Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Lepo pozdravljeni, dobro jutro, dober dan. Začenjam z nadaljevanjem 20. izredne seje Državnega zbora. Obveščena sem, da se današnjega nadaljevanja seje ne morejo udeležiti naslednji poslanki in poslanec: gospa Saša Kos, mag. Melita Župevc, dr. László Göncz. Vse prisotne še enkrat lepo pozdravljam! Nadaljujemo s prekinjeno 3. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o delovnih razmerjih. Nadaljujemo splošno razpravo poslank in poslancev. Besedo ima mag. Ivan Vogrin.
Dobro jutro želim, gospa podpredsednica! Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Delovnopravna zakonodaja je zagotovo pomembno področje, ki vpliva na konkurenčnost gospodarstva. Da so stvari v obstoječem zakonu postavljene narobe, smo ugotovili že včeraj. K temu bi pa dodal še nekaj. Prečital bom eno izpoved, delno izpoved enega od podjetnikov. Glasi se pa takole: "Če si lastnik enoosebne družbe in zmanjka dela, ne moreš iti na urad za delo, temveč moraš dati najprej podjetje v stečaj in ko delo spet pride, odpreti novo podjetje." To je fleksibilnost po slovensko. Ob takšni zakonodaji ni čudno, da smo v težavah, da ne rečem kaj drugače. Pa preidimo na konkretne pripombe na zakon. Menim, da je trebna ureditev po sklepanih pogodbah o zaposlitvi, urediti tako, da je pogodba o zaposlitvi, pogodba o zaposlitvi za nedoločen čas. Namreč, zakaj sporočati ljudem, da niso zaželeni v podjetju in da jih bomo zaposlovali za določen čas? Vsi tisti, ki smo bili kadarkoli v vlogi zaposlovalcev vemo, da dobri delavci nikoli niso ogroženi, zato je treba z njimi skleniti pogodbo za nedoločen čas, istočasno pa urediti enostavno, fleksibilno in čim bolj preprosto prekinitev pogodbe, ki se bo zgodila samo v enem oziroma dveh primerih: če podjetje nima dela. In če nima dela, kakšen bi bil razlog, da so v podjetju zaposleni? Saj podjetje, ki nima dela, ne bo imelo dovolj prihodkov, prej ali slej ne bo moglo izplačevati plač – in smo v začaranem krogu. Na podjetje smo z obstoječo zakonodajo prenesli elemente socialne države, kar je narobe. Država naj izvaja elemente socialne države, podjetje pa naj opravlja svojo dejavnost. Prekinitev delovnega razmerja oziroma pogodbe o zaposlitvi je še bolj grozljiva. Danes pri obstoječi zakonodaji praktično ni podjetja, ki bi znalo prekiniti delovno razmerje oziroma pogodbo o zaposlitvi na tak način, da bi ta na delovnem sodišču vzdržala. Kaj to pomeni? Ali so res vsi tako neumni, da tega ne znajo spisati, ali pa je z obstoječo ureditvijo nekaj narobe? Zato je treba prekinitev delovnega razmerja poenostaviti. Če podjetje nima dela, potem je nesmiselno, da so v podjetju zaposleni. Tudi pri odpovednih rokih in pri načinu odpovedi je veliko težav. Odpovedni rok, če neko podjetje nima dela ali če delavec oziroma zaposleni dela slabo, naj bo dolg 30 dni,. V 30 dneh si tisti, ki resnično želijo, in ki so pridni, delavni, sposobni, najdejo delo. Vsaka drugačna rešitev pomeni pravzaprav izčrpavanje podjetja in tudi nelagodje za delavca. Še v eni zadevi so podjetja v slabem položaju. Namreč, če je zaposleni dal odpoved, ga enostavno ni na delo. Ni primera v Sloveniji, ko bi katerokoli sodišče prisodilo podjetju odškodnino, ker nekoga ni bilo na delo. S tem so pa podjetja lahko v veliki meri oškodovana, kajti delovni proces in naročila bi morala biti končana. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Gregor Virant. Pripravi naj se, namesto gospe Eve Irgl, gospod Ivan Grill.
Dobro jutro, podpredsednica! Dobro jutro, minister, kolegice in kolegi! Zelo sem vesel, da se lahko danes malo posvetim vsebinskim vprašanjem, torej problemom, ki tarejo to državo, da se ne ukvarjam samo z referendumi, podpisi, procedurami in tako naprej. Tako je, recimo, to malo lepši dan. Pogovarjamo se o ključnih problemih te države. Eden ključnih problemov je zanesljivo problem konkurenčnosti. Slovenija je relativno dobro stala na globalnih lestvicah konkurenčnosti tam nekje do leta 2008 – nahajali smo se okrog 30. mesta. Na lestvici Svetovnega ekonomskega foruma smo bili 42., na IMBV lestvici smo bili 31. Torej, je bil naš rezultat, naša situacija relativno solidna. Potem pa je začela konkurenčnost izjemno upadati. Na teh lestvicah smo padli tudi za 20 mest. To je eden od ključnih problemov – kajti če država ni konkurenčna, če okolje, v katerem podjetja poslujejo, ni konkurenčno, potem tuji investitorji ne prihajajo v državo, denar ne prihaja v državo, ne odpirajo se delovna mesta in problem je zelo resen. Na področju konkurenčnosti je treba narediti vse, kar je v naših močeh. Moram reči, da čestitam ministru Vizjaku za način dela, za metodo, s katero se je lotil priprave tega zakona. Seznanjen sem, da se sproti ob vsaki spremembi, ki se uskladi s socialnimi partnerji, preveri, kaj bo ta sprememba pomenila v smislu kazalnikov konkurenčnosti. Kaj sprememba pomeni – ali nas bo dvignila na lestvici konkurenčnosti ali bomo padli še nižje. Na tak način se mora delati politiko, torej bazirano na dejstvih in dokazih, in minister računam, da boste tako delali s tem zakonom do konca. V tem Državnem zboru ves čas govorimo, da moramo nekaj narediti za gospodarstvo, da moramo nekaj narediti za gospodarsko rast. To je ključna, verjetno najpomembnejša stvar, ki jo lahko naredimo za gospodarstvo in za gospodarsko rast – ali pa ena od ključnih. Tisto, kar lahko naredimo za gospodarstvo je to, da zagotovimo stabilno politično okolje, kamor sodi tudi to, da se ne ukvarjamo kar naprej z referendumi in da niso vsi projekti ogroženi in da od zunaj ne izgleda tako, kot da Slovenija ni sposobna več ničesar izpeljati in ničesar narediti. V ta okvir sodijo tudi finančna stabilnost, vzdržne javne finance, uravnotežene javne finance in tudi fleksibilen trg dela. To je ena od ključnih stvari, ki jih lahko naredimo za slovensko gospodarstvo. Tisti, ki se sprašujete, ali smo kaj naredili za gospodarstvo: Hic Rhodus, hic salta! Pri tem zakonu je priložnost. Zakaj je pomembna fleksibilnost trga dela, za katero se tako zavzemamo in zaradi katere je ta reforma smiselna? Fleksibilnost trga dela je potrebna zato, ker omogoča, stimulira in spodbuja zaposlovanje. Če je trg dela tog in zaprt, potem tuji investitorji ne prihajajo v Slovenijo in tukaj ne odpirajo firm, in domača, obstoječa podjetja nočejo zaposlovati, se bojijo zaposlovati. Tog trg delovne sile je eden od velikih razlogov za brezposelnost v Sloveniji. Bolj kot ga bomo odprli, bolj kot ga bomo naredili fleksibilnega, manj bomo imeli brezposelnih. Tu je ta korelacija kristalno jasna. Okoli tega nimam čisto nobene dileme. Pri tem, ko se odločamo o tem, koliko bomo odprli trg delovne sile oziroma trg dela, koliko ga bomo fleksibilizirali, mislimo na mlade. Mislimo na prve iskalce zaposlitve. Mislimo na tiste, ki doštudirajo in ne morejo najti prve zaposlitve. Ta zakon v veliki meri delamo za njih. Če ga bomo napisali, naredili, sprejeli takšnega, kot je treba, jim bomo omogočili, da se bodo bistveno lažje zaposlovali – da bodo našli službe. Ko govorimo o odpuščanju, o odpovedi delovnega razmerja, se okoli tega dostikrat ustvarja veliko fame in demagogije. Poglejte, nobeno podjetje, noben delodajalec ne odpoveduje delovnega razmerja iz užitka, iz zlobe, iz nekih negativnih vzgibov. Kdaj se odpove delovno razmerje? Kdaj se odpove pogodba o zaposlitvi? Takrat, ko ni posla in takrat seveda tudi delodajalec, tudi firma, tudi menedžment niso srečni zaradi tega, ali takrat, ko nek delavec ne dosega pričakovanih rezultatov, ko dela slabo. V teh primerih moramo omogočiti, da se odpove delovno razmerje na hiter in enostaven način, in da je delodajalec pri tem čim manj obremenjen. Poglejte danes: delodajalec, recimo, ugotovi, da nek delavec ne dosega pričakovanih rezultatov, da je torej nesposoben in v celotni firmi se to ve, tudi sodelavci to vedo. Vsi vedo, da imamo v firmi nekoga, ki svojega dela ne opravlja tako, kot bi moral. Odpoved je zapleten birokratski postopek. Ko odpoveš, ko se odpove delovno razmerje – odpovedni rok traja tudi do 120 dni –, mora delodajalec še štiri mesece gledati nekoga, za katerega vsi v firmi vedo, da je slab delavec, da ne opravi svojega dela, pa ga mora imeti še štiri mesece na plači. To je absolutno prekomerna obremenitev. Moram reči, da nas zakon, kakršen je pripeljan v prvo obravnavo, v Državljanski listi še ne zadovoljuje v celoti. V določenih točkah je zanesljivo korak naprej. Poenostavlja postopke odpovedi, jih debirokratizira, razbremenjuje delodajalce v teh primerih utemeljenih odpovedi. V nekaterih primerih pa je, žal, celo korak nazaj. Mislim zlasti na omejitev pogodb za določen čas s kvoto, z administrativno kvoto. Temu izrazito nasprotujemo. Koalicija nas pozna in ve, da smo na tem področju od vseh koalicijskih strank zanesljivo najliberalnejši – saj smo liberalci. Prejšnji teden smo bili tudi sprejeti v evropsko družino liberalnih in demokratskih strank in zdaj bomo še bolj dosledno sledili tem liberalnim principom, tako na področju gospodarstva kot na področju človekovih pravic. V kontekstu tega zakona to pomeni, da se bomo do konca zavzemali za čim bolj liberalne rešitve, kar predvsem pomeni, da bomo absolutno nasprotovali tej birokratsko-administrativni omejitvi zaposlovanja za določen čas. Naj bodo določeni razlogi, kdaj se lahko zaposluje za določen čas. Naj inšpekcija in sodišča to dosledno spoštujejo in sankcionirajo, če se to krši, ne pa, da z birokratskimi omejitvami delamo življenju silo, kajti imate firme, ki večino svojega poslovanja bazirajo na nekih sezonskih ali projektnih poslih, in ne morejo zaposlovati drugače kot za določen čas. Veste, veliko se govori o tem, kako velik problem je zaposlovanje za določen čas. Se strinjam. Ta segmentacija trga dela in ta nestabilnost, ki jo nekateri mladi doživljajo, ko se jim verižijo pogodbe za določen čas, je problematična, toda žal dostikrat pogodba za nedoločen čas ni alternativa pogodbi za določen čas, ampak je alternativa brezposelnost. Delodajalec bo nekoga vzel za določen čas, če bi ga moral pa za nedoločen, ga pa ne bo vzel. Če se mlad, brezposeln človek vendarle odloča za to, ali bo vzel pogodbo za določen čas ali bo ostal brezposeln – kaj mislite, kako se bo odločil? V nadaljnji obravnavi, usklajevanju s sindikati pričakujemo še večji korak v smeri fleksibilnosti in moram zelo jasno povedati, da bomo v Državljanski listi v veliki meri podprli stališča delodajalcev, ker so oni tisti, ki ustvarjajo delovna mesta, in ki bodo najbolj pozitivno vplivali na zmanjševanje brezposelnosti. Še eno idejo vam dam, minister – midva sva se že večkrat o tem pogovarjala. Še bolj bi razbremenil delodajalce v primeru odpovedi delovnega razmerja in bi morda ta sistem, ki ste ga zdaj predvideli v osnovnem tekstu zakona, prestavil v prehodne določbe, tako da bi bili na ta način zavarovani tisti, ki imajo že danes sklenjeno pogodbo za nedoločen čas. Za tiste, ki na novo vstopajo na trg dela, ki bodo v bodoče sklenili to pogodbo, je pa lahko režim nekoliko drugačen. Kajti tisti, ki danes iščejo službo – zlasti mladi – si ne belijo glave s tem, kakšno odpravnino bodo dobili čez 20 let ali pa kakšen odpovedni rok bodo imeli čez 20 let, ko jim bo nekdo odpovedal pogodbo o zaposlitvi. Oni si belijo glavo s tem, kako dobiti službo danes, in za to gre. Še čisto zadnje. Včeraj smo imeli pred Državnim zborom en tak, čisto simpatičen in nič neprijeten protest, demonstracijo – mladi študentje so se pojavili pred Državnim zborom, študentske organizacije z nakupovalnimi vozički. Smo jih opazili. Mislim, da nas niso nič motili pri našem delu. Popoldne sem njihove predstavnike sprejel in so me opozorili na eno zelo pomembno stvar. Namreč – če to drži, minister, boste povedali –, da v postopek priprave in usklajevanje tega zakona niso vključeni. Mislim, da bi bilo dobro in prav, da se predstavnike študentskih organizacij in druge predstavnike mladih, tako kot socialne partnerje, sindikate in delodajalske organizacije neposredno vključi v usklajevanje. Zdaj, če to formalno ni mogoče, ker niso člani Ekonomsko-socialnega sveta, jih povabite kot neke opazovalce, prisluhnite njihovim pripombam in jih poskušajte v čim večji meri upoštevati.
Hvala lepa. Besedo ima gospod minister, izvolite.
Spoštovani! Hvala lepa, predsednik Državnega zbora, za vaše besede podpore in tudi za vaše predloge in kritiko. Prvič, da začnem pri koncu, ker je lažje. Študentska organizacija Slovenije je povabljena. V usklajevanju z njimi smo opravili že dva vsebinska razgovora, podali so tudi pripombe in predloge in me prav žalosti, da potem dostikrat od predstavnikov študentske organizacije dobimo čisto drugačne informacije, ki ne ustrezajo resnici. Torej tudidanes, pred deveto uro, ko sem sem prišel iz sestanka, ki smo ga imeli trije ministri – minister za visokošolstvo, znanost, kulturo, šport, mladino in minister za finance in jaz, kot minister za delo, družino in socialne zadeve – prav s predstavniki Študentske organizacije Slovenije. To je bil že tretji sestanek. Pred tem smo jim poslali zakone s prošnjo k sestanku. Bil je prvi sestanek – so povedali svoje mnenje. Bil je drugi sestanek – so tudi povedali svoje mnenje. Njihova ključna bolečina pokojninskega zakona je to, da bi morali poslej plačevati prispevke tudi od študentskega dela – kar je pa ključna zahteva sindikalne strani in ne nazadnje tudi koalicijske pogodbe, ker smo rekli, da bomo primerljivo ali pa enakomerno obremenili vse oblike dela. Ko dostikrat poslušam študente, ne vem, ali pozabijo, kar se je zgodilo en dan prej ali pa to ne želijo povedati. Tudi danes na tem sestanku je bilo izrečeno nekaj, kar ne drži in ne tangira našega ministrstva, Ministrstva za finance: govorili so, da ukinjamo davčne olajšave na študentsko delo – ker jih ne, ker jih prepolovljuje predlog, ki je danes in bo verjetno te dni tudi v parlamentarni proceduri. Res je. Leta 2008 – začeli ste s tem, da so padale bonitetne oziroma ne, padali indeksi konkurenčnosti te države. Res je, po letu 2008 so padali drastično, vendar ne zaradi delovnopravne zakonodaje, zaradi katere sedimo. Takrat je bila delovnopravna zakonodaja ista, kot je danes. Padali so zaradi drugih razlogov, še posebej zaradi kreditnega krča, zaradi slabih napovedi gospodarske rasti, ne nazadnje tudi zaradi slabega stanja v gospodarstvu – to so bili ključni razlogi za padce konkurenčnosti. Res pa je, da je razlog za nizko oceno Slovenije ali pa relativno nizko oceno na splošno – že vsa leta, tudi pred letom 2008, tog trg delovne sile. To je problem v Sloveniji, ki se ga zavedamo in ga želimo odpravljati. Ambicija tega zakona je, da se s tem spopade, ne pa da uvede nove instrumente zaščite, temveč da uvede percepcijo, da delodajalci lažje in pogumneje zaposlujejo. To je ključno – da so spodbujeni k temu – in zato uveljavljamo tudi različne instrumente, nekatere ste omenili. Res je, merimo učinke tega zakona in zakona o urejanju trga dela skozi metodologijo OECD, ki nam je dostopna. Zelo bi bili veseli, če bi bili lažje seznanjeni tudi z metodologijo drugih, kot je Svetovni ekonomski forum WEF, recimo, in podobno, vendar pri teh metodologijah veliko sloni na anketni in zelo subjektivni oceni, ki jo težje popredalčkamo v različne ukrepe oziroma v različno matriko. Pri OECD je pa zadeva relativno jasna in zato to počnemo. Proti koncu pogajanj bomo tisti naš kompromisni predlog probali oceniti tudi z njihove strani, ker veste, mi lahko njihovo metodologijo vidimo nekoliko drugače kot vidijo oni svojo metodologijo. Lahko, da bomo, ker so dostikrat ocene tudi relativne, subjektivne, težko zadeli enako. Vendar, po prvih informacijah – kajti predstavili smo zakon tudi že njim, tudi v Parizu – je ocena zelo pozitivna, da je to korak v pravo smer. Predstavili smo ta predlog, ki je zdaj v parlamentu. Strinjam se pa z vami, da ima tudi nekatere rešitve, ki pa v tem trenutku niso predvsem po godu delodajalcem. To je tudi res in to ste omenili – kvotni sistem. Zavedati se moramo, da je pogodba za nedoločen čas v konvencijah Mednarodne organizacije dela pravilo, ne pa izjema, in da je pogodba za določen čas izjema in ne pravilo, to je zapisano. V Sloveniji imamo zadevo formalno relativno v redu urejeno, imamo napisan 57. in 58. člen, kjer so razlogi, kjer piše, da se ne sme več kot dve leti in podobno. Vendar, kaj je praksa? Praksa je pa obratna, da je pogodba za določen čas danes pravilo in kar 90 odstotkov vseh pogodb se sklene za določen čas in pogodba za nedoločen čas je izjema. To je pa praksa. Kar pomeni, da sedanja ureditev ni v redu oziroma odstopa od veljavnega pravnega reda in povzroča neželene učinke, zlasti pri mladih povzroča segmentacijo. Povzroča to, da mladim niso dostopne normalne, tiste zaposlitve, ki se morajo praviloma uporabljati, in da so te pogodbe zgolj še pri tistih, ki so že leta, desetletja v relativno varnih službah, recimo, v državni upravi, v državnih podjetjih, tudi v celi kopici relativno stabilnih gospodarskih subjektov. Mislim, da je ta problem treba nasloviti in ga reševati. Kot razumem vašo razpravo, tudi vi želite nasloviti in reševati ta problem, vendar v kvotah vidite birokratsko in neustrezno rešitev. Pri tem se z vami strinjam. Menim, da je alternativ več in da bomo verjetno skozi pogajanja – ker temu ostro nasprotujejo tudi delodajalci, kar se je izkazalo v socialnem dialogu in pa tudi delojemalci niso imuni na alternativne predloge – pri teh kvotah našli predloge, ki bodo na eni strani destimulirali zaposlovanje za določen čas takrat, kadar delodajalec nima argumenta zaposlovati za določen čas. To moramo najti. Najti moramo vzvod, da delodajalca prepričamo, da kadar res ni objektivnih razlogov – vi ste jih našteli, recimo, sezonsko delo, projektno delo in tako naprej –, kadar se pogodbe o zaposlitvi za določen čas zlorablja zaradi neke varovalke ali varnosti delodajalca, da lahko kadarkoli odpusti delavca, da v teh primerih preusmerimo delodajalca, da zaposli za nedoločen čas. To je naš cilj. Seveda se vam zahvaljujem tudi za predlog, kako je možno nekatere rešitve tudi kompromisno rešiti s temi prehodnimi obdobji, češ da to lahko velja samo za novo zaposlene delavce. Verjamem, da bomo v tem mesecu doživeli tudi odziv delodajalcev na alternativni predlog, ki ga pripravljamo. Morda vas lahko tudi seznanim s tem. Mislim, da sem tudi že nakazal rešitev v včerajšnji diskusiji. To je ta, da danes pri sklepanju pogodb za določen čas ni odpravnin, medtem ko pri pogodbah za nedoločen čas odpravnine so. Če destimuliramo oziroma izenačimo ta dva instituta, kar se odpravnin tiče, je to že korak v to smer. Za delavce, ki so zaposleni za določen čas, je, roko na srce, verjetnost, da ostanejo brez službe oziroma da postanejo brezposelni, večja. Zato je lahko tudi prispevek za zavarovanje za brezposelnost večji. In s temi instrumenti na nek način destimuliramo sklepanje pogodb za določen čas iz ekonomskih razlogov, ne pa iz birokratskih. Toliko. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Ivan Grill. Pripravi naj se mag. Truda Pepelnik.
