzivno izgradnjo slovenskega avtocestnega omrežja in s tem spodbudila gospodarski razvoj mlade države. Po predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o Darsu naj bi se Dars iz javnega podjetja v obliki delniške družbe preoblikoval v običajno gospodarsko družbo, ki bo še naprej v stoodstotni lasti države, razmerja med državo in Darsom pa bosta po predlogu tega zakona urejali dve pogodbi. S tem bi se dosedanje mandatno razmerje spremenilo v pogodbeno razmerje, tako kot je to običajno v državah Evropske unije, kar je tudi eden od namenov tega predlaganega zakona. Namen predlaganega zakona je tudi omogočiti sodelovanje zasebnega kapitala in drugih koncesionarjev pri gradnji avtocest, saj je po veljavnem zakonu Dars upravljavec celotnega avtocestnega omrežja. Namen zakona je tudi čim bolj racionalizirati poslovanje oziroma zmanjšati stroške upravljanja in vzdrževanja ter omogočiti Darsu, da postane bolj tržno usmerjena gospodarska družba. Kar se tiče področja gradnje, bo Dars še naprej v imenu in za račun države, torej na tako imenovani agentski način, organiziral in vodil gradnjo avtocest v skladu z državnimi planskimi dokumenti ter tako kot do sedaj bo tudi še naprej opravljal finančni inženiring. Prav tako bo Dars še naprej upravljal in vzdrževal avtoceste, vendar ne več kot agent države, pač pa v svojem imenu in za svoj račun, kot dejavnost gospodarske družbe. Po sprejemu tega predloga zakona naj bi torej država z Darsom sklenila dve pogodbi: tako imenovano agentsko pogodbo za opravljanje nalog v zvezi z organizacijo gradnje in obnove avtocest ter koncesijsko pogodbo za upravljanje in vzdrževanja avtocest. Edini ustanovitelj in delničar družbe bo še naprej Republika Slovenija. Ta bo Darsu do 31. decembra letos pripojila javno podjetje za vzdrževanja avtocest in s tem odpravila dvojnost, da eno javno podjetje organizira vzdrževanje avtocest in pobiranje cestnine, to je Dars, drugo pa to operativno, to je redno vzdrževanje in pobiranje cestnine, operativno izvaja, to je Podjetje za vzdrževanje avtocest. Hkrati bo država po predlaganem zakonu s stvarnim premoženjem, ki je trenutno v upravljanju obeh javnih podjetij, povečala osnovni kapital novega Darsa s stvarnim premoženjem tako, da bo osnovni kapital novega Darsa znašal okoli 11 milijard slovenskih tolarjev. Predlagani zakon utrjuje določilo, da je avtocestno telo javno dobro, zaradi česar je izven pravnega prometa. Dars bo lahko tržil zgolj obcestni prostor, ki ga država prenaša na novi Dars. Predlog tega zakona je usklajen s predlogom novega nacionalnega programa. Izračuni, ki so bili opravljeni pri pripravljanju teh dveh dokumentov, so pokazali, da bodo v celotnem obdobju trajanja koncesijske pogodbe cestnine zadoščale za poplačilo vseh obveznosti iz najetih posojil za dokončanje avtocestnega programa. Obveznosti iz kreditov, najetih za gradnjo avtocest, torej v nobenem primeru ne bodo plačali davkoplačevalci, pač pa uporabniki avtocest s cestnino, in to je bilo eno od osnovnih izhodišč pri pripravi tega zakona. S predlaganim zakonom bo torej področje organiziranja in vodenja gradnje, upravljanja in vzdrževanja avtocest urejeno tako, kot je to običajno v državah Evropske unije. Dovolite mi, da na koncu poudarim še, da predlagani zakon ne govori o nikakršni privatizaciji Darsa, ravno obratno. O morebitni privatizaciji Darsa največ do višine 49% njegove vrednosti bo mogoče odločati le na podlagi predhodne odločitve državnega zbora. Kakršnakoli privatizacija Darsa v obdobju intenzivne gradnje avtocest ne bi bila ekonomsko upravičena, bila bi ekonomsko zgrešena, intenzivna gradnja pa bo v skladu s predlogom novega nacionalnega progama potekala vsaj še nekako do leta 2008. Hvala.
Hvala državnemu sekretarju Tomažu Vidicu. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Po vrsti prijavljenih ima besedo poslanska skupina Nove Slovenije in Alojz Sok. Prosim.
Spoštovani podpredsednik, predstavniki vlade! Spoštovane kolegice poslanske in poslanci! V Novi Sloveniji se strinjamo z ugotovitvijo vlade, da tako kot do sedaj več ne more iti. Proračun in pa zadolževanje, posojila dolgoročno več ne morejo zagotoviti dovolj sredstev za dokončanje nacionalnega programa izgradnje slovenskih avtocest. Vlada se je sedaj spomnila, da bi bilo potrebno pritegniti zasebna sredstva, pri tem pa ugotavlja, da tega ni mogoče storiti s koncesijsko gradnjo, kot to počnejo druge države članice Evropske unije. Po podatkih, ki nam jih je vlada sama predložila, je okoli 33 % cestnega programa v državah Evropske unije zgrajenega preko koncesij. V Novi Sloveniji smo prepričani, da ni bilo niti napora v tej smeri, čeprav je ta določba zapisana v koalicijski pogodbi, niti poizkusa ni bilo v tej smeri, da bi poskušali za kakšen odsek avtoceste v Republiki Sloveniji pridobiti koncesionarja, čeprav bi bilo to možno tudi še v sedanjem trenutku. Prepričani smo, da je vsaj pomurski krak avtoceste tak, ki bi ga lahko gradili s koncesijo. Sigurno bi lahko gradili tudi cesto Maribor-Gruškovje, morda pa še tudi kakšno regionalno cesto v Republiki Sloveniji. Vlada sedaj statusno spreminja Dars iz razloga, da bi naj novo podjetje preko obveznic nadalje poskrbelo za financiranje in pa izgradnjo slovenskega cestnega križa. Ob tem se seveda postavlja vprašanje, zakaj vlada po taki možnosti ni posegla že do sedaj in ali je res potrebno, da se zaradi tega menja status sedanje organiziranosti. Zakon, ki ga imamo pred seboj, nedvomno predvideva dokapitalizacijo Darsa, in to z denarjem zasebnih vlagateljev, kar dejansko pomeni prodajo dela državnega premoženja zainteresiranim zasebnim kupcem. Predstavnik vlade je povedal, da naj bi to bilo v okviru 49 % celotnega premoženja. Država, ki z davkoplačevalskim denarjem gradi vrtoglavo drag avtocestni program, se tako umika iz Darsa, za kar bo dobila kupnino in pa koncesijo, ki v tem zakonu ni določena, ampak naj bi bila stvar medsebojne pogodbe. Kupnina in koncesija pa sta v primerjavi z vrednostjo, vloženo v avtocestni program, majhni. Izkupiček države bo neprimerljiv z vložkom, ki so ga prispevali vsi slovenski davkoplačevalci. Poslanska skupina Nove Slovenije ni za take vrste privatizacijo, kot jo je država izvedla v primeru slovenskih železnic. Ni dopustno, da bise privatiziral tisti del avtocest, ki prinaša dobiček, tisti del, ki pa je zelo drag, pa bi ostal v lasti Republike Slovenije, torej na ramenih državljank in pa državljanov. Privatizacija naj bi bila nujen predpogoj za vključitev zunajproračunskih sredstev v financiranje gradnje, vzdrževanje in pa upravljanje cest, omogočila naj bi tudi razvoj in pa trženje drugih dejavnosti, iz katerih bi se dobiček namenjal gradnji, predvsem pa servisiranju posojil. Koncesionar bo namreč prejel v upravljanje veliko vrednost, kot avtoceste nedvomno so in za to ne bo plačeval ustrezne ekonomske odškodnine, temveč bo v zameno za koncesijsko dajatev, višina ni opredeljena, zgolj tržil in pa ustvarjal svoj dobiček, ki pa bi dejansko moral biti last države in pa davkoplačevalcev, ki so v ta sistem vlagali. Avtoceste namreč niso neka naravna dobrina, za katero se podeljuje koncesija, saj jih je potrebno najprej zgraditi. Drugo vprašanje, ki se zastavlja, je, ali se bo s privatizacijo Darsa res dvignila njegova učinkovitost. Dars je in bo ostal monopolist, monopolist pa je dražji in manj kvaliteten, saj je vsekakor brez prave konkurence. Tudi država je sicer monopolist, vendar javni. To pomeni, da je nadzor nad njeno dejavnostjo javen, interes za navijanje cen storitev pa manjši od tistega, ki ga ima zasebni lastnik. Dokaz za to so cestnine. Tam, kjer je država zasebnemu sektorju prepustila upravljanje avtocest, cestnine praviloma niso bile odpravljene. Državno lastništvo oziroma upravljanje avtocest pa iz izkušenj držav po svetu pripelje do odprave cestnin, ki so pravzaprav gospodarsko breme, saj odvračajo od uporabe avtocest in zvišujejo stroške poslovanja. Kar se tiče cestnin, je tu treba opozoriti tudi na to dejstvo, da v tem trenutku v Sloveniji niso zgrajene regionalne ceste in tako uporabnikom ne dajejo možnosti, da bi lahko izbiral med cesto s plačilom cestnine ali cesto, kjer cestnina ni plačljiva. Torej to je velik manko gradnje naših cest do sedaj. Znano je, da Družba za avtoceste Republike Slovenije pod avtocesto vgrajuje tudi številne telefonske vode, kable, ki gredo na račun davkoplačevalskega denarja. Po podatkih iz konca letošnjega julija naj bi Dars razpolagal s približno 230 kilometri optičnih kablov, speljanimi ob slovenskih avtocestah. To omrežje sicer uporablja za svoje namene, vendar jih bo v bodoče tudi tržil, saj je Dars pri gradnji polagal optične kable z večjo kapaciteto, kot pa jo potrebuje sam za svoje namene. S privatizacijo pa bo potem to investicijo države tržilo privatno podjetje, ki ni ničesar vložilo, ampak si bo prilastilo vode in ustvarjalo velikanske dobičke. V Novi Sloveniji nasprotujemo taki, lahko bi rekel, zahrbtni privatizaciji, kjer bodo državljani imeli le stroške, posamezna privatna podjetja pa visoke profite. Ob tem, ko beremo ta zakon, se zdi, da je to tudi glavna poanta tega zakona, in sicer to, da se ustvarijo spremljajoča hčerinska podjetja in da potem ta podjetja vršijo spremljajoče dejavnosti; eno od teh sem omenil in danes predstavlja trend visoke tehnologije in razvoja, ne samo v Republiki Sloveniji, ampak v celem svetu. Vlada je želela, da bi ta zakon sprejemali po nujnem postopku. Danes govorimo o zakonu v rednem postopku, tako smo pridobili nekaj časa. Vsekakor pa bi poslanci morali pri sprejemanju tega zakona dobiti odgovore na nekatera postavljena vprašanja. Eno takšnih vprašanj je: Ali je sploh potrebno novo podjetje, ali bi bilo bolje, ko bi podjetje za vzdrževanje avtocest enostavno priključili k Darsu? Postavlja se vprašanje, zakaj je gradnja avtocest v Republiki Sloveniji tako draga. Letno zgradimo iz 80 milijard sredstev, namenjenih za gradnjo, okoli 20 do 25 kilometrov avtocest. Jasno je, da s takšnimi sredstvi slovenskega cestnega programa ne bomo dokončali v naslednjih 10 letih. Ko pa bo ta program dokončan, pa se bodo, seveda, pojavile nove potrebe. Že danes se marsikje vidi, da bi morali v Republiki Sloveniji graditi tripasovnice, ne pa dvopasovnice, kot jih gradimo. Morali bi imeti pred seboj temeljito revizijsko poročilo, ki bi odgovorilo na to, zakaj kilometer avtoceste za takšno ceno, kakšna je kvaliteta. Namreč tudi na to je bilo v tem državnem zboru že veliko pripomb. Mnogi so prepričani, da je kvaliteta gradnje slovenskih avtocest slaba in da se posledice te slabe gradnje hitro pokažejo, ko je cesta predanasvojemu namenu. Treba bi bilo odgovoriti, kaj je z že sklenjenimi pogodbami med Darsom in pa različnimi bankami, mednarodno banko za obnovo in razvoj, kakšne so klavzule v teh pogodbah? Ali bo statusna sprememba Darsa imela tudi kakršen koli vpliv na sklenjene pogodbe? Treba bi bilo odgovoriti na vprašanje, kako bo sestavljen nov nadzorni svet novega Darsa. Iz zakona, ki ga imamo pred seboj, se zdi, da bodo v tem nadzornem svetu sedeli samo predstavniki vlade, ne pa več tudi predstavniki državnega zbora inbo potem zadeva seveda še lažje v odljiva. Kako bo država kontrolirala tržna načela, na katera se v tem zakonu sklicuje? Že sedaj je namreč veliko zapletov pri oddaji javnih naročil. Ne bom omenjal posameznih, vi veste, da je v zvezi s tem bilo veliko zapletov v javnosti. Kakšen bo po novem cestninski sistem? Kdo bo določal cestnine? V kakšni višini in od česa bodo odvisne, kajti to je eden od glavnih virov, na katerem naj bi to novo podjetje tudi temeljilo. Skratka, v Novi Sloveniji smo, kot sem že povedal na začetku, prepričani, da je potrebno Dars preoblikovati, vendar na način s spremembo nekaj členov zakona ob številnih nejasnostih tega ni mogoče storiti. In takšen način spreminjanja zakona in pa posledično spreminjanja Darsa že v osnovi napeljuje na možnost koruptivnih dejanj. Mi smo za gospodarnost, vendar želimo, da je ta gospodarnost finančno transparentna, da poslanci dobimo dovolj argumentirane finančne obrazložitve oziroma argumentirane utemeljitve tega zakona, kaj želimo s tem zakonom sploh doseči. V imenu poslanske skupine Nove Slovenije predlagam, da bi se o tem zakonu opravila javna predstavitev mnenj, kajti treba se je zavedati, da gre za izredno pomemben zakon, ki bo imel velike posledice za nadaljnjo gradnjo in pa upravljanje z velikim državnim premoženjem. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima Franc Lenko, za stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev DeSUS.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana člana, predstavnika vlade, kolegice poslanke in kolegi poslanci! Predlog zakona, ki je pred nami, se pretežno ukvarja s preoblikovanjem družbe za avtoceste v Republiki Sloveniji v redno delniško družbo. Lahko rečemo, da gre za popolnoma nov zakon, saj so praktično vsi vsebinski členi sedaj veljavnega zakona spremenjeni ali dopolnjeni. Nov zakon bo o mogočih sodelovanje zasebnega kapitala pri gradnji avtocest in omogočil Darsu, da postane tržno usmerjena gospodarska družba. V poslanski skupini demokratične stranke upokojencev se nam zdi pomembno, da Republika Slovenija ostaja edini ustanovitelj in lastnik, kot tudi, da delež Republike Slovenije ob morebitnih dokapitalizacijah ne more pasti pod 51%, nad čemer bomo po predlogu zakona bedeli tudi poslanci. V poslanski skupini DeSUS namreč smatramo za ključno, da ima država vpliv na politiko poslovanja družbe in da se avtocesta smatra kot javno dobro, kar utrjuje predlog zakona. Ob tem pripominjamo, da statut združenja, družbe, ki naj bi določal tudi ničnost določb v primeru omejevalne glasovalne pravice Republike Slovenije, do 1. decembra 2003, kakor je predvideno v zakonu, ne more biti usklajen do navedenega datuma, saj po vsej verjetnosti državni zbor še ne bo končal obravnave zakona do tega roka. Statusno preoblikovanje družbe za avtoceste Republike Slovenije v delniško družbo, ki bo svoje naloge opravljala na podlagi pogodbenih razmer z državo, bo med drugimi omogočilo vstop tudi drugim koncesionarjem. To morebiti pomeni koncesijsko gradnjo, s katero so imeli v nekaterih evropskih državah slabe izkušnje, zato je potrebno take projekte temeljito proučiti, preden se za gradnjo, upravljanje ali vzdrževanje oddajo v koncesijo. O Darsu je potrebno razmišljati tudi v času, ko bo avtocestni križ dokončno zgrajen. Potrebno je torej misliti o njegovi vlogi, ko organiziranje in gradnja avtocest in hitrih cest ne bosta več potrebna. Zakon sicer predvideva sklenitev za najmanj 30 in največ 45 let. Pa vendar se v poslanski skupini DeSUS sprašujemo, v kolikšni meri bo ureditev, kot je predvidena, ustrezna. Ali bodo predvideni viri in višina prihodka za upravljanje in vzdrževanje avtocest in hitrih cest zadostovali? Izgradnja avtocestnega omrežja je pomembna prioriteta države. Razvejanost prometne infrastrukture, kamor spadajo tudi avtoceste, je eden temeljnih pogojev za skladen regionalni razvoj, pa tudi za konkurenčnost naše države. Rešitve, ki naj bi jih sprejeli s potrditvijo tega zakona, morajo biti dobro premišljene, k čemur bo, upamo, pripomogla tudi današnja splošna razprava. Ne smemo pozabiti, da bo Evropska unija zmanjšala sredstva za izgradnjo določenih evropskih avtocestnih povezav, del katerih naj bi šel tudi skozi Slovenijo. V Republiki Sloveniji državljani že veliko predolgo čakamo na končno izgradnjo avtocest. V poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev zato upamo in želimo, da spremenjen in dopolnjen zakon pomeni direktne pozitivne učinke, tudi za državljane kot neposredne uporabnike le-teh. Dodatno zadolževanje bi močno obremenilo državni proračun, kar davkoplačevalci občutimo že danes, še bolj pa bi se breme, ki ni zanemarljivo, preneslo na kasnejše generacije. V poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev zato smatramo, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima Janko Veber, za stališča poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav predstavnikom vlade ter kolegicam poslankam in kolegom poslancem! V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov ocenjujemo, da predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o Družbi za avtoceste v Republiki Sloveniji temelji predvsem na potrebi po izgradnji avtocestnega omrežja v Sloveniji, le-ta pa temelji na več segmentih. Te segmente po našem mnenju lahko razdelimo na stroške za realizacijo programa, obseg programa, na lastna sredstva za realizacijo programa, na zadolževanje ter seveda gospodarnost realizacije programa. Če pogledamo stroške izgradnje, lahko ugotovimo, da je bil začetek izgradnje avtocestnega omrežja ocenjen relativno nizko, kar je zagotovo posledica tega, da smo takrat, ko smo v Sloveniji intenzivno pristopili k razmišljanju in izvedbi izgradnje avtocestnega omrežja, imeli relativno malo pripravljene tehnične dokumentacije, predvsem pa je bilo veliko neznank pri umestitvi trase v prostor, kar je zagotovo pripeljalo do tega, da so z dinamiko izgradnje avtocestnega omrežja rasli tudi stroški, ki so bili pogojeni s projektnimi rešitvami in umestitvami v prostor. Hkrati ob tem pa je rasel tudi obseg gradnje. Namreč, od prvotnega obsega je kmalu prišlo do izražanja zelo konkretnih želja po širitvi avtocestnega omrežja in že pri prvem rebalansu izgradnje avtocestnega omrežja lahko ugotavljamo, da je bil program daljši za 11% in da je bil tudi za 112% dražji od prvotno načrtovanega. Mogoče je bilo pri tem vprašljivo predvsem to, da se je pri dosedanjih rebalansih izgradnje avtocestnega omrežja dogajalo, da so prihajali v prioriteto novi odseki pred tistimi, ki so bili prvotno načrtovani, kar je verjetno tudi pripomoglo k temu oziroma ne verjetno, zagotovo, da so se na nekaterih odsekih ali pa v globalu izgradnje avtocestnega omrežja povečevali stroški. Torej, po samem začetku, ki je bil nekako v Sloveniji pri izgradnji avtocestnega omrežja oprt na javna sredstva, je hitro zrasla potreba, da ta javna sredstva poskušamo čim bolj konkretizirati, da ni program oprt samo na proračunske vire, ampak da poskušamo oblikovati posebna namenska sredstva, ki bi pospešila izgradnjo in, seveda, bila tudi dokaj racionalna oblika financiranja avtocestnega omrežja. Ta dva nova vira, ki sta se pojavljala ob tem, sta zagotovo bencinski tolar, ki smo ga sprejeli ravno zaradi tega, da imamo dodatni kvalitetni vir, strogo namenski za izgradnjo avtocestnega omrežja. In seveda, tudi ta bencinski tolar v začetni fazi ni zadovoljeval vsem potrebam, ki so rasle, zaradi obsega gradnje in zaradi že prej omenjenih vse bolj jasnih tehničnih rešitev. In bencinski tolar od prvotno načrtovanega se je pri prvem rebalansu že moral povečati, za nekje 25%. Hkrati pa se je tudi podaljšal rok za zbiranje bencinskega tolarja, kar pomeni, da smo se že v preteklosti zavedali, tako v vladi, kot tudi v državnem zboru, da je potrebno slediti, z lastnimi sredstvi in s tem kvalitetnim virom izgradnje avtocestnega omrežja, sicer bi prišli pod velik vprašaj, kdaj in kako bomo dokončali avtocestno omrežje. K bencinskemu tolarju zagotovo kot najkvalitetnejši vir sodi tudi cestnina. Je pa zgodovina cestninskega sistema v Sloveniji izredno zanimiva, od prvotnega zaprtega sistema, ki je zagotovo najbolj učinkovit sistem, tudi najbolj pošten, verjetno lahko trdimo, kajti dejansko plačaš dejansko prevoženi kilometer. Vendar zgodovina oblikovanja in pobiranja cestninskega sistema je pokazala, da smo nihali nekako od najbolj učinkovitega sistema do praktično ukinitve cestninskega sistema, kar je pripeljalo do tega, da imamo danes več oblik tako zaprtega kot odprti sistem. In v končni fazi nekako se poskušamo približati nekemu optimalnemu sistemu pobiranja cestnin, ki smo ga poskušali pospešiti in optimizirati, ne nazadnje tudi s sprejemanjem prostorskih zakonov, ki omogočajo učinkovitejše umeščanje cestninskih postaj na že zgrajeno avtocestno omrežje ali pa tudi na bodoče predvideno. Kajti dogaja se vendarle to, da si vsi nekako želimo, da bi avtocestno omrežje prišlo čim prej do naših krajev. Hkrati pa se torej srečujemo s problemom, da bi pa za to dejstvo, ki se je zgodilo z izgradnjo avtocestnega omrežja, plačevali čim manj in ta oblikase je običajno kazala skozi to, da se pač poskuša na takšen ali drugačni način izogniti plačevanju cestnine. Cestnina je eden od tistih virov, ki bi ob neki relativno gospodarni izgradnji avtocestnega omrežja in relativno dobro nadzorovani in predvideni obliki zadolževanja za izgradnjo avtocestnega omrežja morala zadostovati predvsem za odplačilo teh najetih kreditov. Danes lahko ugotavljamo, da sama cestnina zagotovo ne more servisirati v celoti najetih kreditov. Kajti obseg izgradnje je bistveno večji, kot je ta hip možno zagotavljati sredstev skozi cestnine. Zadolževanje, ki je ena od oblik financiranja, je bilo ves čas prisotno pri izgradnji avtocestnega omrežja, tako pri domačih institucijah kot tudi mednarodnih. In seveda ta kreditni potencial je dosegel tisti limit, ki smo ga načrtovali v dosedanjih zakonih, pred vsem pa je bil vezan na to, da resnično ne vsebuje zmožnosti, ki jih kaže tako bencinski tolar kot tudi cestnina. In tudi analiza kaže na to, da bo potrebno za odplačilo dolgov uporabljati deloma tako bencinski tolar kot cestnino, torej dva najkvalitetnejša vira. In v izogib temu, da ne bi vendarle avtocestni program zastal zaradi tega, da servisiramo najete dolgove, je seveda nujno potrebno preoblikovanje družbe za avtoceste, kajti vnos in upoštevanje možnosti financiranja avtocestnega programa tudi skozi zasebni kapital je verjetno danes ena od tistih največjih rezerv, ki nam bo omogočila, da pospešimo izgradnjo avtocestnega omrežja in ki bo zagotovo pripomoglo tudi k večji gospodarnosti in seveda, kot sem že povedal, hitrejši realizaciji programa. Zato menimo v poslanski skupini, da je predvideno preoblikovanje Darsa po tem zakonu nujno, če želimo pospešiti izgradnjo avtocestnega sistema, saj sami z javnimi ali pa samo z javnimi sredstvi premikamo rok dokončanja izgradnje avtocestnega sistema daleč v prihodnost. Še posebej se bomo s tem problemom zagotovo srečali tudi pri obravnavi predloga resolucije o nacionalnem programu izgradnje avtocestnega omrežja, ker se vedno pokaže potreba po še dodatnih odsekih, po dodatnih navezovalnih odsekih, po dodatnih hitrih cestah in ne nazadnje tudi po dodatni obnovi državnih bodisi vzporednih cest ali pa tistih cest, ki se uporabljajo v času izgradnje in jih je potrebno potem tudi ustrezno sanirati in ponovno spraviti v ustrezno obliko, ki je potrebna za tudi ostale državne ceste. In zato, ker je eden od pomembnih ciljev poslanske skupine Združene liste oziroma sploh stranke Združene liste socialnih demokratov skladen regionalni razvoj, menimo, da učinkovitaizgradnja avtocestnega sistema resnično lahko pripelje k skladnemu regionalnemu razvoju in hkrati je to tudi eden od najbolj učinkovitih regionalnih programov, ki ta hip potekajo v Republiki Sloveniji. In kot sem že povedal vidimo možnost pospešitve tega razvoja tako avtocestnega kot tudi regionalnega ravno skozi dodatne vire, ki jih omogoča zasebni kapital skozi te oblike, skozi oblike preoblikovanja Darsa. Seveda tudi sredstva, ki bodo zbrana z izdajanjem dolžniških vrednostnih papirjev, so nova oblika, ki se je pojavila in zagotovo bo tudi tukaj dodaten argument, da vsi tisti, ki bomo ali bodo pripravljeni vlagati svoja sredstva v to obliko varčevanja, tudi pripomogli k še večjemu nadzoru in k še gospodarnejši obliki izgradnje avtocestnega omrežja. Hvala
Hvala. Besedo dajem Sašu Pečetu za stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke.
Spoštovani prisotni! Verjamem, da je avtocestni križ in pa dobre cestne povezave cilj vsakega izmed nas in pa želja vsakega izmed slovenskih državljanov in pa državljank. Zato idejni zasnovi o preoblikovanju Darsa, samo idejni zasnovi, bi bilo neumestno nasprotovati. Toda dovolite, da se kot predstavnik nacionalne stranke dotaknem vsebine skozi posamezne elemente. V uvodu predlagatelj, torej resorno ministrstvu ugotavlja, citiram: "V 10 letih delovanja je Dars dosegel velike uspehe pri gradnji slovenskih avtocest." Torej, če je dosegel v 10 letih velike uspehe, zakaj potem spreminjati statusno obliko? Prvo vprašanje. In s tega mesta pozivam, najsibo predlagatelja oziroma pripravljavce gradiv, da v kolikor se odločajo za spremembo različnih statusnih oblik, potem naj tudi navedejo razloge, zakaj. Ne pa, da spreminjajo razloge, istočasno pa navajajo, kako uspešen je bil nek gospodarski subjekt. Po drugi strani smo pred mesecem dni sprejemali zakon o letalstvu, približno tako se je imenoval. Isto resorno ministrstvo je predlagalo ustanovitev neke institucije, ki bo imela dvojno statusno obliko, javno podjetje in d.d. Mesec dni pozneje to isto ministrstvo predlaga drugačno organizacijsko obliko. Iz tega ven lahko sklepamo in pa moja ocena je dokaj kredibilna, da ta vlada ne ve, kaj počne. Po eni strani pred mesecem dni zagovarja kot najuspešnejšo organizacijsko obliko na trgu javno podjetje d.d., naslednji mesec pa pove, da je javno podjetje d.d. smrtna oblika, da ne omogoča napredka, da omogoča zadolževanje in izključno govori, da mora biti podjetje kapitalska družba. V nacionalni stranki sicer ocenjujemo, kar smo povedali že pred mesecem dni, da je pravilno, da se država odloči, ali bo imela javna podjetja na podlagi zakona o javnih gospodarskih družbah ali bo imela kapitalska podjetja oziroma podjetja na podlagi gospodarskih družb. Toda seveda pristop, po naši oceni, pristop, ki bi omogočal kvalitetnejši razvoj cestnih povezav in pa s tem seveda tudi skladnega regionalnega razvoja, bi moral biti drugačen. Predlagatelj sam v uvodu ocenjuje, da se bo del tovrstnih aktivnosti, torej cestnih aktivnosti, odvijal v obliki oziroma na področju koncesij. Po drugi strani pa si je potrebno zastaviti vprašanje, če hočemo, da bo zakon imel realno osnovo za življenje, na podlagi česa, na podlagi katerega zakona pa se lahko izvajajo v naši državi koncesije. Prvi element koncesije, ga predlagatelj navaja kar v zakonu o Darsu, to je trajanje, obdobje koncesije. Toda nič drugega in po oceni Slovenske nacionalne stranke, če bi resnično hoteli narediti napredek na tem področju bi, seveda že leta 2001, ko smo opozarjali na potrebo zakona o koncesiji. V tem zakonu uveljavljamo samo en element, kar bo seveda povzročilo, da zakon ne bo mogel živeti, da bo to še en izmed zakonov v celotnem kupu slovenske zakonodaje, ki nima ne repa ne glave in zato nikoli ne more živeti. Predlagatelj pa nadalje ugotavlja, po naši oceni, v petih točkah, kaj bo omenjeni zakon prinesel. Prvič, jasno razmejitev med javnim in privatnim sektorjem, kar je seveda zgrešeno, če pogledamo dejstva, ki jih predlagatelj navaja v zakonu, kjer govori: "Smiselno je namreč, da se gospodarjenje z avtocestami obravnava kot celota in definira kot obvezna gospodarska javna služba". V istem tekstu navaja obvezno gospodarsko službo, v drugem tekstu oziroma v tekstu pred tem v istem dokumentu navaja kot izključno kapitalsko obliko, torej zakon o gospodarskih družbah. V Slovenski nacionalni stranki oziroma v imenu nacionalne stranke lahko z odgovornostjo trdim, da v vladi, oprostite izrazu, ampak nimate najmanjše ideje, kaj ste hoteli s tem zakonom narediti, žal in ta vaša nevednost bo povzročila to, da bo to še eden izmed tistih zakonov, ki so pač napisani zato, da so napisani. Po drugi strani vlada ugotavlja, da bo preko tega zakona pridobila konstanten in nevtralen vir financiranja. Ali res verjamete, da je v tej državi še kdo tako naiven, da bo verjel, da se skozi statusno obliko lahko izognemo zadolževanju države? Ne. Gospodje, če bi bilo to tako enostavno, da bi samo organizacijsko obliko zamenjali in ne bi bilo več zadolževanja, potem danes spremenimo vse - javna podjetja, delniške družbe - v tako obliko, da pač se ne bomo mogli zadolževati. Gospodje, to je pravnoformalno oziroma pravno gledano sporno. Na koncu dovolite, ker se ne bom več oglašal, pa bom spustil ogromno stvari, po naši oceni tudi, kar je predlagatelj zakona povedal o privatizaciji. Privatizacija je edini namen tega zakona, da se bo na podlagi tega zakona lahko privatizil Dars. Potem, ko ga bo država obdarila in ga je že s krediti, kljub temu, da je predlagatelj zakona napovedal, da bo za to potrebno soglasje državnega zbora. Spomnite se, kaj je bilo leta 1994 s privatizacijo bank, celo sklep je bil sprejet o privatizaciji, da je potreben zakon. Tega ni bilo. Mogoče je osnova ideja samega zakona bila dobra, mogoče, toda zakon je napisan tako slabo, da ga ne bo mogoče izvajati, nobene od posledic, ki jih vlada predlaga, kot pozitivne ne bo možno uveljavljati. V nacionalni stranki seveda zakona na bomo mogli sprejeti. Hvala.
Hvala. Jože Tanko ima besedo za stališče poslanske skupine SDS.
Hvala, za besedo. Spoštovani kolegi! Ko sem prebral prvi stavek dokumenta, s katerim je vlada pospremila novelo zakona o Darsu v zakonodajno proceduro, sem se močno zamislil. Vlada je zapisala, da se predlog zakona predlaga v sprejem po nujnem postopku, zato, ker se lahko le tako preprečijo težko popravljive posledice za delovanje države. Vprašal sem se, kako je sploh mogoče, da po vseh teh letih uspešnega vlaganja in posledično tudiuspešne gradnje avtocestnega sistema, kot ene od največjih prioritet tega obdobja in teh vlad, vlada kar nenadoma preko noči spozna, da se nam približuje katastrofa, ki bo lahko porušila temelje te države. Kako je to mogoče? Ali so res odpovedali vsi preventivni mehanizmi in varovalke, ali je odpovedala finančna in gradbena stroka, ali je zatajila politika, ali pa je morda v ozadju samo nadaljevanje procesa tranzicijskega preoblikovanja in lastninjena še tistega javnega premoženja, ki je sploh še ostalo. Ali je napočil čas, ko je potrebno nekaterim potešiti apetite in jim poceni prodati ali pa jim pod ugodnimi pogoji oddati premoženje, ki ga je financirala množica državljanov, ki je redno plačevala prispevek ob nabavi goriv za izgradnjo avtocest, ki smo ga in ki ga še imenujemo "bencinski tolar". Ali je tudi tukaj potrebno odpreti kanal za zasebne interese in za prelivanje državnega denarja v zasebni žep? Ali pa morda rabimo svež denar za pokritje prihajajočih finančnih bremen Darsa ali za pokritje neizmernogloboke proračunske luknje, ki se z vsakim novo oblikovanim in sprejetim proračunom samo še povečuje? Morda se je s tem začela razgaljati evergrinovsko uspešna in nenadomestljiva politika nekaterih strank v zadnjih desetih letih. Obstaja še cela vrsta vprašanj, na katera je v tej informacijski blokadi, ob nejasnem spremnem besedilu in prikrivanju podatkov zelo težko najti odgovore in izoblikovati kakršnokoli potrebno podlago za odločitev. Čudno pa je, da se k reorganizaciji Darsa in pritegnitvi zasebnega kapitala za izgradnjo avtocest namerava pristopiti šele sedaj, ko so začrtani že vsi koridorji in ko je že zgrajenega okrog 50% omrežja, ko smo preobremenili javne finance in ko nam že grozi vnovčenje izdanih garancij zaradi nezmožnosti Darsa, da bi iz lastnih virov odplačeval najete kredite. Kaže spomniti, da ste nam vsakokrat, ko je državni zbor sprejemal poroštveni zakon, postregli z informacijo, da najemamo najcenejše možne vire in da imamo najcenejšo možno gradnjo. Vendar marsikaj govori, da temu ravno ni tako. Najcenejši vir, ki smo ga državljani velikodušno in namensko plačevali v cenah goriv in ki se je zbiral na računih te države, ni bil v celoti namensko porabljen za izgradnjo avtocest. Približno polovica denarja - to je nekaj 100 milijonov dolarjev- je izpuhtela iz avtocestnega programa. Če bi se uporabila vsa sredstva bencinskega tolarja za izgradnjo, bi bila zadolžitev Darsa bistvenoa bistveno nižja. Vendar so vladajoče koalicije, poskrbele, da so se ta, edina zastonjska sredstva zamenjala za kredite, ki nas sedaj stiskajo za vrat. Ali smo se državljani kdaj vprašali, ali je to, kar počnejo v vladah in koalicijah dobro? Ali je dobro, da smo denar namesto za avtoceste porabili na primer za falcona ali za hangar, ali za nabavo luksuznega voznega parka ali pa se je zaradi neupoštevanja zakona o javnih naročilih in vrste zlorab tudi pri tem razfrčkal za razne nepotrebne projekte lobističnih prijateljev? Očitno je, da bi morali kolikor toliko dobronamerni in sposobni upravitelji javnih financ že zdavnajzaznati problem in ga reševati takrat, ko se je začel pojavljati, ne pa šele sedaj, ko je prerasel vse obvladljive dimenzije. Na možnost in smiselnost zasebnih vlaganj v izgradnjo avtocestnega omrežja so opozarjali nekateri že pred davnimi leti, že takrat, ko se je program začel resno zastavljati, vendar so ostali v svojih razmišljanjih osamljeni in prezrti. Načrtovalci politike pridobivanja in porabe javnih sredstev so na osnovi mentalitete, na osnovi dediščine in izkušenj "stare Juge" mislili, da dovoljznamo in da zmoremo sami, le če prepričamo državljane za plačevanje dovolj velikega samoprispevka in z njihovimi sredstvi sestavimo dovolj velik proračun. Plačevanje bencinskega tolarja je, pa če to priznamo ali ne, oblika samoprispevka. In kot vidimo, je velik del tega samoprispevka, veliko sredstev tega javnega zbiranja izpuhtelo. Mislim, da bi lahko brez predsodkov marsikoga, ki je oblikoval državno in cestno politiko, vprašali po zdravju, ne samo zaradi nenamenske porabe sredstev, ampak tudi zaradi tega, kar se je Vladi Republike Slovenije v obrazložitvi zapisalo. Zapisala je, da vse študije kažejo, da je čim prej treba pritegniti zasebni kapital. Ampak koliko je že teh študij in od kdaj so? Verjetno je bila prva izdelana že pred desetimi leti, predlog za spremembo pa izoblikovan šele sedaj. Očitno je, da je naša vlada že precej časa seznanjena z neracionalnim pristopom pri izgradnji avtocest, prav tako pa je očitno, da je mečkala z odločitvijo in počakala na skrajni trenutek. Navsezadnje nam tudi tujeizkušnje kažejo, da ima zasebni kapital velik interes za gradnjo in upravljanje prometnih omrežij in da te naloge tudi precej dobro opravlja. Vendar da je v zakonu predvidena možnost zasebnih vlaganj v izgradnjo avtocest zgolj trik, je včeraj pokazal minister z odgovorom na vprašanje poslanca Mamića. Prepričani smo, da predlagani pristop reorganizacije ni najbolj primeren, saj se očitno postavlja in pripravlja podobna rešitev kot za železnice. Tisto, kar ni donosno, bo postalo samo še večje javno breme, tisto, kar nese, kar prinaša dobiček, pa bo država oddala s koncesijo zasebnikom in si morda blagovolila zaračunati nekaj odstotkov koncesijskih prihodkov, vse ostalo pa bo prepustila koncesionarjem. Namesto polnega zneska bo proračun pridobil le kakih 5 ali 10%, morda kakšen odstotek več. Menim tudi, da bi bilo smiselno pred odločitvijo o statusnem preoblikovanju novega Darsa jasno povedati poslancem, kakšna bo v prihodnosti vloga državnega zbora, saj državni zbor po tem predlogu nima več nobene pristojnosti imenovanja članov nadzornega sveta. Število članov nadzornega sveta se zniža z 11 na 6, kar 4 od teh predlagata ministrstvi za finance in za promet, vseh 6 pa imenuje skupščina družbe oziroma vlada. Skratka, nobene možnosti ni, da bi član nadzornega sveta postal kdo, ki ga predlaga opozicija, kar pomeni, da bo družba poslovala povsem brez nadzora. In da se bo lomastenje po javnih financah nadaljevalo. Prav tako iz obrazložitve ni jasno razvidno, ali bo novi Dars zavezan poslovati po zakonu o javnih naročilih in ali bo računsko sodišče lahko izvajalo revizijo poslovanja tega podjetja, glede na to, da se po tem predlogu zakona preoblikuje iz javnega podjetja v redno delniško družbo. In da vlada svojih minimalnih 51% lahko sestavi iz raznih SOD-ov in KAD-ov kot pri Novi Ljubljanski banki in se s tem izogne tudi reviziji računskega sodišča. Prav tako se nam zdi, da je eden od ciljev reorganizacije tudi izboljšanje podobe o stanju javnega dolga, saj Dars po reorganizaciji ne bo več imel statusa javnega podjetja in ne bo sodil več niti v širšo zadolžitev države. Torej, eden od ciljev reorganizacije je tudi fiktivno poboljšanje javnih financ. Obrazložitev kaže na izredno slabo podobo delovanja javnega sektorja, saj je na dveh ali treh mestih v obrazložitvi jasnozapisano, da Dars svoje naloge ne opravlja v dobro in v celoti, da ne gospodari s premoženjem, s katerim upravlja. Vendar, cilje, ki ste jih zapisali v obrazložitvi, je možno doseči in tudi izvajati brez privatizacije, saj se cilji gospodarskih družb ne razlikujejo po lastništvu, ne glede, da cilji so vedno podobni, v javnem in pa zasebnem sektorju. Nikjer ni nobenih finančnih utemeljitev zakona, nikjer niso finančno ovrednoteni učinki predvidenih sprememb. Skratka, zakonodajni postopek in reorganizacijo Darsa koalicija ponovno pelje na pamet. In vsaj nam poslancem so taki postopki povsem neresni in omalovažujoči. Po mnenju naše poslanske skupine je edina dobra stran tega predloga združitev vseh aktivnosti, ki so vezane na avtocestni program. Pa naj gre zagradnjo, upravljanje ali vzdrževanje avtocest. Tudi v opoziciji vemo, da je razdrobljene in divergentne interese na istem objektu težko uspešno nadzirati in učinkovito izvajati potrebne aktivnosti. Zato je smiselna pripojitev podjetja za vzdrževanje avtocest k Darsu, saj bo s tem omogočena poslovna koncentracija in racionalizacija poslovanja. Vendar, to je možno izvesti na tudi bolj enostaven način. Za statusne in reorganizacijske spremembe tako velikega in pomembnega projekta, kot je Dars, manjka marsikaj Gre za podjetje, ki porabi skoraj 10% državnega proračuna. Ni analiz, ni dobrih obrazložitev, ni utemeljitev in zato bo naša poslanska skupina oziroma naša poslanska skupina tega zakona ne bo podprla. Tega projekta se na žalost ne moremo lotiti z levo roko, ne glede na trenutno prevladujočo politično opcijo. Hvala.
Hvala. Besedo ima Ivan Božič, stališče poslanske skupine SLS.
Hvala lepa, podpredsednik. Gospa sekretarka, predstavniki vlade, Darsa, kolegice in kolegi! Vsem lep dober dan. Malo žalostno je danes v našem parlamentu, kot da bi govorili pred 1. novembrom. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke podpira predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o Darsu in meni, da je predlog dokumenta primeren za nadaljnjo obravnavo. Pri tem izhajamo iz dejstva, da je osnovni namen statusnega preoblikovanja Darsa iz javnega podjetja v gospodarsko družbo ter pripojitev javnih podjetij Darsa in Podjetja za vzdrževanje avtocest v novi Dars povečati gospodarnost in doseči čim večjo racionalnost poslovanja Darsa pri organiziranju in vodenju gradnje, upravljanju in vzdrževanju slovenskih avtocest ter hkrati omogočiti vstop zasebnega kapitala v financiranje gradnje, upravljanja in vzdrževanja avtocest in s tem tudi drugih koncesionarjev za odseke, ki jih ne bo gradil, upravljal in vzdrževal Dars. Z drugimi besedami, področje organiziranja in vodenje gradnje, upravljanja in vzdrževanja avtocest bomo s sprejetjem tega zakona demonopolizirali in vnesli tržna načela statusno preoblikovani Dars pa bo poslej deloval po načelu dobička in izgube, pri čemer se bodo temeljna načela, zahvaljujoč katerim v Sloveniji intenzivno gradimo avtoceste, čeprav počasneje, kot bi si to želeli, tudi utrdilo. Organizacija gradnje avtocest, zmožnost najemanja posojil izven proračuna je namreč temeljna dejavnost Darsa, in to je bil tudi temeljni smisel ustanovitve Darsa pred 10 leti. Država se je s tem izognila, da bi obveznosti iz kreditov postale del javnega dolga, s čimer Republika Slovenija verjetno ne bi več izpolnjevala maastrichtskih kriterijev. Tudi poslej bo Dars v imenu države kot agent vodil gradnjo tistih avtocestnih odsekov, ki jih ne bodo gradili drugi koncesionarji. Upravljanje in vzdrževanje že zgrajenih avtocest ter pobiranje cestnine je druga temeljna naloga danes javnega podjetja Dars, pri čemer je Slovenija edina evropska država, v kateri se upravljanje in vzdrževanje avtocest odvija v dveh javnih podjetjih. Organizacija upravljanja in vzdrževanja avtocest ter pobiranje cestnine v Darsu, kot javnem podjetju, in operativno izvedbo vzdrževanja avtocest in pobiranja cestnin pa po pogodbi z Darsom opravlja javno podjetje za vzdrževanje avtocest. To dvotirnost ta predlog zakona ureja tako, kot je to urejeno tudi v drugih evropskih državah. Glede na to, da sta obe javni podjetji, Dars in Podjetje za vzdrževanje avtocest v 100% lasti države, je namreč edino smiselna njuna združitev, saj to omogoča racionalnejšo organiziranost obeh družb. Tako se namreč izognemo podvajanju določenih splošnih služb. S pripojitvijo se odpravijo tudi negativne strani, ki izhajajo iz sedanjega pogodbenega razmerja, ko vsaka stran nujno zastopa svoje interese. Po pripojitvi bodo interesi postali skupni, s pripojitvijo podjetja za vzdrževanje avtocestbo nastalo gospodarsko močnejše podjetje, ki bo uspešneje klubovalo tuji konkurenci, kar bo še posebej pomembno po naši vključitvi v Evropsko unijo. Za uspešen tržni nastop preoblikovanega Darsa je nujna tudi njegova dokapitalizacija, katere osnovni namenje, da se tisti del državnega premoženja, ki je sedaj javno dobro v upravljanju javnih podjetij Družbe za avtoceste Republike Slovenije in Podjetja za vzdrževanje avtocest Slovenije, osnovna sredstva, ki ni neposredno vezan na javno cesto, da se vloži v novi Dars kot stvarni vložek države, preko amortizacije teh sredstev pa se omogočijo investicije v razvoj dejavnosti, z dodatnimi prihodki iz teh dejavnosti pa se bodo zmanjševale potrebe po refinanciranju kreditnih obveznosti in spet tudi pospešilo vračiloposojil iz lastnih Darsovih virov. Oprema, s katero bi država dokapitalizirala novi Dars v obliki stvarnega vložka države, so mobilna oprema cestninskih postaj, mobilna oprema vzdrževanja avtocest, objekti, zlasti potrebni za vzdrževanje in upravljanje avtocest, kot so na primer avtocestne vzdrževalne baze. Čimprejšnji sprejem zakona je nujen, saj bi v primeru, da se statusne spremembe javnih podjetij Družbe za avtoceste Republike Slovenije in Podjetja za vzdrževanje avtocest ne izvedejo pred našim polnopravnim članstvom v Evropski uniji, da bo pomenilo to ohranjanje statusa quo. To pa bi predstavljalo korak nazaj. Izgubljene bi bile namreč tudi nekatere pozitivne strani njegovega delovanja; to je najemanje kreditov v svojem imenu, neobstoj ovir pri finančnem poslovanju, razmeroma visoka samostojnost in fleksibilnost na trgu. Vendar tudi ta rešitev, kar pomeni ohranitev sedanjega statusa ali morebitno preoblikovanje v pravno javno podjetje, ne bi bila dolgoročna. Znano je namreč, da Evropska unija ni naklonjena obstoju javnih podjetij, ker izkrivljajo konkurenco na skupnem trgu, še posebej na področjih, kjer ni nujno, da se storitve opravljajo le s strani države, temveč so lahko prepuščene konkurenci. Za nadaljnje izvajanje gradnje in vzdrževanja ter upravljanja avtocest v okviru javnega podjetja bi bilo treba dokazati, da je to področje, kjer so interesi države tako pomembni, da ga ni mogoče prepustiti trgu. V Evropski uniji, kjer se v večini držav ceste že dalj časa gradijo in vzdržujejo na podlagi koncesijskih razmerij, bi bilo takšno teza nemogoče zagovarjati. Pritegnitev subjektov zasebnega prava v opravljanje teh dejavnosti bi lahko zahteval vsak subjekt na trgu, ki bi bil potencialno ponudnik in ki ne bi mogel dobiti koncesije, ker je Republika Slovenija ne bi razpisala. V tem primeru bi lahko sprožil postopek pred evropsko komisijo, ki bi Republiki Sloveniji naložila, da sprosti konkurenco na tem področju. Pri odločitvi o statusnih spremembah Darsa je torej treba upoštevati naslednje: Če želimo upravljanje avtocest kot javno gospodarsko službo po vsebini spremeniti v gospodarjenje z ogromnim premoženjem javnega dobra, se mora Dars statusno iz javnega podjetja preoblikovati v delniško družbo. Delniška družba lahko opravlja javno gospodarsko službo na podlagi koncesijskega razmerja. Statusno spremembo Darsa je možno izvesti s sprejetjem predloženega zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o Darsu. Reforma je nujno potrebna, če želimo pred vstopom Slovenije v Evropsko unijo zagotoviti gospodarjenje s slovenskimi avtocestami v javnem interesu in v interesu Republike Slovenije tako, da bo ohranjen odločujoč vpliv Republike Slovenije; da bo Dars, d.d., sposoben odplačevati vsa bremena iz najetih kreditov, iz pobrane cestnine in drugih prihodkov Darsa in ne iz državnega proračuna; da najeti krediti ne bodo upoštevani kot javni dolg Republike Slovenije in da ne pride do unovčevanja državnih garancij v skupni višini približno 2,4 milijarde evrov glavnice; da bo omogočena dokapitalizacija s strani države s premoženjem, ki je sedaj formalno javno dobro in je kapitalsko mrtvo; da bo na podlagi povečanega osnovnega kapitala predvsem s strani storitev možno pridobiti tudi kapital iz zasebnih virov in s tem delno razbremeniti javnofinančne vire; da bo Republiki Sloveniji omogočena še naprej stoodstotna ali večinska lastninska kontrola nad gradnjo, upravljanjem in vzdrževanjem avtocest; da bo možna razbremenitev javnih financ z oddajo delnih manjših koncesij tretjim investitorjem iz privatnega sektorja in da bo zagotovljena realizacija nacionalnega programa izgradnje avtocest v zaželenih rokih. Predlagani zakon upošteva vse navedeno. Zato smo prepričani, da je nujno čim prej sprejeti predlagani zakon, pripojiti javno podjetje za vzdrževanje avtocest in Družbe za avtoceste Republike Slovenije v novi Dars in ga dokapitalizirati s čim večjim stvarnim vložkom države ter skleniti ustrezne pogodbe z novim Darsom pred članstvom v Evropski uniji. Na podlagi navedenih razlogov je nujno, da se celoten proces, vključno s sklenitvijo pogodb, opravi še pred pomladjo prihodnjega leta, to je pred vstopom v Evropsko unijo. Glede na to je treba zakon sprejeti v čim krajšem času. Mislim, da bi to za državo veliko pomenilo. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima Bogomir Vnučec, za stališča poslanske skupine Stranke mladih Slovenije.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! V Stranki mladih Slovenije se strinjamo, da je čimprejšnja izgradnja avtocestnega omrežja kot pogoj za kvalitetne infrastrukturne povezave med kraji v državi zelo pomembna. Ogromna finančna sredstva, ki jih je Slovenija do sedaj zagotavljala v obliki proračunskih sredstev in posojil, katerih garant je Republika Slovenija, pa so bremena tega, za državo pomembnega projekta preložila predvsem na mlade in prihodnje generacije, ki bodo te dolgove tudi odplačevale, pa čeprav bodo takrat te ceste v zelo slabem stanju. Ker vladi ni uspelo oziroma ni imela resničnega interesa v financiranje izgradnje dejansko privabiti zasebni kapital, so dolgovi iz tega naslova veliki. Poleg tega je vlada omogočila nenadzorovalno podražitev investicij, kar je rok zaključka projekta posameznih projektov prestavilo za več kot 10 let v prihodnost. Vlada je dopuščala tudi nesorazmerno visoke stroške investicij in tudi dopustila izvajalcem, da so kvaliteto gradnje znižali pod mero dobrega okusa, zaradi česar so marsikateri novi odseki že sedaj v veliko slabšem stanju kot marsikatera nemška avtocesta, ki se že približuje svoji polnoletnosti. Celo direktor urada za preprečevanje korupcije opozarja na koruptivno okolje na tem področju, posledice tega pa so lahko in so najbrž desetine kilometrov manj izgrajenih avtocest. Republika Slovenija je namreč v projekt izgradnje avtocest vložila desetine milijard slovenskih tolarjev in je Darsu dala za še enkrat toliko poroštev za najetje kreditov za izgradnjo avtocestnega križa, okoli Darsa pa se je izoblikoval zaključen krog podjetij, ki ekskluzivno zagotavljajo Darsu vse od a do ž in so siustvarili take dobičke, da so tudi sposobna kupiti s sedaj novim zakonom oblikovano podjetje. Stranka mladih Slovenije med zasebnim investiranjem v izgradnjo avtocest podpira le take modele, ki povsem jasno omogočijo vpogled in pregled na višino s strani zasebnikov vloženih sredstev v projekte posameznih odsekov, na katerih, kot je to v praksi tudi v tujini, ta podjetja na podlagi svojega vložka dobijo tudi možnost upravljanja in pobiranja cestnin. To, kar pa vlada predlaga, s to spremembo zakona, lahko na kratko označimo za vmesno stopnjo do neke nove divje privatizacije državnega premoženja. Od take privatizacije lahko pričakujemo tudi nov udarec lokalnih skupnosti, saj Dars že sedaj ne upošteva volje lokalne skupnosti pri posegih v njihov prostor. V primeru take privatizacije pa pričakujemo, ko bo solastnik Darsa še kdo drug, ki bo stremel predvsem samo za profitom, takrat bo mnenje o posegih na področjih lokalnih skupnosti še toliko bolj ignorirano. Res je, da bo o zeleni luči za privatizacijo odločal državni zbor in da to ne bo danes, vendar danes s tem zakonom za to pripravljamo teren, čez par mesecev pa boste z natanko isto večino kot danes izglasovali tudi to. V Stranki mladih Slovenije takim poizkusom nasprotujemo, zato te spremembe zakona ne bomo podprli.
Hvala. Še stališče poslanskega kluba LDS bo podal Anton Anderlič. Prosim.
Spoštovani! Državni zbor se relativno veliko ukvarja z avtocestno gradnjo, z Darsom, z njegovimi načrti, pa vendarle je veliko besed izrečenih v preteklosti na to temo, izzvenelo v prazno in stvar se je začela premikati šele sedaj, ko na eni strani dobivamo resolucijo o, ne vem, zakaj sicer, o izgradnji avtocest, ker vendarle gre za nacionalni program, in na drugi strani spremembe zakona o družbi za avtoceste v Republiki Sloveniji. Zakon je pozen in nedodelan, hira na nekaterih temeljnih definicijah. Recimo na večini definicij, kjer bi se moralo jasno zapisati, recimo, koliko časa bo pogodba trajala, recimo, piše "za čas gradnje avtocest oziroma za neko drugo obdobje". Torej, zakon mora določati točne pogoje. Potem imate pri virih "predvsem", "zlasti" - vi vendarle morate vedeti, od kje bodo sredstva zagotovljena, kajti če na eni strani napišete iz bencinskega tolarja, ki je zagotovljen po posebnem zakonu, se ve, da ne glede na to, mislim, da smo ga v lanskem letu spremenili, da se višina, ki se zagotavlja po tem zakonu, praktično izbere po tem zakonu, ne zagotavlja za gradnjo avtocest. Potem pa imate v naslednji alinei, da tudi druga proračunska sredstva. Katera so to druga proračunska sredstva? Jaz mislim, da je potrebno jasno zapisati, na kateri denar se računa in seveda tudi potem v izvajanju tega zakona to zagotavljati. Ne pa, da na eni strani sprejemamo zakone, na drugi strani pa z letnimi akti, kot so, z letnimi programi razvoja in vzdrževanja avtocest, kakor tudi s proračuni in pa z zakonom o izvrševanju proračuna pišemo druge številke. Govoriti o tem, da je tačlen, ki omogoča do 49% vlaganja tudi drugega kapitala, da to ne gre, da tukaj ne gre za privatizacijo, je potrebno razložiti, za kaj pa potem gre. Od kje bo ta vir zagotovljen za dokapitalizacijo ali za karkoli že, v tej višini, ali za vložke ali odprodajo delnic, in ne vem, na kakšen način potem mislite to sploh izvesti. Na nek način najbrž mislite. Konec koncev je tudi ta način lastnine, ki je sedaj v, 100 - procentni lasti države, definiran na ta način, teh 49%, torej je državna lastnina, 100% v tem trenutku. Kaj bo teh 49% naprej in na kaj mislite? Reči samo, da se ustvarja možnost, da pa še to ni, je škoda pisati v zakon. Kajti vsi državljani in tisti, ki spremljajo to razpravo in želijo kaj več vedeti ali pa se vključiti v izgradnjo avtocestnega sistema, imajo konec koncev tudi kapital, morajo vedeti, ali je tukaj možnost za privatni kapital, za državne sklade, ne vem, na kaj ste tukaj mislili, in to bo najbrž potrebno pojasniti. Nismo prepričani, da je združevanje Darsa in podjetja za vzdrževanje najbolj modra in premišljena oblika, kljub temu, da vemo in podpiramo, da je treba v roku pol leta skleniti koncesijsko pogodbo in tako naprej. Ampak, že sedaj je jasno, da je podjetje za vzdrževanje predimenzionirano in ima nekaj sto zaposlenih preveč za ta obseg. Da je to vzdrževanje silno drago, in prepričan sem, da monopol na tem področju ni tisti, ki bo pritiskal na ceno vzdrževanja, torej, da bodo šle dol. Kakor tudi ne, da bo zagotovljena kvaliteta vzdrževanja najbolj in edino na ta način. Mislim, dabi bilo potrebno v sklopu razprav in analiz, ki jih baje počnete v ministrstvu, Darsu in tudi v drugih institucijah, kako tudi državne ceste, torej magistralno mrežo usposobiti, obnoviti, dograditi, kako pravzaprav doseči višji, boljši efekt z, mogoče z neko drugačno organizacijo, z drugačnim načinom vzdrževanja, ne izključno preko monopola. Ko govorite, da se sedaj s tem zakonom tudi bo lažje pridobivalo zemljišče, da se bodo lažje gradili nekateri objekti, ker ne bodo pač potrebni postopki, kot so pri drugih objektih, se mi zdi, da je to neka tolažba, neka obljuba, ki nima realne osnove. Saj vendarle lahko dnevno spremljamo, kako težko in kako veliko je ovir pri pridobivanju zemljišč, pri nekaterih postopkih za pridobivanje gradbenih dovoljenj oziroma še prej lokacijskih in tako naprej. Zato seveda konec koncev je to povezano tudi z učinkovitim cestninjenjem. Mislim, da je v tem državnem zboru vsaj deset let stara diskusija o tem, kakšen način cestninjenja bi bil za Slovenijo najboljši. Da je res, da je v lanskem letu, že več kot leto je od tega, državni zbor sprejel sklep, da morata tako Dars kot ministrstvo in vsi tisti, ki se s tem ukvarjate, priti z drugačnim predlogom za pobiranje cestnine - govorilo se je o elektronskem in tako naprej - pa tega seveda, razen da se računa na nek vir, ki pa tudi ni opredeljen, kakšen bo in koliko bo tega vira, na drugačen način se v zakonu o tem ne govori. Tudi, ko govorite v zakonu o tem, da bo, v enem delu govorite, da bodo sredstva iz koncesijske dajatve pač sredstva za izgradnjo avtocest, na drugem koncu se pa piše, da bo samo del namenjen za ta namen, del pa bo najbrž šel nazaj v proračun - ali kam bo šel? Tukaj bi seveda morali zelo jasno opredeliti, kako je tudi s tem. Zakon bomo podprli, pričakujemo pa, da bodo do drugega branja naslednji mesec stvari dodelane in da jih bomo z amandmaji lahko naredili bolj jasne.
Hvala. To so bila stališča poslanskih skupin. Prehajamo na splošno razpravo poslank in poslancev, seveda tistih, ki imajo še preostali čas na razpolago. Alojz Sok ima besedo. [[Ne želi.]] Jožef Jerovšek? [[Ne želi.]] Franc Čebulj? [[Ne želi.]] Jože Avšič. Prosim.
Hvala za besedo. Očitno bomo ob koncu letošnjega leta veliko govorili o cestah, tako ob zakonu o spremembah zakona o Darsu, ob obravnavi resolucije o spremembi nacionalnega programa gradnje avtocest, ob sprejemanju proračuna, popravka za letošnje leto oziroma za prihodnje leto in za leto 2005, skupaj z razvojnimi programi. Mislim, da se bo kar vrstarazprav ponavljala. Tudi iz teh razlogov, da v Sloveniji žal še vedno nimamo jasne strategije do prometne politike, in tudi iz razlogov, ker nimamo v skladu z zakonom o javnih cestah oblikovanega nacionalnega programa za državne ceste. Ravno ta nacionalniprogram je tisti, ki bi v mnogočem dal odgovor, kakšen bo razvoj na državnih cestah, od hitrih cest do regionalnih in glavnih, in bi verjetno marsikateri ugovor na predlagani nacionalni program bil iz tega bolje razviden. Očitno izgleda, da ne govorim o samem zakonu, vendar pa želim opozoriti, da zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o Darsu v bistvu posega tudi na področje, za katerega Dars v skladu z dosedanjim zakonom ni bil ustanovljen, to je, na upravljanje s hitrimi cestami. Ob odgovorih na vsa vprašanja, ki so bila danes postavljena, bi želel dobiti tudi odgovor, ali je del prometne politike ter politike gradnje in vzdrževanja državnih cest namen, da bi na novo oblikovana in preoblikovana družba za državne ceste upravljala in gradila vse hitre ceste v Sloveniji, saj tako pravzaprav iz zakona izzveni. Sicer teh hitrih cest v Sloveniji niti nimamo prav veliko. Če pogledamo, so to odseki na nekdanji cesti "Bratstva i jedinstva", nekaj na Gorenjskem in nekaj na Dolenjskem, se pravi: Črnivec, Podtabor,Bistrica, Bič, Obrežje, pa H2 [[Pesnica, Maribor, Tezno]] , pa H3 Ljubljana [[Zadobrova, Tomačevo, Koseze]] , pa H4 [[Vipava, Ajdovščina, Selo, Šempeter, Vrtojba]] . Nekaj jih je zgradil Dars, nekaj jih je bilo zgrajenih prej, nekaj jih izginja, kot je, na primer,H1‚ ki bo izginila s spiska hitrih cest, potem ko bo avtocesta Karavanke-Obrežje zgrajena do konca. V tem delu bi resnično želel odgovor, kako bo s hitrimi cestami v naprej, kajti zakon dopušča tudi neki dvom, da morda pa lahko nekdo drug tudi upravlja in gradi, če bo tako določeno. Tudi v celotnem besedilu zakona, razen v prvem odstavku 1. člena sprememb, ko govori o avtocestah in hitrih cestah, potem besedilo nadomešča obe besedi z besedo avtocest in v nadaljevanju govori samo še o avtocestah. Meni je pravzaprav, ko sem poslušal to razpravo, današnjo, in že pri katerem od drugih zakonov, ki smo jih obravnavali na podlagi podpisa najmanj 15-ih poslancev v prvi obravnavi v plenarnem delu, žal, da nimamo poslovniško določeno tako, da bi v teh primerih imeli tudi mnenje službe za zakonodajo. Veliko lažje bi se v prvi obravnavi v plenarnem delu odločili o tem, ali je zakon primerna podlaga ali ne, če bi imeli mnenje službe za zakonodajo, ki po našem poslovniku sledi šele drugi obravnavi na matičnem delovnem telesu. Morda bi to pobudo ali pa to mnenje, ki ga danes izrekam, kazalo v okviru poslovniške komisije proučiti. Prebral sem mnenje, ki ga je služba za zakonodajo napisala k resoluciji o nacionalnem programu za avtoceste in ugotovila nekaj takega, kar bi prišlo tudi meni večkrat na misel, bom samo zaključek tega povedal: V točki 8., ki pravi, da bo potrebno konceptualno uskladiti nacionalni program oziroma resolucijo in ta zakon. To pomeni, da pri financiranju in virih in njeni porabi nacionalni program niistoveten s predlaganimi zakonskimi rešitvami in bo treba, če bo to sprejeto, tako je mnenje, ki je napisano in ga imamo v gradivu zakona za odbor za infrastrukturo, ki bo prihodnji teden. Da ne bi ponavljal vseh odprtih vprašanj, ki so jih drugi poslanci navajali, bom tudi zaključil, mislim, da je sicer zakon primeren za nadaljnjo obravnavo, žal bi bil lahko povsem nov, ne zakon o spremembah in dopolnitvah, kajti ta nima čisto nič več skupnega z enajstimi členi prvotnega zakona. Lahko bi bil povsem nov, kar tudi ob koncu, če ga bomo sprejeli ustrezno dodelanega, tudi bo. Hvala lepa.
Hvala. Besedo dajem sedaj, dr. Andreju Bajuku, če želi razpravljati. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Prav gotovo je ta debata silno dobrodošla. Skrajni čas je, da ta državni zbor obravnava in resno debatira o prihodnosti naših javnih financ in seveda eden od največjih virov te obremenitve naših javnih financ, ki je pa izvrševanje nacionalnega programa avtocest, pa vendar, ta predlog, ki ga imamo pred seboj je pa eden najbolj neutemeljenih predlogov, ki sem jih kdaj srečal v tem triletnem obdobju sedaj v tem državnem zboru. Vlada ponavlja, in s tem, da ponavlja nek določen zaključek, pa misli, da ga je že utemeljila. Govori nam o nekem portugalskem modelu, potem pa berete pod portugalskim modelom, jaz vabim vse kolege, da to pregledajo na strani 32 Poročevalca, in to je prazno. Saj nič ne pove. Govori, trdi o zadevah, ki pa jih dejansko ne utemeljuje. Vsi smo zdaj slišali, kako dobrodošla se nam zdi spojitev Darsa s podjetjem za vzdrževanje. Krasno, ja, kdo ga je pa ustvaril? Leta 1996 uredba vlade. Seveda, tega ni sprejel državni zbor, jaz bi rad vedel, kaj so pa takrat pričakovali, kaj se je pa zgodilo v sedmih letih, od tiste odločbe pa do sedaj, da smo danes vsi tako veseli, da bo do tega prišlo. In potem nam pa govorijo in pišejo o ciljih, ki nimajo pa nobene zveze z bolj učinkovitim delovanjem na tempodročju. Izgleda, da gre predvsem za to, da bomo skrili javni dolg. Da bomo še naprej naše glave tlačili nekam v pesek, v upanju, da tega svet ne bo videl, ne bo zaznal, seveda, računamo pa stalno, da bomo zgodbo o uspehu še naprej prodajali na domačem področju. Spoštovani gospodje, ali res mislite, da je mogoče dolgo časa še to skrivati - zakaj se pa mudi? Od kod pa te trditve, Evropa ni naklonjena javnim podjetjem, kdo pa je to rekel, kje ste pa to vzeli? Pa ne, da mi nasprotujemo, da bi privatni, zasebni kapital odigral ključno vlogo pri vsem tem delovanju na področju avtocest. Ja, seveda, sem za to. Ni pa niti enega dokaza nikjer, da je to, zato pa potrebujemo spremeniti zakon. Niti enega argumenta ni, kateri od 83-ih členov zakona o gospodarskih javnih službah vam danes onemogoča, da bi podjetniško in učinkovito delovali že zdaj. Niti enega podatka ni tukaj notri, nobene cifre, same trditve v prazno. Jaz sem poslušal z veseljem kolega Anderliča, in sem misliml, da kar naenkrat se bo Liberalna demokracija spametovala, ampak ne. Zdaj pa ponovno so zaključili, v enem mesecu, bomo pa vse to rešili. In podlaga temu naj bi bili dve študiji, ki ju nimamo na razpolago. Gospodarska utemeljitev tega je v 25-ih alineah ene polovične strani tega Poročevalca. In se sklicuje na neko študijo, ki jo je naredilo zasebno podjetje ekonomskega inštituta pravne fakultete. Spoštovani gospodje, sem ekonomist - takšno utemeljitev, kot je tukaj pisana - jaz študije ne poznam, jo lahko vsakdo uporabi in dokaže, da je zelo uspešno in učinkovito, če se vlada odloči, da bo jarke odpirala, druga skupina delavcev jih bo pa zapirala. Seveda ima to tudi makroekonomske učinke. Nimamo pa v naši državi, nismo niti enkrat naredili in še danes ne razpolagamo s tem, kar je moj kolega Sok zahteval v svoji predstavitvi v imenu poslanske skupine, analize učinkovitosti projekta.
Čas je minil
Ja, minil je čas, gospod, vendar imam še veliko povedati. Dejstvo je, da se neodgovorno lotevamo tega. Sprašujem vas, kaj bo pa še ta državni zbor počel? Zdaj bomo kar nek zakon sprejeli, potem bomo podpisali dve pogodbi, in sicer gospodje Darsa in vlade, državni zbor o tem ne bo nič vedel [[...]]
Prosim, če končate.
Kam pa gremo?! Prosim vas, dajte premisliti! To ni resno delovanje. Zagotavljam vam, da bom vse svoje moči, kar jih imam - sicer niso tako močne kot vaše, seveda, vendar jih bom uporabil -, da bo slovenska javnost resnično razumela, kaj se skriva za tem projektom.
Lahko zaključite, prosim?
Zaključim, gospod predsednik, s tem, da je to neodgovoren predlog, da bi bilo popolnoma neodgovorno, da bi državni zbor na to pristal in da je nujna javna razprava na Slovenskem o tem, kaj počenjamo s 718 milijardami osnovnih sredstev, s katerimi zdaj razpolaga Dars; komu bomo to dali in za kaj. Ali vas res ne zanima, da bi vedeli, kje so tistioptični kabli zapisani? Komu bodo prišli v last? Ja, kaj pa počenjamo s svojo lastno državo?! Spoštovani gospodje, ta predlog ne sme biti sprejet, javna razprava je nujna, Slovenci morajo vedeti, kaj ta državni zbor počenja in kaj vlada predlaga. Hvala.
Branko Janc ima besedo. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. V principu se mi zdi, da bi bilo ob obravnavi tega zakona modro obravnavati tudi resolucijo nacionalnega programa. Namreč, ta dva dokumenta sta povezana in v tem trenutku se mi postavlja vprašanje, kam sploh sodi projekt izgradnje avtocest - ali je to politični projekt vseh dosedanjih vlad in tudi politike, ali gre tu za gospodarski projekt, ki bi v nadaljevanju pomenil tudi nek usklajen in enakomeren regionalni razvoj. Če gre za projekt Slovenije in če ocenjujemo, da gre za projekt, ki je z gospodarskega vidika zelo pomemben, potem se je poleg opozoril, ki so bila dana s strani razpravljavcev pred mano, treba vprašati, ali finančne zmožnosti omogočajo realizacijo izvedbe nacionalnega programa avtocest. Namreč, začnimo pri začetku, in sicer, na kakšen način smo se v Sloveniji lotili gradnje avtocest. S tako imenovanim bencinskim tolarjem, ki danes to več ni, temveč gre za klasičen proračunski vir, kjer že pri obravnavi proračuna za naslednje leto in za leto 2005 ugotavljamo tendenco zmanjševanja teh sredstev. Cestnine, ki so eden virov gradnje, ne sledijo prvotni dinamiki višine cestnin. Namreč, vseskozi so cestnine zaostajale za prvotno konstrukcijo, ki je predvidevala delno financiranje gradnje. Glede zadolževanja doma in v tujini je bilo večkrat očitano, tudi z moje strani, da so krediti prelahkoten in preveč avanturističen način države, da poseže tako globoko v svoj kreditni potencial in da na ta način povečuje javni dolg. Tako se mi zdi, da je seveda ta del, ko govorimo o dinamiki gradnje v zadnjih letih, bistveno podhranjen in da se nacionalni program gradnje ne izpolnjuje. Mi smo seveda delali napako, ker smo z letnimi programi gradnje in vzdrževanja avtocest spreminjali osnovni koncept nacionalnega programa, in seveda vedno znova potrjevali nekaj, kar ni bilo zapisano v nacionalnem programu. Tako v tem trenutku, torej dve leti pred zaključkom dokončanja osnovnega nacionalnega programa izgradnje avtocest, ugotavljamo, da imamo izgrajenih polovico, oziroma tudi manj, avtocest. Zdi se mi nekorektno, da bi na to, na ta račun obdolževali Dars, da ni izvedel tega programa. Saj Dars je delal v okviru tega, za kar se je država odločila, da mu bo omogočila. Vendar gre za vprašanje, ali je avtocesta dejansko, z gospodarskega vidika, projekt, ki je pomemben, ali ni. In če je pomemben, potem seveda ta zakon ne odgovarja na ključno vprašanje. Torej rešitve tega zakona, s katerimi javno podjetje za vzdrževanje avtocest seveda integriramo v tako imenovani novi Dars in izvedemo transformacijo Darsa iz javnega podjetja v delniško družbo, seveda omogočajo dve vrsti novega načina financiranja, čeprav trdim, da za razpis tako imenovanih avtocestnih obveznic, ki se s tem zakonom nekako omogoča, je bilo izvedeno že pri sprejemanju poroštvenega zakona, 246 milijonov evrov, kjer smo prav tako že zapisali, da se s tem krijejo tudi eventualne razpisane obveznice za Dars. Zdi se mi pa, da z dokapitalizacijo Darsa, s tem, ko država v obliki stvarnega vložka približno 9 oziroma 10 milijard vloži v novi Dars in zadrži večinski delež v novem Darsu, seveda omogočimo dokapitalizacijo zgolj 10 milijard tolarjev, ki naj bi jih namenili za gradnjo avtocest. Jaz mislim, da gre tukaj za popolnoma nepomemben delež pri tako velikem viru, kot je potreben za dokončanje avtocest. Zaradi tega bi seveda postavil naslednjo tezo: Če smo se odločili in če ugotavljamo, da so avtoceste v Sloveniji potrebne, potem se dajmo lotiti tega projekta nekoliko bolj smelo. Namreč, nevzdržno je, da se mi v Sloveniji s tako vehamenco branimo kakršnegakoli zasebnega kapitala. Tudi dokapitalizacija, če bi se Slovenija odločila in seveda dokapitalizirala Dars, s stvarnimi vložki v obliki avtocest in s tem seveda omogočila dokapitalizacijo Darsa ali delno privatizacijo Darsa z nekim večjim zneskom, kjer bi se lahko vključili tako institucionalni investitorji kakor tudi drugi zasebni investitorji, potem bi lahko roke dokončanja avtocest seveda zmanjšali iz 2013 na kakšen krajši rok in bolj znosen rok. Poglejte, niti v tem zakonu niti v resoluciji ni jamstev, da bomo dejansko dokončali slovenski avtocestni križ do 2013, ni jamstva. In zaradi tega, se mi zdi, glede na opozorila, ki sta jih pred menoj izrekla tudi kolega Avšič in vodja poslanske skupine Anderlič, da nimamo pokritih niti drugih navezovalnih cest in drugih državnih cest, ki bodo seveda priletele kot amandmaji na resolucijo nacionalnega programa, bo ta dva dokumenta naredila neoperativna. Jaz predlagam seveda, da do drugega branja predlagatelj zakona resno razmisli okrog tega. Na kakšen način omogočiti dodatne vire za izvedbo programa? Kajti, s temi viri ob dejstvu - to niso več predpostavke, ampak dejstva - da delež državnega proračuna v tako imenovanem bencinskem tolarju rapidno pada in bo padal še bolj. Da cestnine komaj zadoščajo za redno vzdrževanje avtocest in za poplačilo kreditov in da novih dodatnih zadolževanj praktično več ne bo, ampak bomo ta zadolževanja nadomestili z razpisom obveznic v, tako kot je bilo predstavljeno, v dveh tranšah v bistvu do leta 2015 in potem 2030, pomeni to, da teh avtocest ne bomo s temi viri dokončali. Ponovno apeliram, predstavniki vlade, na vas, da še enkrat razmislite okrog tega, ali iti s tem zakonom v taki obliki naprej, kot je zdaj predlagano, ali ponovno pretehtati, da se omogoči dodatni, privatni, zasebni kapital, ki je na razpolago v Sloveniji, da se vloži v nadaljnjo izgradnjo. In s tem seveda izvedemo delno ne samo privatizacijo dejavnosti ampak tudi privatizacijo samih objektov, torej avtocestne mreže. Toliko. Hvala.
Hvala. Besedo ima Blaž Kavčič.
Na ta zakon, kot tudi na druge zakone, je seveda potrebno pogledati tudi iz zornega kota uporabnika avtocest in iz zornega kota davkoplačevalcev. Tukaj je verjetno potrebno jasno izpostaviti nek okvirni kriterij, da se s spremembami, ki jih ta zakon prinaša, ne bi smelo nič slabega zgoditi za uporabnike avtocest in za slovenskedavkoplačevalce, se pravi, naša pričakovanja do tega zakona so, da se konkretno tudi kategorij, kot so cestnine in kot so davčne obremenitve za vzdrževanje in za izgradnjo avtocest, ne smejo razvijati v negativni smeri za zainteresirane subjekte. V osnovi mislim, da je pravilno začrtana intenca tega predloga zakona. Jaz jo vidim kot ustvarjanje pogojev za neko smotrnejšo medgeneracijsko ureditev izgradnje torej take vrste objekta, kot so avtoceste. Vidim nastavke za tako urejanje v tem, da se z reorganizacijo pride v stanje, ko bo ta subjekt lahko dosegel kvalitetnejšo strukturo virov za nadaljnjo izgradnjo in pa za vzdrževanje avtocest. Predlagatelj sicer tukaj v ospredje postavlja koncesije, jaz tega ne zavračam, menim pa, da bi vprašanje koncesij moralo biti tako, kot so nekateri kolegi omenili, vendarle jasneje predstavljeno, koliko bo takrat koncesija stala, kaj bo njena vsebina, kakšna bo dinamika prihodkov, odhodkov, čemu se bo koncedent odpovedal v okviru te koncesije, kaj bo dobil, da bi se seveda lažje se odločali v nadaljnjem sprejemanju tega zakona. Osebno pa večji izziv, večje možnosti vidim na področju kvalitetnejših finančnih instrumentov. Tu menim, da moramo opredeliti predvsem obveznice in verjetno tudi delniški dokapitalizacijski kapital, ki bi ga na ta način lahko pridobili. Če ne bomo te rešitve dosegli, pravzaprav nismo veliko dosegli, tako da mislim, da ti cilji morajo biti vgrajeni v nadaljnje piljenje tega zakona. Kaj pomeni kvalitetnejša finančna konstrukcija? Pomeni, da projekt avtocest, katerega sadovi bodo v Sloveniji prisotni in učinki prisotni v nadaljnjih kar veliko desetletjih, da mu je treba približati tudi vire financiranja, se pravi, da ne obremenjujemo prekomerno sedanje generacije uporabnikov in davkoplačevalcev, ampak sorazmerno, se pravi, da poskušamo nekako te finančne obremenitve raztegniti na daljše obdobje. Menim, da je ta zakon zastavljen tako, da bi temu pogoju moral ustrezati. Jaz tudi menim, da je možno videti racionalizacijo v združitvi podjetja za vzdrževanje avtocest in Darsa. Treba je morda to znati konkretneje opredeliti in tudi povedati, kako bomo te - ker nekateri od racionalizacijskih postopkov bodo boleči. Moralo bo iti vsaj za relativno zmanjševanje števila zaposlenih, ker se obseg verjetno ne bo mogel tako širiti, da bi lahko rekli, da bomo z obsegom poslovanja, povečevanjem lahko vztrajali na dosedanjem številu zaposlenih. Glede izvajanja nacionalnega programa izgradnje avtocest je možno reči, da smo dosegli marsikaj koristnega, in upam, da bodo tudi nadaljnje rešitve tega zakona pripomogle k temu, da bomo tisto dobro, kar smo ustvarili - ustvarili smo projektivo, operativo, neko poslovno logistiko v Darsu -, da bomo to zadržali in da bomo ta koncept uspešno razvijali naprej. Ker je čas omejen, bi svojo razpravo tu zaključil.
Hvala. Še Leopold Kremžar, ki mu je ostalo še nekaj časa.
Nekaj malega. Hvala lepa. Torej, ta predlog zakona je gotovo en kamenček v nekem mozaiku, o katerem danes govorimo, in to je seveda urejanje, bom rekel, celotne problematike cest in izgradnje cest - in kot takšnega ga je treba jemati. Treba ga je jemati kot delček tega urejanja in tudi kot to, kar dejansko je, kot prvo obravnavo, ki bo doživela še določene spremembe in dopolnitve, ne glede na to, da je relativno malo časa med prvo, drugo in nadaljnjimi obravnavami. Ampak ne glede na to. Mislim, da je pomembno nekaj stvari omeniti v zvezi s tem zakonom in širše. In sicer zadeva, o kateri vsi govorimo. To je nujnost, da dobimo še nekaj kapitala, poleg tega, kar imamo zdaj zapisano in iz česar se avtoceste predvsem gradijo. To je zasebni kapital, ki se ga seveda ne smemo bati in kjer ne smemo na vsak način takoj videti neko možnost, da nekdo nekomu nekaj hoče, da nekdo hoče neke korupcije izvajati in tako naprej. Gre preprosto za to, da je vreča pač takšna, kot je. In da se mi lahko odločamo o tem, da bomo gradili avtoceste 30 let - vemo, kaj to pomeni potem za gospodarski razvoj, kajti ne gre samo za naše udobjevožnje po teh cestah, gre predvsem za gospodarski razvoj - ali pa bomo, in za to so tudi posojila, pospešili to gradnjo in pospešili na ta način, kot je bilo že rečeno, da se bo pač preneslo tudi medgeneracijsko, ne samo uporaba, ampak tudi breme izgradnje teh cest. To ta zakon na nek način pomaga reševati. Tako kot sem prepričan, da bo rešil tudi neke zablode - ne samo ta zakon, celotna politika okoli tega -, ki so bile v preteklosti, ki se zdaj odpravljajo. Naj omenim samo pyhrnsko avtocesto, odsek Maribor-Gruškovje, kjer smo pač v nekem obdobju zadevo zavrgli iz naših idej, da je treba ostati na tej poti. No, to se zdaj vrača. Omenil bi samo še cestnine. Tudi pri teh optičnih kablih ni videti nekih večjih težav, saj to je vendarle gospodarsko dobra investicija, gre samo za nadzor nad temi zadevami. Skratka, jemljimo ta zakon - in sam ga bom podprl - v prvem branju kot osnovo za to, da dobimo dober zakon, in kot delček reševanja celotne problematike. Hvala lepa.
Hvala. Zdaj dajem besedo še vladi. Gospod državni sekretar, izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Kot predstavniki predlagatelja tega zakona smo pozorno poslušali stališča poslanskih skupin. Če lahko povzamem, je praktično večina razpravljavcev ugotovila, da je potrebno tudi s statusnim preoblikovanjem Darsa omogočiti nemoteno, pospešeno nadaljevanje slovenskih avtocest. Na osnovi sprememb zakona bomo področje organiziranja in vodenja gradnje, vzdrževanja in upravljanja avtocest uredili podobno, kot je to področje običajno urejeno v državah Evropske unije. Znano namreč je, da pravni red Evropske unije ni naklonjen monopolom, saj je eno temeljnih načel Evropske unije prost pretok blaga, kapitala in storitev. Tudi zato je potrebno statusno preoblikovanje izvesti čim prej. Bistvo sprememb zakona namreč je preiti iz zakonskega mandata v pogodbeno razmerje, kot je to običajno v državah Evropske unije. Pri tem bo Dars pri organiziranju in vodenju gradnje avtocest še vedno zavezan zakonu o javnih naročilih in posledično seveda tudi nadzoru tudi računskega sodišča. Še enkrat pa poudarjam, da ni namen tega predloga zakona kakršna koli privatizacija ne avtocest, ki so in bodo ostale javno dobro, torej v državni lasti, ni namen tega predloga zakona privatizacija dejavnosti upravljanja, vzdrževanja avtocest, ki jo izvaja Dars. Že sedaj veljavni zakon namreč v 4. členu omogoča spremembo osnovnega kapitala družbe pod pogojem, da lastniški delež Republike Slovenije nesme pasti pod 51%. S spremembami zakona to še bolj zaostrujemo, in sicer tako, da je pri tem potrebno soglasje državnega zbora. Spoštovane poslanke in poslanci! V vaših razpravah so bili podani konstruktivni predlogi in sugestije, ki jih bo predlagatelj upošteval v nadaljnji proceduri. Predlagam, da podprete sprejem tega predloga zakona in omogočite njegovo nadaljnjo obravnavo.
Hvala. Ker sta nam ostali samo 2 minuti, se ne splača odpirati nove razprave, zato bi razpravo zaključil. Zahvaljujem se državnemu sekretarju dr. Tomažu Vidicu in pa mag. Janezu Božiču, predsedniku uprave, za sodelovanje. O predlogu sklepa, da je zakon oziroma predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje odločali danes ob 22. uri in 5 minut. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Ob 11. uri in 50 minut prehajamo na 24. točko dnevnega reda.
Kolegice in kolegi! Prehajamo na 24. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O KOLEKTIVNEM DODATNEM POKOJNINSKEM ZAVAROVANJU ZA JAVNE USLUŽBENCE. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. V zvezi s tem zakonom je skupina desetih poslancev, s prvopodpisanim Antonom Anderličem zahtevala, da državni zbor opravi splošno razpravo. Pozdravljam v naši sredini ministra za notranje zadeve, dr. Rada Bohinca in direktorja urada za sistem plač v javnem sektorju, gospoda Igorja Klinarja. In dajem besedo predstavniku vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Dr. Rado Bohinc, imate besedo. Prosim.
Lep pozdrav vsem skupaj! Spoštovane gospe poslanke, gospodje poslanci! Dovolite mi, da vam osvežim spomin na besedilo in na ozadje nastanka tega besedila danes obravnavanega zakona o kolektivnem dodatnem pokojninskem zavarovanju. 28. julija letošnjega leta je vlada z 11-imi sindikati, podpisniki kolektivne pogodbe za negospodarstvo, podpisala aneks h kolektivni pogodbi za negospodarstvo, ki je eden od temeljev za nastanek zakona, ki ga danes obravnavamo. Gre torej za partnerski dogovor, ki je nastal v socialnem dialogu, v okviru katerega so se preko svojih sindikalnih predstavnikov zaposleni v javnem sektorju odrekli avgustovske eskalacije na račun tega, da bo z zakonom urejena njihova pravica o kolektivnem dodatnem pokojninskem zavarovanju. Pravica, ki bo nastajala na ta način, da bo zakon predvidel izplačila premij kolektivnega dodatnega pokojninskega zavarovanjana račun odrekanj avgustovski eskalaciji. Na podlagi tega aneksa je vlada pripravila predlog tega zakona, ki pomeni nekakšno nadaljevanje reforme pokojninskega sistema, ki jo je utemeljil zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju že v letu 2000 z uveljavitvijo možnosti tako imenovanega drugega stebra kolektivnega pokojninskega zavarovanja. Zakon tako ureja na izhodiščih siceršnjega sistemskega zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju sistem dodatnega kolektivnega zavarovanja. Obstajajo dve, tri posebnosti, ki jih določa zakon. Prva posebnost se nanaša na to, kdo je lahko upravljavec zaprtega vzajemnega pokojninskega sklada. Poleg družb za upravljanje, ki so določene s sistemskim zakonom, s tem zakonom predlagamo, v soglasju s sindikatom, da so upravljavci premoženja zaprtega sklada lahko tudi zavarovalnice, banke, pokojninske družbe in pa kapitalski sklad pokojninskega in invalidskega zavarovanja. To je prva izjema. Druga, pomembnejša izjema oziroma posebnost se nanaša na davčne olajšave. Znesek premije, ki se izplačuje po tem zakonu, oziroma po aneksu, se, ne glede na določbe zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, ne všteva v osnovo za dohodnino in niti v osnovo za prispevke za socialno varnost zavarovanca. Znesek premije se tudi delodajalcu ne prizna kot odhodek in davčna olajšava pri davku od dobička pravnih oseb. No, in še tretja posebnost. Javni uslužbenci, tako imenovani starejši, ki imajo manj kot 10 let do izpolnitve minimalnih pogojev za pridobitev pravice do starostne pokojnine, imajo možnost, da izberejo ali pokojnino na tej podlagi ali pa izplačilo odkupne vrednosti na dan upokojitve. To so pravzaprav tri osnovne posebnosti. Sicer pa za delovanje celotnega sistema velja zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, tako kot je sicer bilo dogovorjeno v aneksu, ki so ga podpisali z vlado sindikati. Na podlagi tega zakona in aneksa bo najnižja možna premija znašala 4040 tolarjev, najvišja pa 10.118 tolarjev. Premije se že obračunavajo vključno mesecem avgustom 2003, dokončno pa mora biti vse pripravljeno za obračun in izplačilo premij aprila meseca leta 2004. Zato je zelo pomembno, da se zakon sprejme do konca letošnjega leta. Takšna je tudi naša obveznost iz aneksa in štejemo, da gre za pomembno dogradnjo na področju dodatnega pokojninskega zavarovanja v Sloveniji, v katerega bo vključenih 140 tisoč javnih uslužbencev, in hkrati tudi realiziran dogovor iz socialnega partnerstva s sindikati javnega sektorja. Hvala lepa za pozornost.
Hvala za to dopolnilno obrazložitev. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Ivan Kebrič, poslanska skupina demokratične stranke upokojencev, DeSUS. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice, kolegi in spoštovani gospod minister, ki zagovarjate v imenu vlade ta predlog zakona, ki bo toliko ljudi prizadel, najmanj 700 tisoč v tej naši državi. Dokazal bom to trditev. Uvodoma pa nekaj naslednjega. Kako je vlada pripravljala ta zakon, je lepo razvidno, da so najprej dvakrat predlagali po skrajšanem postopku, potem so nam dali obvestilo, da spreminjajo v nujni postopek. Na kolegiju pa smo vendarle uvideli resnost problema, in seveda odgovornost za ta zakon, in smo sprejeli sklep, da se ne obravnava po nujnem postopku, celo več, dosegli smo, s podpisi desetih poslancev, da se opravi splošna razprava, kajti zavedamo se, da če bi šli takoj v drugo branje, ga ni amandmaja, ki bi lahko izboljšal ta predlog. Zato apeliram na vas, spoštovane kolegice in kolegi, da zvečer zavrnemo ta zakon, da ni primeren za drugo obravnavo in da naj vlada pripravi tak zakon, ki bo pošten do vseh državljanov enakopravno. V današnjem Delu si je direktor urada za plače dovolil dve dejstvi, ki ne držita ali, po domače, ne pijeta vode, s katerima zavaja javnost. Prvo dejstvo pravi, da se s tem dodatnim pokojninskim zavarovanjem, na kratko rečeno drugim stebrom, nadaljuje po eni strani reforma, po drugi strani se pa nadomešča vsem tistim bodočim upokojencem tisto, za kar se letno zmanjšuje pokojninska osnova, za 0,5%. Toda pri tem ne pove, da se znižujejo pokojnine sedanje generacije upokojencev in tudi tistih, ki nimajo možnosti, ker imajo morda po eni strani manj kot deset let do izpolnitvepogoja za upokojitev in jih nobena zavarovalnica, nobena družba za dodatno pokojninsko zavarovanje ne sprejme, ker se seveda to ne izplača. Na drugi strani pa bom sedaj s konkretnimi razlogi in z močjo argumentov dokazal, zakaj ta zakon ni primeren za sprejem. Če bo državni zbor danes zvečer kljub tem argumentom - vendar z argumentom moči - to izglasoval, bo izglasoval tisto, kar bo krivično za toliko in toliko državljanov, prebivalcev naše države. Kaj pravite, kolegice in kolegi, o tem, da za javni sektor prevzame namesto posameznikov kar enostavno država, sporazumno s sindikati, da za njih razmišlja in da za njih odloča? Da nimajo več pravice odločati o svojih plačah, ki so si jih zaslužili, o tistem svojem prispevku, o svojem lastnem razpolaganju, kako se bodo odločali, ali dolgoročno ali kratkoročno, za ta ali drug sistem, kako bodo koristili svoj denar, kako ga bodo potrošili ali zakaj se mora tudi ta del prisilno dodatno zavarovati, kar nam je malo prej govoril gospod minister Bohinc, ki v imenu vlade, kot rečeno, zagovarja ta predlog zakona. Kje je tu pravičnost, kje je tu pravna enakost - ob naslednjem primeru. Vzemimo enega, ki je nastopil službo po 1. avgustu letos in dobil bruto plačo 200 tisoč tolarjev, drugi pa je že 35 let v službi, pa ni važno oziroma je posebej pomembno, v katerih službah je bil. Če je bil v javni službi, bo za njega veljalo to, kar je minister Bohinc povedal. Prvi bo ob 200 tisoč plače dobil 4 tisoč 40 tolarjev premije, drugi, ki pa je bil v državni, to se pravi, v javni službi recimo 35 let ali več pa kar 10 tisoč 118. Kje je tu logika? Kmečka, preprosta logika. Zakaj enemu več, na čigav račun? Na račun socialnih podpirancev, na račun tistih brezposelnih, ki dobivajo nadomestilo in ne nazadnje na račun 530 tisoč ali nekaj več, govorim vedno v okroglih številkah, upokojencev, ki so odvisni od svoje pokojnine, za katero je po tistem nadaljevanje, ne nadaljevanju, po osnovni presoji pokojninske reforme presoja prepuščena ustavnemu sodišču, ki se že dve leti ni lotilo problema, da bi rešilo ta problem. Ali je ustavno, da se tudi sedanji generaciji in tisti generaciji, ki je pričakovala v nadaljnje, v svojih še nadaljnjih desetih letih službovanja, da bo dobila tako pokojnino? V Nemčiji, v Avstriji in drugod so pustili pokojnine take, kot so, delajo reformo na osnovi tistega dodatnega drugega stebra in imajo to možnost, da se prostovoljno odločijo. V materialih ste lahko prebrali, morda pa tega podatka ni, jaz ga pa imam, da je v Evropski uniji povprečno dodatno v drugem stebru zavarovanih približno 25 %, edino Furlandija [[?]] presega 80 %, to pa iz preprostega razloga, ker imajo tam že preko 100 let to dodatno pokojninsko zavarovanje, mi pa bomo, če se danes zvečer sprejeme ta predlog in če v končni fazi bo sprejem tega zakona, bomo imeli enostavno preko, s temi 140 tisoči - po zadnjih podatkih je nekaj prostovoljno dodatno v drugem stebru zavarovanih nekaj okroglo povedano 200 tisoč - to se pravi 360 in zopet se zavaja javno, ko pravijo določeni zagovorniki tega predloga zakona, kaj bo pa pomenilo 140 tisoč zaposlenih v javnem sektorju do 800 tisoče. Osnovnošolci vedo, da je teh 140 tisoč zajetih v tistih 800 tisoč in da, če gledamo razmere, moraš primerjati 140 do 660, ker je skupna številka 800 tisoč. To je tako preprosto, nočem uporabiti drugega izraza, zavajanje javnosti in enostavno se dela, po domače povedano, lepega. Drugi razlog, zakaj poslanska skupina nasprotuje temu zakonu, je pa naslednji. Bruto plača se ne bo zvišala. Namesto tega zvišanja, pravi predstavnik vlade, gospodminister, namesto 2,4, kar bi naj bilo po prejšnjem veljavnem zakonu plače zvišane v javnem sektorju, za 2,4%, naj povem, da to ne velja za funkcionarje. Mi se ne borimo v državnem zboru, naša poslanska skupina niti kdorkoli od nas, za nek dodaten privilegij, ampak to ne velja za funkcionarje. Mi si lahko vsak dan, če rešujemo ali želimo reševati državni proračun, zamrznemo plače; tudi izvršna oblast lahko to naredi, pa tudi pravosodje, ker v teh službah so funkcionarji in za funkcionarje ne veljajo kolektivne pogodbe. Da se pa želi reševati državni proračun, če je v škripcih, na račun 530.000 upokojencev, ki se jim ne bo enako kot nadomestilo brezposelnim in ostalim prejemnikom take in drugačne socialne pomoči - da se rešuje na teh, ne bom rekel grbah, hrbtih, ampak na teh denarnicah, ki so že danes tako skromne in bodo skozi to, da drugo leto februarja ali marca ne bo ustrezne uskladitve tako nadomestil, tako socialnih podpor, tako pokojnin, ki bi po 150. členu morale biti in bi bili takrat pravični vsi tiprejemki, ki sem jih navedel, ustrezneje, pravičneje zvišani. Sedaj pa bo ta del prebivalstva reševal tisto, kar se nekomu zdi, da mora nekje nadoknaditi. Vem, da obstajajo drugi predlogi za reševanje primanjkljajev proračuna. Eden takih je - zakaj se vlada ne upa enostavno dogovoriti pa zamrzniti vse plače, pa bi takoj pomagalo in znižalo inflacijo, če istočasno trdijo, da so plače glavni generator. To ni res! Plače so samo en del generatorja za inflacijo ali pa za deflacijo. Preberite si danes v Financahin drugih strokovnih časopisih, kaj vse povzroča inflacijo pa dvig življenjskih stroškov! Na življenjske stroške najbolj vpliva vreme, naravne katastrofe - če je suša, je manj krompirja in je dražji. Če je pa zelo dobra letina, pa cene takim pridelkom, kitvorijo osnovo življenjskih stroškov, vsaj tistega dela, segmenta populacije, ki ne ve, kako bo sklenil začetek meseca s koncem. Inflacija je vedno bila samo v korist bogatim, ki so imeli visoke prejemke. Naslednji razlog, zakaj govorimo proti temu. Zato, ker se bo znižala pokojninska osnova tistim, ki se sploh ne zavedajo v javnem sektorju, ker jim tega drugi ne povedo, nekateri, ki imajo še dosti ali mnogo časa do upokojitve, pa še o pokojninah ne razmišljajo, ampak samo nekaj slišijo in si pustijo, pa si bom dovolil pripombo, soliti pamet od takšnih ali drugačnih pristranskih sugestij ali prigovorov in pogovorov. Poglejte samo primer, mnogi doživimo to, da nas pokličejo, pa rečejo, ali se ne bi dodatno zavarovali. Ko jim pa poveš, koliko si star, pa takoj odložijo telefon, ker nimajo interesa, da dobivajo starejše. Želijo dobiti samo tiste, ki bodo še ali bi naj plačevali 30 ali 40 let, pri čemer ta predlog ima naslednjo pomanjkljivost. Kje pa je zapisano, kako bo šlo to? Ali bo res tisti, ki se danes oziroma ki je stopil v službo po 1.1. in ki ga bo zadel ta zakon, če bo sprejet - jaz srčno upam, da ne bo sprejet - bi povedal samo to, kje je zapisano, da bo on 40 let dobival tako ali drugačno premijo. Kje je zapisano, da bo ta, ki ima danes 35 let, samo še 5 let delal, če ne bo imel drugih pogojev. V osnovnem zakonu pa smo mi sprejeli in stimuliramo to, da bi ljudje dlje časa delali, resnici na ljubo, manj časa uživali pokojnino z oziroma na demografske spremembe. Tudi tisti, ki se danes zaposli, je vprašanje, koliko let bo plačeval to premijo. In osnovno vprašanje se postavlja, ko nekateri znajo o tem razmišljati, kaj se bo zgodilo s tem privarčevanim, da tako rečem, kapitalom čez 30 ali 40 let. Kakšno vrednost bo takrat imel? Koliko teh, takih in drugačnih pokojninskih družb in zavarovalnic gre v stečaj, ker so pač stroški upravljanja ali pa njihove špekulacije, ko dajejo določene zneske, investirajo v nerentabilne in drugo. Ker mi čas poteka, samo še to. Gospe in gospodje, prisluhnite tistemu bitju svojega srca, ki bije in njegov zvok zveni za socialo. Prisluhnite tistim ali pa si zaprite ušesa, da drugo leto ne boste slišali stokajočih, zaprite si oči tisti, ki mislite, da boste izglasovali ta zakon, da drugo leto ne boste videli jokajočih, ki jim bo premalo usklajeno nadomestilo, premalo zvišana, pravičneje zvišana pokojnina in vse ostalo. Menim, da je vredno premisleka, da je vredno slišati drugo plat medalje, pogledati drugo plat medalje, slišati drugo plat zvona, ne pa samo tisto, kar nam poje finančno ministrstvo. Strinjam se, da so zadolženi za skrb za državo, ampak mi poslanci smo poslanci vseh državljanov, tudi tistih revnih. Jaz nisem sam odgovoren za to pred mojo stranko ali pred mojimi volivci. Čutim se, tukaj je poanta, ne le soodgovornega, čutim se odgovornega, če bo ta zakon sprejet in bom enako žalosten z vsemi tistimi, enako odgovoren, ker vam s svojimi argumenti nisem uspel prikazati situacije, kakršna je, ker niste hoteli prisluhniti drugi plati zvona, ker niste hoteli pogledati drugo plat medalje, ki je pa takšna, kakršno sem vam jaz obrnil in osvetlil. Hvala za vaše poslušanje.
Hvala. Besedo dajem Bojanu Kontiču za stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Naj kar uvodoma povem, da bomo v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov predlog zakona o kolektivnem dodatnem pokojninskem zavarovanju za javne uslužbence podprli, saj gre po naši oceni za pomemben dosežek socialnih partnerjev v dogovorih, kako dolgoročno voditi sprejemljivo dohodkovno politiko in kako zagotoviti tudi javnim uslužbencem, ki so še aktivni, primerljive pokojnine s tistimi upokojenci, ki so se upokojili pred letom 2000 Dogovor socialnih partnerjev, ki je bil rezultat dolgotrajnih napornih pogajanj in se je nanašal na prenos predvidene revalorizacije plač v višini 2,4% od meseca avgusta dalje v dodatno pokojninsko zavarovanje javnih uslužbencev, je gotovo prispeval k doseganju več pomembnih ciljev. Predvsem se nam zdi v poslanski skupini pomembno dejstvo, da je do tega zahtevnega dogovora, ki ga je podprla večina v pogajanjih, prišlo, in da smo s tem ohranili koncept socialnega partnerstva pri urejanju vseh vprašanj, ki se nanašajo na položaj zaposlenih. Urejanje vprašanj politike plač 140 tisoč zaposlenih je zelo zahtevno, še posebno v sektorju, ki zaposluje tako različne poklice, in skoraj vsi partnerji so pokazali veliko zrelost in odgovornost v pogajanjih, kar nam vliva optimizem pri uveljavitvi novega zakona o sistemu plač v javnem sektorju. Po našem mnenju bodo rezultati tega dogovora vplivali na začetek uvajanja drugega stebra pokojninskega zavarovanja za javne uslužbence kot pomembnega elementa dolgoročne socialne varnosti javnih uslužbencev. Na zmanjšanje inflacije, kar je pomembno glede na naše cilje po vključitvi v področje evra do leta 2007. Na boljše vodenje dohodkovne politike v javnem sektorju in na zmanjševanje dohodkovnih razlik v javnem sektorju, ki so že dosegle nesprejemljive nivoje. V poslanski skupini smo prepričani, da brez dogovora, ki je bil dosežen in je pogoj za sprejetje tega zakona, še leta ne bi prišli do pogojev za uveljavitev drugega stebra pokojninskega zavarovanja javnih uslužbencev, ki je sicer običajno v večini evropskih držav. S tem bi pomembnemu delu zaposlenih znižali socialno varnost v starosti, kar je posledica sprejetih sprememb pokojninske zakonodaje v letu 2000. Dejstvo namreč je, da nam je mala pokojninska reforma prinesla zniževanje odmernih stopenj za 0,5 odstotka za vsako leto delovne dobe, in zato bodo vsi bodoči upokojenci pač deležni nižje pokojnine od 85 odstotkov odmere, ki je za polno delovno dobo veljala za upokojence pred letom 2000. Zato je potrebna takojšnja uvedbadodatnega kolektivnega pokojninskega zavarovanja, saj smo nekaj let že zamudili. Ob tem dogovoru za dodatno kolektivno pokojninsko zavarovanje pa gre gotovo prisluhniti opozorilom o tem, kako bo tak dogovor vplival na tiste prejemke, ki se vežejo na povprečno plačo. Ker gre za pokojninsko zavarovanje, ki ga omogočajo zaposleni z odpovedjo že dogovorjenega dviga svojih plač, bi gotovo kazalo poiskati možnosti, da se tudi te premije vključijo v maso plač zaposlenih in s tem zagotovijo, da bodo prejemki, kot so pokojnine, tudi dejansko sledili plačam zaposlenih, in torej v tem primeru tudi že dogovorjenim predvidenim plačam od avgusta dalje. V Združeni listi socialnih demokratov pozdravljamo ta zakon tudi zato, ker bo omogočil izvedbo dogovorjenega dodatnega pokojninskega zavarovanja na način, ki gre v smeri zmanjševanja razlik v plačah v javnem sektorju, kar smo sicer zapisali v zakon o sistemu plač v javnem sektorju za postopno uveljavitev do leta 2008. Ker gre za izvedbo usklajevanja plač preko fiksnih zneskov pokojninske premije, glede na delovno dobo, in ne glede na višino dohodkov, bo torej taka rešitev izvedbe zakona bistveno prispevala k zmanjševanju razlik v plačah, ki bi se sicer ohranjale ob linearnem povečanju plač za 2,4 odstotka vsem javnim uslužbencem. Če torej zaključim, v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov bomo predlagani zakon podprli in upamo, da se bo ob njegovem zahtevnem izvajanju pojavilo kar najmanj problemov. Zakon bo očitno sprejet precej pozno, glede na številne potrebne aktivnosti, ki bodo morale biti opravljene šele po njegovem sprejetju. Hvala.
Hvala. Besedo ima Bogdan Barovič, stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovani minister, kolegice, kolegi! Naj začnem, da se v marsičem strinjam z vsem, kar je moj spoštovani kolega Kebrič povedal. Ne razumem pa še vedno, pa ne mi zameriti, odnosa med koalicijo in opozicijo, med usklajevanjem, ki jo imate ali pa je nimate. Namen predlaganega vladnega zakona o kolektivnem dodatnem pokojninskem zavarovanju za javne uslužbence je bil vzpostavitev pravnih podlag za uvedbo kolektivnega dodatnega pokojninskega zavarovanja za vse javne uslužbence v skladu. Naslednji element, ki se mi zdi pomemben, da ga omenjam. V državah članicah Evropske unije je sistem kolektivnega pokojninskega zavarovanja za javne uslužbence že uveden, zato pomeni sprejem tega zakona tudi usklajevanje s pravnimi usmeritvami Evropske unije - krasno! Vendar po tem vedenju, ki ga imamo pač v Slovenski nacionalni stranki, so uradno objavljene vse pogostejše ugotovitve tako s področja držav Evropske unije kot tudi iz Združenih držav Amerike, da ti skladi niso donosni in da jih zato ukinjajo. Cilji zakona. Zagotoviti je potrebno uvedbo kolektivnega dodatnega pokojninskega zavarovanja za vse javne uslužbence že v letošnjem letu. Ta zakon naj bi urejal določene posebnosti nekaterih kategorij javnih uslužbencev, vendar med temi cilji mi nekaj ni jasno. Kolikor je nam znano v Slovenski nacionalni stranki, med sindikati ni bil dosežen konsenz glede zvišanja oziroma uskladitve avgustovskih plač. Še ena nejasnost, ki je pač odprta. Predlagana sprememba, o kateri govorimo, se navezuje na zakon o dopolnitvi zakona o sistemu plač v javnem sektorju - mislim, da je bil ta obravnavan na 28 seji državnega zbora. Po mnenju Slovenske nacionalne stranke je omenjeni zakon nepregleden. Pravno področje po našem mnenju je neregulirano. Še vedno ni opredelitve, kaj bo z delavci, ki bodo javno upravo zapustili. Zaradi nepreglednosti in površnosti zakonodajalcev v Slovenski nacionalni stranki že prejšnjega predloga zakona nismo podprli. Poleg vsega vlada pri prejšnjih usklajevanjih ni pridobila mnenja oziroma podpore javnih podjetij. Na koncu, kaj naj povem. Da ne bom bolj pameten od pametnih, ko mi ni jasno, zakaj se stranke znotraj koalicije ne uskladijo in ene in druge obsojajo, bom postavil vprašanja, na katera upam, da bomo dobili tudi odgovore. Vprašanja, ki se v Slovenski nacionalni stranki ob sprejemanju zakona o kolektivnem dodatnem pokojninskem zavarovanju odpirajo oziroma zastavljajo, so: Zakaj več institucij oziroma upravljavcev enega zaprtega sklada? Saj po našem mnenju in logiki je, več upravljavcev, višji so stroški upravljanja na enega varčevalca. Vprašanje številka dve: Ali država jamči, ali če rečemo po domače, ali država drži roko nad upravljavci? Po oceni Slovenske nacionalne stranke ne. Naslednje vprašanje: Kaj bo s skladi, na osnovi 4. člena? Naslednje vprašanje: Kdaj in kako bodo zaposleni v javni upravi lahko koristili svoja sredstva? Naslednje vprašanje: V primeru, da je delavec zaposlen za določen čas in je njegova naslednja zaposlitev izven državne uprave, kako tak delavec pride do sredstev oziroma kako se sredstva obračajo naprej? Kajti po naši oceni, kolikor smo uspeli prebrati, zakon govori samo o tistih, ki jim delovno razmerje preneha pred prvim izplačilom [[o tem govorita 8. in 9. člen]] . Če gre za prenos iz enega sklada v drugega, kakšni so stroški? Kdo jih plača? Koliko ostane varčevalcu? Ne enemu, ampak po nekaterih podatkih naj bi varčevalcu ostalo le med 10, največ do 20%. V Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo, da je na izgubi varčevalec. Ali je temu tako ali ne, bomo skupaj presodili, verjetno iz odgovorov, ki jih bomo dobili s strani predlagatelja zakona. Če pa bo državni zbor takšen zakon o kolektivnem dodatnem pokojninskem zavarovanju za javne uslužbence sprejel, pa bomo odgovor o tem, ali je na izgubi varčevalec, najbrž dobili od varčevalcev samih. V Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo, da zakonu o kolektivnem dodatnem pokojninskem zavarovanju za javne uslužbence glede na številne nejasnosti in povedane utemeljitve rečemo enostavno ne. Hvala, ker ste me poslušali.
Hvala. Besedo dajem dr. Mihaelu Brejcu za stališča poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Spoštovani gospod minister, gospe in gospodje! Ta zakon je rezultat ali, bolje rečeno, posledica kaosa na področju plač, posledica neresnega in nemodrega ravnanja Drnovškovih vlad in Ropove vlade zdaj na koncu. In govoriti o tem, kot smo lansko leto poslušali, da bo 2,4-odstotna uskladitev plač ogrozila proračun, imela ne vem kakšne strašne posledice za državo, kaže, da je ta vlada občutljiva na 2,4% povečanja plač v javnem sektorju in da je ta proračun ogrožen zaradi tega. Se pravi, če verjamemo tem besedam - upam, da niso bile tako mišljene ali pa da vendarle ne gre za tako resno situacijo -, potem bi to pomenilo, da smo v težki situaciji. In da tisto, kar je prejšnji ponedeljek govoril predsednik vlade in nam sadil rožice o sijajnem proračunu in tako naprej, nima nobene zveze z realnostjo. Namesto uskladitve plač lansko leto je torej prišlo do dogovora s sindikati, s katerim se torej namesto teh 2,4% zgodi dodatno pokojninsko zavarovanje. S tem so za silo pokrpali interese 140 tisoč zaposlenih. Toda danes je že opozoril, kolega Kebrič, kaj pa upokojenci, kaj pa vsi tisti, ki so vezani na uskladitve plač sicer in na rast plač? Kaj pa upokojenci in njihova pravica do uskladitve? Jaz mislim, da preprosto ni mogoče iti mimo tega dejstva, da so sto odločitvijo vlade prizadeti in da vlada sedaj povzroča tukaj neko diskriminacijo. Ko je gospod Kontič mimogrede omenil, da bi pač ta pokojninski del izplačil nekako vgradili v kvoto, iz katere se potem ugotavlja višina uskladitve pokojnin, je očitno prezrl dejstvo, da bi to zahtevalo spremembo nekaterih predpisov in da bi še povečevalo zmedo, ki je že tako ali tako močna na področju plač. Po drugi strani, kakor se seveda strinjam s tem, kar je v glavnem gospod Kebrič govoril, pa ne morem mimo dejstva, da so upokojenci vsa leta zelo zvesto služili, in ubogali in glasovali, vladajoči eliti. Če se spominjam daleč nazaj, recimo zadnjih 10 let, ste upokojenci vedno aplavdirali vsemu, kar je rekel predsednik republike, kar je rekel predsednik Drnovšek, predsednik vlade, kar je rekel recimo minister Rop, ki je bil zadolžen za področje dela, družine in socialnih zadev. Vse to je bilo za vas sveto. Dobivali ste se na teh srečanjih in aplavdirali rešitvam, o katerih so vam govorili. Kje ste bili pa lansko leto? Jaz lansko leto nisem slišal gospoda Vinka Gobca, da bi kakšno rekel zoper vlado! Pa lansko leto tudi, pravzaprav DeSUS ni kaj dosti naredil. Pa vaš predsednik recimo bi tudi lahko priredil tiskovno konferenco, kjer bi končno udaril po mizi in ne govoril o tem, kako je gospod Rop sijajen predsednik vlade. Saj to se mene navsezadnje ne tiče, ampak upokojenci imajo pa lahko en čuden občutek, kako sedaj vi funkcionirate. Ampak, navsezadnje, kar ste sejali, to žanjete. Politika, ki je nenačelna, prej ali slej trči ob različnosti interesov in odnese krajšo. Vlada s tem zakonom ne rešuje ničesar. Varčuje pri plačah zaposlenih v javnem sektorju, varčuje pri upokojencih in vseh tistih, ki so upravičeni do socialnih pomoči. Zase kupuje luksuzen avion, zase kupuje avtomobile najvišjega razreda, zase troši denar, ker je pač vlada. S tem zakonom vlada ne rešuje sistema plač, seveda ne, ampak vnaša zmedo na področje dodatnega pokojninskega zavarovanja. To področje je bilo doslej relativno konsistentno. Dobro, saj vsi vemo,da je nekaj težav, ampak vendarle sistemsko je stvar postavljena, kakorkoli že. V izvedbi so neke težave, kot vemo. Ampak s temi izjemami vlada vnaša nesistemske rešitve. In zoper oblikovanje novega kaosa smo pa seveda v naši poslanski skupini, bi rekel, zelo energično proti. S tem zakonom, torej, vnaša vlada zmedo na področje dodatnega pokojninskega zavarovanja. Zakaj? Recimo, nekaj primerov. Začetek zavarovanja je 1. avgust 2003. Vlada pa bo vplačala dolžni znesek do konec aprila prihodnjega leta. Zanimiva situacija, to se pravi, tu je že en privilegij, ki ga drugi državljani nimajo ali pa drugi delodajalci. Drugi delodajalci morajo plačati premijo takrat, ko pač zapade v plačilo, in to je v mesecu, ko se pač to zavarovanje vzpostavi. Kaj pa to pomeni, da zavarovanje začne teči 1. avgusta, plačala bo pa aprila? Situacija je zelo podobna, kot smo jo že doživljali, in sicer so to vse te liberalne vlade oktobrska, novembrska in decembrska izplačila prenašali ali pa plačila računov, da bo bolj jasno, prenašali v januar, februar, marec prihodnjega leta. Saj to je nekaj podobnega. Se pravi, isti model, kot smo ga videli do sedaj že večkrat, se sedaj pojavlja na tem področju. Za javne uslužbence, kjer seveda delodajalec plačuje to premijo, ne bo, torej bo skratka višja olajšava pri dohodnini. Zakaj pa višja olajšava? Zakaj pa ravno za javne uslužbence? Zakaj ravno samo za javni sektor? Se pravi, tudi tu na področju dodatnega pokojninskega zavarovanja vlada povzroča neke razlike. Olajšava pri dohodnini bo torej zajavne uslužbence večja, za vse ostale pa ne bo. Do denarja bodo javni uslužbenci iz tega naslova dodatnega pokojninskega zavarovanja prišli lahko prej kot pa vsi ostali zavarovanci, pa še ugodnejše bo obdavčeno spet. To se pravi, vlada s tem zakonom povzroča nove razlike in ustvarja kaos na tem področju, to kar je 10 let počela na področju plač, je sedaj že na področju pokojnin. Uresničitev tega dogovora je prav tako zelo problematična. Namreč, od 19 sindikatov dogovora, če se prav spominjam, 7 sindikatov ni podpisalo, tako nekako se mi zdi, se oproščam če številka ni prava, ampak mislim, da je tako nekako, 7, 8 ga ni podpisalo. Sindikati pa tako ali tako niso zastopniki vseh zaposlenih. Seveda imajo status reprezentativnosti, ampak to je nekaj drugega, kot je celota vseh zaposlenih v javnem sektorju. To se pravi, tudi tistim, ki niso člani sindikata, se nalaga, da ravnajo tako in tako, ker je pač zakon takšen. Tudi če bi bil samo en nečlan sindikata, bi bilo to krivično. Potem, ves čas smo govorili, da gre za prostovoljno dodatno pokojninsko zavarovanje za javne uslužbence. No, ta prostovoljnost je tu zdaj že problematična. Če je pač nekaj obvezno, potem ne moremo reči, da je prostovoljno; če vlada v imenu zaposlenih to naredi, to seveda potem ne gre. Inče se bo kaj zapletlo - recimo, da je ta zakon sprejet, pa se potem zaplete pri nadaljnjem usklajevanju s sindikati - kaj se bo pa potem zgodilo? Ja, verjetno bo morala vlada globoko globoko seči v žep in plačati še obresti. Se pravi, to, kar ni bilo izplačano do avgusta, plus obresti. Tako da preprosto ne samo, da kritiziram vlado zato, ker nadaljuje z zmedenim delovanjem na tem področju, ampak zato, ker ustvarja razlike med državljani. Kaj pa enakost pred zakonom? To je eno temeljnih pravil vsake demokratične družbe, ki se s tem ruši. Če namreč nekdo, ki je v gospodarstvu, nek delodajalec vplača za svoje zaposlene premije, tako kot jih bo država, tam ni ugodnosti, kot so tu. Tako preprosto ne more biti. Z vidika enakosti pred zakonom, enakopravnosti državljanov je vlada s tem zakonom močno posegla v pravice drugih in prizadela druge ljudi. Slovenija je pristopnica in bo prihodnje leto postala polnopravna članica. V smernicah Evropske zveze zelo jasno piše, da ni dovoljeno delati razlik med zaposlenimi glede na delovno mesto. Vlada to počne. Vlada tu povzroča razlike. Pri tem pa so izračunali - s tem se sklicujem na podatke sindikata, SVIZ, in gospoda Strgarja, iz čigar izračuna izhaja, da ob omejitvi 5,844% bruto plače ne bodo mogli uveljaviti celotne premije. Se pravi, tudi znotraj javnega sektorja bodo nastopile neke razlike. Da nekdo do tistega, do česar bi bil sicer upravičen, če bi vlada spoštovala tisto, kar je bilo prej, da tega pač preprosto ne bo mogel dobiti, ampak bo dobil manj. Govora je bilo tudi o skladih. Seveda vsi vemo za žalostne izkušnje delavcev, ki so desetletja plačevali v pokojninski fond v energetskem sistemu Enrona, recimo, pa so potem vse izgubili. Zato je modro - če bo pač zakon izglasovan in tako naprej -, da se ta sredstva, v primeru, da bo do tega prišlo, vendarle razpršijo tako, da se zagotovi čim višja varnost tega finančnega vložka. To zdaj govorim ob predpostavki, da bo večina spet prevladala, ker DeSUS očitno v koaliciji nima nikakršne moči in ga potrebujete zgolj zato, kadar vam pač štirje glasovi manjkajo, ampak teh problemov zadnje čase itak nimate. Se pravi, ti skladi - torej, naj ne bo en sklad, ampak jih naj bo več. Vendar se bojim, da bo to spet vse v Ljubljani. Da bo spet Ljubljana imela kapital, vsi ostali deli Slovenije se bodo pač obrisali pod nosom. Sicer, moram reči, za vse tiste, ki živijo v Ljubljani in neposredni okolici, je pravzaprav čisto v redu, če je slovensko vesoljno volivsko telo tako navdušeno nad tem, da se v Ljubljani koncentrira kapital, službe, standard in vse ostalo, provinca pa propada. In očitno so zadovoljni s tako politiko liberalne demokracije, združene liste, ljudske stranke in tako naprej in DeSUSa. Ampak dejstvo je, da če bo tudi tu prišlo do koncentracije kapitala, se bo ta razlika med centrom države in periferijo še povečevala. Jaz v to ne dvomim. Skratka, mi bomo počakali danes na odgovore vlade, bomo videli, kako bo vlada razložila ta sistemska vprašanja, o katerih sem jaz govoril. Stališče naše poslanske skupine je negativno do tega zakona. Vendar bomo z odločitvijo počakali do glasovanja in se pred tem odločili, kako bom glasovali. Hvala.
Hvala. Kolega Janez Podobnik, stališče poslanske skupine SLS.
Hvala, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Po nastopu, dosledno, opozicijskega poslanca, spoštovanega kolega, profesorja doktorja Brejca pa poslušajte sedaj nastop vladnega predstavnika. V Slovenski ljudski stranki in v danes prisotnih poslancih ima lahko vlada oporo. Danes bomo tukaj prisotni poslanci zvečer podprli predlagani zakon, z oceno, da je primerna podlaga za naprej. Je bilo pa nekaj pomislekov že povedanih, ki imajo svojo težo, in jih bom tudi sam potem navedel, in po našem mnenju jih lahko vgradimo v zakon in ga izboljšamo. Reforma obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja učinkuje že četrto leto. Posebna nadomestitvena stopnja se iz leta v leto znižuje. To dokazuje, da je takojšnja uvedba kolektivnega dodatnega pokojninskega zavarovanja za javne uslužbence, ki še niso vključeni v sheme kolektivnega dodatnega pokojninskega zavarovanja, saj bi se z nadaljnjim odlašanjem uvedbe le tega javnim uslužbencem bistveno poslabšal njihov socialni in materialni položaj po upokojitvi, upravičena. Predlagani zakon daje pravne podlage za uvedbo kolektivnega dodatnega pokojninskega zavarovanja. In pomeni po oceni predlagatelja zagotovitev njihovega ustreznejšega materialnega in socialnega položaja po upokojitvi. Kar je po navedbah predlagatelja, poleg tega, da predstavlja tudi pomemben prispevek k uresničitvi pokojninske reforme oziroma vzpostavitvi drugega pokojninskega stebra, temeljni razlog za sprejem tega zakona. Vir za izplačilo pokojninskih premij bodo sredstva, ki niso bila uporabljena za uskladitev izhodiščne plače za negospodarske dejavnosti v avgustu 2003, kar bo imelo, tako ocenjujejo tudi makroekonomisti, pozitiven učinek na znižanje stopnje inflacije. Toda da ne bo nesporazuma, kot pa tudi makroekonomisti poudarjajo, pa to ni ključen element, ki vpliva na znižanje inflacije. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke pozdravljamo vložene napore in tudi rezultate v tej bitki za inflacijo, in bomo zato zakon podprli. Na tem mestu bi rad povedal, da ima ta zakon širši pomen. Slovenija dejansko potrebuje nov razvojni konsenz. Slovenija ne potrebuje novega kaosa, ampak nov razvojni konsenz. In socialno partnerstvo je pomemben element takega razvojnega konsenza. Tukaj so spoštovani kolegi odprli vprašanje legitimnosti sindikatov in njihovih predstavnikov v teh pogajanjih. Žal niso bili soglasni. Če bi bili soglasni, bi bila njihova legitimnost mnogo večja, toda spoštovati moramo njihovo večinsko odločitev. Za Slovenijo je lahko pozitiven vzor Irska, ki je s svojim socialnim partnerstvom vzpostavila v zadnjih 15 letih odličen model, ki so ga imenovali vzvod razvojih politik. Če samo naštejem njihovih zadnjih 5-, 3-letnih obdobij, bomo videli, da je šlo vedno za sintezo gospodarstva in sociale - program za ekonomski in socialni napredek, program za konkurenčnost in delo, partnerstvo 2000 za vključitev zaposlenosti in konkurenčnost, program za blaginjo in pravičnost in zadnji, ki sedaj poteka, ohranjanje razvoja. In na Irskem je bil prav element socialnega partnerstva pri tem ključen. Zato, kolegice in kolegi, nas morate razumeti, tudi člane v koaliciji, da v parlamentu ne bomo podrli elementov socialnega partnerstva, bomo jih pa nadgradili, še posebej ob sodelovanju pravnih in drugih strokovnjakov. Imamo pa nekaj vprašanj, ki jih tukaj ponavljam, zato da jih bo predlagatelj morda vgradil v svoj predlog zakona, ali pa tudi delovno telo. Zakon ne določa časovnega obdobja, v katerem bo država te premije plačevala, predvidena so sredstva le za leti 2004 in 2005. Ali je zagotovilo, da bo država redno plačevala v taki poseben sklad tudi vnaprej? Dogovor je bil dosežen le za uskladitev za avgust 2003. Ali to pomeni, da bodo lahko sindikati ob naslednji predvideni uskladitvi želeli iztržiti boljši izkupiček, kajti vplačevanje premije v pokojninski sklad namesto uskladitev plač ne bo mogla biti stalna rešitev, kajti, s tem bi se lahko tudi položaj javnih uslužbencev poslabšal, najkasneje takrat, ko bo dosežen dogovor o sistemu plač v javnem sektorju in bo razlog za vključevanje premij na neki način odpadel. Postavlja se nam vprašanje stroškov. Zakaj vlada s tem zakon ustanavlja poseben sklad, kaj pa obstoječi pokojninski skladi, ali oni niso dovolj? Kaj pa če se zgodi, da država ne bi redno plačevala premij v sklad, ali nastopi tukaj situacija, da bi lahko sklad, ki nima rednih dotokov svežega denarja preživel na drugi način, še posebej če upoštevamo vse predvidene možnosti izplačil premij? Zakon ne vsebuje določil, ki bi glede opravljanja provizij donosnosti napotovala na veljavno zakonodajo, ki ureja pokojninske sklade, kakšna pravila bodo velja potem za ta sklad? Če ne bi veljala pravila veljavne zakonodaje o pokojninskih skladih, zakaj je potem potreben poseben pokojninski sklad - ali obstoječi skladi niso primerni? O teh vprašanjih bi želeli aktivno sodelovati v nadaljnji proceduri sprejemanja zakona. Hvala lepa.
Hvala. Stališča Stranke mladih bo predstavil Marko Diaci.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! S predlogom zakona o kolektivnem dodatnem pokojninskem zavarovanju za javne uslužbence se uvaja posebna ureditev dodatnega pokojninskega kolektivnega zavarovanja, kot je to zavarovanje urejeno v sistemskem zakonu, to je zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. V nekaj točkah predlagana zakonska ureditev bistveno spreminja splošno ureditev, vprašanje pa je tudi, ali nas postavlja v protiustavno stanje. Zakonski predlog uvaja pozitivno diskriminacijo javnih uslužbencev. Le tem namreč samo zaradi statusa javnega uslužbenca pripadajo dodatne davčne olajšave, ki jih sicer ostali zavarovanci, ki so zavarovani na podlagi splošnega sistema, niso deležni. Takšno razlikovanje zgolj na temelju zaposlitve je vprašljivo in gre za kršitev 14. člena ustave Republike Slovenije. Takšna ureditev bo za posledico imela tudi zmanjšan priliv sredstev iz dohodnine v pokojninsko in zdravstveno blagajno. Trditev predlagatelja, da predlagani zakon nima dodatnih finančnih posledic, drži torej le v tej meri, da ne bo dodatnih odlivov iz proračuna. Bo pa uvedba dodatnega pokojninskega zavarovanja javnih uslužbencev po predlagani ureditvi predstavlja izpad odlivov v državni proračun in proračun pokojninskega in zdravstvenega zavoda. Predlagani zakon prav tako pozitivno diskriminira javne uslužbence v členu kjer ureja posebno ureditev za izplačilo odkupne vrednosti. Splošna in veljavna ureditev, ki velja za vse ostale zavarovance, ureja, da ni mogoče pridobiti pravic za dodatne pokojnine pred potekom 10 let od vključitve v kolektivno dodatno pokojninsko zavarovanje. Za javne uslužbence po predlaganem zakonu te omejitve ni oziroma si je izrecno mogoče pridobiti pravice do dodatne pokojnine tudi pred potekom 10 let. Diskriminacija pa se bo izvajala tudi med samimi uslužbenci, saj bodo za starejše uslužbence plačani bistveno večji prispevki kot za mlade. O tem je pred menoj govoril tudi poslanec Kebrič. V Stranki mladih Slovenije pa se tudi ne strinjamo z vključevanjem vseh javnih uslužbencev v samo en vzajemni pokojninski sklad. To pomeni, da bodo vsi javni uslužbenci zavarovani pod enakimi pogoji in tudi deležni enakih donosov na njihova sredstva. S takim predlogom največ oportunitetno izgubljajo mladi. Mladi bodo namreč v vzajemni pokojninski sklad vključeni najdlje, zato bi bilo primerno, da so njihova sredstva v večji meri vložena v različne oblike naložb, seveda, na podlagi lastne odločitve, na primer naložbe v delnice, v manjša podjetja, v razvijajoče se kapitalske trge, pa tudi v tvegani kapital. To pravilo velja predvsem zaradi dolgoročnosti naložb. Že v prvem letniku študija ekonomije se študentje učijo, da so tvegane naložbe sicer bolj vulatilne [[?]] , na dolgi rok pa bistveno bolj donosne kot naložbe v inštrumente z nizko stopnjo tveganja. Mladi bodo s konzervativno naložbeno politiko, ki bo veljala enotno za vse javne uslužbence, imeli na svojem pokojninskem računu manj sredstev in zaradi tega tudi nižjo dodatno pokojnino. Z oblikovanjem samo enega sklada so za višje dodatne pokojnine prikrajšani vsi tisti, ki bodo vključeni dlje časa, a bodo zaradi konzervativne naložbene politike imeli nižje donose, kot bi jih v enakem obdobju imeli v bolj tveganih skladih. Od uspešnosti upravljanja pa bo odvisna v bodoče dodatna pokojnina in s tem življenjski standard bodočih upokojencev. Poglavitni cilj zakona je zagotovitev ustreznejšega materialnega in socialnega položaja javnih uslužbencev po upokojitvi. Prispevki, ki se plačujejo v pokojninskem načrtu dodatnega pokojninskega zavarovanja, so po svoji vsebini del plače, katerega poraba je odložena v prihodnost. S plačilom javni uslužbenec pridobi določene pravice, od katerih je odvisna višina življenjskega standarda po upokojitvi. Zaščita in zagotovitev teh pravic je namen dodatnega pokojninskega zavarovanja. Naložbe pokojninskih načrtov morajo biti varnein učinkovite. Zato je ločitev upravljalca od sponzorja bistveni korak pri zagotavljanju varnosti naložb. Potrebno bi bilo uzakoniti prepoved sleherne povezave med upravljavcem in institucijo, ki zagotavlja sredstva za premije dodatnega pokojninskega zavarovanja. Praviloma je to delodajalec, v primeru javnih uslužbencev je to Republika Slovenija. Namreč, le tako je mogoče zagotoviti popolno neodvisnost upravljavca, kar je predpogoj za učinkovito upravljanje s sredstvi bodočih upokojencev. V Stranki mladih Slovenije predlagamo, da predlagatelj že v zakon zapiše ustanovitev več vzajemnih pokojninskih skladov, ki se bodo med seboj razlikovali v tveganosti naložbene politike. Vsak posamezni javni uslužbenec naj se odloči, v katerega od oblikovanih vzajemnih skladov se bo vključil, seveda na podlagi informacij. Javni uslužbenci nimajo možnosti izbire med povišanjem plače in dodatnim pokojninskim zavarovanjem, morajo pa imeti vsaj možnost izbire vzajemnega sklada, od katerega bo odvisna višina njihove pokojnine vprihodnosti. V izogib dvomom o ustavnosti zakonskega predloga pa je nujno omogočiti tudi ostalim zavarovancem ureditev na način, kot je predlagan za javne uslužbence. Dodatne davčne ugodnosti pa naj se razširijo tudi na zavarovance po obstoječi splošni ureditvi. Vlada naj vsebinsko uskladi predlog zakona z direktivo o aktivnostih in nadzoru nad institucijami, ki izvajajo pokojninske načrte za dodatno pokojninsko zavarovanje. Države članice Evropske unije morajo uskladiti nacionalno zakonodajo najkasneje do 25. septembra 2005. Cilj direktiv je poenotiti pravila za poslovanje pokojninskih načrtov v državah članicah, omogočiti prost pretok tako zaposlenih kot tudi upravljavcev pokojninskih načrtov med državami članicami in zagotoviti visoko raven varnosti inučinkovitosti poslovanja shem za dodatno pokojninsko zavarovanje. Direktiva uvaja visoke standarde obveznega informiranja članov, vključenih v pokojninske načrte, saj je upravljavec dolžan vsakemu članu posredovati letne bilance in izkazati letno poročilo Visoke zahteve se prav tako uvajajo v zvezi z obveznim uvajanjem kriterijev za vodenje naložbene politike in standardov za investiranje, revidiranje in aktuarskim vrednotenjem. Poslanci Stranke mladih Slovenije zdajšnjih rešitev zakona ne moremo podpreti. Če bo vlada pri pripravi zakona za drugo obravnavo naše predloge upoštevala, bomo o podpori zakona ponovno premislili.
Hvala. Še Leopold Kremžar, za stališča poslanskega kluba LDS.
Spoštovani gospod minister, predsedujoči, kolegice in kolegi! Predlagani zakon daje pravne podlage za uvedbo kolektivnega dodatnega pokojninskega zavarovanja za javne uslužbence. Sicer pa predlog zakona predstavlja nadgradnjo dopolnitve zakona o sistemu plač v javnem sektorju oziroma njegovega 52. člena. Ta je bila potrebna in je predstavljala osnovo za sklenitev novega aneksa h kolektivni pogodbi za negospodarske dejavnosti, v okviru katerega je določena enaka višina dodatnega pokojninskega zavarovanja za leto 2003 zavse javne uslužbence. Po dolgih pogajanjih med vladno in sindikalno stranjo o aneksu h kolektivni pogodbi za negospodarske dejavnosti je bil vendarle dosežen dogovor, da se znesek uskladitve plač nameni za premijo dodatnega pokojninskega zavarovanja. Vir za izplačilo pokojninskih premij so torej sredstva, ki niso bila uporabljena za uskladitev izhodiščne plače za negospodarske dejavnosti v avgustu 2003, kar pomeni, da so plače v javnem sektorju od avgusta naprej ostale nominalno nespremenjene. Uvedba kolektivnega dodatnega pokojninskega zavarovanja za zaposlene v javnem sektorju, ki še niso vključeni v sheme kolektivnega dodatnega pokojninskega zavarovanja, pa je nujna, saj bi se z nadaljnjim odlašanjem uvedbe tega zavarovanja v javnem sektorju bistveno poslabšal njihov socialni in materialni položaj po upokojitvi. Po dosedanjih podatkih je v sistem prostovoljnega dodatnega pokojninskega zavarovanja vključenih manj kot 200.000 zavarovancev oziroma manj kot četrtina zavarovancev obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja, ki ga izvaja Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Slovenije. S tem bi pomembno prispevali tudi k uresničitvi pokojninske reforme in vzpostavitvi drugega pokojninskega stebra. Poslanski klub LDS bo predlog zakona podprl. Hvala lepa.
Hvala. To so bila stališča poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Po vrsti prijavljenih ponovno Leopold Kremžar.
Hvala lepa, predsedujoči. V razpravi bi opozoril samo na en detajlček, ki je mogoče v tem trenutku videti malenkosten, ampak vendarle, mislim, da je treba opozoriti tudi na to. Iz predloga zakona je nekako izpadlo, skupina, ki sodi v sindikat novinarjev Slovenije, in sicer predvsem novinarji, ki so zaposleni na RTV-ju, kot veste, so vključeni v prej omenjeni zakon o javnih uslužbencih. In verjetno je prišlo do tega, da niso vključeni v ta predlog, bolj iz nekih proceduralnih razlogov, formalno proceduralnih, ker slovenski novinarski sindikat ni podpisnik omenjene kolektivne pogodbe, ki je bila osnova za ta pogajanja. Potem aneksa tudi iz formalnih razlogov ni bilo mogoče podpisati niti sodelovati v teh usklajevalnih postopkih, dogovorih in pogovorih, tako da, kot rečeno, so zaposleni na RTV Slovenija izteh proceduralnih razlogov izpadli in predlagam predlagatelju, da razmisli o tem, da bi izenačil tudi te z ostalimi in jih vključil v zakon. Hvala lepa.
Hvala. Maksimiljan Lavrinc.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Eno zadrego je že rešil s svojim vprašanjem kolega Kremžar. Sam pa bi rekel naslednje. Predlagatelj je v tem primeru vlada. Torej, tukaj pred seboj imamo samo ministra in pa direktorja urada. Nekatera vprašanja, ki jih je odprl kolega Kebrič, so tehtna in terjajo svoj odgovor. Torej, ne pričakujem, da bi odgovor na ta vprašanja dobili danes. Vendar jaz mislim, da v nadaljevanju postopka tega zakona, sprejemanja tega zakona,moramo nanje dobiti odgovore. Denimo, problem, na katerega je nakazal kolega Kebrič, z različne vrste socialnimi transferji. Do tega problema bi prišli, to moram povedati, tudi tako, če bi se recimo odločili in zamrznili naše plače. Navsezadnje smo prav tako s svojimi lastnimi sklepi to počeli že v preteklosti in tudi vplivali na druge plače, recimo sodniške in še vse ostale, ki so na nek način privezane na poslanske, kar je tudi absurd, bom rekel, za eno urejeno družbo. Sam bi vprašal tudi naslednje. Ali je modro to, kot sem razbral, je nekako intenca, ali pa tako sem jaz to prebral, da bi se ustanovil zgolj en sklad. Ali je to modro? Sprašujem iz dveh razlogov. Namreč, tam so neki roki, v katerih je treba te stvari urediti, in ali bo en sam sklad tega sposoben ali ne, to je prvo vprašanje. In drugo varnost teh naložb, če gre za en sam sklad, še posebej v luči besed kolega Kebriča, ki je opozarjal na to, da smo imeli fiasko takšnih skladov tudi v tako urejenih državah, kot je, ne vem, Nemčija, Avstrija, skratka Zahodna Evropa. Ne govorim, recimo, o nekih ameriških sistemih. Skratka, jaz mislim, da je mogoče podpreti ta zakon danes zvečer, ko bomo glasovali o njem, le tako, da bi vsaj na tem področju, na teh področjih, na katere je opozarjal kolega Kebrič, dobili kar najbolj eksaktne odgovore. In, pa še nekaj, v diskusijah takole po kuloarjih se govori, da funkcionarji na nek način nismo zajeti v tem zakonu in da bi se dalo zgoditi, da nekdo, upam, da do tega ne bo prišlo, ampak da nekdo z nekim ustavnim sporom lahko ugotovi oziroma doseže, da bi se zadeva vsaj za ta segment podrla. Meni bi bilo to hudo žal, moram povedati. Zakaj? Zato, ker denimo, če bi mi takrat šli za tiste 3,2 ali koliko je bilo procenta s plačo gor, je to pri milijonu bruto plače 30 tisoč oziroma še nekaj čez. Tako pa naj bi se tudi zame, ki tega pravzaprav nikoli ne bom uporabljal, ampak to dobrovoljno sprejemam, ta denar, ki bi šel recimo za mojo plačo, osebno, če govorim, v osebnem imenu se bo porazdelil za prispevek za, po moje kar za 4 pravzaprav, še nekaj več. Tako da ta stvar, recimo je dobra po tej plati, ker navsezadnje imam vedno pred seboj določilo zakona o sistemu plač v javnem sektorju, kjer smo zapisali, da naj bi do leta 2008 prišli v razmerje 1 proti 10. To je treba vedeti in me prav skrbi, kako bomo to zmogli. Nekaj malega bo zdaj s tem odlokom, ki je tudi rezultat tega zakona, ki sem ga omenil, vendar še bo verjetno treba precej naporov. No, in zato seveda bi želel na vprašanja, ki jih je postavil kolega Kebrič, in na te moje razmisleke glede tega, ali eden ali več skladov in pa to, ali smo mi noter ali nismo noter, govorim o funkcionarjih, o katerih plačah se bomo pogovarjali verjetno zelo kmalu, ob obravnavi predloga odloka o umestitvi posameznih funkcionarjev v te razrede. Ali smo zraven ali ne? In, skratka, ali je zadeva pokrita tako, kot je treba, in pravno zdrži tudi v presoji na ustavnem sodišču? Hvala lepa.
Hvala. Kolega Barovič ima še besedo.
Hvala lepa, predsedujoči. Jaz sem postavil kar nekaj vprašanj. Postavljam še eno vprašanje, ki pa meni osebno ni jasno. Zakon o plačah v javnem sektorju je bil sprejet julija letos. Na njegovi osnovi, kolikor jaz razumem, naj bi se danes denar nalagal v pokojninski sklad, ki ga obravnava ta zakon, o katerem danes govorimo. Je pa predvidena še ena novela zakona zaradi sprejetega, če bo sprejet, današnjega zakona. Tu se mi pa razumevanje, vsaj meni osebno konča. Prosim, tudi mogoče za razjasnitev tega vprašanja. Hvala lepa.
Hvala. Zdaj bom dal besedo predstavnikom vlade. Kdo želi spregovoriti? Minister, prosim.
Hvala lepa. Zelo veliko koristnih sugestij, mislim, da jih bomo nekaj lahko uporabili pri dograjevanju zakona. Zelo na kratek čas bom zelo shematično odgovarjal na vprašanja, ki so bila zastavljena. Najprej glede postopka. Naš prvotni predlog je bil, da je postopek skrajšan. Potem smo se glede na poslovniške pogoje opredelili za nujni postopek, žal ni bil sprejet. Naš predlog je bil, da zaradi težko popravljivih posledic, ki lahko nastopijo, vendarle vodimo zakon po nujnem postopku. No, ta razprava je sedaj mimo. Kar zadeva razpravo gospoda Kebriča, predvsem v tistem delu, ko usmerja razpravo na znižanje osnove za revalorizacijo pokojnin, lahko rečem samo to, da to ni predmet tega zakona in ne tega ministrstva, ki je ta zakon predlagalo. Verjamem, da so argumenti, ki jih navaja, vredni vse strokovne pozornosti in mislim, da bi sodilo to v pristojnost finančnega ministrstva. Rekel pa bi, da je pri tudi njegovih pa še nekaterih drugih kritikah, povezanih z upoštevanjem načela enakosti o zakonu, vendar potrebno upoštevati to, da so se javni uslužbenci odrekli povečanju plač in da pri tem ne gre za javna sredstva, ampak za njihova zasebna sredstva, ki bi bila sicer izplačevana v obliki povečanih plač. Tako bodo pač izplačevana v obliki pokojnin. In da privilegiji na tej podlagi verjetno niso diskriminatorni do vseh tistih, ki so se pripravljeni odločiti za znižanje plač oziroma za odrek povečanju na račun izplačevanja premij. Kolega Kebrič sprašuje, zakaj enemu mlajšemu manj, drugemu starejšemu več. Prav zaradi tega smo s sindikatom uskladili to lestvico, ker imajo mlajši več možnosti, več let še za vplačila kot starejši, zato je prav, da imajo starejši na ta račun premije višje, in to se nam je zdelo pravično, in ne samo nam, tudi sindikatom. Da bi lahko bila izvedena zamrznitev plač v povezavi z iskanjem proračunski virov. Za zamrznitev ni nobene potrebe. To je bilo izraženo tudi v proračunskih obrazložitvah. Celo več, eskalacije, kot veste, je dogovorjena, in sicer za leto 2004 - 1,6%; za leto 2005 pa 1,5%. Vse je povezano z uveljavitvijo novega sistema plač. Kar zadeva nekaterih, povsem konkretnih vprašanj, kolege Baroviča: ne strinjam se pa z njegovo oceno, da se skladi v svetu ukinjajo. To pač ne bo držalo. Zakaj ne več institucij, več upravljavcev; tudi nekateri drugi ste postavili to vprašanje. Povem naj natančno takole: opredelitev na samem začetku na vzpostavitvi sistema je za enega upravljavca enega sklada, vendar v teh letih morajo nastati še najmanj eden oziroma lahko tudi več, z različno investicijsko politiko oziroma stopnjo tveganj. To pomeni, tudi mi načrtujemo, da bo skladov večje število, vendar sistem vzpostavljamo zaenkrat z enim samim iz čisto organizacijskih in časovnih razlogov. Obstaja pa zakonska obveza, da jih v treh letih nastane več. In drugo. Ločiti je potrebno med upravljavcem sklada in med upravljavci premoženja. Upravljavcev premoženja bo več. Tudi to je zakonska obveza. Zato smo tudi predlagali spremembo zakona v tej smeri, da so upravljavci sklada poleg družb za opravljanje lahko tudi pokojninske družbe in kapitalske družbe, predvsem pa tudi banke in zavarovalnice, kar bo zagotavljalo višjo kakovost investiranja in s tem relativno višje donose. Žal mi časa zmanjkuje. Nadzor države in sindikatov skladom je zagotovljen preko 12 - članskega odbora ustanoviteljev. Kdaj in kako bodo zaposleni koristili sredstva, je z zakonom predvideno. Stroški; stroški so seveda odvisni od uspešnosti pogajanj z ustanoviteljem oziroma upraviteljem sklada, ki bo izbran na natečaju oziroma preko zbiranja ponudb [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]], ne bi smeli presegati 1%, tako da je popolnoma netočna ocena,da bi naj varčevalec dobil le 10 do 20%. Časovno obdobje, kar sprašuje kolega Podobnik - štejemo, da je to trajen sistem, da ga vzpostavljamo brez posebej določenega časovnega omejevanja. Kar zadeva RTV in kogarkoli, ki bi se želel na novo vključiti v ta sistem, seveda, pogoj je vključenost v sistem kolektivne pogodbe za javni sektor, sicer pa so podpisali vsi sindikati, ki so podpisniki kolektivne pogodbe za negospodarstvo in ta je bila že od 1991. leta razglašena kot splošnoveljavna, tako da očitki o tem da je pomanjkljivo število sindikatov, tudi ne držijo. S sistemom ne vnašamo zmede, sistem na novo postavljamo na način, ki ustreza posebnostim javnega sektorja. Ker moram končati, bi rekel samo to, da bomo vse sugestije zelo natančno proučili, še posebej to, kar je kolega Kebrič zastavil, in da bomo v teku usklajevanja oziroma dograjevanja zakona lahko marsikaj tudi upoštevali. Hvala.
Hvala. 2 minuti in nekaj je še ostalo. Kdo želi še? Mag. Drobnič, Lavrinc in Kebrič. Prosim po minuto.
Hvala lepa za besedo. V poslanski skupini Nove Slovenije bomo odločno nasprotovali temu zakonu, ker gre pravzaprav za nov model pokojninske reforme z drugimi sredstvi. To je v bistvu tehnični zakon, osnove je vsilila vlada na način, da je delo socialnih partnerjev vsilila - enemu delu partnerjev - rešitev, ki jo moramo mi prisilno uskladiti. Posledice tega bodo seveda jasne, zmanjšana bodo vplačila v zdravstveni fond, zmanjšana dohodnina, zmanjšanje prejemkov upokojencev, tako kot se že dela zadnja tri leta - pomeni še en finančni udar na žepu upokojencev. Limiti so neusklajeni z matičnim zakonom o pokojninskem in invalidskem zavarovanju, kar lahko predstavlja pomemben razlog za ustavni spor. Revščina se bo na ta način povečala, to je napad tudi na šibkejše sloje. Bi pa repliciral gospodu Podobniku. To je slaba podlaga, slaba štartna osnova za nadaljevanje naprej, kajti rušijo se osnove za izračun pokojninske osnove. Rušijo se te osnove in to se bo očitno generaliziralo tudi na te druge sisteme. Hvala lepa.
Hvala. Kolega Lavrinc. Hvala. Kolega Kebrič.
Hvala za besedo. Zelo na kratko. Gospod minister, zavajate zopet javnost. Če ni bil namen, posledica je znana, da bodo prikrajšani vsi tisti, ker je malo časa, da jih ne navajam, socialno podpiranci, brezposelni, nadomestila in upokojenci. Če ni bil to namen, zakaj niste predložili drugih zakonov, ki bi to nadoknadili. To je problem, ki smo vam ga izkazali, ko ste zaslišali reakcijo in sedaj, oprostite izrazu, se poskušati izvleči, kakor bi se dalo. Ali je to tako ali ne - predložite druge zakona, ki bodo nadoknadili ta izpad vseh teh pridobitev oziroma ki bodo znižali in nadoknadili proračun. In samo še eno besedo. Če je zadeva taka, kakršno vi prikazujete, zakaj ni izračuna, koliko bodo te premije "koštale"? Mi imamo v današnjih financah, da je to po proračunu za drugo leto, toliko milijard, pa za leto 2005, ampak, kaj pa za letošnje leto? Letošnje leto rešujete s tem, dase plače niso zvišale za 2,4%. Hvala lepa.
S tem zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje odločali danes ob 22.05 minut. Prekinjam točko dnevnega reda. Hvala za sodelovanje.
Prehajamo na 25. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O STALNEM PREBIVANJU TUJCEV Z DRŽAVLJANSTVOM DRUGIH DRŽAV NASLEDNIC NEKDANJE SFRJ V REPUBLIKI SLOVENIJI, KI SO IMELI NA DAN 23.12.1990 IN 25.2.1992 V REPUBLIKI SLOVENIJI PRIJAVLJENO STALNO PREBIVALIŠČE. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. V zvezi s tem zakonom je skupina enajstih poslancev s prvopodpisanim Antonom Anderličem zahtevala, da državni zbor opravi splošno razpravo. Najprej bom k besedi povabil ministra za notranje zadeve, da dopolnilno obrazloži predlog zakona, potem pa boste dobili besedo predstavniki poslanskih skupin. Najprej pa minister za notranje zadeve. Prosim.
Spoštovani. Vlada kot predlagatelj zakonske ureditve na področju tujcev je trdno odločena dokončno urediti to vprašanje na pravno korekten način, in to z dvema predlaganima zakonoma. S tem, ki ga ta trenutek obravnavamo, in še s tako imenovanim zakonom o izvršitvi 8. točke ustavne odločbe. S sprejetjem teh dveh zakonov bodo posameznikom, ki so utrpeli krivice zaradi izgube statusa, le-te odpravljene. Na drugi strani pa bomo izvršili, vzpostavili pogoj za izvršitev ustavne odločbe in s tem krepili ter uveljavljali načelo pravne države. Predlog zakona je selektiven in vsebuje zagotovila, da tisti, ki so delovali proti interesom Republike Slovenije na protipraven način in tudi ogrožali najvišje vrednote, ki jih priznava civiliziran svet, ne bodo mogli uveljaviti statusa pod pogoji tega zakona, seveda če bodo pred sodnimi organi spoznani za krive za kazniva dejanja, med katerimi pa so tudi najhujša kazniva dejanja zoper človečnost in mednarodno pravo, kot tudi druga kazniva dejanja, opredeljena s slovensko kazensko zakonodajo. Poglavitne rešitve tega zakona so v tem, da se vzpostavljajo pravne podlage za pridobitev statusa za vse tiste, ki teh možnosti še niso izkoristili, pa tudi za njihove mladoletne otroke. Zakon pa določa tudi pogoje in postopek ugotovitvenih odločb o stalnem prebivanju za tiste, ki so pridobili dovoljenje za stalno prebivanje na podlagi olajšav, ter za tiste, ki so pridobili dovoljenje oziroma ki so kasneje pridobili državljanstvo. V vseh teh primerih zakon predvideva učinek odločbe, izdane za nazaj; to, kar izrecno določa odločba ustavnega sodišča. Bistveno je, da sledimo odločbi ustavnega sodišča na način, da določamo kriterije za določitev upravičene odsotnosti iz države. Sledimo pravilu o enem letu kot upravičeni odsotnosti in pa določamo nekatere izjeme od dopustne letne odsotnosti. Vašo pozornost pa bi rad osredotočil na tako imenovanenegativne kriterije. Namreč, negativni kriteriji določajo situacije, ko je tujec zapustil Republiko Slovenijo in o tem ni obvestil pristojnega organa, in se takšna zapustitev šteje kot kršitev stalnega bivanja in kot negativen kriterij za pridobitev pravice do statusa. Ti kriteriji so izčrpno našteti v zakonu, zraven se pa določajo tudi kriteriji oziroma se uporabljajo tudi kriteriji iz zakona o tujcih. Gre za izselitev tujca na način, ki nedvoumno kaže trajno zapustitev Slovenije. Gre za izselitev v drugodržavo, v državo svojega državljanstva zaradi trajne združitve z družinskimi člani. Med negativnimi kriteriji so tudi tisti, ki so povezani z dejansko prekinitvijo življenja v Republiki Sloveniji zaradi izrečenega varnostnega ukrepa, izgona iz države, če gre za posameznika, ki je v evidenci pristojnega organa kot mednarodni prestopnik, če prihaja v državo z namenom, da bo njegovo bivanje povezano z izvajanjem nedovoljenih dejavnosti. Ne izpolnjuje pa pogoja dejanskega življenja tudi tisti tujec, ki je zagrešil kazniva dejanja, ki jih zakon izrecno določa. To pomeni, da gre za obstoj razlogov za sum, da utegne pomeniti nevarnost za javni red in mir, za varnost, za mednarodne odnose Slovenije, če obstaja sum, da bo njegovo bivanje v državi povezano z izvajanjem nasilnih dejanj in podobno. Skratka, zakon določa celo vrsto negativnih kriterijev, ki zagotavljajo v bistvu selektiven pristop, ki je v tej zvezi nujen, ob verni sleditvi napotkov ustavnega sodišča, ko se opredeljuje pogoj stalnega bivanja. Rad bi zaključil ta kratek uvod s komentarjem ali obrazložitvijo finančnih posledic tega zakona. Ponavljam, da zakon sam po sebi ne povzroča neposrednih finančnih posledic, razen tistih, ki so vezane na izdajo odločb oziroma na organizacijsko logistična vprašanja.Finančne posledice lahko nastopijo zaradi zahtevkov za odškodnine. Ministrstvo za notranje zadeve je doslej sprejelo 7 odškodninskih zahtevkov, o čemer pa sodišča še niso odločala. Vsake špekulacije, ugibanja o tem, kolikšne bodo te odškodnine, kaj bo utrpela država, zaenkrat nimajo resnih strokovnih podlag. Samo zaradi sprejema tega zakona odškodninskih zahtevkov ne bo ne več ne manj, saj je pravna podlaga za njihovo vložitev že v odločbi ustavnega sodišča, zato je tudi nesmiselna in brez ustreznih strokovnih podlag tudi ponudba o tovrstnih poravnavah. Hvala lepa.