Najlepša hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovani gospod minister, poslanke in poslanci! Konkurenčnost je tista ključna zadeva, ki je potrebna, da neko gospodarstvo funkcionira, predvsem pa da lahko ustvarja dovolj bruto družbenega proizvoda, ki zagotavlja normalno funkcioniranje družbe. Toda za konkurenčnost, kar smo že večkrat v Državnem zboru ugotavljali, je treba imeti najprej ustrezne pogoje za funkcioniranje podjetij, ugodno finančno oziroma davčno zakonodajo, ustrezno infrastrukturo, šolski oziroma izobraževalni sistem, dovolj vlaganja v znanost in razvoj, in tisto, kar se mi zdi tudi ključno, delovnopravno zakonodajo, ki ji ne pravijo zastonj, da je mala ustava. Če se vrnemo na obstoječo zakonodajo o delovnih razmerjih, se bomo verjetno vsi strinjali, da s to zakonodajo ni zadovoljen pravzaprav nihče, razen mogoče peščica tistih, ki to zakonodajo zlorabljajo. Spomnimo se, koliko ljudi je bilo opeharjenih, brez plačil izigranih s strani delodajalcev, in ne nazadnje tudi, koliko podjetij se sooča s težavami, ko s slabimi delavci – ne moremo reči, da so v pretežni meri, ampak so, izgublja veliko energije in časa. Takšni delavci motijo proces oziroma demotivirajo, ne samo sodelavce, ampak tudi kaj širše, tudi družbo kot takšno, in se zadeva po nepotrebnem zaradi takšne toge zakonodaje odvija prepočasi. Bilo je rečeno s strani gospoda Viranta, da je treba čim manj birokratskih določb v zakonodajo. S tem se strinjam, to bi bilo idealno. Vendar vsaka določba v kateremkoli zakonu je v bistvu birokratska določba. Vsaka. Če primerjamo neko družinsko podjetje, ne sicer preveliko, se bomo verjetno vsi strinjali s tem, da je za odlično funkcioniranje verjetno dovolj pet členov. Tam vsak točno ve, kaj ima za narediti. Nihče ne bo vprašal, če mora narediti tudi kaj drugega, če je treba, če nekdo drug od sodelavcev, ki so po navadi družinski člani, ne more in tako naprej. Tam so vsi za vse, obstaja solidarnost, motiviranost in tako naprej. Ampak žal tega v ostalih gospodarskih družbah pretežno ni, in zato imamo danes pred sabo zakon, ki vsebuje, kot vidimo 227 členov. Zajeten sveženj zakonodaje oziroma členov. Prepričan sem, da se bo ugotovilo, če bo ta zakon sprejet, da bi bilo mogoče treba še kakšen člen dodati. Tudi to besedilo, ki ga imamo pred seboj, je delovno gradivo, kajti socialni dialog še vedno poteka in glede na izkušnje, ki jih imamo, je minister Vizjak do zdaj v vlogi pogajalca, predvsem pa v vlogi sogovornika prisluhnil vsem pripombam socialnih partnerjev in jih z ustreznimi rešitvami skušal implicirati tudi v zakonodajo – ne samo v to, tudi v drugo. Verjamem, da je tukaj njegov način dela enak, zato iskrene čestitke in pohvale. Upam in verjamem, da bodo socialni partnerji znali oceniti, do kje lahko vztrajajo na tistih svojih zahtevah in bregovih – da ne bo vsak na svojih okopih, ampak da se bodo ta stališča tudi zbližala. Če je tista ključna zadeva, ki je zdaj, za delodajalce tako problematična – če temu rečemo kvote za določen čas – se je treba po drugi strani zavedati, da je to največja težava predvsem naših mladih, ki se bodo morali če se bodo, zaposliti za določen čas in pa tudi številnih, ki so že leta in leta zaposleni za določen čas in jim to predstavlja ogromno težavo. Kaj pomeni zaposlitev za določen čas? Upam, da se tukaj vsi zavedamo, da je to nesigurnost, da se družine, kjer je kakšen izmed partnerjev ali pa največkrat, ker so to mlade družine in sta oba zaposlena za določen čas, težko odločajo za otroka; da težko dobijo kredite; da si ne morejo opremiti stanovanja oziroma priti do stanovanja in še in še ovir, ki onemogočajo razvoj tistega dela populacije, ki je za nas ključen. Tukaj vidim, da bo treba poiskati način, da bo delo za določen čas res prej izjema kot pravilo. Minister je že prej v odgovoru nakazal nekaj možnih rešitev, variant. Sam sem tudi mnenja, da se ta problem lahko začne reševati sam od sebe, če bomo uspeli poiskati ustrezne rešitve, ki bodo zagotavljale večjo fleksibilnost zaposlitve. Pomeni, da če bo večja fleksibilnost tudi za tiste, ki bodo imeli delo za nedoločen čas, da se ga bo lažje odpustilo takrat, ko bo delodajalec prisiljen v to. Trdno sem prepričan, da delodajalec ne bo iskal načine zaposlitve za določen čas, če bo lahko v drugi obliki dosegel enak učinek. Trdno sem prepričan in vem, da vsak podjetnik, vsako podjetje, dobrega delavca ne bo nikoli odpustilo, kajti ne nazadnje je delavec tisti, ki mu zagotavlja, da zadeva sploh funkcionira. To je tista ključna zadeva pri vsakem. Ne poznam uspešnega podjetnika, uspešnega delodajalca, ki bi svoje ljudi odpuščal, če mu ustrezno izpolnjuje tista pričakovanja oziroma tudi poslanstvo. Če se sedaj vrnemo tudi na dejstvo, ali pa če se je kdo imel priložnost pogovarjati z našimi ljudmi, ki iščejo delo, teh je vedno več, v tujini, naj bo to Švica, Avstrija, ali se tudi tam išče delo za nedoločen čas, ali se tam tudi vztraja na raznih, lahko rečemo bonitetah, ki jih ima naša delovnopravna zakonodaja. Ne. Tam so številne zaposlitve za nedoločen čas, ki lahko trajajo mesec, dva ali tri, ampak ni problema tako delo sprejeti, kajti ve se, da ga v primeru, da mu delodajalec ne bo več mogel zagotavljati dela, že čaka drugo delo. Tudi v primeru nekih sezonskih – ne nekaj mesecev, ampak recimo je to lahko pol leta, leto, ali če pride neko veliko naročilo – bo delodajalec, če bo zagotovljena ustrezna fleksibilnost, z veseljem zaposlil za nedoločen čas. Verjamem, da bo treba narediti vse, da se ta problem, ki se tiče predvsem naših mladih – je pa to problem tudi delodajalcev –, da se najde tista skupna rešitev in da ne bo vsak socialni partner tukaj stal na svojem bregu. Tu je po moje smiselno – in mislim, da to tudi ta zakon zasleduje –, da se res ne bi vsaka zadeva, ki se nanaša na razmerja med delojemalcem in pa delodajalcem, morala zapisati v zakonodajo. Na ta način se omejuje svobodo tudi med delodajalcem in delojemalcem. Poznam primere, kjer delodajalci, ki uspešno funkcionirajo, dajejo svojim zaposlenim bistveno bistveno več, kot jim to nalaga zakonodaja. V primerih, da je podjetje slabo stoječe pa lahko, da se te pravice potem tudi izpolnjujejo, pride v položaj, da pride celo do stečaja. Zato bi bilo treba iskati načine, da bi bilo več prožnosti, če temu tako rečemo, med delodajalcem in delojemalcem – da se to v kolektivne pogodbe tudi zapiše. Če pričakujemo, da mora vse te zadeve določati Zakon o delovnih razmerjih, bo verjetno potreben še marsikakšen člen. S tem se zadeva zapleta. Še bolj bo birokratska in ne bomo dosegli tistega cilja, ki smo ga že večkrat želeli zasledovati – zmanjšati birokracijo, zmanjšati omejevanje – in je potem vsak trud zaman. Zato upam, tudi pozivam tako sindikate kot tudi delodajalce, da se v tem času, ki ga še imamo – časa je dovolj, ni ga na pretek –, res uskladijo, da imamo to zakonodajo vsaj v določenem segmentu primerljivo z našimi sosednjimi evropskimi državami in da bomo lahko s takšnim zakonom dosegli večjo konkurenčnost, večjo zainteresiranost ali pa večji interes predvsem tujih investitorjev, da pridejo tudi v Slovenijo. Če bodo videli, da bodo kvalitetno delovno silo, ki jo v Sloveniji imamo, lahko zaposlili brez težav, da jim to ne bo predstavljalo birokratskih ovir v primeru, da bo poslovni sistem v težavah, sem prepričan, da bomo zelo kmalu prišli do ponovnega dviga gospodarske rasti in odpiranja delovnih mest. To je dodaten kamenček v teh nujno potrebnih ukrepih in tudi v zakonih, ki jih sedaj pripravlja Vlada, mi smo pa tisti, ki jih bomo morali sprejeti. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima mag. Truda Pepelnik, potem pa gospod Gašpar Gašpar Mišič.
Hvala za besedo. Trenutna ureditev delovnih razmerij v naši državi je takšna, da delodajalcem ustvarja veliko odvečnega administrativnega dela, kar je treba spremeniti. Spremembe pa morajo biti naklonjene tudi ohranjanju in ustvarjanju delovnih mest. Prenova delovne zakonodaje mora poskrbeti za dobre delovne pogoje in pogoje za ustvarjanje novih delovnih mest, ki so edina pot do dolgoročnega ohranjanja in izboljševanja splošnega življenjskega standarda vseh v državi. Pravna ureditev delovnih razmerij bi morala urejati osnovne pravice in dolžnosti delavcev in podjetij in drugih organizacij v medsebojnih razmerjih ter postavljati minimalne standarde urejenosti delovnih razmerij na način, da bi čim manj ovirala učinkovito delovanje podjetij in drugih organizacij. Da lahko določena organizacija preživi in dosega uspehe v odprtem tržnem gospodarstvu, mora biti učinkovita in konkurenčna v mednarodnem merilu. Zato moramo zagotoviti pravila na trgu dela tako, da so najmanj primerljiva z njihovimi konkurenti v razvitih državah oziroma konkurenčnejša, če jih želimo kdaj dohiteti ali prehiteti. Podrobneje se morajo urediti pravice delavcev v primeru spremembe delodajalca zaradi prenosa podjetij ali dela podjetja, prevzema, združitve ali drugega pravnega posla. To bo zmanjšalo tveganje, da bi se ponovile žalostne zgodbe delavcev, ki so zaradi prezaposlitve na kakšno slamnato podjetje ostali brez svojih plač, odpravnin in drugih pravic iz delovnega razmerja. Edina pot do dolgoročnega ohranjanja in izboljševanja splošnega življenjskega standarda vseh v državi so dobri pogoji za ustvarjanje novih delovnih mest. In nosilec naloge in ustvarjanja novih delovnih mest je gospodarstvo, zato mu moramo to omogočiti. Hvala.
Gospod Gašpar Gašpar Mišič. Potem gospa Janja Klasinc.
Spoštovani predsednik! Trg dela oziroma delovna razmerja, to, o čemer se pogovarjamo danes, število delovnih mest je vedno manjše, ker se na trgu kupna moč iz dneva v dan manjša in manjša. Če ne bomo zagotovili, da bodo imeli delodajalci, podjetniki, obrtniki in drugi, tisti, ki ustvarjajo delovna mesta,ki izvajajo kakršnekoli storitve, delo, bo posledica samo odpuščanje in ne na novo zaposlovanje. Toliko govorimo o tej segmentaciji. Kaj pa je narobe, če imamo pogodbe za določen čas oziroma pogodbe za nedoločen čas? Ne moremo uzakoniti samo pogodbe za nedoločen čas. Samo zamislite si enega izvajalca, dajmo si izmisliti enega obrtnika, podjetnika, zidarja, manjšega gradbenika, ki ima za tri mesece, za pet mesecev, delo, potem pa nič več, zato ker je negotov. Razumeti moramo stanje na trgu. Če kje, potem pa imamo tukaj veliko izkušenj – ne samo na Gospodarski zbornici, Obrtni zbornici in tako naprej, vsepovsod. Naučili smo se. Upam, da boste znali, ker gre za prvo branje, prisluhniti tudi tistim majhnim obrtnikom in podjetniko;, da ne boste s tem zakonom oziroma da ne bomo s tem zakonom, ker ga bomo očitno – želim si, da bi ga skupaj podprli tudi z mojim glasom oziroma z glasovi opozicije –, da bo ta zakon prijazen in da bo omogočal in da bo res uredil ta razmerja med delodajalcem in delojemalcem. Ampak, če bo kupna moč padala še naprej in dokler bo ta finančna kriza trajala, ne moremo pričakovati, da se bodo nova delovna mesta kar tako odpirala. Država mora narediti korak naprej v smeri oživitve na primer panoge gradbeništva, za katero smo dovolili, da je popolnoma propadla. Vemo, da je tam multiplikator, da je 2,4 delovna mesta v povezanih gospodarskih panogah in tako naprej. Morda celo še več. Država bi morala s temi jamstvi in garancijami zagnati večje infrastrukturne projekte, ki bi potem dejansko naredili zagon – zagon gospodarstva! Če tega ne bomo naredili, je s to državo konec. Še nekaj je zelo nujnega – sinergija med gospodarsko in akademsko sfero. Če tukaj ne bo sodelovanja, potem bomo kar naprej izobraževali. Polna usta so nas mladih češ, da ostajajo brez dela, brez zaposlitev, tja pa nihče ne poseže. Poznamo konkretne fakultete v določenih mestih in lokacijah, kjer sploh ni nikakršnega sodelovanja med gospodarstvom. Kar naenkrat proizvajamo neko delovno silo, ki bo jutri dobila diplomo in delovnega mesta za to področje ne bo, zato ker očitno nismo usklajeni. Nekje je naročnik, nekje pa je izvajalec storitev. To je pač stvar, čisti naravni zakoni. Če bi se morda vrnili malce nazaj, nekaj korakov, da se malo zamislimo nad svojim početjem, bi morda delali bolje kot delamo. Državni zbor, Vlada Republike Slovenije in vsi mi smo dolžni poskrbeti, da se poenostavijo administrativne birokratske ovire, da tukaj ni zapletov – ampak to ni vse. To je samo en delček, segment, da nekako ta zadeva lažje sproti funkcionira. Če ne bo pogojev za nova delovna mesta, če ne bo gospodarstvo zaživelo, če ne bo gospodarske rasti, posledično ne bo nič. Občutek imam, da se v tej državi vedno ukvarjamo z nekimi posledicami, nikakor pa nihče ne upa dregniti v vir težav – tam, kjer trese. Tam je treba dregniti in boste videli, da bo zagotovo pomagalo. Ta denar in ta sredstva, ki jih imamo in nova zadolževanja usmerimo v investicije, v investicije, ki so edina rešitev za to državo. Mislim, da to vsi razumete. Če razumem jaz, ki nisem ne vem kakšna kapaciteta, pa morate tudi vi razumeti. Vsi. Na to nas opozarjajo dejansko vsi ekonomisti, ki imajo nekje podstrešje pospravljeno. Dajte, sedaj je ta čas. Kriza je čas in država mora investirati v velike infrastrukturne projekte. Če tega, minister, ne boste naredili, potem lahko tudi ukinemo Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve, ker ga enostavno ne bomo imeli za kaj rabiti, ker bodo vsi brez dela. Hvala.
Minister Vizjak ima besedo.
Hvala lepa. Takrat ne bi ukinjal našega ministrstva, temveč Ministrstvo za gospodarstvo. Saj njega ne bomo potrebovali, za socialo pa še kako. Ampak si ne želim takšnega scenarija in imate popolnoma prav. Popolnoma prav imate, da nam nič ne pomeni najbolj fleksibilna delovnopravna zakonodaja, če ni delovnih mest. Če nimamo kam koga zaposliti, potem nam tudi zakonodaja, ki omogoča zaposlovanje in odpuščanje, nič ne koristi, ker pač ni delovnega mesta. Vendar ta zakonodaja ni nepomembna, če se nakazujejo ali če so delovna mesta. V Sloveniji imamo veliko podjetij. Ta Vlada hodi po terenu in to spremlja. Veliko podjetij, ki zaposluje, ima trge, ima povečevanje proizvodnje, dela dobro in želi zaposlovati. V teh negotovih časih jih pri zaposlovanju spremlja negotovost, nezaupanje, strah. Zakaj? Zato ker ne vedo, tudi v teh negotovih časih, če bodo ta naročila večna, če bodo slučajno kdaj klecnila in podobno. To delovnopravno zakonodajo sprejemamo zato, da tem istim podjetjem odpravimo to negotovost pri zaposlovanju, da jim jasno povemo, da naj danes, ko imajo naročila, zaposlujejo. Če pa bodo ostali brez naročil in bodo imeli poslovne razloge za odpoved delovnega razmerja, bodo pa to lahko naredili dostojno, hitro in učinkovito. Če mi uspemo podjetja, brez birokratskih zapletov in ovir, v to prepričati, ne bodo zaposlovala za določen čas. Zakaj bi? Ko imajo ta podjetja naročilo, sploh podjetja, ki z naročili krepijo svoje prihodke in svoje poslovanje, vedno znova iščejo nova naročila in rastejo, konstantno rastejo. Imajo konstantno potrebo po delovni sili, nimajo samo začasne potrebe po delovni sili. Za določen čas zaposlujejo samo zato, ker jih spremlja negotovost in se bojijo, kaj bo, ko dela ne bo. In imeli bodo nemogočo situacijo, ker se ne bodo mogli znebiti odvečnih delavcev na relativno učinkovit način. Delovnopravna zakonodaja, kot jo predlagamo, sledi prav temu modelu. Imamo dva tipa odpovedi delovnih razmerij ali pa prekinitev delovnih razmerij, kakorkoli to imenujemo. Recimo odpovedi. Imamo individualno in kolektivno. Kolektivne odpovedi so takrat, kadar gre za večje število viškov iz poslovnih razlogov. Urejene so z direktivo Evropske unije. Tukaj pravzaprav velike izbire nimamo, ker smo na minimumu direktive in sploh nismo nekonkurenčni, po vseh, tudi po OECD primerjavi, smo pri kolektivnih odpovedih naredili vse in smo boljši kot Avstrijci – mimogrede, ko je bila prej omenjena Avstrija. Tukaj smo bolj učinkoviti kot Avstrijci, imamo boljši indeks. Medtem imamo pri individualnih odpovedih katastrofalni indeks. Pri individualnih odpovedih imamo pa katastrofalni indeks. Zakaj? Zato, ker smo našteli nekatere birokratske ovire, ki po nepotrebnem ovirajo delodajalca pri tem, da realizira prilagajanje delovne sile potrebam. Zato smo te birokratske ovire odpravili in moram reči, da v pogajanjih s sindikati nismo tako daleč. Mislim, da bo, če nam to uspe, že samo to razlog, da sprejmemo to zakonodajo. To se pravi, da se pri individualnih prenehanjih delovnih razmerij debirokratiziramo do te mere, da omogočimo delodajalcem enostavnejše prilagajanje števila in delovne sile dejanskim poslovnim potrebam, ki jih ima. Zakaj so gospodarske družbe? Zato, da ustvarjajo profit. Vsak delodajalec se trudi, da bi imel čim več posla in čim več profita, ali ni to logično? In da bo čim več zaposloval, to ustvarja profit. Tu ni nikogar, ki bi se zavestno trudil, da nima posla. Zato je organsko logično, da če delodajalcu omogočimo, da delovno silo prilaga svojim potrebam, potem bomo omogočili tudi, da raste. Saj on želi rasti, vsak delodajalec želi rasti. To je osnovna poanta. Na eni strani se ne strinjam z predhodnikom, zato sem tudi prosil, da delovna mesta ustvarja potrošnja, morebiti tudi, ampak zelo v neznatni meri. Bistveno več jih investicije in zato je proračun, ki ga boste imeli v tem delu oziroma v tem mesecu, ali pa v roku enega meseca na mizi, zelo nadgrajen s temi investicijami. Zelo sem vesel, da je predsednik Vlade botroval podpisu enega pomembnega infrastrukturnega projekta v Rusiji, ki se imenuje Južni tok, ki bo prinesel en nov investicijski cikel. Milijarda evrov ni tako malo, ko govorimo o investicijah. Imamo pa tudi druge probleme pri teh investicijah, naj vam omenim neverjetne stvari. Mi imamo recimo infrastrukturne projekte, o katerih ni nobenega dvoma – načelno soglasje v celi državi – recimo hidroelektrarna na Spodnji Savi. Sprejemanje državnega prostorskega načrta za eno elektrarno traja šest let. Šest let, da ne govorimo potem o podobnih zapletih pri drugih infrastrukturnih projektih, cestah in tako naprej. Če tega ne bomo naredili in prerezali rep in besedo tistim, ki se pod krinko raznih okoljevarstvenih, naravovarstvenih in ne vem še kakšnih varstvenih organizacij vpletajo v te procedure in blokirajo vse skupaj, potem ne bomo naredili koraka naprej na tem področju. To moramo narediti, če želimo delovna mesta in če želimo večjo zaposlenost v tej državi in če želimo, da ta sploh prime.
Hvala lepa. Gospa Janja Klasinc, potem mag. Matej Tonin.
Hvala. Naj začnem z eno izjavo, ki vam jo bom prebrala, da bom točna: "Če želite povečati prožnost, morate najprej poskrbeti za sistem, v katerem se bodo ljudje počutili varne." Razmislimo, kdo bi to lahko rekel. Na veliko presenečenje po moje nas vseh, vam bom povedala, da je to izjavila gospa Annika Elias, predsednica švedske menedžerske organizacije in ne sindikalne organizacije. To sem prebrala zato, ker hočem opozoriti na potrebo po povezanosti zavedanja o zadovoljstvu delavcev, ki se more začeti pri delodajalcu. Zato pozdravljam temeljne cilje tega zakona, ampak se bojim, da se pri pogajanjih potem lahko izgubijo. Navezala bi se na misel predsednika Državnega zbora, ki je v svoji razpravi rekel, da je Državljanska lista na strani delodajalcev. Pozitivna Slovenija, jaz osebno, nismo samo na strani delodajalcev, ampak smo tudi na strani zaposlenih. Če so oboji zadovoljni, če se bodo oboji dogovorili v socialnem dialogu, bo lahko ta delovnopravna zakonodaja uspešno pripravljena in le tako bo lahko Slovenija začela prosperirati. Osebno mislim, da je nujno potrebno delodajalcem olajšati njihovo delo pri tej fleksibilnosti. Toda, gospe in gospodje, ta zakonodaja se sprejema v enem zelo zapletenem času – v času, ko je večina naših podjetij v stečaju, ko dejansko teh delovnih mest ni. Če bomo lažje odpuščali, se bojim, da bomo imeli potem s temi ljudmi, ki smo jim s proračunom že vnaprej zmanjšali nadomestila za brezposelnost in vse, v tej državi še hujše težave. Slovenija ni unikum. Rada bi opozorila, da je sodobni kapitalizem popolnoma pozabil na to ravnovesje, o katerem govorim. In posledica tega ravnovesja, te neoliberalne struje so današnje demonstracije po celi Evropi. 14. november je dan demonstracij, ko se je evropsko delavstvo dvignilo. Naše je zelo uvidevno in se bo dvignilo v soboto, zato da lahko delajo. Vedeti moramo, da sindikalne demonstracije – gospod minister, to ni smešno – opozarjajo na nekaj: da je Evropa neuspešna. Neuspešna je in dejansko ne moremo več konkurirati, pa ne zato, ker bi imeli delodajalci premalo možnosti – premalo možnosti imajo morda pri fleksibilnosti v Sloveniji, drugje pa ne –, ampak zaradi miselnosti, ki je zmagala v tej Evropi, da je treba jemati samo delavcem, da se jim nižajo plače, da se pošiljajo na trg dela, da se nižajo prispevki za brezposelnost, da se zmanjšujejo socialni transferji in tako dalje in tako dalje. Popustiti bomo morali na vseh nivojih. Dvajset let je Slovenija dajala, omogočala – vse vlade, leve in desne – razne odpustke delodajalcem, ki so plačevali malo manjše davke na izplačane osebne dohodke, pa sem in tja. Kaj smo ugotovili? Ugotovili smo, da je na koncu ves ta denar šel v žepe nekaterih posameznikov – ne povsod, seveda –, ki so bili lastniki ali pa menedžerji v teh firmah, in so potem te firme tudi uničili in jih spravili v stečaj. Zato smo v tem in zato mora delovnopravna zakonodaja upoštevati to, da bo delavec varen; da bo tudi, če bo izgubil službo, lahko preživel v tistem času, ko bo čakal na svoje delo; da bo delodajalec zadovoljen, ko ga za vrat ne bodo stiskali slabi delavci, ki jih ne more odpustiti.
Hvala lepa. Za repliko je zaprosil dr. Gregor Virant, izvolite.
Hvala, podpredsednica, da ste me prijazno za kratek čas nadomestili pri vodenju. Glejte, da ne bo kakšnega nesporazuma. Malo napačno je bilo razumljeno, da se Državljanska lista v usklajevanjih med delodajalci in sindikati postavlja na stran delodajalcev. Socialni dialog je izjemno pomemben in je treba najti čim več usklajenih rešitev. Tisto, kar sem rekel jaz, je, da mora minister, če želi resnično fleksibilizirati trg dela, v nadaljevanju socialnega dialoga zelo prisluhniti delodajalcem, zlasti ko opozarjajo na problematično določbo o administrativnem omejevanju pogodb za določen čas. Minister mi je zadovoljivo pojasnil, da že razmišlja v to smer. Tudi zdaj vmes – minister zelo hitro razmišlja – je že našel možne rešitve, kako bi spodbujal zaposlovanje za nedoločen čas in demotiviral zaposlovanje za določen čas. In to je dobro. Mislimo da bo ta administrativna omejitev, ki je nesmiselna, iz zakona izginila, in to je dobro. Glejte, zaposlovanje za določen čas [[...]]Če bi se držali zakona, če bi sodišča učinkovito in hitro razsojala v sporih, če bi inšpekcija učinkovito delovala, z zaposlovanjem za določen čas ne bi bilo nobenih problemov. Zakon zelo natančno pove, kdaj se zaposluje za določen čas in ti razlogi, ki so v zakonu našteti, so zelo logični in utemeljeni. Če ima firma nek projekt, za katerega se ve, da bo trajal eno leto ali dve leti, je logično, da zaposli za tisti čas. Če ima neko sezonsko delo, je logično, da zaposli za tisti čas. Če gre za nadomeščanje recimo sodelavke, ki je na porodniškem dopustu, je logično, da se zaposli za določen čas. Če se ti principi, ta pravila spoštujejo, potem s pogodbami za določen čas ni problema. Dejavnosti so različne, firme imajo različne situacije in ne moremo zdaj z eno administrativno omejitvijo v zakonu kar za vse firme predpisati enak delež zaposlitev za določen čas. To je tisto, kar je mene v zakonu zmotilo. Sam takšnega antagonizma, kot ga mogoče vi vidite med delodajalci in delojemalci, sploh ne vidim, saj so v bistvu interesi usmerjeni v isto smer. Delodajalci in njihovi sodelavci v podjetjih, torej menedžment podjetij, si želijo, da bi imeli dober posel, da bi imeli veliko naročil, da jim dela ne bi zmanjkalo, da bi bilo delo dobro opravljeno, da bi bili odnosi v kolektivu dobri. To je skupna želja vseh in je nesmiselno, da se tukaj pogovarjamo, kot da gre za dve strani, ki sta v vojni. Je pa, in s tem zaključujem, nesporno, da so tisti, ki ustvarjajo delovna mesta gospodarstveniki, podjetja, torej delodajalci.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Matej Tonin, pripravi se gospa Polonca Komar.
Spoštovane kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Ko govorimo o reformi trga dela in ko je splošna razprava, je prav, da pogledamo še kakšno stvar naokrog. Naša vlada oziroma naša koalicija je reformo trga dela opredelila kot eno izmed tistih, ki nam bo pomagala, v sodelovanju z ostalimi, pri zaustavljanju teh negativnih gospodarskih trendov. Pred nekaj dnevi sem v Delu prebral dober članek gospoda Boštjana Videmška o situaciji v Grčiji in mislim, da sem isto jutro gledal podoben prispevek na CNN o tem, kar se v Grčiji dogaja. Rad bi vam samo prebral čisto kratek sestavek, kjer piše: "S prvim memorandumom smo dobili balkanske plače, z drugim smo dobili socialni sistem vzhodne Evrope, s tretjim memorandumom smo postali država tretjega sveta, s četrtim bo Grčija postala Azija v Evropi." Kaj hočem s tem povedati? To, kar se dogaja v Grčiji, je lahko vsem skupaj velik poduk. Če svojih težav ne bomo rešili sami, potem se nam bo začelo dogajati to, kar se dogaja Grčiji. Za vsako tranšo, za katero se Grčija bori, in za vsako tranšo, za katero bi se morebiti borila Slovenija v prihodnjih mesecih in letih, bi bilo huje in slabše. Zato je še toliko bolj pomembno, da težave, s katerimi se danes soočamo, rešujemo sami, ne da zamahnemo z rokami. Na primer, reforma trga dela in sanacija bank, kar sam opredeljujem kot dva ukrepa, ki bosta ključna za ustavitev negativnih gospodarskih trendov – bankam grozi referendum opozicije, reformi trga dela pa grozijo sindikati. Če sem včeraj pravilno slišal ministra, je rekel, da če se ne bodo uspeli dogovoriti, bo ta dva zakona celo umaknil. Mislim, da bi bila to zelo velika škoda, ker bi z umikom teh dveh zakonov vsi ogromno izgubili. Ta zakon, ki ga danes obravnavamo – mislim, da je to win-win situacija, da pri tej stvari vsi pridobijo, delavci in delodajalci. Fraze, ki se jih uporablja pri trgu dela, ko se govori o flex security, prožni varnosti in podobno, malokdo razume. Včasih me ljudje sprašujejo, kako je možno hkrati povečati varnost in zagotoviti večjo fleksibilnost delodajalcev. Mislim, da ta zakon ponuja nekaj takšnih primerov. Bom konkretno povedal, kako bi poskušali, se trudili zagotoviti večjo varnost delavcev. Ena izmed stvari, ki jih ta zakon uvaja, je, da je možno odpovedati delovno razmerje v primeru neplačevanja prispevkov. Zavrtimo film nazaj in se bomo spomnili, koliko obstaja firm, kjer delavcem niso plačevali prispevkov, pa niso mogli narediti ničesar – to je bil problem. Naslednja takšna stvar je, da nekateri nečastni, zviti poslovneži ustvarjajo neka slamnata podjetja, na katera prezaposlijo določene delavce in potem to podjetje spravijo v stečaj. Ta zakon uvaja solidarno odgovornost matičnega podjetja za tovrstne obvode sistema. Ogromno govora je bilo o agencijskem delu, o tem, da je to nova oblika suženjstva; ta zakon ga omejuje. Naštel sem vsaj tri stvari, s katerimi se poskuša zagotoviti večja varnost delavcev. Kako bomo pa na drugi strani skušali zagotoviti večjo fleksibilnost delodajalcem? Zagotovo je ena izmed stvari, ki jih ta zakon uvaja, da bo večja fleksibilnost pri določanju delovnih obveznosti. Spomnite se, zagotovo tudi vi poznate primere, ko se nek delavec odloči, da tega pa enostavno ne bo naredil, ker to ni na seznamu njegovih delovnih obveznosti. In potem so prerekanja, težave, potem so očitki o mobingu in tako dalje. Časi so takšni, da je treba biti tudi s strani delavcev nekoliko bolj fleksibilen in se na delovne potrebe prilagajati. Omogoča tudi lažje odpuščanje pri krivdnih razlogih in predvsem krajše odpovedne roke. Pri vsaki od teh stvari sem nanizal samo tri primere, kako zagotoviti večjo varnost delavcev in kako na drugi strani spodbuditi večjo fleksibilnost delodajalcem. Vsi vemo, da z našim trenutnim trgom dela nekaj ni v redu. Zato ga poskušamo reševati, poskušamo ga spreminjati, ampak, kot je za slovensko navado značilno, so problemi v detajlih in vedno se najde kaj, zaradi česar potem nekateri niso za. Ampak nič hudega, truditi se je treba še naprej. Ko govorimo o delovnih razmerjih za nedoločen čas pa za določen čas, bi rekel, da vsa ta poimenovanja teh razmerij izhajajo iz nekih drugih časov. Danes se časi tako hitro spreminjajo, da vas vprašam, katero delovno razmerje pa je še za nedoločen čas. Naši ljudje, naši državljani več ali manj zaposlitev za nedoločen čas razumejo kot zaposlitev za večno oziroma "od takrat, ko se bom zaposlil, do upokojitve". Katero delovno mesto ti pa lahko to še omogoča? Takih delovnih mest praktično ne poznam. Mogoče jih poznajo v opoziciji, ko zamahujejo z roko – bodo povedali. Sam jih v glavnem ne poznam, da bi v zdajšnjem globaliziranem svetu obstajala delovna mesta, za katera bi rekel, da se danes zaposliš in si naslednjih 40 let lahko gotov, da boš na tem delovnem mestu. Na drugi strani imamo zaposlitve za določen čas, ki imajo neko časovno omejitev – takšno je razumevanje. Razumem in mislim, da so vse zaposlitve na nek način za določen čas in da bi morali iti v to smer, da bi bile vse zaposlitve za določen čas, kjer ne bi bil omejen rok trajanja. Ko nastanejo poslovni razlogi, ko nastane kakšna druga stvar, se delavec pogovori z delodajalcem in poskuša razrešiti probleme. To je idealistična predstava, ampak vsaj tako naj bi bilo. Prej je kolega Gašpar Gašpar Mišič razpravljal. Zna zelo dramatično razpravljati. Tokrat se pa z njegovo razpravo strinjam, ko je rekel, da bomo lahko imeli toliko sociale, kot bo uspešno gospodarstvo. To pa mislim, da je bila taka prava izjava in da je to tisto, kar drži. Če gospodarstvo ne bo uspešno, če ne bomo imeli delovnih mest, s katerimi bi ustvarjali, potem tudi ne bomo imeli česa dajati za socialo. Še ena stvar, ki se je velikokrat pojavila in se o njej nenehno govori, je, da naj ta naša država zažene gospodarstvo. To se velikokrat sliši zlasti iz opozicijskih klopi. Najbrž se vsi skupaj strinjamo, da so časi socializma mimo. Ko je prišlo neko podjetje – bom dal primer našega kamniškega Titana – in so odredili, da bo od jutri naprej v tem podjetju sto delovnih mest več in jih je bilo, pa ni važno, ali so ta delovna mesta potrebovali ali ne. Ti časi so mimo. Teh časov ni več. Ko govorite, naj vlada ustvarja delovna mesta na takšen način, kot so se ustvarjala takrat – sedaj jih ne more več. Ko govorite o ustvarjanju novih delovnih mest, je edina možnost, ki jo država ima, ustvarjanje delovnih mest v javni upravi. Si to želimo? Še ena stvar, za katero mislim, da jo je gospod Mišič v redu poudaril, da se delovna mesta ustvarjajo z investiranjem v infrastrukturo in to lahko država na nek način spodbuja. Seveda pa moramo imeti za to denar. Veste, kakšni so časi, ampak kljub času prihodnji proračun obeta nekaj več kohezijskih sredstev za te namene. Tudi gospod minister je povedal, da se obeta večji infrastrukturni objekt, kot je Južni tok. Kljub vsem tem stvarem, je za nova delovna mesta bistveno to, da ustvarimo dobre pogoje, v katerih bo to naše gospodarstvo lahko delovalo. Pri ustvarjanju pogojev je reforma trga dela ključna zadeva. Ena izmed najpomembnejših stvari. Resnično upam, da bodo pogajalci z ministrom na čelu, sindikati, delodajalci in tudi mi tu v parlamentu našli toliko modrosti, da naredimo korak naprej. Čeprav majhen, ampak bistveno je, da ga naredimo naprej.
Gospa Polonca Komar, potem gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo. Nobena sprememba trga dela ne bo uspešna, če bo njena predpostavka ohraniti za večino zaposlenih stvari takšne, kot so sedaj. To potem ni sprememba. Zato vas sprašujem, dragi kolegi, kaj bomo storili glede vsega skupaj? Uspešna podjetja imajo enega šefa. To ni sindikat. To ni lastnik. To je kupec, ki se vselej odloči za najkonkurenčnejšo ponudbo. Nastavki za reformo trga dela, ki so bili predstavljeni junija, so obetali posodobitev delovne zakonodaje. Rešitve, ki so predlagane Državnemu zboru, so za sedaj še senca teh idej. Menimo, da naj trg dela delodajalcem omogoča prilagoditve števila in strukture zaposlenih glede na poslovne potrebe po načelu "easy hire, easy fire", s poudarkomna "easy hire". Delodajalec je zadovoljen, ko lahko da visoke plače in ljudje so zadovoljni. Smo za socialni dialog, nosilec naloge ustvarjanja delovnih mest pa je le gospodarstvo. Najmanj, kar mora vlada storiti, ko pripravlja predlog zakona, ki ureja delovna razmerja, je poslušati gospodarstvo. In če le-to jasno pove, da zaradi predlaganih sprememb ne bo dodatno zaposlovalo, je bolje, da ponovno razmisli o ustreznejših rešitvah. Ne pozabite – mi smo koalicija s poslanstvom, mi smo protikrizna koalicija, tu nismo zaradi kozmetičnih popravkov, ampak zaradi sprememb, ki so potrebne, predvsem pa nujne.
Gospa Marjana Kotnik Poropat in potem gospod Ivan Hršak.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. V moji razpravi bi se dotaknila tega problema pogodbe za nedoločen čas, čeprav je bilo o tem danes že dosti povedanega. Gre za veriženje zaposlitve za določen čas in takšen način zaposlovanje je neprimerna oblika predvsem takrat, ko se podaljšuje v nedogled, saj pušča delavca v negotovosti, ko ne ve, kako bo z njegovo zaposlitvijo. Poseben problem je ta, da tak način pogodbe delodajalci uporabljajo predvsem za sklepanje delovnega razmerja z mladimi. To je problem, ker mladi nimajo perspektive, ne morejo se osamosvojiti, ne morejo si ustvariti družine in "hotel mama" je vse prevečkrat uporabljen v pozna leta mladih. Poglejte, tudi če ima pogodbo za nedoločen čas, lahko hitro ostane brez dela in potem zopet ostane marsikdaj na cesti. Rada bi opozorila na te probleme, ko vzamejo pogodbo za nakup stanovanja, potem pa ne morejo več odplačevati anuitete in veste, da banke ne čakajo, da ukrepajo in tako ostanejo brez stanovanja. Ta nadomestila, socialni transferji so premajhni, da bi lahko te anuitete odplačevali. Mislim, da bi bilo treba več pozornosti posvetiti tudi delovnim inšpektorjem oziroma inšpekciji, in da bi bilo treba te službe okrepiti in preverjati, kako se izvaja ta pogodba oziroma ta zakon o delovnih razmerjih na področju pogodbe za določen čas. Menim, da je treba zlorabe preprečiti in narediti več na področju kontrole. Še to bi rada komentirala. Mladi vzamejo vsako delo, ker rabijo denar, in vzamejo tudi pogodbo, ki se ponavlja, in so tiho, ker nimajo druge izbire. Z vidika varnosti delovnega razmerja pa bi opozorila še na nekaj. Menim, da bi morali delodajalci, lastniki kapitala več narediti oziroma se bolj posvetiti delavcem. Spomnila bom na izrek, ki sem ga slišala pred leti – to je bilo še v prejšnji ureditvi – na nekem usposabljanju, vodenju podjetja, ko je strokovnjak, ki je predaval, razložil kapitalistični sistem – mislim, da je šlo za nemškega –, rekel: "Zadovoljen delavec je dober delavec." Torej bom ta del svoje razprave zaključila s tem. Zapomnimo si to parolo tudi, ko se ukvarjamo z delovnopravno zakonodajo. Opozorila bi rada še samo na eno stvar, in sicer, na agencije za posredovanja dela. Poslušajte, meni se zdi in mislim, da imam prav, da so nepotrebne, da te agencije zlorabljajo delavce in da bi bilo treba te agencije ukiniti in to pristojnost vrniti zavodom za zaposlovanje. Hvala lepa.
Gospod Ivan Hršak. Za njim gospa Alenka Jeraj.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem, še posebej ministru Vizjaku! Tudi sam se bom osredotočil pravzaprav na eno točko, en moment, po mojem zelo pomemben moment, na to pogodbo za določen čas, čeprav je bilo o tem že kar dosti povedanega. Meni se zdi ta rešitev predpisane kvote v osnovi dobra. Mogoče kot začasna rešitev oziroma kot je že minister nakazal, da to rešitev gleda v smeri, da bo našel spodbude za delodajalce, ki bodo imeli večji interes za podpis pogodbe za nedoločen čas kot za določen čas. Zakaj je v osnovi ta kvota dobra? Ker je varovalka za zaposlene za določen čas. Kaj se v praksi pravzaprav dogaja? Delodajalci podpisujejo ogromno pogodb za določen čas. Pa ne določen čas enega leta, kot mislimo, ali šest mesecev, v praksi so največ trije mesece oziroma celo samo en mesec, in te pogodbe, recimo za en mesec, se podaljšujejo tudi v času dveh oziroma treh let. To je praksa. V svojem okolju vidim, da je veliko teh primerov in potem delodajalec po dveh, treh letih včasih zaposli za nedoločen čas, včasih ga pa celo ne zaposli. Kakšno prihodnost imajo ti mladi, ki podpišejo pogodbo za določen čas? Ne morejo dobiti kredita, ne morejo si kupiti nepremičnine, ne morejo si ustvariti družine. Takšen način, kot je zdaj, je v praksi za mlade obupen oziroma nemogoč. Zato podpiram prizadevanja ministra Vizjaka, da ta problem poskuša v zakonu urediti tako, da bo v prid mladim in tako, da delodajalci tega instituta pogodbe za določen čas ne bodo zlorabljali. Tega ne počnejo vsi delodajalci – da se razumemo, tega ne mislim, ampak je veliko takšnih, ki ta institut pogodbe zlorabljajo. Razumem, da v vseh primerih ne more biti pogodba sklenjena za nedoločen čas, kot smo rekli, projektne naloge, sezonsko delo. V teh primerih mi je absolutno jasno, da se morajo poslužiti tega instituta. V drugih primerih pa to ni dopustno. Vidim velik problem in na drugi strani tudi rešitev tega problema v boljšem delu inšpekcijskih služb. Delovna inšpekcija očitno ne dela dobro in če bo svoje delo izboljšala, se bo tudi ta problematika rešila. Če v praksi vemo, kako je zakonsko urejeno, če nekdo mesec, tri mesece podaljšuje v dve, tri leta, vemo, da zakonsko ne more dokazati, da ni potrebe podpisati pogodbe za nedoločen čas – pomeni, da delavca rabi, ampak enostavno noče podpisati pogodbe za nedoločen čas in potem s tem določenim časom rešuje te zadeve. Hvala lepa.
Za besedo je zaprosil minister.
Hvala lepa, predsednik. Moram le nekoliko vzeti v bran tudi inšpekcijo dela. Poglejte, v Sloveniji imamo, ne vem koliko, 10 tisoč delodajalcev. Tudi v Zasavju veste, da jih imate ogromno. Imamo pa 40 ljudi, ki to nadzira. Imamo 40 inšpektorjev, ki nadzirajo delovna razmerja in prav toliko približno, ki nadzirajo varnost in zdravje pri delu. Celotna inšpekcija dela šteje okrog 100 ljudi, ker je še nekaj administracije po enotah in tako naprej. Da bi 40 inšpektorjev lahko ugotavljalo utemeljen obstoj razlogov sklepanja pogodb za določen čas pri, recimo temu 10 % delodajalcev, je misija nemogoče. Morate vedeti, da ti isti inšpektorji ugotavljajo zraven še zaposlovanje na črno, ugotavljajo še vse ostale druge kršitve delovnopravne zakonodaje; od izplačil plač, prispevkov, ostalih kratenj, recimo delovnega časa, regresa, letnega dopusta in tako naprej. Skratka, imamo relativno malo inšpekcije in lahko dela 25 ur na dan, pa ne bo uspela preprečiti zlorab ali pa kršitev zakonodaje. Ne more, ker je ne more biti toliko. To bi lahko preprečila, če bi imeli na primer tisoč ali 2 tisoč inšpektorjev, ampak se sprašujem, kdo jih bo plačal. Zato gre ta delovnopravna zakonodaja predvsem v smer, da skuša delodajalca sistemsko destimulirati za kršitve, ne pa, da mu odpira vrata za kršitev, potem pa reče, da naj pa inšpektor ugotavlja kršitev – ker ga ni. Poglejte, danes imamo utemeljen razlog, zakonit razlog sklepanja pogodb za določen čas iz poslovnih razlogov povečanega obsega dela. Povečan obseg dela je, spoštovani, nemogoče ugotoviti. Nemogoče. Najprej moramo vedeti, kaj je normalen obseg dela. V teh kriznih razmerah je pri številnih firmah tudi to nemogoče ugotoviti, ker zelo variira. Zdaj, da se bo en inšpektor šel – prvič, ni strokovnjak s tega področja, ker to so v glavnem pravniki na delovnem pravu – spuščati v ekonomsko ozadje poslovanja. Celo vprašanje je, ali bo imel dostop do vseh listin, vseh pogodb delodajalca, ki so poslovna skrivnost. To so stvari, ki so enostavno nepreverljive – to se ne da dokazovati. Sistem je narejen tako, da se to krši po tekočem traku in po tekočem redu, in redko katera zadeva se znajde na sodišču in je praviloma rešena tudi že v prid delavcu. Ampak teh zadev je kaka milijoninka ali milijardinka vseh primerov. Tako se mi zdi kazati s prstom na neučinkovitost nekoliko krivično. Mislim, da je velik problem v tem, da je danes sklepanje pogodb za določen čas bistveno ugodnejše za delodajalca in bistveno manj ugodno za delavca kot pa sklepanje pogodb za nedoločen čas. V privlačnosti te oblike je treba iskati rešitev.
Še gospa Alenka Jeraj. Replika, gospa Kotnik Poropat, prosim.
Gospodu ministru bi želela dati eno repliko na njegovo izvajanje. Strinjam se in dobro vem, da so naše inšpekcijske službe preskromne, in da je tu problem. Mislim, da če smo mi pravna država – 2. člen naše Ustave – in če smo socialna država – tudi 2. člen naše Ustave –, potem moramo poskrbeti, da se ljudi ne bo izkoriščalo. Poznam primere, ko je delodajalec, zato ker ga v tej družbi nihče ne nadzira, izkoriščal delavce, pobral vse prispevke pri osebnem dohodku, odtegnil tudi vse administrativne prepovedi, potem pa tega ni odvedel – vse je vtaknil v svoj žep in delavci so ostali brez plače. Obljubljal je en mesec, drugi mesec, tretji mesec, nazadnje so izkoristili Zakon o delovnih razmerjih in ga obvestili, da ne bodo več delali, šli na inšpekcijo in čakali na sodišču. Ta gospod je podjetje ukinil, ustanovil drugo podjetje, zaposlil druge ljudi in z njimi je delal enako. Danes ima že tretje ali četrto podjetje, in še vedno dela enako. Opozorila bi rada našo vlado, našega ministra na to, da bi bilo treba pojačati službe, da je treba take lumpe onemogočiti, ker je to izkoriščanje človeka po človeku. Hvala lepa.