Hvala lepa. S tem je gospod minister odprl prostor za predstavitev stališč poslanskih skupin, prav vse so prijavljene, nato še veliko naših kolegic in kolegov. Razprava bo trajala 3 ure. Kolegica Zupanova je prva, kolega Čeligoj takoj za njo. Prosim. V imenu poslanske skupine Nove Slovenije, kolegica Majda Zupan.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani. Zgodba o tako imenovanih izbrisanih, zgodba o ljudje, ki so jih februarja leta 1992 izbrisali iz registra stalnega prebivalstva Slovenije in vnesli v seznam tujcev, se je začela na podlagi zakona o tujcih, sprejetega poleti 1991, ki je v svojem 81. členu določil, da do dokončnosti odločbe v upravnem postopku za sprejem v državljanstvo Republike Slovenije določbe tega zakona ne veljajo za državljane nekdanjih jugoslovanskih republik, ki so v 6 mesecih od uveljavitve zakona o državljanstvu zaprosili za sprejem v državljanstvo Republike Slovenije po 40. členu tega zakona. Za državljane SFRJ, ki so državljani druge republike in niso zaprosili za slovensko državljanstvo v omenjenih 6 mesecih ali jim je bila izdana negativna odločba, pa je bilo določeno, da začnejo zanje veljati določbe zakona o tujcih dva meseca po preteku roka, v katerem bi lahko zaprosili za sprejem v državljanstvo oziroma od izdaje dokončne odločbe. Po takratnem veljavnem zakonu so tujci lahko v Sloveniji bivali brez posebnih dovoljenj do treh mesecev oziroma za čas, ki jim je bil odobren v izdanem vizumu, le-ta pa le na podlagi dovoljenja. Tujec je lahko najprej dobil začasno dovoljenje za prebivanje v Sloveniji. Po najmanj treh letih neprekinjenega prebivanja v Sloveniji pa mu je bilo izdano dovoljenje za stalno prebivanje. Novela tega zakona je pozneje podaljšala rok za pridobitev dovoljenja za stalno prebivanje s treh na osem let. Tako dobo vsebuje tudi leta 1999 sprejet nov zakon o tujcih, ki pa veliko podrobneje predpisuje pravila igre glede dovoljenj. Hkrati z novim zakonom o tujcih pa je bil na podlagi odločbe ustavnega sodišča sprejet zakon o urejanju statusa državljanov drugih držav naslednic nekdanje SFRJ v Sloveniji, ki pa je padel z aprilom letos sprejeto odločbo ustavnega sodišča. Navedeni zakon je tujcem, ki so v Sloveniji stalno prebivali na dan 23.12.1990 oziroma na dan 25.6.2001 in so odtlej v Sloveniji dejansko neprekinjeno živeli, omogočil pridobiti dovoljenje za stalno prebivanje ob izpolnjevanju z zakonom določenih pogojev. Za vlaganje vlog je zakon določil tri mesece in v enakem času so lahko zaprosili za dovoljenje za stalno prebivanje tudi tisti, ki so zaprosili za državljanstvo, po 40. členu zakona o državljanstvu pa jim je bila izdana negativna odločba. Ustavno sodišče je torej zakon aprila letos razveljavilo, ker ni priznal statusa stalnega prebivališča za nazaj od dneva izbrisa, ker ni uredil pridobitve dovoljenja za stalno prebivanje prisilno odstranjenim tujcem in ker je določil prekratek rok za vlaganjeprošenj za izdajo dovoljenj za stalno prebivanje. Z novimi rešitvami naj bi bil pokrit status okrog 4.000 ljudi, pri čemer pa ni natančnih podatkov, koliko od teh jih dejansko živi v Sloveniji in koliko si jih želi v Sloveniji urediti svoj status. Gre za zelo pomembno in občutljivo politično vprašanje, ki ga želi vladajoča koalicija rešiti z dvema zakonoma. In če bi že lahko do neke mere podprli predlog zakona, ki ureja izdajo odločb za nazaj, torej o izvršitvi 8. točke odločbe ustavnega sodišča, pa imamo o predlogu zakona, o katerem razpravljamo in se nanaša na ureditev položaja tistih, ki doslej niso pridobili nobenega statusa, toliko večje pomisleke. Upravičenci so bili večkrat javno pozvani, naj uredijo svoj status skladno z zakonom, vendar tega vsi niso storili. Tako si je od leta 1992 svoj status uredilo 7.310 državljanov nekdanje SFRJ, in sicer 4.210 po obeh zakonih o tujcih, 3.100 pa po zakonu o urejanju statusa državljanov drugih držav naslednic nekdanje SFRJ v Sloveniji. Po ugotovitvah strokovnjakov Sveta Evrope je bila naša ureditev glede državljanov drugih jugoslovanskih republik z osamosvojitveno zakonodajo leta 1991, ko so vsi, ki so imeli stalno prebivališče, lahko pridobili državljanstvo Republike Slovenije, če so se zanj odločili, skladna z vsemi evropskimi standardi. Tudi odbor organizacije Združenih narodov za pravne zadeve je že oktobra 1995 ugotovil skladnost slovenske zakonodaje s standardi Organizacije združenih narodov. Ustavno sodišče je v svoji odločbi opozorilo na tri pravice, pri katerih so bili zbrisani lahko prikrajšani, in sicer pravica do akontacije vojaške pokojnine, pravica do varstvenega dodatka in nezmožnost zamenjave vozniških dovoljen, ki so bile predmet ustavnih presoj. Ustavno sodišče v odločbi pa ni dalo napotkov oreševanju položaja za nazaj oziroma za popravo morebitnih krivic s področnimi zakoni. Pričakuje se, da bodo morebitni zahtevki v civilnih postopkih v večini naslovljeni na ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve, pa tudi ministrstvo za notranje zadeve naj bi imelo kar precej dela, da bo izdalo odločbe 7310 posameznikom po uradni dolžnosti. Dela vsekakor bo ogromno. Po predlogu zakona bi morali pravzaprav zavrteti življenje nazaj za vse tiste potencialne upravičence in ugotavljati različne življenjske situacije. Pri tem se sprašujemo, ali je retroaktivno reševanje statusa tako imenovanih izbrisanih pravšnje. Dokazovanje pogoja dejanskega življenja za polnoletnega tujca ali za mladoletnega otroka je velikokrat izredno težavno, a tudi marsikdaj zlorabljeno. Kaj pa ocena finančnih posledic za državo? O tem predlagatelj ne želi razpravljati in kakor problem odrinja v prihodnost. Povečan obseg dela na ministrstvih, na upravnih enotah, potem dodatni materialni stroški, povečano število zadev na sodiščih, ki se že tako ali tako dušijo pod zaostanki - v primeru vlaganja odškodninskih zahtevkov bo vse to bremenilo. Po ocenah strokovnjakov lahko odškodninske tožbe pobudnikov ustavne presoje dosežejo tudi znesek 600 milijard, kar pomeni, da bi v primeru dobljenih tožb vsak Slovenec moral za to plačati 300 tisoč tolarjev. Obremenitev davkoplačevalcev v vsakem primeru bo, zato je to zelo, zelo pomembna postavka, ker na njej pade ali stoji vprašanje sorazmernosti. Nesorazmerno finančno breme, ki bi bremenilo zlasti prihodnje rodove, lahko izniči še tako lepe želje in pravice. In prav o tem se vse premalo govori in zato takšen predlog ne more stati in obstati in kot takšnega ga tudi v naši poslanski skupini ne moremo podpreti. Prepričani smo, da je to vprašanje, ki zadeva vse državljane in državljanke, in da ne smemo hiteti in da bi tudi referendum kot oblika neposredne demokracije v tem primeru lahko bil jeziček, ki bi nagnil tehtnico v pravo smer, k pravi odločitvi. Bojimo se, da lahko v skrajni fazi lahko takšne odločitve pomenijo tudi poskus razstavitve temeljnih vrednot naše državnosti, na katerih stoji naša država, in s tem tudi države same. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Vojko Čeligoj bo predstavil stališče poslanskega kluba DeSUS.
Spoštovani! Problematika tako imenovanih izbrisanih že nekaj let pesti naše državljane in slovensko državo. V tem obdobju je bilo danih veliko stališč, izpeljanih veliko predstavitev, razgovorov in oddaj, tako da si je lahko vsak izmed nas izoblikoval svoje stališče, pogledi pa so seveda različni; od tega, da mora država v skladu z ustavno odločbo in spoštovanjem človekovih pravic izbrisanim popraviti krivice, do katerih je prišlo zaradi izbrisa iz registra prebivalstva, do izjemno nasprotujočih, nasprotnih si stališč, da so izbrisani državljani sami krivi za svoje tegobe, češ da niso poskrbeli za vpis v času, ko bi to lahko storili sami. Na formalno priznano pravico do stalnega bivališča je seveda vezanih veliko pravic, vsekakor pa z njenim nepriznanjem trpi tudi človekovo dostojanstvo. V poslanski skupini DeSUS menimo, da v demokratični državi ni prostora za diskriminacijo ljudi in za odzive, ki se tu pa tam dogajajo in temeljijo na nestrpnosti. Zapiranje oči pred problemom ne pomeni, da problema ni. Država pa je odgovorna, da na pravičen način uredi problematiko, ki se je odprla z odločbo ustavnega sodišča; torej, da preveri dejansko stanje, ki je bilo prisotno vsa ta leta. V javnosti se, ko se govori o izbrisanih, govori predvsem o tistih ki v času, ko bi za državljanstvo lahko zaprosili, tega pa niso storili zaradi takega ali drugačnega razloga. Pozabljamo pa, da bo s priznanjem pravice do stalnega prebivališča morda nekomu vendarle dana možnost, da pridobi tudi še druge pravice, tudi pravico do dela, ki jih oseba do sedaj ni mogla uveljavljati, in s tem se bo izboljšal njen socialni položaj, ki je nujen za boljšo integracijo v družbo. Z morebitnim sprejetjem zakona bi imeli pravno podlago, ki odpravlja pravne okvire, verjetno pa bo pot za pridobitev vseh upravičenj, ki naj bi ljudem, katerim se danes ureja status, po njihovih besedah pripadala, še dolga. Na nas je torej tudi to, na zakonski ravni si tudi zato prizadevamo, da dokažemo, da Slovenija je pravna država, ki ji je mar za človekove pravice. V poslanski skupini DeSUS tudi upamo, da referendum o tem vprašanju ne bo potreben, saj bi to zelo zavleklo celoten postopek pri priznanju pravic do stalnega bivališča. Ustavno sodišče je s svojo sodbo opozorilo vse nas, da je potrebno neustavne določbe nadomestiti z ustreznimi predpisi, pogoji za pridobitev dovoljenja za stalno bivanje za državljane drugih nekdanjih republik SFRJ. Ker predlog zakona predstavlja poskus, da se uredi nerazmerje med državo in izbrisanimi, v poslanski skupini DeSUS smatramo, da je predlog primeren z nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Kolega Potrč bo predstavil stališča poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov, za njih kolega Peče. Najprej, kolega Potrč.
Hvala lepa. Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov predlog zakona podpiramo. V nadaljnjih fazah obravnave bo mogoče še dopolniti njegovo vsebino in odpraviti morebitne nejasnosti ali nedoslednosti, ki bi odtežavale uresničevanje odločbe ustavnega sodišča. Predvsem pa si poslanke in poslanci iz Združene liste socialnih demokratov želimo, da bi splošna razprava o zakonu kar se da objektivno odslikala razmere in okoliščine, zaradi katerih nam je ustavno sodišče naložilo sprejem tega zakona, ter učinke, ki jih predlagana vsebina zakona prinaša za prizadete ter za vse državljane in državljanke Slovenije. Prepričani smo namreč, da so prav neresnice in zlonamerno ocene povzročile mnogo nerazumevanja in neodmerjene reakcije v javnosti. Politiki in poslanci bi se morali zavedati svoje odgovornosti za javno besedo. Zelo neodgovorno je govoriti polresnice in obtoževati druge. Ne smemo biti brezbrižni do ljudi, ki so utrpeli krivice, in ne bi nam smelo biti vseeno, kako bo spoznana in v svetu ocenjena slovenska država: kot država, ki spoštuje človekove pravice in načela pravne države, ali kot skupnost, ki goji nestrpnost do drugačnih, posebej tudi do pripadnikov drugih narodov. V letu 1991 ob osamosvojitvi smo sprejeli zelo napreden zakon o državljanstvu. Predvideli smo posebne pravice in pogoje za okoli 200 tisoč pripadnikov drugih narodov nekdanje SFRJ, ki so že ob plebiscitu o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije, to je 23. 12. 1990, živeli v Sloveniji. Ob sprejemu zakona smo sprejemali tudi zakon o tujcih. Ob njem pa smo posebej razpravljali tudi o tem, kaj se bo zgodilo z državljani drugih republik, ki za državljanstvo ne bodo zaprosili in se tudi ne bodo izselili iz Slovenije, temveč bodo v njej želeli prebivati kot tujci. In vlada nam je zagotavljala, da se njihov položaj ne bo spremenil, dejansko pa je sprejeti zakon o tujcih kljub drugačnim napovedim v praksi bil izvajan tako, da so bili ti pripadniki drugih narodov nekdanje SFRJ po 26. februarju 1992 brez vsakih obvestil, kaj šele brez upravnih odločb, izbrisani iz evidence stalnega prebivališča; poudarjam, brez vsakih pooblastil in brez vsakih upravnih odločb. S tem so prišli v bistveno drugačen položaj in oteženo ali onemogočeno jim je postalo uveljavljanje nekaterih pravic, ki so jih uživali dotlej. Za to niso izvedeli na podlagi uradnih obvestil, niso bili javno pozvani, naj se priglasijo in naj uredijo svoj status; obratno, če so slučajno prišli na upravne enote urejat druga stanja, so izvedeli za tak položaj in mnogokrat so jim bili uničeni tudi njihovi osebni dokumenti. Za izgubo vrste pravic torej niso krivi in odgovorni izbrisani sami. Pričakovali so, da bodo tako kot drugi tujci brez posebnih postopkov ohranili svoje prejšnje pravice, pravice tujcev. In ker se to ni zgodilo, so mnogi začeli pred upravnimi in pravosodnimi organi zapletene procedure, da bi se jim povrnil status in pravice, ki so jim bile enostransko, brez možnosti pritožbe, brez kakršnegakoli upravnega postopka odvzeti. Nekaj let so bila njihova prizadevanja zelo otežena in lemalo jih je z njimi uspelo. Pri tem je šlo za mnoge tragične usode ljudi in družin, na katere so opozarjali tudi varuhi človekovih pravic v svojih poročilih. Ko je končno po petih letih obravnavanj, šele leta 1999, nezakonitost takega ravnanja ugotovilo ustavno sodišče, so se, namesto da bi se takoj popravile krivice, začela nova prepričevanja, ali je izbrisanim treba ugotoviti nezakoniti status z dnem izbrisa ali od nekega kasnejšega datuma. Spet niti vlada niti večina v državnem zboru nista sami razumeli odločitve ustavnega sodišča tako, da je storjeno krivico treba popraviti z dnem, ko je bila povzročena, ne pa s kasnejšim datumom, vse dotlej, dokler ni ustavno sodišče 16. aprila 2003 nedvoumno zapisalo, da je treba storjeno krivico popraviti z dnem izbrisa. Vprašanje izbrisanih je zdaj že tudi internacionalizirano. O tem vprašanju sta seznanjena tako Evropska komisija za boj proti rasizmu in nestrpnosti kot tudi komisar Sveta Evrope za človekove pravice. Prva v svojem poročilu poziva državne oblasti, da se zavzamejo za kar se da velikodušen pristop v protiutež močnemu občutku krivice, ki ga doživljajo ljudje, katerih ime je bilo izbrisano iz registra stalnih prebivalcev. Drugi pa slovenskim oblastem priporoča, da položaj oseb, izbrisanih iz evidence stalnega prebivališča, uredi brez zamude v skladu z odločitvami ustavnega sodišča. Takšno je torej stanje ob sprejemanju zakona. Takšna je zgodovina izbrisanih Opravičujem se za to razlago, toda prav objektivna slika stanja je bistvena. Samo na podlagi te slike je mogoče ugotoviti, da nihče nikomur ničesar ne podarja. Da se ne vzpostavljajo nobene nove materialne pravice, da se pravice ne podeljujejo niti nanovo niti brez preverjanja dejstev, da je izvedba odločbe ustavnega sodišča stvar odgovornosti državnih organov in pravne države in da spodbujanje k nestrpnosti in sovraštvu nikjer v sodobni Evropi ni več sprejemljiva usmeritev, saj so njen temelj lahko le posamezni interesi strank, ki pa ne morejo biti vsebina demokratične pravne države. Združena lista socialnih demokratov je bila v vseh fazah tega procesa na strani pravne države in spoštovanja človekovih pravic. Že v letu 1991 je glasovala za amandmaje, ki bi omogočili enakopraven položaj, tudi za sklep, ki bi pojasnil kako naj se pravice uresničujejo. Tudi v letu 1999, ko se je sprejemal zakon, je predlagala, naj se uredi status tudi od dneva izbrisa. Tudi novembra lanskega leta je predlagala, naj državnizbor le razmisli, ali da zahtevo ustavnemu sodišču za končno odločanje ali pa sam oceni, kako bo stvari uredil v prepričanju, da je pač krivice, ki so bile storjene, potrebno popraviti. In to se nam zdi najpomembnejše in mnogo pomembnejše od eventualnih medsebojnih političnih obračunavanj, iskanja krivcev ali ugotavljanja odgovornosti. Človeško in moralno je najprej pomagati ljudem. Kdor tega ne razume, po našem mnenju tudi ne razume poslanstva in odgovornosti našega javnega delovanja. Zato v Združeni listi socialnih demokratov pozivamo k strpnosti, spoštovanju človekovih pravic in pravne države. Pričakujemo in želimo, da bi rešitev tega vprašanja utrdila Republiko Slovenijo kot demokratično skupnost in prispevala k strpnosti in sožitju vseh njenih prebivalcev, posebej pa, da bi utrdila visoko moralno, pravno in demokratično bit naše osamosvojitve, h kateri smo vsi globoko in iskreno zavezani. Hvala lepa.
Besedo ima sedaj kolega Sašo Peče. Predstavil bo stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, za njim kolega Petan v imenu poslanske skupine Slovenske demokratska stranke. Prosim, kolega Peče.
Spoštovani prisotni! Jaz se v temu trenutku sprašujem, če naj vas naslovim spoštovani. Zagovarjanje slovenstva je očitno iz nastopa nekaterih poslanskih skupin postalo in očitno se bo tudi nadaljevalo v obliki zbujanja nestrpnosti. V tem državnem zboru se je začelo govoriti, da tisti, ki zagovarjajo, da v Sloveniji ne smemo imeti 300.000 ljudi, ki živijo pod stopnjo, pod pragom revščine to pomeni nestrpnost. V tem državnem zboru za to govornico je predstavnik ravnokar povedal, da če zbujamo skrb za 40.000 novih brezposelnih, ki bodo nastopili s trenutkom vstopa v EU zaradi nekonkurenčnosti brezposelnih Slovencev inSlovenk, ta zbuja nestrpnost. In da samo tisti, ki zagovarja pravice tistih, ki so izdali to našo domovino v obdobju osamosvajanja, če zagovarja njihove pravice, da potem ni nestrpen. Da samo tisti razume svoje poslanstvo, poslanstvo države, poslanstvo funkcije. V Slovenski nacionalni stranki smo prepričani in nihče nas ne bo prepričal v nasprotno, da svoje poslanstvo razume, če govorimo o poslancih, tisti, ki bo poskušal s svojim delom slovenskemu narodu omogočiti čim kvalitetnejše, čim boljše življenje, vzpostaviti tiste norme, ki mu bodo omogočale takšno življenje, kot bi si ga slovenski narod zaslužil. Pred nekaj trenutki ste dobili eno razlago dogodkov, kakor so se odvijali, po naši oceni seveda polresnično, zavajajočo, z ozkim političnim interesom. Po drugi strani pa moramo vedeti, da je zelo enostavno zakon o državljanstvu že v tistem obdobju, ko so nastopali tako imenovani oziroma samoimenovani izbrisani, jasno govoril: slovensko državljanstvo lahko dobi vsak, le zaprositi mora zanj in izpolnjevatien sam pogoj, ki je bil, da taka oseba na dan plebiscita, 23. decembra 1990, stalno prebiva na območju Republike Slovenije. To možnost je izkoristilo 5.000 ljudi. Zaradi tega, ker ostali zaradi špekulativne narave ali pa namigov te možnosti niso izkoristili, naj danes trpijo vsi Slovenci?! Vlada Republike Slovenije enostavno pravi: "Ne vemo za finančne posledice, to nam je tudi čisto vseeno. Ne vemo, kakšna bo pravna praksa, vemo samo, da bomo morali na novo zaposliti nekaj sodnikov, ker bo to tako masovensodniški poseg." In se s tem sprijazni. Vlada Republike Slovenije priznava, sedem vlog je na sodišču. Noče pa pomisliti niti, od kod bo Slovenija s takim deficitom, kot ga imamo, s tem številom brezposelnih, z naraščajočo inflacijo, ta finančna sredstva pridobila. Toda, seveda, finance niso najpomembnejše. Najpomembnejše, kar v tem trenutku počnete, kolegice in kolegi, je to, da spreminjate slovensko osamosvojitev, da razvrednotite vse temelje, na podlagi katerih se je Slovenija odločila za samostojno državo, in da niste pripravljeni poslušati in pripomoči k bivanju tistih slovenskih državljank in državljanov, ki to pomoč z naše strani potrebujejo v obliki zaposlitve, v obliki manjše inflacije - ne, za tiste vam je čisto vseeno. Ampak naenkrat na podlagi tako imenovane ustavne odločbe, ob želji gospoda Krivica, da se to nemudoma razreši, vam je to prioriteta številka ena v državi. Gospe in gospodje, naj vas opozorim. Mislim, da nam je zakonodajno-pravna služba v okviru državnega zbora vse skupaj 10.7.2003 dala pregled zakonov, ki jih je na podlagi odločbe ustavnega sodišča treba uskladiti z ustavo. Tam je 16 zakonov, ki bi jih morali že zdavnaj uskladiti z zakonodajo oziroma jim pripisati ustrezen akt. Toda nikogar ne zanima, če je to 16 zakonov, ker delate selekcijo. Med njimi so tudi zakoni, ki bi se odražali v kvalitetnejšem bivanju, pa lahko gremo po starosti, najmlajših, srednje generacije ali pa starejše generacije. Ne, zaradi tega, ker gre za slovenski narod. V odločbi iz tega leta, ki pa narekuje spremembo zakonodaje, razveljavitev osamosvojitvenega akta in finančne posledice, pa ste naenkrat v slovenski vladi in v tistem delu, - v slovenski parlamentarni stranki podpirate, seveda, vlado - takoj za to, da se to stori. Slišano je bilo, da nas Evropa poziva k velikodušnosti in seveda, naivni Slovenci bomo ta poziv, apel Evrope, naj bomo Slovenci velikodušni, z veseljem sprejeli, ker nas bodo pač v Evropi mogoče še malo raje imeli, kljub temu da pozabljamo, da avtor zakona v nadaljevanju ureditev v ostalih evropskih državah navaja, da take prakse v Evropi ni. Ampak seveda, kaj je lažje kot neki instituciji v okviru Evropske unije reči: "Slovenci, bodite velikodušni!" In jih ne zanima, od kod naj bo Slovenija velikodušna in kaj bo za Slovenijo to pomenilo. Ocena stanja in razlogi za sprejem zakona po naši oceni izvirajo iz napačne predpostavke, in sicer iz predpostavke, da moramo v Sloveniji rešiti vprašanje krivice. Krivica je bila storjena - komu? Po prepričanju Nacionalne stranke je bila krivica storjena državi Sloveniji, ko je bila napadena, ni bila krivica storjena tistim, ki so to državo zapustili zaradi teh ali drugačnih razlogov. Če se bomo pogovarjali o krivici, potem bi bilo prav, da se v teh trenutkih spomnimo tudi na vse tiste, ki bi radi izpolnili svojo željo pravico do dela. Ampak, ker ravno ta vlada Republike Slovenije ne omogoča, da bi to pravico do dela uporabili, ker jim nismo sposobni zagotoviti dela, sposobni smo pa zagotoviti statuse, popravke za nazaj tistim, še enkrat poudarjam, ki so se zaradi špekulativne narave, namenov izognili udobju mlade Slovenije. Rečeno je bilo: krepili bomo pravno državo - poleg tistega, da nas Evropa poziva po velikodušnosti. Pravna državo bi krepili, v kolikor bi po eni strani upoštevali vse odločbe ustavnega sodišča, ampak ravno prej smo ugotovili, da ste upoštevali samo eno šestnajstino odločb ustavnega sodišča. Pravno državo bi krepili, če bi bilo slovensko sodstvo v redu, vsi vemo, da ni, da redkokatera institucija v tej državi lahko pomaha terminu pravne države v pozdrav. Žal, ampak to nikogar več ne moti, motijo vas samo tako imenovani izbrisani. Torej, nikakor se ne moremo strinjati s predlogom zakona, ki že v oceni stanja izhaja iz določb oziroma izhaja iz vsebine, da je nekdo utrpel krivico. Krivico je utrpel kvečjemu slovenski narod! In dokler si pač tega ne bomo razjasnili oziroma dokler si tega ne boste razjasnili, toliko časa boste pač prejemali take zakone, s takimi finančnimi posledicami, ki so v takih številkah, da jih niti zapisati ne upate Ampak, povedal sem že - finančne posledice niti niso najpomembnejše; najpomembnejše je to, da se sramujete svoje lastne zgodovine, da se sramujete tistega obdobja, na katerega smo še ne dolgo nazaj bili vsi tako zelo ponosni, danes pa pod željo nekega Krivica uzakonjamo tovrstne zadeve. Na željo človeka, ki je sodeloval pri pripravi tovrstne zakonodaje, ki je bil plačan za to delo in pozneje, nekaj let zatem, preko ustavnega sodišča izpodbija svoje sorodno delo, mi pa mu sledimo. V Slovenski nacionalni stranki smo prepričani, da je ustavno sodišče prekoračil svoja pooblastila s tem, ko je točno vsebino naložilo izvršilni veji oblasti in pa zakonodajni veji oblasti. Po naši oceni je tudi ustavno sodišče zamešalo osnovno materijo delitve oblasti na sodno, izvršilno in zakonodajno vejo oblasti. Ko smo se pozneje v Slovenski nacionalni stranki skušali obrniti na ustavno sodišče, smo dobili odgovor, da ne izkazujemo pravnega interesa in da pravni interes za vprašanje izbrisanih izkazujejo samo tako imenovani obrisani oziroma izbrisani. Nihče drug. Prepričani smo da - kar se tiče same vsebine zakona, za katero smo na začetku sicer mislili, da je ni vredno komentirati, in svoje nestrinjanje s tovrstno idejo in pa zakonom prikazati samo z glasovanjem "proti", pa bi se vseeno rad dotaknil nekaj členov. V področju kriterijev dejanskega življenja v Republiki Sloveniji predlagatelj oziroma avtor zakona navaja, da kljub različnim razlogom za odsotnost tujca iz Republike Slovenije se šteje, kot da je ta živel v naši državi, navkljub različnim razlogom. V 3. členu pa govori: "Tujec lahko pridobi dovoljenje za stalno prebivanje, če zanj zaprosi in dokaže, da dejansko živi v Republiki Sloveniji." Torej, po eni strani imamo dejanski dokaz za življenje v Republiki Sloveniji,po drugi strani pa seveda vlada, velikodušna kot je, verjetno na željo izbrisanih in pa - malo prej smo ugotovili - Evropske unije ugotavlja, da lahko nastopajo različni razlogi, ker da ni prihajalo do nemotenega bivanja. Vlada Republike Slovenije je celovelikodušna v nadaljevanju 4. člena, in govori, da tudi bivanje ni potrebno, da je nekdo bival tukaj leto dni, v kolikor izpolnjuje določene kriterije; in ti kriteriji zavzemajo od A do Ž - torej vse možne variante. Tako prosto napisanega zakona v Slovenski nacionalni stranki sploh ne poznamo. Zakaj niste enostavno napisali ali pa - še mogoče boljše - niste rekli, saj zakona sploh v nobenem pogledu ne rabimo, ampak naj dobijo tisto, za kar oni mislijo, da jim je bila storjena krivica, kar nazaj. Zakaj se ukvarjati, po vašem mnenju, sploh z zakonom, če jim v zakonu dovoljujete čisto vse? Prav zanimiv je 5. člen - zavrnitev izdaje dovoljenja, ki pravi, da se zavrne dovoljenje tistemu, nad katerim visi meč genocida, vojnega hudodelstva ali hudodelstva zoper človečnost. In védenje ob temu, da seveda vlada Republike Slovenije celo predlaga zakonsko normo, v kateri bo napisano: toliko in toliko let tisti ni smel presedeti v zaporu. Vsi pa vemo, kakšni so sodni postopki, sodna praksa v deželah nekdanje Jugoslavije V Slovenijo bomo privabili oziroma ste privabili veliko kriminalcev, in kar je seveda ob tem mogoče še nek posladek, jih finančno nagradili. O višini finančne nagrade ne upate govoriti, ker je ta previsoka, in osebno verjamem, da nihče več od slovenskih državljanov vas ne bi pogledal, če bi vedel oziroma če bo izvedel, kakšna bo sodna praksa. In samo naivni lahko verjame, da se vlada Republike Slovenije pri tako pomembni zadevi ni vnaprej pozanimala o možni sodni praksi, ampak da se reče: pač, ne poznamo jo. 7. člen - pristojni organ in rok za vložitev vloge. Odkar se zgodba ponavlja, odkar jo Združena lista in pa gospod Krivic napihujeta pod, seveda, pretvezo velikega človeka z dobrim srcem, vsi ostali smo pa ne vem kaj, se pojavlja termin, da je to "nujno potrebno urediti". Po drugi strani pa predlagatelj zakona sam pravi, "tujec lahko vloži vlogo za dovoljenje za stalno bivanje v roku 5 let od uveljavitve zakona". 5 let! Ali je potem res tako nujno? Verjel bi nujnosti, če bi tu pisalo "v 30 dneh". Potem bi tudi izkazali tako imenovani izbrisani neko nujo. Ampak 5 let jim dajete možnost, da bodo uveljavljali podarjene pravice. Tretje poglavje, postopkovna pravila. "Izpolnjevanje pogojev dejanskega življenja za polnoletnega tujca v Republiki Sloveniji lahko dokazuje predvsem z naslednjimi dokazi." Eno izmed njih je o zdravljenju v Republiki Sloveniji. Torej, nekdo bo pridobil pravice iz tega naslova zaradi tega, ker bo dokazal, da se je zdravil v Republiki Sloveniji. Ja, lepo vas prosim, kam pa gremo?! Kaj obsega to potrdilo? Da je bil nekdo v toplicah in bo zaradi tega dobil status! Nadalje, "o udeležbi v postopkih pred upravnimi in drugimi državnimi organi v Republiki Sloveniji ter organi lokalnih skupnosti." Torej, če je slovensko sodišče nekoga od teh zaslišalo, mu bo že to zaslišanje omogočilo, da je bival tu, kot dokaz. Nadalje, "o strokovnem usposabljanju." Verjetno se ne zavedate, ampak izobraževanja so doma in v tujini. In tako kot jih poznamo v Sloveniji, poznajo ta izobraževanja in pa izmenjave različnih kadrov tudi v državah nekdanje Jugoslavije. In pa seveda, da se ne bi cvetke nehale že pri 9. členu, je tu 11. člen, "zaslišanje tujca". "Kadar predloženi in izvedbeni dokazi ne izkazujejo z gotovostjo, da tujec dejansko živi v Republiki Sloveniji," in potem se začne, "je pristojni organ dolžan pred odločitvijo o izdaji dovoljenja stalnega prebivališča o tem zaslišati tujca." Nalagamo celo upravnim delavcem, kaj so dolžni, če tisti, ki predlagajo vloge, ne dajo popolne vloge! Kaj se zgodi, če Slovenec v določenem sporu ne da popolne vloge? Mu bo tako kot v tem primeru na pomoč priskočil celoten državni aparat z za to posebej najetimi sodniki? Ne! Po naši oceni ne. Po naši oceni, v kolikor bi poskušali narediti normalen zakon, bi pisalo: "Kadar predloženi izvedeni dokazi ne izkazujejo z gotovostjo, da tujec dejansko živi v Republiki Sloveniji, se postopek prekine." Konec. Naj si poiščejo dokumente, izvedbene dokaze, ki bodo dokazovali, da so bili tu. Zakon je po naši oceni politično pisan. Zakon je pisan, da se ne bom ponavljal, zato ker je pač očitno danes na oblasti tista struktura, ki hoče spremeniti osamosvojitvene vrednote. Zakon je napisan zato, da se bomo pred Evropo lahko pohvalili, kako humana družba smo. Kako je Slovenija pripravljena, najsi bo finančno, bivanjsko pomagati vsakomur, ki le izkaže najmanjši interes za to željo. A večji del vas politiki pozabljate, da imamo mnogo nerešenih vprašanj v naši državi. Jaz osebno verjamem in prepričan sem, da bi morala biti naloga vseh poslancev in poslank, predstavnikov vlade, da omogočimo kvalitetnejše bivanje v prvotni fazi Slovenkam in Slovencem. Da bi se vsaj kdaj na tej seji ukvarjali z zakoni, ki bi imeli pozitivno rešitev - ne zaradi tega, ker jo Evropska unija zaradi uskladitve terja od nas, ampak zaradi tega, ker bi se vprašali, kako lahko s tem zakonom pomagamo našim ljudem. Takega pristopa ta državni zbor - jaz sem v tem državnem zboru štiri leta - ni imel niti enkrat, kadar je prihajalo s strani vlade. Nekajkrat se je zakon začel s to normo, kadar je prihajal s strani predlagatelja Slovenske nacionalne stranke. Ampak, seveda vse tiste zakone, ki najsi ščitijo ljudi ali podjetja v Sloveniji, za vas, veliko večino, veliko politiko v niso bili sprejemljivi. V Nacionalni stranki bomo seveda predlogu zakona nasprotovali in upamo, da bo dovolj poslancev imelo željo, da nadaljuje z zgodovino, kot je bila, tudi v bodoče in da predloga zakona ne bodo podprli.
Hvala lepa, kolega Peče. Kolega Petan bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, za njim kolega Malovrh. Najprej pa kolega Petan, prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovan! Ta zakon, ki je pred nami, je prav gotovo eden specifičnih, še bolj gotovo pa je, da je edinstven, ker rešuje zadeve za nazaj, se pravi retroaktivno. Pa če najprej začnem s proceduralnimi zadevami, s proceduralnimi problemi. Predlagatelj je na koncu tega predloga napisal pod druge posledice, citiram: "Zakon drugih posledic kot povečan obseg dela pristojnih organov ter morebitnega povečanja dela sodišč splošne pristojnosti v primeru vlaganja odškodninskih zahtev, česar pa glede na število možnih tožb ni mogoče predvideti, ne bo imel." To seveda ni res, potem tudi tekst ne bi bil takšen. Poleg tega pa se lahko vprašamo, kaj pa sploh pomenijo odškodninske tožbe? Če gledamo na stvar pesimistično, ali optimistično, ali pa če smo realni pri tem, ali pa če smo poniglavi - je čisto vseeno. Pogovarjali se bomo o stotinah milijard slovenskih tolarjev. Sam sem pred časom za to govornico že omenil okrog 600 milijard slovenskih tolarjev. Spoštovani, to je milijon na vsako družino, to je 300 tisoč slovenskih tolarjev na vsakega državljana od najmlajšega dojenčka do najstarejšega upokojenca. In lahko se vprašamo, ali je naša družina tako močna, da bo to zmogla. So družine v Sloveniji sploh tako močne, da bodo to zmogle? Ali ima vsaka sploh kakšnega zaposlenega, da bo sploh imel kdo črpati denar, da bo lahko plačeval nekaj, česar sploh ni zakrivil? Da tožbe bodo, je postalo jasno v zadnjem času, čeprav akterji govorijo, da ni možno ali da ni nujno,da tožbe bodo. Pred časom, in to še ne tako daleč nazaj, prejšnji teden, smo lahko prebrali od nekega "uradnega" glasnika, ki je zapisal, da je ustavno sodišče s to odločbo tem ljudem omogočilo, da izgubljene pravice uveljavijo za nazaj in s tem dobijo možnost, da vsaj deloma iztožijo odškodnino za škodo. Ja, škoda - ampak kdo je komu delal škodo, se lahko vprašamo. Naslednja proceduralna zadeva je to, da po 115. členu poslovnika državnega zbora ta zakon sploh nima poslovniške možnosti za nadaljnjo obravnavo, ker ni predvidel finančnih posledic. To, kar je zapisano na koncu, da se jih ne da predvideti, pa da bodo samo uradniške zadeve tiste, ki bodo imele finančne posledice, to ni resno. Ta zakon je grajen po sistemu, skočimo v vodo, pa bomo videli, kako globoka je, bomo videli, kako globoke so te milijarde, kako globoko po milijarde bomo morali skočiti. To seveda ne kaže - ali pa kaže - na resnost dela predlagatelja. Naslednja rubrika, ki jo je tudi opredelil predlagatelj, je prikaz ureditve v državah EU, in piše: "Materija predloga ni vsebina prava držav Evropske unije." Torej je to naša interna zadeva, rešitve so naše unikatne in stvar politične večine. Torej izgovor na EU, kakršenkoli, ne vzdrži. Saj je povsem jasno, ker Evropa retroaktive sploh ne pozna - ne, je ne pozna! Ker tožbe bodo, pa nismo opazili, da bi proračun upošteval te možnosti, se pri tem postavlja vprašanje, ali je predlagatelj, ker ni upošteval sredstev v proračunu za te namene, upošteval našo sodno prakso in sodne zaostanke, ki so pri nas, to se pravi, tudi za leto 2005 zadeve še ne bi bile rešene. Poleg tega se pa tu postavlja vprašanje, in to bomo vsi videli, ali bomo pred zakonom vsi enaki in ali bodo v primerih teh tožb tudi sodni zaostanki takšni, kot veljajo za slovenske državljane. Bomo videli. Kakorkoli že, to je nerealno načrtovanje proračuna, je neresno, neodgovorno, nestrokovno in, če hočete tudi malo morale, je nepošteno in se norčuje iz državljank in državljanov Republike Slovenije, pa tudi iz same države. Kar nas pa v SDS še posebej skrbi, pa je priprava javnosti prek medijev za poravnavo za polovičen znesek. To smo namreč slišali - da tisti, ki vodijo te zadeve, govorijo o poravnavi za polovičen znesek. Kaj pa je polovičen znesek? Naslednje vprašanje, ki bi ga bilo treba tudi resno pretehtati, je, da še preden zakon velja, se trguje in izsiljuje slovensko državo za polovičen znesek. Kateri je to? Ker sem dejal, da je 600 milijard številka, ki je realna, to pomeni, da trgujemo s 300 milijardami. Pa tudi če trgujemo za 200 ali pa za 100. To pomeni nekaj 100 tisoč na vsako družino. Pa me zanima - nekaterim ob teh številkah gre na smeh in zamahujejo - če bodo takrat, ko bo do tega prišlo, ko se bomo verjetno tudi tu morali pogovarjati o teh številkah, če bo še komu šlo na smeh, pa če bo še kdo zamahnil z roko. Me prav zanima, če bomo še takrat govorili o nestrpnosti, če bo takrat smešno, ko bodo tiste družine, ki nimajo niti za osnovno preživljanje in živijo od države, jim bomo morali vzeti oziroma jim boste morali vzeti tistih nekaj 100 tisočakov. Me prav zanima če bo še komu šlo na smeh. Naslednje, kar je [[...]]
Prosim za mir! Prosim za mir v dvorani! Prosim, izvolite, imate besedo kolega Petan.
Hvala, predsednik. Se pravi, nimamo še teh ljudi, da bi imeli državljanstvo, pa že izsiljujejo državo in grozijo s tožbami. Tožili pa naj bi tisti, ki so se še pred desetimi leti norčevali iz slovenske države, sedaj pa bi radi postali milijonarji. Pa dovolite majhno primerjavo. Zakon za poplačilo odškodnine žrtvam vojnega nasilja na strani 3 govori: "skupni znesek, ki ga tak upravičenec lahko dobi, je največ 2 milijona". Sedaj pa, katere kategorije so to: za taboriščnike, ukradene otroke in politične zapornike po 35 tisoč SIT na mesec, za izgnance 25 tisoč na mesec [[...]]Ne bom našteval naprej, samo da vam povem tisto, kar želim povedati. V naši stranki nas moti neenakost pred zakonom. Žrtve vojnega nasilja, slovenski državljani, sem jih naštel, kateri so, taboriščniki, ukradeni otroci, politični zaporniki, delovni deportiranci dobivajo po zakonu drobiž, pa nimajo nobene možnosti iztožiti več. Krivi so pa samo zato, ker so bili Slovenci. Tako imenovani izbrisani pa bi dobivali milijone, država bi morala plačati milijarde, to je približno polovica slovenskega proračuna, 1 milijon na vsako družino. Sedaj pa njihovi zastopniki trdijo, da so velikodušni in pripravljeni na polovico zneska. Lepo. Ne nazadnje gre tudi za ljudi, ne govorim o vseh, ampak so tudi takšni, ki so se norčevali iz Slovenije, ki so pljuvali po Sloveniji. Nekateri. Poudarek je na nekaterih, da ne bomo posplošili, da mi ne bo kdo tega očital. Nekateri so streljali po Sloveniji, so streljali po Slovencih, državljanstva pa niso hoteli in zato ga nimajo. Pa bi ga lahko dobili. Še enkrat poudarjam, ne govorim o vseh. Ker prav gotovo bi komu naredil krivico. V Slovenski demokratski stranki smo za odpravo krivic. Vemo, da so tudi med temi ljudmi takšni, ki se jim je zgodila krivica. Vendar potem rešimo tiste primere vsakega posameznika. Krivic ne moremo opredeliti na splošno, pravico pa ne moremo tudi ne iskati na splošno, ampak za vsakega posameznika. Imamo zakonodajo, ki nam to omogoča, seveda jo pa moramo spoštovati in imeti politično voljo. V Slovenski demokratski stranki smo strpni, istočasno smo pa realni. Spoštujemo vse, tudi naše državljane in jih obravnavamo enakopravno. Ampak način tega zakona, da sedaj ti ljudje prek bivšega ustavnega sodnika izsiljujejo 2 milijona Slovencev in slovensko državo, je pa malo preveč grobo norčevanje iz Slovenk in Slovencev. In to ni sprejemljiv način. Spoštovani! Če že spoštujemo odločitev ustavnega sodišča, moramo spoštovati vse odločbe ustavnega sodišča enako in jih enako obravnavati, ne samo tiste, ki nam ustrezajo. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Petan. Prosim, ni razprave iz klopi! Kolega Malovrh bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Za njim kolega Štemberger, predstavitev stališč pa bo zaključila kolegica Krebsova. Prosim.
Gospod predsednik, hvala lepa za besedo. Lep pozdrav gospodu ministru, kolegice, kolegi! Pri tem zakonu nas mnoge tukaj verjetno privevajo mešani občutki. Sam sem kot mlad vojak leta 1968 prisegel v Somboru približno takole: "Kunim se, da ću čuvati tekovine naše otadžbine bratstvo i jedinstvo naših naroda". Mnogi tukaj smo plesali kolo in peli "druže Tito mi ti se kunemo". Pa je prišel 23.12. leta 1990, zatem leto 1991, 1992. Nihče v takratni Jugoslaviji ni verjel, da bomo šli na svojo pot in pri tem tudi uspeli, najmanj pa Jugoslovanska ljudska armada, zlasti pa ne teh 20, 25, 30 tisoč nekdanjih priseljencev, kot smo rekli takrat. Velika večina njih se je imela za Jugoslovane in ravno v tem razmišljanju je tudi tragedija izbrisanih. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo z začudenjem in zaskrbljenostjo sprejeli odločbo ustavnega sodišča glede zakona o urejanju statusa državljanov drugih držav, naslednic nekdanje Socialistične federativne Republike Jugoslavije, še posebno glede odločitve v 8. točki omenjene ustavne odločbe, sprejete aprila letos. Upoštevati je trebno, da gre pri 8. točki odločbe za pravno novost. Naša ustava določa, da pravne posledice odločitev ustavnega sodišča ureja zakon, prav tako narekuje načelo zakonitosti po zakonu o splošnem upravnem postopku. Zato podpiramo izvajanje odločbe z dvema zakonoma, poseben zakon za izvršbo te 8. točke in splošen zakon za vse ostale primere. V poslanski skupini SLS smo takoj po sprejetju ustavne odločbe na takratnih razpravah sprejeli odločitev, da bomo podprli izpolnitev ustavne odločbe, vendar le z ustreznimi zakon. V Slovenski ljudski stranki smo mnenja, da je vedno potrebno spoštovati odločbe ustavnega sodišča, zakonodajalec pa morapredpisati način izvedbe. Pričakovali bi, da se enakovredno upoštevajo določeni roki za uskladitev zakonov z odločbami ustavnega sodišča, predvsem tisti, ki se tičejo širše javnosti oziroma pravic in problemov slovenskih državljanov, kot je na primer bilaustavna odločba glede zakona o dohodnini, v zvezi z olajšavami in stroški za vzdrževanje otrok, ali tista glede ustavnosti občine Koper in podobno. Prav tako pričakujemo, da bo v zvezi z izpolnitvijo ostalih točk ustavne odločbe zakon, ki je pred nami, resnično upošteval vsa dejanska stanja in različne situacije, v katerih so se znašli državljani drugih držav, naslednic nekdanje SFRJ, kot to nalaga ustavna odločba. Le-ta istočasno prepušča zakonodajalcu, da opredeli kriteriji in pogoje, pod katerimi bo država omogočila oziroma dala dovoljenje za stalno bivanje. Naša država je že z osamosvojitvenimi akti in kasneje s posebnim zakonom o ureditvi statusa opredelila milejše pogoje za ureditev statusa državljanom drugih držav, naslednic Socialistične, federativne Republike Jugoslavije. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo mnenja, da predlog zakona sledi ustavni odločbi oziroma jo celo preseže pri urejanju statusa za tiste, ki so že pridobili državljanstvo in pri določbah, ki se nanašajo na družinske člane oziroma umrle upravičence. Pri oblikovanju in sprejemanju zakona moramo upoštevati nedvoumna dejstva, ki potrjujejo, da mnogi, ki nimajo urejenega statusa, tega niso želeli ali nameravali urediti iz različnih razlogov, tudi iz razlogov nasprotovanja osamosvajanju in ustanavljanju naše države. Takim tujcem po našem mnenju država ne bi smela podeliti statusa ali jim celo olajšati pogojev za njihovo pridobitev. Kdor je že takrat čutil pripadnost in solidarnost s slovenskimi državljani, si je dokumente lahko uredil po takratni zakonodaji, zato ne vzdržijo trditve, da so bili roki prekratki ali da so bili pogoji preostri. Država je bila v času nastajanja dolžna in upravičena preveriti, kdo bo postal državljan in kdo je ali bo lahko kot tujec bival naozemlju Slovenije. To dokazujejo tudi podatki, da so pristojni organi tistim, ki si niso uredili statusa, poslali približno 7 tisoč vabil, od katerih je bilo dejansko vročenih približno 2 tisoč, ostale pa so se vrnile z opombo "odseljen" oziroma "neznan".V letu 2000 pa se je vabilu upravnega organa odzvalo med 500 in 700 oseb, ki so si status uredili bodisi v skladu z določbami zakona o tujcih ali pa zakona o državljanstvu Republike Slovenije. Država ne sme kar poprek za nazaj dodeljevati statusa, ker se izkaže, da nekateri dejansko tu niso bivali, lahko pa so si pridobili državljanstvo, ker takrat pogoja dejanskega bivanja država ni zahtevala oziroma ni preverjala. Žal pa moramo ugotoviti, da predloženi zakon vendarle ne zajema vseh dejanskih stanj in situacij, v katerih so se znašli ali so bili prosilci oziroma upravičenci za pridobitev dovoljenja za prebivanje. Vlada je v proceduro namreč vložila delno spremenjen predlog zakona od tistega, ki je bil usklajen v predpisani koalicijski proceduri. Usklajen zakon je imel v 5. členu med razlogi za zavrnitev dovoljenje za stalno bivanje določbo, citiram: "Po 25.6.1991 obsojen za kaznivo dejanje iz 15. in 16. poglavja kazenskega zakona o SFRJ, Uradni list SFRJ št. 44/76, 34/84, 74/87, 57/89, 3/90, 39/90, uperjeno zoper Republiko Slovenijo oziroma druge vrednote, ki jih v skladu z določbo prvega odstavka 4. člena ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije varuje kazenska zakonodaja..." konec citata. Zakon, ki je vložen v parlamentarno proceduro ne vsebuje zadnjega dela določbe, ki varuje vrednote in je predvidevala, citiram: "oziroma druge vrednote, ki jih v skladu z določbo prvega odstavka 4. člena ustavnega zakona za izvedbo temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije varuje kazenska zakonodaja Republike Slovenije..." konec citata. Čudi nas, kako je to mogoče. Zakaj in čemu? Prvič, vlada in pristojno ministrstvo s takim načinom kršita koalicijsko pogodbo. Drugič, s takim aktom se izenačujejo vrednote, pridobljene z osamosvojitvijo in žrtev vojne za Slovenijo. Tretjič, določba se je nanašala na dejanje, za katero je bil tujec obsojen, torej takim ne more država zaupati. Četrtič, v zakonu o tujcih je razlog za zavrnitev že sum, torej ne gre za ostrejšo, ampak milejšo določbo, kot to določa ustavna odločba. Torej, gre le za dokazana in ne samo osumljena dejanja. Zato menimo, da bi zakon moral vsebovati tudi tako določbo. Pri oblikovanju predloga zakona je potrebno upoštevati tudi dejstvo, da materialnih pravic za nazaj ni mogoče dodeljevati zgolj z izdajo odločbe za bivanje za nazaj, ampak jih mora posameznik utemeljiti, dokazati v individualnem postopku. Zavedamo se, da gre pri njih za različne vzroke. Lahko sklepamo, da gre pri mnogih tudi za špekulativne, predvsem finančne interese do naše države. Predvsem pa pozivamo, da naj se pri oblikovanju zakona za izvajanje ustavne odločbe proučijo posledice te odločitve in pri tem spoštuje pravni red v naši državi, da bomo utrdili zaupanje državljanov in državljank Slovenije v pravno državo in uresničevali določila ustave, da smo vsi pred zakonom enaki, ter tako čuvali vrednote, ki smo jih pridobili z ustanovitvijo svoje države. Hvala lepa.
Hvala lepa vam, kolega Malovrh. Kolega Štemberger bo predstavil stališča poslanske skupine Stranke mladih Slovenije, kolegica Irma Pavlinič Krebs pa bo sklenila predstavitev stališč poslanskih skupin. Prosim, kolega Štemberger.
Hvala za besedo. Spoštovani državni zbor, kolegice in kolegi! Predlog zakona, o katerem danes razpravljamo, ima ne le dolg in kompliciran naslov, tudi vsebina zakona ima to lastnost, je zapletena in ta problematika se vleče že dolgo, pravzaprav predolgo oziroma do nje sploh ne bi smelo priti. Vendar, kar je bilo, je bilo, kar je, je tu. Ustavno sodišče je ugotovilo, da leta 1999 sprejet zakon o urejanju statusa državljanov drugih držav naslednic nekdanje SFRJ v Republiki Sloveniji ni v skladu s slovensko ustavo. To neskladje,ki ima očitno korenine še nadaljnjih sedem let nazaj, danes odpravljamo. Tako po mnenju Stranke mladih Slovenije ni druge poti, kot da upoštevamo napotilo ustavnega sodišča. Težko pa je pomisliti in se ne vprašati, kako je lahko do takšne situacije sploh prišlo. Torej, prestavitev prebivalcev Slovenije iz ene evidence v drugo evidenco, ta danes neokusno imenovani izbris. V Stranki mladih Slovenije smo že pošteno naveličani urejanja stvari za nazaj in popravljanja tujih napak iz nekega precej oddaljenega obdobja. Tu bi rad opozoril, kaj razumem kot napako. Bilo je napačno ravnanje tistih, ki so pisali in sprejemali predpise v tistem času. Hkrati pa je bilo, najmanj kar lahko rečem, vprašljivo tudi ravnanje tistih, ki se niso pobrigali za svoj status. Dejstvo je, da govorimo o nekem obdobju, ki za mlado državo Slovenijo ni bilo lahko. Tedanji slovenski zakonodajalci so mogoče preveč računali na sodelovanje in kooperativnost dela populacije. Del le-te pa se je žal odločil za preračunljivost in ne za državljansko pripadnost. Krivda za zaplet je torej na obeh straneh. Kakorkoli, tudi preračunljivost brani pravo kot legitimno opcijo, in tako ugotavlja tudi ustavno sodišče - biti preračunljiv in ne slovenski državljan je človekova pravica in zato jo moramo spoštovati, vsaj kot nam veli ustavno sodišče, ne glede na to, ali nam je to všeč ali ne, ali se nam zdi še tako sporno. Nekje je osnovna meja za tisto, kar z vidika človekovih pravic ne more in ne sme biti sporno. Znotraj te meje ni prostora za različne političneopcije oziroma različna mišljenja. Materijo, ki jo sedaj ureja ta najnovejši predlog zakona v sicer že večkrat obravnavani vsebini, je ustavno sodišče umestilo znotraj te meje in naša dolžnost je, da to upoštevamo. To pomeni, da moramo ta zakon sprejeti v predlagani vsebini. O podrobnostih zakonskih določb bo še veliko govora v nadaljnji obravnavi, do katerih, upam, da bo prišlo. Že sedaj pa lahko ugotovimo, da predlog zakona sledi osnovnemu cilju: torej določa upravičence do izdaje dovoljenja za stalno bivanje za tujce tudi za nazaj, določa kriterije za dokazovanje dejanskega življenja v Republiki Sloveniji, predvsem pa omogoča individualno obravnavo posameznikov. Slednje se nam zdi še posebej pomembno. Pomembno oziroma kar postaja že kar preveč pomembno, pa je vprašanje finančnih posledic, ki jih prinaša zakon. Poleg sredstev, potrebnih za tehnično izvedbo zakona, predlagatelj napoveduje možnost finančnih posledic v primeru vlaganja odškodnin, ob pripombi, da je nemogoče oceniti njihov obseg. Vprašanje odškodnine tudi vse bolj vznemirja slovensko javnost. Čeprav to ni vsebina zakona, ki ga obravnavamo danes, pa bo ta zakon zahtevek za odškodnino omogočal. Tej temi velja zares posvetiti veliko pozornost tudi v prihodnosti. Višina odškodnine je postala že vse splošno obravnavana tema tako v medijih, javnosti, kot tudi v državnem zboru. S strani oseb, ki so po predlogu zakona upravičenci, smo lahko celo že slišali nekakšne ponudbe o nekaki poravnavi. Mnogo prezgodnja in vprašljiva se nam zdi ta ponudba. Da pride do odškodnine, je potrebno ugotoviti oškodovanje in ga oceniti v denarju. Človek dobiva vtis, da si bodo nekateri med izbrisanimi državljanski status urejali samo zato, da bodo lahko zahtevali odškodnine. Pri urejanju statusa tako imenovanim izbrisanim ne smemo pozabiti še na eno stvar. Okoli 150 tisoč danes slovenskih državljanov je status Slovenca v začetku 90-ih let brez problemov uredilo. Te lahko mirno ocenimo kot lojalne slovenske državljane, ki spoštujejo slovensko državo in njeno zakonodajo. Okoli 20 tisoč danes izbrisanih si tega ni moglo ali ni želelo urediti. Med temi, tudi med njihovimi zastavonošami, bi prav gotov našli dosti špekulantov, ki jim mlada država Slovenija ni bila ravno pri srci. Status Slovenca jim ni bil zadosti zanimiv. Danes, ko pa status Slovenca postaja obenem tudi status Evropejca, je le-ta veliko bolj privlačen. Da ne govorimo še o mastnih odškodninah, ki si jih obetajo. Prav zato je selektiven in restriktiven pristop zakona ne le zaželen, pač pa nujen. Poslanci Stranke mladih Slovenije bomo podprli nadaljevanje obravnave zakona samo zato, ker želimo živeti v pravni državi. Spoštovanje zakonov in odločitev ustavnega sodišča pa je osnovno načelo pravne države. Nekateri med temi, s katerimi se danes ukvarjamo, v preteklosti, žal, tega niso spoštovali. Celo nasprotno. Na zakonodajo slovenske države so se enostavno požvižgali.
Hvala lepa. Kolegica Irma Pavlinič Krebs bo predstavila stališče poslanskega kluba LDS, potem pa se bo začela splošna razprava. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik, hvala lepa za besed! Spoštovane kolegice, kolegi, spoštovani predstavniki vlade! Pravna država je za Liberalno demokracijo Slovenije pozitivni ideal. Zato želimo njena načela, kot so tudi načelo varovanja človekovih pravic in svoboščin, načelo varstva zaupanja v pravo in načelo enakosti s svojim delovanjem spoštovati in s svojimi, našimi dejanji krepiti njihovo vrednost. Kot nosilci pravnih in političnih odločitev želimo sooblikovati Republiko Slovenijo kot pravno državo, ki bo uspela dosegati in ohranjati širok vrednostni konsenz predvsem v polju dojemanja temeljev pravičnosti v naši družbi. Ker so nedemokratični sistemi značilni po tem, da si je politika mirno prilastila pravo za doseganje svojih ciljev, si v LDS zaradi teh spoznanj še bolj prizadevamo, da se v Sloveniji spoštujejo odločbe ustavnega sodišča, saj se preko njega nadzoruje ustavnost sprejetih zakonov, in se tako poseže tudi v politično prežeto dejavnost in odločitve zakonodajne in izvršilne oblasti. Zakoni so odraz kolektivnih odločitev v določenem času in okolju. Graditi novo državo, z novim institucionalnim in pravnim okvirom je izjemno zahtevno početje. Nesprejetje določene odločitve v določenem času, ki načne načela pravnedržave, terja od zakonodajalca trezen in umirjen premislek. Premislek v današnjem času, ko nam ustavno sodišče nalaga sprejetje zakona, ki bo ponovno okrepil zaupanje v Slovenijo kot pravno državo. Zakon, ki je pred nami, moramo sprejeti. Ob iskanju razlogov za podporo ponujenim rešitvam, si moramo ponovno odgovoriti na bistveno vprašanje, ki se glasi: Ali so državljani drugih republik nekdanje Jugoslavije, ki so v Sloveniji imeli prijavljeno stalno prebivališče pred njeno osamosvojitvijo in so v Sloveniji tudi dejansko živeli in v večini tudi v njej danes dejansko živijo, upravičeno pričakovali, da pogoji, določeni v zakonu o tujcih, iz leta 1991, ki bi jim omogočali še naprej stalno prebivanje v Republiki Sloveniji, ne bodo strožji od tistih, ki jih je za pridobitev državljanstva določil 40. člen zakona o državljanstvu, ravno tako sprejet v letu 1991. Ti pogoji v zakonu o državljanstvu so bili: stalna prijava na dan plebiscita, dejansko življenje v Republiki Sloveniji. Edina omejitev se je nanašala na tiste, ki so aktivno sodelovali proti osamosvojitvi Slovenije. Ustavno sodišče odgovarja, da je bilo tako pričakovanje teh prebivalcev utemeljeno. Se pravi, načelo enakosti je spoštovano le, če so v zakonu enaka dejanska stanja ali enaki pravni položaji enako urejeni. Državljanom drugih republik, ki so prav tako zakonito živeli na ozemlju Slovenije in imeli prijavljeno stalno prebivališče, pa zakon o tujcih iz leta 1991, njihovega prehodnega pravnega položaja ni uredil. S tem je povzročil, da so bili celo v slabšem položaju, kot tisti tujci, ki so imeli status tujca urejen že pred osamosvojitvijo Slovenije. Tudi za tako razlikovanje ustavno sodišče ne najde stvarno utemeljenega razloga. Ravno stalno prebivališče in dejansko prebivanje na ozemlju Republike Slovenije sta tisti bistveni okoliščini, ki dajeta poseben pravni položaj obravnavanim osebam, zato so bile takrat sprejete določbe zakona o tujcih neustrezne. Na tem mestu želim vendarle poudariti, da je ob sprejetju zakona o tujcih v letu 1991 delegatka liberalne demokracije Slovenije Metka Mencin vložila amandma, ki bi uredil začasni pravni položaj državljanov bivše Jugoslavije, ki se niso odločili za državljanstvo Republike Slovenije, na način, da bi jim bilo izdano dovoljenje za stalno prebivanje kot tujcem. Dejanski položaj ljudi bi bil s sprejetjem te rešitve tudi pravno ustrezno urejen. Ker rešitev ni dobila ustrezne večinske podpore, je ostal njihov pravni položaj neurejen. Meddržavne pogodbe, ki naj bi rešile to vprašanje, zaradi vojn na tleh bivše Jugoslavije niso bile sklenjene. Pravna praznina se je v praski zapolnjevala na različne načine, nikoli pa ne v skladu, tako ustavno sodišče, z utemeljenimi pričakovanji ljudi in na ustrezen način, ki ga utemeljuje ustavno sodišče v odločbah, ki jim pri pripravi obeh zakonov, ki jih imamo v obravnavi, sledimo danes: z osnovnim in enim samim ciljem pravno ustrezno in dokončno urediti pravni položaj ljudi, ki živijo z nami. Nasprotnikom sprejetja obeh predpisov Liberalna demokracija Slovenije s tega mesta odgovarja. Človekove pravice in svoboščine, ki jih moramo varovati, nimajo cene. V naši državi ne bomo zagovarjali sporočil, ki v javnosti vzbujajo strah, ki vspodbujajo sodobne oblike nestrpnosti. V naši državi ne smejo imeti ljudje občutka, da so eni take vrste, ki si pravno varno zaslužijo, drugi pa ne. Izgovorjeni rasistični pomisleki, da v Sloveniji živijo pravi Slovenci in Slovenci, ki niso pravi, v naši družbi nimajo mesta, če hočemo seveda postati družba, ki ji je pomemben prispevek vsakega prebivalcain prebivalke, ki v Sloveniji prebiva in jo gradi in jo sooblikuje. Družba, ki je pravna, solidarna in humana na argumente nasprotnikov tega zakona ne more pristati, še najmanj in še manj pa sme pred njimi poklekniti. Ker smo z dosedanjo upravno ureditvijo kršili načela pravne države iz 2. člena ustave, je na nas, da ljudem, ki v Sloveniji dejansko živijo in so imeli pred osamosvojitvijo prijavljeno stalno prebivališče, dejanski položaj s sprejetimi pravnimi normami uredimo tako, da ne bodo imeli občutka,da so med nami nezaželeni. Njihov dejanski položaj bo tako postal tudi ustrezno zagotovljen pravni položaj, urejen tako, da kot se za pravno državo spodobi. Le s sprejetjem uravnoteženega zakona bomo s tega mesta prispevali k okrepitvi in ohranitvi družbenega sožitja ljudi, ki bodo živeli v naši državi. Kultura strpnosti in spoštovanje raznolikosti naj nas vodita tudi ob tej razpravi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolegica Irma Pavlinič Krebs je predstavila stališča poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije in s tem zaključila s predstavitvijo stališč vseh poslanskih skupin. Sedaj sledi splošna razprava. K njej je prijavljenih 22 kolegov in kolegic. Zaključili jo bomo najkasneje ob 16. uri in 15 minut, predvidoma z nastopom vlade. Prva ima besedo kolegica Zupanova, ki se razpravi odpoveduje. Kolegica Majda Potrata. Prosim.
Hvala za besedo gospod predsednik. Spoštovani gospod minister in državni sekretar, spoštovane kolegice in kolegi! Naj takoj v začetku povem, da nameravam predlagano besedilo zakona podpreti. S tem namreč mislim, so ustvarjene možnosti, da se odpravi v Sloveniji problem, ki ni samo problem, ampak je krivica, ki se godi prevelikemu številu ljudi, da bi bilo mogoče ta problem prezreti. Ko je Slovenijo v maju letošnjega leta obiskal komisar za človekove pravice, je v intervjuju za slovenski Dnevnik rekel: "Ni težava, če problemi obstajajo, ampak če problemov nočeš videti." Se mi zdi, da smo se problema, ki mu rečemo problem izbrisanih, zavedali razmeroma pozno, pa je vprašanje, če je za to mogoče trditi, da rešujemo ta problem hitreje, kot so rešljivi ali se rešujejo drugi problemi. Ko je bilo ustavno sodišče s pritožbo prvič opozorjeno na problem, je potrebovalo precej časa, da je izreklo prvo odločbo. Torej ni mogoče govoriti o hitenju. Ne želim sedaj v tem trenutku razpravljati o tem, ali je do problema prišlo po osebni krivdi, kdo je bil tisti, ali je to storil vede, ali je to storil nevede. To tudi niti ni bistveno ta trenutek. Bolj zanimivo je to, da se spominjam razprav, ki so bile v tistem času leta 1991 izrečene v stari dvorani državnega zbora, in so imele nekaj skupnega tudi s sedanjimi razpravami. Takrat je bilo mogoče slišati, da tisti, ki niso zaprosili za državljanstvo ali ne bodo zaprosili za državljanstvo, da so volilni bazen neke določene politične opcije, kot je to mogoče sedaj slišati. Ampak pravim, to niti ni bistveno. Bolj pomembno se mi zdi, da je bilo pred plebiscitom, z rezultatom na plebiscitu se pa radi pohvalimo, zagotovljeno vsem, ki so bili takrat prebivalci te države, ki ji pravimo sedaj Republika Slovenija, ne glede na njihovo nacionalnost ali državljanstvo, zagotovljeno, da se njihov status ne bo spremenil. Govoriti, da se za to skupino ljudi status ni spremenil, je pa malo prehudo sprenevedanje. Z izgubo statusa, pravnega statusa, so izgubili tudi temeljne človekove pravice. Prosim, preberite si na 19. strani 49. odstavek poročila evropske komisije za boj proti rasizmu in nestrpnosti,kjer je to mogoče natančno prebrati. Izguba temeljnih človekovih pravic pa pomeni, da izgubiš tudi pravico do dela, o kateri je bilo danes govora, pa tudi pravico do zdravstvenega varstva in še marsikaj drugega. V tem istem poročilu je posebno poglavje. Posebej pomembna vprašanja, in ravno položaj manjšin narodov bivše Jugoslavije so tukaj tista posebej pomembna vprašanja. V tem poročilu je na 17. strani mogoče brati tudi priporočilo ECRI-ja, ki poziva oblasti k ostremu nadzoru manifestacij nestrpnosti inpravi, naj država vendarle uvidi potrebo po izboljšanju ozračja strpnosti, pravi, da naj sprejme ukrepe za večjo osveščenost splošne javnosti z vidika rasizma in nestrpnosti ter k razvijanju kulture strpnosti in spoštovanja raznolikosti v Sloveniji. In zato gre. Če hočem svoji državi kaj dobrega storiti, ji v očeh, svojih, pa tudi mednarodne javnosti, lahko naredim s tem, da bom pripomogla k temu, da bo ta država veljala za območje, kjer je strpnost in humanost doma, ne pa izgnana. Naj še enkrat opozorim na komisarja za človekove pravice. Ko je maja presojal stvari, je napovedoval, da bo objavil poročilo. Angleška verzija poročila je zdaj pred nami in četrto od priporočil je tudi priporočilo, ki govori o tem, da naj država Slovenija nemudoma odpravi krivico, ki se je zgodila tej skupini ljudi v Sloveniji, in naj izvrši odločbo ustavnega sodišča. Mislim, da je, ne glede na to, da ni mogoče v primerjalnih pregledih drugih evropskih držav videti, ali so še kje kaj takega reševali ali ne, je mogoče odgovoriti, ali so sploh kje še kaj takega naredili. Hvala.
Hvala vam, kolegica mag. Potrata. Kolega Peče je odsoten, zato ima besedo kolega Janez Janša.
Hvala za besedo, čeprav je kar težko razpravljati po toliko hipokrizije, kot smo je slišali doslej pri tej točki dnevnega reda. Strašno sem ganjen nad zavzemanjem za človekove pravice, še posebej, ko gre za politični interes, in težko skrivam solze. V neki drugi dvorani, ampak na istem mestu, so leta 1990 in leta 1991 potekale razprave o tem, ali naj se Slovenija osamosvoji ali ne, kako naj se in kakšne ukrepe je treba sprejeti v tem smislu. In te ukrepe smo, še posebej potem, ko je bila odločitev izglasovana na plebiscitu, tudi sprejemali. Žal, teh ukrepov nismo sprejemali soglasno. Številne nujno potrebne zakone za to, da slovenska država danes obstaja, je z enim ali dvema glasovoma večine s težko muko izglasovala Demosova poslanska večina v takratni skupščini. Eden najhujših kritikov teh ukrepov je bil tudi takratni delegat v zboru združenega dela, polkovnik JLA Aksentijević. Skupaj s polkovnikom Aksentijevićem so proti zakonu o obrambi, zakonu o vojaški dolžnosti, obrambnemu proračunu in številnim drugim ukrepom, ki so praktično osamosvajali Slovenijo, glasovali tudi večinsko poslanci Združene liste in Liberalne demokracije. Bili so zelo tesni politični zavezniki in še danes je zanimivo brati magnetograme s tistih časov, kako podpirajo eden drugega. Ta polkovnik Aksentijević je bil, po tisti stari zakonodaji, delegat v skupščini Republike Slovenije v letih 1990/1991, je tik pred vojno leta 1991 je odšel oziroma bil imenovan za poveljnika vojnoteritorialnega organa, ki naj bi, če bi, ob napadu na Slovenijo zmagala, prevzel del civilnih oblasti v državi namesto legitimno izvoljenih organov Slovenije. JLA na žalost nekaterih ni zmagala in gospod Aksentijević je odšel iz Slovenije ne da bi odjavil stalno bivališče. Verjetno je mislil, da se bo v Slovenijo, vrnil na tanku ali tako, pač, da se bodo vrnili stari časi. Odšel je na Hrvaško, tam sodeloval v genocidni vojni naprej, napredoval, bi ujet in potem zamenjan. Svetovna javnost ga pomni po miletantnih izjavah, ki jih je dajal. Vztrajal je v formaciji jugoslovanske armade, dokler ta armada ni žalostno propadla. Potem nekaj časa nismo več slišali zanj, dokler ni sredi 90. let takratni poslanec Združene liste Ciril Ribičič javno interveniral zanj, ko mu organi slovenskega ministrstva za notranje zadeve niso podaljšali začasnega bivanja v Sloveniji. Potem smo ga spet, vsaj nekateri, videli v oddaji angleške televizije, kjer se je predstavil kot izbrisan in razlagal o tem, kako mu država, ki jo je napadel, iz katere je odšel popolnoma prostovoljno, misleč najbrž, da se bo vanjo spet vrnil z vojsko, dela velike krivice, ker mune prizna državljanstva. Te oddaje v Sloveniji niste mogli gledati, jo pa sami tako imenovani izbrisani radi kažejo naokoli. Usoda gospoda Aksentijevića se je z odločitvami njegovih političnih zaveznikov iz let 90/91 ponovno srečala, ko je o tem primeru odločal gospod Ribičič na ustavnem sodišču. Dobili smo odločbo, ki je retroaktivna, ki nalaga, da so nekatere stvari določijo za nazaj in ki bi jo morali sedaj organi oziroma institucije slovenske države realizirati. Odločba v nekaterih delih ne pušča veliko manevrskega prostora, v drugih delih dopušča bistveno več manevrskega prostora, kot pa ga je v tem zakonu, ki ga je predložila vlada. Moram reči, da z veseljem pozdravljam spremembo stališča vsaj dveh strank oziroma treh strank, ki so danes v vladi, ki danes vehementno zagovarjajo, da je potrebno spoštovati odločbe ustavnega sodišča. Pozdravljam še posebej zato, ker mi v ušesih odzvanjajo besede vodje poslanske skupine največje vladne stranke, ki je za govornico v tem prostoru vehementno izjavljal, da seveda poslanec lahko vedno glasuje po svoji vesti, da ga ni boga, ki je nad njim, ki bi mu lahko naročil, kako naj on glasuje. Od istih ljudi smo poslušali, kako ustavno sodišče zlorablja ustavo in da zaradi tega določene odločbe, šlo je za odločbo večinske v volilnem sistemu, ni treba spoštovati. Tako toplo pozdravljam to spremembo stališča in upam, da bo zdržalo dlje, kot samo za čas obravnave tega zakona. Bi pa seveda enako vnemo priporočal tistim, ki imajo ali imate škarje in platno v rokah v vladi in v tem državnem zboru, ko gre za ostalih 16 zakonov, ki niso usklajeni z odločbami ustavnega sodišča. Tudi, ko gre za popravke dohodninskega zakona, ki naj bi uvajal olajšave za otroke, bi si želel enako vnemo. Pa niste vložili še nobenih podpisov za izredno sejo, kot ste za soroden zakon, in tudi nobenih drugih aktivnosti ni videti. To zavzemanje samo za popravo teh dejanskih ali pa domnevnih krivic mene ne prepriča, da gre za neko načelno stališče. Gre za politično odločitev, za politično stališče. Vdoločenem primeru, ko gre za povsem neupravičene primere, bi lahko rekli tej odločitvi tudi "politikantska". Ne gre za načela in za popravo krivic, oprostite, zelo votlo zveni zavzemanje za popravo krivic v državi, kjer oblast še vedno dovoljuje, da se vozijo odpadki na grobišča, kjer še vedno ni priznana pravica do groba, ker minister, ki je za to odgovoren, molče gre preko, bom rekel, najbolj drastičnih kršitev osnovnih civilizacijskih načel. Ta vehemenca, ta medijska priprava, to nestrpno izgovarjanje nestrpnosti ali pa pripisovanje drugim nestrpnost, ko gre za pomisleke v zvezi s tem vprašanjem, ima globoko politično osnovo. Po eni strani gre za politično in ideološko zavezništvo prijateljev ali pa somišljenikov iz časov slovenskega osamosvajanja oziroma bolje rečeno, iz obdobja nasprotovanja slovenskemu osamosvajanju. Marsikdo o marsikom veliko ve iz tistih časov, zato to zavezništvo vztraja. Zelo zanimivo je brati nekatere knjige, ki izhajajo o teh časih in jih pišejo ugledni tuji avtorji in upam, da bomo še marsikaj izvedeli v zvezi s tem. In seveda gre, kot je pravilno ugotovila kolegica, ki je razpravljala pred mano, za potencialno takšno število volivcev, ki tistim, ki se zavzemajo za tovrstne rešitve, prinaša nov, dodaten mandat. Zelo preprosto je to izračunati, zato ne opletajte s človekovimi pravicami. Kar se odškodnin tiče. Vlada zapiše v obrazložitev predloga zakona, da neposrednih posledic zakon nima, razen če bo pač teh stroškov z administracijo, da pa posrednih stroškov ni možno izračunati, ker se ne ve, koliko teh, ki naj bi jim bilo retroaktivno priznane pravice za nazaj, bo vložilo odškodninske tožbe ali bo terjalo odškodnine. To, da se ne ve, še ne pomeni, da teh posledic ne bo. Še posebej, ker imamo tiste, za katere se zavzemate, ki že "glihajo" okrog teh odškodnin. Pravijo, da so se pripravljeni odpovedati celo polovici potencialnih odškodnin. Na televiziji gledamo te komične oddaje in se držimo za žepe. Zato je zelo neresno predlagati takšen zakon in ne vsaj približno izračunati največjo možno obremenitev za proračun in davkoplačevalce in neko najbolj verjetno. V tem delu je predlog zakona pomanjkljiv. Ni res, da ni možno. Če poznate številko, potem je približno možno. Še bolj nesmiselno je zanikati dejstvo, da do tega lahko pride, če se zakon uveljavi. Še posebej,ker tisti, ki računajo na te odškodnine, že opletajo s številkami, grozijo s tožbami. Če skušamo potegniti črto pod ta zakon, potem lahko rečemo, da če bo ta, ki je predlagan, sprejet, potem je v tej državi možno vse. Se lahko nekdo drug spomni, pa retroaktivno za nazaj določi kakršnekoli pravice. Na podlagi istih principov, ki se tukaj uveljavljajo, lahko pride kakšen, ki je bil v času nemške ali pa italijanske okupacije tukaj nekaj mesecev prijavljen in je imel stalno bivališče in zahteva odškodnino za ves čas nazaj, ko se je moral izseliti, ko je vojno izgubil, tako kot so jo ti, o katerih tukaj govorimo. Njihove krivice so še daljše, tako rekoč, da bodo lahko terjali odškodnine še za daljše obdobje. Zakon je treba bistveno popraviti. Tak, kot je, ni primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo. Stvari, tako kot se jih loteva, so še bistveno manj restriktivne, kot pa to izhaja iz odločbe ustavnega sodišča.