Hvala. Pred gospo Alenko Jeraj ima še enkrat besedo minister. On ima prednost.
Hvala lepa. Gospa, omenili ste en res eklatanten primer kršitve pravic delavcev, pa ne le to – to je kriminal. Za preganjanje in sankcioniranje kriminala so v tej državi pristojna sodišča. Mislim, da je bil ta problem ugotovljen, evidentiran, verjetno tudi naznanjen pristojnim inštitucijam, in noben inšpektor ne more narediti niti sekunde hitrejšega postopka na sodišču, če je zadeva tam. Tako da se z vami strinjam, da so poleg gospodarskega kriminala tudi takšne stvari, ko se ne plačujejo prispevki za socialno zavarovanje – celo namenoma – ali pa se s tem denarjem nekomu zagotavlja premoženjska korist v najhujši obliki kriminala.
Gospa Jeraj, zdaj pa izvolite.
Hvala lepa. Ko se pogovarjamo o Zakonu o delovnih razmerjih vemo, da moramo neke stvari spremeniti. Rečeno je bilo, na čigavi strani bomo – zakon mora biti takšen, da nismo na nikogaršnji strani. Vse tisti, za katere zakon pišemo, morajo biti relativno, eni in drugi, s tem zadovoljni. Sprejeti moramo takšne ukrepe in najti optimalne rešitve za gospodarstvo, ker nam nič ne pomagajo v Zakonu o delovnih razmerjih zapisane pravice delavcev, če pa ta ni zaposlen in pravic sploh ne more uveljavljati. Verjamem, da je večina podjetnikov, obrtnikov poštenih in pridnih, si želijo dobro delati, si želijo imeti dobre delavce, imeti naročila, imeti delo in ob tem tudi nekaj zaslužiti. Normalno. S tem, da je seveda vedno tisti, ki je šef, tudi tisti, ki mora najti delo, ki mora poiskati niše, kjer bodo lahko prodajali oziroma bodo uspešni in bodo lahko nekaj naredili. Tukaj lahko vedno trčimo ob pravico delavca. Ko je na primer naročilo in je treba malo podaljšati, delati dlje, bo delavec rekel: poglejte, jaz pa delam osem ur in nič več. Morda bodo zato izgubili delo, izgubili naročnika. Delodajalec se bo mogoče odločil, da ne bo delal s takim delavcem, ki ne razume, da je ta trenutek delo in se morajo vsi potruditi, da to delo ohranijo, da ohranijo tega naročnika, ker morda prihajajo manj prijazni časi, ko dela ne bo. Večina njih razume tudi, da je pač toliko in toliko treba dati tudi državi, da je treba plačati davke. Ko mi, poslanska skupina, hodimo po terenu in obiskujemo razna podjetja, uspešna podjetja, nam vedno pravijo, da bodo delali, da razumejo, da je treba toliko dati tudi državi, samo naj jih ne davimo in obremenjujemo enkrat z davki in z novo birokracijo – kaj vse morajo oddajati. In v bistvu ves čas ne vedo, če so mogoče v prekršku, ker vsem zakonom, ki se sprejemajo, niti ne morejo slediti ali pa so mogoče na kaj pozabili. Nočejo biti v prekršku, ampak včasih pride tudi do takšnih stvari. Ravno zdaj je primer Dursa, ki za pet let nazaj ugotavlja, da nekaj niso pobrali. Durs praktično ne ve, kaj točno bi moral pobrati in koliko, od ljudi se pa pričakuje, da bi oni vedeli in to celo odvajali sami. Zdaj jim pošilja obvestila, jih o tem obvešča. Veste, kaj to pomeni za enega podjetnika, ki je bil prepričan, da ima vse stvari do države poravnane in se trudi, da se ne bo enkrat znašel na listi neplačnikov in podobno, potem pa dobi neko zadevo za pet let nazaj, zato, ker neka institucija svojega dela ni opravila oziroma je to prišlo šele danes na vrsto. Na Odboru za delo smo velikokrat govorili tudi o slamnatih podjetjih. Delavci so nas obveščali, da so jih iz enega podjetja preselili v drugo, morda celo v tretje oziroma so dobili nove pogodbe, medtem je lastnik prodal tisto, kar je bilo vrednega v matičnem podjetju. Tudi na tem odboru smo obljubili, da bomo oziroma celo sprejeli take sklepe, da bomo to spremenili, da bomo na tem področju nekaj naredili. Z novim zakonom o delovnih razmerjih dajemo podlago za to. Je pa v nadaljevanju vse odvisno tudi od realizacije teh členov. Zaščita delavcev je gotovo zelo pomembna, ampak kot rečeno ne pomeni nič, če delavec ne dela, ampak je brezposeln na zavodu za zaposlovanje. Mi lahko v detajle zapišemo, kakšne so vse pravice delavcev, ampak naš glavni cilj mora biti, da čim več ljudi dela, da nimamo brezposelnih. O neplačevanju prispevkov smo lahko cel kup prispevkov dnevno spremljali na televiziji in se spraševali, kako se to sploh lahko dogaja ob vseh institucijah, ob vseh informacijskih sistemih, ob vseh povezanih podatkovnih bazah na vseh možnih institucijah; zakaj se ne sprožijo vsi alarmi, ko nekje 3, 4, 6 mesecev niso plačani prispevki. Na to je treba takoj odreagirati. Danes, če se boste pogovarjali, ljudje pravijo, da se je to začelo takrat, ko smo ukinili SDK, ko nisi mogel izplačati plače za naslednji mesec, če ni bilo vse poravnano za pretekli mesec. Danes imajo podjetja več računov pri različnih bankah, kakor jim pač znese – na katerem računu je denar, odlagajo plačilo prispevkov in vse mogoče zadeve. Temu je zagotovo treba narediti konec. In če v zakonu o delovnih razmerjih širimo pooblastila inšpekcij, je to zagotovo dobro. Tu se strinjam z ministrom, da je težko reči, da inšpektorji delajo slabo. Vsi ne delajo slabo, včasih niti nimajo možnosti, pa tudi stvari velikokrat ne doživijo sodnega epiloga. Glejte, na sodiščih imamo ves čas zaostanke. Če je lahko pri nekih zadevah narok in obravnava vsak ponedeljek, ali pa v primeru Balkanskega bojevnika tudi precej pogosto, zakaj se zadeve pri teh stvareh ne odvijajo hitro, pač pa je narok oziroma obravnava razpisana čez en mesec, potem se nekdo opraviči, je razpisana čez tri mesece in tako naprej. Tako je pol leta ali leto mimo, medtem pa, kot ste nekateri že rekli, podjetnik to podjetje spravi v stečaj, ustanovi novo podjetje, drugo, tretje in tako naprej, delavci pa ostanejo brez vsega. Zato podpiram te rešitve, ki širijo pooblastila inšpekcije, pa tudi sankcije za nekatere kršitve, ki jih doslej zakon sploh ni predvideval. Torej, po novem bo delodajalec, ki bo kršil pravila, kaznovan. Kaznovan ne samo tako, da bo moral povrniti delavcu, torej bo odškodninsko odgovarjal, odgovarjal bo tudi kazensko. Naj vam povem primer. Nek moj znanec ima podjetje, dolžnikov cel kup in je na tožilstvo posredoval prijavo, da mu nekdo ne plača dela, ki ga je opravil. Lahko dokaže, da je to opravil za, recimo, 5 tisoč evrov, ga kliče nekajkrat, da naj poravna svoje račune, in pravi: "Kaj mi pa moreš, ne bom plačal." On je dal prijavo na tožilstvo, takih prijav je dal šest. Tožilke so vse prijave zavrnile z obrazložitvijo, da ne gre za kaznivo dejanje. Potem res ne moremo nikamor priti, če stvar niti ne pride na sodišče. Skratka, takih primerov je cel kup in take primere je treba reševati, in to reševati hitro, ker izgubljamo čas in se dela velika škoda, če stvari tečejo prepočasi. Ali je kvota dobra za to, da bo več pogodb za nedoločen čas? Skozi pogajanja s sindikati se bo verjetno izkristalizirala tudi morda kakšna boljša rešitev, čeprav načeloma ocenjujem to kot dobro rešitev. Skratka, nekaj je na tem treba narediti, ker so pogodbe za nedoločen čas prej izjema kot pravilo, za razliko od nekaj časa nazaj in verjetno bi se morali k temu vrniti. Se pa strinjam, da je gospodarsko okolje, trg, vse spremembe, ki smo jim priča dnevno, tedensko, mesečno – res vprašanje, če so še neke zaposlitve za nedoločen čas, če bodo še, verjetno da ne, takšne službe, kot so jih imeli mogoče naši starši, ko so bili od prvega dne zaposlitve do zadnjega v isti službi. Tega filma verjetno ne bomo več videli, zato se je treba temu prilagajati, s temi spremembami živeti in temu primerno urediti tudi zakonodajo, da bomo lahko stvari sankcionirali. Ocenjujem, da je Zakon o delovnih razmerjih dober. Na tehtnico je treba dati vse ideje, ki jih imajo delodajalci, vse ideje, ki jih imajo sindikati, in iz tega najti čim bolj kompromisno rešitev, ki bo vsaj približno zadovoljila eno in drugo stran, da res naredimo kakšen napredek tudi na tem področju. Hvala.
Še minister je želel besedo.
Hvala lepa. Spoštovani! Zdaj ko smo na koncu tega kroga razpravljavcev, mi dovolite, da še enkrat opozorim na ključni namen in ključni cilj predlagane reforme trga dela. Ključni cilj je zagotoviti na eni strani zunanjo in notranjo fleksibilnost delodajalcev pri zaposlovanju in po drugi strani ohraniti dostojen nivo varnosti delavcev. Res je, da je ta dva cilja hkrati težko doseči, vendar se da. Dovolite mi, da to na koncu še enkrat pojasnim, čeprav rešitve še niso dokončne, še niso znane, kajti socialni dialog okoli teh rešitev še poteka. Najprej se je treba ustaviti pri enem osnovnem izzivu, ki ga ima sleherni poslovni subjekt, in odgovoru na ta izziv. Izziv je ta, ali se strinjamo in ali bomo z delovnopravno zakonodajo omogočili, da delodajalec zaposli, kar se da hitro takrat, kadar ima potrebo po delu in da lahko obratno, kadar izgubi delo, izgubi naročilo zaradi sto enega ali tisoč enega razloga, prilagodi obseg delovne sile poslovnim procesom oziroma obsegu poslovanja. Če se strinjamo, da moramo delodajalcu oziroma da želimo delodajalcu to omogočiti, da prilagaja obseg delovne sile svojemu poslovanju, potem verjetno ne bomo imeli težav s predlaganimi rešitvami. Če pa mislimo, da moramo braniti nekoga na delovnem mestu tudi takrat, ko dela zanj ni, bomo imeli pa večji problem. Namreč, takrat se zna zgoditi, da bomo delodajalca zaradi tega potisnili v brezno, v katerega padejo tudi drugi delavci, katerih delo je pri njem še potrebno, in smo naredili večjo škodo. Osnovna ambicija tega zakona je, ko govorimo o zunanji fleksibilnosti, da delodajalca prepričamo, da te rešitve, ki jih predlagamo, omogočajo naravnavanje potrebnega števila ljudi njegovemu poslovanju oziroma obsegu poslovanja. Mislim, da so te rešitve boljše – ko govorimo o pogodbi za nedoločen čas – kot veriženje pogodb za določen čas. Kajti, s posegom v odpovedne roke in z bistveno administrativno razbremenitvijo opravil delodajalcu, ko ugotavlja poslovne razloge in ko posledično vleče konsekvence do zaposlenih, so le-ti pri pogodbi za nedoločen čas enostavnejši in hitrejši kot v primeru pogodbe za določen čas. Zato menim, da je predlagana rešitev ustrezen odziv na potrebe delodajalcev, kar se tiče te fleksibilnosti. Menim, da je to danes ključni problem delodajalcev. Ključni problem delodajalcev ni, po moji oceni – čeprav tudi tam poenostavljamo postopke in odpravljamo določena administrativna bremena – pri krivdnih razlogih ali celo razlogih nesposobnosti. Teh je relativno malo v primerjavi s potrebo delodajalca, da zaposluje in upravlja z delovno silo glede na njegove poslovne potrebe. V takšnih kriznih časih se mi zdi ta drug izziv bistveno bolj pomemben in bolj prioriteten, čeprav tudi prvega ne zanemarjamo. Rešitve, ki jih predlagamo, v praksi pomenijo sledeče: če je delavec pri delodajalcu zaposlen za nedoločen čas in delodajalec po šestih letih ali pa po treh letih ali pa po, ne vem, tudi letu dni ugotovi, da je delo tega delavca nepotrebno, ker je izgubil naročila – mu tudi že niso plačali za neizplačano delo – in je moral zmanjšati obseg proizvodnje, ker enostavno ne more drugače preživeti. Če je padel v razmere, da mora zmanjševati število zaposlenih, lahko to naredi relativno hitro. Ta problem mora zaznati en mesec prej kot želi odpovedati delovno razmerje temu delavcu. Delavcu pripada odpravnina v višini ene petine mesečne plače za vsako leto. To se pravi, če dela tri leta – polovička plače. Mislim, da to ni pretirana obremenitev za nikogar. Nobenih drugih resnih birokratskih ovir nima kot argumentirati poslovni razlog, zakaj dejansko mora zmanjševati. Ta razlog mora vzdržati tudi na sodišču, če je zoper to sprožen spor. S temi ukrepi si ne želimo samo fleksibilnosti, želimo opogumiti delodajalce k zaposlovanju in želimo doseči večjo zaposlenost.
S tem smo izčrpali krog prijavljenih razpravljavcev. Ker je še želja po razpravi, bom odprl prijavo. Ostalo nam je še 39 minut. Odpiram prijavo.Minister pa se tako ali tako lahko oglasi. Po 5 minut imate. Najprej je na vrsti mag. Majda Potrata, za njo pa Matevž Frangež.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Že v naših stališčih je bilo večkrat poudarjeno, da je bila osnova za spremembe zakona o delovnih razmerjih pripravljena pred iztekom prejšnjega mandata, pred predčasnimi volitvami. Tisto, na kar sem že opozarjala, je to, da je bila pozornost Socialnih demokratov vedno usmerjena v najbolj ranljive skupine ljudi – to so pa tiste, ki so soočene na trgu dela s prekernimi oblikami zaposlovanja. Ko berem zdajšnje spremembe zakona o delovnih razmerjih, se mi zdi, da nekako nismo uspeli, ali predlagatelji niste uspeli, najti kakšnih boljših rešitev, ki bi polje prekernosti zmanjševale. Pustimo zdaj ob strani, kako ste z ZUJF zmanjšali možnosti za pogodbeno delo in tiste oblike dela, ki so vezane na krajši ali nepolni delovni čas, na občasna dela; da se je polje možnih zaposlitev izredno zmanjšalo in smo priča zapletom, denimo na RTV in še kod drugod, zlasti v tisti dejavnosti, ki sodi v polje samozaposlenih, ki se soočajo z zelo velikimi eksistenčnimi problemi, pa tudi nekatere dejavnosti so zaradi tega ogrožene. Ko seštevamo spremembe te zakonodaje, bodisi pri zakonu o urejanju trga dela ali pri zakonu o delovnih razmerjih, se nekatere nevarnosti prekernih zaposlitev vendarle ohranjajo. Ni mogoče popolnoma izključiti možnosti veriženja, pa čeprav ste, minister, o teh stvareh govorili, da ste s predlogi zmanjšali možnosti za veriženje. Gre preprosto za to, da ta segment trga dela nima svojega zagovornika v kakšni močni interesni skupini in nima statusa v dogovarjanjih, kot tistega, ki bi bil redno vabljen na socialno dogovarjanje, bodisi v okviru Ekonomsko-socialnega sveta ali kod drugod. Lahko sprejmem, minister, vaše pojasnjevanje, da ste se s Študentsko organizacijo dvakrat pogovarjali, ampak berem tudi kaj drugega. Kdo se je s študentsko organizacijo in študenti pripravljen pogovarjati tudi bolj resno – takrat, ko študentska organizacija odpira vprašanje kakovosti visokega šolstva in bolonjske reforme, minister zanje ne najde časa. Dvakrat se z njimi pogovarjati – to vendarle še ne pomeni tudi doseči dogovora o tistih rečeh, ki segajo v polje zaposlovanja. Včeraj ste govorili o tem, da imajo študenti drugačne poglede na urejanje študentskega dela, kot kdo drug. Zato je zelo zanimivo, kako se je študente dalo pridobiti v prejšnjem mandatu za nasprotovanje malemu delu in kako ste študentsko delo do neke mere uredili, ampak ne tako, da bi to bilo za tiste, ki so vključeni v različne oblike nepolnega dela ali dela za nepolni delovni čas, ustrezno rešeno. Preprosto, še enkrat in s tem zaključujem: menim, da ste se v dogovarjanju izkazali kot zelo spreten pogajalec za tiste stalne socialne partnerje. Tam, kjer ni močne interesne skupine, ki bi bila sprejeta kot reprezentativen sogovornik v socialnih dogovarjanjih, pa tega niste izkazali in tukaj bi bilo treba storiti več. Hvala.
Gospod Matevž Frangež, potem gospod Srečko Meh.
Veljam za ostrega kritika te vlade, ampak mislim, da je prav, da je kritika verodostojna le tedaj, ko znamo takrat, ko je nekaj dobro, to tudi pohvaliti in na to opozoriti. Minister, name ste vtis v tej razpravi naredili s tem, da ste ves čas te razprave dosledno sedeli v tej dvorani in sprotno odgovarjali na pripombe, predloge, mnenja poslank in poslancev. To je v tej vladi redkost, zato vse čestitke za to držo. Drugič. Mislim, da je razprava pokazala, da se v mnogih stvareh v osnovi strinjamo. Sam se lahko strinjam z liberalnimi pogledi predsednika Državnega zbora in njegovim pogledom na urejanje trga dela. Po drugi strani pa mislim, da med nami ni razlik v pristopu, da je treba v tej državi poskrbeti za večjo prilagodljivost našega trga delovne sile, ampak da se morda razlikujemo v pogledu, kako zagotoviti več varnosti ljudem, ki izgubijo delo. Žal so ukrepi te Vlade – tisti, ki so bili doslej že sprejeti, pa tudi tisti, ki se napovedujejo s proračunom za leto 2013 – takšni, da to varnost zmanjšujejo in to ni dobro. Soglašam, da je treba morebiti olajšati odpuščanje v primeru poslovnih razlogov, nikakor pa ne soglašam s tem, da ljudem hkrati s tem, ko izgubijo delo, ne zagotovimo efektivne pomoči pri tem, da se njihov socialni položaj z dnem, ko izgubijo delo, ne poslabša radikalno. In da je čas te ustrezne pomoči države, glede na slovenske razmere, ko ni razpoložljivih delovnih mest, ko je povprečen čas čakanja na delo, čakanja na novo priložnost za zaposlitev, bistveno daljši kot v primerljivih in sosednjih državah, tudi ustrezno in dovolj dolg. Če tega ne bo, bomo ponovno poglabljali tudi sivo ekonomijo, kar se bojim, da z nekaterimi drugimi ukrepi te vlade, prav tako počnejo. Kar se tiče javno-zasebnega partnerstva, absolutno soglašam s stališči, ki jih je prej predstavila mag. Majda Potrata. Mislim, da je čas, da moderniziramo javno-zasebno partnerstvo. Mladi niso ustrezno vključeni v ta dialog. Tudi nekatere druge skupine niso ustrezno vključene. Na drugi strani pa imamo, denimo, starejšo populacijo, ki dela, ki je pravzaprav skoraj dvojno zaščitena, preko dveh reprezentativnih partnerjev znotraj socialnega dialoga. Te stvari je treba uravnotežiti, če želimo priti do socialnega dialoga, ki bo odgovarjal izzivom slovenske družbe v 21. stoletju. Segmentacija trga dela je, mislim da, usodno vprašanje. Povsem se zavedam, da bi zaostrovanje togosti na drugi strani pomenilo tudi to, da bo delodajalce ponovno prisililo k še bolj brezpravnim oblikam zaposlitev, kot je zaposlitev za določen čas. Se pravi, prekerne oblike zaposlovanja, te so pri mladi generaciji ključen problem, in mislim, da je pristop, ki želi poenostaviti zakonodajo, na drugi strani pa pravno varstvo narediti efektivnejše, pristop, ki mu lahko tudi osebno pritrdim. Danes se nam pogosto dogaja, da so delavci zaposleni za nedoločen čas po zakonu sicer visoko zaščiteni, pravni red in učinkovitost pravne države pa njihovim pravicam ne ugodi. Zato se lahko strinjam tudi z eno generalno usmeritvijo, ki bi bila dobra za slovensko državo: da je treba poenostaviti tudi pravni red. Prepričan sem, da se bodo takrat, ko ne bo treba biti doktor znanosti, da utemeljiš očitne kršitve pravnega reda, te kršitve tudi prej videle. Takrat bomo imeli morebiti tudi bistveno manj težav z delovno inšpekcijo in mehanizmi inšpekcijskega nadzora, ki je na področju delovnega prava zaščite pravic delavcev pogosto neučinkovit, bodisi zaradi premajhnega števila delovnih inšpektorjev ali na drugi strani zato, ker smo celoten postopek zakomplicirali tako, da je težko kršitelju dokazati kršitev. Hvala.
Tudi sam se pridružujem pohvalam ministru za način funkcioniranja ob sprejemanju, obravnavanju tega in tudi drugih zakonov, in bi si želel, da bi bili vsi ministri tako kot Vizjak prisotni na razpravi od začetka do konca in sproti odgovarjali na ta vprašanja. Mislim, da je to praksa, ki je dobra in bi morala biti zgledna. Besedo dajem gospodu Srečku Mehu.
Gospod minister, rekli ste, da imamo podjetja ki zaposlujejo. S tem se strinjam. Ampak vas ponovno sprašujem – napovejte rezultate, povejte, kakšni so naši ciljni rezultati. Danes se v razpravi in tudi sicer ukvarjamo s tistimi, ki grdo delajo z ljudmi. Tukaj pa gre za delovna mesta. Večina delodajalcev in večina delojemalcev je poštenih. S tistimi, ki niso pošteni, moramo eksaktno obračunati. Trga dela pravzaprav ni. Govorimo o trgu dela, pa tega trga ni. Treba je narediti nekaj z drugimi pristopi, nekaj je treba narediti s pripravništvom, socialnim podjetništvom, in če ne bomo odprli delovnih mest, potem zastonj govorimo o kakršnikoli zakonodaji. Bojim se, da tudi tukaj in tudi tokrat glavno ceno plačujejo delavci, ne delodajalci. Delavci praviloma delajo in praviloma dobro delajo, če je delo, če je dobra organizacija in dobro podjetje. Nekaj stvari je bilo kar tako še tukaj povedanih; da bi bilo boljše, če ne bi bilo referendumov, enkrat o slovenskem državnem holdingu in drugič o slabi banki. Če se mi, opozicija in pozicija, v teh kriznih razmerah ne dogovorimo o tem, kaj bi pa lahko skupaj naredili, in če mi ne zmoremo najti minimuma o tem, o čemer se pogovarjamo s socialnimi partnerji, če tega skupaj ne moremo narediti, potem smo v težavah – v takšnih, kot smo tukaj, kjer trdimo, da se naša beseda ni slišala. Gospod minister, slovenska vlada govori, da bomo spodbudili gospodarska gibanja, gospodarstvo, gre za vprašanje ljudi in da poenostavljamo z delovnimi mesti. Mislimo, da je treba z investicijami odpirati nova delovna mesta in ne da država ustvarja nova delovna mesta – o tem pravzaprav nikoli nismo govorili. Če vlada govori o zagonu gospodarstva, če vlada govori o delovnih mestih – o tem govorimo tudi mi –, potem je prav, da povemo, kako bomo odpirali ta delovna mesta. In še inšpektorji, inšpekcijske službe. 40 inšpektorjev je malo – krat 200 delovnih dni je to 8 tisoč inšpekcijskih pregledov na leto. Če odmislimo, da ni vse – jih je tisoč. In če naredimo tisoč delovnih pregledov na leto in eksaktno kaznujemo kršilce, potem si nas bodo zapomnili. Žal pa delovni inšpektorji hodijo predvsem v urejana podjetja. Gledajo v urejenih podjetjih in tam delajo tisto, kar je tudi prav, namesto, da bi se lotili resničnega problema tistih, ki z ljudmi delajo grdo. Zato se mi zdi, da je treba pred inšpektorje postaviti zelo jasno nalogo: naredite tisto, kar morate narediti. Ne da potem rečemo, da ne moremo narediti nič, da smo rekli, potem je pa tožilstvo. Torej, sprejmimo zakonodajo, da bomo tiste, ki to delajo, lahko kaznovali tako kot bo tudi prav. Če govorimo o socializmu. Gospod Tonin je kar precej govoril o tem, kaj je bila opozicija in kaj je bilo v socializmu. Nekatere stvari so bile v socializmu izjemno dobro narejene in tega se delavci spominjajo, pogosto tudi delodajalci. Hvala lepa.
Še gospod Bojan Starman.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem skupaj! Vesel sem, da smo našli dokaj veliko soglasje glede predlagane spremembe zakona o spremembah na trgu dela. Povedati moram, da sem dolgo časa delal v gospodarstvu in da so togost in vse te pravice, ki so se nakopičile okoli zaposlitve za nedoločen čas, povzročile zelo veliko odpuščanja v podjetjih, zelo veliko stečajev in zelo veliko ljudi je zaradi tega ostalo na cesti. Zato me pri soglasju moti to, da še vedno ni dosežen socialni sporazum, predvsem s sindikati, ki bi morali biti tisti, ki bi te spremembe predlagali že pred 25 oziroma 30 leti, ker nas je v veliki meri škodljivost takšnega načina pahnila v situacijo, v kateri smo. Po konkurenčnosti smo ravno zaradi tega faktorja na, ne vem, 140. mestu na svetu – zaradi togosti zaposlovanja. Iz lastne prakse povem deset primerov, ko praktično delavca, ki je imel pogodbo za nedoločen čas, ni bilo mogoče odpustiti. Dokler je bilo dela in vsega dovolj, ni bilo problema. Ko so začele prihajati krize leta 1990 in zdajšnja in to, kako so se razmere na trgu čez noč spremenile, podjetja pa so bila dolžna in so morala zadržati popolno število ljudi, se je zgodilo to, da so se zaradi kratkotrajnih težav na trgu zapirala cela podjetja. Veliko bolje bi bilo, da bi se takrat poskrbelo za višek ljudi, jih plačalo. Podobno je bilo narejeno v tej krizi, vendar na zelo neroden način – ni dalo pravega efekta že pod prejšnjo vlado. Zato sem še toliko bolj vesel, da se tukaj končno nekaj premika. Žal mi je, da je ta reforma prinesla premalo, da smo premalo korajžni. Ne razumem, zakaj se ne dogovorimo, kajti od tega bomo imeli vsi skupaj desetkrat več kot da bi izgubili. Da se ne moremo dogovoriti, na primer, da malica ne spada v redni delovni čas. Tukaj sramotimo državo in vsi, ki to gledajo, ki primerjajo našo konkurenčno sposobnost, bodo to rekli. Ne razumem, zakaj to branimo, ker je popolnoma nelogična in nesmiselna zadeva. Mogoče še nekaj. Malo v šali sem rekel: kako smo pogodbo za nedoločen čas nadgradili z vsemi ovirami, da je nemogoče prekiniti delo v osnovi smo jo od nekje narobe prevedli. Nedoločen čas pomeni, da se lahko ta čas konča jutri. Določen čas pa pomeni, da moraš imeti zaposlenega za toliko časa. Razmišljanje in smernice novega zakona so pravilne – dejansko se spremenijo pogoji pogodbe za nedoločen čas oziroma da bodo sami podjetniki videli, da je bolj pametno zaposlovati. Sam ne bi sploh ločil teh dveh pogodb za nedoločen čas – imel bi samo eno pogodbo, kjer bi bilo zelo veliko možnosti za to, da če pride do težav podjetja, lahko odpusti človeka. Država je pa tista, ki naj poskrbi. Imamo mehanizem, da se za določen čas poskrbi s tem, ko dobi nadomestilo za izgubo dela za neko določeno obdobje, odvisno od tega časa. En del bi bilo mogoče treba zagotoviti na nekem mestu – neke odpravnine. Na primer, v Italiji imajo v podjetju poseben fond, v katerem se zbira denar, in potem, ko pride do tega, da morejo človeka odpustiti, ima ta tudi eno varnost, da lahko preživi tisto obdobje, ko išče delo. Upam, da se bo ta paket sprejel. Upam, da se bodo predlogi še malo okorajžili in šli še bolj v sprostitev in čim manjše poseganje države v to področje, ker s tem si bomo dejansko odprli možnost. To bo pripeljalo do tega, kar je gospod Meh rekel, da nas bodo začeli opazovati, da smo konkurenčna država, da lahko ponudimo kvaliteto, da imamo znanje, da imamo vse, da pa smo tudi konkurenčni. Prišli bodo investitorji in tudi naši izdelki se bodo lažje prodajali, kot je bilo rečeno, tudi v svetu in povsod. To je tista podlaga, ki nam omogoča in se bo sama po sebi prelevila in spremenila v odpiranje novih delovnih mest. Brez tega pa smo postavljeni v situacijo, ko nas v Evropi in svetu gledajo kot črno ovco, da smo tako neprilagodljivi, da nočejo k nam investirati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Minister Vizjak, izvolite.
Spoštovane poslanke in poslanci, hvala lepa za spodbudne besede in tudi pozitivne ocene. Vesel sem, da je bil cel paket tako pokojninske reforme kot tudi reforme trga dela v tem parlamentu deležen pozitivnih odzivov iz vseh poslanskih skupin. Moram reči, da nisem zasledil niti enega razpravljavca ali poslanske skupine, ki bi že v tej fazi zavračala rešitve. Puščate možnost, da se usklajujemo naprej in ste si pridržali pravico odločati na koncu, ko bo tudi znan izplen dogovora s socialnimi partnerji. Mislim, da je to dobra popotnica tudi za ta pogajanja. Tudi za ta pogajanja je pomembno, da ste poslanke in poslanci podprli nadaljnji postopek in sklenitev tega postopka v tem času. Moram reči, spoštovani gospod Meh, da smo se v tej vladi sposobni dogovoriti s sindikati, in če ne bi bilo vašega podpisa in podpisa vaših kolegov iz Pozitivne Slovenije, bi bil uveljavljen Zakon o holdingu – kajti s sindikati smo dosegli dogovor. In po tem, spoštovani gospod Meh, ko ste videli, da je dogovor, ste med drugimi tudi vi politično blokirali to. Še danes je od vašega podpisa odvisno, ali do ta blokada ostala ali ne, in zato očitki nam, da se nismo sposobni dogovoriti s sindikati o preprečitvi referendumov – to je čisto navadna izmišljotina, še posebej z vaše strani, ker vi to počnete. To je ena stvar. Druga stvar. S sindikati smo se dogovorili o izhodiščih socialnega sporazuma – sedaj odgovarjam gospodu Frangežu – v katere smo zapisali, da ni dovolj le socialni sporazum. V tako pomembnih zadevah je potreben tudi medgeneracijski dogovor – v diskusijo vključujemo mlade in jih želimo tudi slišati. Z njimi se usklajujemo, tako kot z vsemi, kar pa še ne pomeni, da bo vse tisto, za kar se oni zavzemajo, na koncu tudi uveljavljeno. Naj vam povem samo eno stvar, za katero se oni zavzemajo pri pokojninski reformi: da študentsko delo kot oblika začasnega in občasnega dela ne bi bilo podvrženo obračunu prispevkov za socialno zavarovanje. Menimo, da je to lahko za študentsko delo in za študente tudi koristno, da imajo že od tega dela – zlasti ko se zavedamo, da je tega dela v tej kategoriji relativno veliko – nekaj tudi na starosti. Oni se s tem ne strinjajo. Medtem se za to zavzemajo sindikati in tudi v koalicijski pogodbi smo zapisali, da želimo vse oblike dela spraviti na nek skupni imenovalec in jih primerljivo obremeniti z davki in prispevki. Ko se pogovarjamo o tem socialnem dialogu, o tem medgeneracijskem dogovarjanju, naletimo na zelo diametralne nastope in zavzemanja različnih skupin. To je potem umetnost možnega, najti tisto pot, ki jo na koncu vsi požrejo in pospremijo tudi s kritikami. Vendar si za to prizadevamo. Spoštovana gospa Potrata, ni res, da ne zmanjšujemo obsega prekernih oblik zaposlitve. Že z ZUJF smo se lotili študentskega dela in smo ga tudi omejili, ker smo ga dodatno obremenili. Povečali smo koncesijsko dajatev na študentsko delo in zato je tega dela nekoliko ali pa kar precej manj, na kar nas opozarjajo študentje. V Zakonu o pokojninskem in invalidskem zavarovanju smo povzeli rešitev, ki ste jo že vi predlagali, da se obračunavajo prispevki od vseh, tudi drugih pravnih oblik, ki imajo naravo dela, od avtorskih pogodb, pogodb, ki na civilnopravni način urejajo neka delovna razmerja, in podobno. S tem zakonom želimo omejevati tudi pogodbe za določen čas. Tako ni res, da se ne spopadamo s tem problemom. Zelo se spopadamo in tudi rezultati so že tu, kajti nekaterih oblik je manj. Spoštovani, tudi ni res, da trga dela ni. Trg dela obstaja, dokaz za to sta bili leti 2007 in 2008, ko smo imeli obratne pojave kot danes. Takrat smo imeli povečano ponudbo delovnih mest pa premalo povpraševanja po tem. Takrat so delodajalci iskali ljudi, pa jih niso našli. Danes je obratno. Je pa res, da imamo, žal, zaradi krize popolnoma asimetričen trg, debalansiran trg. Vendar trg obstaja. S to rešitvijo ponujamo tudi pomoč tistim, ki izgubijo službo. Na boljši način kot doslej jim želimo zagotoviti varnost zaposlitve. Če izgubijo eno službo, da čim prej dobijo drugo.
Hvala lepa. Replik v razdelitvi časa ni. Prijavljenih razpravljavcev tudi ne, zato zaključujemo razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo odločali v okviru glasovanj jutri, 15 minut po prekinjeni 6. točki dnevnega reda oziroma ob 9. uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA – PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DOHODNINI. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 10 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jankom Vebrom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade ministru Šušteršiču.
Spoštovane poslanke in poslanci! Spoštovana podpredsednica, hvala za besedo. Dovolite, da na kratko predstavim glavne rešitve teh sprememb zakona, ki so kompleksne in se nanašajo na več področij. Morda je najpomembnejša uvedba tako imenovane pavšalne obdavčitve malih podjetnikov oziroma oseb, ki opravljajo dejavnost. Gre za administrativno in davčno poenostavitev, razbremenjevanje. Predlagamo rešitev, po kateri bi se lahko tiste osebe, ki opravljajo dejavnost in letno ne ustvarijo več kot 50 tisoč prihodkov, prostovoljno vključile v sistem pavšalne obdavčitve, kar pomeni, da bi se jim davčno priznali odhodki, ugotovljeni na način normiranih odhodkov, v višini 70 % davčno priznanih prihodkov. Se pravi, da ne bi več bilo administriranja in bi bila tako ugotovljena davčna obveznost dokončna. Dohodek, ki bi bil tako izračunan, na podlagi 70 % normiranih priznanih stroškov, bi bil obdavčen s ceduralno stopnjo dohodnine, in sicer 20 %, ne več z lestvico. Oboje je namenjeno tako administrativni razbremenitvi kot davčnemu spodbujanju podjetništva, predvsem malega ali začetnega podjetništva, ki je za marsikoga danes način preživetja, lahko je pa tudi neka osnova za gospodarski razvoj. Druge zadeve, ki jih še predlagamo, so povezane z urejanjem določenih sistemskih vprašanj in imajo potem tudi svoje pozitivne finančne učinke. Sistemsko vprašanje, ki ga urejamo, je, da še zadnji element, zadnjo sestavino dohodkov, iz kapitala prelagamo v cedularno obdavčitev, kjer so že vsi ostali dohodki od kapitala. Gre za dohodek iz oddajanja premoženja v najem. Tam se po novem predvideva – tako kot pri drugih dohodkih iz kapitala – 25-odstotna stopnja cedularne obdavčitve, 10 % priznanih stroškov, s tem da se omogoča uveljavljanje dejanskih stroškov, kar naj bi spodbudilo zbiranje in izdajanje računov in je vsaj delno nek ukrep tudi za spodbujanje zavesti ali pa zmanjševanje sive ekonomije na tem področju. Tretja zadeva je, da spreminjamo določbe glede obdavčitve kmetijsko-gozdarske dejavnosti, in sicer tako, da se bo pogoj za obvezno vodenje knjig kmetijskih gospodarstev ugotavljal na osnovi povprečnega dohodka dveh let – in ne enega leta, kot je bilo zapisano do zdaj. Neka nihanja, ki lahko nastanejo naključno ali pa začasno, se pri tem upoštevajo. Začetek takšne obravnave se iz leta 2013 premika v leto 2014, zato da bo dovolj časa za pripravo vseh navodil, pravil, tudi računovodskih, ki morajo biti pripravljena. Naslednja stvar, ki jo urejamo, je, da znižamo ali odpravimo oziroma predlagamo, da se zniža ali odpravi določene posebne olajšave, ki so po našem mnenju nesistemske in jih je težko zagovarjati v situaciji, ko marsikatere druge ugodnosti in tudi neugodnosti, tudi socialne prejemke, znižujemo ali pa smo jih že znižali zaradi gospodarske krize. Gre za dve olajšavi: gre za posebno osebno olajšavo za študente oziroma za študentsko delo, za katero predlagamo, da se prepolovi, in gre za posebno osebno olajšavo za čezmejne delovne migrante, za katero predlagamo, da se ukine. To, z vidika povečanja enotnosti sistema, nevtralnosti davčne ureditve in enake ali pa bolj enake ali pa manj neenake obravnave različnih dohodkov, glede na to, iz kje izvirajo, ali pa glede na rezidentski status, ali kar so pač razlogi, ki so zdaj v zakonu za ločevanje teh davčnih obravnav. Urejamo, širimo osnove, oprostitve za prostovoljstvo, urejamo področje oprostitve od kapitalskih dobičkov pri razlastitvah premoženja, zlasti pri infrastrukturnih podjetjih je to relevantno. Skupni učinek tega, kar sem naštel, je približno 23 milijonov in pol večjih dohodkov v proračunu še s tistim, kar smo uvedli že v Zakonu o uravnoteženju javnih financ, se pravi; 50 % začasna stopnja pri dohodnini, dvig cedularne obdavčitve na 25 %. To je potem okoli 60 milijonov finančnega učinka. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Matevž Frangež, Socialni demokrati, izvolite.
Spoštovane in spoštovani! Socialni demokrati smo splošno razpravo o predlogu zakona predlagali zato, ker menimo, da posamezne rešitve Predloga zakona o dohodnini niso dovolj domišljene in utegnejo predstavljati korak nazaj. Najprej o ukinitvi posebne olajšave za čezmejne migrante. To vprašanje je dolga leta odpirala Civilna iniciativa Apače, ki je pravzaprav edina institucionalizirana oblika delavcev, ki so bili do tedaj zaradi zaposlitve v Avstriji in stalnega prebivališča v Sloveniji dvojno obdavčeni. Plačevali so davek od svojega prihodka za delo v Avstriji in bili hkrati obdavčeni tudi v Sloveniji. Po več letih njihovih prizadevanj je že minister Bajuk sprožil nekatere aktivnosti za rešitev tega problema, končno pa vlada Boruta Pahorja v letu 2010, ko je uvedla to posebno olajšavo. Strinjamo se lahko, da je ureditev nekoliko izvensistemska, vendar pa je potrebna za to, da ne obremenimo ljudi preko meja glede na njihovo obveznost obdavčitve že v Republiki Avstriji. Bojimo se, da bo preprost rezultat ta, da bodo formalno svoje stalno prebivališče prilagodili kraju njihovega dela, s čimer bomo priča odlivu davčnih rezidentov in na ta način zmanjšali davčne prihodke tudi iz naslova drugih vrst obdavčitve – ne nazadnje tudi tistega dela, ki ga splošna davčna olajšava ne zajema. Velja opozoriti, da je ta ureditev posebej pomembna za tiste naše državljanke in državljane, ki delajo v Republiki Avstriji, ki prejemajo nižje prihodke, ki dosegajo denimo avstrijsko minimalno plačo, in bi se njihova obdavčitev v Republiki Sloveniji v primeru izvzetja posebne davčne olajšave povečala za nekaj tisoč evrov. V Socialni demokraciji menimo, da je ukinitev omenjene olajšave zgrešena, ker se s tem močno obdavči¸jo delovni migranti in z davčno politiko povzročamo izgon slovenskih državljanov v sosednjo Avstrijo. Resne pomisleke imamo glede predloga cedularne obdavčitve dohodkov iz najema, ne zaradi same cedularnosti, pač pa zaradi odsotnosti ustrezne progresivnosti teh prihodkov. Namesto progresivne obdavčitve se torej predlaga cedularna obdavčitev dohodkov, s tem pa vlada razbremenjuje najbogatejše najemodajalce, ki oddajajo več stanovanj. Obenem se z znižanjem normiranih stroškov s 40 % na 10 % obdavčujejo vsi ostali najemodajalci v veliki meri, kar pomeni, da to povzroča precejšnje povečanje obdavčitve najemniških stanovanj. S tem Vlada spodbuja oddajanje najemniških stanovanj na črno znotraj sive ekonomije in podražitev uradnih najemnin. To zavira razvoj najemnega trga stanovanj v Sloveniji. Vemo, da je že lastniška struktura stanovanj v Sloveniji takšna, da sama po sebi zavira razvoj najemnega trga. Imamo 94 % lastniških stanovanj, 4 % socialnega in 3 % tržnega najema. Struktura trga je torej takšna, da zaradi premajhne ponudbe ne zagotavlja ustreznega mehanizma za oblikovanje tržne cene najemnin, in s tem nedostopnost najemnega reševanja, ki se pogosto – vsaj v letih pred krizo je to izrazito veljalo – ne splača v primerjavi z alternativo, lastniško ureditvijo stanovanjskega problema. V tem pogledu je Slovenija bistveno drugačna od držav, po katerih se običajno želimo zgledovati in imajo raven lastniških stanovanj nekje na ravni dobrih 50 %. Specifičen način privatizacije stanovanj v Sloveniji je privedel do tega nesorazmerja, ki na drugi strani – z vidika novih generacij, ki nimajo dostopa do dolgoročnejših virov financiranja, težko dobijo stanovanjski kredit – onemogočajo drugo alternativo, to je ustrezen in ugodnejši najemni režim. Razvite države za spodbujanje najemnega trga omogočajo oprostitev davka od najema za daljše obdobje oddajanja stanovanj. V Sloveniji pa kot vedno vlada spodbuja oddajo na črno in podražitev uradnih najemnin. Takšno zaviranje najemnega trga povzroča negativne gospodarske posledice zaradi omejevanja mobilnosti delovne sile, ne nazadnje pa tudi zaradi zmanjševanja dostopnosti stanovanj in s tem predvsem prve ureditve stanovanjskega problema. V Socialni demokraciji bomo zato nasprotovali temu zakonu, ki davčno razbremenjuje bogatejše lastnike stanovanj – tiste, ki imajo v lasti več stanovanj – in v primerjavi z najemodajalci, ki oddajajo posamično stanovanje, del nepremičnine in podobno, bistveno destimulira takšen najem. Glede na podatke, da imamo vrsto dvostanovanjskih hiš, v katerih stanuje samo ena starejša oseba, je to korak nazaj. Vendarle te vrste nepremičnin, s spodbujanjem najemnega trga, predstavljajo pomemben potencial za to, da lahko mlada generacija ustrezno in ugodneje reši prvo stanovanjsko vprašanje. Na podlagi obstoječe zakonodaje so bili dohodki od najema obdavčeni po načelu davčne pravičnosti, kar pomeni glede na zmožnost plačevanja davka. Vlada sedaj de facto uvaja enotno davčno stopnjo obdavčitve tovrstnega najema. V Socialni demokraciji sicer ne nasprotujemo cedularni obdavčitvi, nujno pa poudarjamo, da bi morala biti ta oplemenitena z ustrezno progresivnostjo, tako kot denimo na Finskem, kjer so najemnine obdavčili kot cedularne dohodke, vendar s tremi davčnimi razredi po progresivni lestvici. Socialni demokrati menimo, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo in pozivamo Ministrstvo za finance, da o teh rešitvah ponovno razmisli in pred Državni zbor pošlje ustreznejše rešitve obeh navedenih vprašanj. Hvala.