Hvala lepa, kolega Janša. Kolega Kanglerja tudi ni v dvorani, tudi kolega Anderliča ne. Želi besedo kolega magister Drobnič? Prosim, imate besedo.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Del te množice, teh ljudi, ki sedaj uveljavlja določene pravice oziroma jih poskuša, ki jih obravnava ta zakon, se je v nekem določenem zgodovinskem trenutku odločila, da ne bo živela tukaj, vsaj ne formalno, da ne bo delala v Republiki Sloveniji, ker je bilo za njih to podcenjujoče in nesprejemljivo. Če se spomnimo takratnih dogodkov, potem vidimo, s kakšno oholostjo se je velika množica teh ljudi odzivala. Vsekakor pa so želeli ohraniti ta tihi status dvojnika, ker so pač ravnali preračunljivo, tako kot pravi poslanski kolega iz Stranke mladih. Država je takrat ravnala, mislim, da ne najbolj strokovno in ne tako, kot državi pritiče. Vendar kakorkoli že, nov zakon oziroma spremembe, ki se jih lotevamo, morajo biti takšne, da preprečujejo špekulacije. Ne moremo se strinjati s tem, da naj država podpira in spodbuja preračunljivost, ki je na škodo temeljnim postolatom države, torej na škodo pravičnosti družbe. Nekateri teh nikoli niso obdržali ali pa ohranili statusa lojalnosti državi, pač pa so poskušali ostati v evidenci zaradi osebnih koristi. Kakšne so posledice? To, kar navaja minister Bohinc, ne drži. Zakon torej ne izpolnjuje pogojev, ker natančno ne določa finančnih posledic. Finančne posledice bodo naslednje, gospod minister. Izplačevanje vojaških pokojnin - se da predvideti, glede na to, katere osebe spadajo v ta seznam; po tem boste lahko ugotovili. In glede na to, da imajo vojaški upravičenci oziroma upravičenci do vojaških pokojnin v povprečju dvakrat večjo pokojnino kot ostali državljani in da imajo uživalci vojaških pokojnin, ki niso pristopili v slovensko vojsko, bistveno nižje pokojnine, potem se lahko predvidi, kakšne bodo posledice. Te posledice pa so predvsem zaradi nerazsodnega ravnanja s strani enega bloka v smislu sprejemanja zakonov, ki imajo hude finančne posledice. Ena teh so tudi pravice iz veteranskih razmerij. Tudi natej osnovi bodo pridobili pravice. To ni oškodovanje, to ni zahteva škode, te pravice bodo preprosto uveljavljali. V Sloveniji je pač tako, da je postala zelo zanimiva destinacija za oficirje iz Hrvaške in Srbije, za ostale ljudi, ki poskušajo rešiti socialno-ekonomski položaj v Sloveniji na račun nerazumnih ravnanj Slovencev. V Bosni, Hrvaški in Srbiji teh pravic ne odobravajo oziroma jih odobravajo proporcionalno, v skladu z možnostmi. Slovenija pa postaja destinacija. Toda za to ni nobenih obveznosti, da Slovenija rešuje socialni položaj prebivalcev sveta. Izplačilo varstvenega dodatka je tudi takšna reč, ki jo bo doletela na osnovi takšne, napačne ureditve. To je socialni dodatek, ki gre osebam, ki živijo tukaj. Kljub temu, da niso živeli, to se da tudiizkazovati, bodo formalno uveljavljali. Če boste tako zapisali, kot ste sedajle, potem jim to pritiče. Največji problem pa se zna zgoditi glede izplačila plač pri delodajalcih. Če je prišlo do prenehanja, potem breme ne bo padlo na državo, državni proračun, ampak na tiste delodajalce, ki so prekinili delovno razmerje. Predstavljajte si, kakšne konsekvence, kakšne finančne posledice bodo za delodajalce. Gospod minister, sprašujem vas, koliko je bilo kaznovanih tistih, ki so se pregrešili proti Sloveniji, tistih, ki so usmerili topove takrat na slovenske domove ali pa uničili ogromno javne imovine. Koliko teh je bilo obsojenih, čeprav se mirno sprehajajo po Sloveniji. Ne more biti upravičen do pridobitve pravic po tem zakonu nekdo, ki je imel stalno bivanjedrugje. Glede stalnega bivališča v tem primeru govorimo samo o dejanskem faktu bivališča. Če je bil v tujini zaposlen in bival, če je imetnik stanovanjske pravice drugod, če je opravljal kakršnokoli funkcijo, za katero se zahteva stalno bivališče. Imeli so stalno bivališče drugje po lastni volji. Dovolite samo še zaključno misel. Sprašujemo se v Novi Sloveniji, kdaj bomo obravnavali vse enako. Kaj pa s tistimi, ki so bili izbrisani leta 1945 in so izbrisani že 50 let? Pa ne samo s seznama, kajti ti ljudje več ne živijo. Njihov status še vedno ni urejen. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Kontič, želite besedo? Se odpovedujete. Kolega Jelinčič, ga ni v dvorani. Kolega Jerovšek, beseda je vaša.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! S tako oblikovanim predlogom zakona predlagatelji pravzaprav odpirajo Pandorino skrinjico, ki bo pravzaprav v veliki meri ogrozila bodoče generacije Slovencev. Mi vemo, da se predlagatelji zavestno izogibajo predložitvi finančnih posledic, ki bodo tako hude, da bodo številni otroci iz naslednje generacije nosili posledice tega. Mlada in krhka država Slovenija je leta 1990/91 rotila tujce, ki so bivali v Sloveniji, da naj se prijavijo v slovensko državljanstvo, hkrati pa so številni posamezniki, ki se danes čutijo upravičene po tem zakonu, zasmehovali takratno Slovenijo. Številni politični somišljeniki strank, ki danes predlagajo ta zakon, so se norčevali iz države Slovenije, da bo to država, v kateri se bo jedlo travo, v kateri ni nobene perspektive, norčevali so se iz slovenskega potnega lista. Jaz verjamem, da številni od teh, ki niso zaprosili za legalizacijo svojega statusa, so nasedli tem, ki so jih takrat hujskali proti slovenski državi, da se jim ni zdela vredna zaupanja slovenska država. Zato predlagam, še enkrat pravim, naj tisti nosijo finančne posledice, ki so številne zavedli takrat, da niso vložili, da niso po legalni poti prišli do svojih dokumentov. Tisti, ki so govorili, da se bo jedlo travo in sedaj uživajo sebi blagodeti te države oziroma so si jo celo prisvojili mnogi. Tisti naj izplačajo finančne posledice. Jaz spoštujem odločbo ustavnega sodišča, da vidim v njej nek poskus pravne načelnosti. Vendar s tem, kar smo slišali danes tukaj, da je bil takrat današnji ustavni sodnik v bistvu odvetnik Milana Aksentijevića, pa številnih drugih, verjetno gospoda Merojevića, ki je takrat za miting s stranko enakopravnih občanov, agitiral, mislim, da je s tem padla senca nelegitimnosti, ker se gospod ustavni sodnikRibičič ni izločil. Če je takrat bil pravni zastopnik oziroma agitiral v prid, kako lahko danes meritorno odloča. Ustavno pravilo ustavnih sodnikov in vse sodnikov je, da se v trenutku izločijo v takem primeru. Še nedavno, mislim, da sem predsednico ustavnega sodišča poslušal, ko so jo vprašali o mnenju o nekem zakonu, je rekla, da to se bo obravnavalo na ustavnem sodišču, zato ne more dati mnenja. Tu pa se je nekdo opredelil. Ker sem za uresničitev vseh določb ustavnega sodišča, moram pa povedati, da precedens nespoštovanja odločb ustavnega sodišča je prišel iz teh klopi. Zaklinjali ste se proti ustavnemu sodišču, pozivali proti spoštovanju odločb ustavnega sodišča. V vaših odločitvah je našel rešitev Jörg Heider, da ne spoštuje odločb ustavnega sodišča,ki se nanašajo na Slovence v tujini, zamejstvu, in danes licemerno očitajo drugim. Temu zakonu je možno očitati in je potrebno očitati, da ima kup rešitev, ki se tendenciozno naravnane, zato da se bo slovensko državo lahko izkoriščalo, da se bo ta zakon lahko zlorabljalo, da bodo vsi Aksentiljevići, Marojevići in drugi dobivali finančne odškodnine od te države, čeprav so delovali proti njej in številni sodelovali proti njej in luknje so za vse te tukaj. Vprašajte Slovence, ali so za to, da se vsem enako, tudi tistim, ki so bili proti osamosvojitvi. Tu se je navajal predlog zakona s strani neke vaše poslanke v preteklosti, kolikor je meni znano, se je podpisala pod deklaracijo za razorožitev, proti samostojnosti slovenske države, onemogočanje možnosti slovenske države, da se bi preobrnila proti takratni JNA. Seveda, takšni poslanci niso mogli zaupati in morda zaradi tega ni bil sprejet takratni zakon. Zavedajte se, da slovenski narod pomni, kdo in kako se je obnašal v tistih prelomnih dneh, in da so tudi do te stvari pa Slovenci zelo občutljivi. Ker je ta zakon neselektiven v tem, kar je legitimna pravica sleherne države, da ljudje, ki delujejo proti državi, nimajo nekih pravic. Večina držav jih proglasi za nezaželene. Vendar med to množico je to velika manjšina, da se strinjamo. Sedaj jih pa mečete v isti koš. Tiste, ki so bili zavedeni, in tiste, ki so z vsemi močmi delovali proti slovenski državi. Zaradi tega mislim, da tako oblikovan zakon, kot je sedaj predložen, nima pogojev, da gre v drugo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Jakič, vi imate sedaj besedo.
Hvala za besedo. Na začetku naj rečem, da gospod Jerovšek politično Metki Mencin, nekdanji poslanki ne seže niti do gležnja, kaj šele do kolena.
Prosim!
23. decembra 1990 smo se odločili in dali možnost 200 tisočim ljudem iz drugih držav nekdanje jugoslavije, ki so imeli stalno bivališče, da glede na ustavni zakon za izvedbo temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije zaprosijo za državljanstvo. In jaz sem zelo vesel, da je Slovenija bila ena redkih, če ne edina, ki je sprejela tako liberalen zakon, ki je pohvaljen na vseh institucijah v Evropi, ki se ukvarja s človekovimi pravicami. cca. 170 tisoč ljudi je to pravico izkoristilo, od preostalih 30 tisoč, je okoli 11 tisoč Slovenijo zapustilo, 18.305 pa ni iz takšnih ali drugačnih razlogov zaprosilo za državljanstvo. Nekateri, ker se seveda te pravice niso zavedali, drugi, ker so zamešali nacionalno pripadnost z državljanstvom, in tretji, ki niso želeli postati državljani, temveč obdržati status squo, se pravi s stalnim oziroma začasnim prebivališčem. Evropski komisar za človekove pravice Gil-Robles je 15.10. poročal zboru svetov ministru Sveta Evrope in v svojem poročilu eksplicitno zapisal, ko govori seveda o izbrisanih, da vsi ti 26. februarja niso bili obveščeni, niti jim je bila izdana odločba o spremembi njihovega statusa. Diskusije kolegov iz SDS, Slovenske nacionalne stranke in SMS me v resnici zelo žalostijo. Eni pravijo, da take prakse v Evropi ni. Res je, ker takšne pravno-politične napake v Evropi ni bilo storjene. Drugi pravijo, da je to nekaj izrednega, ker zakon ne ureja stvari za nazaj. Poglejte! 5 milijard evrov približnose ocenjuje denacionalizacija - urejamo stvari za nazaj. Vračanje vložkov telekomunikacije - 30 milijard tolarjev. Tudi ta zakon ureja stvari za nazaj. Poprava krivic, o katerih smo danes tukaj govorili - in je prav, da urejamo popravo krivic za nazaj, zato ne govorite, da je ta zakon nekaj posebnega. Ureja popravo krivic. Tudi to, da nas je gospod Jerovšek primerjal s Heiderjem, mu ni bila ravno najboljša primerjava. Ker če poziva, da tako kot Heider ne spoštujemo - kot so oni spoštovali 7. člen, ne spoštuje 7. člen avstrijske pogodbe, potem ne vem na kaj gospod Jerovšek pledera. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]]
Mir!
No, ampak kar se tiče pa tega, [[...]]
Glede tega imate možnost replike.
Kar je rekel gospod Janša v svoji diskusiji, da je mogoče - oziroma špekuliral - , da mi želimo dobiti nov dodaten mandat. Vračam žogico nazaj in sprašujem, ali je potem Demos želel z izbrisanjem dela prebivalstva Republike Slovenije takrat vplivati na volilni rezultat leta 1992. Ampak mislim, da tu ni težave. Težava je, da v resnici ne razumemo situacije. Ljudje niso želeli postati državljani Republike Slovenije! Ne predstavljam si, da bi kdo od nas, ki bi živel na Češkem, Madžarskem, ne vem v kateri državi, ki se je transformirala, da ne bi želel iz takih ali drugačnih razlogov postati državljan. In niso hoteli postati državljani! Niso bili sovražni elementi, ampak so hoteli biti vpisani v register tujcev s stalnim ali začasnim bivališčem. In to je vsa poanta tega. Poanta je tega, vi pa tu zganjate demagogijo, kako so bili sovražni element, etc. Zakon sam odgovarja na to dilemo. Zakon vsem tistim, ki so se pregrešili zoper zakon in so pravnomočno obsojeni - ta pravica jim ne gre! Ta pravica jim ne gre. Ko govorimo o odškodninski odgovornosti, ta zakon pravnoporavnalno v resnici ne predvideva plačila odškodnin temu ljudstvu. Je pa res, da pa ustvarja pravno podlago za vlaganje tožb. Ampak to je pa stvar sodišča in prakse, kako bo na to reagiralo, če so bile kršene pravice. In zato bi vas prosil, da ne mešate vsega. Ne mešajte tega, kar ste zmešali danes za tem govorniškim odrom. Ljudem je bila pravnoadministrativno storjena napaka, ker jim nihče ni povedal, da zato ker v šestih mesecih ne bodo zaprosili za državljanstvo - nekateri niso vedeli, kot sem rekel, nekateri niso hoteli - , da bodo po šestih mesecih padli v pravno praznino. In so bili v resnici v primerjavi s tujci, Kitajci, Francozi, Avstrijci, v čudni situaciji. Oni so pa lahko imeli status tujca z začasnim ali pa stalnim bivališčem. Zato bi seveda kolege prosil, mislim, da je gospod Potrč to na začetku rekel, da se moramo zavedati, kaj pomeni naša beseda. Če bomo mi podžigali strasti, ki se ponavadi podžigajo v gostilni, potem seveda ne bomo kontribuirali temu, da bi se stvar uredila na praven način. Hvala bogu, še enkrat, da seveda nas gledajo tudi oči izven te Republike Slovenije in te oči komisarja za človekove pravice so opozorile ravno na to: da je pravna praznina in da je to treba pravno praznino rešiti na evropski način. Hvala.
Kolega Jerovšek, prosili ste za besedo, za repliko in jo tudi imate, ker vas je kolega Jakič izrecno omenil. Prosim.
Hvala lepa. Kar nekajkrat si je kolega Jakič po nemarnem dovolil, ampak na tisto bi rad reagiral. Dejal je, da jaz politično ne sežem niti do kolen neki kolegici. Moram pa reči, da politično tistim, ki so agitirali zoper slovensko državo, ki so govorili, da bomo v tej državi, Sloveniji, jedli travo, ki so podpisovali deklaracijo o razorožitvi Republike Slovenije z namenom, da se ne bi mogla obraniti pred agresijo, tistim ne želim seči ne do kolen in niti do gležnja in nikamor. S tistimi pa res se ne želim primerjati. In drugod. Netočna - nespoštovanje s strani Heiderja, odločba avstrijskega ustavnega sodišča, povezovanje s 7. členom. Res je, da gre za 7. člen, za odločbo avstrijskega ustavnega sodišča o krajevnih napisih. In vaše nasprotovanje odločbi ustavnega sodišča glede volilne zakonodaje je bila osnova preko meje za nespoštovanje te odločbe. Gospod predsednik, prosim vas, da taka nesramna podtikanja v bodoče skušate preprečiti. Hvala lepa.
Poglejte, nihče od predsedujočih, pa tudi sam nikoli ne posegam v vsebino razprave, če se ta drži okvirov oziroma predmeta razprave; te pravice nimamo. Smo pa dolžni vedno opozoriti, da ni dovoljeno kvalificiranje stališč drugega in tako obnašanje, ki bi ga drugi lahko šteli za žaljivega. Če do tega pride, ima tisti, ki so mu te besede namenjene, tudi pravico do replike. To ste tudi storili. Prosim, da razprava, ki je bila doslej mirna in strpna, kljub temu da imamo zelo različna stališča, očitno, do tega vprašanja, taka tudi ostane. Kolega Peče je prosil za besedo samo zaradi tega, ker je bil kolega Jelinčič omenjen, pa se je kolega Jerovšek že opravičil, ker ga ni hotel, če pravilno razumem, omeniti. Vaša replika je bila namenjena kolegu Jakiču. Kolega Jakič, želite odgovoriti? Imate možnost. Potem pa bomo zaključili. Ja, replika, ker vas je omenil kolega Jerovšek, kajne?
Res je. Hotel sem samo gospodu Jerovšku, če je razumel narobe, povedati sledeče. Da je ta Metka Mencin - zato sem seveda začel, ker je bila kolegica Metka Mencin pač tu navedena kot neka, ki je delala proti [[...]]Gospa Metka Mencin se je za to samostojnost in to Slovenijo borila že v 80. letih znotraj ZSMS, ko je gospod Jerovšek seveda šele leta 1996 prišel na plan. Hvala.
Dobro. Poglejte, replika je dovoljena, dal sem jo. Replike na repliko ni. Če kdo dvigne roko, lahko vprašam, za kaj gre, kar sem storil tudi prej. Prosim, ostanimo zvesti tradiciji, da poskušamo razprave, tudi polemične, voditi v nekem strpnem tonu, ne glede napolitične razlike, ki so med nami. Kolega Potrča ni. Kolega Barovič ima zdaj besedo. Prosim, da storimo vsi, kar je v naši moči, da razprava ostane v mejah politične kulture. Prosim, kolega Barovič.
Hvala. Moje ime je Bogdan Barovič, sem član Slovenske nacionalne stranke, v letih 1990 do 1992 žal še nisem bil. Država, Republika Slovenija me je odlikovala s srebrnim odlikovanjem, državnim, združenje veteranov vojne za Slovenijo, zato ker sem ostal doma, branil družino in branil domovino Republiko Slovenijo. 11.000 jih je strahopetno zbežalo, 18.000 pa jih je špekuliralo. Danes naj bi vsem tem dali opravičilo, izrekli priznanje in plačali odškodnino. Nikoli! Še anekdota pred koncem. Ni res, da niso vedeli, spoštovani kolega, gospod Jakič, niso vedeli. Včeraj mi je nekdo rekel: "Zakaj sem plačal 650 tolarjev za slovensko državljanstvo? Če bi takrat vedel, ne bi plačal, ker bi danes dobil veliko več." Imam priče. Dolgo časa že ni bilo - ali pa vam bo dolgčas - že spet Cankar: "Hlapci, za hlapce rojeni pa za hlapce vzgojeni."
Hvala lepa. Kolega Cukjati, imate besedo. [[Oglašanje iz klopi.]] Prosim? Samo hipec! Ker sem urejal še nekaj drugih stvari, nisem poslušal njegove razprave v celoti. Ali je omenil tako, da vas je imenoval drugače ali razumel drugače, kot ste vi želeli? Nekaj sekund vam dam priložnost, da popravite, prosim.
Narobe me je gospod Barovič razumel. Ne govorimo o tistih, ki so želeli državljanstvo. Govorimo o tistih, ki so želeli državljanstvo, govorimo o tistih, ki niso državljanstva želeli in on paralelo narobe vleče.
Dobro.
Ti ljudje niso želeli državljanstva. Hoteli so imeti vpisan status tujca z začasnim ali stalnim bivališčem.
Hvala lepa, kolega Jakič. Prosim, naprej ima besedo kolega Cukjati.
Hvala za besedo. Poglejte, s tem vprašanjem se ukvarjamo že kar nekaj časa, in še se bomo, pristop do reševanja tega vprašanja pa je diametralno različen. Želim poudariti, da kot poslanca Slovenske demokratske stranke me nič ne moti, če so bili nekateri, takrat v tistih ključnih časih slovenske osamosvojitve, proti slovenski osamosvojitvi. Me ne moti. Tudi me ne moti, če so morda odšli iz Slovenije tujci, tuji državljani, užaljeni, razbili stanovanja, to se pravi z nekim prepričanjem, nikoli več se ne bomo vrnili v to neprijetno podalpsko vas. Me ne moti. Tudi me ne moti, če se sedaj vračajo in po neki normalni poti pridejo do dela, stanovanja in si tukaj urejajo življenje, tako kot v katerikoli drugi civilizirani državi. Moti pa me, če ta država vsem tem, kar počez, za nazaj, brez premisleka daje status, ki je dragocen, ki je osnova za državljanstvo, ki je osnova za odškodninske zahtevke in še bi lahko naštevali. To me pa moti! Poglejte, zakon govori, da sicer, kdor se je izselil in je bil odsoten za več kot eno leto, naj ne bi imel teh možnosti, vendar navede toliko izjem, tako podrobno jih definira, da praktično ne bo nikogar, ki se po desetih letih vrača v Slovenijo, da ne bi tega prejel. Seveda z veliko mero dobrote in širine naše slovenske države. Že če samo povem, da je tukaj eden od razlogov, če je odšel za več kot eno leto in je bil odsoten iz Slovenije zaradi življenjske stiske ali zato, ker je imel strah, kaj bi se z njim zgodilo, če bi ostal, in podobno. To se pravi, toliko je teh razlogov, tako nejasnih, ne dovolj definiranopostavljenih, da ne bo nikogar, ki ne bo deležen teh stvari. Glede nestrpnosti Slovenije, bi pa samo vprašal: 200 tisoč tujcev je bilo, 177 tisoč tujcem je bilo takrat, brez kakršnekoli razprave, brez kakršnekoli težave podeljeno državljanstvo, kajti mi smo postali nova država in državljani drugih republik so ob tej zakonitosti postali tujci. Ali je to nestrpnost? Vsem od 200.000, kateri so zaprosili, se jim je dalo državljanstvo brez debate. Od 7.000 pozivov, ki jih je ministrstvo takrat naslovilo na tiste naslove, od katerih se nihče ni javil, da bi uredil svoj status, se je nekaj tisoč pozivov vrnilo z oznako, da je neznan, da je odšel, da ga ni. Ostali, samo nekaj sto, so potem na podlagi tega poziva vendarle uredili svoj status. In sedaj govoriti, da je ta Slovenija nestrpna, da je šovinistična, da je kakorkoli slaba in bi bilo treba popraviti, je nepošteno. Zaradi tega menim, da ureditev statusa tistih - in med temi je, priznam, morda tudi kdo, ki je takrat na kakršenkoli način nehote ali nenamenoma odšel iz Slovenije in se ni mogel vrniti nazaj [[ali je bil kje v ujetništvu, ali ne vem v kakšni situaciji]] , da se tem ljudem to omogoči. Vendar, reševanje počez kot predlaga in kot nakazuje ta zakon, je pa nesprejemljiv in zaradi tega menimo, da je ta predlog neprimerna osnova za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Kolega Kremžar, imate besedo.
Hvala lepa. Mislim, da je kolega Jakič ne prvi in ne prvič opozoril na to, kar je bistvo cele zadeve in ki jo mi namenoma, hote ali nehote, pozabljamo. Gre za to, da so nekateri ljudje hoteli ostati tujci in imeti pravice kot tujci in nič več. In te pravice kot tujcem jim je nekdo vzel. In je ustavno sodišče razsodilo, da ni prav ravnal, ko jim je vzel te pravice, in da je to treba popraviti. To je bistvo cele zgodbe. In to nima - karkoli povezujemo s kakršnimikoli drugimi stvarmi, je to to in nič drugega. Če povezujemo sedaj te stvari, mislim, da hodimo mimo bistva problema. Če povezujemo - in velikokrat je bilo danes slišati, ne samo danes: ubogi naš narod, kaj bo moral plačati; slišali smo številke: 600 milijard je bilo rečeno, milijon na družino, kje bodo dobili denar [[...]]Tudi če bi to bilo res, pa ne more biti res zaradi tega, ker ne vemo ta hip, kako bo in kaj bo nihče ne ve tega. Tudi če bi bilo to res, gospodje, odločbo ustavnega sodišča je treba spoštovati in je ne moremo povezovati s tem, ali ta odločba stane dosti ali malo. To je skregano z osnovami prava in pravne države. Če bomo mi presojali zakonodajo in izvrševanje odločbe ustavnega sodišča skozi to: ah, ta odločba pa stane dosti, ta odločba pa stane malo, dajmo to izvrševati - ne gre tako. Tudi tistih - mislim, da je kolega Janša omenil - baje 16 stvari, ki čakajo iz odločb ustavnega sodišča, je treba spoštovati in je treba narediti. Je treba narediti! In vprašanje, zakaj mi nismo dali pobude, je enako, zakaj niste vi dali - če bi, recimo, dodal temu, kar je kolega Janša rekel. Oboji bi lahko dali in zahtevali, ampak to ni bistvo. Treba je spoštovati. Mimogrede, odškodnine, o katerih govorimo - to ni taksa, to ni kazen, to je denar, ki bi ga ta država, če ne bi naredila napake, plačevala do sedaj. In nič več kot to. Če bi ti ljudje imeli takrat svoje pravice, če bi ostali tu, bi ta država ta denar že izplačala. Lepo prosim, samo, hitro, saj bom hitro končal. Bi ta država to že plačala in ne gre za ničesar drugega, kot za to. In skozi to optiko je celo zadevo potrebno videti. Gre preprosto pa še za nekaj. Tudi ponudbe, ki so bile izrečene, češ, sedaj se bomo pogajali in ne vem kaj, so v osnovi nepotrebne, da ne rečem, da tudi govore mimo. Zaradi tega, ker vsak od teh bo imel pravico uveljaviti nekaj, če misli, da je oškodovan, na sodišču. Nekaj, kar bi zares dobil in česar ni dobil zaradi tega. In sodišče bo razsodilo. Če bo sodišče razsodilo, da dobi - ne vem, zaradi tega, ker ni dobil otroških dodatkov - toliko in toliko, bo pač toliko in toliko moral dobiti. Pri pravni državi ne more iti za barantanje. Ne more in ne sme iti. Zato mislim, da dejansko pri tem zakonu, pri tej odločbi ustavnega sodišča gre dejansko tudi, na nek način, za zmago prava in pravne države nad politikanstvom in nad slabo politiko. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima kolega Kelemina. Nihče drug, samo kolega Kelemina. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovani! Sedaj, ob poslušanju teh današnjih razprav nekaterih predstavnikov, ki ta predlog zakona zagovarjate z vsemi sredstvi, bi rekel samo to, da toliko politikanstva, pa toliko floskul o strpnosti, ljubezni, prijateljstvu, kot sem jih danes slišal, že dolgo nisem slišal. In to govorijo predvsem tisti, ki na vsakem koraku svojega življenja in dela tako rekoč, teptate Slovence in izkoriščate svoj narod. Vprašam tiste, ki zagovarjate ta predlog zakona tako vehementno, kaj je hujšega kot izkoriščati svoj lasten narod. In to počnete vsak dan s tem, ko jim ne zagotavljate, ker imate vse inštrumente v rokah, niti delovnih mest, niti jim ne plačate tistegakar delajo in tako naprej. Skratka, kršenj pravic Slovencev, svojega lastnega naroda - kolikor hočete. K tej razpravi sem se v bistvu prijavil samo zaradi tega, ker se mi zdi zadeva dokaj pomembna. Tudi zato, ker sem živel v tem obdobju in sem nekatere stvari tudi na lastni koži doživel. Sem se pa tudi za to sejo pripravil oziroma me je zanimala vsa ta tematika, zato sem vse stare zakone iz tega obdobja fotokopiral, pa tudi celo vrsto časopisnih člankov od leta 1990 naprej, da bi ja videl, kaj se je takrat dogajalo, kaj se je govorilo in tako naprej. Dejansko sem ugotovil, da so imeli vsi tisti, ki so takrat bili v Sloveniji, predvsem iz drugih jugoslovanskih republik, večkrat vse možnosti, da bi si ta svoj status uredili na tak ali drugačen način, vendar tega niso hoteli storiti. Ugotavljam - pa vi lahko govorite tukaj, kar hočete danes, in se sprenevedate, kolikor hočete - ugotavljam, da predlagani zakon ni nič drugega, kot da hoče nekako izpeljati projekt rehabilitacije nekdanjih oficirjev, pripadnikov JLA, ki so se najprej borili proti Sloveniji, ki so kasneje z JLA zavestno odšli iz Slovenije, se borili proti Hrvaški, potem proti Bosni in Hercegovini in tako naprej, danes pa se jim kolca po slovenskih pokojninah. To je temeljna poanta, zaradi katere je ta predlog zakona pred nami. Očitno imajo te stare strukture še toliko moči, seveda v povezavi z našimi oblastmi, da si bodo uspele izboriti pravice, ki jim prav gotovo nikakor ne pripadajo, predvsem tistim ne, o katerih sem govoril, ker v prvi vrsti gre samo za to, da se rehabilitira nekdanje oficirje, pripadnike JLA, ki bi radi slovenske pokojnine. Marsikateri Slovenec, ki je bolan, ki bi si zaslužil, da gre v pokoj, tega ne bo dočakal verjetno nikoli. Nekaterim drugim posameznikom, ki si tega prav gotovo ne zaslužijo, pa bomo lepo vehementno za nazaj izplačali desetine milijonov, ne samo za njihove pokojnine, ampak tudi druge odškodnine, ki bodo iz tega sledile. Tožili bodo tudi zaradi izgube zdravja, zaradi drugih stroškov, ki so jih imeli v zvezi stem, ko niso imeli nekih pravic, ki si jih seveda želijo ali jih zahtevajo, in tako naprej. Teh odškodnin bo ogromno. Teh zahtevkov bo ogromno, in jaz se samo vprašam, kdo bo vse to plačal. Vi, spoštovani državljani, boste to plačali. Vi! Tisti, ki delate ki garate, ki vas nekdo, ki ima danes oblast v rokah, izkorišča, zdaj boste pa še plačali dodatno ceno za tiste, ki si pokojnin in vseh teh odškodnin, ki jih bodo dobili, ne zaslužijo. Če ste tako radodarni - in očitno ste - in tako radi dajete, potem pač tudi to plačajte, spoštovani državljani. Na volitvah pa potem spet dajte mandat tistim, da vas bodo lahko naprej izkoriščali in da vam bodo lahko še naprej kradli iz žepov tisti vaš trdo zasluženi kruh ali pa prispevek, ki vam ga pač dajo za vaše trdo delo. Skratka, osebno menim, da bi za rešitev teh problemov morali poiskati druge rešitve, veliko drugih rešitev je možnih, veliko drugih rešitev, vendar vi ste se odločili za to, ker ni to samo na vašem zelniku zraslo, ampak je zraslo prav gotovo kje drugje in vi to morate zdaj uzakoniti, če se hočete obdržati na oblasti. To je definitivno. Težko se človek sprijazni s tem, da nekdo, ki je proti državi, se celo s svojim življenjem, kot najvišjo vrednoto, ki jo ima na razpolago, bori proti neki državi, potem pa od te iste države zahteva pravice in bonitete, ki mu ne pripadajo. To je absurd, o katerem bi se bilo potrebno vprašati. Žal, vi ste se tako odločili, jaz seveda, osebno tega predloga ne bom podprl, ker nočem biti sokriv za to, da bi iz žepov naših ljudi ponovno vlekli tiste zadnje tolarčke, ki jih imajo, ali pa jih sploh nimajo, ali pa se bodo zadolževali še naprej, to naše ubogo ljudstvo - vsaj nekateri se bodo. Tisti, ki so si nagrabili, pač ne; ostali, ki delajo. Sam tega ne bom podprl in tudi krivde za to sramotno dejanje ne bom prevzel. Hvala.
Hvala lepa, kolega Kelemina. Kolega Školč ima zdaj besedo.
Hvala lepa. Za uvod bi le rekel to, da ta zakon ureja, kot tu piše, problem stalnega prebivanja tujcev z državljanstvom drugih držav naslednic nekdanje SFRJ v Republiki Sloveniji, ki so imeli na dan 23.12.1990 in 25.2.1992 v Republiki Sloveniji prijavljeno stalno prebivališče. Da iz tega naslova ni mogoče razprave razširiti z namenom, da bi rešili ta problem, na - recimo, kot je bilo rečeno - tiste, ki so bivali v Sloveniji v času, recimo, nacistične okupacije oziroma fašistične okupacije, in bi lahko, kot je eden od naših kolegov v začetku rekel, potem tudi oni bili tisti, ki bi [[...]]Prosim, gospod Jerovšek [[...]]
Ni polemike iz klopi. Kolega Školč ima edini besedo. Prosim.
Mislim, da se nanaša točno na določeno populacijo in s tega vidika se mi zdi smiselno to povedati, čeravno bi pričakoval od ljudi, ki o tem razpravljajo, da preberejo vsaj naslov zakona, če že ni prave volje razpravljati o materiji. Moj nastop je bil v začetku pravzaprav pripravljen na drugačen način, ampak bom to minutažo izkoristil za to, da poskušam v dobri veri nekatere od teh napačnih trditev ovreči. Eno sem že, ko sem povedal, na kakšno populacijo se to nanaša. To pomeni, da tudi odpade strah kolega Janše, da bi lahko s tem nekdo pridobil potencialno nove volivce. Če bi prebrali zakon, bi videli, da v tem primeru ne gre za to, ampak da gre za to, da tisti ljudje, ki so, kot - bom rekel - na ministrstvu spretno govorijo, bili preneseni iz enega registra v drug register, pridobijo pravice tujcev. Pravicetujcev pa pomenijo marsikaj, sigurno pa ne pomenijo tega, da lahko volijo poslanke oziroma poslance v državni zbor, predsednika republike itn. Ne bi govoril o specifiki lokalnih volitev, da se ne bi v to zapredali. S tega mesta je zato le potrebno ugotoviti, da so ti argumenti, ki strašijo pred ureditvijo tega vprašanja, zelo politikantski. Politikantsko je tudi to, da v nekem smislu uporabljamo ime najbolj izpostavljenega vojaka, nekdanjega delegata združenega dela, kot tisto ime, ki je hkrati sinonim zavse te 18 tisoč, recimo, potencialnih novih tujcev. To se mi zdi, da je narejeno z nekim računom, češ, vsi ti so se borili proti Sloveniji. Zelo nerodno je tudi, ko se za nazaj jemlje ljudem pravica do njihovega mnenja do političnega nastopanja. Tukaj se večkrat citira znana deklaracija za mir, ki jo kolegi iz bivše socialdemokratske stranke striktno označujejo kot deklaracijo za razorožitev. Moram reči, da je ta deklaracija bila podpisana takrat tudi s strani večine članov predsedstva Republike Slovenije;da je veliko število ljudi, med njimi tudi sam, ki so za zaključne akte glasovali [[...]]
Kolega Jerovšek!
Gospod Jerovšek! Jaz bi vas res prosil, če zdržite toliko, da lahko v miru govorim, ker rad z vami polimiziram, kadar zastavite vprašanje, na katero je pač mogoče odgovoriti. Vsekakor pa si upam trditi, da tiste ljudi, ki so v 80-ih letih formirali to iniciativo za kontrolo vojske, za demilitarizacijo mest, ki so imeli različne miroljubne pobude, ki so se nenazadnje zbirali na Roški pred vojaškim sodiščem ali pa, če hočete, demonstrirali za človekove pravice, da jih je nemogoče označiti - in neodgovorno - označiti za nasprotnike slovenske države. Če se vračamo nazaj, potem je potrebno le povedati, da vsa ta gibanja, ki so bila uperjena proti vojski in vojaštvu in takrat je - za tiste, ki tega ne vedo, le potrebno povedati, da Slovenija ni imela svoje lastne vojske, imela pa je problem s samopašnostjo - bom rekel - jugoslovanske vojske v kompletnem prostoru, da so to bili ljudje, ki so, po mojem, razprli prostor demokracije in da je bilo to enakovredno, če ni bilo predpogoj, za formiranje zahtev po nacionalni državi. Te ljudi metati v koš, da so bili proti - vključno z mano, ki sem veljal do leta 1992 za [[...]]ne vem, takrat nasprotnika oziroma kaj smo bili: sovražniki JLA in meščanska desnica, to se mi zdi na nek način hecno, je pa dopustno. Ampak problema ne pojasnjuje, problem pa je v tem, da v 90-ih letih oziroma ko je ta zakonodaja nastala in o tem, seveda, tudi v obrazložitvah ni glasu, je nastala tako imenovana pravna praznina. In drugo, da je ministrstvo za notranje zadeve ravnalo kasneje nezakonito. In iz tega ven je trebna, pač, delati popravke in iz tega ven je treba ministrstvo pozvati, [[se opravičujem predsednik, bom dokončal misel takoj]] , iz tega ven je treba seveda pozvati, dase le tudi imenuje - bom rekel - odgovorne za te stvari, če se na drugi strani imenuje vsakega posebej, ki je podpisal kakšno deklaracijo. Hvala lepa.
Kolega dr. Brejc ima sedaj besedo. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Slovenija je civilizirana država in mora urediti tudi kakšno napako, ki jo je storila v preteklosti. Seveda je Slovenija naredila veliko napak, če ne drugega, nas je na to opozorilo ustavno sodišče z vsaj 16-imi odločbami, za katere naši kolegi v Liberalni demokraciji nimajo pravega posluha in se jim ne zdijo nič pomembne, čeprav so za mnoge naše ljudi, državljane in državljanke Republike Slovenije, še kako pomembne. Ampak tam pravna država ni nič posebnega oziroma ni tako pomembna, ko gre za ta zakon, pa govorijo nekateri o zmagi pravne države in tako naprej. Torej, taka dvoličnost meče slabo luč na tiste, ki to govorijo, in obžalujem, da na tako, bi rekel, nekako slab način prikazujete svoj odnos do pravne države. Zakaj mene ta zakon nekako ne prepriča in zakaj jaz mislim, da je potreben temeljitega premisleka in v taki obliki tudi zavrnitve? Kdo naj bil dobil po tem zakonu pravico, je bilo danes že večkrat rečeno, in jaz tega ne bi ponavljal. Bi pa želel govoriti o 5. členu tega zakona, ki govori o zavrnitvi izdaje dovoljenja. Vseh pet alinej govori o pravnomočnih sodbah, ki so seveda nekaj čisto normalnega v normalnih okoliščinah. Toda mi vsi dobro vemo, da niti v Sloveniji nismo mogli pravnomočno obsoditi ljudi, ki so evidentno delali proti Sloveniji v času osamosvajanja. Da nimamo podatkov o tem, kaj so počeli ljudje, ki so bili tega in tega dne stalno prijavljeni tukaj pa so potem šli - kot oficirji JLA, recimo, v jugoslovanski armadi na strani tistih, ki so počenjali zločine, na eni, drugi, tretji strani - ne vem kje vse, v Bosni, na Hrvaškem in še kje. Skratka, teh podatkov ni in iz tega tudi ni mogoče razbrati, da so ti podatki pomembni. Jaz verjamem, da bi se dalo to bistveno bolje napisati. Nadalje moram reči, da mene prav nič ne motijo ljudje, ki so bili tega dne ali na tista datuma, ki sta zapisana v zakonu, v Sloveniji, pa so potem zaradi osebnih stisk odšli. Tudi če je bilo pri tem malo špekulacije z, recimo, dedovanjem na Hrvaškem ali kakšno tako stvarjo. To so za mene normalne življenjske situacije in mi moramo to razumeti, čas je bilo zelo napet in mnogi Slovenci so takrat - ne mnogi, ampak kar precej jih je živelo na avstrijski strani v času, ko so se tu dogajale vojaške aktivnosti. Se pravi, ne gre za te ljudi, ki so po večini še slabše izobraženi oziroma so opravljali številna dela, ki so pač v Sloveniji nižje vrednotena. Ne gre za te ljudi, ampak gre predvsem za ljudi, ki so imeli aktivno vlogo v jugoslovanski armadi. In v 5. členu, če ne drugega, bi moralo to pisati, recimo - prosim, ker je to prva razprava, si lahko dovolim formulacijo, ki mogoče ni najboljša, ampak recimo - oficirji JLA, ki se niso v tistem času odzvali na poziv predsedstva Republike Slovenije, da v roku prestopijo na našo stran. Torej, kdo tega ni takrat naredil, pa je bil še naprej oficir JLA, je šel v Bosno ali na Hrvaško, ta se je s tem dejstvom odrekel in izgubil vse pravice iz tega zakona. Ali pa, recimo, takrat sem bil direktor varnostno-informativne službe in vam lahko povem, da so mnogi ljudje sodelovali z jugoslovansko armado iz tega sklopa, kar je bilo, seveda, čisto normalno zame, ker smo pač vedeli, kdo je kdo v Sloveniji, saj Slovenija je majhna država. Vendar ne zdi se mi pa prav, da bi zdaj ti ljudje, ki so delali proti nam, čeprav so bili tajni agenti, sodelavci, pa tudi člani teh varnostno-obveščevalnih organov jugoslovanske armade, da bi pa ti ljudje zdaj imeli to pravico. Oni so vendar delali proti nam! Mi jim pa zdaj dajemo pravico za nazaj. Mi smo jih pozvali, naše predsedstvo jih je pozvalo: prestopite v tem času. Pa niso hoteli prestopiti. Delali so naprej proti nam, odšli, delali v tujini ne vem kaj, o tem ni nobenih dokumentov, kaj so počeli. Zdaj pa Slovenija mirno reče: seveda,dobrodošli! Ja, kaj pa, če je kdo od teh ljudi na seznamu, recimo, ki ga bo sodišče v Haagu prej ali slej dokončalo? Jaz tega seveda ne vem, ne trdim, da je kdo od teh ljudi, ampak ta zakon omogoča - če zdaj ironiziram ta 5. člen. Po tem zakonu niti Karadžić niti Mladić, če bi bila tukaj registrirana, če bi imela stalno prebivališče takrat na začetku - onadva bi se mirno lahko vrnila in imela pravico do stalnega bivališča v Sloveniji. Ker je zadeva tako napisana. Ker nista bila pravnomočno obsojena, ker nista - mi vemo, kaj naj bi delala, ampak sodbe ni. In ne vem, koliko je še teh dogodkov v tujini, ki so jih ljudje lahko storili. Ne rečem, da so jih, ampak če so jih storili, mi tega ne vemo, in zakon to dopušča. To se pravi, zakon je v tem pogledu invaliden. Mislim, da je tudi to, na kar je kolega Cukjati opozoril, vredno premisleka. Potem v 4. členu, v prvem odstavku, zadnja vrstica pravi "v neprekinjenem trajanju ni trajala dlje kot leto dni". Leto dni je dolga doba. Dostikrat so se naši kolegi tule na tej strani malo ponorčevali, češ, tale naša vojna je bila pa res kratka, pa sploh ni bila vojna, pa ono pa tretje pa četrto. Prav, prav! Samo potem dajmo tudi temu primerno rok skrajšati. Namreč, če se nekdo, kot sem že rekel - namenoma to ponavljam - ni odzval na poziv predsedstva Republike Slovenije, odšel v tujino, eno leto počel bog ve kaj tam, in ima zdaj pravico priti nazaj, imeti vse pravice in ne vem kaj. To ni v redu. Ta rok je absolutno treba skrajšati. Človek gre za nekaj mesecev, premisli o stvari in se vrne, če se odloči tako. Ne pa, da bomo zdaj odpirali tu neke dolge roke, ki so naravnost neverjetni. Če bi bila ta vlada, ki je ta zakon pripravila, tako dobra do lastnih državljanov, bi se nam cedila med in mleko, ker polovice stvari ne bi rabili. Tako pa, poslušajte, tu ni treba praktično ničesar imeti za to, da pridobiš pravice iz tega naslova. Zakon tudi v formalnem pogledu ni v redu. Trditi o teh finančnih posledicah - saj je bilo danes že rečeno -, da "zakon drugih posledic kot povečan obseg dela pristojnih organov ter morebitnega povečanega dela sodišč splošne pristojnosti v primeru vlaganja odškodninskih zahtevkov, česar pa glede na število možnih tožb ni mogoče predvideti, ne bo imel". Ja, poglejte, lepo vas prosim! To je norost! Mi že danes vemo, da slovenska sodišča v tožbenih zahtevkih slovenskih državljanov zavlačujejo postopke, zato ker vedo, da bi morali slovenskim državljanom približno dva proračuna dati iz tega naslova, pa sodišča tega dela ne opravijo. To dobro vemo! Se pravi, do lastnih državljanov smo pa trdi. Zakaj taka benevolenca? Tu bi morali zelo jasno povedati, kako je s temi posledicami. In jaz verjamem, da je pravno zelo sporno, če rečem, da bi morali v enem od zadnjih členov zapisati, da priznanje tega statusa za nazaj ne pomeni nikakršnih drugih pravic, materialnih, odškodninskih, ne vem kakšnih. Jaz verjamem, da je bila ta določba pravno sporna, vendar mislim, da bi jo bilo treba doreči, razmisliti kako tako formulacijo oblikovati, da bi zdržala preizkus. Dvomim, da pritej zasedbi ustavnega sodišča, ampak mogoče pri kakšni drugi pa. Tako mislim, da je tudi v formalnem pogledu zakon pomanjkljiv in ne vzdrži resne presoje, zato ga zato tudi ne bom podprl.
Kolega Sušnika ne vidim v dvorani, tako da vabim k besedi kolega Tanka. Želite besedo? Prosim. Za vami še kolega Rupar in državni sekretar.
Hvala za besedo. Danes smo tukaj večkrat slišali, da predstavniki te politične opcije, kateri pripadam, da smo ksenofobi, da smo nenaklonjeni, ne vem, tujcem in tako naprej. Mislim, da večina v tem državnem zboru do tega dela politične opcije, kateri pripadamo, zganja precej hudo fobijo in precej hud odpor, in mislim, da bi morali tudi po tej plati nekoliko dozoreti in gledati na te stvari nekoliko drugače. S tem zakonom, ki je sedaj v proceduri, se poskuša urejati razmere, ki so posledica vojnih in tudi povojnih dogodkov. In izbrisani so kategorija ljudi, so ljudje, ki spadejo v obdobje vojnih in povojnih dogodkov v času osamosvajanja Slovenije. Zato je smiselno, da bi se problemi, ki se nanašajo na te vojne in povojne dogodke, urejali analogno in na podoben način, kot se urejajo in kot so se uredili problemi vojnih in povojnih dogodkov po letu 1945 oziroma ob letu 1945. Tisto obdobje je urejeno s tremi zakoni, in sicer z zakonom o žrtvah vojnega in povojnega nasilja, z zakonom o popravi krivic in z zakonom o skladu za poplačilo škode žrtvam vojnega in povojnega nasilja. Skratka, imamo izkušnje imamo področje, ki je že na nek način urejeno, kako, je drugo vprašanje, vendar urejeno je in mislim, da bi se dalo problem izbrisanih urediti tudi z dopolnitvijo oziroma z novelami obstoječih zakonov, ki urejajo to področje. Mislim to predvsem zaradi tega, da se z novimi zakoni ne uvajajo dvojna merila, kajti, večino problemov ali del problemov, ki se nanašajo na te vojne zadeve, je tam urejenih, je normiranih in tudi ovrednotenih in mislim, da bi bilo primerno, da se te stvari tudi na tak način uredijo. Rad bi opozoril, da je šlo v tistem prvem primeru za nekoliko hujše probleme, kajti tisti ljudje so bile žrtve tudi represije, tudi izgubili so premoženje, bila jim je odtujena svoboda; v bistvu niso imeli nobene izbire. Tem ljudem, o katerih se danes pogovarjamo in jih vodimo pod imenom izbrisani, pa je bila dana možnost oziroma povabilo, da se sami vključijo v oblikovanje institucij te države, da se vključijo v izgradnjo te države, vendar te priložnosti niso izkoristili. Mislim, da so se za ta korak odločili zavestno - ne pod prisilo, ampak zavestno - in zavedali so se tudi problemov in težav, ki jih lahko te stvari tudi s seboj prinesejo. Nekateri od teh, kot je bilo že rečeno, so se izselili, nekateri - to govorim predvsem za oficirje - so odšli z armado in so se borili na bojiščih na Hrvaškem, v Bosni in še kje, skratka, odšli so na začasno delo v tujino in se sedaj skozi ta zakon poskušajo vrniti in izkoristiti bonitete, ki naj bi jih ob tem imeli. Govori se o relativno zelo visoki številki, o okoli 600 milijardah tolarjev odškodnin, to je znesek, ki prestavlja celotno vrednost avtocestnega programa, ki ga delamo 10 let ob vseh težavah in eno podobno odškodnino, če bo uveljavljena v številkah, kot je bilo večkrat napovedano, pomeni, da smo tej skupiniljudi neki način podarili tudi avtoceste, če bo prišlo do poravnave oziroma do polovičnih zadev, do polovičnega zneska, skratka, en krak avtocestnega križa. V tem primeru lahko govorimo na neki način tudi o samo izbrisanih in samo izseljenih osebah, kajtiti, ki so odšli so se sami brez prisile odločili za ta korak in jih ni nihče silil za to, da odidejo. Rad bi samo še eno stvar povedal. Tu se na neki način zelo nekako vehementno z velikim navdušenjem velika večina opredeljuje do tega zakona in do posledic, ki bo ta zakon prinesel, gre pa v vsakem primeru za velike milijarde. V naslednji točki bomo obravnavali tudi zakon, ki ima finančne posledice, sicer bistveno manjše. Nanaša se pa prav tako na armado 100 000 srednješolcev in vajencev, ki jim ta država ni zagotovila ustreznih pravic, ki bi jim pripadale v procesu izobraževanja. In videli bomo, če bo opcija, ki ji večina pripada, prav tako navdušena do podpore temu zakonu, ki naj bi tem otrokom zagotovila pravice, ki bi jim že zdavnaj morale biti urejene. Sem za to, da se krivice popravijo - in to pri vseh tistih, ki so jih utrpeli -, vendar pod pogoji, ki že veljajo v tej državi, ne pa pod nekimi izjemnimi pogoji. Mislim, da ta zakon prinaša neko posebno ekskluzivno rešitev, daje možnost za te ekskluzivne stvari in zato ga tudi ne bom podprl. Hvala.
Hvala lepa, kolega Tanko. Kolega Rupar je zadnji od govornikov v splošni razpravi, potem bomo slišali še državnega sekretarja in ste edini, ki imate besedo. Prosim.
Hvala lepa. Bom moral kar pohiteti. Spoštovane kolegice in kolegi! Obsojam vsakršne pomisleke in napade na drugače misleče, kot je misleča Liberalna demokracija in njeni dve, bom rekel, podporni stranki, če razmišljamo čustveno, če razmišljamo drugače, če razmišljamo z očmi tudi drugih državljanov, ki niso zgolj volivci ali pripadniki teh treh strank, ki ta zakon podpirajo. S tega vidika morate, seveda, to reakcijo povesem razumeti. Razumeti morate ljudi, ki so v času osamosvojitve v uniformah Jugoslovanske ljudske armade korakali in rovalili zoper te iste ljudi in jih danes vidite v prvih vrstah in od teh istih ljudi zahtevajo pravico in ne vem neko odškodnino, ne vem kaj vse. Morate razumeti ljudi, da čustveno odreagirajo, da so jezni. In s tega vidika jih ne morete obsojati, da so - ne vem, kaj ste tu vse poudarili -, nestrpni, neka nova nestrpnost, da so potem neki šovinisti, rasisti celo in tako naprej. Torej, niso. So zgolj popolnoma normalni, čustveni ljudje, ki odreagirajo predvsem zato, ker sami čutijo, da se jim godi krivica. Ta krivica je bila v tej Sloveniji slovenskim državljanom povzročena kdo ve kolikokrat, pa nihče ali vsaj jaz ne pomnim, da bi se kdo tako hudo zavzemal za te ljudi, izpostavljal človekove pravice, njihove pravice, kot se to dogaja zdaj za te ljudi, ki hodijo v prvih vrstah nekdaj bivših, agresorjev in okupatorjev te slovenske države in iščejo svojo pravico. Seveda obsojam tudi vse tiste, ki nas kakorkoli drugače obsojajo, tako kot nek univerzitetni profesor in bivši ustavni sodnik, gospod Krivic, imenuje poslanca Ruparja za neandertalca in tako naprej. Mu ne bom odgovarjal. To je bilo napisano enkrat v Pismih bralcev. Vem, da me posluša na balkonu, zato mu pa samo povem, da ne bom odreagiral s podobnimi žalitvami zoper njega, ker glejte, če nekdo nekomu v tem sodobnem svetu očita, da je neandertalec, potem z univerzitetno profesijo oziroma nazivom po moji oceni sodi v razvojno stopnjo mnogo, mnogo pred neandertalce. Ampak, dobro, to je druga zadeva. Moje osebno mišljenje. Gre tudi za ljudi, ki jim je treba popraviti krivico. To je čisto dejstvo in resnica. Večina tistih pa, ki smo jih videli na ekranih, tu, pred parlamentom, ki protestirajo in zahtevajo pravico, je pa špekulantov. To pa trdim - špekulirajo. Škoda je, da v tem zakonu ne bomo preverjali, kdo od njih je zahteval državljanstvo Srbije, Hrvaške, Bosne. Zelo veliko njih je vmes, pa tam niso uspeli ali pa se jim finančno ni splačalo. In so seveda zdaj udarili tu, v Sloveniji, češ "bili smo ovde, evo sad čemo dobiti još neke pare od te države". In se dobi nek nesrečni Krivic, ki jih enostavno zastopa - ne zastonj. Takoj podprem ta zakon in vse zakone na podlagi tega v prid tem ljudem, če stopijo pred občestvo slovenskega naroda in rečejo, odpovedujemo se vsakršni odškodnini za nazaj, odpovedujemo se ne vem katerim privilegijem, s katerimi zdaj mahajo, da jim pripadajo. In takoj podprem zakon, če stopi Krivic pred to občestvo in reče: "Ja, branil jih bom brezplačno." Nihče od teh ljudi ne bo in ne zahteva nič zavoljo tega, da bi bil vpisan v register. Vsi zahtevajo od te države zgolj eno - in to je denar. In zdaj smo na pragu tiste čustvene reakcije Slovencev, slovenskih državljanov, tudi Bosancev, Hrvatov in Srbov, ki so slovenski državljani, pa so izgubili stanovanja po denacionalizaciji, so izgubili zaposlitve, so izgubili socialne dodatke, nimajo pravic niti za osnovno življenje. Zdaj razumite te ljudi, kako oni reagirajo na te, ki zdaj na vsem lepem zahtevajo popravo krivic, slovenska država, Liberalna demokracija, ki je na vladi, pa te krivice tem slovenskim državljanom nikdar ni poravnala. Nikdar! In nikdar nisem slišal enega politika iz vrst LDS ali vlade, da bi rekel "ja, oprostite, brezposelni v tovarni Tam, v tovarni Bombažne predilnice in tkalnice" - ne vem, tisoč firm je šlo v pogubo, tisoč ljudi je brezposelnih - da bi se eden od vas zavzemal za človekove pravice in dostojno življenje teh ljudi. Zdaj razumite njihovo čustveno reakcijo, kako se počutijo, ko vam tu pred parlamentom z neko glasbo, zgolj zato, da [[to je bilo na seji odbora, ko smo poslušali "lepu srpsku, ovaj, muziku"]] vpijejo, da hočejo imeti svoje pravice ali v enačaju, hočem denar! Denar od te države, češ, vzela mi ga je, ker za časa osamosvojitve nisem upal biti državljan, nisem želel biti državljan hotel sem ostati tujec, ampak sem delal v tuji državi, zdaj se pa vračam po svoj kredit, ali po svoje denarje, ali česa. Naj pridejo tu pred slovensko občinstvo, še enkrat povem, in še enkrat ponavljam, in naj se odpovejo vsem finančnim zahtevam, ne pa da barantajo tukaj na fifty-fifty, naj pride še Krivic tu pred nas, in naj reče, ljudje moji, samo vpišite nas za nazaj, vpišite nas v register, od te države ne bomo zahtevali nobenih odškodnin, pa bodo vsi kolegi za menoj takoj podprli ta zakon, če ne gre za špekulacijo. Hvala lepa.
Mir v dvorani. Prosim, da sedaj na razpravo odgovori še gospod državni sekretar, dr. Bugarič. Vi boste zadnji, ki boste imeli besedo, glede na omejitev časa. Prosim, pet minut imate.
Spoštovani predsednik, najlepša hvala za besedo, spoštovane gospe poslanke, spoštovani gospodje poslanci. Moj namen je bil odgovoriti na vsa vaša vprašanja in pripombe, kar je seveda nemogoče v tem času. Zato se vnaprej opravičujem tistim, ki jih bom izpustil iz tega seznama. Pisal sem si vse pripombe in bom skušal odgovarjati zgolj na nekatere. Nekatere pripombe so se ponavljale, tako da nanje ne bom odgovarjal dvakrat. Nekatere so take, da bom nanje poskušal odgovoriti s splošnim odgovorom, kajti zadevale so v podobno vprašanje. Prvič, kar so tudi že številni poslanci, ki so odgovarjali v medsebojni repliki, jasno odgovorili, ena tema, ki se je vlekla čez celotno razpravo, je teza, da zato, ker nekdo ni sprejel državljanstva, da je zato lahko upravičeno bil sankcioniran na način, kot se je to zgodilo. V mednarodnem pravu ne obstaja obveza sprejeti državljanstvo. Če je to bila pripomba, da spadamo v tisti krog držav - moje strokovne službe pravijo da je recimo Bosna ena taka država, ki je prisilila vse svoje ljudi, da so sprejeli bosansko državljanstvo, potem verjetno ne želimo biti to, ker mislim, da smo normalna, moderna, liberalna, demokratična država. Drugo vprašanje pa je, ali ima država pravico določiti pogoje, pod katerimi nekdo postane tujec. Seveda, nedvomno ima to pravico, ampak ves problem je bil samo v tem, da je te pogoje določila na način, za katerega je ustavno sodišče trikrat odločilo, da niso bili skladni z ustavo. in to moramo popraviti. Vsa druga namigovanja in podtikanja vladi, da s tem ustvarja ne vem kakšna telesa in volilne in ne vem kaj, so tudi že sami poslanci v razpravi odgovorili. Mimogrede, ti ljudje ne bodo imeli volilne pravice glasovati na volitvah za ta visoki zbor Zato je odveč razpravljati. Moram priznati, da so nam nekako najbolj v pomoč pripombe, kot jih je podal gospod Brejc, čeprav se z njimi v večini ne morem strinjati, ampak bi vsaj poskušal biti konstruktiven in podal predloge, kako naj drugače formuliramo člene. Kajti v razpravi, ali to naj naredimo ali ne, težko sodelujem. Večina razprav je šla v to smer, ali naj spoštujemo odločbo ustavnega sodišča ali ne. Recimo, gospa Zupan je rekla retroaktivnost ali je to pravšnja ureditev. Ja, takšno ureditev predlaga, zahteva ustavno sodišče. Ne vem, kaj naj tu dodam. Gospod Peče je sploh proti temu, on je jasno povedal, da je proti odločbi ustavnega sodišča. Glede na to, da smo rekli, da je predsednik vlade rekel, da bomo to odločbo spoštovali, težko tu karkoli drugega odgovorim, kot da odločbe ustavnega sodišča spoštujemo. Gospod Petan je potem dodal, da bi bilo treba reševati od primera do primera. Ta drugi zakon je ravno to, od primera do primera. Če menite, da smo te stvari neustrezno uredili, nam povejte, kakšna rešitev se vam zdi boljša. Recimo, gospod Brejc je podal vsaj dve formulaciji in povedal, kako naj bi se to glasilo. Obenem pa, ne vem, ali namenoma ali slučajno spregledal, ko govori o tem, da 5. člen vsebuje dikcijo zgolj pravnomočno obsojeni, da razni Karadžiči in Mladiči, kot se je, upam bolj metaforično izrazil, da pridejo tudi po to dovoljenje. Jaz ne vem, ali se je potrudil, samo malo naprej bi prebral ta isti člen, kjer govorimo o pravnomočno obtožnici, ne pa o pravnomočno obsojenih, in da je izrecno omenjeno celo mednarodno in vsa sodišča. Tako to seveda nikakor ne pride v poštev. Potem gospod Jerovšek je spet uporabil tezo, da zato, ker nekdo ni zaprosil za državljanstvo, da je prav, da se je tako zgodilo. V mednarodnem pravu ne obstaja ta dolžnost, razen če kdo pozna kakšno novo pravilo ali konvencijo, po kateri bi morali vsi sprejemati državljanstvo neke države. V državi je normalno, da so nekateri državljani, nekateri tujci. Če naj nekateri postanejo tujci, je pa seveda država dolžna zapisati tak zakon, ki normalno omogoča, da si nekdo pridobi dovoljenje za tujca. Žal je potrebno vse to zdaj ponavaljati. Gospod Kelemina je rekel, da ima lep kupček, da je vse natančno pregledal. Če bi natančno res prebral zakon o tujcih iz leta 1992, 13. in 16. člen, bi natančno ugotovil, da tudi tisti, ki si je hotel urediti, takrat ni mogel, ker je bil predpisan rok treh let. Recimo, cela velika skupina sploh ne bi mogla, vsi tisti, ki so bili registrirani šele od leta 1990. Zakon je predpisoval pogoj, ki ga je nemogoče izpolniti. Vlada ga je, zanimivo, s sklepom kasneje popravila, kar se sicer ne počne, kajti s sklepom ne popravljamo zakona, ampak se je zakon interpretiral tako, da so tudi ti lahko pridobili. Glede osebnih stisk, tudi pripomba gospoda Brejca, ko je citiral 4. člen, ki govori: "če je tujec zapustil Republiko Slovenijo zaradi življenjske stiske", in je v nadaljevanju lepo navedeno, primeroma, iz strahu pred prisilno odstranitvijo iz države zaradi pravno neurejenega položaja tujcev v Republiki Sloveniji. Zelo jasno je povedano, kar tudi pravi odločba ustavnega sodišča. To ni kar tako, neka stiska, kot ste vi rekli, zato ker si je šel neke posle urejat v tujino. Omenili ste rok eno leto. Ne vem, če ste prebrali odločbo ustavnega sodišča, ki postavlja to kot minimum. Tako sedaj, če predlagate, da gremo mimo odločbe, je to spet tista razprava katere se žal ne morem udeležiti. Vi poslanci nedvomno imate to pravico drugačnega mnenja od odločbe, ampak če se pogovarjamo o zakonu in istočasno pravite,da je potrebno stvari reševati od primera do primera, potem bomo najbolje stvar uredili, če vaše pripombe usmerite v to smer, da nam poveste, kako naj dikcije spremenimo tako, da bodo drugačne, ustreznejše. Gospod Janša je omenil primer Aksentijevića. Aksentijević je izgubil državljanstvo že pred izbrisom in ne sodi sploh v to kategorijo. Da zaključim. Rad bi povedal, da se tukaj vlada strinja se tem, ko pravite, da če je nekdo deloval proti tej državi, da ne sme dobiti pravic po tem zakonom [[...]]Se strinjamo. Ampak to je treba potem izpeljati po ustreznem postopku. Zato smo zapisali določbe o pravnomočni obsojenosti, o različnih kaznivih dejanjih in dajmo na ta način to preprečiti. Ne pa z nekimi pavšalnimi ocenami, za katere nimamo dokazov. Hvala.
Čas za obravnavo te točke se je iztekel. Sem in tja je bila razprava na preizkušnji, ampak smo jo vendarle v nekem razumnem okviru pripeljali do konca. Državni zbor bo odločal o predlogu sklepa, ali je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo danes, ob 22. uri in 5 minut. Do takrat bomo to točko dnevnega reda prekinili. Nadaljevali bomo z 22. TOČKO DNEVNEGA REDA - S PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O SUBVENCIONIRANJU ŠTUDENTSKE PREHRANE. Ta razprava bo trajala do dvajset minut čez šesto, torej dve uri in 5 minut. Začela jo bo vlada oziroma začel jo bo kolega Tanko, ki je predlagatelj zakona. Dajem mu besedo za dopolnilno obrazložitev zakona. Na voljo ima 10 minut.
Gospod Tanko ima besedo.
Hvala lepa za besedo. Želim vsem lep pozdrav! Zakon, ki sem ga vložil v proceduro, ureja eno izmed najbolj očitnih in bolečih belih lis na področju izobraževanja, ki jo oblasti niso bile sposobne urediti niti v skoraj pol stoletja trajajoči novi Jugoslaviji, niti v več kot desetletju obstoja samostojne Slovenije. Prehrana vajencev in dijakov je neprimerno urejena in slabo organizirana že več kot 50 oziroma že skoraj 60 let. Verjamem, da so se v tem dolgem obdobju pojavili tudi prebliski, da bi vajencem in dijakom omogočili bolj sistematično, urejeno in poceni prehrano, vendar potreben in zadosten korak ni bil storjen nikoli. Nazadnje smo bili takim pobudam priča ob sprejemanju novele zakona o organiziranju in financiranju vzgoje in izobraževanja, s katero smo poskusili bolje in učinkoviteje urediti šolske prevoze, vendar dlje od verbalnih opozoril takrat ni prišlo. Tukaj je potrebno izreči kritiko vladam in nekaterim ministrstvom, ki kljub temu, da so poznali in še poznajo prehranjevalne problemein težave šolajoče mladine, niso storili dovolj, da bi omilili težave in zagotovili subvencioniran vsakodnevni topli obrok vsem vajencem in dijakom. Predvsem veliki problemi spremljajo podeželsko mladino, ki se je prisiljena voziti v oddaljene šole in vsak dan izgubijo še dve ali celo več ur samo na prevozih. Lahko smo razočarani ne samo nad delovanjem ministrstva, pristojnega za šolstvo, ampak tudi na delovanje ministra in ministrstva za zdravje, ki je vložilo izjemne napore za rešitev nekaterih marginalnih problemov slovenske družbe, na primer umetnemu oplojevanju samskih žensk na stroške davkoplačevalcev, povsem pa prezrlo težave armade 100 tisočih srednješolcev. Zagotovo pušča tri ali - štiriletno - pomanjkljivo - prehranjevanje v najobčutljivejšem - obdobju - odraščanja - nepopravljive zdravstvene in druge težave. Prve so se ponavadi pokazale že na "štelungi", saj je bilo zdravstveno stanje rekrutov porazno, v zrelejših obdobjih pa se soočamo predvsem z visoko bolniško in krajšo življenjsko dobo. Pred seboj imamo novelo zakona o subvencioniranju študentske prehrane, v kateri predlagam, da se tudi vajencem in dijakom omogoči oziroma zagotovi subvencioniran topli obrok, in to pod enakimi pogoji, kot so te zadeve urejene za študente. Ob tem je potrebno povedati, da je srednješolska mladina dnevno odsotna zdoma od 6 do 9 ali celo 10 ur, vozači še več, da imajo srednješolci obvezen urnik in da imajo večinama smo 20-minutni odmor za malico in so zaradi tega že v bistveno slabšem položaju kot študentje ni kot drugi državljani, na primer zaposleni. Potrebno pa je poudariti, da se šole zelo trudijo, da bi svojim dijakom nudile dobre pogoje in marsikje izberejo tudi dobavitelja hrane, vendar za razrešitev tega problema samo dobra volja ni zadosti. Za rešitev večjega dela težav je potrebno zagotoviti tudi proračunska sredstva. Po oceni je potrebnih 10 milijard tolarjev, seveda ob pogoju, da bi predvideno in 70 % olajšavo izkoristili vsi vajenci in dijaki. Menim, da bi se ta sredstva za ta namen v proračunu lahko našla. Do zakona se je javnost pozitivno opredelila, prav tako tudi upravičenci, tudi študentska in dijaška organizacija. V prid zakonu govorijo tudi raziskave, ki so ugotovile izredno porazno stanje tako glede količine kot tudi strukture in števila obrokov. Javnost je le nekoliko skeptična do volje izvrševalca zakonodaje, to je, do vlade, ki pogostokrat nameni za nekatere nujne obveznosti premajhna sredstva in s tem povzroča nepotrebne zaplete. Upam, da se bomo poslanci tokrat izkazali, da bomo sprejeli smiseln in logičen zakon, in to na boljši način, kot smo ga za prevoze srednješolcev in študentov. Vsekakor priporočam, da prisluhnemo resnim težavam srednješolske mladine in zakon podpremo. Hvala.
Hvala lepa. Sledijo predstavitve stališč poslanskih skupin. Najprej ima besedo gospa Marija Ana Tisovic, Nova Slovenija. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod minister, predstavnice vlade, kolegice in kolegi! V državni zbor je prispela novela zakona o subvencioniranju študentske prehrane. Zakon je leta 2002 sistematsko uredil področje študentske prehrane. Študent s statusom ima po tem zakonu pravico do subvencioniranega obroka na delovni dan. Z bonom, ki ga študent kupi na določenih mestih, pa plača obrok hrane v restavracijah, ki ponujajo subvencionirano študentsko prehrano. Študentje so s tako ureditvijo zadovoljni. Še posebej tisti, ki so se zaradi oddaljenosti od doma prisiljeni voziti ali pa stanovati v kraju študija. To je tudi finančno precej olajšalo proračun družine, iz katere študent izhaja. Poleg tega pa imajo študentje tudi možnost, da se bolj zdravo prehranjujejo. Če pogledamo, kakšne možnosti prehranjevanja ima naša mladina izven doma, ugotavljamo, da je za mlade do končane devetletke kar dobro poskrbljeno. Kot smo videli, je tudi za študente. Ne moremo pa trditi tega za naše vajence in srednješolce. Tem pa naša država praktično ne omogoča cenejše prehrane. V poslanski skupini Nove Slovenije smo prepričani, da moramo tudi za vajence in dijake uvesti subvencionirano prehrano na enak način kot za študente, ker se je subvencioniranje študentske prehrane pokazalo za zelo učinkovito. Srednješolci so v obdobju najburnejšega psihofizičnega razvoja, zato nam zanje ne sme biti vseeno, ali se zdravo in redno prehranjujejo ali ne. Njihova odsotnost od doma se povečuje zaradi vedno večjih obveznosti in prevoza v kraj šolanja. Njihova prehrana pa je odvisna od iznajdljivosti posameznega dijaka oziroma vajenca; zdaj imajo le na nekaterih šolah možnost kupiti malico. Če bomo s to novelo zakona uvedli tudi subvencionirano prehrano za vajence in dijake, bomo našim adolescentom zagotovili bolj redno in zdravo prehrano. Obenem pa bomo tudi delno finančno razbremenili starše. Ministrstvo za delo naj na podlagi razpisa izbere ponudnike subvencionirane prehrane, dijak pa si na podlagi svoje dijaške izkaznice lahko kupi bone za tekoči mesec. Seveda pa bo treba za izvedbo predlagane novele zakona o subvencioniranju prehrane zagotoviti tudi finančna sredstva. Da se ta sredstva v proračunu lahko najdejo, smo v poslanski skupini Nove Slovenije prepričani. Vemo, da v naši državi odteče kar nekaj denarja iz proračuna tja, kjer ni nobenih pozitivnih efektov za državljane, ali pa denarni nujno potreben, medtem ko je skrb za zdravo prehrano in zdravje naše mladine še kako prednostna. Zato v naši poslanski skupini menimo, da moramo strniti naše vrste tako vladajoča koalicija kot opozicija, da pokažemo politično voljo in podpremo to novelo zakona, da bomo zakonsko rešili to problematiko in ne samo z uredbo. Če pogledamo, kako imajo to urejeno po drugih državah EU, bomo ugotovili, da v večini držav skrbijo za svojo šoloobvezujočo mladino. V poslanski skupini Nove Slovenije smo prepričani, da naša država nikakor ni tako revna, da ne bi premogla finančnih sredstev za subvencionirane prehrane vse redno šolajoče se mladine. Zato bomo v naši poslanski skupini to novelo zakona podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vojko Čeligoj v imenu poslanske skupine DeSUS.
Hvala lepa za besedo. V poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije smo predlog zakona, ki je danes pred nami, proučili. Ugotavljamo, da predlog vsebinsko ni primeren za obravnavano materijo, saj omenjeno materijo pokriva že zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, ki ga je državni zbor sprejel leta 1996, leta pa v 20 alinei šestega odstavka 81. člena natančno in nedvoumno določa, da se iz državnega proračuna zagotavljajo sredstva za dejavnosti in naloge, ki so potrebne za upravljanje dejavnosti vzgoje in izobraževanja. Med drugimi, kot rečeno, v 20 alinei pravi, citiram: "Sredstva za subvencioniranje prevozov in prehrane za učence, vajence in dijake ter študente višjih šol". Konec citata. Ne samo to, dodali bi še, da so v 26 alinei zagotovljena tudi sredstva za prevoze učencev osnovne šole in sredstva za varstvo vozačev. V tretji alinei prvega odstavka naslednjega, torej 82. člena istega zakona lahko preberemo določbo, ki iz sredstev lokalne skupnosti v skladu z normativi in standardi zagotavljajo sredstva za prevoze učencev osnovne šole in sredstva za varstvo vozačev, katerih prebivališče je oddaljeno več kot štiri kilometre. Zato pri najboljši volji na moremo pristajati na ocene, ki jih v obrazložitvi podaja predlagatelj, da naša država praktično z ničemer ne omogoča šolanja mladini cenejše prehrane. Poleg tega pouk ne poteka celodnevno, tako kot na univerzi, z daljšimi časovnimi presledki. Tu imamo še dodaten pogoj, da ni rešen problem šolskih kuhinj, razdeljevalnic hrane v okviru šole. Dijaki imajo bistveno krajše odmore, zato imajo obroke ponavadi le takrat, ko pridejo domov. Demokratična stranka upokojencev Slovenije se je in se zmeraj bo zavzemala za socialne korektive in pozitivno diskriminacijo na socialnem področju za vse generacije. Vendar se nam ne zdi potrebno, da bi neko zadevo normativno urejali dvakrat. Bolj smiselno se je obrniti in poglobiti, iskati rešitve za tiste zadeve, ki še niso normativno urejene in poglabljajo socialne razlike med našimi državljani. Razumemo dobrohotnost predlagateljev zakona, ki pa žal ne nudi rešitve znotraj sedanje veljavne zakonodaje. Povečana sredstva v fondu za dijaško prehrano in prevozi s strani ministrstva za šolstvo obetajo vsaj izboljšanje obstoječega stanja. Poslanska skupina DeSUS podpira mnenje, ki ga je k predlogu tega zakona podalo ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve. Hvala lepa.