Hvala lepa. Poslanska skupina Državljanske liste, gospod Bojan Starman.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Lep pozdrav vsem skupaj! Državljanska lista bo spremembo Zakona o dohodnini podprla. Ta sprememba naj bi prinesla izboljšane pogoje za delovanje fizičnih oseb, ki svoj dohodek ustvarjajo z neko dejavnostjo in živijo na tak način. Mislim, da je zakon bistvena izboljšava glede na do sedaj veljaven zakon, saj v priznanih odhodkih prinaša veliko večji procent od ustvarjene realizacije; prej je bila veljavna ta, da so bili priznani odhodki 25 % od prometa, zdaj se predvideva 70-odstotno priznanje vseh odhodkov, pavšalno priznanje. Tudi prag tistih, ki se lahko poslužijo tega pavšalnega načina oziroma obravnave glede davkov, se povečuje na 50 tisoč evrov. Tako naj bi se število tistih, ki se bi odločili za tak način, bistveno povečalo. Osebno mislim, da je ta celotni prihodek mogoče napačna izbira, bolje bi bilo poiskati kakšno drugo ekonomsko kategorijo. To bo zanimivo za vse tiste, ki imajo čiste storitve ali nekaj podobnega, drugače pa celotni dohodek in v tem priznani stroški niso pravično urejeni, ker so dejavnosti lahko različne; eden ima zelo veliko strukturo stroškov in majhno novo vrednost, eden ima pa v glavnem veliko novo vrednost, pa zelo malo stroškov. Tako bo to povzročilo določeno neenakost. Ker pa ima vsak možnost, da izbira med tem, ali se odloči za ta način, se bo pač odločil. Mislim, da bi bilo bolj pametno in v skladu s tem, o čemer smo že govorili in predlagali nek način pavšalnih obdavčitev in s tem na nek način poskušali zagotoviti poenostavitev poslovanja. To bi moralo iti tako daleč, da tistim, ki bi se odločili za tak način, ne bi bilo treba voditi nobenih knjig, kar bi pa mnogim pomenilo velike stroške. Mogoče bi bilo koristno razmisliti o dvigu stopnje tam, kjer nimaš oproščenega plačila prometnega davka oziroma ga ne obračunavaš s 25 tisoč evri – se mi zdi, da je zdaj 50 tisoč evrov –, kar bi dejansko vsem tistim, ki se bi odločali za tak način obravnave in upoštevanje normiranih stroškov, ugotavljanje rezultata in plačevanje in ugotavljanje davka, omogočilo, da bi se aktivnosti takšnega podjetnika usmerile izključno v poslovno dejavnost, ne pa v vodenje knjig in raznih izračunavanj. To bi lahko bilo samo za njegove potrebe in na svoj način. Mislimo, da je ta sprememba zelo koristna. Mogoče jo je treba dopolniti v teh dveh smereh, poiskati pravičnejši način obravnavanja teh priznanih stroškov v celotnem prihodku, osnovo celotnega prihodka glede na dejavnosti pa določiti na drugačen način oziroma za osnovo vzeti kaj drugega. Na tak način bi bilo še več ljudi zainteresiranih za uvedbo obračuna davkov po normiranih stroških, kar je tudi cilj. Cilj je tudi, da se podjetnikom poenostavi poslovanje, da vnaprej vedo, kakšni so njihovi davčni odhodki; da se zavedajo, da bo v primeru, če bodo ustvarili boljši rezultat, njim osebno ostalo več, ne pa, da bodo spet plačevali svetovalce, kako večji prihodek nekam skriti. Tako jim bo vnaprej jasno. Mislim, da je to zelo pozitivna sprememba, ki jo bo treba še nekoliko nadgraditi in bo pomenila korak k izboljšanju pogojev gospodarjenja pri nas. Do takih korakov prihaja zelo počasi – tudi če malenkostno izboljšajo pogoje za gospodarjenje malih podjetnikov, so zelo pomembni. Če k temu dodamo še nekatere druge spremembe, ki so bile že sprejete, kot so večje olajšave za investiranje,– teh je veliko. Pogosto govorimo o malih podjetnikih in se ne zavedamo, da je to zelo veliko ljudi, govorimo kar o 88 tisoč fizičnih osebah samo s tega področja, ki opravljajo podjetniško dejavnost. To je v seštevku kar velika stvar in veliko pomeni za gospodarstvo. Veliko teh podjetnikov je storitvenih, veliko pa jih živi tudi v povezavi z večjimi gospodarskimi sistemi. Vse to vpliva na poslovanje in tudi ta sprememba bo, ko jo bodo opazili, prinesla večjo voljo, večji zagon in več ljudi se bo odločalo, da sami poiščejo svojo zaposlitev in svoj dohodek. Na tak način bodo našli tudi obdavčitev in tako priliko, ki jim je zdaj dana s strani tega zakona. Znali bodo izračunati, kaj se jim splača in koliko jim bo po zaključku poslovnega leta dejansko ostalo na njihovih računih. Hvala lepa.
Hvala lepa. Janez Ribič, Slovenska ljudska stranka.
Spoštovana podpredsednica Državnega zbora, gospod minister s sodelavci, poslanke in poslanci! Pred nami je eden od zakonov vladnega paketa, katerega osnovni cilj je dodatna administrativna razbremenitev malega podjetništva pri izpolnjevanju njihovih finančnih obveznosti. Bistvena sprememba je lažji vstop v sistem ugotavljanja davčne osnove na podlagi normiranih odhodkov in določitev višjega limita prihodkov iz opravljanja dejavnosti, ki je določen kot pogoj za vstop v sistem in sicer v višini 50 tisoč evrov. Če se takoj ustavim pri tej točki. Po mnenju Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke je tak prag prenizek. Še posebno pri samostojnih podjetnikih gre praktično za dvig iz 42 tisoč na 50 tisoč, za kar bi lahko v šali rekli, da gre bolj za uskladitev z inflacijo kot pa za neko bistveno spremembo. To je veliko bolj aktualno pri manjših podjetjih, kjer bi višji limit prišel še bolj do izraza, vendar to že ni več tema tega zakona. Po navedbah ministrstva takšen limit zajame 68 odstotkov vseh samostojnih podjetnikov, vendar vprašanje je, ali s tem resnično ravno tiste, ki kažejo največ potenciala, največ možnosti za nadaljnji razvoj, torej tudi za prehod v pravni subjekt z več zaposlenimi, ali pa s tem ukrepom še najbolj spodbujamo dejavnosti, ki imajo že sedaj nizke priznane stroške, največkrat razne dopolnilne dejavnosti, svetovanja, predavanja, projektiranje in podobno. Dejstvo je, da v hipu, ko podjetnik malo bolj razširi svojo dejavnost, morda zaposli dodatnega človeka, poveča obseg prihodkov, že razmeroma hitro preseže prag za tovrstno obdavčitev. Vse dejavnosti z nizkimi maržami bodo zaradi visokih vhodnih stroškov preprosto obstale v obstoječi ureditvi. Res je, da se višina normiranih odhodkov zvišuje na 70 % davčno priznanih prihodkov, ugotavljanje prihodkov pa se uvaja po principu obračunane realizacije. Čeprav ministra med pogajanji v Slovenski ljudski stranki nismo mogli prepričati, da bi koalicija poskusila z višjim limitom skupnih prihodkov za vstop v ta sistem obdavčitve, pa ga bomo držali za besedo. Obljubil je namreč, da bo v roku pol leta po uveljavitvi zakona njegove učinke tudi javno predstavil. Tako bomo lahko iz podatkov, predvsem koliko podjetnikov se je odločilo za vstop v sistem, videli, ali je ta zakon dovolj učinkovit ali pa bodo potrebne še dodatne izboljšave. Je pa treba nekaj poudariti. Osnovni namen te zakonodaje ni v dodatnih davčnih ugodnostih, saj si jih zaradi finančne situacije vedno težje privoščimo. Namen je, da čim več mikropodjetnikov vstopi v poenostavljeni sistem obdavčevanja, zato bi morali to veliko bolj spodbujati. Podjetnika razbremenimo nepotrebne administracije, obsežnih računovodskih storitev, ukvarjanja z davčnimi predpisi in podobno. Če v sistem ne bomo pritegnili nekega konkretnejšega števila podjetnikov, potem namen zakona ne bo dosežen in s tega vidika tudi naši pomisleki glede prenizkega limita prihodkov. Vendar, kot rečeno, čas bo pokazal, ali smo imeli prav. Zakon predvideva še nekaj drugih sprememb. Tako se omejuje koriščenje izgub iz preteklih davčnih obdobij na 50 % davčne osnove davčnega leta in razpolavlja študentsko olajšavo. Na tem mestu so bili prvi načrti popolna ukinitev, vendar navkljub krizi smo se v koaliciji odločili, da olajšavo samo razpolovimo. Tako bo delo študentov še vedno omogočeno oziroma bo imelo posebno davčno obravnavo, vendar ne več v tako velikem obsegu kot do sedaj. Spremembe so tudi pri oddajanju nepremičnin izven opravljanja dejavnosti, ki bodo obdavčene fiksno v višini 25 % in ne več glede na dohodninsko lestvico. Po mnenju Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke to poenostavlja sistem oddajanja nepremičnin in hkrati tudi olajšuje nadzor. Pri kmetijski dejavnosti zamikamo prehod na obvezno knjigovodenje na leto 2014, saj sistem za vodenje evidenc še ni pripravljen. Tudi na tem mestu problema ne rešujemo, temveč ga samo premikamo v prihodnost. Smo pa s tem pridobili čas, da v naslednjem letu uredimo dohodninsko zakonodajo bolj prijazno tudi za kmetijsko dejavnost. Največja težava, ki smo jo zaznali v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke, je pri neposredni ukinitvi olajšave za rezidente, ki so hkrati tudi čezmejni delovni migranti. Dejstvo je, da gre za zelo kompleksen problem, ki se je praktično reševal skoraj šest let, danes pa s predlaganim ukrepom vse vračamo na začetek. To ni prava pot in v Slovenski ljudski stranki pričakujemo, da bomo ta problem, ki je tudi posledica neizvajanja mednarodnih konvencij o izogibanju dvojnemu obdavčevanju, rešili nekoliko bolj sistemsko in v sodelovanju s tistimi, ki jih to zadeva. Okoli 12 tisoč ljudi po nekaterih ocenah dela v sosednjih državah, čeprav živijo v Sloveniji. Večina od njih s tem rešuje svoj socialni problem in s tem tudi zaposlitveno sliko naše države. Veliko od njih konkurira na odprtem trgu delovne sile sosednjih držav, predvsem s pripravljenostjo za delo za nizko plačilo. Torej ne govorimo o nekih bajnih plačah čez mejo. Takojšnja ukinitev jih bo pognala bodisi v sivo ekonomijo oziroma utajevanje davščin bodisi jih vrnila v objem zavoda za zaposlovanje in socialnih transferjev države. Nikakor ne trdimo, da je sedanja posebna olajšava, ki jo imajo, sistemska rešitev. Sprejeta je bila kot neka začasna rešitev. Toda tukaj je treba najti drugačno pot in poskusiti uveljaviti mednarodne dogovore o izogibanju dvojnih obdavčitev. To ni več problem delovnih migrantov v tujini, to je problem ministrstva, vlade in države, in tukaj se ne moremo obnašati mačehovsko. Predvideni finančni učinek, 2 milijona evrov, se lahko hitro obrne v nasprotno smer in na koncu lahko privede celo do negativnega neto učinka glede na celotni proračun, predvsem na področju znižanja potrošnje, višjih socialnih transferjev, predvsem pa tisto najhujše, lahko privede tudi do izseljevanja iz države. Tega si ne želimo. Z nekaterimi drugačnimi rešitvami, tudi s sodelovanjem davčnih uprav, bi lahko davčno breme teh delavcev veliko bolj enakomerno porazdelili, v blagajno pa bi nateklo bistveno več davka kot ga predvideva sedanji predlog. Na tem mestu pričakujemo dodatna usklajevanja. Novela zakona o dohodnini bo sicer kot celota pozitivno vplivala na poslovno okolje predvsem v delu, kjer administrativno razbremenjujemo podjetnike. Zato ga bomo v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podprli in tekom parlamentarne obravnave poskušali uskladiti še vprašanja, ki so ostala odprta. Hvala.
Hvala lepa. Demokratična stranka upokojencev Slovenije, gospa Marija Plevčak.
Prav lep pozdrav vsem prisotnim! Pred nami je še en predlog zakona iz reforme davčnega paketa. To je predlog novele o dohodnini. Gre za predlog, od katerega si vlada obeta višje proračunske prihodke, za samo gospodarstvo pa je spodbudna uvedba pavšalne obdavčitve za mikropodjetja in samostojne podjetnike. Tako bo pavšalna obdavčitev za samostojne podjetnike veljala za tiste z do 50 tisoč evri letnih prihodkov. Pri ugotavljanju davčne osnove od dohodkov fizičnih oseb, ki upravljajo dejavnost, se med drugim dviguje višina normiranih odhodkov na 70 % davčno priznanih prihodkov. Uvajata se ugotavljanje prihodkov po principu obračunane realizacije ter cedularna obdavčitev zavezancev, ki se odločajo za ugotavljanje svoje davčne osnove iz opravljene dejavnosti z uporabo normiranih odhodkov. Davčna obveznost se bo obračunavala z uporabo proporcionalne davčne stopnje v višini 20 odstotkov, ukinja pa se možnost uveljavljanja dejanskih stroškov prispevkov za socialno varnost. Več prihodkov iz naslova dohodnine si predlagatelj obeta od prepolovitve posebne olajšave za študentsko delo, odprave olajšave za čezmejne delovne migrante ter uvedbe cedularne obdavčitve prihodkov od najemnin. Pri obdavčitvi oddaje stanovanj v najem se bo priznalo 10 % normirane stroške, na tako ugotovljen dohodek pa odmerilo 25 % davka. Medtem, je zdaj za te dohodke veljala stopničasto progresivna davčna lestvica. Stanodajalci bodo lahko uveljavljali tudi dejanske stroške. Glede obravnave dohodkov prostovoljcev se določa, da se dohodki prostovoljcev davčno obravnavajo kot kategorija drugih dohodkov, kar naj bi spodbudilo družbenokoristne aktivnosti posameznikov, ki s svojim znanjem in izkušnjami prispevajo k izboljšanju kakovosti življenja posameznikov in družbenih skupin ter k razvoju solidarne, humane in enakopravne družbe. Pri obračunu bonitet za uporabo službenih avtomobilov se bo po novem upoštevalo tudi davek na dodano vrednost. Dohodki iz slovenskih investicijskih skladov bodo obdavčeni ne glede na to, ali ga oblikuje in upravlja družba za opravljanje iz Slovenije ali katere druge države Evropske unije, s čimer se odpravlja neenakost med skladi. Glede dohodkov iz osnovne kmetijske in osnovne gozdarske dejavnosti pa se določa drugačen način ugotavljanja, izpolnjevanja dohodkovnega cenzusa za obvezen prehod kmetij v sistem ugotavljanja davčne osnove na podlagi dejanskih prihodkov in normiranih odhodkov. Kriterij skupnega letnega dohodka se namreč nadomešča s kriterijem povprečnega skupnega dohodka dveh zaporednih, predhodnih davčnih let. Ob tem bodo morale večje kmetije preiti na vodenje računovodstva šele z letom 2014 in ne že prihodnje leto. Poslanska skupina DeSUS predlog zakona ocenjuje kot primernega za nadaljnjo obravnavo. Vseeno pa se nam porajajo določeni pomisleki glede rešitev, ki jih prinaša predlog novele. Tako nas na primer skrbi, da bo predvidena pavšalna obdavčitev, ki je sicer opcijska odločitev, zanimiva predvsem za tista podjetja in podjetnike, ki imajo majhen obseg poslovanja, ki se nimajo namena širiti in ustvarjati večjega dobička. Predvsem pa, da bo koristila le tistim podjetjem in podjetnikom, ki imajo minimalne stroške poslovanja, ki nimajo stroškov v zvezi z nakupom osnovnih sredstev, vlaganjem v raziskave in razvoj in stroškov dela. To so predvsem podjetja in podjetniki, ki ponujajo intelektualne storitve. Dejstvo pa je, da se je vpliv krize najprej pokazal v dejavnostih, ki so bila povezana s proizvodnjo konkretnih izdelkov, na primer avtomobilska industrija, proizvodnja raznih aparatov in v prevozništvu. Kasneje se je kriza razširila in prizadela obrtna, mikro in mala podjetja s področja gradbeništva in z gradbeništvom povezanih dejavnosti. Svoj vrhunec pa je dosegla v zadnjem obdobju zaradi stečaja večjih gradbenih podjetij, katerih podizvajalci so bila prav ta obrtna in mala podjetja. Opravljanje naštetih dejavnosti, če tudi se opravljajo v mikro in malih podjetjih, ter ne dosegajo predlagane višine obsega prihodkov za pavšalno obdavčitev, je skorajda nujno povezana z višjimi stroški obratovanja kot je predvidena meja normiranih stroškov. Zato se zna zgoditi, da se ti podjetniki oziroma takšna podjetja za ponujeno pavšalno obdavčitev ne bodo odločala in tako zanje administrativna razbremenitev ne bo prišla v poštev. Hkrati opozarjamo na potencialno nevarnost, da bodo podjetja in podjetniki zaradi vstopa v sistem pavšalne obdavčitve dodatno zniževali tudi stroške dela, torej plače zaposlenim. V Poslanski skupini DeSUS pričakujemo, da bodo spremembe za fizične osebe in uvedba pavšalne obdavčitve za pravne osebe pomembno doprinesle k višji gospodarski rasti, k spodbujanju investiranja v raziskave in razvoj, k spodbujanju ustvarjanja novih delovnih mest in s tem tudi zaposlovanja. Hvala.
Hvala lepa. Poslanska skupine Nove Slovenije, gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa. Spoštovana podpredsednica, spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gospod minister s sodelavci! Slovenska družba se nahaja v stanju, ko se soočamo z gospodarsko krizo, padcem bruto domačega proizvoda in javnofinančnim primanjkljajem. Tako stanje zahteva ustrezne ukrepe za spodbujanje gospodarstva, znižanje proračunskih izdatkov, obenem pa tudi ukrepe za zagotavljanje dodatnih prihodkov v državni proračun. Vse te cilje zasleduje sedaj obravnavana novela zakona o dohodnini. V Novi Sloveniji podpiramo vse zakonske rešitve, ki pripomorejo k spodbujanju gospodarske aktivnosti in uravnoteženju javnih financ. Zavedamo se, da zgolj sprejemanje nove zakonodaje ne bo imelo pravih učinkov, če ne bomo hkrati zagotovili doslednega in učinkovitega izvajanja, za kar so odgovorni državni organi in nadzorne institucije. Pomembna novost, ki jo prinaša novela zakona o dohodnini v povezavi s predlogom novele zakona o davku od dohodka pravnih oseb je nova ureditev pavšalne obdavčitve zavezancev. Možnost za vstop v ta sistem bodo imeli samostojni podjetniki posamezniki in gospodarske družbe, ki letno ustvarijo manj kot 50 tisoč evrov prihodkov. Po novem jim ne bo treba dokumentirati dejanskih stroškov, ampak se jim bo priznal normirani strošek v vrednosti 70 % od prihodkov, razlika pa se bo obravnavala kot njihov prihodek, od katerega bo davčni zavezanec plačal davčno obveznost, in sicer po stopnji 20 % za fizične osebe, ki opravljajo dejavnost, in po stopnji 18 % za pravne osebe za leto 2012. V nadaljnjih letih se bo ta stopnja obdavčitve za pravne osebe še zmanjševala vse do leta 2015. Ključne prednosti pavšalne obdavčitve z vidika davčnega zavezanca so: poenostavljeno ugotavljanje davčne osnove, odprava obveznosti vodenja poslovnih knjig in sestavljanje letnega poročila ter davčna obveznost bo vnaprej predvidljiva. Z vidika države pa pavšalna obdavčitev pomeni: prvič, lažji nadzor in razbremenitev uslužbencev in davčne administracije v okviru javne uprave; drugič, povečanje proračunskih prihodkov od pobranih davkov; tretjič, zmanjšanje obsega sive ekonomije. Na ta način se realizira ena izmed pomembnih zavez iz koalicijske pogodbe. Pričakujemo namreč, da se bo v sistem pavšalne obdavčitve vključil velik delež davčnih zavezancev, samostojnih podjetnikov ter malih in mikro gospodarskih družb. Druga pomembna novost novele zakona o dohodnini je novost na področju načina obdavčitve dohodka od oddajanja premoženja v najem. Uvaja se cedularna obdavčitev teh dohodkov z namenom stimuliranja trga oddajanja nepremičnin. Pričakovati je, da bodo lastniki nezasedene nepremičnine oddajali v najem. Posredno pa bo ta novela zakona spodbudila lastnike teh nepremičnin k prostovoljnem napovedovanju dohodka iz tega premoženja. V Novi Sloveniji pričakujemo, da bodo tudi pristojni davčni organi in inšpekcijske službe na tem področju z večjo aktivnostjo zagotovili, da bodo davčne obveznosti iz tega naslova pravilno ugotovljene, odmerjene in izterjane, enako kot za preostale davčne obveznosti davčnih zavezancev. Novela zakona uvaja še nekatere druge rešitve z namenom zagotoviti višje prilive v državni proračun, pa tudi z namenom večje davčne pravičnosti. Nekatere rešitve bo zagotovo treba še preučiti in jih v nadaljevanju postopka še spremeniti ali dopolniti. V Poslanski skupini Nove Slovenije menimo, da je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini primeren za nadaljnjo obravnavo. V nadaljevanju se bom dotaknil tudi dohodninske problematike dnevnih migrantov, naših državljank in državljanov, ki delajo predvsem v sosednji Avstriji, pa tudi v drugih državah. Ta rešitev na področju zakona o dohodnini ni sistemska. Ta dosedanja rešitev ni sistemska. Tudi predlagana sprememba v tej noveli, ki jo obravnavamo, ne prinaša sistemske rešitve. Mi se zavzemamo za sistemsko rešitev. Kot rečeno, o tem pa več v nadaljnji razpravi. Hvala za vašo pozornost.
Hvala lepa. Poslanska skupina Pozitivna Slovenija, gospod Alojzij Potočnik.