Hvala lepa. V imenu združene liste, gospa Silva Črnugelj.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči! Lepo pozdravljeni kolegi in kolegice! Danes obravnavamo predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o subvencioniranju študentske prehrane, in sicer prva obravnava. Namen zakona, ki ga je v parlamentarno proceduro posredoval poslanec SDS Jože Tanko, naj bi po vzorcu zakona o subvencioniranju študentske prehrane, ki je bil sprejet konec leta 2002 na pobudo poslanske skupine Stranke mladih, po podobnem delu in vzorcu uredil subvencioniranje prehrane za učence, vajence in dijake. Res je, da zakon o organiziranem financiranju vzgoje in izobraževanja po 28. členu določa, da se iz državnega proračuna zagotavljajo tudi sredstva za dejavnosti in naloge, ki so potrebne za opravljanje dejavnosti vzgoje in izobraževanja, med drugimi tudi sredstva za subvencioniranje prehrane za učence, vajence in dijake ter študente višjih šol. Nagibi in razlogi, zakaj se je poslanec Tanko odločil za pričujoči zakon, so, zapisano, celo so podani nekateri primerljivi podatki za države, kot so: Avstrija, Finska, Grčija, Nemčija, Španija. Čudim se, da za Avstrijo ravno nima eksaktnih podatkov. Žal, pa niso podani podatki o tem, koliko in na kakšen način in v katerih krajih imajo tako prehrano organizirano oziroma take prehrane nimajo organizirane. Ne navaja tudi, koliko je dijakov, ki se dnevno vozijo daleč v šolo, in koliko je takih dijakov, ki se večinoma morajo znajti sami. Lahko ugotovimo, da se večinoma podatki o dijakih predvsem zbirajo iz virov statistike ali od drugih zbiralcev podatkov. Glede na vsebino so najpogosteje usmerjeni v zbiranje podatkov o zlorabi, nasilju in izkoriščanju otrok in dijakov ob posvojitvi, o namestitvah, o otrocih brez spremstva, o otrocih beguncih, celo o trgovanju z otroki, o samomorih med dijaki, žal pa zelo malo ali skoraj nič nam ne povedo obstoječi podatki o načinu in kulturi prehranjevanja, o količini, o pestrosti prehrane in mnogočem, kar je povezano s prehranjevanjem in življenjskim slogom dijakov. Seveda je ta segment treba urediti. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov pričakujemo, da bo nacionalna strategija prehranske politike ponudila tudi pomembne odgovore na ta, nam neodgovorjena vprašanja. Glede na dejstvo, da so se prav ugotovitve o nezdravem prehranjevanju in življenjskem slogu ravno otrok in odraščajoče mladine [[beri: dijakov]] v zadnjem času nekako nakopičile, pričakujemo, da bo ministrstvo za zdravje skupaj z ministrstvom za šolstvo, znanost in šport ponudilo dolgoročno sistemsko rešitev te vrzeli, kjer bo začrtana prehranska politika, v kateri pričakujemo, da bo podana promocija in kampanja uživanja zdravih živil zlasti med mladimi, ki po podatkih bele knjige zaužijejo premalo sadja, zelenjave in še česa. Ta strategija naj bi prinesla in trasirala ukrepe za izboljšanje, varovanje in ohranjanje zdravja ter kakovosti življenja prebivalcev Slovenije, zlasti mladostnikov, za katere je to zelo pomembno. Na to opozarja in govori tudi nacionalni program boja proti revščini. S tem naj bi se izboljšale prehranske navade in usmerile v ponudbo zadostne količine hrane, kakovostne in zdravju koristne hrane, ki bi omogočila optimalen razvoj odraščajočih mladostnikov. Tako v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov pričakujemo, da bo pričujoča strategija in tudi drugi ukrepi, ki bodo med ostalim razrešili to problematiko ter prehranjevanje otrok in dijakov, tako trajno in sistemsko rešeni, saj je v 81. členu zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja jasno povedano, da so sredstva za te namene namenjena iz državnega proračuna. V poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov pričakujemo, da bo vlada ponudila sistemske in trajne rešitve tega področja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališča Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Sašo Peče.
Prav zanimivo je, da najmočnejši agitatorji za izmišljene pravice izbrisanih nasprotujejo zakonu, ki dodeljuje neko boniteto slovenskim državljanom, celo več, tistim najmlajšim slovenskim državljanom, medtem ko se na vse pretege trudijo, da bi dali čim več pravic in nič obveznosti tako imenovanim izbrisanim. Čudna je strategija slovenskih političnih organizacij, ki na tovrsten način skušajo peljati našo državo naprej v Evropo. Seveda se je ob takem pristopu smiselno vprašati, kaj nas v Evropi čaka. Kaj nas čaka v Evropi s tovrstno količino dvoličnosti? V Slovenski nacionalni stranki bomo za razliko od Združene liste zakon podprli. Ocenjujemo, da poskuša predlagatelj približati sistem dijaške prehrane uveljavljenemu oziroma sprejetemu sistemu subvencioniranja študentske prehrane. In prav se nam zdi, da tovrstni ukrep, še posebej, če se je izkazal kot pozitiven v preteklosti, uveljavimo tudi na tej stopnji, torej na nižji stopnji tako po starosti kot po izobraževalnem procesu. Prav tako ocenjujemo, da so cilji, ki jih zasleduje predlagatelj zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o subvencioniranju prehrane, pravilni. Prvič, da se omogoči tudi prek države pristop do enega subvencioniranega obroka na dan, kar bi po eni strani omogočilo finančno razbremenitev slovenskih družin v okviru staršev oziroma dijakov samih. Po drugi strani pa moramo poudariti, da navkljub predlogu oziroma mnenju Vlade Republike Slovenije o nedorečenosti finančnih posledic oziroma bojazni za prevelik zalogaj, ki bo čakal proračun, moramo izpostaviti primerjavo s prejšnjo točko dnevnega reda, kjer je ta državni zbor brezresne razprave o nekaj milijardnih posledicah, po nekaterih ocenah do 800 milijard slovenskih tolarjev, sprejel zakon, po drugi strani, pa ga v tem trenutku, vsaj na podlagi predstavitev stališč nekaterih poslanskih skupin, procentualno, procentualno primerljiv znesek boli. V Nacionalni stranki bomo predlog zakona podprli in iskreno upamo, da če ste predstavniki poslanskih skupin, člani državnega zbora sprejeli na vedenje in pa v okvir vašega obnašanja tisti apel s strani Evrope, bodimo velikodušni, bodite za spremembo enkrat velikodušni tudi do Slovencev in Slovenk, ne samo do tujcev. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod Jože Tanko.
Hvala za besedo. Spoštovani kolegi, kolegice! V tem mandatu se je šolska zakonodaja že večkrat spreminjala, bodisi na predlog vlade, bodisi na predlog drugih kvalificiranih predlagateljev. Vendar nihče se ni lotil očitnega dolgo trajajočega problema prehrane in prehranjevanja srednješolcev, čeprav so bile tovrstne pobude večkrat dane. Nazadnje sta bila vlada in ministrstvo za šolstvo, znanost in šport na ta program opozorjena pri sprejemanju novele zakona o financiranju vzgoje in izobraževanja, s katerim smo urejali subvencije prevozov za vajence, dijake in študente. Še pred tem je bila zamujena izvrstna priložnost ob sprejemanju zakona o študentski prehrani. Dejstvo je, da problem prehranjevanja srednješolcev ostaja neurejen že desetletja in da je to največja bela lisa ali pa črna luknja v našem izobraževalnem sistemu. Odvisno pač od zornega kota obravnavanja problema. Sto tisoč ali še več mladih, ki so se vsako leto vpisovali v redne programe srednjih šol in s tem pridobili status vajenca ali dijaka, je bilo vrsto let cela desetletja povsem prezrtih in prepuščenih samim sebi in svoji iznajdljivosti. Vsak, ki je nadaljeval šolanje po osnovni šoli, je bil tri ali štiri leta izpostavljen slabim učinkom pomanjkljive skrbi pristojnih državnih resorjev, ki so imeli nalogo, da poskrbijo tako za izobraževanje kakor tudi za zdravje državljanov. Po tej plati smo bili večinoma vsi državljani, ki smo se vpisali in absolvirali ta del izobraževalnega procesa, za določen čas treh oziroma štirih let izbrisani in pozabljeni. Pa vendar kljub vsemu primerni za nalaganje raznih dodatnih bremen in testiranja reforme. Zdravstveno stanje dijakov je precej porazno. Vse študije in analize kažejo, da razmere na področju prehranjevanja, prehranjevalnih navad, kvalitete, strukture in pogostnosti obrokov pri Slovencih niso dobre. Ugotovljeno je, da obroke ne razporejamo pravilno niti po količini, niti po vsebini, niti po času, niti si za obrok ne vzamemo zadosti časa. Še v precej slabšem položaju pa so tisti, ki jimje že vnaprej preprečeno, da bi se lahko sploh prehranjevali, kaj šele, da bi se kvalitetno prehranjevali. V to skupino brez dvoma sodi srednješolska populacija, vajenci in dijaki, ki jih je država povsem prezrla in jim pozabila pomagati pri ustvarjanju primernih in zdravih pogojev izobraževanja. Kljub temu, da so srednješolci odsotni zdoma najmanj šest, nekateri pa celo devet ali deset ur, in imajo ob zelo natrpanih in zahtevnih urnikih na razpolago samo 20-minutni odmor, glavni odmor, da zaužijejo malico, si jo nekateri iz raznih razlogov, predvsem zaradi pomanjkanja finančnih sredstev, tudi ne morejo kupiti in ostajajo ves čas povsem brez hrane. Večinoma pa šolski čas preživijo ob enem hladnem ali fast food obroku. Nekatere, ki se težje prebijejo skozi srednjo šolo, pa čaka prvi obrok šele, ko pridejo domov. Še v precej slabšem položaju pa so vozači. Teh nekaj minut odmora je mnogo premalo za spodobno in človeku primerno zaužitje hrane, saj polovico ali še več časa porabijo za nabavo malice. Ta del populacije se prehranjuje skoraj izključno s hitro hrano, sendviči, pizzami in podobnimi zadevami. Toplega obroka v tem obdobju, v tem času ne zaužije nihče. Velika večina šol se sicer zelo trudi, da bi olajšala dostop do prehrane svojim dijakom, in se aktivno vključuje v organiziranje šolske prehrane, saj se zavedajo, da neurejena prehrana precej ovira šolski proces: da se povečujejo oziroma pospešujejo negativni pojavi, da se povečuje razdražljivost, zmanjšuje koncentracija, s tem pa pada kvaliteta šolskega procesa in seveda slabši so tudi rezultati. Prav najslabše, izstopajoče najslabše pogoje in kvaliteto prehranjevanja v populacijski strukturi imajo srednješolci, ki so v najbolj občutljivem obdobju duševne in telesne rasti sistematično izpostavljeni pomanjkljivi, neredni in neustrezni prehrani. Seveda pa ima tako dolgo izpostavljanje slabemu in pomanjkljivemu prehranjevanju tudi posledice. Nekatere se pokažejo že zelo kmalu na sistematičnih pregledih, do nedavnega tudi na naborih, saj je bilo prav na osnovi zdravstvenih razlogov izločenih precej nabornikov. Posledice se kažejo tudi v slabši psihofizični kondiciji, v iskanju nadomestkov in tako dalje. Neurejena prehrana pa pušča tudi trajne posledice, ki se kažejo v nadpovprečno visoki bolniški odsotnosti v delovno aktivnem obdobju in pa seveda v precej krajši življenjski dobi Slovencev v primerjavi z drugimi Evropejci. Prav zaradi velike bolniške odsotnosti pa je precej manjši tudi prispevek k skupni blaginji, manjša je delovna učinkovitost, precej prezgoden pa je tudi pritisk na javne fonde in blagajne, ki jo obveznosti ne morejo več pokrivati. Zaradi tega bi moral biti ta del obdelan tudi v Kebrovi zdravstveni reformi, saj je več kot očitno, da slaba, neredna in pomanjkljiva prehrana v najvitalnejšem obdobjutelesne in duševne rasti veliko prispeva k čakalnim dobam in čakalnim kolonam v ambulantah in klinikah. Večina dijakov ima svojo dnevno šolsko obveznost vsaj tako dolgo kot velika večina zaposlenih. Kot sem že omenil, so dnevno odsotni od 6 do 9 ur, ponekod še celo dlje. Za zaposlene so pravice glede povračil stroškov v zvezi z delom natančno predpisane in urejene v kolektivnih pogodbah. V našem primeru v kolektivni pogodbi za negospodarstvo. Ta v 42. členu predpisuje povračilo stroškov v zvezi z delom in med temi povračili je na prvem mestu urejena in predpisana prehrana med delom. In če dovolite, bom citiral ta del. "Delavcem se povrnejo stroški za prehrano med delom. Do povračila stroškov prehrane med delom so upravičeni tudi delavci, ki delajo najmanj s polovičnim delovnim časom, pripravniki, učenci in študentje na praksi". Se pravi, tudi v primeru, ko ta dijak pride v delovno organizacijo, mu pripada obvezen topli obrok. Samo v primeru, ko pa je na rednem izobraževanju v srednji šoli, pa mu ta obrok, topel obrok ni predpisan. Zanimivo! Po pogovorih mladi, mislim, da nimajo kvalificiranega zastopnika, saj se za izboljšanje njihovih pogojev nihče ne potrudi dovolj. Dijaško organizacijo in varuha dijakovih pravic bolj skrbijo problemi ministrstva in vlade glede zagotovitve potrebnih finančnih sredstev, ki bi jih morala zagotoviti država, kot pa nujnost ureditve tega problema in sta se skoraj kar sprijaznila z obstoječim, to je z nezdravim stanjem. Ureditev potreb in pravic vajencev in dijakov odrivata v megleno prihodnost. Človek dobi občutek, da je največji problem, ki se poraja ob tem zakonu, pravzaprav nepravi predlagatelj. Študentje imajo, hvala bogu, ta del pokrit od nedavnega z zakonom o študentski prehrani. Pri tem je potrebno opozoriti, da imajo študentje kljub temu, da imajo zelo podobne obremenitve kot dijaki, bistveno več manevrskega prostora, saj je njihov urnik praviloma precej manj obvezujoč in si v veliki meri lahko sami odrejajo prisotnost na predavanjih in vajah. Dijaki pa imajo urnik obvezen in izostanki niso dovoljeni, torej morajo biti pri urah pouka obvezno in redno prisotni. Tudi zaradi tega so dijaki v bistveno slabši situaciji kot študentje. Predlog, da se za postavitev modela subvencioniranja toplega obroka vajencev in dijakov uporabi dobro delujoč in učinkovit sistem študentske prehrane, je povsem racionalen, čeprav dopušča možnost, da bi bilo potrebno sam sistem razdeljevanja bonov in nadzorovanja nadzora nad razdeljevanjem še dodelati, vendar je to manj pomemben detajl. Bistveno je, da projekt čimprej zastavimo in ga začnemo takoj tudi izvajati, kajti stanje na tem področju se mora radikalno spremeniti. Pred nedavnem je bil tudi svetovni dan hrane in na ta dan so na zavodu za zdravstveno varstvo Celje predstavili raziskavo o načinu prehranjevanja celjskih srednješolcev. Raziskava in tudi medijski odzivi nanjo so nazorno pokazali težave in probleme, katerim so izpostavljeni dijaki celjskih srednjih šol. Podobne ali pa še hujše bi bile ugotovitve, če bi tako raziskavo opravili v kakšnem manj bogatem predelu Slovenije, kjer je revščine in odrekanja še več. Vendar sporočilo raziskave je bilo precej jasno: stanje je porazno in potrebno je takoj ukrepati. Danes imamo priložnost, prvo priložnosti, in upam, da jo bomo poslanci tega sklicadržavnega zbora tudi izkoristili. Naša poslanska skupina bo predlog zakona podprla. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo postavil gospod Stanislav Brenčič. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice, kolegi, spoštovani predstavniki vlade. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke podpira temeljni cilj oziroma namen predloga zakona v tem smislu, da so prav dijaška leta tista leta, ki so za telesni in tudi osebnostni razvoj človeka posameznika silno odločujoča, zato mora država skozi instrumente, ki jih ima na voljo, pozitivno vplivati oziroma omogočiti to, da bodo ti mladi ljudje, dijaki imeli možnost si ponuditi čimbolj primeren dnevni obrok. Istočasno pa so ti mladi ljudje izredno dojemljivi za vse vrste vplivov družbenega okolja, ki mora ponuditi tudi celo paleto vabljivih negativnih navad. Zato v poslanski skupini menimo, da ni vseeno, kakšen je in kako bi naj bi bil tudi po predlogu tega zakona vzpostavljen sistem ponudbe primernih obrokov hrane, in tudi ne, kakšna naj bo vrednost te storitve. Predvsem zagovarjamo možnost čim boljše ponudbe oziroma vzpostavitve možnosti prehranjevanja dijakov, če že ne v objektih šol, ki jih obiskujejo, pa v njeni neposredni bližini, glede na učni urnik, ki ga sleherna srednja šola predpisuje v svojem učnem programu. Vsekakor pa je za nas vprašljiva rešitev, da bi posamezne naloge v zvezi s subvencioniranjem podelili kar z zakonom dijaške organizacije Slovenije, kajti še pri študentih, ki naj bodo že kar odrasli ljudje, ta stvar nič kaj dobro ne deluje, o čemer se lahko dnevno seznanjamo. Menimo, da je stvar vzpostavljanja čim boljše možnosti prehranjevanja dijakov v prvi vrsti naloga, ki jo mora v logističnem smislu vzpostaviti ministrstvo za šolstvo, znanost in šport prek vodstev srednjih šol. Prav tako menimo, da je finančno vprašanje povezano tako s kvaliteto kot ceno obroka ter je s tem vstopom javnih sredstev v smislu subvencioniranja obroka potrebno rešiti interdisciplinarno v okviru vlade Republike Slovenije. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke apelira in pričakuje od vlade Republike Slovenije, da za nujno potrebno izboljšanje stanja, in s tem zmožnosti prehranjevanja dijakov, predloži v obravnavo in sprejem državnemu zboru smiselno dorečene, morebiti potrebne dodatne zakonske rešitve, z ustreznim obsegom finančnih sredstev v okviru državnega proračuna oziroma dodatnimi sredstvi v okviru že sprejetega rebalansa državnega proračuna za leto 2004 in naprej za sprejet proračun 2005. Namen predloga zakona v svojem cilju omogočati dijakom ustrezen in za njih cenovno sprejemljiv dnevni obrok hrane, kot sem uvodoma rekel, je dober. Celotna izvedbena plat in tudi finančno izhodišče pa je nedorečeno in tudi ne prav smiselno zastavljeno, zato poslanska skupina zakona ne bo podprla. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Stranke mladih bo predstavil gospod Marko Diaci. Prosim.
Lep pozdrav vsem prisotnim! Spoštovani minister. V Stranki mladih Slovenije se večkrat zavedamo problematike stanja na področju prehrane šolajočih, tako dijakov kot tudi učencev in študentov. Prav zato smo v preteklosti namenili posebno pozornost ureditvi študentske prehrane, ki je v tem mandatu državnega zbora dobila svojo zakonsko podlago na podlagi predloga zakona, katerega prvopodpisnik sem bil sam, ter s tem dolgoročno ureditev, ki pomeni stabilno izvajanje subvencioniranja študentske prehrane. Prepričani smo, da je potrebno za dijake v današnjem času fleksibilnega delovnega časa njihovih staršev, pri množici šolskih obveznosti in ne nazadnje tudi pri mnogih obšolskih dejavnostih, ki se razpotegnejo čez cel dan, v korist dijakov in njihovih staršev ter celotne družbe ustrezno poskrbeti tudi za to populacijo. Zato ne bo odveč, če ponovno navedemo dejstva za potrebo po zakonski ureditvi študentske prehrane. Le-ta se je uvajala dalj časa, tako da lahko govorimo o enem izmed redkih evolucijsko zasnovanih zakonov, ki so se tudi v praksi izkazali za ustrezno rešene oziroma je njihovo potrebo po zakonski ureditvi dokazala praksa. Ta dejstva, če jih na kratko izpostavim, so bila predvsem zdravstveno stanje študentske populacije, vzpostavljena infrastruktura, vzpostavljen nadzor, vzpostavljena distribucija in splošna upravičenost, vezana na status študenta. Predhodno pa je bila ta ureditev urejena še z uredbo o subvencioniranjuštudentske prehrane. Zakon je torej uvedel stabilnost in dolgoročnost. Še enkrat naj izrazim zadovoljstvo nad sprejetjem le-tega in svojo hvaležnost vsem, tako sopodpisnikom zakona o subvencioniranju študentske prehrane kot tudi vsem tistim, ki ste me tudi ob zadnjem glasovanju podprli. V Stranki mladih Slovenije že nekaj časa aktivno pripravljamo rešitve, ki so nujno potrebne za ureditev prehrane učencev in dijakov. Ocenjujemo, da je obstoječa ureditev dijaške prehrane nepraktična in v praksi ne dosega zastavljenih ciljev, kar potrjujejo tudi razne analize zdravstvenega stanja dijaške populacije, ki kažejo katastrofalno stanje. Veseli nas, da tudi v drugih strankah razmišljajo o tej problematiki. Upamo le, da to ni samo predvolilna poteza, pač pa je motiv za to celostna ureditev problematike. Če pogledamo sedanje stanje, lahko ugotovimo, da je za regresiranje prehrane dijakov v lanskem proračunu bilo namenjenih 620 milijonov tolarjev, letošnji predlog pa je 919 milijonov tolarjev, kar naj bi po zapisanem v obrazložitvi proračuna zadoščalo za regresirano prehrano okrog 24% dijakom srednjih šol, ki izvirajo iz manj premožnih družin, kar pa je po našem mnenju odločno premalo in verjetno ne bo zadostovalo. Sedaj pa k predlogu zakona. Predlagani predlog sprememb in dopolnitev zakona o subvencioniranju študentske prehrane ocenjujemo kot dobronameren, vendar pa ne celovit, pripravljen brez ustreznega poznavanja problematike populacije kot tudi ne dovolj dobrega poznavanja izvajanja študentske prehrane. Naj utemeljitev taksativno naštejem. Prvič, po zakonu naj bi bila izvajalka nalog Dijaška organizacija Slovenije, ki pravno formalno ne obstaja. Drugič, upravičenci naj bi se identificirali z dijaško izkaznico, ki prav tako ni formalno opredeljena. Tretjič, izvajanje prehrane za srednješolcepo sistemu, kot ga predvideva predlagatelj, je povezano z izredno visokimi manipulativnimi stroški. In četrtič, sporno se nam zdi z družbeno-sociološkega vidika organizirati prehrano za srednješolce po gostilnah. To potrjuje tudi več izjav predstavnikov dijaških skupnosti, ki so prav tako kot v Stranki mladih Slovenije ugotovili, da je obstoječa ureditev subvencioniranja dijaške prehrane neustrezna, kot naj bi bil neustrezen tudi predlog sprememb zakona, ki je v proceduri. Prav tako se v SMS zavedamo, da je izobraževanje nacionalna prioriteta in javno dobro, ki se mora razvijati v interesu razvoja slovenskega naroda, njegove nacionalne in kulturne identitete, v interesu doseganja široke blaginje vseh državljank in državljanov Republike Slovenije in je predpostavka za ustvarjanje družbe, v kateri bo imel vsak posameznik možnost s svojim znanjem, delom in izkušnjami v polni meri uresničevati svoje ustvarjalne potenciale. Kot enega od ukrepov za dosedanjega tega cilja vidimo v Stranki mladih Slovenije tudi ureditev prehrane dijakov. Zato v Stranki mladih Slovenije menimo, da je primerneje dijaško prehrano urediti v okviru samostojnega zakona, kjer naj se dijaška prehrana uredi na naslednji način. Prvič, subvencioniranje dijaških obrokov se opredeli kot pravica, do katere so upravičeni vsi dijaki, in ne kot socialna pomoč. Drugič, dijaška prehrana naj se izvaja v okviru šolskih restavracij. Tretjič, definira naj se dijaška izkaznica, distribucijski sistem bonov in v okviru srednješolskih zavodov naj se vzpostaviustrezna infrastruktura za izvajanje sistema. Četrtič, dopuščamo možnost prehodnega obdobja do največ treh let, v okviru katerega naj se v okviru vseh srednješolskih zavodov uredijo primerne prehrambene kapacitete, v vmesnem času pa naj se, kjer ni možno drugače, zagotovi dijaška prehrana z ustavo ali na drug način. Petič, nosilec dijaške prehrane mora biti ministrstvo za šolstvo, znanost in šport. To je po našem mnenju pet ključnih točk, na katerih bi naj temeljil sistem subvencioniranja dijaške prehrane in bi to bilo smotrno urediti v okviru novega zakona, s tem da menimo, da bi se z voljo vlade našla tudi sredstva za izvedbo, in to katerekoli vlade. Lahko pa bi te točke vključili tudi v ta obstoječi zakon, vendar pa je potrebnih kar nekaj dodatkov, ki sem jih prej navedel. Zato ocenjujemo, da bi s skupnimi močmi lahko prišli do konkretne rešitve v okviru novega krovnega zakona o subvencioniranju dijaške prehrane.
Hvala lepa. Stališče Liberalne demokracije bo predstavila gospa Stana Stopar.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Prav lep dober večer vsem, še posebej pa gospodu ministru in sekretarkama. Spoštovani! V mesecu avgustu je bil v obravnavo državnemu zboru vložen predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o subvencioniranju študentske prehrane. Glavni cilj predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o subvencioniranju študentske prehrane predlagatelja poslanca gospoda Jožeta Tanka je zagotoviti dijakom in vajencem pravico do enega subvencioniranega obroka na dan po enakem sistemu kot pri študentih. V poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije predloga poslanca gospoda Jožeta Tanka ne podpiramo. Menimo, da uvedba enakega sistem, kot ga imajo študentje, ni najboljša rešitev. Predlog sprememb za nas ni spremenljiv tudi zato, ker obremenjuje državni proračun za leto 2004 dodatno predvidoma za 10 milijard sit. Tega denarja pa ministrstvo za šolstvo nima, zato zakona tudi ne bi moglo izvajati. V poslanski skupini že dalj časa opozarjamo na sistemsko neurejeno prehranjevanje srednješolcev. V najbolj občutljivem obdobju rasti in razvoja so res prepuščeni sami sebi in mnogokrat tudi ponudbi trga. Mnoge že izvedene ankete po osnovnih šolah in srednjih šolah potrjujejo uživanje premalo zdravih obrokov in neredno uživanje dnevnih obrokov. Po ugotovitvah različnih zdravstvenih in šolskih institucij je prehranjevanje učencev in dijakov eden večjih problemov tudi na socialni ravni, še bolj pa na ravni kakovosti življenjskih navad. V letu 1994 in 2002 je bil sprejet in dopolnjen zakon o temeljnih razvojnih programih na področjih izobraževanja in znanosti, ki je vsaj delno popravil situacijo, saj so bila predlagana tudi sredstva za razvoj zdrave prehrane. S tem zakonom smo želeli z dodatnimi sredstvi vplivati na dvig subvencij in na kvaliteten razvoj tega področja. Vendar se zavedamo, da sredstva za doseganje subvencij še ne zadoščajo. Letos se je vlada odločila sredstva za ta namen povečati za približno 45%. Nujna je torej sistemska rešitev problema dijaške in vajeniške prehrane, ki bo omogočila zdrave prehrambene navade, hkrati pa bi morala zajeti čim več tistih, ki potrebujejo popolno subvencijo. Zato enako kot pri študentih gotovo ne bo šlo. Srednje šole so namreč raztresene po vsej Sloveniji, pa tudi način šolanja je drugačen kot pri študentih. V poslanski skupini predloga zakona poslanca gospoda Tanka ne bomo podprli. Menimo, da je nepopoln, da je nedodelan, predvsem pa tudi zaradi dejstva, ker predlog ne prinaša širše sistemske ureditve, ki jo trenutna situacija zahteva. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Najprej ima besedo Marija Ana Tisovic.
Hvala lepa za besedo. Zdaj smo poslušali mnenja različnih strank. Vsi ugotavljamo, da je potrebno urediti to problematiko prehranjevanja srednjih šol. Sama iz lastnih izkušenj dobro vem, kaj to pomeni. Imam toliko otrok, da sem to lahko od blizu spremljala pri svojih vozačih. To je res, da ne rečem, katastrofalno, pa moji še niso bili tako mogoče prizadeti, kot so bili nekateri drugi, ki se še od dalje, pa še do avtobusa so imeli dolgo pot, ko so odhajali od doma. Zato mislim, da je na vsak način to treba urediti. Če vladajoča koalicija ugotavlja, vsi po vrsti, kako je potrebno sistemsko najti rešitev, zakaj je niste do sedaj našli? Zdaj je dal gospod Tanko, iz opozicije je res, mogoče malo premalo dodelan zakon, ampak jaz mislim, da vsaj nekaj je, na čemer lahko gradimo. In dajmo se vzeti skupaj in nekaj naredimo na tem, da bomo problematiko rešili. Ne samo raziskave, pa ugotovitve, pa potem sistematiko, pa ne vem, kaj vse. Treba je rešiti stvar, v tem je problem. Da pa ni denarja zagotovljenega, lepo prosim, poiščite notranje rezerve. Vsepovsod se govori o notranjih rezervah. Tudi pri ministrstvu za socialo, tudi pri ministrstvu za šolstvo, bi še mogoče našli kakšno notranjo rezervo. Moramo pogledati najprej vase, potem šele lahko govorimo. Samo to bi še rada povedala, da na vsak način je to problematiko treba rešiti. Mladina je naša bodočnost, nima pa volilne pravice, da bi se sama borila za svoje pravice, za svojo zakonsko zaščito, zato smo mi tukaj, da je zakon zaščiti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Majda Potrata, prosim.
Hvala za besedo gospod podpredsednik. Vem, da se spuščam na zelo spolzka tla, in da se odpiram za očitke opozicije, da nimam razvitega socialnega čuta za občutljivo populacijo, pa vendarle bom tvegala in povedala, zakaj ne podpiram predlaganega zakona. Predlagani zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o subvencioniranju študentske prehrane ne dela nič drugega, kot samo dopolnjuje in spreminja naslov, ponuja pa rešitev, ki za to populacijo absolutno ni primerna. Predlagana rešitev z boni je za srednješolce nesprejemljiva in neuresničljiva. Tisti, ki smo kdaj v srednjem in visokem šolstvu delali, vemo, da sta ta dva segmenta šolstva neprimerjljiva, ne samo zaradi organizacije študijskega oziroma učnega procesa, ampak tudi zaradi starosti populacije. Drugič. Rada bi verjela, da je bil namen zelo dober, ampak če pogledam na peto stran, kjer je tabela, ki prikazuje rešitve v drugih državah, je videti, kot da imajo vse evropske države urejeno to subvencioniranje srednješolske prehrane. Ampak če samo na četrto stran pogledam, vidim, da ni res. Imajo diferenciran pristop. Največkrat se odločajo za podporo v tistem primeru, ko gre za nastanitev, hkrati nastanitev in reševanje prehranjevanja. Najhuje pa je, da je tukaj v primerjalnem pregledu seveda združena nižja in višja srednješolska stopnja, čeprav ste v uvodu pojasnili, da je nižja stopnja tista, ki je pri nas primerljiva z osnovno šolo. Prehranjevalne navade slovenske srednješolske generacije niso zdrave. Iz Maribora poznam kar nekaj raziskovalnih nalog, ki so jih srednješolci sami pripravili, če imam prav v zavesti. Vsaj za šest jih vem. Ampak če boste tam iskali odgovor na vprašanje, kako si predstavljajo, da naj bi bila njihova prehrana urejena, zagotovo to ni tisto, kar mi mislimo, da bi bilo zdravo in dobro. Niso odgovori v prid toplemu obroku kot malici, ampak drugim oblikam. Tukaj bi rada opozorila, da se v srednješolskem izobraževanju pojavljalo pri tej generaciji tudi motnje v prehranjevanju. Da so to tiste motnje, ki so čisto zdravstveno pogojene, da je nekaj treba narediti soglašam in zato sem na začetku rekla, da se na spolzka tla spuščam. Ampak poudarjam, na način, kakor je tukaj predlagano se to rešiti ne more. Lažje pa mi je zato, ker je v proračunu vendarle za 45% več sredstev namenjenih za ureditev tega področja in upam, da se bodo zneski z ustreznimi ukrepi vred v prihodnosti okrepili. Hvala.
Hvala. Gospod Sašo Peče ima besedo.
Ne morem reči, da sem zadovoljen z razpravo, ko eden izmed poslancev predlaga neko rešitev in potem cel državni zbor napade tega poslanca, češ da je njegova rešitev premalo dorečena, posebej v poznavanju poslovnika in pa v kateri fazi je posamezen zakon. Jaz sem prepričan, da bi se vse kritike, ki letijo na predlagatelja, ne s strani nacionalne stranke, ampak s strani ostalih poslancev, dale izpopolniti v obliki sprememb zakona do njegove uveljavitve. Rad pa bi iz tega mesta izpostavil dve, ki sta bili že izpostavljeni in za kateri bi mogoče tudi rad, da se do njih opredeli predlagatelj. In sicer prvič, da bi se dijaška prehrana izvajala v okviru šolskih restavracij, kar je mogoče bila dobronamerna pripomba predstavnika stranke mladih. In pa v drugem delu, kjer naj bi se definirala dijaška izkaznica. Naš namen, torej Slovenske nacionalne stranke kot verjetno tudi predlagatelja je en dober kvaliteten zakon. In vsaj v okviru naše stranke ocenjujemo, da začetek je pozitiven in zato še enkrat poudarjen, da bomo zakon podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Anton Butolen. Ne? Dobro. Magister Janez Drobnič.
Hvala lepa za besedo. Jaz sem si pogledal malo podrobneje tole mnenje vlade. Gospod minister, ti argumenti, ki ste jih navedli, so zelo piškavi. Mnogo bolj tehnične argumente je recimo podala SMS, nekateri predlogi so vredni razmisleka, ampak to, kar ste notri napisali, pa ni ne logično, ne smiselno. Tako, da vaših argumentov ni moč sprejeti. Sedaj ne vem, ali ste vi to prebrali, kar ste podpisali, ali vam drugi napisali. Skratka, predlog kot takšen, vidimo da je usmerjen pravilno, narediti bi bilo potrebno verjetno nekatere izboljšave. Kot so že kolegi omenili, saj je povsem primerna ureditev na način bonov. Saj boni ne vsiljujejo načina organiziranja prehrane. Prehrana je lahko organizirana tudi v šoli, lahko je v sosednji restavraciji. Zaradi upoštevanja socialnih kriterijev pa se lahko uvede bone, ali pa kakorkoli drugače že rečemo. Tako da to ni nič skregano z logiko. Jaz ne vem, zakaj prehrana študentov in dijakov, ne bi mogli biti v istem zakonu. Tako kot ni moglo biti v zakonu o humanitarnih in invalidskih organizacijah. Na koncu pa vsi ugotavljamo, da bi bilo boljše, če bi bilo to v enem zakonu, ampak to je še najmanjši razlog. Zaradi mene je lahko tudi za vsako posebej, ampak za argument, da ne more biti to skupaj, pa ne vidim nobenega razloga. Skratka, ta predlog poslanskega kolega Tanka je povsem smiseln in dober. Seveda, dijaki bi se lahko lažje prehranjevali, če bi bilo pri vladajoči koaliciji več posluha za ureditev ustavne odločbe o dohodnini. Že sedem let smo v prekršku. Že sedem let! Petkrat vsaj, sem predlagal, dajmo obravnavat tiste zakone, ki so, ne vem, trije ali štirje v vrsti. In ni nobene pametne odločitve, oziroma ni prave odločitve. Če bi uveljavili ta zakon, ustavno odločbo, bi bilo staršem mnogo lažje. Lahko bi zagotavljali ta sredstva, kajti odločba ustavnega sodišča, ki se nanaša na dohodnino, govori ravno o tem, da se staršem omogoči olajšava zaradi nujnih življenjskih stroškov za otroke. Ravno to. 10 milijard, ja. Ravno pri poslanskih vprašanjih sem vam zastavil vprašanje, konkretno gospodu, doktorju Mramorju. 30 milijard je izpuhtelo v zrak. Samo zato, ker niste nič razmislili, kaj je z evro obveznicami, kako jih nominirati. Ker se imate za tako strokovne. Z enim zamahom ste izgubili 30 milijard. In imeli bi prehrano, tako kot on omenja, za tri leta. Ker ste tako strokovna vlada! Stvar je v prioritetah in stvar je v resnični strokovnosti. Zato da potem seveda ni denarja. Interdisciplinarna vlada. Gospod Brenčič, jaz bi raje rekel interdisciplinirana vlada, zato ker vsi, isto papagajsko ponavljate. Argumente začnete: v redu, prehrana je potrebna in tako naprej, na koncu pa - forma ni prava. Pa dajmo dograditi ta zakon, če imamo različna razmišljanja. Jaz mislim, da je osnova v redu. Čakali smo eno leto, pa ni bilo te pobude. Skratka, zakon je primerna osnova. Sam bom podprl ta zakon in mislim, da ga bodo podprli tudi poslanski kolegi v Novi Sloveniji. Seveda pa bomo poiskali morda še dodatne rešitve, kako to na primeren način urediti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zmago Jelinčič Plemeniti.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Tudi sam mislim, da je zakon primerna osnova za nadaljnjo obravnavo. Razumem pa seveda, da so proti zakonu predstavniki Združene liste in predstavniki LDS ter ostala koalicija, kajti če bodo hoteli plačati tako imenovanim izbrisanim, bodo v tem primeru potrebovali še precej več denarja. In treba ga je nabirati kjerkoli, pri dijakih, pri študentih, verjetno bodo kmalu prišli še na osnovnošolsko mladino in tudi v vrtce. Ne razumem pa predstavnika Stranke mladih, da so oni pravzaprav nekako proti temu. Ker sodim, da se vse zadeve dajo urediti z amandmaji. Seveda če je volja in želja, da se zakon uredi do te mere, da je sprejemljiv. Mislim, da je razumljivo, da gospodje iz koalicije tega ne bodo podprli. Mislim, da je preveč, da bi kar tako razmetavali denar za slovenske otroke, ko bodo pa morali dajati denar za vse ostale, ki niso Slovenci in bodo Slovenci postali zgolj in samo zato, da bodolahko dali svoje glasove nekaterim oziroma večini predstavnikov teh strank. Mislim, da je to nesprejemljivo in je načelo apriornega odklanjanja zakonov, ki se tičejo slovenske šolske mladine, pa naj gre za študente, dijake ali osnovnošolce. To je nesprejemljivo. In še enkrat pravim, za nas je zakon primeren za razpravo v drugi obravnavi. Hvala.
Replika, gospod Diaci.
Hvala. Gospod Jelinčič, zdaj ste si privoščili težko manipulacijo. To, kar ste zdajle povedali, ni res. Jaz eksplicitno nisem rekel, da sem proti temu zakonu. Tega nisem rekel in prosim, da s tem ne manipulirate. Povedal sem pa, da je treba v ta zakon ali pa v nov krovni zakon vgraditi določene elemente, ki sem jih naštel v petih točkah. V petih točkah sem naštel konkretne argumente. In to, s čimer vi zdaj manipulirate, ni res! Te točke je možno vgraditi v ta zakon, kar bo dosti težje, ali pa v nov zakon. Mislim, da bi bilo lažje v novem zakonu. Če se pa odločimo, da gremo s tem zakonom naprej, bomoimeli nekaj problemov, ker bomo težko opredelili izvajalca, težko bomo opredelili izkaznico in tako naprej. In tu se lotevate problematike, ki mi niti pod točko razno ni jasna.
Hvala lepa. Časa nimate več gospod Jelinčič, mimogrede. Naslednji je na vrsti, pa tudi replika na repliko je zelo problematična zadeva po tem poslovniku. Naslednji je na vrsti gospod Franc Pukšič.
Hvala lepa. Gospod minister, kolegice in kolegi, gospod podpredsednik, sam osebno seveda mislim, da bi spremembe in uveljavitve zakona o subvencioniranju študentske prehrane prišle prav. Nekateri smo se pripravljali za to sejo tudi za jutrišnjo točko, ko bo poročilo varuha človekovih pravic. In tam ste lahko prebrali, da veliko travm in problemov nastaja prav v družinah s starši od 45 do 50 let zaradi izgube zaposlitve in nezmnožnosti, nemožnosti ponovnega zaposlovanja. Zato imajo velike osebne in družinske travme seveda zaradi problemov v zvezi z finančnim položajem. V družino bi takšen način prehranjevanja otrok prinesel eno točko upanja, da bi vendarle ta srednješolski otrok imel na ta način zagarantiran topel obrok. Še več. V lokalnih skupnostih smo v zadnjem času veliko naredili tudi na področju izgradnje vrtcev. Čeprav danes, ko sestavljamo občinske proračune ugotavljamo, da so na področju sofinanciranja vrtcev številke bistveno večje, kot so bile, dokler tega nismo imeli. Ugotavljamo, da je razlog prav v tem, da socialno ogroženedružine te otroke pripeljejo v vrtce in iz ekonomskega zornega kota je to strošek in izguba za občino. Iz socialnega, iz človeškega zornega kota pa vemo, da ta otrok v tem času dobi toplo prehrano. To je pravzaprav korektiv tudi v teh skrajno težkih časih Tudi v poročilu varuha človekovih pravic piše, da se v zadnjem letu ni zmanjšalo število brezposelnih, ampak, da so številke manjše zaradi drugačnega prikazovanja tega števila, ker nekatere sčasoma izpuščajo. Vse to, kar ste nekateri ugotavljali oziroma imeli pripombe, da je potrebno dopolniti, da je potrebno dodati, se da narediti z amandmajem v tem zakonu, če imamo resen in pošten namen. Glede o financ. Res je, piše, da je potrebno približno 10 milijard. V zvezi s tem, kar so kolegi že prej govorili, koliko sredstev bi naj porabili za izbris, za tako imenovane izbrisane, tiste, ki niso živeli, pa sedaj zahtevajo nadomestilo, imamo pravzaprav za 80 let sredstev za študentsko prehrano. To ne more biti taka številka za proračun, če so na drugi strani tako ogromne številke. Danes je socialdemokratska mladina tu v Ljubljani naredila eno dobro gesto. Mimoidoče so vprašali: Ali ste že imeli malico in ali seveda želite, da ima malico tudi mlad odraščajoč otrok? Seveda so se ljudje, ki so se pač podpisovali s temstrinjali in dajali predlagatelju tega zakona in seveda vsem tistim, ki bomo odločali o tem, podporo in spodbudo, da zakon oblikujemo tako da bo seveda koristen predvsem za mladino. Tako radi se sklicujemo, kako svet na mladih stoji, kaj vse bi naredili in tako dalje. Ampak sedaj gre za zelo konkretno zadevo in gre za resnično problematiko. Nenazadnje se velikokrat primerjamo z Evropsko unijo in tudi v tem primeru vidimo, da je za prehrano v Evropski uniji za mlade v glavnem poskrbljeno. Jaz verjamem, da bi minister želel tu vpeljati nek socialni korektiv. Tudi to je možno in verjetno tako kot pri marsikateri drugi zadevi pravzaprav najlažje preko lokalne skupnosti. Vendar je potrebno na lokalno skupnost prenesti določene naloge s tem pa seveda tudi, minister, denar. Žal od leta 2002 nekatere obveznosti lokalne skupnosti, ki jih mora kriti, ki jih izvede pri prevozih in tako dalje, potem finančno niso pokrite. Stvari stojijo zaradi tega, ker pač nekje na sodišču nekaj stoji. Ampak v skladu z zakonom stvari niso pokrite. Torej, lahko se vnese tudi socialni korektiv z amandmaji v ta zakon, lahko se to kontrolira, lahko se to prenese na lokalno skupnost. Seveda pa je potrebno zagotoviti na ta način tudi sredstva. Gre samo zato, ali imamo resnično namen to urediti ali pa se izgovarjati, tako kot nekateri, ki pravijo: "Bomo naredili sistemski zakon, pa ono pa drugo." Ampak, to tisti ki imajo so imeli to možnost 8 ali 12 let. To ni opravičilo. Zato je ta predlog zakona, ki ga ponuja predlagatelj edina pot, da ga nadgradimo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Ljubo Germič.
Hvala lepa za besedo. V imenu poslanske skupine je že bilo predstavljeno jasno zavedanje v poslanskem klubu LDS o prehrambenih težavah šolajoče se mladine in tudi izražene skrbi in predlogi ukrepov, ki jih vidimo v poslanski skupini. Kot ravnatelj sem imel priložnost tudi ko učitelj spremljati dogodke, ki potekajo na eni izmed srednjih šol, ki je vključevala pravzaprav tako gimnazijske kot strokovne programe. Znotraj tega bi želel v začetku povedati, da je izredno pomembno da govorimo o sistemu, da ne govorimo in nismo omejeni samo na številko, ki bo posledično seveda potrebna zato, da zagotavljamo potrebna sredstva za organiziranje šolske prehrane. Sevedapa bi v začetku želel zelo jasno povedati, da je vlada in ta minister, ki je danes tudi tukaj prisoten v naši razpravi, v obdobju zadnjih 10 let že veliko postorila na tem področju. In zdi se mi potrebno to poudariti predlagatelj zakona v eni svojih utemeljitev zakona pravi, da v primerjavi s tem, kako druge države urejajo to področje, država Slovenija praktično ničesar ne omogoči sodelujoči mladini k cenejši prehrani. Jaz bi tukaj želel spomniti vse naše poslance na razpravo, ki jo je imel kolega Rudi Moge v razpravi na odgovor minisitra dr. Dimovskega o socialnih razlikah v regiji, kjer je zelo natančno opisal pomen in vlogo, ki jo je namenila liberalna demokracija in vlada v vsem tem obdobju področju izobraževanja. In na tem področju so bila že v letu 92 s sklepom vlade namenjena določena sredstva urejanju področja prehrane. V letu 94 in leta 2002 sledita dva zakona, ki jasno opredeljujeta pomen in urejanje tega področja. Zakon iz leta 94, ki nosi naslov Zagotavljanje sredstev za nekatere nujne razvojneprograme Republike Slovenije v vzgoji in izobraževanju ima v točki 5 zagotavljanje sredstev za šolsko prehrano otrok in mladine. Zakon, ki je bil sprejet v letu 2002, Temeljni razvojni programi v izobraževanju na področju izobraževanja in znanosti v letih2003 in 2008 pa ponovno v prioritetnih usmeritvah nosi naslov razvoj zdrave prehrane. To se mi zdi izredno pomembno poudariti zato, da ne bi ostalo v zraku, da Slovenijo ne skrbi, da ne spremlja tega področja, za katerega, kot sem že dejal, v poslanski skupini smatramo, da določeni problemi še ostajajo in jih je potrebno tudi tako skrbno obravnavati. Druga teza, ki jo predlagatelj v svoji obrazložitvi navaja, je, da se dijaki večinoma ne znajo znajti sami. Tukaj bi zelo rad opozoril na zakonska določila, ki jasno govorijo o tem, da v krovnem zakonu, Zakonu o organiziranju vzgoje in izobraževanja v 81. členu jasno opredeljujemo delež oziroma sofinanciranje iz državnega proračuna. Hkrati pa bi opozoril na Zakon o gimnazijah, ki v 32. členu jasno govori, da gimnazija za vse dijake organizira vsaj en obrok hrane dnevno in Zakon o poklicnem in strokovnem izobraževanju, ki v 59. členu jasno govori, da šole za vse študente oziroma dijake organizira vsaj en obrok hrane dnevno. In moram reči, v svojem imenu ko sem bil ravnatelj, in sem prepričan tudi, v imenu drugih ravnateljev in učiteljev, da se temu področju namenja zelo veliko skrb in da seveda v času 30 minutnega odmora, ki je namenjen prehranjevanju v srednjih šolah, poskušamo narediti to, da dijaki imajo dostop do enega obroka. Seveda želimo izkoristiti pri tem vse kapacitete, ki so temu na razpolago in seveda tam, kjer je možno zagotoviti, tudi topli obrok. V Rušah konkretno je to bilo mogoče, kajti ob šoli je bil tudi dijaški dom in seveda smo na ta način poskušali organizirati tudi vzgojno izobraževalno delo v šoli in zagotavljati dijakom potrebno storitev za zagotavljanje prehrane. Pri tem bi želel opozoriti tudi na dilemo, ki se mi je pojavila in kot poznam gospoda Tanka, to ni bil njegov namen, kaj je želja predlagatelja; ali zagotavljati restavracije, ki bodo omogočile supotiranje šolske prehrane ali pa dejansko subvencioniranje in zagotavljanje šolske prehrane. Kajti ne moremo mimo obrazložitve v kateri je zapisano dejstvo, da bi imeli vsi večji kraji ponudbo s subvencionirano prehrano. Jaz sem, kolikor poznam mrežo srednjih šol, prepričan, da je tudi v kakšnem manjšem kraju kakšna srednja šola in seveda, si ne bi želeli, da bi se dalo zakon razumeti tako, da bi organizirali prehrano v večjih krajih, medtem ko bi sistem lahko bil v manjših krajih seveda zopet vprašljiv. Prepričan pa sem, da kolega Tanko ni imel tega v mislih, mogoče je bil samo neroden zapis. Zdi se mi, da v liberalni demokraciji ni problemov, da spremljamo sam namen zakona in podpiramo v osnovni ideji. Seveda se pa vprašam, ali lahko učinkovit sistem, kot je bilo tukaj že rečeno in s katerim se lahko tudi strinjamo, v šolski prehrani s študentskega področja prenesemo na področje srednjih šol. Tukaj se postavlja vrsta vprašanj, ki so vezana na organizacijo vzgojno izobraževalnega dela v srednjih šolah in študentskega dela na visokih šolah in na fakultetah. Mislim, da gre tukaj za bistveno različen pristop in v tem primeru bo potrebno postoriti tudi še marsikateri organizacijski napor, da bi lahko intenco zakona, ki je izražena skozi to besedilo uresničili. Drugi pomemben pomislek, ki ga imam, je prenos odgovornosti na dijaško organizacijo. Moramo vedeti, da so v dijaški organizaciji dijaki od 14 let do polnoletnosti in prenos obveznosti z ministrstva za delo, družino in socialo na dijaško organizacijo tako, na način kot je sedaj predlagano, je zelo vprašljiv z vidika odgovornosti. In tukaj se mi zdi, da bi zakon moral imeti velik pomislek, ali je takšna rešitev v zakonu ustrezna. In seveda,na koncu koncev, mogoče tudi eno samo prepletanje odgovornosti uresničevanja zakona med ministrstvom za delo, družino in socialo in ministrstvom za šolstvo in šport, kajti subvencioniranje študentske prehrane je v pristojnosti enega, medtem ko subvencioniranje prehrane dijakov in vajencev v pristojnosti drugega. Če lahko zaključim. Zavedam se, da je študentska prehrana, oziroma dijaška prehrana in problem prehranjevanja dijakov in vajencev v zelo pomemben razvojnem obdobju izredno pomemben. Seveda pa ne želim, da bi z odločitvijo, ki jo bomo tukaj sprejeli, sprejeli odločitev, ki jo potem ne bi niti mogli izvesti. In seveda bi bil namen tega, kar je tukaj v cilju izraženo, uresničljiv še v slabšem obsegu kot je to danes. Seveda se zavzemam za to, da bi nadaljevali prakso povečevanja sredstev, ki so namenjena subvencioniranju prehrane dijakov in vajencev. In mislim, da je to skozi proračune na postavkah podpirajoči programi v osnovnem in srednjem šolstvu možno zaslediti. V to smer gre tudi povečanje sredstevv letih 2004 tako za programe za srednješolce, kot za programe učencev. Želim si, da bi bil uresničen tudi predlog kolega poslanca Komljanca, ki je v razpravi in v sklepu na odboru za šolstvo predlagal, da se ta sredstva tako za leto 2004, kot za leto 2005 tudi povečajo. Pri tem bi želel, da naj bo pomoč subvencij vezana na pomoč tistim, ki jo potrebujejo in se mi zdi, da je to tudi eden izmed pomembnih kriterijev, na podlagi katerih bi bilo potrebno nadaljevati prakso, kot je bilo dosedaj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima France Cukjati.
Hvala za besedo. No, s šolsko mladino in njenim zdravstvenim stanjem se ukvarja tudi šolska medicina. Vsako leto se kopica podatkov zliva na Inštitut za varovanje zdravja, ki potem poda vsako leto zaključno poročilo. Moram reči, da se v zadnjih poročilih javlja zanimiva ugotovitev, da je pravzaprav že osnovnošolski otrok v petem razredu obremenjen dnevno v kategoriji odraslega človeka, da pa obremenitev srednješolca naraste na 10 delovnih ur na dan. Pri raziskavi obremenitve so pri šolajoči mladini nekako drugače zastavljeni parametri, predvsem so v ospredju slabi odnosi v šoli in doma nizka dinamika pouka, slabe učne metode, neprimerna telesna dejavnost, oziroma preslaba telesna dejavnost, nezadostno pitje tekočin, strah, šolski hrup, neprimerni šolski prostori, pretirana gledanost televizije itd [[..]]Prehrana je na tretjem mestu kot vzrok preutrujenosti. Znaki preutrujenosti mladine so upočasnjeno razmišljanje, motnje v razumevanju in pozornosti med poukom, upad energije in volje do dela, nemirnost, motnje spanja in psihosomatske težave, ki so naštete po lestvici pogostnosti. Preutrujenost izvira v veliki meri tudi od slabe prehranjenosti. Rad bi povedal, da to ni tako nepomembna zadeva. Slabi šolski rezultati in slabo počutje ter vse tiste deviacije mladine, deviacije tudi v alkoholizem, droge, v samomor, da ne naštevam naprej, so zagotovo tudi podkrepljene oziroma povzročene s psihično preutrujenostjo.Zanimiv je podatek, da le 40% šolarjev redno zajtrkuje, in da so prehranjevalne navade srednješolcev še slabše. Med srednješolci niti tretjina dijakov nima zajtrka. In če računamo, da je dnevna obremenitev tja daleč v popoldan, brez rednega toplega obroka in če se država tega zaveda, potem je zame nerazumljivo ne rešiti tega problema. Nerazumljivo! Seveda pa tu govoriti, da bi bilo treba to urediti na ustrezen način, da ga vendarle tak parcialen pristop ni ustrezen, da bo treba sistemsko, dolgoročno, celostno, vedno znova celostno rešiti [[...]]Prepričan sem, gospodje, da bo Tanko v tistem trenutku, ko bo v državni zbor prišel boljši predlog, umaknil svojega. On tega predloga ni napisal zato, da bi se dičil in šopiril s predlagateljstvom. Ne! Prosil bi, da se tudi vi ne bi postavili na stran nasprotovanja samo zato, ker je to predlog nekega poslanca iz opozicije. Zaradi tega predlagam, da ga podpremo, da ga tudi ustrezno dopolnimo - tudi sam imam predloge za dopolnitev -, kajti to ni majhen problem za našo mladino in, oprostite, za našo bodočo generacijo.
Hvala lepa. Gospod Roman Jakič.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovane kolegice in kolegi! V resnici bi bilo napačno iti po stopinjah nekih primerjav. Tudi sam bi lahko dal primerjavo, da bi namesto vračila za vložke v telekomunikacije tri leta lahko subvencionirali kompletno prehrano ali pa 130 let, če ne bi imeli zakona o denacionalizaciji. Toda ni tu problem. Problem je v tem, da zakon, kot je predlagan,v resnici nima tistih določil, ki bi omogočala neko jasno sliko, na kakšen način bi do subvencije dijaške in vajeniške populacije oziroma njihove prehrane prišlo. V resnici je treba pohvalno besedo izreči o prehrani v vrtcih in osnovnih šolah, ki dejansko temelji na 81. členu zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, oziroma ta člen jim daje to možnost in je na tej točki to urejeno. Tudi ena tretjina, kot smo slišali, učencev v osnovnih šolah je v resnici po tem zakonu na neki način subvencionirana. Kot tisti, ki sem 1992 leta - jaz pa se lahko sedaj pohvalim po 12-ih letih - skupaj z gospodom Venclom, takratnim ministrom za šolstvo, sva skupaj spravila to zgodbo, subvencija študentske prehrane, lahko povem, da je bil ravno argument, ki je bil v takratni skupščini Republike Slovenije namreč, o tem, da bilo potrebno subvencionirati vse, je bil argument, da je treba študente ločiti generacijsko, zaradi svoje specifike študija, večjega dela življenja in dela v univerzitetnih mestih in seveda urnika, kot ga imajo. Po drugi strani se mi zdi pa, to je moja osebna ocena, zdi se mi na neki način pa kljub vsemu moralno sporno delati na sistemu, ki bi dijake in vajence, se pravi generacija od 14 do 18 let, na neki način posredno silil prehranjevati se po gostilnah. Mislim, da je celjski model, da bi se odprla neka mlečna kuhinja, ok., ampak kompletna preslikava subvencije študentske prehrane se mi pa v tej točki ne zdi pametna. Še nekaj naj povem, glede na to, da je moja boljša polovica zaposlena v eni od ljubljanskih osnovnih šol, mi je ob tem, da bom ob tem razpravljal že parkrat povedala, da bi včasih pa tudi sama rada staršem in javnosti pokazala, kaj otroci s prehrano v osnovnih šolah delajo. In seveda mislila je negativno, da pač šole zagotavljajo prehrano, otroci se pa s hrano obmetavajo in jo v večini primerov ne jedo. Naj še enkrat poudarim. Skupno vsem nam je, da je to potrebno urediti in tukaj se popolnoma strinjam s kolegom Diacijem, da seveda je treba urediti na način, kot ga predlaga. Ali kompletno zgodbo spremeniti v tej točki, se pravi, v tem zakonu, predvsem pa tudi jaz vidim možnost in pa željo, da bi se to rešilo s posebnim zakonom, ker bi seveda opredelili vse te sistemske stvari, kdo, kdaj, kaj, na kakšen način naj opravlja s subvencijo oziroma z boni. Hvala.
Hvala. Andrej Vizjak.
Hvala lepa. Po moji oceni je podobno, kot je seveda prišlo do rešitve subvencioniranja študentske prehrane tudi danes čas zrel, da spregovorimo o temi, na kakšen način urediti prehrano tudi dijakov in vajencev. Pred 10-imi leti ali še več so bile pač zadeve zrele in pomembne, da se uredi študentska prehrana in jaz sem prepričan, da po ugotovitvah pristojnih, ki analizirajo in spremljajo zdravje naših dijakov in uvrščajo nezdrav način prehranjevanja teh otrok oziroma mladine na zelo visoko mesto, da tudi to terja seveda ustrezne rešitve. Moj poslanski kolega Tanko je predlagal rešitev, sam jo podpiram in nekako me tudi veseli, da so poslanci tega zbora pripravljeni iskati rešitve. Sedaj bi seveda bilo na mestu, da v kolikor bodo zavrnili ponujeno rešitev, predlagajo ustreznejšo rešitev. Jaz bom s pričakovanjem poslušal tudi ministra, ki je danes tu med nami, kaj on predlaga, in v kakšnih rokih namerava to rešiti. Če bo seveda ta predlog zakona poslanca Tanka sprožil v nekem kratkem času rešitev, ki sledi njegovim ciljem in nameram, potem bom tudi zadovoljen. Vendar se mi pa ne zdi v redu, da se rešitev zavrača, namen pozdravlja, ne ponuja pa nič drugega. In dokler ne bo v tem zboru ponujeno nič drugega, bom seveda podprl ta predlog. Hvala.
Gospod Jože Kavtičnik.
Hvala lepa, predsedujoči. Ko poslušam, pa morda tudi drugi, ko poslušajo, bi rekli, da je samo skrb za otroke in dijake samo na strani opozicije. Ampak temu ni tako, ker če bi temu bilo tako, bi naše šolstvo, in tudi sociala, zdravstvo, bilo na mnogo nižjem nivoju, kot je danes. Torej, organizirana prehrana v naših šolah je le ena od mnogih obveznosti, ki tvori mozaik obveznega izobraževanja. Ni pa najpomembnejša, je pa zelo pomembna. Slovenija ima posebno pozitiven odnos do izobraževanja. Nenazadnje to izkazujemo tudi v proračunu. 7 procentov bruto domačega proizvoda namenjamo za izobraževanje, in to je primerljivo z razvitimi državami v Evropi. V vseh teh letih prenove šolskega sistema smo namenili sredstva za prostor, izgradili smo številne šole. Dali smo pogoje za dobro delo v vzgoji in izobraževanju. Opremili smo šole. Dali smo šolam vsebino. Prenova osnovnega šolstva, srednjega šolstva. Sedaj dajemo veliko sredstev za raziskave, za razvoj. Seveda pride na vrsto tudi urejanje šolske prehrane. Do leta 2002 smo imeli sredstva v proračunu za osnovno in srednje šolstvo skupaj. Po letu 2002 smo sredstva ločili, in seveda s tem smo dali tudi poudarek temu, da je potrebno šolsko prehrano za dijake ustreznejše urediti, kot je danes. In to se urejuje in se dela. Vendar ne da se narediti čez noč, in ne da se narediti na mah. Razumem kolega Tanka, v tej smeri, da želi narediti zadevo hitreje, kot je. Vendar kar tako 10 milijard vzeti od nekod in dati za urejanje šolske prehrane dijakom se ne da. Ko sem pogledal predlog tega zakona in nisem videl ustrezne rešitve, ga ne morem podpreti, podpiral bom pa vsa nadaljnja prizadevanja za ureditev tega področja. Hvala.
Hvala lepa. Še gospod Janez Komljanec.
Hvala lepa gospod podpredsednik. Spoštovani minister, kolegice in kolegi. Mislim, da ni danes nikogar tukaj, ki se ne strinja s spoznanjem, da imamo v srednjih šolah najslabše urejeno prehrano. In tudi prav je, da se danes tako izčrpno o tem pogovarjamo in sem prepričan, da bo tudi ta razprava doprinesla k temu, da se bo ta problem začel mogoče še hitreje reševati, kakor je tako ali tako že opaženo. Zadnje čase je bilo v javnosti dosti razprav okolinezdravega prehranjevanja mladine in prepričan sem, da se bo to v nekem doglednem času odvijalo tako, kot bi bilo zaželeno in potrebno. Če imamo v vrtcih in osnovnih šolah ter pri študentih to zadovoljivo urejeno, bi lahko pripomnil, da v osnovnih šolah je ta del prehrane premalo subvencioniran, da je to tudi problem, ki ga bo verjetno treba vzporedno s tem reševati. Da pa je potrebno pri srednješolcih izhaja tudi iz tega izhodišča, da se več kot 70% vozi, da je večina teh otrok brez zajtrka, in da ni pogojev, da bi se prehranjevali v gostilnah, tudi če bi to želeli. Imajo pač urnik in imajo za to opredeljen čas. In je verjetno nujno organizirati ta obrok v šolah. Za to pa vemo, da v večini ni pogojev. In da se to verjetno improvizirati tudi ne da zaradi sanitarne inšpekcije - posebno župani tukaj v parlamentu vedo, kakšne težave so v nekoliko starejših osnovnih šolah, kjer se pripravlja obrok, ko so pred leti inšpektorji navalili in predpisali, kaj vse je treba narediti, če hočemo tem osnovnošolcem zagotavljati ta obrok. To pomeni, da je potrebno tudi nekako urediti te pogoje. Jaz mislim, da je danes zelo odvisno od posameznih ravnateljev, kako so se znašli. Ker ponekod je to boljše, ponekod zelo slabo urejeno. Pri teh vozačih je treba še to dodati, da morajo po končanem pouku počakati na svoje prevozno sredstvo, da se nekateri eno uro vozijo, še več, da pridejo domov, in pridejo prej na večerjo kot na kosilo. Torej, to je zagotovo treba urediti. Jaz mislim, da je treba urediti postopoma, da se to ne da v enem koraku, da je treba vzpostaviti tudi te pogoje. Se pravi, da se je treba nad tem problemom globoko zamisliti in urediti ne samo finančna sredstva, ampak urediti tudi pogoje, da bi se ti vajenci in pa dijaki prehranjevali tako, kot si to približno predstavljamo. In seveda, kot si to tudi oni predstavljajo. K temu bi rad dodal še to, da ni to verjetno edino področje, ki je deficitarno ali podhranjeno. Da se tu srečujemo še s problemom učbenikov in delovnih zvezkov v osnovnih šolah. In tudi s prevozom, subvencioniranim prevozom. Se pravi, gre za tri področja, ki bi jih bilo potrebno vzporedno dvigovati na neko raven, ki se bo zdela primerna v tej državi, da bi podprli, predvsem ta socialni vidik naših otrok, da bi starši bili manj obremenjeni in da bi mladina bila bolj zdrava, če pri tem računam, predvsem na prehrano. Zato smo tudi letos - seveda je vprašanje, ali bo ta proračun za kakšno milijardo višji ali ne bo - predlagali dodatni 2 milijardi tudi za ta tri področja in še nekaj za investicije, ravno v srednjih šolah, da bi hitreje prikorakali do cilja. In mislim, da je treba te napore v naslednjih letih storiti, s primernim zakonom pa urediti problematiko prehranjevanja srednješolcev. Prepričan sem, da so namere prave, da je dovolj volje, da pa bo treba prilagoditi reševanje celotnega problema tudi finančnim možnostim našega proračuna. Hvala lepa.
Hvala lepa. V imenu vlade bo odgovoril gospod minister. Prosim.
Spoštovani gospod podpredsednik, gospe in gospodje! Področje financiranja osnovnošolske in srednješolske prehrane v Sloveniji ureja, kar zadeva zakone, Zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, in sicer v 81. členu določa sofinanciranje te prehrane tudi s strani države. V Sloveniji ta trenutek - ob tem, ko za prehrano v osnovnih šolah namenjamo okrog milijardo 600 milijonov tolarjev sredstev za delovanje kuhinj in na ta način znižujemo stroške prehrane za starše - država za 23% otrok [[tisto prvo gre za vse, za ceno vseh, ki so deležni prehrane v šolah]] in mladostnikov dodatno subvencionira prehrano. To je standard, ki se je uveljavil od časov, za katere ima posebne zasluge ta parlament, še posebej kolega Moge, od časov šolskega tolarja naprej. Tudi ko se je šolski tolar iztekel, je višina teh subvencij ostala in vlada je ta sredstva zadržala, vse vlade od takrat naprej so ta sredstva zadržale v tem svojem proračunu in parlament je vsako leto to znova potrdil. Sam bi želel opozoriti na to, da vlada razmišlja o tem, pa ne le razmišlja, kako bi uspeli zagotoviti večji delež sredstev in bolje urediti področje prehrane, posebej srednješolske in osnovnošolske prehrane v Sloveniji. In to razmišljanje je opredmeteno v predlogu proračuna za leto 2004 in za leto 2005. Tam je 600 milijonov tolarjev dodatnih namenjenih za to prehrano, kar pomeni 45% povečanje sredstev v letu 2004, glede na obstoječo situacijo v letu 2003. Mi nameravamo iz teh sredstev za okoli 50% povečati sredstva prav za srednješolsko prehrano. Razmislili bomo tudi na osnovidanašnje razprave in upam, da po posvetu z odborom za šolstvo tega parlamenta, ali bi morda večji del sredstev namenili srednješolski populaciji in nekaj manj osnovnošolski. Zdi se nam, da so ti razmisleki potrebni in da so edini mogoč način dograjevanja sistema za katerega, še enkrat poudarjam, zakonsko podlago mi že imamo. Imamo tudi podlago zato, da s pravilniki dodatno uredimo to področje. Toliko gospe in gospodje zmoremo, po mnenju vlade, letos nameniti sredstev zato, da bi na začetku leta 2004 začelidograjevati ta sistem. Upam, da bo, če bo sreča mila in če bo ekonomska situacija primerna, mogoče nameniti še več sredstev. Moja dolžnost je poskušati govoriti realno. Opozoriti moram nas vse, da bo ta parlament, vsaj pričakujem tako, ko bo obravnaval proračun, za 20% povečal sredstva tudi za prevoze, da bo podvojil sredstva v skladu za pomoč najšibkejšim, socialno najšibkejšim v šoli v naravi in tako naprej. Ta sredstva bomo poskušali nameniti tam, na tistih področjih, na katerih so najbolj pomembna. Mivemo, da je ta dvig potreben v letu 2004, če bi šlo, da bi ga dodatno dvignili še v letu 2005, bi bilo toliko bolje. S tem dokazujemo vendarle, ne glede kaj vse je bilo izrečeno tukaj, socialno usmerjenost te vlade in tudi, gospe in gospodje, tega parlamenta. Dokazujemo to v realnih okvirjih. V tistih okvirjih v katerih je to finančno mogoče pokriti. Ni mogoče 10 milijard nameniti za povečanje stroškov na področju oboroževanja, 10 milijard na področju prevozov, 10 milijard za področje prehrane, 10 milijardza področje kmetijstva in tako naprej in hkrati verjeti, da naj ta država bo vzdržna kar zahteva javne finance. Toliko lahko povem tukaj danes v imenu vlade. Hvala.
Hvala lepa. Ostalo nam je še 20 minut, zato lahko v skladu z 71. členom poslovnika odprem še razpravo. Sedaj gremo po vrsti. Prej so se že prijavili gospodje Tanko, Diaci, Drobnič, Vnučec in vlada. Vsak slabe 4 minute, ker vem, da ne boste čisto natančno spoštovali teh minut in sekund. Torej, prosim držimo se tega. Prav? Začnimo z gospodom Tankom.
Hvala za besedo. Jaz moram reči, da sem zelo vesel, da vsi, ki ste razpravljali, razumete ta problem in tudi na nek način poskušate razumeti moj predlog. Vendar se je ob tej razpravi pokazala vsa lepota, vsa draž naše slovenske politike. Kajti največje hvale in največ pohval pravzaprav, je deležen tisti, ki ni naredil dovolj na tem področju. In največje kritike tisti, ki je zadevo pripravil in pa sprožil sploh to diskusijo. Jaz mislim, da je o tem sprenevedanju, ki se dogaja v tem parlamentu, ko govorimo o popolnoma jasnih, nedvoumnih, kričečih in ne vem kakšnih še problemih, na koncu pa vse to obrnemo in spravimo v neko, bi rekel odklonitev. Ob takih zadevah človek dobi ponavadi občutek, da se te a priori zadeve dogajajo samo zaradi tega, ker predlagatelj, ki je neko stvar predlagal, ni pravi. Samo vprašam gospoda ministra, kaj bi se s tem zakonom dogajalo, če bi ga predlagal, tistega, nekdo iz njegove koalicije. Recimo njegov poslanec Germič, ki je bil tudi ravnatelj. Mislim, da bo stališče ministrstva do tega problema in tudi koalicije povsem drugačno. Podobno kot se je to zgodilo recimo z zakonom o Triglavskem narodnem parku. Katastrofalen zakon, katastrofalen predlog, nesistemski, nepopoln, ampak tam brez problema premikamo hribe in doline, tukaj se pa potem zapenjamo na nekih drobnarijah, ki se jih da brez problema - toliko poznamo vsi to proceduro - dopolniti in popraviti. Brez problema. Jaz mislim, da predlagatelj in tudi drugi poslanci zmoremo toliko, da znamo ta predlog, ki mu očitamo določene pomanjkljivosti, tudi popraviti. Tudi sam sem opozoril, že v razpravi v imenu poslanske skupine, da predpostavljam, da je potrebno določene stvari popraviti. Se pravi, nismo in nisem štartal za neko zadevo, ki seji reče popolnost. Drugo, kar je, bi rad opozoril, da ni sprejemljivo, da iste stvari, se pravi prehrano vajencev, dijakov in študentov, rešujemo na dva različna načina. Vsi so približno obremenjeni 9, 10 ur dnevno, vendar pri študentih to rešujemo s statusom, v kategoriji srednješolcev, vajencev in dijakov, naj bi to reševali po nekih drugih kriterijih. Jaz mislim, da je to nesprejemljivo. Analogne probleme ali pa iste probleme z istimi časovnimi obremenitvami, ki se pojavljajo v tem procesu izobraževanja, je treba pač reševati na enak način. Vsem pripada isto. Navsezadnje tudi ko ta srednješolec, pa naj bo to vajenec ali dijak, pride na delovno mesto, v družbo, na prakso, tudi njemu pripada navsezadnje topel obrok. Samo v šoli mu odrekamo to priložnost. Vprašamo pa se lahko tudi, kje se sedaj nahajajo ti dijaki in učenci v času malice. Ali so v gostilni? Kje lahko malico kupijo? V gostilni, ali pa verjetno na kakšni travici tam sedijo, se družijo in pogovarjajo. Tudi tega ne izkoristijo. Hvala lepa.
Gospod Diaci.
Hvala za besedo. Jaz mislim, da sem eden izmed tistih v tem državnem zboru, ko se še dobro spomnim, kako je biti dijak in da mi to še ni ne vem kako zamegljena preteklost. Zato tudi poznam te zadeve relativno dobro, prav tako sem se, kot prvi podpisani zakona o subvencioniranju študentske prehrane, s to zadevo že dalj časa ukvarjal v tem parlamentu in tudi veliko prej. Še prej, ko se je vzpostavljal sistem, zato trdim, da sem poznavalec tega sistema. Zato sem tudi v svojem govoru v imenu poslanske skupine navedel točke, za katerimi stojim in na katerih bi naj temeljil bodoči zakon o subvencioniranju dijaške prehrane. Kajti, če te zadeve vnesem v ta zakon, obstoječ, bomo imeli velike probleme, to je dejstvo. Hkrati pa to ne pomeni, kot me je poslanski kolega narobe razumel, da te opcije ne dopuščam. Tudi jo dopuščam. Zakaj ne? Ampak bo veliko težje in dosti bolj bo nepregledno. Naj še enkrat naštejem te točke: Subvencioniranje dijaških obrokov se opredeli kot pravica, do katere so upravičeni vsi dijaki, ne kot socialna pomoč. Drugič, dijaška prehrana naj se izvaja v okviru šolskih restavracij. Tretjič, definira naj se dijaška izkaznica, distribucijski sistem bonov. V okviru srednješolskih zavodov, naj se vzpostavi ustrezna infrastruktura za izvajanje sistema. Naj se opredeli prehodno obdobje, ker se bo dejansko prehrana izvajala na ta način, da se tam, kjer to ni možno, se to uredi recimo z dostavo, kar je nenazadnje tudi v okviru subvencioniranja študentske prehrane možno. Petič, nosilec dijaške prehrane mora biti ministrstvo za šolstvo, znanost in šport. To je meni ključna zadeva, ker zdaj je nosilec subvencioniranja študentske prehrane ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve. In zato se zadeve tepejo. To je glavni problem. Naslednja stvar, ki bi jo rad poudaril je pa sledeča. Jaz mislim, da če bi bila volja, da bi se tudi nastrgalo teh deset milijard tolarjev, ki so potrebni za subvencioniranje dijaške prehrane. Mislim, da bi se jih v okviru proračuna, kolikor sem jaz zdajle pregledoval, pa sem ekonomist, mislim, da bi se jih dalo zelo dokaj enostavno dobiti. Je pa ena stvar. Ko kateri izmed poslancev, in sam sem eden izmed tistih predlagamo, bom rekel, iz postavk ministrstva za obrambo na ministrstvo za šolstvo, takrat se 60% tega državnega zbora preprosto povedano strese. Strese se. Predlagal sem recimo štipendijske sklade lokalnih skupnosti, ker sem vzel borih 300 milijonov s postavke ministrstva za obrambo, ki se ji je reklo strelivo. Kdome je podprl? Saj ni važno kdo me je, vem pa kdo me ni. Mislim, da sem bil sam, ko sem se podprl. Tu je treba malo tudi razmišljati. Resnici na ljubo je minister Gaber, to mu je treba priznati, eden izmed tistih, ki so dejansko opozarjali na probleme obrambnega proračuna v luči ostali postavk. To je dejstvo. To vsi vedo. Da ne grem zdaj še na kakšne druge razprave, o kakšnih članstvih in tako naprej. Zdaj bomo pa videli. Prav dobro je, da je ta tema prišla zdaj, in sem hvaležen gospodu Tanku, da je to tudi sprožil, ker v ponedeljek se bomo malo ukvarjali tudi s proračunom, padali bodo določeni amandmaji in takrat, upam, da bom videl roke, ker se bo prestavljalo z obrambe na šolstvo. Bodimo pa tudi takrat hrabri. To zadevo bom jaz podprl, da me ne bo kdo narobe razumel, kot recimo moj poslanski kolega. Ampak še enkrat pa poudarjam. Menim, da je smotrno - in začel bom tudi pripravljati oziroma že pripravljam, določene teze sem že pripravil, vendar je to kompleksna materija - da se to opredeli v novem zakonu o subvencioniranju dijaške prehrane. Hvala.
Gospod Drobnič.
Gospod Diaci, mislim, da če bi zdaj vložili tak zakon, zagotovo ne bi doživeli zelene luči, zato ker so vas zdaj pahnili iz vladajoče koalicije. In glede na to, kako se dogaja, kadar mi vlagamo kakršenkoli predlog, nima nobene možnosti sprejetja. Toda kljub temu mislim in sem optimist, da bo vsa ta razprava malo zamajala, malo stresla vladajočo koalicijo in bo razmislila o rešitvah. Saj ni čistovse v 10 milijardah, lahko bi vsaj pokazali neko naklonjenost, vsaj v smeri primerne organiziranosti prehrane v srednjih šolah; v nekaterih je to katastrofalno. Da imajo vsaj možnost primernega odmora, primerno dolgega odmora, in da si nabavijo hrano. Že sam grof Windisch-Gretz je za otroke, ki so bili oddaljeni, zagotavljal prehrano, in to brezplačno. Mislim pa, da bi lahko v 21. stoletju ali tretjem tisočletju v tej državi, ki je nekako produkt zgodbe o uspehu, to zagotovili, in sicer ne samo za 24% otrok, temveč za višji odstotek. Izkaznice. Izkaznice so lahko. Zakaj pa ne? Noben problem ni izdati dijaško izkaznico ob vpisu. Saj jih že imajo. To je lahko verodostojen dokument za pridobitev oziroma uživanje prehrane, obroka, za tiste, ki so - recimo - socialno ogroženi ali kakorkoli postavimo sistem. Ali pa generalno vsem do določene višine - da je prispevek za vsakega dijaka ali pa oprostitev za del dijakov oziroma vajencev v celoti. Torej, če izhajamo iz tega zakona, je možno vse, če je seveda volja. Ne, če bo sreča mila - tako kot je povedal iz vladajoče koalicije. Tu sreča ni potrebna. Potrebna je odločitev. Omenjate gospodarsko situacijo. Gospodarska situacija je - tako ste vsaj vseskozi trdili - v naši državi dobra, je uspeh. Če tega potem ne morete zagotavljati, je nekaj drugega narobe - ne vem - ali je pa to narobe. Dijaške organizacije niso primerni izvajalci - to vam pa povem, da ne - tako kot študentske organizacije. Tisti, ki so pretendenti na prehrano, naj ne izvajajo tega. Izvajanje, razpošiljanje, organiziranje hrane naj bo v rokah profesionalcev. Drugače pa mora to izvajati država oziroma njena državna služba. Tako imamo možnost vrste zlorab. Torej, če bo tale razprava rodila kakšen rezultat, bom vesel. Ponovno poudarjam, da bom zakon podprl. Bi ga pa nekoliko dopolnili. Če pri ostalih resnično obstaja ta volja, potem bomo tudi ta zakon dogradili, da bo primeren za naše zanamce, odnosno otroke, dijake in vajence. Hvala lepa!
Hvala. Replika, gospod Diaci.
Ja, čisto kratka. Samo to bi povedal, gospod Drobnič, menim, tudi če bi danes vložil ta zakon, da bi bil dejansko sprejet iz razloga, ker sem se zadeve lotil drugače. Lotil sem se jo na ta način, da sem, preden sem vložil zakon, ponudil sopredlagateljstvo vsem, vsem poslanskim skupinam. Vsem! Koaliciji in opoziciji. Tudi v tem primeru, če bi bilo temu tako, mislim, da bi šlo to skozi. Hvala!
Gospod Vnučec!
Hvala za besedo. Nadaljeval bi tam, kjer je moj kolega Diaci prej nehal. On je navedel strokovne razloge, zaradi katerih se nam je zdel ta zakon pomanjkljiv. S tem pa ni rečeno - ni povedal - da ga ne bomo, v Stranki mladih ga bomo podprli. To smo tudi predlagatelju povedali. Opozorili smo ga tudi, da bi bilo mogoče bolje, če bi vložili samostojen zakon in ne bi popravljali obstoječega Zakona o študentski prehrani. Kar se pa same organizacije prehrane tiče. Tako kot je že kolega Diaci povedal, potrebno jo je organizirati po šolah. Vendar pa vemo, da to v tem trenutku, oziroma na hitro ni možno. Vsekakor pa nas izkušnje iz študentskih bonov učijo, da odkar so se pojavili študentski boni, se je ponudba veliko izboljšala in postala dostopna. Verjamemo, da bi bilo tako tudi ob uveljavitvi dijaških bonov. Trg dela svoje. Tudi tukaj bi se ponudba bistveno povečala. Dijaki bi imeli možnost, kljub krajšem času, ki ga imajo na voljo za prehrano, da tudi do nje pridejo. Dokler se v okviru ministrstva za šolstvo se ne uredijo pogoji za normalno izvajanje tega dela. Dijaki so v tem trenutku edina šolajoča populacija, ki tega v tem trenutku nima zagotovljenega. Mislim, da je nujno, da se to uredi. Tudi finančna sredstva ne bi bila problem. Recimo. Če ostanemo pri vojaškem proračunu, iz njega črpamo. Tam imamo še vedno vladno letalo, ki ga lahko prodamo. Kupnino iz tega naslova bi lahko mirne duše že v tem proračunu namenili za te zadeve. Tako bi vil že za prihodnje leto preskrbljen tudi finančni del tega vprašanja. Hvala!
Hvala lepa! Še doktor Gaber. Ja, prosim!
Hvala, gospod podpredsednik. Dovolite mi, da za začetek, gospod Tanko, odgovorim vam. Sprašujete: Kakšno bi bilo stališče vlade, če bi koalicija vložila ta zakon? Želel vam bi zagotoviti, da bi bilo naše stališče identično stališču, ki ga ima vlada danes. Razlog za to je preprost. Problem dograjevanja tega sistema prehrane v srednjih šolah je v zagotavljanju večje količine sredstev. Ne gre za vprašanje zakonske podlage. Mi bomo ta sistem dograjevali, že v letu 2004, tudi brez novega zakona. Ta trenutek potekajo pogovori o tem, kako ga dograditi, z dijaško organizacijo in združenji ravnateljev. Pri tem bomo poskušali povečati tudi odstotek tistih, ki bodo deležni te subvencije. Sam - za razliko od kolege Diacia - verjamem, da je pomembneje tistim, ki so prehrane najbolj potrebni, to prehrano zagotoviti prej, kot porabiti deset milijard za to, da vsem, tudi otrokom tistih, ki imajo dovolj denarja, ta sredstva namenjamo. To ni edina potreba v tej državi. Samo na šolstvu jih znam našteti. Učbeniki so na primer tudi zelo resno vprašanje. Če imamo res toliko sredstev - kolega Diaci se bo verjetno strinjal, da je potrebno imeti v tovrstnih zakonih socialne korektive, tako kot jih imamo pri prevozih. V tej smeri predlagam, da vsi skupaj dograjujemo sistem. Za dograjevanje sistema pa so potrebna predvsem sredstva. Vlada trenutno zmore toliko, kot je predlagala. Takšna je ocena. 45% povečanje sredstev, gospe in gospodje, ni majhno povečanje sredstev. Če me vprašate, je zadostno. Moje mnenje je, da bi potrebovali, še več. Ampak, ali lahko najdemo ta sredstva ali ne, pa je drugo vprašanje. To vemo vsi, tako v poziciji kot v opoziciji, ko vzamemo zares v roke proračun. Seveda smo do tega vprašanja v različni retorični poziciji. Če bi ta sredstva lahko povečali še v letu 2005, na primer dodatno še za 15 ali pa 20%, bi bili to pravi realni, zelo uspešni koraki. To so naši realni problemi. 10 milijard tukaj, 10 milijard tam in 10 milijard še nekam drugam. To pa ni pogovor, pri katerem človek lahko ostane, brez grenkega priokusa glede realnosti pogovora.
Hvala lepa! Zaključujem splošno razpravo o predlogu sklepa. O tem, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje odločali danes ob 22.05. Prekinjam to točko dnevnega reda. Čez 1 minuto nadaljujemo s predlogom zakona o divjadi in lovstvu. Predstavniku vlade se zahvaljujem za udeležbo na seji.
Spoštovani, spoštovane! Lepo pozdravljam predstavnika Vlade Republike Slovenije! Prehajamo na 23. TOČKO DNEVNEGA REDA - PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DIVJADI IN LOVSTVU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina poslancev s prvopodpisanim Antonom Anderličem. V zvezi s tem zakonom je skupina dvanajstih poslancev s prvopodpisanim Francem Čebuljem zahtevala, da državni zbor opravi splošno razpravo. Najprej dajem besedo predstavniku predlagateljev predloga zakona za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Gospod Anderlič, izvolite!
Spoštovani! Obžalujem, da noben minister za kmetijstvo v zadnjih enajstih, dvanajstih letih, kakor tudi ne nobena vlada ni uspela predlagati zakona o divjadi in lovstvu. Zato je bilo skoraj nujno, da k predlaganju tega zakona pristopimo na drugačen način. To je skupina poslancev po predhodni široki razpravi in tudi korespondenci z ministrstvom za kmetijstvo tudi storila. Torej, po letu 1991 je bilo sprejetih več zakonov, ki pomembno posegajo na področje divjadi in lovstva. Zakon o varstvu okolja določa, da je divjad državna lastnina, zakon o gozdovih posega na področje lovsko-gojitvenega načrtovanja, kjer kot nosilca načrtovanja določa Zavod za gozdove Republike Slovenije. Nadalje uvaja nove oblike načrtov, vendar pa ne ukinja predhodnih, ki izhajajo še iz veljavnega zakona iz leta 1976, torej zakona o divjadi in lovstvu. Ko smo se lotevali tega zakona, smo preučili vse, kar velja sedaj v državi Republiki Sloveniji, in tisto, kar velja v drugih državah okoli nas, predvsem v državah Evropske unije. Zakon upošteva tako vse evropske direktive s tega področja, kot tudi mednarodne konvencije, ki jih je podpisala in ratificirala Republika Slovenija. Poudariti je treba, da zakonska ureditev divjadi in lovstva ni del evropskega pravnega reda oziroma enotne evropske zakonodaje. Torej ni bila niti predmet pridružitvenih pogajanj Republike Slovenije z Evropsko unijo niti predmet usklajevanj našega z evropskim pravnim redom. Evropska unija na področju divjadi in lovstva zastopa načelo subsidiarnosti, kar pomeni, da ne unificira zakonodaje na tem področju, pač pa državam članicam prepušča, da področje divjadi in lovstva zakonsko uredijo tako, kot najbolje ustreza njihovim zgodovinskim in tradicionalnim izročilom ter naravnim in kulturnim danostim. Države članice Evropske unije imajo zato zelo različne lovske zakone in sisteme. Pri tem pa ponekod celo znotraj ene države, recimo v Franciji in Italiji, obstaja več lovskih sistemov. Drugo načelo zakona predstavlja poudarek na ohranitvi, varstvu in trajnostni rabi prosto živečih živalskih vrst z lovom ter na izboljšanju njihovih habitatov. Torej na zagotavljanju ekoloških, socialnih in gospodarskih funkcij divjadi ter njenega življenjskega prostora. Osnovne rešitve predloga zakona pa so: divjad je državna lastnina; lovska pravica pripada Republiki Sloveniji, ki jo tudi podeljuje; minimalna lovna površina lovišč je 2 tisoč hektarjev; uvedba koncesij za vsa lovišča, podeljuje jih Republika Slovenija; Republika Slovenija lahko ohrani ali ustanovi lovišča s posebnim namenom, zlasti s ciljem ohranjanja in vzdrževanja naravnih habitatov divjadi, zlasti ogroženih vrst v karakterističnih okoljih Slovenije. Naj opozorim še na nekatere ključne novosti, ki jih prinaša predlog zakona, ki je v obravnavi. Predlog zakona uvaja koncesnino, ki jo morajo upravljavci lovišč kot koncesionarji plačevati državi. Prednostni koristniki koncesije so lokalne skupnosti, preko katerih bodo v obliki posrednih ali neposrednihkoristi poplačani tudi lastniki kmetijskih in gozdnih zemljišč. Predlog zakona natančno definira kriterije za nastanek, oceno in poplačilo nastale škode o divjadi. Stanje na tem področju sicer ni kritično, saj se škodni primeri rešujejo dogovorno med upravljavcem in oškodovancem. Po nekaterih zagotovilih in podatkih je le 1% škodnih primerov končalo na sodišču. Nekaj problemov je s čezmejno divjadjo, predvsem prašičev v Prekmurju. Zato mislimo, da je ta model primeren tudi v bodoče. Predlog zakona jasno ločuje dva stebra lovstva, na eni strani nepoklicno lovstvo, na drugi strani pa poklicno lovstvo oziroma lovišča s posebnim namenom. Predlog uveljavlja Zavod za gozdove Slovenije kot javni zavod, ki skozi strokovno in transparentno načrtovanje opravljanja z divjadjo zastopa interese države kot lastnika divjadi in najširše javnosti. Se opravičujem. Če lahko združim tisti drugi del 5 minut, ki je tudi prijavljen pri tej isti točki, bi sedaj izkoristil še 2 minute, na koncu ohranite 3 minute, kajti kot predlagatelj imam prijavljenih dvakrat po 5 minut. Ne, ne! Nadaljujte in odštejte od tistega končnega časa, če lahko. Čas je prijavljen, samo je razdeljen na dva dela. Lahko bi bil enkrat 10 minut.
Izvolite!
Predlog zakona je po našem mnenju primeren za nadaljnjo obravnavo. Zavedamo se, da bo tekst verjetno doživel in je prav, da doživi nekatere spremembe, izboljšave. Predlogi so že podani in jih obravnavamo. Do drugega branja bomo gotovo marsikaj uspeli uskladiti. Nekaterih stvari verjetno ne. Tisto, česar ne morem spreminjati in bi to pomenilo povsem druge rešitve, so izhodišča, ki sem jih prej navedel. Torej, da je divjad državna last in da je lovna pravica last države, ki jo država podeljuje. To sta dvestvari. Še kaj bi bilo mogoče nujno potrebno ohraniti v zakonu. Ostale stvari so pač možne v diskusiji tudi popravkov. Menimo, da bi bilo potrebno ohranjati zakon tak, kakršnega predlagamo, ki je dovolj konzervativen v tistem delu, ki govori o ohranitvi in varstvu divjadi in njenega življenjskega okolja. Hkrati pa zakon dovoljuje dovolj svobode tistemu, ki se želi udejstvovati v lovu, kot eni od aktivnosti, ki je stara toliko kot človeštvo. Ohranjenost in stanje naše divjadi je po mnogih podatkih takšno,da se lahko mirne duše primerjamo s katerokoli evropsko državo. Če so podatki točni, nam celo take rešitve zavidajo. Prepričan sem, da bo razprava konstruktivna in da bomo iskali še boljše skupne rešitve ter da se ne bomo pregovarjali, zakon da ali zakon ne. Konec koncev gre za to, da bi bil absurd, da bi ohranili nekatere rešitve iz leta 76, torej 1976, ko je šlo za popolnoma drugo ekonomsko, socialno in družbeno okolje, kjer so bile stvari začrtane v nekih okvirih. Konec koncev je stroka, doktrina, v tem času prinesla mnoge nove rešitve. Zato je potrebno tudi ta zakon prilagoditi, ne pa ga v vseh osnovah izničiti. Hvala!
Hvala lepa, gospod Anderlič! Samo toliko v pojasnilo. 10 minut ima predlagatelj v okviru prve obravnave skupnega časa. Ni bilo prvič, da smo predlagatelju v takem primeru dovolili, da je uporabil tudi predstavitev na začetku. Potem v razpravi pa ni imel več časa na razpolago. Sedaj dajem besedo predstavniku vlade, ministru za okolje in prostor gospodu Janezu Kopaču. Izvolite!
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Vlada je obravnavala predlog zakona in sprejela mnenje, ki vam ga podajam v nadaljevanju. Ta predlog je vlada sprejela brez glasu proti. Tako, da je bilo to vladno mnenje medresorsko usklajeno. Rad bi rekel, da predvsem s strokovnega vidika ohranjanja narave predlagana ureditev po mnenju vlade predstavlja dobro rešitev, ker ureja opredeljevanje prostorskih enot za načrtovanje in opravljanje z divjadjo na veliko površinsko-ekoloških celotah ob upoštevanju ekoloških razmer in življenjskih potreb divjadi. Pozitiven je zato, ker načrtovanje opravljanja z divjadjo na različnih nivojih, ki temelji na bioloških in ekosistemskih zahtevah posameznih vrst in značilnostih ekosistema, ureja na celoviti način. Pozitiven je zato, ker določa, da načrte lovsko opravljalskih območij izdeluje javna strokovna institucija in predvideva tesno sodelovanje naravo-varstvenih služb pri pripravi in sprejemanju načrtov. Predlog zakona je pozitiven zato, ker celovito ureja uresničevanje ekološke funkcije divjadi in skrb za uravnotežen odnos divjadi z drugimi rastlinskimi in živalskimi vrstami ter človekom in ker uporablja za izhodišče to, da je divjad pod neposrednim skrbstvom države. Vlada pa ima kar nekaj pripomb na ta predlog zakona. Prva pomembnejša je ta, da je treba precizirati pojem opravljanja z divjadjo in ga uskladiti z veljavno zakonodajo na področju rabe naravnih dobrin. Pomembna pripomba je, da je potrebno pojem divjad opredeliti tako, da ustreza zahtevam prava Evropske unije. Pomembna pripomba je tudi, da je posamezne akte načrtovanja na področju trajnostnega gospodarjenja z divjadjo potrebno vključiti v načrte gospodarjenja z gozdovi. Ocenjujemo, da je predlagana rešitev, ki naloge trajnostnega gospodarjenja z divjadjo, to so naloge koncesionarjev, opredeljuje kot javno službo, neprimerna. Temu vlada nasprotuje. Imamo tudi še vrsto drugih pripomb. Vendar so to pripombe, na podlagi katerih vlada ugotavlja, da predloženo zakonsko besedilo konceptualno ustrezno rešuje področje divjadi in lovstva. Posamezne rešitve, ki jih je potrebno pravno in strokovno preveriti in dodelati, pa bo vlada oblikovala v amandmajski obliki in jih uveljavljala v nadaljnjem postopku sprejema zakona o divjadi in lovstvu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Rokavec, proceduralni predlog. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa predsedujoča. Namreč, zakon o vladi Republike Slovenije jasno govori, da je pristojnost lovstva v ingerenci ministrstva za kmetijstvo. Zato ima ministrstvo za kmetijstvo tudi določenega državnega sekretarja, ki poleg gozdarstva pokriva tudi lovstvo, zato protestiram nad takim načinom dela, ko poskuša vlada po naročilu in ingerenci liberalne demokracije glede na njihov vpliv in moč za dosego ciljev tudi tukaj v parlamentu določiti svojega ministra za resornega ministra. Zato nad takim načinom dela ostro protestiram. Gospod Anderlič, vi ste v dopisu vodji poslanske skupine Slovenske ljudske stranke gospodu Janezu Podobniku z dne, 5. 9., ker ste pač opozarjali, da magister Franci But, minister za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, še ni predložil zakona o lovstvu in divjadi - priznali, da je resor v domeni ministrstva za kmetijstvo. V naknadni proceduri, v vladni proceduri, pa ste zbalansirali, da ste danes tu postavili gospoda ministra Kopača. Ostro protestiram, gospa predsedujoča! To jeblamaža naše demokracije in načina vladanja v tej koaliciji s strani Liberalne demokracije!
Gospod Rokavec, moja dolžnost je, da to sejo vodim v skladu z določili Poslovnika državnega zbora. Po pooblastilu Vlade Republike Slovenije so pri tej točki pooblaščeni mag. Franc But, Jože Sterle, mag. Janez Kopač in Mladen Berginc. To so pooblaščene osebe. Pred saboj imam še opravičilo mag. Franca Buta, da se seje državnega zbora ne bo mogel udeležiti, saj na obisku v Sloveniji gosti ministra za kmetijstvo, prehrano in razvoj podeželja Republike Irske Joeja Walsha, ki bo prihodnje leto prevzel predsedovanje Evropski uniji. Vse, kar poteka pred zborom, je v skladu s poslovnikom državnega zbora. Torej, predstavitev stališč poslanskih skupin. Najprej stališče poslanske skupine Nove Slovenije, k besedi vabim gospoda Alojza Soka. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, spoštovani predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Začelo se je dobro in spodbudno, ni kaj. Torej, če bi se to zgodilo v eni od evropskih demokratičnih držav, sem kot opozicijski poslanec prepričan, da bi koalicija razpadla. Toda pri nas se ne bo nič zgodilo. To je dobro, da se ne. Ker bi lahko država bankrotirala, če bi se kaj takega zgodilo. Glejte, pred sabo imamo zakon, predlog zakona o divjadi in lovstvu, ki ga v Novi Sloveniji označujemo resnično za lovskega. Po desetih letih in več različnih predlogov, ki se konceptualno med seboj niso razlikovali, se je našla skupina modrecev, lahko bi rekel, nekako v stilu modrega Salomona, in predlagala rešitev za ta velik problem, ki se mu reče slovensko lovstvo. Kaj pa v bistvu predlagate? To, kar predlagate, je v bistvu to, kar imamo danes. Namesto pojma družbena lastnina pač uvajate pojem državna lastnina. Drugo se bistveno ne spremeni. Spremeni se to, da bodo lovske organizacije, lovske družine po novem namesto odškodnine državi plačevale koncesnino. Država je divjad razglasila za svojo lastnino in zato ima pravico zaračunavati. Vsi tisti, ki pa vzdržujejo in hranijo divjad, se pravi, lastniki kmetijskih zemljišč in gozdov, pa pri tej zadevi očitno - tako, kot je napisan ta zakon - nimajo nič. Zato tudi pravim, da je to lovska izpeljava zakona. Kmetijske površine in gozdove ste spremenili v velika pasišča, na katerih bo država pasla svojo divjad in na takšen način poskušala polniti državni proračun. Zanimivo je, da predlagatelj v svojem predlogu ni predstavil finančnih posledic tega zakona. Še danes zjutraj je gospod Anderlič pozorno sem ga poslušal pri razpravi o spremembi zakona o DARSu, predlagateljem očital opisne pojme, kar se tiče finančnega dela tega zakona: "kot, morda, lahko" in tako naprej. Ampak, če pogledate vašo uvodno obrazložitev, gospod Anderlič, potem se ravno tako v tistem delu, kjer govorite o oceni finančnih posledic predloga zakona, poslužujete opisnih pojmov, kot je: "da bi ta zakon lahko imel pozitivne posledice za bilanco državnega proračuna". Istočasno pa v drugem odstavku pravite, da bo država poskušala z odkupom premoženja v različnih tipih sedanjih gojitvenih lovišč. Če je torej to res, potem bo imel tak zakon tudi določene, prepričan sem, da lahko celo velike posledice za državni proračun, kajti vršiti odkupe kmetijskih in gozdnih zemljišč v sedanjih gojitvenih loviščih ni mačji kašelj. To bo veliko stalo. Če je ta zadeva resna. Drugo, kar se zdi zanimivo, je, da ste prikazali različne sisteme lovstva v državah Evropske unije. Gre za dominalni lovski sistem, vi pa ste navzlic vsemu temu predlagali pregalni sistem, kjer se država obnaša kot kraljevina, kot kralj. Čeprav vemo, da je ta sistem zastarel in da ga nobena država kot takšnega več ne uporabljajo. No, spodbudno je, da ste pripravljeni ta predlog vašega zakona nekoliko popraviti, kljub dopisu Lovske zveze Slovenije vsem lovskim organizacijam, da se ne sme nič spremeniti, da mora zakon ostati takšen kot je predlagan. Zelo me je presenetilo, da so svojim članom prepovedali kontaktiranje z nami, poslanci, češ da ne bomo kaj preveč izvedeli s področja lova. Ampak to je pač način komuniciranja v tej državi, ki ničesar ne spremeni. Kar se tiče samega zakona, ta zakon, če bo hotel biti res evropsko naravnan in če boste želeli, da bodo s tem zakonom zadovoljni lovci, lastniki zemljišč in država, ki ima pravico urejati področje lova, potem bo potrebno popraviti niz členov v tem zakonu. Najprej bo treba popraviti 4. člen, in sicer temeljna izhodišča opravljanja in nosilce načrtovanja ter opravljanja z divjadjo. V Novi Sloveniji smo prepričani, da je potrebno v te projekte absolutno vključiti lastnike kmetijskih zemljišč in gozdov. Če boste vključili lastnike kmetijskih zemljišč in gozdov, potem se celotna vsebina zakonov temeljito konceptualno spremeni. V 6. členu govorite o lovsko upravljavskih območjih. Preseneča nas, da nikjer v zakonu niste nobene funkcije pri tovrstnih zadevah namenili lokalnim skupnostim. Lokalne skupnosti v temelju poznajo najboljše probleme z divjadjo na svojih področjih in tudi so kot lokalne skupnosti so zainteresirane, da bi bilo to področje primerno urejeno. V 8. členu govorite o loviščih, dejansko pojma oziroma ureditvi, da bi najmanjše lovišče ne bilo manjše od 2 tisoč hektarjev. Take ureditve - to ste tudi sami predstavili - v drugih državah Evropske unije ne poznajo. Vemo da so lovišča lahko tudi manjša in da z lovišči poleg lovske organizacije lahko opravljajo tudi posamezniki, torej fizične osebe. V 13. členu govorite o načrtih opravljanja z divjadjo in potem o kmetijskih organizacijah. Zdi se mi, da so edino tu v zakonu omenjene kmetijske organizacije. Omenjate vlogo podajalca mnenj. Mnenja nič ne pomenijo. Če hočete, da bodo te organizacije tehtno, strokovno sodelovale, potem morajo o nečem odločati. Najmanj, kar je, morajo biti vključena v ta postopek s soglasjem. 25. člen govori o koncesiji. Če boste pristali na to, da lahko v Sloveniji opravljajo lovišča tudi fizične osebe, lastniki kmetijskih zemljišč in gozdov, potem potrebno popraviti tako ta člen kot 26. člen. Lahko bi našteval še druge člene. Ampak, kot sem že rekel, gre za to, kakšen kocept zakona bo v celoti sprejet. V takšnem konceptu bo potem potrebno tudi določene člene popravljati in jih dopolniti s to možnostjo. Zelo zanimivo je poglavje, ki govori o preprečevanju in povračilu škode od in na divjadi. Torej to področje je bilo do sedaj največkrat tisto področje, o katerem se je govorilo v javnosti. Divjad namreč na kmetijskih površinah povzroča veliko škode. Mi pa vemo, da gozdov in kmetijskih površin ne moremo obdelovati zgolj zaradi tega, da bi redili živali. Ampak, obdelujemo jih zaradi drugih namenov. Zato je potrebno najti primerno rešitev med tem, kaj je še dopustna škoda na kmetijskih gozdovih in zemljiščih in med tem, kaj je tisto, kar je treba iz prihodkov ustvarjenega z lovstvom tudi dejansko povrniti. Tu se kmetje nadejajo, da bodo postopki povračila škode potekali hitreje, transparentneje, enostavneje. Ampak, tako kot je zakon napisan, v bistvu tega ni možno pričakovati. Ti postopki se v skladu s tem zakonom še bolj komplicirajo. V 59. členu celo navajate, da je tisti, ki prijavlja, oškodovan. Škodo na svojih kmetijskih površinah je treba z osebnimi podatki in pa naslovi nabiti na oglasno desko oziroma jih objaviti na krajevno običajen način. Torej, sploh ni jasno, zakaj bi morali takšen postopek uzakonjati. Vemo, da v naravi nastaja škoda, ki jo povzročajo medvedi, da nastaja škoda, ki jo povzročajo divje svinje, da nastaja škoda, ki jo povzročata srnjad in jelenjad. Največkrat zaradi tega, ko prihaja do prevelike populacije, do prevelikega števila živali na določenem mestu.Če tu ne bodo sodelovale lokalne skupnosti, potem se ti problemi ne bodo odpravljali. Škoda na avtomobilih - ta rešitev, ki ste jo uzakonili v 57. členu, da bo moral lastnik motornega vozila dokazati, da mu je divjad povzročila škodo, to je dejansko nesprejemljivo. Ne vem, kako naj bi se to, na kakšen način naj bi se to dokazovalo. Če ne bo mogel dokazati, potem bo nosil vse stroške za nastalo škodo. Naj zaključim. V Novi Sloveniji iz razlogov, ki sem jih naštel, predvsem pa iz razloga, ker ta zakon ne vključuje in v ničemer ne upošteva lastnikov kmetijskih zemljišč in gozdov, takšne dikcije zakona v prvem branju ne bomo podprli in je ne moremo podpreti. Mislim, da takšen fevdalističen pristop tudi ni primeren za urejanje področja,ki se imenuje gojitev divjadi in lovstvo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil gospod Ivan Kebrič. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa predsedujoča, kolegice, kolegi in spoštovani predstavniki vlade! Gospod minister je namreč odšel. V poslanski skupini dobivamo dnevno pisno, telefonsko, pa tudi osebna pisma, priporočila, kako eni zagovarjajo, da je ta predlog zakona dober, drugi mu nasprotujejo, dokazujejo, da je slab, da bo šel na škodo takih in drugačnih. Iz vseh teh pripomb jasno izhaja, da je tu konflikt interesov, konflikt med tistimi, predvsem lastniki zemljišč, tudi gozdov, in na drugi strani osnovnega interesa države. Menimo, da je divjad naravno bogastvo. Hvala bogu je Slovenija glede teh naravnih bogastvih, kar se divjadi tiče, bogata. Žal na nekaterih drugih pa manj. Na drugi strani v poslanski skupini menimo, da je prav, ne bom rekel zadnji čas, da dobimo moderen lovski zakon, ki bo vse te zadeve urejal tako, kot so predvidene. Pri tem nam je jasno, da se bo besedilo tega zakona v drugi obravnavi izboljšalo z amandmajem. Menimo namreč, da je zakon naravnan moderno današnjemu času. Če pa bi pisali zakon na kožo 130-tih približno toliko menimo, da je veleposestnikov plus cerkev, ki ima prek 2.000 hektarov gozdov, posesti, potem bi se vrnili več kot 100 let nazaj v čas razdelitev fevdov, kjer so graščaki in fevdalisti imeli vse pravice. Na drugi strani ni mogoče, da bi izkoristili pravico, da vsak svoje lovišče ali svojo posest ogradi z ograjami. Kako bi potem naša dežela Slovenija izgledala, če bi vsak gledal prek svoje ograje, da ne rečem plota? Zato menimo, da je prav, da je naravno bogastvo last države in da bo država skrbela za svoja naravna bogastva. Zato jih mora dati nevtralnim institucijam v upravljanje. V tem primeru je institucija za gozdove. Na drugi strani so lovci kot državljani s takim izpitom prav gotovo tisti poklicani, ki bodo znali skrbeti za divjad in regulirati pravilen odstrel. Glede koncesije pa naj v členu z dopolnitvami rešimo tudi tiste probleme, ki se nam izpostavljajo. Hvala za vaše poslušanje.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov bo predstavil gospod Miran Potrč. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovane kolegice in kolegi! Lovski zakon je eden najstarejših, ki še velja. Sprejet je bil leta 1976. Karkoli si o njem mislimo, je tudi ta zakon, kot nekateri drugi, sprejeti v tistem obdobju, dobro uredil vprašanja zagotavljanje ekološke, socialne in gospodarske funkcije divjadi. Zagotovil je, da se je z dvijadjo gospodarilo smotrno in da se je na ustrezen način v skrb za divjad, ki obsega ohranitev, varstvo in lov divjadi, lahko enakopravno vključeval velik krog državljanov, ustrezno usposobljenih in organiziranih za opravljanje teh nalog prek lovske organizacije. Toda spremenjena lastniška razmerja, uveljavljena po osamosvojitvi, postavljajo bolj ali manj pod vprašaj nekatere uveljavljene rešitve. Soglašamo torej, da so nekatere spremembe in dopolnitve gospodarjenja in upravljanja z divjadjo potrebne. Ne soglašamo pa, da se zavržejo vse dosedanje dobre rešitve in da se vse podredi interesom novih veleposestnikov, ki so z denacionalizacijo pridobili velike površine gozdov. Njihova zahteva je, da divjad ni več državna lastnina, temveč nikogaršnja lastnina, ki pripada lastniku gozda, v katerem se žival trenutno nahaja. Da z divjadjo ne več upravljajo lovske družine, ki so usposobljene za opravljanje teh nalog, saj morajo imeti vsi lovci lovski izpit. S prostovoljnim delom morajo skrbeti za divjad in vse dohodke lovske družine morajo vlagati nazaj v lovišče. Temveč da z divjadjo upravljajo lastniki zemljišč v skladu s svojimi komercialnimi interesi, ne pa v skladu z interesi za ohranitev in varstvo divjadi. Samo to so vprašanja, ki so že desetletje kamen spotike pri lovskem zakonu. Spomnimo se še, kako so ob zakonu o gozdovih tekle razprave o tem, koliko in kako uveljaviti ekološko in socialno funkcijo gozdov. Ali pa vsa vprašanja gospodarjenja z gozdovi prepustiti le lastnikom in njihovim interesom. Ne le glede odkazila in sečnje gozdov, temveč vse do pravice prepovedi prehoda prek privatne lastnine in vse do uveljavitve prepovedi v privatnem gozdu nabirati gozdne sadeže. Takšnim ekstremnim zahtevam smo se uspešno uprli. Vloženi zakon o divjadi in lovstvu, ki smo ga sopodpisali tudi nekateri poslanci Združene liste socialnih demokratov, ima enak namen. Z zakonom ne negiramo obstoja zasebne lastnine nad gozdom niti pravic, ki naj bi jih na tej podlagi uživali lastniki gozda. Če morda v posameznih delih zakona to ni uveljavljeno v zadostni meri, smo v nadaljnjih fazah sprejemanja zakona to pripravljeni storiti, tako glede možnosti vključevanja v organizirano skrb za divjad, glede pravice do odškodnine za škodo, kakor tudi glede pravice do dela koncesnine, v kolikor ne sodelujejo v upravljanju lovišč. Toda prepričani smo, da mora divjad ostati državna lastnina, da mora imeti država pravico podeljevati koncesijo, da morajo biti upravičenci do koncesije predvsem usposobljene lovske organizacije, ki so na organiziran način pripravljene in usposobljene skrbeti za divjad. Torej, zahteve nekaj deset veleposestnikov gozda, da lov organizirajo zgolj kot lastno gospodarsko dejavnost, niso sprejemljive. Ne gre torej za nobena ideološka vprašanja, kot se želi prikazati. Gre za vprašanje: Ali želimo skrb za divjad še naprej zagotavljati organizirano in družbeno usmerjeno ali pa smo pripravljeni tudi to pomembno funkcijo prepustiti zgolj lastnikom in interesu kapitala? V združeni listi socialnih demokratov smo za celovito uresničevanje upravljanja z divjadjo, za vse njene ekološke, socialne in gospodarske funkcije. Tega pa zgolj interesi lastnikov gozdov ne morejo zagotoviti. Zato v poslanski skupini Združene liste socialnih demokratov podpiramo predlagani zakon. Hvala.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Zmago Jelinčič Plemeniti. Izvolite.
Hvala lepa gospa predsedujoča. Zakon, ki ga imamo pred seboj, je imel pravzaprav zelo dolgo pot. Bilo je več vrst poskusov, da bi ga pripravili, odpravili, naredili nekaj svojega. Vendar smo v Slovenski nacionalni stranki prepričani, da je zakon, ki ga imamo pred seboj, dober. Morda bo potrebno nekaj popravkov. Vendar v osnovi je ta zakon tisti, ki dejansko zagotavlja sonaravno gospodarjenje z divjadjo in njenim življenjskim prostorom. Kot nasprotje od tega zakona, lahko vidimo, kaj se je zgodilo s slovenskimi gozdovi, ki so jih dobili v last, oziroma v ponovno last, oziroma nekateri celo v last, ki je nikoli niso imeli, oziroma so jo prigoljufali,kaj je s temi gozdovi. Delajo se goloseki. Uničujejo se naravna rastišča. Uničuje se tudi ekosistem, v katerem ta divjad biva. Zagotovo ne moremo pristati, da bi se tudi z zakonom o lovu zgodilo nekaj podobnega, kot je v bistvu ustavno sodišče naredilo z gozdovi, ko je preprečilo izvedbo referenduma, po katerem ne bi mogli imeti kapitalistično usmerjenih lastnikov gozdov z neskončnimi površinami, in ko so prišle v roke tistim, ki nikoli niso imeli teh gozdov, tudi površine narodnih parkov. V Slovenski nacionalni stranki nismo za to, da bi se lovišča drobila na razna grofovska lovišča, kjer bi se dogajalo samo to, da bi v tistem kratkem času, ko bi divjad pasirala iz enega konca, recimo, gozda v drugi konec gozda, nekateri gospodje v svoj užitek postrelili vse, kar bi tisti trenutek teklo čez njihovo zemljo. Mislim, da razdrobljenost lovišč ne sodi nikamor. To govorijo tudi primeri iz tujine. Kar nekaj primerov iz tujine je, ko so se ustrezni strokovnjaki iz evropskih držav zelo pohvalno odzvali na stanje v slovenskih gozdovih glede lovstva in divjadi ter gojitvenih izhodišč za divjad. Ne bi rekel tega. Rekel bi celo, da nam kar malo zavidajo, zaradi tega, kar imamo pri nas. Zato v Slovenski nacionalni stranki nismo za spreminjanje. Smo za urejanje določenih stvari, ki jih je potrebno zagotovo urediti. Morda je nekaj podobnega, kar je dobro. Tudi v tem zakonu, v 55. členu v sedmi točki, piše: "Za škodo, ki jo je povzročila divjad na domače živali, šteje zmanjšanje ali izguba vrednosti poškodovane ali pokončane domače živali." Do sedaj je bilo to povračilo škode strahotno visoko, tako da so nekateri kmetje celo izvajali ubijanje lastnih ovac in so potem to prispisovali medvedom, zaradi tega, ker je bila ovca, ubita od medveda, ocenjena štirikrat več, kot je ta ovca vrgla na prostem trgu, če jo je lastnik prodal. Teh primerov ni bilo malo. Zdaj s tem zakonom to ne bo mogoče. Prav je tako. Zadeve je pač treba urediti. Zagotovo pa je potrebno v 57. členu, v četrti točki, razjasniti eno stvar. Kajti tu piše: "Za vso škodo na divjadi, ki jo povzroči premikajoče motorno vozilo, odgovarja imetnik vozila, razen, če dokaže, da je nastala zaradi upravljalca." Naj se napiše, da je nastala zaradi upravljalca ali lovišča ali motornega vozila. Oba sta upravljalca. Smiselno bi bilo, da se določi, kdo je tisti, kajti drugače je člen nesmiseln. Mogoče bi bilo dobro razmisliti, da konec koncev ni vedno kriv voznik, pred katerega priteče divjad. Še nekaj bi bilo smiselno. Smiselno bi bilo, da bi se zakonsko uredil tudi status sokolarjenja. Zagotovo sodi v ta zakon. Mislim, da bi bilo smiselno, da bi se predlog za ureditev sokolarjenja v tem zakonu upošteval. Ta predlog bo Slovenska nacionalna stranka vložila v amandmajski obliki. Zakon pa bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod Franc Sušnik. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovane gospe in gospodje. Zakon o divjadi in lovstvu je zelo pomemben zakon, ker praktično uravnava rabo prostora na več kot 75% naše države. V bistvu pomenijo gozdovi in kmetijske površine, ki predstavljajo lovišča. Posega v interese, tako blizu 22 tisoč lovcev, kot več kot 300 tisoč lastnikov zemljišč in pa tudi vseh ostalih uporabnikov prostora: planincev, tabornikov, izletnikov in vseh, ki se v prostoru gibljejo. Mislim, da bi morali to dejstvo, in to je tudi mnenje naše poslanske skupine, upoštevati pri pripravi zakona, ki obravnava tako pomembno tematiko, kot jo skuša obravnavati predlog zakona o divjadi in lovstvu. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke se tudi zavedamo, da je na tem področju potrebno nekaj narediti. Potrebno je sprejeti ustrezno zakonodajo. Prepričani smo, da je zakon iz leta 1976 preživel in da ne ustreza današnji družbeni ureditvi v Republiki Sloveniji. Nenazadnje ne ustreza tudi novim ustavnim določbam, ki poudarjajo uživanje lastnine v takšnem obsegu in v takšni obliki, da bo zagotovljena njena gospodarska, socialna in ekološka funkcija. To lastništvo je tudi ena od temeljnih zadev, ki je v tem zakonskem predlogu namenoma ali nenamenoma prezrto in zato prihaja do tako hudih konfliktov interesov, ki niso dobra popotnica za sprejem takšnega zakona, za uveljavitev takšnega zakona. Takšen zakon po našem mnenju ni dober niti za lovce niti za vse, ki v lovišču in z lovišči živijo. V to smo trdno prepričani. Po drugi strani pa se strinjamo z osnovnimi koncepti. Razhajamo se samo glede večje uveljavitve pravic lastnikov zemljišč in gozdov, za katere bi moral zakonodajalec najti več posluha v omenjenem zakonskem predlogu. Kot sem že povedal, smo presenečeni in pa na žalost ugotovili, da načelo lastnine predlagatelj pri pripravi zakona ni v zadostni meri upošteval. Zakon še vedno temelji, po našem, nepopolnem neupoštevanju zasebne lastnine in pravic, ki lastnikom iz tega gredo. Vsak takšen zakon, še enkrat poudarjamo po našem mnenju ni dober za nikogar, še najmanj pa za lovce in pa za našo skrb za to, da ohrani raznovrstnost in množičnost divjadi kot naravnega bogastva v naših gozdovih. Po mnenju Slovenske demokratske stranke predlog zakona poleg že omenjenih lastnikov zemljišč ne poudarja v zadostni meri tudi vloge lokalne skupnosti pri predvideni razdelitvi koncesij in pa predvsem pri načrtovanju ohranitve razvoja in gospodarjenja z divjadjo. Lokalno skupnost ste, spoštovani predlagatelji, tukaj popolnoma prezrli. Mislim, da je to zelo velika pomanjkljivost tega zakona, ki pa se jo verjetno da popraviti. V zakonu namreč ni nikjer določeno, v kakšni meri bo lokalna skupnost, če hočete, tudi kot predstavnik lastniških interesov vseh malih lastnikov udeležena pri razdelitvi koncesij. Pri čemer, kot sem že povedal, so pa popolnoma prezrti tudi vsi zasebni lastniki in pa njihova udeležba pri participaciji na koncesnini. Sporno je, ker predlog zakona v takšni obliki brez teh dopolnil predvideva državne prihodke izključno iz naslova in pa tudi iz naslova privatnega premoženja. Po našem mnenju predlog ni usmerjen k uresničevanju ustavnega določila, da naj država skrbi za vsestranski gospodarski, kulturni in socialni napredek prebivalstva na območjih z omejenimi območji na gorskih in hribovskih območjih. V predlogu zakona niso določeni načini in ni zagotovil za pravično ekonomsko vrednotenje in možnosti zagotavljanje nadomestil, ko gre za ravnanje, ki je v prid javnim interesom. Tu mislimo predvsem nadomestila za nastalo škodo iz naslova izvajanja lova, oziroma iz naslova škode po divjadi. Po našem globokem prepričanju so vsa določila o povračilu škod po divjadi popolnoma neustrezna, ker ne upoštevajo dejanskih razmer. Ne upoštevajo dejanskih razmer! Priča smo namreč temu, da se je po uveljavitvi zakona o gozdovih in po letu 1993, ko se je pri nas začelo uveljavljati načelo planiranja, lovsko-gojitvenega načrtovanja po zakonu o gozdovih, na tem področju zgodilo marsikaj neprijetnega, nezaželjenega. Da so na udaru zaradi takšnega načina planiranja tudi lovske družine, ki v takšnihpogojih delovanja niso več zmožne v trenutni situaciji poplačevati odškodnine za škodo po divjadi. Istočasno pa nimajo možnost vplivati in regulirati odstrel tam, kjer prihaja do prevelikih populacij. Ob dejstvu, da podpiramo načelo, da je divjad državna lastnina, da ima lovsko pravico država, da se ta lovska pravica podeljuje predvsem lovskim družinam, organiziranim v okviru Lovske zveze Slovenije in zato ker se tudi skozi lovske družine po našem prepričanju vsaj v neki meri zagotavlja lokalni interes, sploh, če so te lovske družine pretežno sestavljene iz domačih lovcev če so se te lovske družine in razmere v teh lovskih družinah ohranile v nekih znosnih merah, ki niso šle preveč v smer elitizma zaradi teh dejstev smo torej prepričani, da bi se dal tak lovski zakon sprejeti. Potem bi bila tudi večja vloga lokalne skupnosti in lastninska pravica lastnikov, ki bi jo kazalo drugače urediti, in bi bil potem tako spremenjen lovski zakon lahko dobra osnova za naše nadaljnje gospodarjenje z divjadjo, predvsem pa bi bil tak zakon dober za lovce. V primeru, da bomo pa kateregakoli od teh členov izključili ali pa izrazito zanemarili, kar je trenutno razvidno iz tega zakonskega predloga, pa tak zakonski predlog ne bo dober. Ne bo dober in ga tudi v Slovenski demokratski stranki ne moremo sprejeti. V Slovenski demokratski stranki nasprotujemo tudi širjenju in nadaljnjemu uveljavljanju lovišč s posebnim namenom, državnih lovišč. Tu se je v preteklosti zgodila krivica tako posameznim lovskim družinam, predvsem pa so z uveljavitvijo državnih lovišč izrazito podrejena posamezna lokalna območja, kjer je ljudem onemogočeno izvajati lov v okviru lovskih družin na lastnih območjih. Prepričan sem, da tudi s takimi lovišči, z ustreznim strokovnim nadzorom, ki ga je prav tako treba urediti na področju načrtovanja, lahko ustrezno in primerno gospodarijo lovske družine. Popolnoma nesprejemljivo za nas pa je določilo, ki ste ga predlagatelji zapisali v zakonski predlog, da bi vlada še naprej podeljevala koncesije za ta lovišča brez ustreznega javnega razpisa. To ni v redu. Mi se zavzemamo za to, da je pravica do lova čim bolj dostopna pravica za naše državljane, ki imajo interes ukvarjati se z lovom. S takšnimi državnimi lovišči je ta pravica nesporno okrnjena. Prepričani samo tudi, da v predlogu zakona ni ustrezno rešeno vprašanje upravljanja javne službe na področju divjadi in lovstva. Mislim, da zavod za gozdove, v takšni obliki in kot tak brez vključitve civilno družbenih organizacij, ni zadostna osnova in podlaga za načrtovanje in upravljanje te tako pomembne javne službe. Vsekakor pa mislim, da bi z vključevanjem lokalne skupnosti, z vključevanjem civilne javnosti, z ustrezno strokovnostjo, bilo potrebno narediti nekaj tudi in predvsem takoj na številčnosti lovne divjadi, ki jo je nujno potrebno uskladiti z možnostmi prehrane, z možnostmi prostora, z možnostmi bivanja, pa nenazadnje s potrebami gospodarjenja z gozdovi in drugimi kmetijsko obdelovalnimi površinami. Za nas je bistveno, da se tam kjer se lovišča prepletajo in križajo z obdelovalnimi površinami, divjad ohranja na ravni, ki jo okolje v katerem imamo to divjad dovoljuje. Da se ne križajo potem tu interesi države in lokalnih skupnosti, ki spodbujamo in se trudimo zato, da bi ohranili obdelovalnost in poseljenost teh področij s prekomernim ali pa že nevzdržnim staležem divjadi, ki na drugi strani izniči vse naše napore. Velikost populacij nikakor ne sme preseči biološke nosilnosti, biološke sposobnosti gozdov in lovišč, ki niso kmetijske površine. Ohranjati je potrebno naravno regulacijo populacij in vzdrževati zdravstveno trdnost teh živalskih populacij, kar pa mislim, da se lahko izvede izključno, še enkrat poudarjam, izključno ob upoštevanju vseh zainteresiranih subjektov, ki se jih zakon o divjadi in lovstvu dotika. V nasprotnem primeru, če bo eden od segmentov še naprej v podrejenem položaju ne bomo mogli govoriti o normalnem opravljanju divjadi, o normalnem opravljanju lovstva. Na podlagi vsega navedenega, nenazadnje je to ugotovila tudi vlada v svojem predlogu, smoprepričani, da je ta predlog zakona na več mestih nesistematičen, da je na več mestih dvoumen in nejasen. Zato predloga takšnega zakona, v kolikor ne bo prišlo do sistemskih popravkov v zakonskem predlogu, sistemskih popravkov z vključitvijo, kot sem že povedal, tako lokalnih skupnosti, kot ustreznega obravnavanja lastnikov zemljišč, malih in velikih, mi v Slovenski demokratski stranki takšnega zakonskega predloga ne bomo podprli. Osnovni koncept nam je blizu, vendar ga je potrebno dodelati in popraviti predvsem, kot sem že povedal, s temi dvema poudarki. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske ljudske stranke bo predstavil gospod Janez Kramberger. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Kolegice in kolegi, tudi lep pozdrav zainteresirani javnosti na balkonu, ki posluša to današnjo pomembno razpravo. V naši poslanski skupini predlog zakona o divjadi in lovstvu, ki ga je v zakonodajni postopek vložila skupina poslancev s prvopodpisanim kolegom Antonom Anderličem zavračamo iz naslednjih razlogov. Prvo kar je, zakon je slabo pripravljen, slabo obrazložen. Mnenje, ki je podano k temu zakonu iz strani vlade je mnenje ministrstva za okolje in prostor, to ni mnenje ministrstva pristojnega za urejanje področja lovstva. Torej, kateri so ti razlogi. Predlagatelji niso upoštevali lastnine, celo zapostavljajo lastnike kmetijskih zemljišč in gozdov, tako v državni kot tudi v privatni lasti. V celoti so zaobšli in izključili lokalne skupnosti. Predlagani zakon ne rešuje vprašanja, škod, ki jih povzroča divjad na kmetijskih zemljiščih in gozdovih. V predlogu zakona ni urejen status sokolarjenja, kot oblika lova, ki je trenutno pri nas urejen z odločbo ministrstva za kmetijstvo. To zadevo je že omenil tudi kolega iz Nacionalne stranke. Na žalost je obdobje zadnjih 50-ih let zapustilo tudi nekaj temnih in na silo vzpostavljenih sistemov, ki so v posameznih okoljih moteča. Ocenimo lahko, da ta predlog zakona ponovno uzakonja in daje privilegije nekaterim posameznim subjektom. Kolegice in kolegi, tisti, ki smo že dlje čase v državnem zboru vemo, da je priprava na ta zakon zelo dolga. Kar nekaj predlagateljev je bilo in končno je prišel ta zakon na vlado, kjer se je začel pripravljati. Ministrstvo za kmetijstvo, kmetijsko gozdarska zbornica in lovska organizacija so več, kot dve leti usklajevali predlog zakona in bili so na dobri poti. Samo vprašanje časa je še bilo, kdaj bo ministrstvo vložilo v zakonsko proceduro usklajen predlog. Skupina naših kolegov je v proceduro vložila neusklajen predlog zakona, ki daje privilegij določenim subjektom. S tem so seveda izničili vloženo delo na ministrstvu in ponovno razdvojili lastnike zemljišč, lokalne skupnosti in lovske organizacije. Preden, kolegice in kolegi, poskušam na kratko obrazložiti omenjene pomanjkljivosti, želim opozoriti in poudariti pomen in organiziranost lovstva v prostoru. Lovske družine opravljajo pomembnodelo v smislu gojitve avtohtonih vrst divjadi. Prizadevajo si za naselitev izumrlih avtohtonih vrst in s svojim strokovnim delom ohranjajo redke avtohtone vrste divjadi. Ugotovimo lahko tudi, da je strokovna usposobljenost članstva v lovskih družinah dobra. Društva so dobro organizirana in vloženo je veliko brezplačnega oziroma prostovoljnega dela. To delo se vidi v izgradnji cest, lovskih poti in lovskih naprav. Pomembno je tudi sodelovanje s strokovnimi in znanstvenimi organizacijami s ciljem strokovne gojitve divjadi in uveljavljanja najnovejših spoznanj o gojitvi. Vse to je nedvomno prispevalo k ugledu slovenskega lovstva, tako doma kot v Evropi in tudi v svetu. Prepričani smo, da je za nadaljevanje uspešnega dela na področju lovstva potreben konsenz med vsemi zainteresiranimi. Naša poslanska skupina se ne strinja s konceptom tega predloga zakona, zato predlagamo, da nov predlog uredi vprašanje lovske pravice. Lastniki zemljišč imajo lovske pravice na svojem zemljišču oziroma jih nimajo po tem predlogu. Niso upravičeni do nadomestila za izvajanje lovske dejavnosti. Tukaj se pojavi vprašanje lastnine. Predlog zakona celo nalaga lastnikom zemljišč, da morajo zaščititi svoja zemljišča pred škodami zaradi divjadi. To razumemo kot nekakšno sofinanciranje lovske dejavnosti. Predlog zakona ne rešuje problema škod, ki jih divjad povzroča na kmetijskih in gozdnih površinah. Zakon bi naj bil ekološko naravnan, vendar dopušča nenormalno veliko objedenost gozdnega mladja. Zapisano je, da je objedenost dovoljena do 40% Posamezne rastline celo do 75%. Zanimivo pa je, da nemški zakon dovoljuje samo do 20%. S takšno rešitvijo bo gozd namenjen samo za gojitev divjadi. Lovstvo ima tudi pomemben delež v slovenskem turizmu. Zato smo prepričani, da mora pri teh vprašanjih sodelovati tudi lokalna skupnost, v smislu pridobivanja lovskih koncesij in urejanja infrastrukture. Prepričani smo, da bi moral zakon omogočiti tudi lov s pticami ujedami za določene vrste divjadi, v skladu s prej omenjeno uredbo oziroma predpisom o sokolarstvu, ki ga je izdalo ministrstvo za kmetijstvo. Kolegice in kolegi! Toliko odprtih vprašanj, kot jih je pri tem zakonu, ni dobra popotnica za izvajanje zakona. Glede na pomembnost lovstva, tako v gospodarstvenem, naravovarstvenem in znanstvenem pomenu je nujno, da zakon sprejmemo po uskladitvi med zainteresiranimi. Zato naša poslanska skupina ne bo podprla tega zakona. Opozoril bi, kolegice in kolegi, tudi na to, da se na silo sprejeti predlogi zakonov tukaj v tej hiši, ponavadi slabo končajo. Končajo se na referendumu, kjer veste, da državni zbor pravzaprav še nobenega ni dobil. In bi res predlagal, da napravimo ta napor, nadaljujemo delo tam na Dunajski in pridemo z usklajenim predlogom. Kot predsednik odbora za kmetijstvo sem dobil v tem času tudi precej pisem, razno raznih priporočil. In, spoštovani gospod iz Lovske zveze Slovenije je svojim lovskim tovarišem, starešinam in predsednikom lovskih družin napisal tako, bi rekel čustveno in globokih misli polno pismo na dveh straneh. Prebral bom samo tisti del, ki je napisan z mastnim tiskom in je celo podčrtan. Glasi se takole: posebno pa bi želel opozoriti, da ni sprejemljivo, da bi svoje eventualne pripombe na zakon lovci, lovske družine ali področne zveze lovskih družin poskušali uveljaviti izven Lovske zveze Slovenije, na primer neposredno preko posameznih političnih strank ali poslancev, saj bi to slabilo poziciji lovske organizacije v celoti, še posebno pa bi močno ogrožalo podporo zakonu ter bi v javnosti lovsko organizacijo prikazovalo kot neenotno organizacijo kateri ni mogoče zaupati upravljanje z divjadjo. Na to, prosim opozorite vse svoje člane. Kar nekaj kolegov imam med lovci, ki se ne strinjajo s tem. Pripravljeni pa so se pogovarjati. Konec koncev tukaj smo omenjene politične stranke kot da nismo sposobni odločati o teh zadevah. Ampak, prav kolegi iz treh političnih strank so to vložili. Tako da, ali samo del političnih strank ni primeren za takšna vprašanja. Jaz mislim, da, torej v naši poslanski skupini nam je v velikem interesu, da se ta vprašanja res uredijo. Mi smo zakopani na nekih barikadah, če tako rečem, ampak če bomo tako sprejemali zakon, slišal sem, da je glasov dovolj, potem kot rečeno je slaba popotnica za izvajanje tega zakona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Stranke mladih Slovenije nam bom predstavil gospod Bogomir Vnučec. Izvolite.
Hvala za besedo in pomoč gospa podpredsednica. Spoštovane kolegice in kolegi! V Stranki mladih Slovenije se strinjamo s predlagatelji, da je potrebno na področju lovstva v Sloveniji narediti korak naprej, predvsem v skladu z že sprejeto zakonodajo na tem področju. Predvsem v smeri bolj ekološko in trajnostno sonaravnega urejanja lovstva v Sloveniji. V Stranki mladi Slovenije ocenjujemo, da je skrajni čas, da Slovenija dobi nov lovski zakon in skoraj neverjetno je, da ga ni v vsem tem času pripravilo pristojno ministrstvo. Zavedamo se, da mora biti lovstvo vedno bolj naravovarstvena dejavnost, saj je regulacija številčnosti živalskega sveta z lovom dopustna le zaradi zagotavljanja naravnega ravnotežja med okoljem in divjadjo. Lov je torej po mnenju Stranke mladih Slovenije opravičljiv predvsem, da se z njim regulira naravno ravnotežje med živalskimi vrstami in med živalmi in ostalim okoljem, ki ga je, kot na marsikaterem drugem področju porušil, nihče drug kot človek sam. Opustitev lova, za kar se tudi v Sloveniji že zavzemajo posamezna civilna gibanja, bi v tako spremenjenem okolju pomenilo katastrofo, najprej za divjad in posledično tudi za človeka. Najbolj nesprejemljivo pa je, če se dopušča takšen lov, ki ga posamezniki izrabljajo v osebne užitke, dokazovanje elitizma. Skratka, popolnoma brez in v popolnem nasprotju z vsemi naravovarstvenimi cilji. Zato v Stranki mladih Slovenije menimo, da pobijanje divjadi, kar tako, ne more biti in ni javni interes. Dejstvo, ki se mora vgraditi v nov zakon, pa je spoštovanje lastnikov zemljišč, na katerih se divje živali hranijo, imajo zatočišče, oziroma imajo svoj habitat, skratka, tam živijo. Po našem prepričanju morajo prav zato lastniki zemljišč dobiti primeren delež koncesijske odškodnine in absolutno povrnjeno odškodnino, ki jo povzroča divjad na njihovem premoženju. Lastniki zemljišč, morajo imeti tudi potrebne bonitete pri vključevanju v lovske organizacije in pri izvajanju lova. V Stranki mladih Slovenije se strinjamo, da je divjad v lasti države in da država podeljuje koncesijo. Iskanje morebitnih pozitivnih ekonomskih učinkov s strani države, v smislu visokih koncesijskih odškodnin, pa je nerealno. Stroški upravljanja lovišč, to namreč kažejo finančna poročila, profesionalnih gojitvenih lovišč pri nas, vsako leto skokovito naraščajo in so komaj še pozitivna. Zato v Stranki mladih Slovenije opozarjamo na izredno previdnost pri določanju koncesijskih odškodnin, ki ob nerealno visokih koncesninah lahko pomenijo rušenje sistema lovskih družin, ki so kljub vsemu zapustile v loviščih dobro stanje. Na tem mestu je potrebno pohvaliti slovenske lovce, ki so vpreteklosti na tem področju požrtvovalno skrbeli, da je slovenska divjad, navkljub ogromnim okoljskim in drugim bremenom, v naših gozdovih še prisotna, številčna in raznovrstna. Poleg teh nalog so lovci opravljali tudi mnoge druge, za okolje, izredno pomembne in naravovarstvene akcije. V Stranki mladih Slovenije menimo, da je termin, da je divjad v lasti države potreben tudi za to, da bo na podlagi tega dejstva država odgovorno skrbela in varovala to dobrino pred raznovrstnimi vplivi, ki ogrožajo njihovo preživetje, predvsem s ciljem ohranitve in zagotovitve raznovrstnosti divjadi na slovenskem ozemlju. Zato tudi v celoti podpiramo že uveden sistem lovsko-gojitvenega načrtovanja, ki je nastal na podlagi zakona o gozdovih in se je v zadnjih letih že dobro uveljavil v praksi. Samo profesionalna, neodvisna in kadrovsko usposobljena institucija, kot je zavod za gozdove Slovenije, lahko nepristransko in strokovno izvaja načrtovanje in spremlja izvajanje ukrepov upravljalcev lovišč. Predlagamo tudi, da prav ta javni zavod, ki je že teritorialno organiziran na celotnem ozemlju Slovenije, dobi v upravljanje tudi vsa lovišča s posebnim namenom, torej tako imenovana gojitvena lovišča, tudi gojitveno lovišče Triglav, s katerim zelo mačehovsko ravna javni zavod Triglavski narodni park. Menimo, da je področje škod potrebno posebno skrbno obdelati in ocenjevanje le-teh v celoti prepustiti strokovni in nevtralni instituciji. Rešitev, ki je navedena v predlogu, po naši oceni ni primerna. Predlagamo, da tudi to področje v celoti pokrije zavod za gozdove, ki ima usposobljene kadre in je, kot že rečeno, nepristranska državna institucija. V Stranki mladih Slovenije ocenjujemo, da je zakon dober predvsem z vidika, da se začne postopek po vsebinski plati. Zato predlagamo, da se dopolni in spremeni še na naslednjih področjih. Glede velikosti lovišč menimo, da bi bilo potrebno velikost območja zmanjšati z 2.000 na 1.000 hektarjev. Nadalje, ustanavljanje lovišč s posebnim namenom naj bo zgolj in edino s ciljem ohranjanja in vzdrževanja naravnih habitatov divjadi, zlasti ogroženih vrst. Pri organiziranju lovske dejavnosti pa bi morali sodelovati tudi kmetje in lastniki gozdov. Če obstajajo interesi za organiziranje lovske dejavnosti s strani kmetov in lastnikov gozdov, morajo biti za to dejavnost le-ti tudi strokovno usposobljeni oziroma morajo zagotoviti za to strokovno izvajanje lovske dejavnosti oziroma ustrezno izobražen kader. Pri organiziranju lovske dejavnosti na nekem območju morajo kmetje in lastniki gozdov, ki izpolnjujejo strokovne standarde, imeti prednost pred ostalimi organizacijami, ki imajo interes izvajanja lovske dejavnosti na istem območju. Torej, gospodarjenje z divjadjo mora biti v skladu s celovitim načrtovanjem strokovnih institucij, ob upoštevanju znanja in izkušenj predvsem kmetov in gozdarjev, ki so hkrati lovci in najboljši poznavalci ter vzdrževalci naravnega sistema v celoti. V Stranki mladih Slovenije torej od predlagatelja pričakujemo, da naše današnje pripombe upošteva pri pripravi zakona za drugo obravnavo. Danes pa ga bomo, kot sem že omenil, v prvi obravnavi podprli.
Hvala lepa. In še stališče poslanske skupine Liberalne demokracije Slovenije, ki ga bo predstavil gospod Blaž Kavčič. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovana gospa podpredsednica, spoštovani predstavniki vlade, kolegice in kolegi! V poslanski skupini Liberalne demokracije Slovenije gledamo tudi na ta zakon o lovstvu in divjadi kot na zakon, ki se dotika področja odnosa do civilizacijskih pridobitev. Zato je ta zakon zelo pomemben. Namreč, dotika se civilizacijskih pridobitev, ki jih državljanke in državljani Slovenije imajo in so jih navajeni. Gre tudi za na prvi pogled morda preproste zadeve, kot je svoboda iti na sprehod v gozd, svoboda v omejenih količinah nabirati gobe. Nismo namreč navajeni biti ujeti med neke napise "prepovedan prehod", "privatna lastnina", "kršitelji bodo kaznovani". Zato se ta zakon ukvarja s pomembnimi bloki, ki zajemajo odnos do ekološke funkcije gozda in divjadi, pa tudi do socialne funkcije gozda in lova. V zakon je vgrajen human, sonaraven odnos do živali. Zakon daje osnovo tudi za razumno ekonomsko funkcijo lova z njegovim pomenom, tako za domači, kot za tuji turizem. In v zakon je vpleten tudi odgovoren odnos do ene največjih in najpomembnejših društvenih organizacij pri nas, torej do lovske zveze, katere približno 22 tisoč članov, je v preteklosti precej naredilo za to, da je lovstvo v Sloveniji na visoki ravni. Menimo seveda, da je umesten, realen pristop tudi do spoštovanja rezultatov, do doseženega, vključno s kritično oceno tistih stvari, ki jih velja v prihodnje izboljšati. Zakon predvideva seveda tudi, med drugimi pomembnimi kategorijami, izplačevanje odškodnin, v breme koncesnine, kot zelo pomemben konstitutivni element tega zakona. V predstavitvi stališča poslanske skupine, bi želel biti kratek, in bi se osredotočil na eno od najpomembnejših vprašanj, to je vprašanje lastnine, kajti tu so posamezne miselne finese zelo pomembne. Naše stališče je, da so moderne države opustile neko kategorijo absolutne nedotakljivosti lastnine. To moramo jasno povedati. Tudi slovenska država, še posebej, če pogledamo 33. člen ustave in 67. člen, je ena izmed držav, ki ima tak moderen pogled do te kategorije. Namreč, v 67. členu ustave, je jasno opredeljeno funkcionalno načelo lastnine, njena vsebina in njeni smotri. Način pridobivanja in uživanja lastnine zagotavlja torej njeno gospodarsko, socialno in ekološko funkcijo. Za naravna bogastva in med naravna bogastva spadajo tudi prostoživeče divje živali, pa je v 70. členu ustave predpisano, da zakon določa pogoje, pod katerimi se ta naravna bogastva lahko izkoriščajo. Torej, izvedba ustavnih načel je že napravljena, to je zakon o varstvu okolja iz leta 1993, ki v 17. členu določa, da so naravni viri, kot je voda, mineralne surovine, prostoživeče divje živali in ribe, lastnina republike, se pravi državna lastnina. Iz tako zakonsko izvedenih ustavnih načel velja po našem mnenju izhajati tudi pri pisanju in dopolnjevanju novega lovskega zakona. Pridobivanje in uživanje lastnine na zemljiščih in gozdovih torej ne smeta ogroziti ekološke funkcije gozda. Če malo problematiziramo, seveda nam je poznano stališče združenja lastnikov gozdov upravičencev, vendar smo prepričani, da bi polno upoštevanje teh načel zapeljalo kolo časa kar 154 let nazaj. Namreč, od cesarskega patenta avstrijske monarhije se v tem pogledu ni skoraj nič spremenilo. Zato bomo ob upoštevanju vseh koristnih predlogov vendarle vztrajali na načelu, da socialne države ne prakticirajo absolutne kategorije lastnine, ki je lastniku zemljišča priznala tudi na primer lastnino na mineralih in vsem kar se na zemlji in pod njo nahaja. Glede Evropskega pogleda na ta vprašanja pa naslednje. Lastninska koncepcija slovenske ustave v pridružitvenem procesu v Evropsko unijo nikoli ni bila sporna. Obratno bi lahko rekli. 259. člen pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti posebej določa, da ta evropska pridružitvena pogodba v ničemer ne posega v lastninsko pravno zakonodajo držav članic. Skladno s tem tudi niso bila predmet pogajanj, torej ni bila predmet pogajanj slovenska odločitev o lastništvu prosto živečih živali. Seveda se strinjamo s predlogi, da je potrebno v maksimalni možni meri upoštevati interese in vlogo lastnikov zemljišč, ob tem pa se, seveda, moramo zavedati, da so gozdovi danes dokaj trdni habitat. Danes so posesti v lasti približno 450.000-ih lastnikov. Od teh 450.000 jih je le 123 po naših podatkih tistih, ki posedujejo nad 100 hektarov gozda, to pomeni približno 03 promila lastnikov. Pomembno je tudi, da analiza kaže, da v Sloveniji brez spremembe ustave ni mogoče snovati nobenega zakona o lovu, ki bi temeljil na absolutni lastnini zemljiške posesti. V zvezi s tem povezano se nam zdi pomembno ugotoviti, da je kar 40% lovcev tudi kmetov. Se pravi, da je obravnavano vprašanje dokaj široko proučeno in da torej po naših informacijah v zakonu predlagane rešitve uživajo dokaj široko podporo in so v javnem interesu. Kar se tiče usklajevanje interesov, rabe prostora in varstva narave v zvezi z lovstvom bi rekel sledeče. V Sloveniji danes dokaj uspešno poteka v okviru letno lovsko gojitvenih načrtov komunikacija, ki morda tukaj še ni zaživela v tisti meri, kot bi si jo vsi skupaj želeli. Vendar v okviru zavoda za gozdovepotekajo javne razprave o predlaganih načrtih in ima vsakdo od lastnikov zemljišč možnost komunikacije z organizacijami civilne družbe že sedaj in to možnost bomo seveda poskušali okrepiti z njihovo udeležbo pri razpravah in oblikovanju pripomb. Zato bomoob zavedanju vseh malenkosti ali pa pomembnejših vprašanj, ki jih je potrebno še dokončno oblikovati v tem zakonu, vendar ob ohranjanju osnovnih rešitev tega zakona v poslanski skupini ta zakonski predlog podprli. Hvala.
Hvala lepa. Slišali smo torej stališča poslanskih skupin, temu delu sledi splošna razprava poslank in poslancev. Najprej v zamenjavi s kolegom Drobničem dajem besedo dr. Jožefu Berniku. Izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Gospoda iz vlade, dame in gospodje poslanci. Poslušal sem to diskusijo, kot nelovec, vendar se moram takoj vprašati, kdo se norčuje iz koga. Toliko stvari, ki jih je bilo povedanih sploh ne držijo in so same lepe besede, saj na koncu bom tudi povedal, zakaj mislim, da je temu tako. Vendar naj povem to, da je ta zakon, ne vem kateri poizkus, da bi se stvari pametno uredile in če se pravilno spominjam je pred leti, ko je bil parlamentu Ivan Oman, predložil svoj predlog zakona, ampak ni nikamor prišel. Zakaj ne, zato, ker je tista civilna družba, ki se imenuje lovska ali karkoli že, absolutno sabotirala to zadevo. Dobro, jaz sem z gospodom Omanom se v marsikateri stvari ne strinjam, ampak v tem, da je imel prav in je nekaj vedel o lovstvu se pa prav gotovo strinjam. Tukaj se govori o tem, da je sprejem novega zakona nujen, kajti, neskladnost dosedanje družbene lastninske ureditve razmerij glede divjačine oziroma divjadi lovstva in upravljanja lovišč z ustavo mora biti odpravljena. Predlog zakona naj bi bil usklajen z ustavo naše države, zlasti glede določb o lastninskih razmerij, naravnih bogastvih, naravnih znamenitostih in redkostih, ter določbami, ki urejajo razmere med državo in lokalno samoupravo. Torej, ta predlog naj bi bil skladen z ustavo. Rad bi pa vedel kako. Ustava Republike Slovenije po svojem 33. členu zagotavlja pravico do zasebne lastnine, v 67. členu pa določa, da je način pridobivanja in uživanja lastnine tak, da je zagotovljena le njena gospodarska, socialna in ekološka funkcija. No, potem predavatelj govori o subsidiarnosti in to je prvič, ko sem slišal, da se vlada, oziroma koalicijske stranke zavzemajo za subsidiarnost. Po mnenju predlagateljev, naj ne bi bilo res, da je v Evropi možna samo takšna ureditev lova, pri kateri lovska pravica izhaja iz zemljiške posesti. Pri tem pa seveda predlagatelj zadeva ob protislovje. Poglejte samo Avstrijo, Nemčijo in tako dalje. Že v zakonu iz leta 1935, je bilo določeno, da je lovska pravica združena z zemljiško-lastninsko pravico, in pripada zemljiškemu lastniku, ki pa jo je moral izvrševati in se z njo koristiti samo po določbah tega zakona. No, to mi je tudi prišlo na misel, ko sem slišal besedo velekapitalisti in tako naprej, in tako naprej. Lovska pravica, kot stvarna pravica in pravica do izvrševanja te pravice, tako nista identična pojma, saj pripada lovska pravica vedno in samo lastniku zemljišča, medtem ko je izvrševanje lovske pravice priviligirana, okupacijska pravica. V interesu umnega gospodarstva in izkoriščanja lova pa je bilo samostojno izvrševanje lovske pravice po zemljiškem lastniku, tudi omejeno. Tako je moral za lastno lovišče izpolnjevati določene pogoje, vsaj 200 hektarov nepretrganega zemljišča, vsa ostala zemljišča, ki tako niso bila izločena kot lastna zemljišča, so se združila v občinska zemljišča. Kadar lastnik zemljišča sam ni mogel izvrševati lovske pravice, mu je zakon priznal sorazmerno odškodnino. To je bil tako imenovan star zakon, iz dobe ki ni bila civilna v skladu s civilizacijo, kot jo danes nekateri razumemo. Torej lahko vidimo, da bi bil že ta zakon iz tistih let, davnih let, torej zakon o lovu iz leta 35 skladen s sedanjo ustavo, saj je poudaril pravico do zasebne lastnine, s tem, da je bila pravica do lova neločljivo povezana z lastninsko pravico na zemljišču, hkrati pa tudi poudaril gospodarski pomen izkoriščanja lova s pogoji za pridobitev lastnega lovišča oziroma združitev lovišč v občinska lovišča. Na žalost je res, da je dosedanja ureditev skladna z usmeritvijo nedemokratičnega režima, kjer država ni dopuščala zasebne lastnine in je bila vsa lastnina družbena last. Ne bom šel v nekatere stvari, ki so bile že rečene, ampak naj samo tole omenim. Kakšen problem po tem zakonu bodo imeli lastniki avtomobilov, kajti morali bodo dokazati, da ni bil on kriv, ampak žival kriva za nesrečo, kako se pa to naredi pa ne vem. Razen, če bodo lovske družine poučile divjad, kako se mora obnašati ob avtomobilih. Nekatera določila pa so preveč ostra in ohlapna, kot recimo: po členu 33/4 je prepovedano v času gnezdenja ptic in poleganja mladičev med 1. marcem in 1. avgustom uničevati živih mej, zarasti, grmišč in suho zaraslih površin. Če prav razumem, torej ne bo dovoljeno sekati žive meje na podeželju, pred lastnim domom, saj takrat gnezdijo ptice, pa čeprav nimajo nobenega gnezda v živi meji. Morda ne razumem tega člena in mi ga bo kdo lahko razložil. Nadalje 35. člen prepoveduje vznemirjenje divjadi v mirnih conah, na rastiščih, gnezdiščih, brlogih, zimovališčih itd., v gozdu in krmiščih in jo zalezovati v neugodnih vremenskih razmerah. Sedaj pa vprašanje. Ali je vznemirjenje že sam sprehod po gozdnih poteh, ki vodijo mimo zimovališč? Torej kdo bo odločil, kdaj gre za vznemirjenje? Pa to so samo malenkosti, na katere hočem opozoriti. Seveda, predlagani zakon postavlja v ospredje tako interese lovcev kot interese divjadi, saj popolnoma ignorira interese lastnikov zemljišč in njihovo lastninsko pravico, ker ne predvideva nobene odškodnine za lov na njihovem zemljišču. To dokazuje člen 29.6 tega zakona o divjadi in lovstvu, ki govori o namembnosti oziroma nenamembnosti koncesije. Ko človek prebira ta zakon, pride do zaključka, tako kot naša stranka, Nova Slovenija, da ne bomo glasovali za ta zakon v prvi obravnavi, saj jemlje pravico do lova lastniku zemljišča. To pomeni, da gremo nazaj v socializem. Se pravi, da gremo nazaj ritensko, namesto da bi šli naprej. Naj rečem še nekaj. Ob reformi lovstva bi bilo treba narediti tudi nekaj dokončnega za reformo lovskih društev. Vsi vemo - in bi bilo neumno, da bi se tu "farbali", da so lovske družine ves čas v rokah režima oziroma vlade in te lovske družine so bile dejansko nek zaključen krog, kamor ni bilo mogoče priti, razen če si bil udbovec ali pa prijatelj. To je res, zato ker sem imel take primere tudi v svoji lastni družini. To so bili monopoli, to so monopoli še danes. In če država ne bo tega uredila, potem smo tam, kjer smo bili. Dejansko ne gremo naprej in si s tem zakonom ne bomo čisto nič pomagali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zdaj dajem besedo kolegu Janku Vebru. Prosim.
Hvala za besedo. Zakon o divjadi in lovstvu je zagotovo eden tistih, za katerega je prav, da je prišel na vrstni red in ga obravnavamo v državnem zboru. Sam bi mogoče opozoril na nekatere zadeve, ki bi jih bilo najbrž treba v nadaljevanju še dodelati. Namreč, na področju izplačevanja odškodnin za koncesijo se mi zdi, da je zakon nekoliko preveč radodaren in bi bilo bolje, če bi se osredotočili na konkretne težave, ki nastajajo pri usklajevanju različnih interesov v prostoru, predvsem zaradi škode, ki jo povzroča divjad. Namreč, zakon predvideva, da bi sicer lokalne skupnosti dobivale odškodnino za koncesijo. V zakonu sicer ni zapisano, za kaj naj bi namenjale to odškodnino, vendar tako iz predstavitve kot tudi iz nekaterih komentarjev je razvidno, da bi se te odškodnine namenjale za poplačilo škod. To je povsem nepotrebna procedura in dodatno zapletanje postopkov, ki so potrebni za to, da nekdo, ki je upravičen do odškodnine, tudi pride do teh sredstev. Lokalne skupnosti pač nimajo z lovstvom in divjadjo nič drugega, kot to, da sodelujejo pri sprejemanju lovsko-gojitvenih načrtov v svetu zavoda s svojim predstavnikom pri obravnavi in seveda, pri sprejemanju takšnih načrtov. Ne drži trditev, sicer da je več predstavnikov lokalnih skupnosti kot denimo lovcev, kajti statuti območnih enot zavoda za gozdove določajo sestavo tega sveta in notri je pač predstavnik lokalne skupnosti, nikakor pa ne gre za večinsko predstavništvo lokalne skupnosti, tako da so nekatere trditve, ki se pojavljajo pomanjkljive. Želim povedati še to, da so lokalne skupnosti vključene v svetih zavodov, niso pa odločilne za to, kako naj bi potekalo izvajanje zakona o divjadi in lovstvu. Zato menim, da je bolj konstruktivno, da ta problematika ostaja na nivoju lovskih organizacij, bodisi zvez, družin in tako naprej. Nikakor pa ni dobro, da dodatno vključujemo notri še lokalne skupnosti. Drugo, kar se mi zdi pomembno je to, da če govorimo o tem, da javni zavod upravlja z lovišči, ki so posebnega namena, je potrebno vendarle opozoriti na to, da v zgodovini beležimo nekaj težav, zaradi tega. Zavod namreč hkrati opravlja funkcijo načrtovalca, upravljalca, in tistega, ki nadzira izvajanje lova natem območju. In tukaj je praksa pokazala, da je nekaj težav pri izvajanju vseh teh treh nalog in verjetno bi bilo dobro preučiti v nadaljevanju, da bi se mogoče te naloge nekoliko razdelile in da ne bi bilo vse pod eno streho. Bi pa opozoril tudi na to dejstvo, da obstaja določba, ki govori o tem, da se na travnikih in pašnikih kot škoda od divjadi šteje le od divjih prašičev, razrita travna ruša. To je sicer normalno, kajti škoda, ki nastane, zaradi tega je zares izredno velika, vendar dejstvo je, da v praksi na območjih, kjer je divjadi veliko, predvsem jelenjadi, morajo že zagraditi svoje površine z izredno visokimi ograjami, tudi 2 metra. In seveda je bolje, da se tudi v tem primeru lovske organizacije povezujejo z lastniki zemljišč, v tem smislu, da preprečijo škodo na teh travnih površinah ter na ostalih kulturah z učinkovitim preventivnim izvajanjem, predvsem s tem, da zagotavljajo sredstva za bodisi ograje ali pa druge ukrepe, ki so možni za to, da divjad ne prihaja na te poljske površine. Torej nekaj praktičnih težav, pri dosedanjem opravljanju lostva, se je pokazalo in mislim, da bi se v nadaljevanju, pri sprejemanju tega zakona dale te izkušnje vgraditi in odpraviti težave, ki so se pokazale v dosedanjem delu. Hvala.