Spoštovani! Zakona o dohodnini v tem letu ne spreminjamo prvič. Že pomladi je Zakon o uravnoteženju javnih financ v dohodninsko lestvico med začasnimi ukrepi za leti 2013 in 2014 dodal davčni razred, in to četrti. Pri dohodnini, ki je davek na skupni dohodek fizičnih oseb, je v ospredju obdavčenje po načelu ekonomske sposobnosti. Ključno vprašanje za vsako družbo in odločevalcev v njej je, kako razdeliti davčno breme med zavezance, da bomo financirali predviden oziroma možen obseg proračuna. Razdelitev bremena naj bi bila pravična. Problem pravičnosti je najpogosteje razpravljan davčni problem – kupi knjig in dnevnice v hotelih, problem pa je ostal nerešen. O njem ima vsakdo svojo predstavo. Mnoge rešitve, ki jih predlaga Vlada, segajo na zelo različna področja, tudi po pomembnosti. Nekaj je zgolj pojasnitvenih, recimo pri bonitetah ter odsvojitvah nepremičnin, nekaj uskladitvenih z drugimi predpisi – mislim na prostovoljstvo in investicijske sklade –, nekaj standardnih kot so dohodki iz osnovne kmetijske in gospodarske dejavnosti. Za kmetijstvo pa vsaj ta namig. Zaradi vseh dejstev in posebnosti, predvsem pa zaradi koristi in interesov kmetov želimo, da pristojna ministrstva – jih je pač več na tem področju – postanejo del rešitve in ne del problema. Sicer se zdi, da je glavna tema sprememb davčni pavšal oziroma bolje, pavšalni so odhodki. Gre za ukrep, ki meri na administrativne razbremenitve malih podjetnikov, z večjo gotovostjo glede višine plačila davčne obveznosti. Ukrep, ki v načelu ni namenjen kakšni kratkoročni proračunski nuji, ampak spodbujanju podjetništva, čeprav, in tega ne gre spregledati, je predlagatelj previden. Ni namreč povsem jasno, tudi zato, ker je zaupanje v družbi na najnižjih ravneh, v kolikšni meri bo predlagana rešitev tudi atraktivna za male podjetnike, ker ima tudi Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku od dohodkov pravnih oseb povsem primerljive rešitve. To je mimogrede dobro in prav, bi ga pa istočasno tudi pričakovali na poslanskih klopeh. Pri podjetnikih je za pričakovati preračunavanje in davčna ter statusna prilagajanja. Ovira, po mnenju obrtnih zbornic, podjetnikov, stroke, pa tudi našem, je očitno prenizek prag za vstop – 50 tisoč evrov. Mislimo, da je pogoje za vstop v tem smislu treba spremeniti navzgor in brez nepotrebnih predsodkov. Več vprašanj kot odgovorov je tudi glede predlagane ceduralne ureditve, tako pri pavšalni obdavčitvi kot pri oddajanju premoženja v najem, ter tudi pri odpravi in zmanjšanju nekaterih posebnih osebnih olajšav, na primer več pri študentih, manj pa pri davčnih izgubah in najmanj pri migrantih, saj so vendarle tisti, ki koristijo vse pravice, ki gredo državljanom v naši državi. V Pozitivni Sloveniji menimo, da je predlog zakona ob nekaterih pridržkih, nujnih premislekih in dopolnitvah, ki so bile danes že izrečene, primeren za nadaljnjo obravnavo.Hvala.
Hvala lepa. Gospa Patricija Šulin, Slovenska demokratska stranka.
Predsedujoča, hvala za besedo. Pozdrav vsem prisotnim v dvorani in tistim, ki nas spremljate preko televizijskih sprejemnikov! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini predvideva nove rešitve na več področjih. In sicer, na področju ugotavljanja davčne osnove od dohodkov fizičnih oseb, ki opravljajo dejavnost, z upoštevanjem normiranih odhodkov; na področju odprave zmanjšanja določenih davčnih prihodkov; na področju dohodkov prostovoljcev, bonitet, investicijskih skladov, odsvojitev nepremičnin v postopkih razlastitve, dohodka iz dajanja premoženja v najem in dohodka iz osnovne kmetijske in osnovne gozdarske dejavnosti. Spremembe prihodkov iz naslova dohodnine bodo posredno vplivale tudi na spremembo odhodkov iz naslova socialnih transferjev. Tako bodo tisti, ki se jim bo davčno breme znižalo, lahko upravičeni do manj in nižjih socialnih transferjev, tisti, ki se jim bo davčna obremenitev povečala, pa bodo lahko upravičeni do več in višjih socialnih transferjev. S poenostavitvijo davčnega poslovanja podjetnikov z nadgradnjo obstoječega sistema normiranih odhodkov se želi doseči spodbujanje malega podjetništva, tako da bo sistem normiranih odhodkov dostopen širšemu krogu davčnih zavezancev. Davčni zavezanci, ki vstopajo v sistem ugotavljanja davčne osnove z upoštevanjem dejanskih prihodkov in normiranih odhodkov, v skladu z določbami Zakona o gospodarskih družbah niso dolžni voditi poslovnih knjig in sestavljati letnega poročila, kar pomeni bistveno administrativno poenostavitev poslovanja. Po zdaj veljavnem zakonu so lahko v sistem normiranih odhodkov vstopili tisti zavezanci, katerih dohodki iz dejavnosti niso presegali 42 tisoč evrov v zadnjih zaporednih 12 mesecih in ki ne zaposlujejo delavcev. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini, ki ga danes obravnavamo, sledi nadgradnji obstoječega sistema in določa višji limit prihodkov iz opravljanja dejavnosti, ki je določen kot pogoj za vstop v sistem normiranih odhodkov, tako da morajo prihodki znašati 50 tisoč evrov in se jih ugotavlja po principu obračunane realizacije v davčnem letu pred tem davčnim letom. Odstotek normiranih odhodkov je z novim predlogom zakona določen absolutno višje. Tako je z zdajšnjih 25 % dvignjen kar na 70 % davčno priznanih prihodkov, zaradi česar bo sistem ugotavljanja davčne osnove na podlagi normiranih odhodkov poslovno bolj sprejemljiv. Pomeni pa tudi administrativno razbremenitev davčnih zavezancev, ki opravljajo dejavnost. Predlog zakona uvaja tudi ceduralno obdavčitev dohodkov davčnih zavezancev, ki se odločijo za ugotavljanje davčne osnove od dohodka iz opravljanja dejavnosti z uporabo normiranih odhodkov, kar pomeni, da se bo davek, ki ga bodo davčni zavezanci izračunali in plačali, štel kot dokončen davek in se ne bo poračunaval na letni ravni v okviru izračunavanja letne dohodninske obveznosti. Dohodnina za davčno leto takih davčnih zavezancev pa se bo od davčne osnove izračunala po enotni 20 % stopnji in, kot že povedano, se bo štela kot dokončen davek. Na področju koriščenja izgub iz preteklih davčnih obdobij, ki so jih zavezanci lahko uveljavili do višine davčne osnove, se sedaj določi omejevanje koriščenja teh izgub iz preteklih davčnih obdobij, in sicer na 50 % osnove davčnega leta. S predlogom zakona se zasleduje tudi cilj spodbujanja družbenokoristnih aktivnosti posameznikov, ki s svojim znanjem in izkušnjami prispevajo k izboljšanju kakovosti življenja posameznikov in družbenih skupin ter k razvoju solidarne, humane in enakopravne družbe. Tako so pri določitvi davčne osnove dohodkov prostovoljcev pod določenimi pogoji in do določenih višin določene oprostitve plačevanja dohodnine od nekaterih prejemkov, ki jih v skladu z Zakonom o prostovoljstvu prejemajo fizične osebe, ki opravljajo prostovoljska dela. Tako se v davčno osnovo ne vštevajo nadomestilo za uporabo lastnih sredstev prostovoljca; nadomestilo za osebne stroške prostovoljcu, ki je napoten na opravljanje organiziranega prostovoljnega dela iz tujine v Slovenijo ali iz Slovenije v tujino na podlagi evropskega oziroma mednarodnega programa ali na podlagi dogovora s prostovoljsko organizacijo; nagrada, ki jo prostovoljska organizacija izplača prostovoljcu za izjemne dosežke; plačilo prostovoljske organizacije za nezgodno zavarovanje prostovoljca. Zakon prav tako določa oprostitev dohodnine od državnih nagrad in priznanj za izjemne dosežke na področju prostovoljstva ter nagrad in priznanj za izjemne dosežke na področju prostovoljstva, ki jih izplačujejo samoupravne lokalne skupnosti. Nadalje predlog zakona z določitvijo definicije nabavne vrednosti, ki je osnova za vrednotenje bonitet v obliki privatne uporabe službenih osebnih motornih vozil, zasleduje cilj odprave ugotavljanja neenakosti pri določanju vrednosti bonitet v primeru različnih načinov pridobitve motornega vozila. Tako zakon določa, da se ne glede na način pridobitve vozila, torej lastništvo, finančni ali operativni najem vozila, v nabavno vrednost vozila, ki je osnova za določanje višine bonitete delojemalca, všteva davek na dodano vrednost. Pri fizičnih osebah, ki ne dosegajo dohodka iz oddajanja premoženja v najem v okviru opravljene dejavnosti, se uvaja cedularna obdavčitev dohodka iz oddajanja premoženja v najem, kar pomeni, da bodo ti dohodki obdavčeni po 25 % davčni stopnji in se bo tako plačani davek štel kot dokončen davek. Pri določanju davčne osnove pa se bodo priznali normirani stroški v višini 10 %, ali pa dejanski stroški vzdrževanja premoženja na podlagi računov, ki jih plačuje lastnik premoženja, ki ga oddaja v najem. S takšno obdavčitvijo se zasleduje stimuliranje trga oddajanja nepremičnin v najem s strani posameznikov, ki imajo neuporabljene nepremičnine. Posredno pa tudi spodbuja k prostovoljnemu napovedovanju teh dohodkov tiste davčne zavezance, ki do sedaj teh dohodkov niso napovedali. Prav tako je cilj spodbujati tudi najemodajalce, da od ponudnikov storitev povezanih z vzdrževanjem premoženja zahtevajo izdajo računa. Na vseh teh segmentih, ki sem jih sedaj povedala, je na terenu veliko sive ekonomije. Predlog zakona zamika tudi rok, ki določa obveznost prehoda kmečkih gospodinjstev z več kot 7 tisoč 500 evrov skupnega dohodka iz osnovne kmetijske in gozdarske dejavnosti, s pavšalne obdavčitve na ugotavljanje davčne osnove na podlagi dejanskih prihodkov in dejanskih odhodkov oziroma dejanskih prihodkov in normiranih odhodkov, s 1. januarja 2013 – kot je bilo prvotno mišljeno – za eno leto naprej, na 1. januarja 2014. Kot že slišano danes, se s tem zakonom znižuje tudi posebna olajšava, ki se prizna rezidentu, ki se izobražuje in ima status dijaka ali študenta do 26. leta starosti, za dohodke za opravljeno začasno ali občasno delo na podlagi napotnice, pooblaščene organizacije ali Zavoda Republike Slovenije za zaposlovanje v znesku, ki je enak znesku splošne olajšave, ki je za letošnje leto 3 tisoč 228,45 evra, in sicer za polovico tega zneska. Prav tako se s tem zakonom predvideva odprava olajšave, ki se prizna rezidentu, čezmejnemu delovnemu migrantu, ki od delodajalca, ki ni rezident naše države, prejme dohodek iz delovnega razmerja za zaposlitev opravljeno v tujini in se zaradi opravljanja dela v tujini dnevno ali najmanj enkrat tedensko vrača v Slovenijo. Ti dohodki so obdavčeni tudi v državi, v kateri so doseženi, tako da res pride do dvojne obdavčitve, vendar se to odpravlja tako, da se dohodnina, odmerjena po slovenskih predpisih, zmanjša za dohodnino, ki jo delovni emigrant plača v drugi državi, kar pa dokaže na davčnem uradu z dokazilom o plačilu davka oziroma te dohodnine v drugi državi. Z uveljavitvijo tega Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o dohodnini se ocenjuje, da bodo vse te spremembe prinesle v proračun pozitiven učinek, kar v nekaj milijonih, prav tako se bo za naslednje leto, za leto 2013/2014, ta prihodek še povečal, tudi zaradi vpliva zmanjšanja možnosti koriščenja davčnih izgub iz preteklih let. Zaradi vsega povedanega v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke menimo, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in pričenjamo splošno razpravo poslank in poslancev. Glede na to, da je prišlo kar nekaj zamenjav v zvezi z napovedano razpravo, vam sporočam, da so prvi trije razpravljavci mag. Dejan Židan, mag. Katarina Hočevar in Jožef Horvat. Izvolite, mag. Židan.
Hvala, predsedujoča. Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani minister s sodelavci, lep pozdrav! Eno vprašanje je pomembno: Ali si lahko vsak minister, ko postane minister, zamišlja, da se je svet začel z njegovim imenovanjem, ali obstaja kontinuiteta? Govorim o ljudeh, ki, iščejo način, da preživijo sebe in svoje družine v Avstriji pa mogoče že kje drugje, zato ker niso mogli najti dela v Sloveniji. Ti ljudje so se v času Janševe vlade, ko je bil minister – žal, pokojni – dr. Bajuk, z državo dogovorili o načinu kompromisa. Na žalost ni bil izvršen do konca in ponovno so se s slovensko državo dogovorili o kompromisu, ki je pripeljal do tega, da so morali nekatere obveznosti poravnati za nazaj, in pa tudi, da so del dohodnine začeli plačevati v slovenski državni proračun – ta kompromis so sklenili s prejšnjo vlado. Sedanji minister, ki se mimogrede s predstavniki civilne iniciative še ni uspel sestati, ta kompromis, ki so ga sklenili, ne s konkretnim ministrom, ampak s slovensko državo, ponovno ruši. Predlagam, da tudi v imenu te države, ki ni nastala včeraj ali pa pred enim letom, ampak ima svojo zgodovino, spoštovani minister, ponovno razmislite. Tudi vi, spoštovana koalicija, ki ste bili del kompromisa in ste se z njim strinjali, ponovno razmislite, ali je prav, da ljudem vsako leto, vedno znova, ko se pojavi neka nova vlada, spreminjamo način življenja v tej državi, ali je to prav – po mojem to ni –, in najdite način, da ne bo življenje, ki so ga imeli do sedaj, ponovno v celoti spremenjeno. Pozivam vas, da tako kot se spodobi, da kot razumni politiki upoštevate to, kar se je dogovorila Pahorjeva vlada, da upoštevate tudi to, kar je dogovorila prejšnja vlada Janeza Janše, in tako tudi ravnate. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Katarina Hočevar.
Hvala za besedo. Spoštovani minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Namen sprememb zakona o dohodnini je bolj transparentno in enako obravnavanje fizičnih davčnih zavezancev ter predvsem razbremenitev malih gospodarskih subjektov. Ti bodo, če se bodo prostovoljno vključili v sistem ugotavljanja davčne osnove z upoštevanjem normiranih odhodkov, deležni tako davčne kot administrativne razbremenitve, slednje me pri tej noveli zakona najbolj navdušuje. Po osamosvojitvi smo namreč Slovenci veljali za podjetniški narod. Imeli smo veliko število samostojnih podjetnikov in trdim, da smo predvsem samostojne podjetnike zadušili z neprivlačnim poslovnim okoljem in birokratizacijo. Verjamem, da je zakon dobra popotnica, da se bo čim več naših državljanov, tudi mladih z dobrimi idejami, z inovativnimi rešitvami, odločalo za pot, da si sami ustvarijo svoje delovno mesto. Veseli me, da se poenostavlja nadzor teh zavezancev, saj bo usmerjen le na pregled prihodkov. Verjamem, da bodo tudi ti ukrepi spodbudili gospodarsko aktivnost. Upam, da bo to tudi spodbuda za tiste subjekte, ki delajo v območju sive ekonomije – da začnejo legalno opravljati pridobitno dejavnost. Novelo zakona o dohodnini bom podprla, predvsem v prepričanju, da bo kanček pripomogla k mozaiku odpiranja novih delovnih mest in k bolj transparentni, enostavni zakonodaji, ki je bolj prijazna predvsem malemu podjetništvu. Hvala.
Hvala lepa. Za gospodom Horvatom bodo na vrsti naslednji trije razpravljavci: Renata Brunskole, mag. Andrej Šircelj in mag. Ivan Vogrin.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovani kolegice in kolegi, spoštovani gospod minister! Kot sem že napovedal, moja razprava bo šla v smeri iskanja pravične rešitve za tiste naše državljane in državljanke, ki delajo v sosednjih državah, mislim predvsem na približno 12 tisoč državljanov, ki delajo v sosednji Avstriji. Zakaj pravzaprav gre? Morda kolegice in kolegi vsega ozadja tudi ne poznajo. Nekaj je bilo danes že povedanega. Mislim pa, da sva bila prav s kolegom mag. Šircljem zraven od vsega začetka. Moram reči, da sem razočaran, da do današnjega dne ni prišlo do sistemske rešitve na tem področju. Najprej moram vzeti ministra v bran. Prej je bilo povedano, da se ni uspel sestati s Civilno iniciativo Apače – kolikor je meni znano, je minister Civilno iniciativo Apače sprejel. Prav tako smo se s to civilno iniciativo včeraj sestali tudi predstavniki koalicijskih poslanskih skupin. Dohodki iz delovnega razmerja, ki jih rezidenti dosežejo z opravljanjem zaposlitve zunaj Slovenije, so v skladu s konceptom svetovnega dohodka iz leta 2005 – naj spomnim, da smo 1. maja 2004 vstopili v Evropsko zvezo – obdavčeni tudi v Sloveniji. Ker so ti dohodki obdavčeni tudi v državi, v kateri so doseženi, pride do dvojne obdavčite, ki se odpravlja tako, da se dohodnina odmerjena po slovenskih predpisih zmanjša za dohodnino, plačano v drugi državi. Zmotno je, ko nekdo pravi, da naši delavci zaposleni v Avstriji, dnevni migranti, plačajo dvojni davek. To ni res. Pravkar sem pojasnil, za kakšen princip obdavčitve gre. Problem je pa v tem, da je v Avstriji znesek zaslužka na letni ravni relativno visok – tisti znesek, ki ni obdavčen in zato pri nas prihaja do dodatne obdavčitve. Ti delavci ne plačujejo akontacije, potem je pa bridko spoznanje, ko morajo ti delavci na koncu leta oziroma pri obračunu dohodnine plačevati relativno visoke zneske. Leta 2005 sem se prvič sestal s predstavniki civilne iniciative, in sicer v Apačah, v športni dvorani. Takrat sem imel nasproti okoli 700 delavcev. Danes lahko rečem, da nimam nič proti tem ljudi, ampak da smo vsi skupaj, v želji po iskanju sistemske rešitve. Z njimi se tudi večkrat sestajam – zadnja tri leta ne, ker nisem bil pomemben in nisem imel nobenega glasu v tem državnem zboru. Zadeva se je začela reševati s konvencijo med Republiko Slovenijo in Republiko Avstrijo o preprečevanju dvojne obdavčitve. Iz meni nepojasnjenih razlogov je ta konvencija obstala v predalu. Zakaj? Odgovora na to vprašanje nimam, mislim pa, da je to prava smer, v kateri moramo iskati rešitev za te delavce. Rad bi v imenu civilne iniciative Apače oziroma v imenu teh dnevnih migrantov povedal, da želijo plačevati davke tudi v Sloveniji, da ne bežijo od tega. Seveda, primerno višino. Kje je moja kritika? Moja kritika je v tem, da na eni strani govorimo o 10 do 12 tisočih delavcev, ki delajo v Avstriji, iz podatkov, ki smo jih dobili od Ministrstva za finance, pa je število zavezancev teh delovnih migrantov, ki je uveljavilo olajšavo 7 tisoč 400 evrov, samo 1 tisoč 560. Logično sklepam, da to pomeni, da ostali ne plačujejo nobenega davka v Sloveniji.Gre za to, da najdemo sistemsko rešitev. Ta bo dobra za državljane, ki so si našli delo v Avstriji – in hvala bogu, da so si ga našli –, in bo dobra tudi za Slovenijo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Renata Brunskole.
Hvala lepa. Prav lepo pozdravljeni! Tudi sama bom v prvi obravnavi podprla spremembo zakona, čeprav ne morem reči, da so vse rešitve takšne, da bi se lahko z njimi v celoti strinjala. Davki so najpomembnejši vir javnofinančnih prihodkov. Davek od dohodka fizičnih oseb – to je dohodnina – je, poleg davka na potrošnjo DDV in prispevkov za socialno varnost, eden od tako imenovane velike trojice davkov, ki polnijo državni proračun. Pri spremembi zakona je govora o dveh pristopih obdavčenja dohodka fizičnih oseb. Pri celovitem pristopu se vsi dohodki obravnavajo enako, se seštejejo, na dobljeno vsoto pa se aplicira določena davčna stopnja. Pri cedularnem pristopu pa se različni viri dohodka obdavčujejo različno. Davčni sistemi temeljijo načeloma na celovitem pristopu, vendar jih ima večina prikrito cedularnost. To vnaša v sistem različno priznavanje normiranih stroškov pri pridobivanju posameznih vrst dohodkov. Limit prihodkov iz opravljanja dejavnosti, o katerem govori tudi predlog dopolnitve in spremembe zakona o dohodnini, se zvišuje iz 42 tisoč na 50 tisoč evrov. Če želimo spodbuditi obrt, samostojno podjetništvo in delovanje malih podjetij, bi morali v zvezi z višino praga še razmisliti, preučiti, saj je prag kljub zvišanju še vedno, po naši oceni in tudi po moji oceni, prenizek. Pravijo, da stremimo k administrativni razbremenitvi davčnih zavezancev, malih podjetnikov, vendar so v glavnem, kot pravimo, mali podjetniki mojstri in poznavalci svojega obrtno-podjetniškega področja, administracija pa jim v danem trenutku predstavlja preveliko časovno obremenitev. Torej smo za administrativno razbremenitev, manj papirologije kot pravijo obrtniki. Ne moremo pa mimo dejstva, da bi si želeli bolj celovit pristop pristojnega ministrstva in vlade pri pripravi davčne zakonodaje, da ne bi prihajalo, poleg spodbujanja podjetništva, do iskanja zakonskopravne in davčne praznine, ko podjetniki preračunavajo in iščejo statusno obliko največje davčne ugodnosti in zato izvajajo statusna prilagajanja. Spremembe naj bi prinesle povečanje sredstev v proračunu, 23 milijonov evrov, čeprav bo prihodek na področju samih pavšalnih davkov na področju dohodnine v letu 2013, znižan za 2,3 milijona evrov. Znižuje se posebna olajšava za migrante, tudi za dohodke rezidentov, ki se izobražujejo in imajo status dijaka ali študenta – za dohodke za opravljeno začasno in občasno delo na podlagi napotnice pooblaščenih organizacij ali zavodov za zaposlovanje, ki opravlja dejavnost posredovanja dela dijakom, na raven polovice sedanje splošne olajšave. Ob tem ne morem mimo tega, da bi marsikatero vprašanje tudi na tem področju, tudi na področju plačevanja davkov ter transparentnosti in konsistentnosti, rešili že v lanskem letu s sprejemom zakona o malem delu in študentje ne bi ,tako kot včeraj, prišli pred Državni zbor z nakupovalnimi vozički. V skladu z določenim nadaljevanjem oziroma konsistentnostjo priprave zakonodaje se administrativna razbremenitev predvideva tudi na področju kmetijske dejavnosti. S prenosom zadeve v leto 2014, ko naj bi sprejeti ukrepi začeli veljati, in s prenosom zadeve s knjigovodenjem na področju kmetijstva oziroma tovrstnimi spremembami na leto 2014, je ministrstvo to zadevo dejansko samo – kot je bilo predstavljeno že danes v stališčih – preložilo na kasnejše obdobje. Prav bi bilo, da bi se bili pri pripravi davčne zakonodaje pripravljeni več pogovarjati s posameznimi dejavniki posameznih dejavnosti in jih poslušati. V mislih imam tako področje kmetijstva, bornico, kmete, kot tudi področje obrtništva, podjetništva in ostalih zadev. Prišli bomo tudi do naslednjih davkov, ko bomo govorili o DDV in tako dalje, in očitno se tudi na tem področju s posameznimi zbornicami, predstavniki obrtnikov, podjetnikov, kmetov, premalo pogovarjamo. Tukaj bo prišlo do nezadovoljstva in bojazen je, kar sem v eni od razprav že govorila, da bomo ugotavljali še večjo stopnjo brezposelnosti, da tudi s tovrstno spremembo davčne zakonodaje ne bomo prišli na povečanje zaposlovanja na nova delovna mesta, ampak ravno obratno. Podprla bom ta zakon o dohodnini v prvi obravnavi, vendar bom v naslednjih dobro razmislila, ali ne bo šel v škodo tistim, ki se samozaposlujejo, ki jim sprememba zakonodaje pomembno vpliva tudi na preživetje, na obstoj.