Hvala lepa. Gospoda Pečeta ni. Besedo ima gospod Pukšič. Izvolite.
Hvala lepa gospa podpredsednica. Kolegice in kolegi. Predlog zakona o divjadi in lovstvu, ki ga je predlagal prvopodpisani gospod Anderlič in ostali, pravzaprav ne prinaša tega, kar bi si slovensko lovstvo po 12-ih letih samostojne države zaslužilo. Ne prinaša tega, kar bi si zaslužili lovci in divjad. Ne prinaša tega, kar bi si seveda zaslužili v skladu s sprejeto novo ustavo Republike Slovenije, s sprejetimi novimi načeli in s sprejetimi zakoni, ki so s tem povezani in seveda z vpeljano demokracijo po koncu totalitarnega sistema. Zato je že prav, da bi tudi predlagatelj,ampak tega ni naredil, pogledal nekoliko v zgodovino. V obrazložitvi prične predlagatelj utemeljevati svoj predlog z zakonom iz leta 1976, torej iz partijskega sistema, ne da bi se posvetil slovenski lovski tradiciji, ki se je pričela z ustanavljanjem slovenskih lovskih klubov že v 19. stoletju, z ustanovitvijo slovenskega lovskega društva leta 1907. Z besedo ne omenja ciljev, ki so si jih naši lovci takrat zadali in jih imeli zapisane v ustanovitvenih listinah. Osnovni moto je bil najprej gojitev ter varstvo in potem se lahko pogovarjamo o izvajanju lova. Nikoli niso odstopali od domiciljnega sistema lova, ki temelji na posesti in je nanj vezana tudi velikost lovišč. Občinska lovišča so bila velika, zasebna oziroma samolastna pa velika najmanj 115 hektarjev ali 200 johov. To je seveda kasneje srbska oblast prevedla kar v 200 hektarjev. S tem pravice do lovišč s 115 hektarji z zakonom iz leta 1931 ni brisala, kot to sedaj skuša predlagatelj brisati v 17. členu. Zakaj so takrat zagovarjali velika lovišča? Klubi so bili številčni in s sto lovci izvesti lov jeseni potrebuješ veliko lovišče. Srbska oblast je skušala v bivših Avstro-ogrskih pokrajinah uvesti regalni sistem lova. Kakšna je razlika med regalnim sistemom lova je zapisano tudi v predlogu k obrazložitvi tega zakona, ki se mu je takrat uprla vsa oblast, ker bi kralj ali pa država v tem primeru posegel in razvrednotil posest oziroma pravice, ki so izhajale iz posesti. Tako je bil 15. decembra 1931 sprejet zakon, ki je v kraljevini poenotil lovsko pravo. Na slovenskem prostoru, ki ga je pokrivala dravska banovina je stopil v veljavo leta 1935. Zakon je bil napreden, zagovarja lov na večjih površinah, ter določa, da novo nastala občinska lovišča ne smejo biti manjša od 2000 hektarov. Pridobljenih pravic za nazaj pa vendar ni brisal. Ker je bilo v Sloveniji in je še danes prisotno v drobno lastništvo, so zanjo značilna večja občinska lovišča. Zakon je dal velik pomen lovskim društvom in njihovim zvezam in predpisal podobno organizacijsko shemo, kot so jo povzeli pripravljavci zakona po letu 1945. Prvi zakon po letu 1945 je bil v bistvi povzetek zakona iz leta 1935, s tem, da ne upošteva več lastnih lovišč in uvaja regalni sistem lova. Določa lov po občinskih loviščih, ki se jim pridružijo lastna lovišča in ukinja tradicionalne oblike lova. Na te oblike lova pa po letu 1949 pozabijo, a jih z zakonom tudi ne prepovedujejo. Z zakonom iz leta 1966 pa odpravijo tudi to zmoto, v narekovaju seveda, z dikcijo, "prepovedane so vse druge oblike lova, ki jih zakon ne predpisuje". Zakon iz leta 1976 povzame pridobljena stališča in uzakonja samoupravljanje v lovstvu. Z njim si je lovska organizacija pridobila oblast, ki ji po tem zakonu ne pripada. Na teh temeljih pa je pripravljen tudi predlog zakona o divjadi in lovstvu, ki ga je vložil prvopodpisani in ostali. V obrazložitvi se predstavlja zakonodaja držav, v katerih je predpisan domiciljni sistem lova. Predlagatelj se ne ukvarja z vsebino teh zakonov, jih ne analizira in ne utemeljuje kaj je povzel po njih oziroma zakaj ni povzel ničesar, ampak navaja študijo nekega nemškega avtorja in ne uradnega mnenja lovskih zvez posameznih nemških dežel. Na njej gradi razloge, ki naj bi temeljili na nemški zakonodaji, ki je pa ni. Je zakonodaja ostane zakonodaje posameznih zveznih dežel. Tolmačenje neke skupne zakonodaje je seveda precej zavajajoče. V Nemčiji, tako kot tudi v Švici, imajo lovski zakon, ki utemeljuje lovske pravice, varstvo divjadi, pristojnosti in zadeve, ki morajo biti enako urejene v vseh zveznih deželah. Zakon pa se ne spušča v deželne interese, lokalne interese, ki jih vsak deželni zakon, ali v Švici kantonski, ureja v skladu s svojo lovsko tradicijo. Velik del obrazložitve namenja predlagatelj tudi zakonodaji Julijske krajine, ki pa šele nastaja. Avstrijske zvezne zakone omenja kar tako mimogrede za novega hrvaškega seveda ne najde niti ene dobre besede. Slednji uvaja za divjad termin - nikogršnja lastnina in zakupni sistem, ki je podlaga zakonom, tako kot v Nemčiji, Avstriji in italijanskih deželah. V obrazložitvi ne omenja zakonov tranzicijskih dežel, ki so že v Evropski skupnosti, niti dežel, ki z nami vred vstopajo v Evropsko skupnost. Vsi zakoni, s hrvaškim vred, so evropsko primerljivi. Tega predlagatelj ni povedal. Če bi se predlagatelj pozabaval z našim lovskim izročilom in zakonodajo, ki velja na naših tleh in z novo zakonodajo Poljske, Češke, Madžarske in Hrvaške, ne bi napisal tega, kar je napisal v obrazložitvi. Da so tradicije in novim časom prilagojene zakonodaje tisti temelji, na katerih se gradi in ne posamezna mnenja ter zakon iz leta 1976, ki ga kritično sploh ne ovrednoti. Postavlja trditev, da je odličen in razen nekaj sistemskih sprememb ne potrebuje novih vsebin, kar sploh ne drži. Obrazložitev je zelo slaba in ne ustreza predlagani vsebini zakona, ker se zateka k naši lovski tradiciji od leta 1976 naprej. Moral bi razložiti, kaj je v predlogu zadržal starega, zakaj je uvedel nove vsebine. Na podlagi katerih sprejetih zakonov, ratificiranih konvencij, zakaj briše pridobljene pravice in na novo riše meje lovišč. Zakaj te meje postavlja izven obstoječih upravnih, občinskih ali katastrskih občin in strokovnih gozdnogospodarskih območij, gozdnogospodarskih enot, mej, na neka ekološka izhodišča. Vsak strokovnjak ve, da je katastrska občina vasem gravitirajoče območje. Dobro bi bilo, seveda, če bi to vedel tudi predlagatelj. Prebivalci so lastniki zemljišč na tem območju, da je to tudi ekološko in ne samo gozdarska enota. Zakaj potem uvajati neke nove enote, ki bodo sistem upravljanja z gozdnim eko sistemom le zakomplicirale in ne poenostavile. Predlagatelj bi moral vedeti, da je lov del kmetijstva in gozdnega gospodarstva, in da zakon služi ohranitvi divjadi v ustreznih pogojih, ohranitvi in izboljšanju življenjskega prostora divjadi, preprečevanju nevzdržne škode, ki bi jo divjad lahko povzročala na rastlinah, zaščita in gojenje ogroženih vrst divjadi, kot tudi zagotoviti takšno stanje, da se divjad z upoštevanjem naravnega ravnovesja izkorišča z lovom. Če bi se predlagatelj tega zavedal, ne bi predpisoval novih meja, ampak bi sedanje prilagodil strokovnim, upravnim, in s tem zagotovil pogoje za usklajene interese na istih površinah in njena upravljavsko in drugače dislociranih odtujenih prebivalcem območje. Ti se ukvarjajo z lovom, ne pa neka imaginarna lovska gmota ekološko zavednih lovskih strokovnjakov. Le-tem prilagaja zakon in jih odriva stran od problemov, ki so na občinskem, lokalnem nivoju in ne na vladi, na državnih ustanovah, javnih zavodih ali v sedežu zveze društev. Predlagatelj je s tem zgrešil bistvo in ponavlja napako, ki je bila narejena z zakonom o prenosu pristojnosti iz občin na državo, za katerega je znano, da je zgrešil svoj smisel. Na državo je prenesel tudi vsebine, ki so izrazito lovskega značaja.
Hvala lepa. Gospod Čebulj, izvolite.
Hvala lepa. Lep pozdrav, spoštovane kolegice in kolegi! Spoštovana podpredsednica! Glede na zakon, ki ga je vložil gospod kolega Anderlič, me vsekakor veseli, da je prišlo do obravnave zakona, za katerega smo že nekaj let, predvsem tisti poslanci opozarjali, da je potrebno zakon oziroma zakon, ki je bil sprejet v letu 1976, da je zadnji čas, da tudi samostojna država Slovenija dobi svoj zakon. Toda žal predlagatelj ni upošteval pripomb, katere so bile posredovane, ne samo v času priprave samega zakona za čas državnega sekretarja gospoda Strleta, ampak že od leta 92. Najprej bi se dotaknil tistega dela samega zakona, za katerega osebno sam ocenjujem, da bi bilo potrebno v sam zakon tudi te predloge vgraditi. Konkretno je gospod Anderlič omenil glede koncesij, da se lokalne skupnosti vključujejo. Res je, lokalne skupnosti se samo na tem področju vključujejo, toda glede na vsebino in dikcijo zelo pretkano. V bistvu lokalna skupnost je tista, ki naj bi povzročeno škodo po divjadi ocenila, in zaprosila vlado, da te stroške povrne za nastalo škodo. Samo v tem primeru konkretno se omenja lokalna skupnost. Moje osebno stališče je, da naj bi bila lokalna skupnost tudi vključena v podeljevanje koncesije, ne samo z dajanjem nekega mnenje, ki ni obvezujoče ali je lahko pozitivno ali je negativno. Ampak skratka, lokalna skupnost naj bo v samem postopku podeljevanja koncesij tudi odločujoči faktor za dotičnega, ki zaprosi na področju lokalne skupnosti, da na osnovi usposobljenosti pridobi določeno koncesijo. Res je, zakon sam daje ogromno svobode, ampak daje ogromno svobode predvsem lovcem, ne pa lastnikom zemljišč. In to je ena od tistih tudi mojih osebnih pripomb, da ni upoštevana zasebna lastnina. Pri tem se bom eksplicitno opredelil na državna lovišča. Glede na to, da kot župan izhajam iz področja, ki je na kompletnem področju v upravljanju v 53 tisoč hektarjih, ki pokriva 8 ali 9 občin, to je Kozorog Kamnik. Iz področja, kjer so lovske družine, nimam niti ne pozitivnih ali negativnih izkušenj, skratka, ker slišim svoje prijatelje župane ali eventualno tudi ljudi, oziroma lastnike zemljišč, kjer so lovske družine, v konceptu samega, v konceptu Lovske zveze Slovenije, nimajo teh težav, kot se pa soočamo prav lokalne skupnosti, kjer so državna lovišča. Gre tudi za nepojemljiv pojem, da je lahko državno lovišče na privatnem zemljišču. Glede na to, da sam zakon ob tem krši celo 33. člen, 67. člen in 74. člen same ustave, pač predlagatelj, sodeč po njegovem ocenjevanju mene, ki nastopam, je to v zavidljivem položaju. Da pa pri vsem tem zakonu, ki ga je vložil gospod Anderlič, je vsekakor stekla močna akcija, prav proti kritikom samega zakona in to iz področja Kozoroga Kamnik. Kozorog Kamnik oziroma njihov direktor Darko Veternik, si je dovolil - Kozorog Kamnik ja - si je dovolil, da oceni delo župana Preddvora in seveda tudi oceni moje delo in pristop do samega Kozoroga Kamnika v letih, ki opravlja direktorsko mesto v Kamniku. Skratka, pojmujem njegov dopis, katerega je posredoval seveda vsem poslanskim skupinam in seveda želi, da tudi vodje poslanskih skupin posredujete ta dopis vsem poslancem, mi daje občutek, da on osebno ocenjuje, da se ta zakon sprejema samo za Kozorog Kamnik. In za področje, katerega je v opravljanju Kozorogra Kamnika. Zraven tega naj povem, da vse pripombe, katere so bile posredovane pod občino Preddvor, smo posredovali v vse občine, na katerih je upravitelj Kozorog Kamnik. Ne samo to občina Preddvor, ampak tudi ostale občine, do Logarske doline, do Solčave, do vseh teh občin, ki sem jih malo prej imenoval, da Kozorog Kamnik opravlja tako imenovano gojitveno dejavnost, kar je pa za mene že dolgo vprašljiva, ampak o tem kdaj drugič. No, še celo to navaja, kako si je župan iz Cerkelj dovolil v letu 1997/1998 ustanoviti lovišče na področju občine Cerklje. Res je. To sem tudi že včeraj javno povedal na Odboru za kmetijstvo državnega sveta Republike Slovenije, da po vseh prošnjah Lovskega društva Cerklje v 36. letih in pri vseh obljubah ali bivše politike za časa Jugoslavije, ali sedanje politike do predsednika države, do predsednika vlade, do predsednika parlamenta da - se tukaj malo ustavim - do raznih posameznih poslancev, do raznih ministrov, vedno zagotavlja v dopisih, da se bo z novo zakonodajo rešilo to vprašanje.Toda skozi to zakonodajo se to vprašanje ne rešuje. Med drugim je tudi gospod Pahor, gospod Potrč junija meseca, ko je bil v občini Preddvor na proslavi v Kokri obljubil - šlo je za obletnico požiga Kokre, ki so jo požgali takratni okupatorji, fašisti - in je tudi gospod Pahor obljubil, da se bo nov zakon, da bo nov zakon reševal vprašanje lovišč na področju občine Preddvor. Pravi, da imajo prav, da se za to zavzemajo. Skratka, od vseh vidnih slovenskih politikov se je tako, da se ne bom vračal nazaj v sistem Jugoslavije, ampak, skratka, v samostojno državo Slovenijo, vseskozi zagotavljalo, da naj bi se ta vprašanja na področju Kozoroga razrešila v prid lokalnim skupnostim. Med drugimi on celo navaja, da smo bili neki črnograditelji, ker bi pa ta, v tem momentu pač povedal sledeče. Sprašujem se, kdaj je Kozorog Kamnik dobil gradbeno dovoljenje za fazanerijo v vasi in kdaj je dobil kakršnokoli dovoljenje, ko so pred kratkim nekaj tisoč kubikov odpeljali gramoza iz zemljišča v lastni Sklada kmetijskih zemljišč Ne bom se več nanašal na dopis, katerega je posredoval gospod Veternik. Skratka, jaz ta dopis ocenjujem, da so to v bistvu ljudje, ki so nedotakljivi. Skratka, fevd, katerega probate uzakoniti skozi sam zakon, je popolnoma jasen. Glede na to, kar je prej govoril gospod Jelinčič, da se na nek način moramo izogniti raznim fevdom bivšega sistema, moje osebno mnenje pa je, da na 53 tisočih hektarjih fevd popolnoma enako nazaj vzpostavljamo. Tukaj gre za jasno diskreditacijo lastnikov zemljišč, lokalnih skupnosti in skratka tudi tistih lovskih družin, ki želijo na lokalnih skupnostih oziroma v okviru lokalnih skupnosti pridobiti lovsko pravico. Toliko za enkrat, hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jože Avšič. Izvolite.
Hvala in lep dober večer vsem skupaj. Ko sem vse te razprave poslušal, pravzaprav sem zelo vesel, da vsi ti nekultivirani in necivilizirani sesalci in ptice, ki predstavljajo divjad, o kateri danes govorimo, ne poznajo ne državnih meja, ne občinskih meja, ne katastrskih meja. Prav vseeno jim je, čigav je gozd, prav vseeno jim je, čigavo je lovišče, važno pa je, da se branijo pred tistimi, ki jih želijo opleniti in jim je pravzaprav vseeno, kako se je to dogajalo v zadnjih 100 letih. Mi ljudje, pa smo tisti, ki skrbimo za to, da se v naravi ravnovesje med ljudmi in divjadjo ohranja na tistem nivoju, ki omogoča vsem sonaravno in prijetno življenje. Vsi tisti, ki nameravate danes ta zakon zavrniti, boste verjetno naredili celo prav. Kajti zavrnitev tega zakona pomeni, da bo veljal naprej zakon iz leta 1976, oziroma dopolnjen iz leta 1986. In s tem zakonom, pravzaprav kar se živih bitij, ki predstavljajo favno v naših gozdovih, na poljih, na travnikih, ne bo kaj dosti spremenilo. In če bi danes govorili o stanju v slovenskih gozdovih, in teh gozdov je v Sloveniji, gospod Pukšič, bil sem popolnoma tiho, in sem vas pozorno poslušal, in ugotovil, da je 100 let že organizacija lovstva v Sloveniji, skoraj 100 let, in da je od tega 50 let socialističnega organiziranja, skoraj 60, in da so živali zelo srečne zaradi tega, in se jim nič ni zgodilo, da je to popolna neumnost, da govorimo o sistemu, ki je bil slab ali pa dober. Govoriti moramo o tem, kakšno imamo stanje v slovenskih gozdovih, in mislim, da je dobro. Da je Slovenija, kot majhna država zelo pogozdena, zelo bogata. In da je v naših, slovenskih gozdovih tudi tistih nekaj živih bitij, ki se je izgubilo v nekih obdobjih, tudi v socializmu, pa tudi prej, naseljenih nazaj. Da imamo risa, da imamo medveda, da imamo tako pestro, raznoliko življenje v naši naravi, za katerega se splača potruditi. In zato menim, da, če ne bomo zakona podprli, in če ga tisti, ki ga napovedujete, ne boste podprli, ne bomo naredili nič narobe. Če pa želimo nekoliko modernizirati in približati sedanjemu načinu, ki ga želimo v Sloveniji, potem pa bomo ta zakon v prvem branju podprli in ga skušali seveda v tistih bistvenih pripombah dograditi, nadgraditi, dokončnega sprejema. Strinjam se, da je nekaj odprtih vprašanj. Vedel sem, da je ta zakon, seveda lovcev je v Sloveniji veliko, in vsi se spoznamo na lov, da bo povzročil vrsto dilem in pripomb. Da bo povzročil nasprotja med ljubitelji medvedov in sovražniki medvedov. Med ljubitelji kormoranov, in sovražniki kormoranov. Med naravovarstveniki in kvazi naravovarstveniki. In tako dalje, in tako dalje. Vse to je bilo za pričakovati. Ampak to ne pomeni, da ne bi mogli tega zakona pripeljati do tiste mere, ki bo ustrezal slovenskemu lovstvu, predvsem pa slovenski naravi. In samo za to gre. Vendar pa v naravi mora nekdo tudi skrbeti za to. In v naravi je potrebno tudi vzdrževati neko ravnovesje. In ta zakon to omogoča. Nekaj vprašanj, ki sem si jih tudi sam pribeležil, bo potrebno rešiti. Na primer, lov na polhe. Polharija je neka posebnost v Sloveniji, na Dolenjskem in Notranjskem. Polhi so v zakonu opredeljeni kot divjad, vemo pa, da polhe lovijo nekoliko drugače kot ostalo divjad v Sloveniji. O tem bi bilo morda treba tudi v tem zakonu kaj povedati. Divjad v oborah, ki je tako in tako neka dvomljiva zadeva, bi bilo morda potrebno označiti. Morda bi bilo treba zaradi nevarnosti - tudi osebno poznam primer, ko je iz nevoščljivosti, privoščljivosti ali pa iz drugih razlogov nekdo prerezal oboro in so živali ušle v naravo, in se potem ni vedelo, kaj je čigavo in kdo je to - in bi bilo morda dobro predpisati, da je v oborah divjad označena, da se ve, kaj je privatna lastnina in kaj je državna lastnina. Verjetno bibilo treba v zakonu zelo trdno in eksplicitno napisati, da je divjad državna, čeprav se v celotnem zakonu to da tudi razbrati. Škode - verjetno bo treba tudi o škodah kaj reči. Zlasti pri avtomobilskih škodah, kjer se lahko pravzaprav zgodijo tudi zelo hudi primeri, da zaradi divjadi avtobus ali pa drugo vozilo ne povzroči samo materialne škode, pač pa ogrozi tudi človeška življenja. Morda bi bilo treba razmišljati o tem, da bi bilo danes neobvezno avtomobilsko zavarovanje pri poškodbah od divjadi tudi obvezno. To so vprašanja, ki jih moramo razrešiti v nadaljevanju, pri pripravi in dokončnem oblikovanju zakona. Zato mislim, da je prav, da zakon podpremo, in da je zelo prav, da se zelo veliko ne odmika od načina upravljanja in lova v Sloveniji, ki je bil do zdaj navaden. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Drobnič. Izvolite.
Z nekaterimi mislimi kolega Avšiča bi se lahko povsem strinjal. Predvsem s trditvijo, da ta zakon v bistvu ne prinaša nič novega. To je res. To je nadaljevanje starih reči, starega sistema; nekaj besed je spremenjenih. Tam je bila vsaj družbena lastnina, zdaj še tega ni. Ne vemo, čigava lastnina je divjad. V obrazložitvi sicer piše, da je državna lastnina, v samem zakonu pa ne. Vendar sama obrazložitev nima teže zakonskega besedila, zato bi lahko vsaj to napisali, kaj je, da se ve. Zakon predstavlja neke vrste uzurpacijo. Privatna lastnina se ne upošteva v zadostni meri. Tu je nemogoče, da bi lastniki opredelili lovišče, zlasti pa ne na tak način, kot je postavljen kriterij [[2.000 hektarjev]] , glede na slovensko posebnost. Ampak to predlagatelje v čisto nič ne moti. Čisto nič jih ne moti, ker bodo še naprej lovili kjerkoli se jim bo zdelo, hodili kjerkoli po njivah, po travnikih, v imenu ne vem kakšnih ekoloških in česar še. Na tak način se pač ne da stvari urejati v Sloveniji, razen, če mislite kar tako naprej kot je bilo prej. To je nadaljevanje prejšnjega sistema. Morda nekoliko boljše je, kar se tiče državnih lovišč, skratka to je pravi lovski zakon, kot je kolega Sok že omenil. Ni prave ureditve odškodnin, vsaj v dosedanjem sitemu povrnitve odškodnin se je dogajalo - prvič, z zelo velikim zamikom in drugič; zelo smešne odškodnine. Zadnjič se je oglasila pri meni enaobčanka in je povedala, da je za uničeno njivo divje živali, ki so povzročile divje živali dobila po ne vem kolikem času 5 tisoč tolarjev, skratka smešna zadeva. Zato se ljudje sprašujemo, ali ima sploh smisel v to proceduro dajati za odškodnine. V Sloveniji se bije lov za prestižne lovske pravice, lov kot zabava, lov kot turizem. Jaz sam iz osebnega prepričanja ostro nasprotujem takim načinom lova, za zabavo in neko turistično atrakcijo. Zato to ne bi smelo biti dovoljeno. Prepoved industrijskega krmljenja živali. Proti temu sem. Zakaj proti temu? Zato, ker se vzpostavlja prenaseljenost živali, ker se jih umetno krmi. Krmi se preblizu bivališč, zato se spreminja njihova narava, obnašanje živali se spreminja in niso več prave divje živali. Seveda, zato imamo potem tako kot v Loškem potoku medveda Tončka, ki ga morajo potem ustreliti. Prenaseljenost je, če bi spuščali na naraven način s primernim načinom prehrane bi se ustvaril ta balans, bi se ustvarilo pravo ekološko ravnovesje. To v Sloveniji potrebujemo,ne pa umetnih krmišč, 500 metrov zraven naselij, mrhovišča, kjer se pasejo medvedi in ne vem kaj še vse. In, v tem zakonu to manjka, ključne stvari. Lovske družine imajo torej surovino zastonj, pri čemer jih odškodnina ne zanima, vsaj v takšni meri kot je potrebna. Nekdanji fevdalci so imeli svoja lovišča in so primerno skrbeli za vse to. Ne strinjam z vsemi postopki, vendar to kar se uvaja, to so novodobni fevdalci, ki ne upoštevajo zasebne lastnine, ampak gredo preko. Popolnoma izločena lokalna skupnost nima nobene vloge. To ni pravi način. Škode bi se morale povrniti od lova in pa od odstrela. To je pravi pristop. Skratka, če povzamem, če se sprejme ta zakon ne bo nič bistveno boljšega. Na nas pa je, da ga bistveno preuredimo v sodobnega, civilizacijskega, ki bo upošteval vse te elemente, ki sem jih navedel. Takšnega divjega zakona v Sloveniji ne rabimo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Kontič. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Res mi je všeč, da se razlikujemo, kajti če bi bil zakon zelo drugačen od obstoječega in bi spreminjal zadeve, ga zanesljivo ne bi podprl. Predlagani zakon s strani kolegice poslanke in kolegov poslancev podpiram, ker omogoča tudi v prihodnje nadaljevanje, po moji oceni koristnega početja lovcev, organiziranih v lovskih družinah. Res je, da o lovcih tako kot tudi o politikih in še kom, da je vrsto šal in definicij, nekateri jih ne marajo, ker v njih vidijo ubijalce divjadi. Drugi pa podobno kot jaz ocenjujejo, da je njihova prisotnost kljub nekaterim dejanjem posameznikov, ki jih ne odobravam, potrebna, da ne rečem nujno potrebna. Naj tudi povem, da so mi osnovna načela obstoječega zakona blizu in pozdravljam odločitev pripravljavcev zakona, da ohranijo tiste rešitve,ki so že sedaj v obstoječem zakonu ustrezno urejene. Predvsem je dobro, da nov zakon opredeli, da je bila državna lastnina in da je lovska pravica v lasti Republike Slovenije, ki jo pod določenimi zakonskimi pogoji tudi podeljuje. Za podeljeno koncesijo se plačuje koncedentu, torej državi. Ta sredstva pa bi bilo dobro porabiti za namene, od katerih so bila zbrana in so zapisana v 1. členu predlaganega zakona. To predlagatelji tudi predvidevajo v 29. členu predlaganega zakona. Bistvo razprave pri predlogu zakona o divjadi in lovstvu ni ali ohraniti lov ali ne, temveč predvsem o tem čigava last je divjad v tesni povezavi z lastništvom gozdov. Predlagani koncept je, kot sem že dejal, po moji oceni dober, bi pa verjetno bilo smiselno razmisliti o določeni simbolni odškodnini iz naslova pridobljenih sredstev za podeljene koncesije. Sprejeti lastništvo gozdov kot temelj za pravico do lova pa bi lahko bil le prvi korak k temu, da bodo tudi gozdni sadeži omejeni, a ne količinsko, temveč lastniško. Kasneje pa morda celo sprehodi z velikimi napisanimi ploščami oziroma tablami privatno zemljišče oziroma privatni gozd.
Hvala lepa. Gospoda Jelinčiča ni, gospoda Vizjaka tudi ne. Gospod Kangler. Ne. Gospod Butolen, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Razlogi za sprejem zakona so več kot utemelji, z ozirom, da gre za enega izmed najstarejših zakonov, ki ga še uporabljamo iz prejšnjega obdobja, narejen leta 1976. Jasno je, da je pri takem zakonu mnogo interesov okoljevarstvenikov, lastnikov in njihovih organizacij, lovskih organizacij, lokalne skupnosti in države. Mnogi od teh interesov so tudi ekstremistični. Menim, da je pomembno, da oprejmemo takšen zakon, ki ga bo možno izvajati. V tem državnem zboru smo tudi že sprejemali zakone o varstvu narave. Recimo zakon o varstvu samoniklih gliv, ki ga nikakor ni možno kontrolirati. Zato je potrebno, da ohranimo organiziranost, ki zagotavlja izvajanje zakona. To, da bo divjad državna lastnina, seveda ni neka posebnost, podedovana iz prejšnjega sistema. Če pogledamo v sosednjo Italijo, imajo tudi državno last, divjadi in pa 2000 hektarjev krovne površine. Tako, da menim, da so temeljne rešitve zakona po mojem mnenju sprejemljive. Ne glede na to, pa imam nekaj pripomb na konkretne zakone. V 6. členu, v tretjem odstavku, menim, da je preveč ekskluzivno pooblastiti Zavod za gozdove, da določi lovišča oziroma pripravi, in bi bilo nujno, da pri tem sodeluje, tako kot piše, tudi lokalna skupnost, in pa kmetijsko-gospodarska zbornica. In to utemeljujem iz več razlogov. Prvič, divjad se ne zadržuje samo v gozdovih. Drugič, Zavod za gozdove se na nekaterih področjih, bom potem govoril v skladu z 31. členom, ni izkazal kot zaupanja vrednega oziroma je že sedaj odrejal poseg v gozdovih, v nasprotju z 31. členom tega zakona, ki ga sedaj obravnavamo. O tem bom kasneje nekaj spregovoril. Zato menim, da je potrebno tu dobiti še kakšno drugo organizacijo zraven, da ne bo to samo Zavod za gozdove. Isto je potem seveda v 8. členu, v tretjem odstavku, v zadnjem stavku potrebno dodati, pridobi mnenje območnega združenja prebivalcev in lokalne skupnosti. Takšna rešitev je tudi sicer v navadi v naši državi, ko lokalna skupnost daje mnenje, k nekaterim posegom države na območju lokalne skupnosti. Recimo k določenim gradbenim posegom za avtoceste, mejne prehode in tako naprej, daje mnenje. Tako imamo to urejeno na drugih področjih in bi bilo po mojem mnenju tudi primerno na tem področju. Isto seveda velja za 25. člen pri podeljevanju koncesije. Posebej sem že prej omenil 31. člen. 31. člen govori o nalogah oziroma o gozdu in gozdnem prostoru. Posebej bi se ustavil spet pri tretjem odstavku, kjer govori: "gozdne ceste in vlake ni dovoljeno graditi preko rastišč, gnezdišč, območij brlogov, zimovališč in pasišč divjadi. Trasa teh prometnic mora biti najmanj 100 metrov oddaljena od mest v gozdu, posebej pomembnih za obstoj in prehrano divjadi." Z vso resnostjo trdim, da imamo stotine hektarov gozdov v tem trenutku, v katerih odreja način sečnje Zavod za gozdove, kerod vlake do vlake ni 100 metrov, kaj šele do rastišč, oziroma do nahajališč divjadi. Zato še enkrat poudarjam, da Zavod za gozdove ne more biti ekskluzivni pripravljavec lovišč. Prav tako bi se vprašal o 56. členu, kjer govori seveda o povračilu, oziroma o tem, kako je potrebno zavarovati zemljišča. Menim, da je drugi odstavek potrebno ponovno preučiti, ker je nejasen. Kot dober gospodar mora lastnik poskrbeti za zaščito zemljišč in kultur pred divjadjo. Pa banalno bi se to lahko tolmačilo tako. Če mi solato na neograjenem vrtu poje sosedova "šeka", je odgovoren sosed. Če pa državni srnjak, pa sem odgovoren sam. In seveda to nekako ne gre v skladu z lastnino. Lastnik je pač odgovoren za početje, oziroma za tistega, česar lastnik je. Isto velja za 57. člen za škodo, ki jo na premikajočem motorno vozilo povzroči divjad. Rešitev je povzeta po avstrijskem sistemu, vendar moramo gledati, da je v Avstriji lastnik, lastnina divjadi nična, to se pravi, ni nikogaršnja lastnina, in seveda tudi ne more potem nihče odgovarjati. Pri nas bi naj bila državna lastnina, in je logično, da lastnik odgovarja. Vsaj po mojem mnenju bi moralo biti tako. Posebej bi pa seveda spregovoril o 58. členu, ki govori o lovski družini. Ne glede na to, da so lovske družine do sedaj opravile ogromno delo za ohranitev divjadi in za dela v loviščih, menim, da tako opredeljeno, kot je tu, bo treba preurediti, oziroma ugotoviti, ali je to v skladu z zakonom o društvih. Lovska družina je namreč tudi društvo. In, ali je res pogoj za članstvo v lovski družini, opravljen lovski izpit? Menim, da ne. Menim, da je lovski izpit pogoj, da opravlja lov. Medtem ko samo članstvo v društvu seveda še ne pomeni, da član društva tudi lovi, vsaj tako, če gledamo zakon o društvih, je pač pravica biti član društva splošna. To bi bilo dobro tudi drugače, ker bi se lovske družine malo odprle. Konec koncev, z novim pogledom na upravljanje z divjadjo ni nujno, da vsi, ki so člani lovske družine, tudi lovijo. Če gledamo na naslednji člen, ki govori, da so lahko člani lovske zveze tudi druga društva, ne samo lovska. Se pravi, tam so lahko društva, ki niso lovci, medtem ko član lovske družine pa ne more biti nekdo, ki nima lovskega izpita. Prav tako menim, da je treba ponovno preračunati četrti odstavek 68. člena. Če seštejemo oziroma lovska družina, ki je koncesionar, lahko v svojem temeljnem aktu omeji sprejem novih članov, če lovna površina na enega člana ne dosega nižinskih lovišč, je 50 hektarjev, v srednjegorskem lovišču 100 hektarjev, v visokogorskem lovišču 150 hektarjev. Z ozirom na to, da imamo v Sloveniji 22.000 lovcev, če pomnožimo in seštejemo te površine, potem v tem trenutku in naslednjih nekaj let ne morejo sprejeti niti enega člana v lovske družine. Te številke je treba preveriti. To pomeni, da je praktično potem za neko obdobje članstvo dejansko ekskluzivno in zaprto. Ne glede na teh nekaj pripomb, ki so seveda minimalne, če računamo, da ima zakon več kot 87 členov, menim, da je zakon dober in ga bom podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Črnugelj, izvolite.
Glede na to, da so ostale samo štiri minute, bo še nekaj kolega Bevk povedal. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospoda Baroviča ni. Gospod Cimperman? [[Tudi ne.]] Gospod Rokavec, izvolite.
Hvala za besedo. Gospa predsedujoča, spoštovane poslanke in poslanci! Uvodoma bi najprej omenil, da je vložitev tega zakona o lovu in divjadi tipičen primer, kako funkcionira sedanja koalicija in kako dejansko v normalnih razmerah ne bi smela funkcionirati. Namreč, 5.9. je bil s strani poslanskega kluba Liberalne demokracije ministru za kmetijstvo naslovljen ultimat: "V štirinajstih dneh želimo odgovor, kaj bo z zakonom o lovu. Če po štirinajstih dneh tega ne bo, si bomo v poslanskem klubu prizadevali, da bo prišlo do sprejetja novega zakona o lovu." Ne glede na to, da je poslanski klub dobil odgovor s strani pristojnega ministra 11.9., kjer predvsem piše, kje so razhajanja med organizacijami civilne družbe, ki nisonašle skupnega jezika. In se jih našteva: Lovska zveza, Kmetijsko-gozdarska zbornica, razna društva, ki nasprotujejo lovu ali pa se ukvarjajo z naravovarstvom, ter društva razlaščencev nacionaliziranega premoženja. Po odzivih sodeč so predlagatelji v tem trenutku upoštevali samo eno od civilnih združenj, samo eno od civilnih združenj, ne pa, tudi ostala in, to pač zamerim predlagateljem, zamerim tudi vaši hitrosti. Namreč, če se ni našlo skupnega jezika v 11-ih letih, potem bi si lahko vzeli še tudi nekajveč časa za primerno ureditev in uskladitev tega zakonskega teksta. Jaz lahko odkrito povem, da je ta zakonski tekst slabši od obstoječega lovskega zakona, slabši predvsem za lastnike zemljišč in to bom potem kasneje tudi povedal. Ponovno pa, še enkrat, protestira nad načinom dela, jaz sem šel podrobno brati mnenje vlade in bom citiral na strani 3. - "Pri načrtovanju rešitev iz 8. člena predloga zakona, ki predvideva, da je določitev lovišča v pristojnosti resornega ministra stacionira se ocenjuje, kot neprimerna s strani vlade. Gre za tako pomembno zadevo, da jo je treba dvigniti na nivo vlade, odločitve, še posebej tudi zato, ker bo vlada sprejemala tudi akte o podelitvi koncesije. V skladu, na 6. točki druge določbe, v skladu z zgoraj navedenimi rešitvami je treba popraviti druge določbe predloga zakona glede resornih pristojnosti, minister, odškodnin in drugo. Tipičen primer današnjih dogodkov v začetku te točke. Vlada oziroma večina v vladi si je vzela svojo roko, svojo pristojnost in določila drugi resor. To z manevri poslovnika seveda se lahko počne, ni pa okusno, ni pa kulturno. Drugo. Kakšen je odnos do odškodnin oziroma do lastnikov zemljišč? V mnenju vlade, javna služba - "Menimo, da ni primerna podlaga rešitev, ki naloge trajnostnega gospodarjenja z divjadjo, naloge koncesionarjev, opredeljuje kot javno službo. Po naravi stvari same v javnosti gospodarjenja z divjadjo ni možno zagovarjati kot javne službe, posledično pa tudi pomeni, da bi državni proračun moral plačevati oziroma priznavati stroške upravljanje teh dejavnosti. Tudi tukaj se beži, beži se tudi od plačevanja odškodnin. Jaz moram dejansko predlagatelja vprašati, namreč, strinjam se, da je divjad državna, to ni moj problem, problem vidim drugje, v tipični ignoranci do lastnikov zemljišč. Sedaj bom pa povedal 56. člen, kaj so zapisali. V 56. členu, drugi stavek piše: "Lastnik, zakupnik ali drugi uporabnik obdelovalnega kmetijskega oziroma gozdnega zemljišča ter lastnik domačih živali je dolžan kot dobri gospodar poskrbeti za primerno zaščito zemljišč in kultur ter domačih živali pred divjadjo." Jaz živim v območju, kjer je čedalje več kmetij tako ogroženih od divjadi, predvsem divjega prašiča, da se morajo v celoti ograditi, cele kmetije. To ni evropska kategorija, kolegi, to ni evropska kategorija in taka določba v 56. členu dobesedno sili v to, da bo še več nezadovoljstva med lastniki zemljišč, med kmeti in pa na drugi strani izvajalci, lovci. Tukaj boste morali zadevo popraviti. Gre za dobesedno ignoranco določenega sloja te družbe. In potem v 58. členu, ko govorite o izvrševanju odškodnine, kje je tukaj dejansko možnost, da bo prišlo do izvršitve odškodninskega zahtevka. Nimate jo v predlogu zakona, tako kot se dogaja danes. Pooblaščeni oškodovanci ocenijo škode, lovske družine nimajo denarja. Zakaj ga nimajo? Zato, ker je teh škod preveč. In ker je teh škod preveč, je glavni razlog plan gospodarjenja z divjadi, lovsko gojitveni načrti. Zakaj se umetno poskuša skozi dvigovati, in tudi v realnosti, stalež divjadi v naši državi. Toje ključno vprašanje, ki ga sedaj naslavljam tako načrtovalcem, tako Lovski zvezi Slovenije, ker vedno zagovarja večje število ohranitve staleža živali oziroma povečanje tega staleža. Nikoli še do sedaj nisem zasledil nekaj drugega kot takšen pristop. Ko bo pristop drugačen, pristop v smeri uravnoteženja življenjskega prostora, bo moje razmišljanje drugačno, in čakam trenutek in čas, da bi se tudi to zgodilo v naši državi. V zadnjih letih imamo tipične primere povečanja škod po divjadi. Če bi bila tukaj kolegica Pozsončeva, ko je to vprašanje tudi mnogokrat izpostavila v parlamentu, bi jo celo vprašal, ali se strinja s predlaganim zakonom, in pa temi določbami na področju plačevanja odškodnin. Toliko o tem. Drugo vprašanje, ki se mi zastavlja, pa so kolegi tudi že omenili, kje so občine. Občine so samo v fazi izdajanja zahtevkov do države. Se pravi, nekdo na katerega se bo lahko vedno kazalo, ja, občina oziroma bodo trkali na vrata župana in ostalih uradnikov oškodovanci kdaj bo denar, država bo pa zviška gledala navzdol. Če bo seveda imela denar v proračunu ga bo imela, če ga ne bo imela, ga ne bo imela. In sedaj ključno vprašanje. Predvsem sem to zasledil s stani nastopajočih iz Združene liste, kolegov in kolegic. Povedal sem, da za mene ni problem, da je divjad državna last. Ni problem, da so gozdni sadeži državna last, za mene ne, problem je drugi. Problem je ali bodo lastniki zemljišč tudi upravičeni do dela koncesije. To pa ne, so pa lastniki, država. Isto tudi pri gozdnih sadežih. Strinjam se z vsemigobarji, rekreatorji v svojem gozdu, ampak odkrito vam povem nekaj. Veste kaj se pušča za seboj? Smeti, odpadke in tako naprej, in celo v nekaterih primerih oškodovanje gozdnega rastišča. Kje so tukaj pristojni inšpektorji itn., da bi ukrepali. Niti enegaše nisem zasledil v državi Republiki Sloveniji, da bi dejansko ukrepal v tem primeru. In če ne bodo te zadeve rešene tudi tukaj, dajmo možnost vsaj lastnikom zemljišč, da so upravičeni do dela koncesije. Potem pač bo tudi tukaj ta relacija drugačna, kakorje načrtovana v tem trenutku. In poglejte, organiziranost lovstva ter s tem povezano tudi podajanje koncesije. Visokogorske kmetije, ki imajo veliko površin, in ki imajo samo gozd, nekaj travnikov, bi bilo potrebno omogočiti tudi pridobitev koncesij. Kaj pa agrarne skupnosti? Agrarne skupnosti bi morale imeti možnost pridobitve koncesije, če izpolnjuje pogoje. Ne, tudi njim ne. In sedaj na koncu, mislim, da je kolega Kavčič omenil, da je kar 40% kmetov članov lovskih družin, verjetno lastnikov zemljišč. Tudi kmetje so člani lovskih družin. Moj interes je, da bi bilo bistveno več, ker če bi bil ta procent drugačen, potem bi bilo tudi teh vprašanj, katerih sem povedal, bistveno manj. Ampak tukaj se pa zastavlja ključno vprašanje. Tako tog sistem, kot je pri nas - to je že tudi govoril kolega Butolen - za pridobitev članstva v lovskih družinah, in režim kakršen je za vzpostavitev možnosti članstva, in postopek, enostavno odbija privlačnost za včlanjevanje v lovske družine. Verjetno bodo kolegi iz Lovske zveze Slovenije povedali, da je vsako leto manj članov, in da se članstvo stara. Tudi to bo treba vključiti v predlog zakona, tisti predlog, kakršen bo seveda primeren, da bi ga lahko sprejeli. Takšen, kakršen je pa ta, brez garancij predlagateljev, da bo bistveno popravljen v teh segmentih in tudi drugih, ki so jih že povedali kolegi, pa menim, da ni primeren, in da je obstoječi boljši. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Džuban. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednica. Najprej bi želel reči da, informacija, da imamo nekateri poslanci prepovedano komuniciranje z drugimi v zvezi z vsebino tega zakona, je to za mene navadna oslarija. Informacija je navadna oslarija. Drugo. Zakon je nastajal od leta 1993, ko je prvega spisal trakratni poslanec Ivan Oman, in je postavil vladi zahtevo, pripravite drugi zakon, takrat bom jaz svojega umaknil, ki ni najboljši. Minilo je 10 let, vlada je pisala zakon, poslanci smo si pa podajali predlagateljstvo kar nekaj nastalih projektov na to temo. In ker pač ni prišel zakon z druge strani, smo ponovno na koncu, po isti poti, kot takrat Ivan Oman, pač vložili zakon, z, ne vem, enajstimi podpisi, med katerimi sem tudi jaz. Istočasno si upam reči, da sedanja ureditev, mislim, da je to kateri med nami že ugotovil, ni tako slaba. Ima pa nekatere pomanjkljivosti, ki so žal tudi prisotne v tem zakonu in računam na to, da jih bomo popravili. To so odškodnine. Ampak ne na način, kot jih nekateri predstavljate. Iluzorno je, da bi lastniki zemljišč, namreč lastnina po ustavi se malo drugače predstavlja, kot nekateri o njej govorite. Ni neka izključna pravica. Se izvaja po zakonu. In da bi odškodnine, upravljanje, načrtovanje, lažje reševali, če bi v 400 hektarskem lovišču imeli 200 lastnikov s 1200 parcelami. No, to je popoln nesmisel. Slovenija ima posebno posestno strukturo, ki je nima nobena evropska država. Razparcelirano, z veliko lastniki, ki se nikoli ne bi dogovorili. Seveda, matematično bi bilo možno izračunati, koliko je na 400 hektarjih koncesijskega zneska, ga razdeliti, ampak potem bi vsi ostali, o katerih govorite, ostali z dolgimi nosovi. Vključno s tistimi, ki hranijo divjad. Namreč, divjad ima zatočišče v gozdu, hrani se pa na kmetijskih površinah. To je velika razlika. Inpritisk na izpostavo privatne lastnine je s strani lastnikov gozdov, ki bi želeli pasti divjad na kmetijskih površinah in pobirati koncesijsko dajatev. Te zgodbe seveda ne bom podprl. Morda prihajam iz specifičnega področja. Gojitveno lovišče Kompas na 12 tisoč hektarjih, kar ni veliko, plačuje 25 procentov vseh škod v državi, ampak nastalih na njivskih površinah. Zgodbe, ki jih prodajate tukaj o škodi v gozdu, so neresnične. Tam je zelo malo škode. Morda je spet moja specifika iz Prekmurja. In seveda je potem razlog tiste prejšnje zgodbe, o kateri sem govoril, da ne bi ponavljal, da bi pač lastniki zemljišč nekaj želeli. Mi imamo opravka z migracijo divjadi predvsem v kritičnih časovnih obdobjih, suša in zima, iz sosednje države. In seveda, ker sem na drugi strani gozdne površine, pridejo veliki tropi jelenjadi, divjih svinj in podobno, in hektarje uničijo in to je tudi razlog, da prej omenjeno lovišče, gojitveno lovišče pokriva 25% vseh škod v državi, tako, da so izjemne škode pri nas. In nobena lovska družina ne zdrži teh škod. In jih ne more pokriti, tudi če ves proračun potem porabi za pokritje škod. Gojitveno lovišče je to pokrivalo iz gojitvene dejavnosti na različne načine in prodajalo fazane, race in podobno. Vendar je v tem trenutku, po sušnih obdobjih, ko so bile škode največje, situacija močno v rdečih številkah in seveda jih bo v kratkem pobralo, v kolikor se ne bo tudi v okviru zakona za tovrstna lovišča našla primerna rešitev. V poglavju o škodah bo potrebno oblikovati poseben sistem, ki bo za tovrstne primere. Niso grozljivi. Za vse škode v državi je bilo izplačanih 100 milijonov. In v teh obmejnih območjih je morda nekaj več, kot je sam Kompas izplačal in je možna rešitev tudi znotraj besedila zakona. In upam, da takrat, ko bomo imeli tovrstno besedilo na mizi, da ga boste podprli in ga bomo vnesli v zakon, našli tudi za to področje primerno rešitev, in da bo ta zakon kljub vsemu prinesel nekaj novega in dobrega. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bevk. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani zbor. Ob obravnavi zakona bi rad opozoril na problem ribojedih ptic v povezavi s 44. členom zakona o divjadi in lovstvu. Ribiška zveza Slovenije si že vrsto let prizadeva, da bi velikega kormorana in sivo čapljo uvrstili med lovne vrste. Letos junija smo v državnem zboru sprejeli zakon o ratifikaciji sporazuma o ohranjanju afriško-evroazijskih selitvenih vodnih ptic. V zvezi s pravkar omenjenim sporazumom, njegovim izvajanjem v praksi, ter zakonom, ki ga danes obravnavamo, bi rad izpostavil problem ribojedih ptic, ki slovenskemu sladkovodnemu ribištvu, oziroma bolje rečeno vodnemu življu v naših rekah, povzroča kar veliko škode. Ribiška Slovenije, kot rečeno, predlaga, da bi velikega kormorana in sivo čapljo uvrstili med lovne vrste. Veliki kormoran nima praktično nobene zaščite, čeprav trenutno ne spada med lovne vrste. Edini dokument, ki ga obravnava, je vsakoletna vladna uredba o odstrelu, ki jo je doslej strokovno pripravljalo pristojno ministrstvo. To je ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano. Lansko leto so na primer dovolili odstrel 500 primerkov. Tudi za sivo čapljo na ministrstvu za okolje ugotavljajo - vsaj take so navedbe Ribiške zveze Slovenije -, da je vrsta postala dovolj vitalna in da njena popolna zaščita ni več potrebna. Zato bi se v zvezi s tem predlogom naslonil na akcijski načrt prej omenjenega sporazuma, kjer so navedena natančna navodila za ohranjanje selitvenih vodnih ptic, katerih izvajanje države pogodbenice redno spremljajo in revidirajo. V tem načrtu je tudi predvideno, da se lahko lov na naštete ptice nadaljuje oziroma nalaga pogodbenicam, da zagotovijo, da njihova lovska zakonodaja uresničuje načelo trajno uravnotežene uporabe. Prav tako sporazum države pogodbenice zavezuje, da zbirajo informacije o škodi, predvsem na pridelkih, ki jih povzročajo v sporazumu navedene ptice. Obenem pa pogodbenice ugotavljajo tudi ustrezne načine za največje možno zmanjšanje škode ali ublažitev posledic ter razvijajo akcijske načrte posamičnih vrst populacij, ki povzročajo veliko škodo. Vlada v svojem mnenju ugotavlja, da predloženo zakonsko besedilo konceptualno ustrezno rešuje področje divjadi in lovstva, da pa je treba nekatere rešitve v zakonu strokovno preveriti. Prav zaradi tega predlagam, da vlada oziroma pristojni ministrstvi proučita predlog Ribiške zveze Slovenije o uvrstitvi velikega kormorana in sive čaplje v 44. člen zakona, ki govorio lovnih vrstah, ter ga za drugo obravnavo po možnosti pripravi v amandmajski obliki. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jerovšek. Izvolite.
Hvala lepa. Pred sabo imamo zakon o divjadi in lovstvu, kar se mi zdi zelo neposrečen naslov, saj meša dve kategoriji. Ta zakon v svojih konceptualnih rešitvah krši kar nekaj ustavnih načel. Zaradi tega menim, prav tako naša stranka, da gre za konceptualno nedodelan, slab zakon. Je pa ta zakon dober vsaj za nekaj: s pomočjo tega vloženega zakona smo izvedeli, da stranke, ki jim pripadajo podpisniki tega zakona, ne spoštujejo partnerskih odnosov. Zanje ne velja "Pacta sunt servanda" - pogodbo je treba spoštovati -, ampak delujejo z ultimati, kot smo slišali To je princip, ki se zrcali tudi v rešitvah tega zakona. Zakon je pisala novodobna slovenska aristokracija. Logično je, da ta aristokracija predvideva kot svoj institut oblasti in sodelovanja z drugimi ultimat. Ultimat, to je princip delovanja, in tudi iz tega zakona se popolnoma zrcali ista miselnost, isti duh veje iz mnogih rešitev. Jasno je, prednost ima recimo divjad pred človekom, še večjo prednost ima divjad pred lastnikom zemljišča. Kmet ni kategorija, ki jo je treba spoštovati, to je nespoštovana kategorija, ta zakon. Bijejo v oči te rešitve. S tem zakonom se ne rešuje problem in status povprečnega lovca. Povprečnemu lovcu, ki jih je danes v Sloveniji kar dosti, ta zakon namenja vlogo gonjača, fizičnega delavca. Z divjadjo in užitki od lova pa bo opravljala lovska aristokracija. To je popolnoma zgrešen, nedovoljen koncept, ki pa ni v nasprotju s trenutnim stanjem duha te oblasti. Dobesedno niste sposobni več prikrivati teh namenov. To, kar se je govorilo po televiziji, da nekateri hočejo restavrirati fevdalizem. Ustvarja se novi fevdalizem, zelo jasno se ustvarjajo fevdi in fevdalci. Govorilo se bo, kako bodo vse škode poravnane in tudi so bile doslej baje. Ni res! Tam, kjer so jih dobili že doslej ta lovska [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]], tam se je kmetijstvo opustilo, tam so se ljudje izselili, Kočevsko in tudi drugi rajoni. Glejte, če bi bilo to res, bi bilo morda kakšnemu kmetu interesantno, da mu divjad pospravi ves pridelek, da je divjad na način nek kombajn in bo dobil vse plačano od lovcev. Eno delosi bo prihranil. Ni takšnega kmeta, ki bi lahko s tem suhi kruh tolkel. Niti doslej lovci redno niso plačevali. Tu zakon kaže, da ne predvidevate nobenega ravnovesja. Glejte, jaz nisem lovec in se nisem zelo podrobno ukvarjal s to zadevo, tematiko. Ali vi kmetu ne zaupate, da on tudi pazi pri svojih kmetijskih delih, da ne pobija živali. Jaz vem, da se določene ptice tudi gnezdijo včasih, pa da se s kosilnico kaj pokosi, ampak ta diktat [[...]]to je onemogočanje dobesedno kmetijske dejavnosti. Vi potem navajate, da Republika Slovenija subvencionira nabavo nekih preventivnih sredstev. Zakaj pa lovska organizacija ne subvencionira? Ali je treba takoj preložiti breme na državo? In potem to, kar je rekel kolega Rokavec, s katerim se v celoti strinjam, ne pa, da boste nagnali v rezervate, divjad, pa lovci, lovska aristokracija, pa bo imela vso svobodo. Lovska aristokracija bo diktirala, kaj lahko lastnik zemljišča na svojem zemljišču počne. Ogledal sem si. Če bi bila to neka strašna inovativnost in je inovativnost, ampak pozitivna inovativnost, potem bi sprejel. Ampak svet ima drugačne rešitve. Za lase ste privlekli neke rešitve. Mene tudi ne moti, če bi bila divjad državna last. Me toliko ne moti, sploh ne. Ampak to, da lastnik zemljišča na svojem zemljišču ne bo smel, čisto nič narediti, če se bo slučajno neka divjad gibala in lovska organizacija mu ne bo dovoljevala nekih postopkov. Plediram, da se še enkrat prebere to, to kar so vam pripravili. Vem, da tej izredni moči, ki jo imajo ljudje, ki stojijo za tem v slovenskem prostoru, da se je težko upreti. Ampak kljub temu ste pa poslanci in jaz upam, da boste razmislili, da bodo takšne rešitve, da bo lov dejansko tudi del gospodarske dejavnosti, da bo količina divjadi in vsega tega v nekem sozvočju s kmetijsko dejavnostjo, z naravo itn. Jaz ne moremo verjeti, da tukaj pišete tako, kot da so naši predniki bili divjaki, ki niso spoštovali nobene narave, ampak so kljub temu vse ohranili. Kako lahko do takih konceptov pridete? Potem se govori, da je 40% lovcev kmetov. Ta podatek je zavajajoč. Izhajam iz kmečkih vrst, živim v kmečkem okolju in vem, da je več kot 100% zavajajoč. Mogoče je toliko lastnikov nekih malih kmetijskih zemljišč. In prav nobene pozornosti lastnikom kmetijskih zemljišč, ograjena zemljišča itn., absolutna prednost neki gosposki, ampak ne lovcem kot takim. Vi se izgovarjate na lovce, ampak to gre za peščico ljudi, ki bodo na tem področju kot na vseh drugih področjih v tem trenutku v Sloveniji diktirali svoja pravila igre in se in na ustavo in na vse požvižgajo. Tukaj je ista zadeva. Mali človek, navaden lovec, kmet, vaščan je tukaj popolnoma ignoriran. Ni štet med tistega normalnega člana družbe. Ta dikcija, ta duh, ki veje iz tega zakona, ločuje na nadčloveka in na nekega podložnika. In jaz takšne dikcije ne morem podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Božič, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica! Kolegice in kolegi! Sam ne bom govoril o celem zakonu, ampak bi samo o dveh stvareh nekaj besed povedal. In sicer prvo, kar mi je pri tem zakonu najmanj všeč, je govoriti o loviščih, o lovnih površinah, kajti v naših krajih je nekje od zemljiške odveze bil zakupni sistem do konca II. svetovne vojne. Potem so nastopili zakoni, ki so odvzeli marsikje lovišča, velike površine, in ustvarili tako velika, tako imenovana gojitvena lovišča. Trenta, vsi jo poznate, hodili ste okoli 1962. in poprej še 1949. leta so bile Trentarjem in Sočanom odvzete vse površine lovišč. Ti ljudje so se morali voziti 8 kilometrovstran, če so hoteli biti lovci. Danes bi rekel marsikdo, da to ni velik problem, ampak vendar oni doma niso mogli biti lovci. In danes po 50-letnem čakanju teh ljudi se tudi ta zakon ne zmeni zanje. Ne zmeni se zanje tudi zakon o Triglavskem narodnem parku. Če se spomnite, ko sem utemeljeval s tega mesta, da ni pošteno, da ti domačini nimajo pravica lova doma. Vzeli smo jim pravico lova, vzeli so jim pravico ribolova, prepovedali pasti koze. Kaj smo tem ljudem še dali? Nič, popolnoma nič. In po 50 letih čakanja niso doživeli nobene tolažbe o vračilu tistega, kar jim je bilo odvzeto. Generacije ljudi so pomrle, pa niso smele doma jagati. Ni pošteno. Drugo, marsikje v Sloveniji so tudi še bila odvzeta lovišča in ustanovljena gojitvena lovišča. Mi smo z zakoni vrnili agrarnim skupnostim in tudi privatnikom gozdove in pašne površine. Danes kmetje marsikje na Tolminskem lahko pasejo krave na zemljiščih agrarne skupnosti, ki jim je bila vrnjena, pravica lova pa je še vedno v rokah države. Ti ljudje vendar tam živijo. Govorimo, kako ljudje bežijo s podeželja. Seveda bežijo, saj jim nič ne pustimo. Sprašujem, ali bo spet treba leta in leta čakati, da bo prišlo do spremembe zakona, ali bodo to leta ali samo desetletja ali kaj več. Če se bo podeželje tako praznilo,kot se prazni sedaj, zadnjih 30 let, potem bo brez potrebe sploh še govoriti. In tudi o Triglavskem narodnem parku, ko bomo govorili, če tam ljudje ne bodo živeli, bomo imeli zelo malo za govoriti o zakonu o Triglavskem narodnem parku. Druga zadeva, o kateri bi rad rekel nekaj besed, je 11. poglavje predloga zakona o organiziranosti lovstva in o pismu lovske zveze, ki je bilo prej prebrano, vsaj en delček. Vsi v tej dvorani se že, vsaj kar sem sam tukaj, drugi mandat, sklicujemo na človekove pravice. Splošna deklaracija človekovih pravic, preberimo in živimo jo, jo je sprejela in razglasila generalne skupščina Združenih narodov 10. decembra 1948. leta, z resolucijo, številka 217a/3. In kaj pravi v 20. členu? Prvič. Vsakdo ima pravico do svobodnega in mirnega zbiranja in združevanja. In drugič. Nikogar se ne sme prisiliti k članstvu v katerokoli društvo. Jutri popoldne bomo poslušali poročilo varuha človekovih pravic. Dobro bi bilo, da ga tudi to vprašamo, kaj misli on o tem. V Sobotni prilogi Dela je Matija Graf napisal članek, Podoba in samopodoba poslancev - ljudje, ki ne premikajo gor. Danes nekaj takega delamo. Govorimo, gora se pa ne bo nič premaknila. Tega se bojim. Pa vendar le pričakujem, če bo ta zakon, in ko bo v drugem branju, da bomo o loviščihše kaj spregovorili in uredili za ljudi, ki predlaga desetletja čakajo na svoj lov doma. Rekel bom pa še na koncu to, ustava v 82. členu pravi, poslanci so predstavniki vsega ljudstva in niso dolžni spoštovati nobenih navodil. Dobro, da bi si to vsi zapomnili. Vsak, ki je danes to slišal, če ne, pa naj prebere 82. člen ustave, da bo razumel. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospoda Kavčiča ni, gospoda Ruparja, namesto gospoda Pukšiča, tudi ne. Gospod Kramberger? Ne želite. Gospod Kremžar? Ne, če niste bili prijavljeni v razpravo. Izvolite.
Hvala lepa. Gospod Jakič, mi je uspelo, kljub temu. Malo bom nadaljeval, kjer sem prej v bistvu končal. Poglejte, državna lovišča so se v bistvu ustanovila za politične cilje. Tega se vsi dobro zavedamo. Glede na to, da je bilo na nek način bogokletno, kar smo pošiljale občine na osnovi pripomb, predlogov občanov, lastnikov zemljišč, katero sporočilo posredujemo poslanci v državnem zboru. To je na nek način za Kozorog Kamnik oziroma za državno lovišče bogokletno. V tekstualni del smo kot predlog za spremembo oziroma za dopolnilo v drugem branju konkretno predlagali določene spremembe, za katere bi želeli, da se jihupošteva. Mislim, da imamo vso pravico. Ker ne nazadnje nas način, kot sem prej povedal, da so se državna lovišča ustanovila pred 55 leti, ali malo več ali manj, predvsem za politične cilje, na nek način okarakterizirajo, da določene posamezne ambicije, za katerimi stoji kapital in tranzicija in da zaradi tega z vsemi temi pripombami, ki smo jih posredovali, hočemo ustoličiti nek način fevdalizma, kar je popolnoma skregano z vso logiko, za katero se v bistvu zavzema zakonodajalec oziroma predlagatelj zakona. Zdaj bom navedel naše konkretne predloge. V vseh členih je lokalna skupnost neupoštevana, kar je še posebej izstopajoče v 4. točki 6. člena, v 4. točki 7. člena ter 2. točki 8. člena, ker je nesprejemljivo, da je zakon monopolen in da je vse v domeni z zavodom. V 6. členu se še posebej izpostavlja vprašanje in upoštevanje načrtovanja na območjih večdomne divjadi, še posebej, kjer poteka državna meja. Dotične države imajo vsaka svojo lovsko zakonodajo, ki se nanaša na dotično divjad, le-ta pa tako prihaja na različna področja lovskih zakonodaj. Ne moremo si zamisliti, da bi bilo načrtovano upravljanje z divjadjo mimo upoštevanja sodelovanja lokalnih skupnosti. 21. člen pravi "zveze kot take so nesprejemljive". To trdimo mi. Na lovski izpit spet nimajo statusa države, državnega pomena, ker to zdaj predpisuje. Glede lovske zveze kot institucije je vprašanje, zakaj ima pooblastila za izvajanje izpitov, saj bi za opravljanje tega morale biti zadolžene službe v okviru ministrstva za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano Republike Slovenije. Koncesija naj za upravljanje z divjadjo v loviščih poda poseben namen, kar je tudi v samem zakonu opredeljeno, da naj bi se opredeljevalo v zakonu kot lovišče posebnega pomena, kar tudi ni jasno definirano. Treba je definirati javni interes, kajti če se lovstvo ne izvaja strokovno, z interesi lokalne skupnosti, pač pa celo obratno, se ne more govoriti o javnem interesu, še posebej, če so motivacije pri prodaji divjačine tržno naravnane. Kar je omenil tudi že gospod Rokavec, 56. člen. Mi imamo tudi predlog. Potrebno je urediti vprašanje stroška lastnika, lastnice zemljišča za zaščito zemljišč in kulturo, kot dober upravljalec lovišča bi moral le-ta urediti tudi financiranje in vzdrževanje teh varovanih območij. V zakonu ste v bistvu naložili to lastniku in še bi lahko našteval. Gre za to, da državna lovišča, tudi Beltinci. Pred nedavnem se je tudi enako izvajalo na področju osmih, devetih občin. Imeli smo valilnico kot fazanarijo in ko so fazani dozoreli so jih spustili po privatni lastnini, prišli so tujci, Italijani, in prehodili, polomili in poškodovali vse pridelke na privatni lastnini samih kmetov. To se danes enako dogaja v državnem lovišču Beltinci, to je način profitabilnosti državnih lovišč, samega predlagatelja, ki je tudi v sam zakon to napisal. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Kremžar, izvolite.
Hvala lepa. Mislim, da je dobro v tem zakonu, da poskuša in ohranja to kar je dobro. In to je bistvo cele zgodbe. Samo zaradi tega, ker je nekaj treba spremeniti, da bi se spremenilo, ker so relikti nekega sistema in tako naprej, mene ne zanima, lahko so relikti turškega sistema, samoupravnega sistema, če je dobro, naj bo. Drugo. Pustimo pri miru organizacije civilne družbe, ki dobro delujejo: lovska zveza, lovske družine. Tu se je slišalo danes v razpravi, moramo poseči v lovske družine, moramo narediti red. Kakšen red? To je organizacija civilne družbe, ki je dobro organizirana in naj dela, hvala bogu, da imamo kakšne organizacije, ki dobro delajo. Vključite se, kdor misli tako, v to organizacijo, pa jo dajte od znotraj spremeniti, če mislite, da ni v redu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Cukjati? Ga ni. Nobeden ni bil, nikogar ni, gospod Kremžar omenjal. Gospod Lavrinc? Ga ni. Gospod Sušnik, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Več kot 22 tisoč lovcev, organiziranih v lovskih družinah in v lovski zvezi Slovenije, nedvomno opravlja izjemno pomembno in družbeno koristno nalogo na področju varstva narave, na področju varstva divjadi, na področju gojitev in pa na področju lovstva. Pri izvajanju te zelo pomembne naloge se lovske družine, se lovci srečujejo, sploh v obdobju samostojne Slovenije, z vse več težavami, ki so posledica neustrezne, neživljenjske, neprimerne zakonodaje. Mislim, da so to imeli v mislih predlagatelji tega zakona in da so ne nazadnje to imeli v mislih tudi vodilni ljudje iz Lovske zveze Slovenije, ki so podprli ta zakonski predlog. Težave, s katerimi se srečujejo lovci pri izvajanju svojega poslanstva v zadnjem obdobju še posebej, pa so takšne narave, ki je pogojena s konfliktom med lastniki zemljišč in izvajanjem lova. Sprašujem se oziroma sprašujem predlagatelje, posebej pa še odgovorne iz Lovske zveze Slovenije, če imajo mandat 22.000 in še nekaj lovcev, da zagovarjajo takšno rešitev, ki popolnoma izključuje ali papostavlja v podrejen položaj lastnike kmetijskih zemljišč in gozdov. Ali imate, spoštovani funkcionarji in predvsem predlagatelji, mandat, da uveljavljate takšne zakonske rešitve? Kaj se lahko zgodi v končni posledici? V končni posledici se lahko zgodi to da se bo začela lovska vojna, kar se že dogaja - to gospodje iz lovske zveze dobro vedo - , da prihajajo v konfliktne situacije z lastniki zemljišč, da jim lastniki zemljišč, tisti, bom rekel, ki bolj dobesedno pojmujejo to lastništvo, že onemogočajo dostop v gozdove in že onemogočajo dostope do lovišč, pojavljajo se zapornice na cestah. Kaj se bo zgodilo, če takšen, tako uveljavljen zakonski predlog ne bo v zadostni meri odgovoril na vprašanja, ki se pojavljajo glede lastništva, glede odškodnin? Kakšno bo potem poslanstvo Lovske zveze Slovenije oziroma lovskih družin oziroma naših lovcev, če se bo to zgodilo? Jaz mislim, da je to eno od ključnih vprašanj, na katero je treba odgovoriti. Na to pa lahko odgovorimo samo s sprejetjem ustreznega zakona, in sicer takšnega zakona, ki bo upošteval tudi interese lastnikov zemljišč in pa predvsem izplačevanja ustreznih odškodnin, ki bo upošteval interese, ne nazadnje tudi lokalnih skupnosti pri planiranju staleža živali in pa uravnavanju staleža živalskih vrst. Če tega ne bo, poglejte, tale razprava, in pa še razprava, ki bo sledila v drugi in v tretji fazi procedure sprejemanja zakonskega predloga, bo tudi tiste, ki do sedaj niso razmišljali, kaj pomeni lastništvo gozda, lastništvo zemljišča in na kakšen način se jimpo ustaljeni praksi oziroma po tem zakonskem predlogu izplačujejo odškodnine in povrača škoda zaradi lova, bo prišlo tudi do hudega konflikta, kjer bodo kratko potegnili lovci. Zapomnite si, lovci, in posredno tudi njihova vloga v skrbi za okolje, za divjad in za vse ostalo. To je zelo huda dilema. Nismo daleč od tega. Jaz še enkrat poudarjam, že sedaj se tam, kjer lovci niso nič naredili na svojem ugledu, na družbeni sprejemljivosti, se dogajajo problemi in pa zadeve, ki onemogočajo lovski družini na celotnem področju lovišča izvajati svojo funkcijo. Že sedaj se pojavljajo lovske družine, ki niso opravile s tistimi ekstremisti, ki so postrelili vse, kar ni ušlo na drevo ali pa v vodo, ki so brezobzirno streljali mačke, pse, ki se niso vključili v okolje, vkaterem izvajajo lov, imajo težave. Jaz se sprašujem, s kakšnimi težavami se bodo lovske družine ukvarjale po uveljavitvi tega zakona, ki prinaša slabše rešitve kot obstoječ zakon. Dajte poskusiti na to odgovoriti. Odgovorno dajte o tej zadevi razmisliti, ker si nihče ne želi še slabšega oziroma slabega, poslabšanega odnosa med lovci in pa med lastniki zemljišč, med kmeti, ki morajo sodelovati, ki morajo živeti v nekem sožitju. Ta zakon je na dobri poti, da to sožitje, to sprejemljivost, izvajanje lova, pa tolerantnost do lovskih organizacij poruši. V to me ne bo nihče prepričal. Rad bi še nekaj rekel o argumentu, ki ga je Lovska zveza Slovenije zapisala o predlogu predlaganega zakona o divjadi in lovstvu, s katerim so tako, bom rekel, z levo roko odpravili vse dileme okoli lastnikov zemljišč. To stališče je malo rečeno čudno, če ne zelo za lase privlečeno. Napisali ste, spoštovani funkcionarji Lovske zveze Slovenije, da je ta dilema rešena s tem, da je lastnikom zemljišč zagotovljena prednostna pravica pri vključevanju v lovsko družino na območju katere imajo zemljišče. S tem jim je dana vsa možnost, da se lahko pod enakimi pogoji, ki veljajo za vse državljane Republike Slovenije, aktivno lovsko udejstvujejo. Glede na to, da mislim, da kar poznam razmerje v lovskih družinah, in pa glede na pristopnino, ki jo mora danes plačati nov član lovske družine, moram reči, da je ta prednostna pravica še bolj vprašljiva. Pristopnina za pristop k posamezni lovski družini je tako velika, da se na žalost in v škodo lokalnih skupnosti, kjer te lovske družine delujejo, uveljavlja predvsem ta elitistični in vse bolj elitistični pristop pri članstvu v lovskih družinah. To je zelo narobe. Pri tem, da se lovske družine starajo, in pri tem, da je vključenost članstva v lovskih družinah lokalnega prebivalstva vse nižja. Vam sedaj, bom rekel, lovcem grozi še ta zakon, z uveljavitvijo katerega, sem prepričan, se vam bodo pogoji za lov pa sprejemljivost lovstva na sploh še izrazito poslabšali v škodo tisti dejavnosti, ki je pozitivna V to sem globoko prepričan. Še enkrat sprašujem oziroma bi rad položil na srce vodilnim v Lovski zvezi Slovenije, ki so brez kakršnih koli pomislekov podprli ta zakonski predlog, če imajo mandat vseh lovcev za tako podporo.
Hvala lepa. Gospa Majnik. Izvolite.
Hvala lepa. Danes je bilo veliko besed izrečenih o lastnini, vendar lastninska pravica ni absolutna pravica, zato jo je treba uresničevati v skladu z zakoni. V eni od odločb ustavnega sodišča je zapisano, da je posameznik dolžan trpeti omejitve v zvezi z lastninsko pravico, na primer na gozdu, katere naravna sestavina je postal svoboden dostop, to so sprehodi, omejeno nabiranje gozdnih sadežev in podobno, vseh ljudi v gozdove, ne glede na to, kdo je njihov lastnik. Zakon, ki sem ga sopodpisala, bom potrdila tudi zato, ker je v Sloveniji 21 tisoč 500 lovcev organiziranih v 416 lovskih družinah. Podprla ga bom zaradi poslanstva lovstva, zaradi lova kot razumne trajne rabe narave, zaradi naravovarstva, pa tudi zaradi dolge, bogate in dobre tradicije, predvsem pa zaradi trajne naloge in odgovornosti lovcev, to pa je skrb, da so število in vrste divjadi v ravnovesju z bivalnimi in prehranskimi možnostmi. Za vse naštete naloge lovci letno opravijo preko 1 milijon delovnih ur. Danes so padale številne obtožbe, da ne znamo prisluhniti lastnikom. Toda v čigavem imenu nastopa združenje lastnikov, ki šteje nekaj čez 100 članov, ko pa vemo, da je posestnikov preko 350 tisoč? Ter da lovci predlogu zakona nasprotujejo. Glede na to, da je v Sloveniji 21 tisoč 500 lovcev, ima vsak od nas kakšnega lovca v družini ali med bližnjimi prijatelji. Name so se obračali predvsem tisti, ki predlog podpirajo, zato ga bom tudi sama podprla v njihovem imenu. Hvala.
Hvala lepa. Gospoda Partljiča ni. Gospod Vučko, želite besedo? Hvala lepa.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovane kolegice, kolegi! Že danes je jasno, da bo zakon v drugi obravnavi verjetno dosegel neke spremembe, da ga bo potrebno preoblikovati, dopolniti in spremeniti. Vendar pa menim, da je ta zakon primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo. Zakon podpiram predvsem zato, ker temelji na nekih izhodiščih, ki jih osebno sam podpiram. Prvič, ker ohranja tiste rešitve, ki so se v praksi in preteklosti pokazale za dovolj dobre, ker predlog zakona določa, da je divjad državna lastnina in da lovska pravica pripada Republiki Sloveniji, ker po moji oceni na dovolj primeren način določa lovna lovišča, in tisto, kar je tudi pomembno, da zagotavlja pri podeljevanju koncesij obstoječim lovskim družinam prednostno pravico. Glavni očitek, ki ga je bilo danes slišati, je, da ta zakon ignorira lastnike, da zakon posega v lastninsko pravico lastnikov. Treba je še enkrat poudariti,da lastninska pravica ni absolutna pravica in da jo je treba pač uresničevati z zakoni. Ustave demokratičnih držav varujejo lastninsko pravico kot posebno obliko materialnega varstva človekove svobode. V pravnih sistemih se je v Evropi uveljavilo spoznanje, da posameznikova svoboda na premoženjskem področju ne more biti neomajna, vezana le na posameznika, se pravi na lastnika, ampak da se morajo pri izvrševanju te pravice upoštevati tudi interesi drugih članov skupnosti. To filozofijo, to teorijo je vzela tudi naša ustava. Ko citiramo 33. člen ustave, ga je treba vedno citirati tudi s 67. členom ustave, ker sta neločljivo povezana. Že zakon o gozdovih je upravičenje lastnika gozda, glede na namen in rabo gozdov, uredil skladno s socialno funkcijo in daje pravico prostega dostopa in gibanja, kakor tudi čebelarjenja, lova in rekreativnega nabiranja plodov, zelnatih rastlin, gob in prosto živečih živali v gozdu. Zato v tem delu zakon ne more biti sporen. Za konec. Ne nazadnje podpiram ta zakon tudi zaradi tega, ker ga podpirajo lovci. Lovci, tisti, ki so do sedaj z veliko zavzetostjo, po moji oceni, skrbnostjo in predanostjo skrbeli za ekološko, socialno in gospodarsko funkcijo divjadi. Ob tem bi veljalo ostro nasprotovati misli ene od ljubiteljic živali, ki je bila zapisana ne dolgo nazaj, ki se glasi: "Skrb lovcev za divjad je enaka skrbi pedofilov za otroke." Menim, da gre tukaj za nekorektno primerjavo, žalitev, ne samo lovcev, ampak za žalitev osnovne filozofije lova, ki temelji na ohranitvi, varstvu in trajnostni rabi vrst z lovom, ki temelji na skrbi za naravno ravnovesje ob upoštevanju vodilne vloge človeka na zemlji. Bi kdo prihod medveda v otroški vrtec v Ljubljani, Mariboru, Kočevju primerjal s pedofilijo? Je raznos cepiva proti steklini mogoče primerjati s pedofilijo? Mislim, da ne.
Hvala lepa. Zdaj dajem še besedo predlagatelju, ki je sicer večino časa že uporabil v prvem delu, ko je predstavil zakon. Izvolite.
Prepričan sem, da je zakon primerna podlaga za nadaljnjo obravnavo, zato bomo na vse tiste očitke in pripombe, ki so bile podane v razpravi, poskušali pripraviti odgovore in nekatere pobude tudi upoštevati. Zagotovo pa vse tiste očitke, ki so leteli na to, češ, nekaj se prehiteva, nekaj se dela mimo ministrstva in podobno, jemlje se neko predlagateljstvo, nek primat, neko pristojnost nekomu, daleč od tega. Jaz sem prepričan, da skrb za naravo, skrb za divjad, skrb za vse funkcije, ki jih je potrebno v tem zakonu urediti, ne morejo biti predmet ne enega resorja, ne ene stranke, kaj šele gorečih privržencev ene ali druge ideologije. Nazaj v srednji vek pa najbrž ne bomo šli. Hvala lepa.
Spoštovani, spoštovane! Sprašujem, če bi želel še kdo razpravljati, vendar je treba vedeti, da ob 22.05 pridemo na glasovanje o odločitvah današnjega dne. Imamo torej na razpolago 10 minut. Dva sta se priglasila. Vsak 4 minute. Najprej gospod Merlo, potem gospod Sok. Gospod Merlo, izvolite.
Hvala za besedo, gospa predsedujoča. Vsekakor podpiram osnovno načelo predloga zakona, da ohranja tiste rešitve iz dosedanje zakonske ureditve, ki so se pokazale za ustrezne in jih dopolnjujejo z novostmi iz našega pravnega reda. Te rešitve so namreč bistveno pripomogle k takšni ohranjenosti in takšnemu stanju naše divjadi, da nam jo zavida marsikatera zahodnoevropska država. Naše medvede tako celo za sedaj uspešno naseljujejo v enega izmed italijanskih narodnih parkov, medtem ko je ponovna naselitev naših medvedov v francoskih Pirenejih propadla predvsem zaradi nasprotovanja lokalnih ovčerejcev in kmetov. Kot zanimivost lahko povem, da se je s ponovno naselitvijo naših medvedom v Pirenejih ukvarjala celo francoska nacionalna skupščina na neki nočni seji in da so naši medvedi pripomogli tudi k boljši prepoznavnosti naše mlade države v Franciji, kjer pa vemo, da to jim gre to precej težko od rok, kot stari kolonialni državi, nas razen z nogometom še niso spoznali. Glavna temelja tega zakona sta po mojem mnenju prav gotovo državno lastništvo nad divjadjo ter lovska pravica, ki pripada državi, ki jo tudi podeljuje. To dvoje štejem za civilizacijski dosežek naše družbe še posebej zato, ker večina držav članic Evropske unije tega še ni zmogla ali znala storiti. Prav zaradi tega imajo bistveno slabše ohranjene prosto živeče živalske vrste, brez velikih zveri, ki so jih iztrebili že pred desetletji. Odmik od teh dveh temeljev zakona skupaj z zmanjšanjem predpisane minimalne velikosti lovišč po mojem mnenju pomeni velik korak v neznano, najverjetneje s katastrofalnimi posledicami za ohranitev in varstvo divjadi ter njenega življenjskega okolja. Rad bi poudaril še mojo podporo predlagani zakonski ureditvi obstoječih gojitvenih lovišč, ki so skozi 50 let prispevala bistveni delež k ohranjanju vseh vrst divjadi, predvsem pa velikih zveri v njihovem naravnem življenjskem okolju. Postavlja pa se vprašanje, ali bi lahko danes brez obstoja gojitvenih lovišč v preteklih desetletjih svoje medvede naseljevali tja, kjer jih niso znali ohraniti. Mislim, da zelo težko. Kot eden izmed predlagateljev zakona se zavedam nekaterih njegovih pravnotehničnih pomanjkljivosti. Zato je vsaka sugestija ali pomoč tudi s strani vlade v drugi obravnavi dobrodošla. V dobro naše divjadi in njenega življenjskega okolja pa bom nasprotoval kakršnikoli spremembi dveh že omenjenih temeljev tega zakona. Hvala za besedo.
Hvala lepa. In še gospod Sok. Izvolite.
Hvala lepa. Nekatere razprave, ki sem jih danes poslušal s strani poslancev, so izzvenele tako, kot da tisti, ki nasprotujemo takšnemu predlogu zakona, imamo karkoli proti slovenskim lovcem. Niti najmanj. Sam sem prišel v parlament z mesta veterinarskega inšpektorja in sem seveda z lovci veliko sodeloval. Lahko rečem, da so slovenski lovci veliki ljubitelji in zaščitniki narave. Seveda med njimi srečate tudi takšne, ki teh kriterijev ne izpolnjujejo. Vendar je to neka manjšina, medtem ko večina slovenskih lovcev predvsem skrbi za divjad, za naravo, in to je seveda treba povedati in priznati. Sam se spomnim časov, ko so slovenski lovci aktivno sodelovali pri zatiranju stekline. Slovenija je bila znotraj Jugoslavije edina republika, ki je imela, kar se tiče pojavljanja stekline, to vprašanje zadovoljivo rešeno. Inše to bi rad povedal. Takšno situacijo so nam resnično zavidali tudi, ne vem, sosednja Avstrija ali pa Italija, kjer niso imeli tako učinkovitega zatiranja stekline. Za kaj je šlo? Šlo je za to, da so lovci sami fizično polagali vabe po celi Sloveniji in tako pomagali intervenirati pred to nevarno kužno boleznijo. Danes so se zadeve na tem področju spremenile in postopki so bistveno drugačni. Na drugi strani pa je treba tudi povedati, da slovenski kmetje prav tako kot lovci v znatni meri in zelo dobro skrbijo za živali, za divjad, in so prav tako veliki ljubitelji slovenske populacije divjih živali. Če bi kmetje to ne bili, potem mi danes o tej dobri situaciji na tem področju zagotovo ne bi mogli govoriti, kajti samo lovci bi bili za ohranitev bistveno premalo. Ti dve zadevi sta vedno delovali z roko v roki. Zato so se tudi lovci z lastniki zemljišč, s kmeti, zelo dobro razumeli in dobro sodelovali. Zato je treba sedaj na tej ravni, ko razpravljamo o novem predlogu zakona, vsa ta dejstva upoštevati in najti neko trajno solucijo, ki lastnikov kmetijskih zemljišč in gozdov ne bo izključevala na takšen način, kot to počne ta zakon. Če bomo takšen princip uzakonili, potem si lahko predstavljate, da v spremenjenih družbenopolitičnih razmerah in pogojih slovensko lovstvo nikdar več ne bo delovalo, kot deluje. Enostavno se bo en del državljanov čutil opeharjen, zaključili bodo lahko, da so bili pri sprejemanju tako pomembnega zakona, kot je zakon o lovstvu in pa reji divjadi, enostavno izpuščeni in na nek način prevarani. Jaz bi s tem zaključil. Jaz upam, da predlagatelji razumete, za kako pomembno področje gre, in da boste do drugega branja pripravili takšen predlog zakona, ki bo tudi upošteval lastnike kmetijskih zemljišč in gozdov. Želim vam obilo uspeha pri tem. Moram pa reči, da ste že v tej fazi dosti zamudili in bi lahko že v začetku to zadevo na drugem temelju postavili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključujem splošno razpravo o predlogu sklepa. Da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje odločali danes ob 22.05 uri. Do takrat prekinjam sejo. Ob 22.05 pričnemo z glasovanji zbora o predlogih odločitev.
Spoštovani, spoštovane! Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Prehajamo na prekinjeno 1. točko dnevnega reda - vprašanja poslank in poslancev. Poslanec Sašo Peče je predlagal sklep, ki se glasi: "Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za gospodarstvo dr. Tee Petrin na poslansko vprašanje Saša Pečeta v zvezi z zaščito slovenskega delavca ob vstopu v Evropsko unijo." Obrazložitev glasu, gospod Peče, izvolite.
V Nacionalni stranki ocenjujemo, da je tematika predlagane razširitve tako pomembna, da bi prosili, da z glasovanjem počakamo toliko časa, da se poslanke in poslanci državnega zbora umirijo. Hvala.
Gospod Peče, mislim, da vaša izjava o umiritvi ni potrebna. Poslanke in poslanci pričakujejo odločitve. Želi še kdo obrazložiti svoj glas? Gospod Peče.
Na podlagi poročila inštituta za makroekonomske analize, ki ga je naročila Vlada Republike Slovenije, o dogajanju v trenutku, ko bo Slovenija s 1.5. vstopila v evropske integracije, in o ogroženosti delovnih mest, predvsem zaradi nekonkurenčnosti slovenskih podjetij, smo v Slovenski nacionalni stranki na ponedeljkovi seji zahtevali razširjeno razpravo o zaščiti cca 40.000 delovnih mest oziroma ljudi, ki se jim ravno na podlagi tovrstne analize, torej analize UMAR, obeta, da bodo izgubili delovno mesto. Ocenjujemo, da odgovor ministrice za gospodarstvo, podan v okviru redne seje državnega zbora, ni bil zadovoljiv oziroma ni nakazoval rešitev situacije. V Nacionalni stranki predlagamo, da bi o tej zadevi sprožili razpravo, iz katere bi mogoče ministrstvo za gospodarstvo oziroma ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve našlo ugodno rešitev oziroma podprlo idejo predloga zakona Slovenske nacionalne stranke o zaščiti delavcev. Hvala.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu, gospod Diaci. Izvolite.
Hvala za besedo. Tudi sam bom podprl predlog kolega Pečeta. Menim, da je to problematika, s katero se bomo na nek način šele v praktičnem primeru srečali. Veliko je podjetij iz Evropske unije, ki so na meji in čakajo ta 1.5.2004. Konkretno lahko govorimo o primeru, na primer,predelovalne industrije, konkretno živilsko-predelovalne industrije, kajti tamle vidim ravno državnega sekretarja. Mislim, da je to tema, o kateri bi bilo vredno kako besedo spregovoriti. Hvala.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu, gospod Jelinčič Plemeniti. Izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Dejstvo je, da problematika, o kateri poslanski kolega gospod Sašo Peče iz Slovenske nacionalne stranke zahteva dodatno razpravo, je dejansko žgoča. Dejstvo je, da je predlagal, da se razpravo opravi ob prisotnosti gospe ministrice za gospodarstvo in jaz bi ta predlog razširil. Pravzaprav bi svetoval, da pri tem predlogu pride v državni zbor tudi minister za delo, družino in socialne zadeve gospod Dimovski. Pravzaprav je to njegov resor. V njegovem resorju se nekako izogibajo tega, da bi govorili o tem, da dejansko bo prišlo do 40 tisoč dodatnih brezposelnih ljudi. Te študije, ki so bile narejene, so bile narejene po nalogu vlade, ne po nalogu Slovenske nacionalne stranke, vendar jih vlada, predvsem pa ministrstvo za delo in gospod Dimovski uspešno skrivata in prikrivata. Mislim, da država, ki ne skrbi in ne pripravlja programa za reševanja lastnih brezposelnih, mislim, da tak minister ni ustrezen za todelovno mesto, če mu je za to vseeno. Če mu pa ni vseeno, sodim, da boste vsi iz koalicijskih vrst podprli predlog, da o tem razpravljamo in skupaj najdemo pravo rešitev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Samo, gospod Plemeniti, dovolite, vaše izvajanje je bilo nekorektno. Poslansko vprašanje je bilo postavljeno dr. Tei Petrin in o tem želi gospod Peče podati predlog, da se opravi. Tako stvar nima zveze z ministrom za delo, družino in socialne zadeve. Obrazložitev glasu, gospod Barovič. Izvolite.
Hvala lepa. Dovolite mi, da dopolnim, ali pa če želite, izpopolnim. Mislim, da je v interesu vseh, tako poslancev kot tudi vseh ministrstev, tudi med drugim bom omenil ministrstvo za regionalni razvoj brez resorja, da podprejo takšno debato, kajti vsi, ki vemo, kako se bo razvijala pot ob vstopu v Evropsko unijo, kako se oblikujejo ravni od 0 do 3, kako se razdeljujejo sredstva, komu so namenjeni, kakšne so poslovne in zaposlovalne usmeritve. Prepričan sem, da je potrebno v interesu vseh ministrstev, vseh, ki jim je karkoli za razvoj te države, da podpremo takšen predlog in da posvetimo tudi tej vsebini dovolj tematike. Zato tudi osebno pravim, da bom ta predlog absolutno podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu gospod Bajuk, izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Jaz bom glasoval za ta predlog. Predvidevam, da zelo mogoče v debati, ne bom se strinjal z določenimi stališči, za katere se je do sedaj zavzela Slovenska nacionalna stranka, vendar vprašanje, ki so ga pa izpostavili, je pa zelo pomembno. Za nas v Novi Sloveniji ki resnično verjamemo in se zavzemamo za tržno gospodarstvo v sklopu solidarne družbe, ki se gradi na sociali in pa osebni odgovornosti, je takšna debata še kako dobrodošla. Predvsem pa bi rad slišal, kakšna so stališča naše vlade, gospe ministrice, ki bo v imenu vlade odgovarjala, in pa tudi predstavnikov velike koalicije, kako si predstavljajo našo prihodnost, prihodnost našega gospodarstva. Jaz upam, da bomo to debato čim prej v tem državnem zboru imeli, zato bom to tudi podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Slišali smo obrazložitve glasov, lahko torej preidemo na glasovanje o predlogu sklepa, kot je bil predstavljen. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 24, proti 47. [[Za je glasovalo 24 članov.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel. Poslanec Roman Jakič je predlagal sklep, ki glasi: "Državni zbor bo na naslednji redni seji opravil razpravo o odgovoru ministra za zdravje dr. Dušana Kebra na poslansko vprašanje Romana Jakiča v zvezi z izgradnjo nove pediatrične klinike." Obrazložitev glasu, gospod Jakič, izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednica. Spoštovani, jaz ne bom še enkrat ponavljal, sicer so bili očitki, da sem bil emocionalen, kar priznam, in subjektiven, kar priznam, zato sem tudi včeraj ob postavitvi vprašanja orisal svojo osebno involviranost v problem. Ampak pediatrična klinika v Ljubljani je v resnici osrednja ustanova v Sloveniji, tako rekoč monopolist pri zdravljenju hudo bolnih otrok. Kako in predvsem kdaj naj bi izgradili kliniko je vprašanje, ki bega ne samo otroke, starše, bega tudi slovensko pediatrije na splošno. Tega pravega odgovora oziroma konkretnega odgovora, kdaj bo v resnici do izgradnje prišlo, ni. Ni pa tudi nikoli v tem državnem zboru bila opravljena kakršna razprava, ki bi nakazala, kakšne so želje oziroma stališča političnih strank do vprašanja izgradnje. Jaz bi tudi povedal, da ne gre za vprašanje financiranja, glede na to, da je minister Keber odgovoril in se mu zahvaljujem, da se je premislil glede zasebno-javnega financiranja nove pediatrične klinike. Vprašanje okoli izgradnje same pa je postalo odprto. Ta izgradnja sama, ne boste verjeli, v resnici je todržavo stalo toliko, kot stane šest do sedem kilometrov slovenske avtoceste. Zato pozivam kolege in kolegice, da podprejo pobudo, da v bistvu minister pove na splošni razpravi in pa kolegi, kaj menijo o izgradnji nove pediatrične klinike. Vem, da se ne zavzame stališče, ampak kljub vsemu, da vidimo enkrat, kaj politika v državnem zboru o tem meni. Hvala.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu po sledečem vrstnem redu gospod Jelinčič, Barovič, Drobnič, Peče. Gospod Jelinčič Plemeniti, izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Kljub temu, da bo gospod Keber zopet govoril vse mogoče, zavajal, lagal, izkrivljal podatke, sem prepričan, da je potrebno, da ga pokličemo in da pove tisto, kar pač ima za povedati, čeprav sodim, da kaj dosti ne. Morda bo lahko povedal, da so v LDS že pred časom prodajali slike iz svojih, to se pravi, iz naših skupnih bivših pisarn in iz tega izkupička vlagali v fond za izgradnjo pediatrične klinike. Vendar tisti denar ne vem, kje zdaj sploh je. Cela vrsta je stvari, ki jih bo treba pojasniti v zvezi s to pediatrično kliniko, z denarjem, ki je izginjal, in še z marsičem. Zato sodimo, in sodim tudi osebno, da je potrebno, da pride sem minister Keber. Vendar, upam, da bo tiste laži, ki jih je trosil ob raznih zakonih in pa predvsem ob beli knjigi, pustil nekje zunaj. Konec koncev gre za otroke. Če je njemu vseeno za otroke, nam v Slovenski nacionalni stranki zagotovo ni. In ta predlog bomo podprli.
Hvala lepa. Obrazložitev glasu, gospod Barovič, izvolite.
Hvala lepa. Gospodu Jakiču. Prav je, da ste ravnali včeraj tako, kot ste. Prav je. Spomnili ste na več let staro zgodbo, katere se jaz spomnim od prvega dne, ko sem s ponosom vstopil v to hišo. Pediatrična klinika je bila zgodba že v preteklosti in je zgodba v prihodnosti. Radi bi to knjigo zaprli, ne vemo pa, kdaj se bo končala. Z velikim veseljem bom predlog, ki ga je gospod Jakič podal, podprl.
Hvala lepa. Gospod Drobnič, izvolite.
Ja, očitno, ali ne bomo čisto isto govorili. Odgovor smo pričakovali v Novi Sloveniji, mislim, da že pred dvema letoma. Poslanska kolegica Majda Zupan je vprašala, kaj se dogaja. Potem so neki koalicijski partnerji zagnali veliko kampanjo, kako bo, slike so bile čudovite. Televizijske oddaje, pediatrična klinika se bo takoj začela graditi. Vmes je minilo precej časa, preteklo je precej vode. Gospod Keber je izrekel nešteto pohvalnih besed na svoje lastno delo, ampak nič se ni premaknilo. Ne vem pa, če je sedaj s strani vladajoče koalicije oziroma kar iz LDS to neka oblika interpelacije proti ministru Kebru. Jaz ne vem, morda je to, mi je sicer nismo predlagali, ker takšna reč je izgubljena, kajti vladajoča koalicija odloča, ne po argumentih, ampak po tem, ali si naš ali nisi naš. Ta predlog bomo podprli, ker upamo, da bo minister pa končno prinesel odgovore o tem, kako razmišlja o pediatrični kliniki, ki je še vedno grad v oblakih. Mandat pa se izteka. Hvala.
Hvala lepa. Gospo Peče, izvolite.
Kolega Barovič pred menoj je dejal, da je to zgodba preteklosti in da je žal tudi zgodba prihodnosti. Dejstvo pa je, da ravno zaradi liberalne demokracije bo to zgodba prihodnosti. Ta državni zbor bi lahko vprašanje pediatrične klinike že zdavnaj rešil, ko smo se srečali z amandmajem, ki je zagotavljal sredstva za izgradnjo pediatrične klinike. Ampak ravno najmočnejša stranka v tej naši državi je onemogočila, da bi dodelili dodatna sredstva za to kliniko. Kje je sprenevedanje, gospodje? V Nacionalni stranki bomo podprli zadevo, tako kot smo vsako zadevo v razširjeni razpravi, za katero smo čutili, da narekuje potrebo po razvoju naše družbe. Žal pa, gospodje, sprenevedanje, to je imenovalec liberalne demokracije. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Levič, izvolite.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Tudi jaz in moji kolegi bomo podprli z veseljem Jakičev predlog. Bi pa rad samo spomnil, da že dve leti vlagamo amandmaje prav za to pediatrično kliniko in mislim, da je gospod Jakič edini, ki nas je podprl oziroma eden izmed redkih od vladajoče koalicije, ki je podprl. Dve leti ste nas označevali za populiste, sedaj pa vidim, ne vem, ali vam teče voda v grlo ali pa [[...]]Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Kremžar, izvolite.
Hvala lepa. Ne bom podprl tega, ker se mi ne zdi prav, da bi zganjali politiko na otrocih, in to na bolnih otrocih. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Brenčič, izvolite.
Hvala lepa. Do sedaj še nisem nikoli praktično v sedmih letih zastavljal vprašanja svojemu ministru in se mi tokratno zastavitev vprašanj zdi celo ironično, če ne uporabim drugega izraza. Seveda ne bom podprl in se o tem razpravlja razprava. Ker bo šla razprav vse drugam, kot bi pričakoval. Ni mi pa vseeno, da se je že dvakrat o proračunskem memorandumu, tako o naslovu premiera, tako za rebalans 2003 in proračun 2004, kot rebalans 2004, 2005 s superlativi pospremljalo ta projekt v proračun, ne le s strani premiera, dodatno s strani ministra. Mislim, če se ta zadeva ne bo izvajala v letu 2004, tako kot nam jebilo povedano, ob predstavitvi proračuna na zainteresiranem delovnem telesu, da bo sam premier prišel s predlogom zamenjave ministra za zdravje že kmalu spomladi. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Cukjati, izvolite.
Hvala za besedo. Bom podprl ta predlog iz dveh razlogov. Prvič zato, ker menim, da naj bi se politika tudi s problemi otrok ukvarjala. Drugič pa zato, ker je početje oziroma ravnanje vlade oziroma ministrstva v zvezi s proračuni, ki jih tukaj sprejemamo in vsako leto določamo kvote oziroma sredstva za pediatrično kliniko, tako ignorantsko. Zavrne in v ničemer ne upošteva, sploh pa, ker nikoli ne dobimo obrazložitve, zakaj vendarle ne bi kdaj vlada oziroma ministrstvo upoštevalo tisto, kar tukaj vproračunu sprejmemo. Mislim, da je to pomembno vprašanje in pri tem vprašanju bi se marsikatera sistemska zadeva tudi odprla, pa morda tudi nekoliko približala rešitvi.
Hvala lepa. Gospod Džuban, izvolite.
Ne bom podprl predloga, zaradi tega, ker ta razprava ne bo prav nič rešila, prav nič prinesla, nič prej ne bomo zgradili pediatrične bolnice in bomo poslušali zgodbe, ki ne bodo sodile v to področje in ne bodo prinašale nobene rešitve. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Kangler, izvolite.
Hvala za besedo. Jaz, od nekaterih kolegov, pa bom predlog podprl. Spoštovane poslanke in poslanci! Jaz mislim, da odgovornost posameznih ministrov je do parlamenta, do poslanca. Ne glede na to, kdo prihaja iz katere stranke, ali je to minister iz njegove stranke ali iz katere druge stranke, minister je dobil zaupanje s strani državnega zbora in to zaupanje mora na ta način, da tu korektno poroča in seznanja poslance. Zato sem vesel, da je kolega Jakič takšen predlog tudi predlagal in ga bom z veseljem tudi podprl. V zadnjem času smo lahko priča, da se nekateri ministri nekoliko drugače obnašajo, kot pa je v naših pravilih igre delovanja zakonodajne veje oblasti zapisano.To odgovornost ministri morajo prevzeti, ta odnos do poslancev morajo prevzeti. Naša skrb pa je tudi, da sprejmemo tako proračunske memorandume kot nekatere stvari, ki so pereče za to slovensko družbo. In prav gotovo ta pediatrična klinika je pereča, je potrebna in o tem je potrebno spregovoriti. Če minister ne čuti svoje odgovornosti, niti ne do svojega lastnega poslanca, da bi ga korektno in pošteno seznanil, pa naj čuti to odgovornost do celotnega tega zbora.
Hvala lepa. Gospa Širca, izvolite.
Hvala lepa. Težko bi rekla, da kot poslanka nisem seznanjena, in možnost imate vsi ostali enako kot jo imam jaz, še posebej pa člani odbora za zdravstvo, o tem katere so prepreke, težave oziroma kakšno je stanje pri načrtih gradnje Pediatrične klinike. Večkrat so bili podani odgovori, zakaj ta gradnja še ni stekla. Med njimi so bili natančno tudi posredovani odgovori o reviziji tako rekoč predimenzioniranega projekta po švedskih znanstvenikih oziroma zdravnikih,ki so sodelovali pri tej reviziji, o poskusu racionalizacije same gradnje, in večkrat so bili tudi dani odgovori, da so se zaradi interventnih dogodkov znotraj onkologije določeni načrti tudi prednostno spremenili. Mogoče večkrat, kot smo dobili kdajkoli odgovor o tem, zakaj nimamo sorodne, ravno tako potrebne institucije, ki se ji reče NUK, o kateri pa odgovori nekako ne padejo na naša ušesa znotraj državnega zbora. Zato mislim, tudi posledično po natančnih pojasnilih, ne samo ministra, ampak tudi državnega sekretarja za zdravje, o tem, katere so trenutno prepreke pri samem izvajanju investicije, se pravi pri pridobivanju lastniških pravic, pri preseljevanju, izseljevanju, izsiljevanju in tako naprej. Skratka, bilo je dano ogromno informacij o tem, je pa res, da tisti, ki jih je slišal, jih je slišal, tisti pa, ki jih je preslišal, ima danes težave. Zato ne rabim dodatnih pojasnil trenutno; konec koncev vsako leto sprejemamo proračun, tokrat tudi rebalans. Hvala.
Hvala lepa. Slišali smo obrazložitve glasov. Prehajamo na glasovanje o predlogu sklepa. Glasujemo. Navzočih nas je 77, za je glasovalo 31, proti 42. [[Za je glasovalo 31.]] [[Proti 42.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 21. točko dnevnega reda - s prvo obravnavo predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o Družbi za avtoceste v Republiki Sloveniji. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: "Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o Družbi za avtoceste v Republiki Sloveniji, prva obravnava, je primeren za nadaljnjo obravnavo." Obrazložitve glasov po vrstnem redu: gospod Mamić, gospod Bajuk in gospod Peče. Gospod Mamić, izvolite.
Hvala lepa. Zakona ne bom podprl iz preprostega razloga - dal bi pobudo, pa seveda to ne pade na plodna tla -, ker se toliko časa ni porabilo tistega denarja, ki je bil namenjen za to, rečeno je celo strogo namenjen. Niti polovice se ga ni porabilo. Mislim, če bi se porabilo tistih 20% od bencina, ki ga plačujemo več, kakor je prava cena, in kar je cestnin in tako naprej. Se pravi, če bi tisti denar ostal v panogi, bi lahko brez vsakih kreditov rešili avtocestni program, kot pa da gremo v to, kar je predlog. Zato bom glasoval proti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Bajuk, izvolite. Prosim za mir v dvorani! Hvala lepa.
Hvala lepa, gospa predsedujoča. Glasoval bom proti temu sklepu. Razloge sem že navedel v razpravi. Vendar bi rad ponovil, da gre za najmanj utemeljen predlog, kar sem jih srečal v tem državnem zboru v teh treh letih. In se mi zdi silno neodgovorno, da bi ta predlog sploh nadaljeval. V tem predlogu imamo dva cilja, ki sta jasno označena, ter enega, četrtega, ki pa ni. Prvi je, da naj bi s tem dosegli, da bomo manj izkazovali naš javni dolg. To je pa tako nesmiselno, ker prav gotovo bomo še vnaprej v tej naši državi pod tem vodstvom, ki ga pač imamo, posredovali in uporabljali razne računovodske ustvarjalnosti in skrivali podatke. A vendar realnost bo pa kmalu prišla, še kako kmalu prišla na dan. Drugi cilj je popolnoma neutemeljen cilj ali pa popolnoma neutemeljen predlog, da naj bi kar naenkrat izvajali še dodatne zadeve v sklopu s programom, ki bi se pa lahko že sedaj izvajali. Kje pa je, kje je kakšna prepoved v zakonu o javnih gospodarskih družbah, da bi to onemogočila? Če to danes Dars ne dela, je zato, ker mu za to ni mar. Tretji, manj izraziti cilj je pa to, da bomo še bolj izgubili nadzor tega državnega zbora nad delovanjem tega sektorja. Četrti, ki pa ni nakazan, ki pa je očiten, da je to podlaga za neko privatizacijo družbe za avtoceste, ki bo samo omogočila, da bodo nekateri gospodje odnesli to, kar je profitno. Državljani Republike Slovenije bodo pa ostali z neplačanimi računi. Nujno je, da ta državni zbor o tej stvari razpravlja. Ta predlog je pa najbolj neodgovoren predlog, kar sem jih videl že v tem državnem zboru. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Peče, izvolite. Lepo prosim za mir v dvorani in prosim, da s tem ne motimo govorcev, lepo prosim! Hvala lepa. Gospod Peče, izvolite.
Ne bi rad bi žaljiv, toda ocenjujem, da predlagatelj gradiva ni bil dovolj strokovno podkovan pri uresničevanju vizije, ki jo je hotel uresničiti. Osnovna ideja o delitvi javnega podjetja in pa kapitalske družbe je na vsak način pozitivna v našem sistemu. Posebej, če upoštevamo, da je še pred mesecem dni to isto ministrstvo predlagalo na področju letalstva ravno kontradiktorno rešitev. Toda po drugi strani rešitev, kot jo ponujajo v omenjenem zakonu, gre na škodo državljanov Republike Slovenije. Posebej ob upoštevanju, da v istem členu zakona oziroma v isti vsebini zakona, navkljub delitvi na kapitalsko družbo, torej delniško družbo, še zmeraj navajajo naloge. Citiram: "Smiselno je namreč, da se gospodarjenje z avtocestami obravnava kot celota in definira kot obvezna gospodarska javna služba." Iz tega ven sledi - gospod Jakič vas lahko prosim, če se malo umirite, hvala- iz tega ven sledi, da je očitno videna nejasnost oziroma nestrokovnost predlagatelja zakona. Kajti, po eni strani, če se država odloči, da bo razrešila dilemo gospodarskih javnih služb in pa gospodarskih družb, bi morala biti seveda ta ločnica jasna. V nacionalni stranki ocenjujemo, da nobeden od štirih predlaganih ciljev, ki jih zakon zasleduje, torej prvič, to je delitev med javnim in privatnim sektorjem ne more priti v tem primeru v poštev. Kajti dejstvo je, da vsebina zakona [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprav.]] [[...]]
Lepo prosim, polna dvorana nas je in vsi pogovori pravzaprav resno motijo razpravljavce. Lepo prosim. Imate še 30 sekund, gospod Peče.
Glejte, jaz verjamem, da vsebina gospodarskih situacij v tej naši državi, liberalne demokracije in gospoda Romana Jakiča ter predsednika odbora za notranje zadeve, sploh niti malo ne zanima. Toda vseeno bi rad spregovoril o tako pomembni temi, kot se nas danes dotika. Dejstvo je, da zakon ne zasleduje ciljev, kot jih predlagajo v vsebini, kar nakazuje na nepoznavanje materije. Ne moremo govoriti, da bo omenjen zakon, v kolikor bo sprejet, določal ločnico med javnim podjetjem in gospodarsko družbo. Kajti dejstvo je, da v vsebini zakonov oziroma podjetju, novemu DARSu d.d., nalagajo obveznosti iz javne gospodarske družbe. Po drugi strani prav tako navajajo, da bo država z morebitnim sprejemom tega zakona, dobila konstanten in nevtralen vir financiranja. To je utopija, gospodje. Če bi bilo v naši državi tako enostavno razrešiti vlogo financiranja, in s tem zadolževanja, da bi samo spremenili organizacijsko obliko, potem bi bilo to smiselno narediti na vseh področjih. Dejstvo pa je, da je zadolževanje, žal, dolgoročna politika slovenske vlade. In omenjen zakon bo povzročil netransparentnosti med gospodarskimi javnimi službami, in pa med gospodarskimi družbami, še večjo netransparentnost in s tem večjo nepreglednost. Zato v nacionalni stranki apeliramo na poslance, da tokratni zakon zavržejo, dajo vladi poziv, da sprejme pripombe iz obravnave, ko smo obravnavali na seji državnega zbora in pripravi nov zakon, katero vsebino, torej idejno vsebino bo spremljal. Tokratni zakon bi moral državni zbor zavreči. Hvala.
Hvala lepa. Slišali smo obrazložitve glasov. Lahko preidemo na odločanje, na odločanje torej, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih nas je 82, za je glasovalo 55, proti 24. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 24.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato bo zakon dodeljen v obravnavo matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. In nadaljujemo s prekinjeno 24. točko dnevnega reda - prva obravnava predloga zakona o kolektivnem dodatnem pokojninskem zavarovanju za javne uslužbence. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: predlog zakona o kolektivnem dodatnem pokojninskem zavarovanju za javne uslužbence, prva obravnava, je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu, gospod Barovič, gospod Kebrič, gospod Drobnič.
Hvala za besedo. V imenu poslanske skupine bom obrazložil, zakaj bomo glasovali proti sprejemu tega zakona. Ta zakon je skrajno asocialen v svojih posledicah, skrajno nepravičen, ustavno sporen, in vse to bom z argumenti dokazal. Prvič, bo namesto zvišanja plač za 2,4, 1. avgusta letos, to spremenjeno v dodatne premije. Te premije so zelo krivične, kajti tisti, ki se danes, ali po 1. avgustu zaposli, bo dobil dodatno premijo za dodatno zavarovanje, 4040 tolarjev. Tisti, ki je že 35 let v javni službi pa bo dobil kar 10.118. Dva, ki imata enako plačo 200.000 tolarjev bruto, bo eden dobil 4.040 tolarjev, drugi, ker ima toliko več delovne dobe v javnem sektorju, pa kar tolikokrat več, če jih ima celo 35 let, pa bo dobil premijo 10.118 tolarjev. Drugi primer, ki vam bo odprl oči, kolegice in kolegi, je pa naslednji. Če pride danes eden v službo v javni sektor po 1.8., bo dobil premijo 4.040 tolarjev brez ozira, da ima tudi 35 službenih let. Tisti, ki je pa v javnem sektorju 35 let enako zaposlen, in imata enako plačo, pa bo dobil tolikokrat več, v tem primeru 8.848 tolarjev v 10. službenih letih. Kje je tu logika? Preprosta kmečka logika? Kje je tu pravičnost za vse te stvari? Da ne navajam, da bo ta zakon prizadel med 650 do 700.000 ljudi, ki so odvisni koliko bodo drugo leto februarja ali marca dobili zvišano, 550.000 upokojencev, okoli 80.000 brezposelnih, ki dobivajo nadomestilo, da ne govorim o vseh ostalih, ki dobivajo take in drugačne socialne podpore, ki so odvisne od gibanja povprečnih plač v razmerju do takih, kar govori formula 150. člena. Če je to pravično, če je to to, sem žalosten in delim mnenje tistih, da bom sokriv in kriv, če bo ta zakon sprejet, ker vas z vsemi argumenti nisem uspel prepričati. Drugo leto si boste zamašli ušesa kot sedaj ali oči, da ne boste slišali jokajočih, videli jokajočih, da ne boste slišali vpijočih, stokajočih, ko bodo prišli pred parlament, kakšen zakon je ta državni zbor sprejel. Hvala za poslušanje.
Hvala lepa. Lepo prosim, dve minuti imamo na razpolago v kolikor obrazložimo glas v svojem imenu, tri v kolikor v imenu poslanske skupine. Lepo prosim, da smo v tem izvajanju v okviru časa, ki ga imamo na razpolago. Gospod Barovič, izvolite.
Hvala lepa. Bom zelo kratek. V predstavitvi Slovenske nacionalne stranke o zakonu o kolektivnem in dodatnem pokojninskem zavarovanju za javne uslužbence sem že povedal, in v Slovenski nacionalni stranki verjamemo v podatke, ki jih imamo, da so vse pogostejše ugotovitve, da skladi niso donosni. Povedali smo, da nam ni všeč, da med sindikati ni bil dosežen konsenz. Povedali smo, da smo nasprotovali že zakonu julija zaradi nepreglednosti in površnosti, in še vrsto vprašanj smo zastavili, na katera pač nismo dobili zadovoljivih odgovorov. V imenu Slovenske nacionalne stranke povem, da tega zakona o kolektivnem dodatnem pokojninskem zavarovanju za javne uslužbence ne bomo podprli.
Hvala lepa. Gospod Drobnič, izvolite.
Tega zakona v poslanski skupini Nove Slovenije ne bomo podprli. To je vsiljeni zakon. Prej se je vlada zmenila z enim delom socialnih partnerjev, ostale je ogoljufala, sedaj pa to prodaja in nam vsiljuje v parlamentu, da bi sprejeli. Tu je veliko megle. Z gospodom Kebričem se sicer strinjam, vendar, gospod Kebrič, to je verjetno zadnja faza pokojninske reforme v tem mandatu. Pri prejšnjih ste vsi sodelovali, pritiskali na tipke in zato imamo takšne pokojnine, kot so. Morali boste govorjenje in pritiskanje na tipke povezati in zadeva bo v slovenskem prostoru mnogo bolj transparentna. Na Brdu je DeSUS potrdil ta predlog zakona, zato ne vem, zakaj ste se zdaj v trenutku obrnili - ali prej ti argumenti niso veljali? Zmanjšalo bo vplačila v zdravstveni fond, dodatno se bodo zmanjšale pokojnine, zmanjšal se bo priliv od dohodnine v proračun, torej zdravstveni fond bo še nadalje še bolj trpel to je v nasprotju s pokojninsko reformo. Hkrati pa je zakon tudi sporen z ustavnopravnega stališča. Limiti premij so takšni, da niso skladni z matičnim zakonom. Skratka, nočemo legalizirati nečesa, kar ni v skladu s pravom, kar je vsiljeno in kar je slabo za Slovenijo.
Hvala lepa. Gospod Jelinčič Plemeniti, izvolite.
Hvala lepa. No, prav veseli me, da je DeSUS zdaj proti temu zakonu, čeprav so ves čas podpirali to zadevo in čeprav so nam pravzaprav oni podarili pokojninski zakon, ki je močno udaril po nas vseh, in je pokojninska reforma pravzaprav DeSUS-ovo maslo. Vendar me kljub temu veseli [[...]]
Gospod Jelinčič, lepo prosim, kolegi me opozarjajo, da vas moram opozoriti, da takrat, ko obrazlagamo glas, nimamo pravice polemizirati z drugimi, temveč obrazložiti svoj odnos do predloga zakona. Prosim, da se tega držimo. Izvolite.
Saj ne polemiziram, samo ugotavljam. To so dejstva, ki so napisana v vseh Poročevalcih, tako da mislim, da je to že znano dejstvo. Smo se pa tudi sami v Slovenski nacionalni stranki prepričali o popolni zgrešenosti tega zakona. Ugotavljamo, da bomo Slovenke in Slovenci, tisti, ki smo to delali in ki želimo še delati, ne tisti izbrisani, ki bodo zastonj dobili vse skupaj, ampak tisti, ki smo delali, bomo še dodatno udarjeni s tem zakonom. Ne vem, človek ima občutek, da vladajoča oligarhija razmišlja samo o tem, kako si bo postavila določene hranilnike, ki jih bodo praznili ob tistih trenutkih, ko bodo ob kaminih sedeli in si greli premrzle noge. Mislim, žalostno je, da se to dogaja v Sloveniji in da se to dogaja v Sloveniji 21. stoletja. Še bolj žalostno pa je to, da se ubogi slovenski državljani, volivci pustijo tako nategovati.
Hvala lepa. Gospod Peče, izvolite.
V naši oceni gre v primeru predloga zakona o kolektivnem dodatnem pokojninskem zavarovanju za javne uslužbence seveda za mnogo širše vprašanje, kot je bilo zaenkrat izpostavljeno. Gre za vprašanje nosilcev pravic tako imenovanih oziroma pravic iz naslova skladov. In dokler bo ta državni zbor poslušal napotke Vlade Republike Slovenije in kot nosilce pravic obravnaval torej ljudi, več posameznikov, ki vodijo te sklade, toliko časa bo pač v naši državi nered na tem področju. V nacionalni stranki prav tako ocenjujemo, da razpršenost opravljanja je seveda popolnoma zgrešena. Po eni strani s transparentnostjo in po drugi strani s kredibilnostjo, kar pa se vkončni fazi, vedno žal, poudarjam žal, vedno odraža v tako imenovanem deficitu tovrstnih skladov. V nacionalni stranki smo prepričani, da materija omenjenega zakona ne posega samo v materijo dela pokojninske reforme, ampak žal posega v širšo materijo takoimenovanega sistema javnih financ. In to, kar poslanci državnega zbora zahtevamo od vlade, to od vlade dobimo. Žal ocenjujemo, da so člani državnega zbora na vseh tovrstnih področjih seveda dosti premalo aktivni. In da se ravno na tem področju, ki se odraža v minulem sedanjim in pa v preteklem delu, bo pač odražalo v negativni obliki. V nacionalni stranki smo prepričani, da bi bilo potrebno predlog zakona zavreči, pristopiti k sistemu, ki bo odražal predvsem v prvi in osnovni fazi pravice nosilcev in določitev nosilcev. Kajti dokler ne bomo imeli nosilcev pravic iz tega naslova, toliko časa ne bomo imeli nobene transparentnosti, katere posledica so seveda primanjkljaji in pa negativne posledice za tiste odjemalce skladov, katerim so tovrstni skladi namenjeni. Hvala.
Hvala lepa. Slišali smo obrazložitev glasov. Lahko preidemo na glasovanje o predlogu sklepa. Glasujemo. Navzočih nas je 75, za je glasovalo 40, proti 33. [[Za je glasovalo 40.]] [[Proti 33.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato bo zakon dodeljen v obravnavo matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. In nadaljujemo s prekinjeno 25. točko dnevnega reda - s prvo obravnavo predloga zakona o stalnem prebivanju tujcev z državljanstvom drugih držav naslednic nekdanje SFRJ v Republiki Sloveniji, ki so imeli na dan 23.12.1990 in 25.2.1992 v Republiki Sloveniji prijavljeno stalno prebivališče. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: "Predlog zakona o stalnem prebivanju tujcev z državljanstvom drugih držav naslednic nekdanje SFRJ v Republiki Sloveniji, ki so imeli na dan 23.12.1990 in 25.2.1992 v Republiki Sloveniji prijavljeno stalno prebivališče - prva obravnava, je primeren za nadaljno obravnavo." Gospod Jelinčič Plemeniti, obrazložitev glasu, izvolite.
V imenu poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke nasprotujemo proti temu zakonu. Gre za zlorabo politične moči koalicijskih strank, ki hočejo pridobiti dodatne volivce. In to na ta račun, da bodo ostale državljane, ki so bili pošteni, ki so spoštovali zakone, udarili po žepu in tistim, ki so goljufali, in ki so pljuvali po naši domovini, dodelili vsemogoče, vključno z finančnimi sredstvi, tako imenovano odškodnino. Žal, vladi pri tem pomagajo tudi mediji, ko gospod Bohinc in gospod Krivic zahtevata od ljubljanske televizije, da se oddaje o tako imenovanih odpisanih, ne sme udeležiti noben predstavnik Slovenske nacionalne stranke, drugače onadva ne bosta sodelovala. Celo tako daleč gredo gospodje iz vladajočih vrst. In vendar te gospodje iz vladajočih vrst pljuvajo v obraz vsem tistim poštenim ljudem, ki so si v letih 1991, 1992 in kasneje uredili državljanstvo. To so ljudje, ki so se takrat odločili za zakonito pot. Izgleda, da je v Sloveniji zakonita pot, pravzaprav zgrešena pot. In namesto, da bi vse tiste notranje ministre, ki so dovoljevali, da so določeni gospodje ilegalno prebivali v Sloveniji 10, 11 let, da bi vse tiste ministre postavili pred sodišče in jih kaznovali zaradi nespoštovanja lastnega dela, zdaj tem gospodom dajemo, ne vem kaj vse. Sprašujem se ali je res mogoče, da v Sloveniji tako zelo skrbimo za vse druge, razen za Slovence?
Hvala lepa, gospod Plemeniti, že 20 sekund prekoračujete tri minute.
Hvala.
Gospod Barovič, izvolite. Hvala lepa.
Še enkrat povem, okoli 11 tisoč jih je zbežalo, okoli 18 tisoč jih je špekuliralo. Ne priznavam jim nobenih pravic, govorim v svojem imenu, ne dajem jim opravičila in niti slučajno ne podpiram nobene odškodnine. Nasprotujem.
Hvala lepa. Gospod Peče izvolite, obrazložitev glasu.
Kolikor je bilo slišati iz obrazložitve glasu mojih dveh poslanskih kolegov, torej gospoda Jelinčiča in gospoda Baroviča ocenjujemo, da je zakon napisan na napačni osnovi, na napačnem izhodišču. Zakon je pač napisan na izhodišču, da so krivice bile. Dejstvo pa je, da nobenih krivic ni bilo. Po naši oceni celo Krivica ne bi smelo biti. Ampak seveda, to je druga zgodba V nacionalni stranki, pa prav tako, če pustimo samo vsebino ob strani, za katero jaz ocenjujem, da so marsikateri poslanci dokazali, da je več kot sporna. Da je vsebina, ki meče slabo luč na osamosvojitev naše države in ki našo državo v vseh mednarodnih integracijah vleče navzdol. Kajti dejstvo je, da tisti narod, ki se sramuje svoje lastne zgodovine, ni vreden niti piškavega oreha. Ne glede na to, kaj pravijo posamezni, tako imenovani evro poslanci, da Evropa od nas pričakuje velikodušnost. Jaz sem prepričan, da Evropa od nas pričakuje velikodušnost predvsem v prvi fazi glede Slovencev in pa Slovenk, da jim bomo zagotovili delovna mesta, da jim bomo zagotovili vse tiste življenjske pogoje, da bodo lahko enakovredni evropskim partnerjem. Toda, seveda, to ne zadošča večini v tem državnem zboru. Pravno formalno pa gledamo, pravno formalno pa ocenjujemo, da zakon ne izpolnjuje nobenega izmed zahtevanih kriterijev poslovnika državnega zbora. In, če se ustavimo samo pri finančnih posledicah in drugih posledicahpredlaganega akta, vidimo, da Vlada Republike Slovenije pri izvrševanju tako imenovane odločbe ustavnega sodišča, za katero ocenjujemo, da je seveda sporna, da je izšla preko vseh pooblastil in pa zakonskih navodil, teh zakonskih oziroma finančnih posledic seveda nikjer ni opredeljenih. In sprejemati zakon, za katerega poznamo samo zgornjo mejo finančnih posledic - ta zgornja meja je 800 milijard slovenskih tolarjev - se nam v nacionalni stranki zdi neodgovorno. Ne zagotoviti vira za tovrstne obveznosti inne zagotoviti ob sprejemanju proračuna ali pa ob predstavitvi proračuna sredstva za to. Dejansko pa vsi vemo, da bodo ta sredstva plačali ljudi, državljani in državljanke Republike Slovenije skozi prakso, ki jo Vlada Republike Slovenije v zadnjih treh letih konstantno napoveduje, to je skozi povišanje obstoječih davkov ali skozi uvajanje novih davkov.
Hvala lepa za izvajanje. Po vrstnem redu ste se prijavili k besedi; gospod Mamić, Gospod Juri, gospod Lavrinc. Gospod Mamić, izvolite.
Hvala lepa. Jaz sem verjetno edini tukaj, ki bi lahko tudi bil izbrisan, ker sem namreč rojen v Dalmaciji. Samo, takrat, ko je bilo treba dobiti oziroma vložiti prošnjo, vlogo za državljanstvo, me je zanimalo, sam sem tudi poskusil pomagati sonarodnjakom, pa tudi vsem ostalim, ki so imeli enak status kot jaz. Te ljudi bi jaz, ne bi jih obsojal, kakor jih določeni, da so to ali ono. Eni so iz nevednosti, drugi so taktizirali, tretji niso vedeli za kaj se gre, in tako naprej, ene štiri kategorije, mislim, da so. Meni se konec koncev smilijo tisti ljudje. Ampak, jaz mislim, da slovenska zakonodaja je taka, da bi oni lepo do državljanstva prišli tudi zdaj brez večjih problemov. Sem za to, da se jim podeli državljanstvo, ampak brezteh strašnih denarjev. To so stvari, ki so zelo za razmisliti. Jaz ne vem, 600 milijard, pa celo gospod Peče pravi 800 milijard. Veste kaj to pomeni? To so astronomske številke. To je ena četrtina zunanjega dolga, vemo, da je okrog 12 milijard dolarjev našega zunanjega dolga. Ali pa vsak tisti upravičenec bi imel vilo za tisti denar, ki je vredna 33 do 35 milijonov. Veste, kaj je to? To je čez dvesto kvadratov stanovanjske površine in 1000 kvadratnih metrov parcele, ja pa to je super luksuz. Iz tega razloga ne morem podpreti.
Hvala lepa. Gospod Juri izvolite.
Hvala, podpredsednica. Bom kratek. Najprej bi še enkrat spomnil, v nadaljnjih razpravah, da govorimo o prebivališču in ne o državljanstvu. To je ena stvar. Druga. Sam sem eden redkih v tej dvorani, morda nas je deset, petnajst, ki smo sodelovali na seji državnega zbora oziroma takrat republiške skupščine leta 1990, ko so se, žal, ustvarili pogoji, ki so vodili k temu, da so se zakrivile neke krivice tem ljudem, o katerih govorimo. Teh 18.000 je bilo ne nazadnje pozvanih, dobili so poziv za sodelovanje na plebiscitu. Ta pravica jim je bila priznana, takrat so bile dana vsa zagotovila, da ne bo nikomur odvzeta niti najmanjša pravica. Kasneje se je zgodilo to, kar se je žal zgodilo. Zato bom zakon podprl, ker vsaj delno, žal prepozno, sanira stanje, ki smo ga takrat zakrivili. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Lavrinc, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Dejstvo je, da popravljamo napake, ki jih je storila Peterletova vlada in vsi tisti, ki so takrat glasovali za tisti zakon. To je dejstvo. V tretjem poglavju temeljne ustavne listine piše: "Republika Slovenija zagotavlja varstvo človekovih pravic in temeljnih svoboščin vsem osebam na ozemlju Republike Slovenije, ne glede na njihovo narodno pripadnost, brez sleherne diskriminacije, skladno z ustavo Republike Slovenije in veljavnimi mednarodnimi pogodbami." Nakar je še odstavek posebej za italijansko in madžarsko narodno skupnost. S takimi pogoji smo šli mi na svoje. S takimi pogoji smo šli v Evropo. Če je nekdo narobe zapisal zakon in se ni lotil vsakega posameznega primera posebej in je hotel ad hoc odpraviti kar s tisočimi ljudmi, seveda je treba to enkrat popraviti. In to delamo zdaj. Rekel bom še to. Nisem vizionar, da bi vedel, koliko bo to stalo, bo pa veliko. Krivi so pa tisti, ki so takrat tu notri, v tem prostoru, v sicer malo drugačni dvorani, dali svoj glas za tako bedast zakon. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Drobnič, izvolite.
Ne bom navajal razlogov, zakaj ne bom podprl tega zakona, ker sem jih že v obrazložitvi. Samo še enega ključnega bi navedel. Če bi bil ta zakon generalen za vse izbrisane, ki so se dogajali po drugi svetovni vojni, če bi imel ta akt kriterij univerzalnosti, splošnosti, simetričnosti in prave legalnosti, bi ga podprl. Ker pa to ni, ga ne bom podprl. Dobro veste, za kaj gre, in takih luknjičavih zakonov, protiustavnih in ne vem kaj še vse, nima smisla sprejemati.
Hvala lepa. Slišali smo obrazložitve glasov. Gospod Janša, izvolite.
Torej, tega zakona ne bom podprl. V aktih, ki so jih nekateri citirali, je bilo jasno zapisano, da imajo vsi, ki imajo v času slovenskega plebiscita stalno bivališče v Sloveniji, pravico do slovenskega državljanstva. In vsi so si lahko to pravico pridobili. V nobeni ustavni ali kakšni drugi listini ni bilo nikomur garantirano, da lahko državo, ki smo jo razglašali, napade, iz nje odide in potem pride nazaj in zahteva vse pravice. Te garancije nismo nikomur dali. Demosova vlada je kriva za marsikaj, tudi za to, da imamo svojo državo, za to da bi pa takšne pravice garantirala, pa ne bo kriva. Zakona ne bom podprl tudi zaradi tega, ker v primeru, če se bo tak, kot je predlagan izvajal, bo proizvedel daleč najdražje volivce združene liste in liberalne demokracije, kar jih je možno.
Gospod Sok, izvolite. Lepo prosim za mir v dvorani!
Mislim tudi sam, če si nekdo ni želel urediti zadev, ko je bil za to čas, danes izjavite tukaj, da je za to kriva Peterletova vlada, to je slaboumnost. Jaz takšno izjavo pač enačim za slaboumnost. In če boste vi, vladajoča koalicija, sprejeli zakon, [[...]] [[Glasovi v ozadju.]] [[... ...]] [[Smeh.]] [[...]]Ta, še enkrat ponavljam, da je ta izjava slaboumna izjava, pa naj gospod Lavrinc to razume za žalitev ali pa ne. Ravno takšna je žalitev, da je za to, za takšno stanje kriva Peterletova vlada. Sedaj boste vi [[...]]
Lepo vas prosim za mir.
[[...]]sprejeli en zakon, s katerim bo možno, da bodo ti, ki bodo sedaj pridobili, po tem zakonu državljanstvo, sprožili neke gromozanske tožbe, denarne, proti tej državi, in vi boste za to krivili Peterletovo vlado! Dajte no, duševno zdrav človek tega ne more razumeti. Tak predlog je slaboumen! Hvala lepa.
Hvala lepa. Spoštovani, ura je 23.00, rahlo neprištevni, mislim, da postajamo vsi. Lepo prosim, da se umirimo. Dobro sem poslušala izjavo, ki pravi, da je kriva [[...]]in tako naprej. Stvar je bila nevtralna. Ne, izjava je slaboumna, izvajalec pa ni bil imenovan, da je slaboumen. Gospod Rokavec, izvolite. Gospod Rokavec.
Hvala za besedo. Jaz tega predloga zakona ne bom sprejel, ne bom [[...]]
Lepo prosim za mir v dvorani!
[[...]]jaz za ta predlog zakona ne bom glasoval. Glasoval pa ne bom zaradi tega, ker je pač ta zakon nastal kot posledica, tudi ocen, ki smo jih nekateri v tem parlamentu dajali pri izvolitvi, oziroma sestavi sedanjega sestava ustavnega sodišča. Takrat smo opozarjali, da bo pri vrednostnih ocenah se lahko tudi pač vrednotil sestav in pa opredelitev sedanje sestave ustavnegasodišča. Menim, da je ta zakon zelo ponesrečen poskus tudi pač izvedbe te odločitve, te inštitucije in menim, da jo bo ta država zelo drago plačala in ne vidim, pač, potrebe po tem, ker so te osebe imele možnost pridobiti vsa potrebna dokazila, dokumente v tistem času, samo če niso špekulirale. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Kremžar, izvolite. Potem gospod Potrč in gospod [[...]]
Hvala lepa. Zakon bom podprl, ker bom podprl vsak zakon, ki uveljavlja odločbe ustavnega sodišča. Tudi tistih 16, ki jih baje čaka na uveljavitev. Mi ne moremo presojati, to je tudi eden od razlogov, danes sem že povedal enkrat, mi ne moremo presojati ustavnih odločb skozi to, koliko stanejo. Mi moramo ustavno odločbo izpeljati, in seveda ustavna odločba mora biti izpeljana tako, kot je zapisano. Če pridemo do tega, da bomo rekli, ta ustavna odločba je dražja, te ne bomo izpeljali, ta je pa malce cenejša, tole pa dajmo, potem smo daleč od pravne države. In jaz ne bi bil rad zelo daleč od te pravne države, ampak bi rad imel takšno pravno državo, kot mora biti. Mimogrede, finančne posledice, ki bodo, če bodo, ko bodo, bodo finančne posledice tistih napak takratnih, ne tega zakona, ki ga danes sprejemamo [[...]] [[/Oglašanje iz klopi.]] Gospa podpredsednica, jaz se opravičujem, ampak jaz bi resnično prosi, da ene neartikulirane glasove, ki jih slišim tu, poskušate malce ublažiti vsaj.
Lepo prosim v imenu govornika, ki ima pravico imeti mir v dvorani, da se umirite in mu dovolite, da svoje izvajanje izpelje do konca.
Sicer pa sem končal, hvala lepa.
Gospod Potrč, izvolite.
Hvala lepa. K obrazložitvi glasov, ki jih dajejo nekateri kolegi, kažejo ali na izrazito nepoznavanje problema ali pa na izrazito pretvarjanje, da bi opravičili svojo ideološko opredelitev, da so proti tem ljudem. Namreč, po tem, ko se niso odločili za državljanstvo, so imeli po zakonu, ki smo ga tudi sprejeli, o tujcih, možnost, da uveljavijo tujski status. Kako, gospodje? Tako, da so morali najprej, kot da bi bili na novo prišli v našo državo zaprositi za stalno bivališče, dokazati, da imajo delovno dobo, tega seveda niso mogli, ker ga niso imeli stalnega bivališča, da bo nekdo za njih skrbel. In na podlagi tega zagotoviti, da bodo tri leta najmanj, po spremembah zakona pa 8 let, imeli začasno prebivališče in potem dobiti zopet stalno bivališče. To je bila pot, ki jo je zakon zahteval. In to pot je ustavno sodišče razglasilo za neustavno. In tega se moramo zavedati in to pot moramo danes popravljati. Jaz nočem govoriti o tem ali je bilo hote ali ne hote, ali dobro ali slabonamerno, samo ugotovilo se je, da je bilo protiustavno. In vsak, ki želi objektivno to situacijo videti ve, da gre lahko za različne opredelitve ljudi, ampak tudi takšne, ki niso mogli te kalvarije pred državnimi organi opraviti, in da je zato prav, da ta država te krivice popravi. Nehajmo govoriti neresnice, dajmo se opredeliti in rešimo ta problem. Hvala.
Hvala lepa, gospod Školč, potem dr. Bernik. Gospod Školč, izvolite. Lepo prosim za mir v dvorani.
Hvala lepa. Jaz bom zakon podprl, ker je potreben za to, da odpravi dva problema. Seveda bi rad, da se ob obrazložitvi zakona tudi pojasni to, kar stalno ponavljam, na kakšen način in kdo je vse bil vpleten. Te zadeve so pomembne na način, kot govori tu kolega Drobnič, da se ne bo nekdo čez 50 let spraševal, kdo je to bil in bo kril generalno parlament ali vlada ali karkoli. Ampak to v povezavi z zakonom nima osebne veze, zakon bo odpravil dve pomembni situaciji. Ena je, da bo odpravil pravno praznino, ki je nastala, vemo, na kakšen način in drugo je, da bo odpravil nezakoniti izbris. Ko govorimo o nezakonitem izbrisu, je treba vedeti, da tisti ljudje niso imeli izbire, kot se danes tu govori, da bi lahko prosili za neki status, da bi se lahko pritožili po nekem postopku, ker niso dobili nobene odločbe o tem, da so preseljeni, kot se sedaj učeno pove, iz evidence v evidenco. Zato je potrebno narediti ta zakon, da se te stvari odpravijo. Seveda se bodo ob tem odprle druge diskusije, ampak verjemite, če je teh 18 tisoč bilo v stanju producirati, kot se sedaj govori od 600 do 800 milijard v slabih 10 letih, potem je bila napaka tistih, ki so jih izbrisali še toliko večja, ker drugi deli populacije so ustvarili bistveno manj v tem času.
Hvala lepa. Gospod Bernik, izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Gospod minister, dame in gospodje. Najprej bi rad povedal, da se dobro zavedam človeške plati te, če jo imenujemo, tragedije, in nedvomno je bilo veliko ljudi, ki je bilo ujetih v to situacijo, vendar ne vsi. Država ima dolžnost, da to ugotovi in vidi, kaj je kdo bil. Mnogi od nas, Slovenci smo bili izbrisani dolga leta, ta vaš prejšnji režim je za to poskrbel,in osebno sem bil izbrisan 50 let. Pa se mi do danes še nihče ni opravičil, nobene tožbe nisem vložil ali kaj podobnega, čeprav bi bila kakšna možnost. Vendar pri vsej tej diskusiji človek razume, da je nekaj treba narediti. Mislim pa, da ima vlada gotovo več možganov, kot jih je pokazala pri tem zakonu, in da bi lahko na kakšen boljši način to reševala. Vendar, če pa je, kot izgleda, da je, pri tej celi stvari grozna dvoličnost, potem ni nobenega upanja, da bi se to stvar dalo urediti. Namreč, odločbe ustavnega sodišča ne upoštevamo. Drugič, do Slovencev v svetu smo zelo škrti. [[Opozorilni znak za konec.]] Finančni problemi, ki jih potiskajo nekateri za ta problem, so veliki in so tudi velike ugodnosti.
Hvala lepa, dr. Bernik, žal vam je čas potekel.
Hvala lepa tudi vam. Rekel bom samo še to, da je ustavno sodišče odločalo politično. In tu je eden od teh poslancev, ki danes tu sedi, zadnjič rekel, da prejšnje ustavno sodišče ni ničesar naredilo, sedanje je pa nekaj naredilo - in vemo, zakaj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Slišali smo obrazložitve glasov o predlogu zakona. Prehajamo na odločanje o sklepu, da je predlog zakona [[...]]Gospod Jaša, izvolite, obrazložitev glasu.
Glasoval bom seveda za. In sram me je, da lahko tu vidimo poslance, ki bi morali biti naši tovariši, se pa obnašajo kot navadne hijene.
Lepo prosim, spoštovani, da nehamo s tovrstnim obkladanjem. To so resnično žalitve. Prav je, da pazimo na besede, ki jih tu izrekamo. Prehajamo na glasovanje o predlogu sklepa, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Prosim tehnične službe, da pridejo h glasovalni napravi dr. Bajuka in jo preverijo. Morda se je prežgalo zaradi preveč vnetega pritiskanja. Ponovno glasujemo o predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih nas je 76, za je glasovalo 50, proti 24. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 24.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato bo zakon dodeljen v obravnavo matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. In nadaljujemo s prekinjeno 22. točko dnevnega reda - s prvo obravnavo predloga zakona o spremembah i n dopolnitvah zakona o subvencioniranju študentske prehrane. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: "Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o subvencioniranju študentske prehrane - prva obravnava, je primeren za nadaljnjo obravnavo." Obrazložitev glasu, gospod Peče. Izvolite.
V nacionalni stranki ocenjujemo, da je predlog zakona primeren za pozitivno obravnavo na prvem zasedanju. Posebej glede na dejstvo, da se je kot pozitivno izkazalo subvencioniranje študentske prehrane, in da je smiselno povzeti sistem tovrstnega subvencioniranja tudi na nižji ravni. Po drugi strani pa bi za drugo obravnavo, v kolikor bo seveda do nje prišlo, v kolikor bodo poslanci državnega in pa poslanke državnega zbora izkazali dovoljšnjo mero elastičnosti in ne bodo, kakor gospod Borut Pahor, zapuščali seje državnega zbora med glasovanjem, uveljavljali naslednje cilje. Prvi, da so dijaki opravičeni do enega izmed subvencioniranih obrokov hrane na dan, kar bi označilo oziroma kar bi omogočili družinam in pa posameznikov lažje in kvalitetnejši izobraževalni proces, kar pa ocenjujemo vsaj v nacionalni stranki, da mora biti bistvo in pa temelj bodoče družbe. V nacionalni stranki bomo predlog zakona podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jelinčič Plemeniti, izvolite.
Hvala lepa. Nek, skorajda neznan poslanec, je prej nekatere imenoval hijene. Zanima me, kako bo imenoval tiste, ki bodo glasovali proti prehrani dijakov, proti subvencioniranju prehrane slovenskih dijakov. Res me zanima! Kaj bodo to, ne vem katera sorta živalska, bo morda rastlinska ali kaj bo, kaj drugega? Ali jih bo morda nagradil s kakšnim zelo prijaznim pozivom, ne vem, na kavico ali kaj podobnega, ker so glasovali protislovenskim dijakom. Mislim, da je smiselno in potrebno, da podpremo ta zakon. Naj ga podpremo in ga potem uredimo v nadaljnjih obravnavah. Vendar to se bo pokazalo, za koga so nekateri in za koga so nekatere stranke. Vemo. Prepričan sem, vsaj v Slovenski nacionalni stranki vemo, kako bodo glasovali. In potem je treba samo primerjati. Glasovalni listek, ko so glasovali za tujce, in glasovalni listek, ko so glasovali za slovenske otroke. Upam, da bodo to volivci znali primerjati in se primerno odločiti.
Hvala lepa. Gospa Tisovic, izvolite. Obrazložitev glasu.
Hvala lepa. Iz vse razprave, ki smo jo imeli danes, je bilo razvidno, da je to potrebno urediti, da pridejo srednješolci do pravilne, zdrave prehrane na tak ali drugačen način. Ker nikakor ni nobeden dal nobenega zakona, sedaj pa je prišel v obravnavo zakon, bom podprla ta predlog zakona, čeprav sem tudi jaz prepričana, da ga je treba dopolniti, da bomo prišli do kvalitetnega zakona. Hvala lepa
Hvala lepa. Gospod Vnučec izvolite. Obrazložitev glasu.
Hvala za besedo. Jaz in moji kolegi bomo podprli, tako kot smo že povedali, ta predlog, in glede na današnjo razpravo smo lahko slišali, da nekatere poslance ne zanima kje bomo dobili 600 milijard, delajo pa velike težave, ko gre pa recimo za bistveno manjši znesek. In mislim, da teh ubogih 10 milijard, za prehrano študentsko, bomo pa tudi že kje našli, in me, bom rekel, me sploh ne zanima kje. Hvala.
Hvala lepa. Slišali smo obrazložitve glasov. A, gospod Moge, izvolite, se opravičujem.
Spoštovane kolegice in kolegi! Bil sem ponosen, ko sem lahko glasoval za prvi šolski tolar, ki smo ga namenili tudi za šolsko prehrano, med drugim 27 milijard. Tudi ko smo za drugi šolski tolar, s 36. milijardami glasovali skoraj enotno, sem bil ponosen. Bil sem ponosen tudi, ko smo za tretji šolski tolar v znesku 167 milijard glasovali še v tem sklicu, in smo ga sprejeli. Kolega Tanko je bil rahločuten do določene problematike, in se mi je zdelo, da je tudi njegov zakon, s katerim je zahteval za prevoze, je bil toliko dober, da se ga je dalo popraviti z amandmajem, in sem tudi za ta zakon glasoval, in smo tudi ta zakon sprejeli. Vendar pa, osebno menim, da ta zakon ne spada v zakon o študentski prehrani, prvič, da so rešitve in te stvari tako slabe, prav stranka mladih je opozorila na to, da ne kaže sprejeti zakon, ki je predložen. Zdi se mi, da je tako nekvaliteten da je zastonj sedaj tratiti čas, ga potrditi in potem ne vem iz kakšne poti, da bi ga popravili, zato jaz ta zakon, takšen kot je, ne bom podprl. Mislim, pa, spoštovane kolegice in kolegi vedno reči to, da sem vedno zelo žalosten, kadar se otroci izkoriščajo za 4 P-je. To je za politični predvolilni propagandni program.
Hvala lepa. Slišali smo torej obrazložitve glasov. Gospod Diaci, obrazložitev glasu, izvolite.
Hvala za besedo. Jaz moram povedati sledeče. V svoji razpravi sem prej dvakrat omenil 5 ključnih in pomembnih točk, ki bi jih bilo potrebno urediti v, še vedno sem prepričan, v krovnem zakonu, ki bi dejansko to zadevo urejal. Je pa dejstvo, da se da tudi v okviru tega, zadeve urediti, vendar bo to veliko težje. To poudarjam. Glasoval bom za, iz preprostega razloga, ker upam, da bom na ta način pripomogel k temu, da bomo, ko bomo obravnavali krovni zakon, dejansko zadeve lahko v redu uredili. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Tanko, izvolite.
No, sam se nisem imel namena oglasiti pri obrazložitvi glasu, vendar mislim, da se splača, kajti vsi smo v razpravah ugotovili, da gre za velik problem, da gre za problem, ki že dolga leta ni rešen. Armado 100 tisoč srednješolcev na tem področju nihče ne vidi. Vendar me je pa nekoliko zbodla ta razprava gospoda Mogeta. Jaz mislim, da pri tem zakonu, tiste 4 P zlahka pogoltnemo in pozabimo. Vlade so imele, tudi vaše, 10 let možnost, da karkoli naredijo. Ampak očitno gre za več kot 4 krat P na tisti strani, ker tega ni naredila. Mislim, da bi si lahko to tudi privoščili glede na to, kolikšne denarje namenjamo za razne nepotrebne neumnosti, ki jih pod roko in na hitro sprejemamo v tem državnem zboru. En pomemben projekt, en pomemben problem, pa nismo v stanju rešiti pod nobenim pogojem. Očitno je predlagateljstvo ključna zadeva v tem državnem zboru in minilo bo še precej časa, da se bodo te razmere na tem področju popravile. Tudi zaradi tistih p-jev, ki se lahko tudi z drugačnimi pikicami nadaljujejo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Barovič, izvolite.
Nisem se nameraval oglasiti, ampak veste, ne zdi se mi fer. Štirje p-ji. Vse, kar je dobrega za slovenske otroke, so politična propaganda, kar je dobro za koga drugega, ni politična propaganda. Mene ne skrbijo štirje p-ji, mene pa skrbi lakota otrok. Pa tudi to, da živim v takšnem okolju, da je včasih brez zakona potrebno subvencionirati še marsikaj drugega, ne samo prehrane. Jaz mislim, da zdaj štiri p-ji, govoriti v tem primeru [[...]]Če pa je zakon v tej obravnavi slab, ali lahko bi bil boljši, pa imamo še vedno čas, samo ne ga zavračati zdaj zaradi štirih p-jev. Pomislimo raje, koliko ljudje dajejo za svoje otroke, pa koliko so lačni, pa koliko niso. Pa spremenimo zakon tako, da ne bo štiri p, ampak da bo 4 x korist.
Hvala lepa. Gospod Brenčič, izvolite.
Hvala lepa. Jaz se osebno zelo slabo počutim, ker bo tako izgledalo, kot da sem proti mladini, proti dijakom, ki rastejo, ki se oblikujejo kot človek, kot telo, kot vsebina. Ampak iskreno bom povedal. Če bi predlagatelj imel pristen in resen namen, bi drugače zastavil ta zakon. Če hočemo temu zakonu dati tisto vsebino, ki je upravičena zaradi dobrega in potrebnega namena, ga praktično ne moremo implementirati v skladu s poslovnikom na tem temelju. Če to želimo, dodajmo temu zakonu, to, kar mu tudi predlagatelj želi. Tudi povedal sem v imenu poslanske skupine, da je namen dober, potem bomo s strani resne vlade zelo hitro to zadevo reševali tako, kot se spodobi. Tokrat pa jaz zaradi tega zakona ne morem podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Petan izvolite.
Hvala za besedo. Tudi sam se nisem mislil oglasiti, ampak ker toliko stvari slišim ravno pri tem zakonu, bom nekaj besed rekel. To, da je nek namen dober, pa potem zadeva ne izpade dobro, to smo že poslušali v prejšnjem mandatu, kako je treba stvari reševati, sistemsko, dolgoročno, celovito, pa še kakorkoli. In tisti zakon nikoli ni bil takšen. Tisti, ki ga bo pa potem nekdo drug pripravil, pa še zdaj ni pripravljen. Tu imamo kup problemov. Nekateri govorijo o slabem počutju, tudi slaba prehrana pomeni včasih slabo počutje. Zdaj pa tisto, kar sem hotel povedati. Pri prejšnjem zakonu smo s takšno lahkotnostjo potrjevali vse tisto, kar je bilo v zvezi z izbrisanimi. Tisto pomeni takšen znesek, da bi naši otroci lahko 80 let imeli zastonj malico v šolah. Če vam to kaj pomeni, potem se mogoče odločite tako ali drugače. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Kavtičnik, izvolite, potem gospod Janša.
Hvala lepa, predsedujoča. Jaz zakona ne bom podprl, čeprav sem 20 let delal za otroke, z otroki in imam otroke rad. Bom pa podprl proračun in upam, da ga boste tudi vi podprli, kajti v proračunu bomo zagotovili 7% BDP za šolstvo. In v tem šolstvu bomo lahko podprli vse tiste programe in projekte, ki bodo v dobrobit naši mladini. Mi smo iz šolskega tolarja, pa tudi iz sredstev za izobraževanje zgradili šole. Iz teh sredstev namenimo sredstva za prevoze in tudi za prehrano. Namenimo sredstva za projekte in tudi za vsebino in posodobitev šolskih prostorov. Seveda ne moramo vse naenkrat narediti. Kot sem že dajal, smo zgradili in naredili dobre pogoje za šolo, sedaj bomo pa lahko dali sredstva tudi v izboljšanje šolske prehrane. Seveda se to ne da čez noč narediti. Tega zakona ne bom podprl.
Hvala lepa. Gospod Janša, izvolite.
Jaz bom ta zakon podprl in bom tudi predlagal, kje se dobi velik del denarja za njegovo financiranje. Septembra bi moralo na Brniku pristati vladno letalo. To letalo ni pristalo, slovenska vlada plačuje v tem času skrivališče za to letalo oziroma parkirišče, hkrati plačuje firmo, ki jo je najela zato, da bi letalo prodala, hkrati pa na Brniku gradi hanger za letalo, ki ga namerava prodati in zato plačuje firmo, ki naj bi letalo prodala. Čebi te stvari logično vlada uskladila, bi prihranila velik del denarja in bi ga lahko namenila za prehrano dijakom. Zelo dobro bi bilo, ko bi se končno to vprašanje rešilo. Vem, da mi bo sedaj kolega Jakič očital demagogijo, ampak če boste to vprašanje rešili, vam letala ne bomo mogli očitati, vi pa nam ne demagogije. Se pravi pripeljite to letalo v državo, kjer je bilo plačano, proste kapacitete tržite in naj se na tem nekaj zasluži, ne pa da se sedaj plačuje zato, da se letalo skriva, da se plačuje firma, ki naj bi ga prodala, in da gradite hangar za letalo, ki ga prodajate.
Hvala lepa. Gospod Jakič, izvolite.
Kolega Janša je prava vedeževalka. Točno ve, kaj bom govoril. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Ja, vem, saj on polimizira z mano, ko sploh še nisem govoril. Sem hotel obrazložiti glas, in sicer ta je, da ne bom podprl zakona iz preprostega razloga, ker se mi zdi, prvič, da je sistemsko neurejen, drugič, da ne sodi v zakon o subvencioniranju študentske prehrane, bi moral biti ali poseben zakon ali pa seveda mnogo bolje dodelan. In ne nazadnje zakon o financiranju vzgoje in izobraževanja že v 81. členu daje možnost za subvencijo tako osnovnošolske, vrtčevske in pa seveda tudi srednješolske in vajeniške malice. Tudi vlada Republike Slovenije je že v letošnjem letu za 300 milijonov več sredstev namenila za tega, od tega polovico za srednje šole. Menim, da so, če gremo primerjat od kod vzeti denar, jaz seveda ne vidim nobenih težav za dodatnih 7 milijard, če bi hoteli zagotoviti prehrano tudi 100.000 srednješolcem. Že danes sem rekel, da jo lahko zagotovimo na način oziroma primerjamo, da bi lahko iz naslova denacionalizacije taka subvencija bila 130 let. Ne nazadnje pa mislim, da bi lahko denar dobili tudi od kakšnega trgovanja, ki še ni bilo raziskano tudi v tem državnem zboru Republike Slovenije, ker je veliko denarja, ki bi ga lahko porabili za subvencije, kakor sem informiran, pristalo v zasebnih žepih nekaterih uradnikov. Hvala.
Hvala lepa. Spoštovani in spoštovane, mislim, da lahko preidemo na glasovanje o predlogu sklepa, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. O predlogu sklepa glasujemo. Navzočih nas je 78, za je glasovalo 27, proti 49. [[Za je glasovalo 27.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel. Zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo še s prekinjeno zadnjo točko današnjega dnevnega reda, to je s prvo obravnavo predloga zakona o divjadi in lovstvu. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: "Predlog zakona o divjadi in lovstvu, prva obravnava, je primeren za nadaljnjo obravnavo." Odločamo o predlogu sklepa. Glasujemo. Navzočih nas je 80, za je glasovalo 54, proti 24. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 24.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel, zato bo zakon dodeljen v obravnavo matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Vsem se najlepše zahvaljujem! Prekinjam 30. sejo Državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10.00 uri. Lahko noč vam želim!