Hvala lepa. Mag. Andrej Šircelj, naslednji trije za njim pa so gospod mag. Ivan Vogrin, mag. Majda Potrata in mag. Damjana Petavar Dobovšek.
Hvala lepa za besedo. Vsem lep pozdrav! S spremembo zakona o dohodnini dajemo fizičnim osebam, samostojnim podjetnikom, kmetom, tistim, ki oddajajo nepremičnine v najem, določene signale. Določene signale o tem, kako delovati na trgu, kako se obnašati na trgu in kako na trgu poslovati tako, da bodo čim uspešnejši. Poleg tega dajemo določene signale tudi določenim skupinam, kot so študentje, delovni migranti, o tem, kaj lahko v prihodnje pričakujejo in kaj s temi signali njim dejansko dajemo. Prvo, kar bi rad poudaril, je, da vsaka država v Evropski uniji to ureja popolnoma samostojno, da glede tega ni nobenih evropskih direktiv, razen morda obrestna direktiva, ki se deloma nanaša tudi na fizične osebe. Vse ostalo delajo države, tako kot želijo. Tukaj upoštevajo predvsem finančne, gospodarske, socialne, kulturne značilnosti posamezne države. Če govorimo o osebnem davku in o določenih signalih, potem tukaj dajemo signal podjetnikom, predvsem tistim, ki bodo začeli na novo, da bodo lažje začeli. Tisti podjetniki, ki bodo imeli stroške oziroma odhodke manjše od 70 %, bodo še kako zainteresirani za pavšalno obdavčitev, kajti tam je 70 % sigurno zagotovljeno. Tisti, ki imajo večje odhodke, bodo šli v tem primeru še vedno na knjigovodenje in tudi ugotavljanje teh odhodkov in dobička. Vedeti je treba, komu dajemo določen signal, ali so to predvsem storitvene dejavnosti, svetovalne dejavnosti, ali morda tudi katere druge, in kaj bi se v tem primeru dalo spremeniti; kakšen vpliv bi to imelo na podjetništvo, če bi se cenzus, ki je zdaj povišan iz 42 tisoč evrov na 50 tisoč evrov, še povečal. Tistim, ki nepremičnine oddajajo v najem, tudi pri davkih priznamo, da oddajajo oziroma pridobivajo dohodke iz naslova premoženja in bodo zapadli v cedularno obdavčitev. Študentsko delo bo bolj obdavčeno, ker potrebujemo finančne prihodke, država potrebuje finančne prihodke, in ta poseben status se bo omejil in verjetno bo šla stvar naprej v tej smeri. Tukaj so še tako imenovani delovni migranti, tedenski, dnevni migranti, ki ne delajo samo v Avstriji, delajo tudi v Italiji in verjetno tudi v drugih državah. Okoli tega je precej nejasnosti. S tem predlogom zakona se ukinja njihova olajšava, pri tem pa ni preučeno naslednje: prvič, govori se tudi v obrazložitvi, da se davek poračunava, če pride do dvojne obdavčitve. Po mojih informacijah je treba pogledati pogodbo o izogibanju dvojne obdavčitve z Avstrijo, kjer ima Avstrija za svoje delavce, ki delajo v tujini, navedeno metodo izvzetja. Kar z drugimi besedami pomeni, da Avstrijci, ki delajo v Sloveniji in dobivajo dohodke iz Slovenije, za te dohodke v Avstriji niso obdavčeni. Pri nas za Slovenijo, po mojih informacijah – morda se je v zadnjih trenutkih kaj spremenilo –, pa temu ni tako in v zvezi s tem se je že leta 2006 zaprosilo avstrijsko finančno ministrstvo, se je do leta 2008 pogajalo, vendar ne vem, če se je kaj izpogajalo in kakšne so bile želje. Po mojih informacijah s strani Avstrije ni bilo nobenih zadržkov, več zadržkov je bilo v tistem času morda celo s strani Slovenije. Ta zadeva je tukaj nedorečena. Namreč, govorimo o sistemski rešitvi – Avstrija, Nemčija in tudi ostale države za svoje davčne zavezance to urejajo s sporazumom o izogibanju dvojni obdavčitvi. Zato bi bilo treba, preden se takšna olajšava odpravi, to preučiti in po mojem mnenju tudi urediti s pogodbo. Drugače podpiram to, da gre zakon v nadaljnjo obravnavo. Vsekakor pa ni treba, da se ti pogoji spreminjajo na način, ki ni v navadi v državah, s katerimi delamo sporazume o izogibanju dvojne obdavčitve. To bi bilo treba dopolniti tudi v obrazložitvi in v mednarodni primerjavi, kjer govorimo o tem, da Avstrija nima posebnih rešitev za to, ima pa, po mojih informacijah – niso 100 %, so pa precej gotove –, posebne rešitve v sporazumu o izogibanju dvojne obdavčitve . Hvala lepa.
Hvala lepa. Kolega Vogrina ni z nami. Na vrsti je mag. Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani gospod minister s sodelavcema, poslanke in poslanci! Že v mnenju poslanske skupine je bilo povedano, da bomo Socialni demokrati v prvem branju temu zakonu nasprotovali. Sama pa bi želela povedati, iz katerih razlogov bom nasprotovala temu zakonu. Oprla se bom samo na eno točko predlaganih sprememb, ki pa so zame bistvene. Glede na svoje dosedanje delo in spremljanje zakonodaje, pa tudi problemov, ki se v slovenski družbi povezujejo s poznim osamosvajanjem mladih – zaslediti je bilo mogoče, da je reševanje stanovanjskega problema eden osrednjih problemov mlade generacije. Če to povežem z dejstvom, da je v strukturi lastništva in v primerjavi z najemništvom v Sloveniji lastnikov stanovanj neverjetno veliko – za evropsko statistiko celo enormno veliko –, bi bilo za marsikatero mlado družino ali mladega človeka ugodneje, da bi se lahko odločil za najem stanovanja, če bi lahko stanovanje najemal po sprejemljivi ceni. Menim namreč, da je kreditiranje mladih družin lahko zvezano tudi z znižano kakovostjo življenja mladih družin, zato ker morajo velik del svojih prihodkov odmerjati ali odvajati za povračilo stanovanjskih kreditov. To je situacija, v kateri smo se znašli. Ne rečem, da v slovenskem prostoru ni mogoče zaslediti tudi zahtev po spremembi stanovanjskega zakona in iskanja kakšnih drugih rešitev. Zadnjo takšno rešitev vidim v zadružništvu, ki je v slovenski prostor vpeljana po švicarskem modelu. Ampak kakšne učinke in kakšen obseg bo imelo zadružništvo pri urejanju stanovanjskih problemov, bo pokazal čas. Zaenkrat tega ni. Če izhajam iz veljavne zakonodaje, ki je bila urejena zdaj – da so bili dohodki od najema obdavčeni po načelu davčne pravičnosti, kar pomeni glede na zmožnost plačevanja davka –, bi se mi zdelo, da je za tisto, kar sama vidim kot problem, to ustrezna rešitev. Morebiti bi se dalo, če bi pristali na cedularno obdavčitev, slediti tudi finskemu modelu, po katerem pri ceduralni obdavčitvi uvaja tri diferencirane stopnje. Vsekakor je pa v zadnji konsekvenci žrtev dviga vedno končni uporabnik. To pa je najemnik. Zato ker se bo najemodajalec vedno po neki poti že znašel, tako da bo povišane stroške davka prevalil na najemnika. Zdi se mi, da nikakor ne morem pristati na to, da dajemo podjetnikom morebiti nek signal. Ja, če je oddajanje nepremičnin podjetniška dejavnost. Ampak treba se je vprašati, zakaj je potem treba na isto raven dati tudi tiste, ki imajo možnost oddajati samo eno nepremičnino in je to samo del prihodka tistega, ki nepremičnino oddaja – ni pa to njegova osnovna dejavnost. S tega vidika na tako predlagano rešitev ni mogoče pristati. Mogoče bi bilo najti kakšno drugačno. Tako kot je pa predlagano, je pa zame nesprejemljivo, zato ne mislim zakona v prvi obravnavi podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Damjana Petavar Dobovšek. Za njo so Alojzij Potočnik, Janko Veber in Marija Plavčak.
Hvala, predsedujoča, za besedo. Menim, da sta kolega in vsi razpravljavci pred menoj, predvsem pa kolegica Patricija Šulin in kolega mag. Andrej Šircelj, že natančno obrazložili razloge, zakaj je ta novela primerna za nadaljnjo obravnavo. Ker mi primanjkuje časa, se bom morebiti oglasila v preostanku časa, kasneje. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Alojzij Potočnik.
Hvala za besedo. Eden ključnih davčnih zakonov, in to je nesporno, zakon o dohodnini, temelji na premisi, da se posamezniki, gospodarski subjekti, institucije in drugi v družbi, v medsebojnih odnosih obnašajo v okvirih nekih splošno sprejetih norm, tudi etičnih, če hočete. To je nujno za neko družbeno kohezijo. Verjetno je nedaleč od resnice tudi trditev, največkrat uporabljena mantra sodobnega podjetništva, da je dovoljeno vse, kar ni prepovedano. S te točke si bom v tej splošni razpravi dovolil, da relativiziram in problematiziram nekatera izhodišča, ki jim je sledil predlagatelj pri ureditvi pavšala. Po posameznih panogah dejavnosti bi verjetno dokaj kmalu ugotovili, da je težko ločiti dejavnosti, pri katerih je pavšalna obdavčitev smotrna, od dejavnosti, za katere ta ni primerna. Na primer, pavšalna obdavčitev odvetnikov, notarjev, zobozdravnikov in tako dalje bi bila neprimerna, saj le-ti v večini primerov dosegajo visoke prihodke in izkazujejo bistveno večjo osnovo za dohodnino, kot pa druge dejavnosti. Če bi pavšalno obdavčitev poskušati določiti različno glede na vrsto dejavnosti, se poraja vprašanje pravilnosti določitve osnove za dohodnino in tudi pravilnosti uvrstitve posameznega zavezanca glede na klasifikacijo dejavnosti. Prvi problem se pojavlja že pri prihodkih. Tu je evidenca prihodkov problematična in iz nadzorstvenega izkustva je pravzaprav znano, in to ni nobena skrivnost, da so davčni zavezanci nagnjeni k utaji prometa, da so nagnjeni k davčnemu prilagajanju – nekateri več, nekateri nič, nekateri mnogo, različno. Zaradi navedenega težko govorimo o klasični pavšalni obdavčitvi, ki je veljala pred prvo uvedbo dohodnine v naš sistem. Morali bi določiti le pavšalno najnižjo davčno obveznost, ki bi jo zavezanec, ki opravlja dejavnost, moral plačati – povdarjam besedo moral –, pred tem pa bi morali zagotoviti določeno stopnjo realnosti izkazovanja odhodkov. Podatki o odhodkih kažejo na dejstvo, da ne gre le za nepravilno prikazovanje prihodkov, kar sem že prej omenil, temveč da so tudi pri odhodkih, celo znotraj posameznih panog, velike nelogičnosti in vrsta neprimerljivosti. Pri samostojnih podjetnikih je razvidno, da samo nekaj panog, nekaj poklicev, lahko jih tudi omenim – to so zobozdravniki, računovodje, športniki, notarji, zdravniki in odvetniki –, tistih, ki izkazujejo manj kot 70 odstotkov odhodkov v prihodkih, vse ostale dejavnosti pa več, in sicer, je povprečen delež odhodkov v prihodkih verjetno kar preko 90 odstotkov. Opisano je posledica, lahko si predstavljate, neevidentiranih prihodkov in nepravilno oziroma previsoko izkazanih odhodkov. Zaradi velikega števila zavezancev se to zelo težko nadzira oziroma se nadzira pravzaprav – to vemo tisti, ki smo v tem poslu delali – samo v neznatnem obsegu, ki ne more bistveno vplivati na splošno stanje na tem področju. Naj grem še na mikropodjetja. Delež odhodkov v prihodkih pa je še večji pri mikropodjetjih, predvsem tistih, ki ne zaposlujejo delavcev. Povprečen delež odhodkov v prihodkih mikropodjetij brez zaposlenosti se giblje med 95 in 100 odstotki. Z drugimi besedami, kolegice in kolegi, davka tu ni nič. Ta podjetja ustvarjajo predvsem izgube. V razmislek, kaj bi bilo, če bi za vse samostojne podjetnike in mikropodjetja določili najvišji odstotek odhodkov, ki so davčno priznani, glede na dosežene prihodke, in sicer v razponu od 50 do 80 odstotkov glede na vrsto dejavnosti. To je problem, ki sem ga na začetku omenjal. V ta odstotek se ne bi vštevale izplačane plače in plačane predpisane dajatve, ki so povezane z njimi. S tem bi, po mojem mnenju, močno stimulirali zavezance k zaposlovanju delavcev in plačevanju dajatev, kar je bržčas sprejemljiv cilj ekonomske politike, tudi te vlade, vsake vlade, ki bi prišla. Razpone bi lahko določili v sodelovanju z Gospodarsko zbornico, z Obrtno zbornico, glede na vrsto dejavnosti in že obstoječe normative, ki, verjamem, tudi za Ministrstvo za finance niso skrivnost. Tako bi lahko, recimo, rekli, da najvišji odstotek odhodkov v prihodkih ne bi smel presegati 80 %. Po vedenju je podobna ureditev tudi v sosednjih državah, tudi tistih, ki so bile že danes omenjene. Če zaključim, Vlada se je torej pri pavšalu odločila za eno najenostavnejših, bi rekel, celo elegantnih rešitev. To drži. Drži pa tudi, da ima vsak stil svojo ceno. Rešitev ni optimalna z vidika ekonomske sposobnosti in tudi z vidika obsega pobranih davkov. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Janko Veber, za njim Mirko Brulc, Samo Bevk in Marjana Kotnik Poropat.
Hvala. Samo na kratko želim opozoriti, da smo zahtevali splošno razpravo tudi iz razloga, da lahko Vlada dodatno razmisli o svoji odločitvi, ko želi ukiniti posebno davčno olajšavo čezmejnim migrantom. Če se to zgodi, lahko pričakujemo, da se bodo mnogi raje prijavljali v tujini in v celoti plačevali davke tam. Slovenija bo v tem primeru ostala tako brez davkov kot tudi brez svojih državljanov. Ne nazadnje, problem obdavčevanja najemnin na način, da tudi tisti, ki imajo zelo veliko količino stanovanj, plačujejo skorajda enak davek kot tisti, ki imajo mogoče stanovanje, dve, in poskuša nekako iz meseca v mesec preživeti, je po našem mnenju krivično. Zato tega zakona sam ne podpiram in upam, da bo po splošni razpravi prišlo do dodatnega razmisleka pri Vladi in ne bo vztrajala pri teh, po našem mnenju, zelo krivičnih rešitvah. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Mirko Brulc.
Hvala lepa. Glejte, mlade družine silimo v nakup stanovanja, in to je slaba napoved za vse tiste, ki si želijo urediti stanovanjski problem. Namesto da bi jim omogočali čim cenejši najem stanovanja – vemo, da imamo veliko stanovanj po Sloveniji, da je pa veliko mladih družin, ki si ne morejo privoščiti nakupa in potem živijo pri starših. Morali bi spodbujati oddajanje stanovanj z zakonodajo, ki lastnikov stanovanj ne bi silila v oddajo na črno. Dogaja se nam, da je nek del najemnine priznan, kar je javno objavljeno in se iz tistega plačuje tudi dohodnina, ostalo pa je skrit prispevek podnajemnika. Ne nasprotujem cedularni obdavčitvi, sem pa proti ukinitvi progresivne obdavčitve dohodkov od najemnin. S tem delamo napako in zopet protežiramo bogate. O mejnih migrantih pa samo toliko – povsod, Slovenija je majhna, mejimo na bogatejše države. Ker grozi, da bi se Slovenke in Slovenci lahko zaradi nekih boljših pogojev življenja na oni strani meje izselili, je to izjemna škoda za slovenski živelj. Bodimo previdni in rešimo ta problem. Trenutno pa gre za problem z državo Avstrijo oziroma državljanov, ki živijo ob avstrijski meji. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Samo Bevk. Ker so določeni poslanci odsotni, bom povedala, kako si sledijo naprej: gospa Marjana Kotnik, gospod Jože Tanko in potem Ivan Hršak, ker vidim, da je tukaj. Ne. Potem pa Matevž Frangež, če bo ostalo še kaj časa. Gospod Samo Bevk, izvolite.
Hvala lepa gospa podpredsednica. Spoštovani zbor! Kot so že nekateri omenili, je bilo na podlagi obstoječe zakonodaje urejeno tako, da so bili dohodki od najema obdavčeni po načelu davčne pravičnosti, kar pomeni glede na zmožnost plačevanja davka. Zdaj Vlada uvaja enotno davčno stopnjo. Časa za kakšno daljšo razpravo je zelo malo, vendar bi ob spremljanju današnje razprave v Državnem zboru, pričakoval, da bi se tudi minister za finance, gospod Šušteršič, odzval, komentiral in odgovoril na dileme, ki so bile tukaj postavljene. Spomnimo se prej, kako je predsednik Državnega zbora pohvalil enega ministra, ker je aktivno sodeloval in to pričakujem tudi od ministra za finance. Hvala lepa.
Hvala lepa. Torej naslednji, ki je tukaj in ima še čas, je gospa Patricija Šulin.
Predsedujoča, hvala za besedo. Mogoče bi samo pokomentirala dileme in pomisleke, ki jih imate v zvezi z dajanjem nepremičnin v najem. Moje mnenje je, da kdor oddaja nepremičnino v najem, premoženjsko gledano zagotovo ni reven. Če oddajaš nekaj v najem, potem sam živiš nekje drugje. Če stanovanje oddajaš, imaš še eno stanovanje ali pa imaš stanovanjsko hišo. To je gotovo. V razdelitvi časa bom še kaj več povedala o utajah na tem področju, ki gredo včasih v škodo teh, ki oddajajo stanovanje v najem. Glede dviga praga do 50 tisoč evrov za vstop v sistem normiranih odhodkov, bi želela povedati, da je bilo po sedanjem sistemu, ko je bil ta prag 42 tisoč evrov, teh zavezancev okrog 95 tisoč. Z dvigom praga na 50 tisoč evrov bomo zajeli bistveno širši krog teh zavezancev in to pomeni administrativno olajšanje tudi v smislu, da ti zavezanci ne bodo imeli stroškov računovodskih storitev. To sta dva ukrepa, ki se potem po cedularni obdavčitvi štejeta kot dokončni davek. Hvala.
Hvala lepa. Zdaj pa še predlagatelj, dr. Janez Šušteršič.
Hvala za besedo. Poslušal sem vse te diskusije. Sproti nisem komentiral, zato ker so bile diskusije takšne, da ni bilo nekih potreb po neposrednih replikah, hkrati pa se mi je zdelo smiselno poslušati in potem komentirati vse skupaj. Jasno je, kaj so glavna vprašanja – okoli dnevnih delovnih migrantov. O tem je bilo največ besede. Najprej bi potrdil to, da smo se s predstavniki civilne iniciative že sestali. Ugotovljeno je bilo, da gre za neko staro zgodbo – to je povsem jasno –, da je šlo za različne poskuse reševanja tega, najprej z mednarodno pogodbo. Ne vem, zakaj do tega ni prišlo, to je bilo že pred leti ustavljeno in potem je bila uvedena ta dodatna olajšava v dohodnini. Nekako splošno mnenje je bilo, da je to nesistemska rešitev, da bi bilo bolje, če bi našli kakšno drugačno, tudi sicer je ta rešitev v ustavni presoji. Ustavne presoje verjetno ne bo letos. Če bo negativna, pomeni, da ostanemo brez tega, ne da bi imeli pripravljeni neko drugo rešitev. Predlagali smo, glede na to, da se skupaj zavedamo problema, da morda tudi predstavniki civilne iniciative – to niso samo tisti, ki delajo čez mejo, ampak tudi tisti, ki so po stroki davčni strokovnjaki –predlagajo neke drugačne rešitve, da pridemo do nekega kompromisa. Dejstvo je, da je v zakonu o dohodnini težko imeti neko določbo, ki posebej izvzema samo nek dohodek, glede na to, kje je pridobljen. Izvzema ga pa v resnici zato – in mislim, da si moramo biti na jasnem –, ker je obremenitev dela v Sloveniji previsoka. To rešujemo. Žal zaradi finančne situacije tega ne moremo reševati hitreje. Predlagali smo tudi spremembe davčne lestvice, kjer nekoliko širimo, kolikor je to pač glede na finančne učinke možno, mejo srednjega davčnega razreda. To je pomembno, ker večina ljudi od tistih, ki prijavljajo te dohodke – tu civilna iniciativa govori o 12 tisoč ljudeh, mi imamo tisoč 500 teh ljudi v davčni evidenci, zadnji podatki so iz leta 2010. Ti dohodki bi se morali prijavljati mesečno, ampak ne bi šel v to. Večina teh ljudi, več kot polovica, prejema dohodke v višini od ene do dveh povprečnih slovenskih plač. To niso tako nizki dohodki. S takšnimi dohodki, recimo, visoko izobražen človek v Sloveniji, visoko izobražena oseba v povprečju prejema 1,6 povprečne plače. Dohodki pri mnogih teh ljudeh so primerljivi z relativno dobrimi dohodki – poudarjam relativno – v Sloveniji. So pa ti za naše razmere relativno dobri dohodki bistveno bolj obremenjeni kot so obremenjeni v Avstriji. Obstajata dva razloga za to. En razlog je zelo visoka splošna olajšava v primerjavi z našo, ki je v Avstriji. Drug je pa bistveno večja stisnjenost razredov pri nas. Pri nas imamo navado davčne razrede določati glede na povprečno plačo. Pri nas obstaja velika kompresija, v praksi je pa zelo malo ljudi, ki pridejo čez dve ali čez tri povprečne plače, Čeprav ves čas kažemo s prstom za njimi, bi vas spomnil, ko smo uvajali 50-odstotno stopnjo pri dohodnini, kako malo ljudi in kako majhen finančni učinek smo lahko s tem dosegli ravno zaradi te stisnjenosti plač in plačnih razmerij v Sloveniji. To so problemi, ki so se zelo jasno pokazali takrat, ko je bilo uvedeno načelo svetovnega dohodka in je bilo reševano, kot je bilo tudi zelo natančno opisano s strani poslanca Horvata. K temu ne bi več dodajal, razen tega, da neki pogovori potekajo. Tudi naša želja je, ne samo da ukinemo to olajšavo, ampak da najdemo rešitev, ki bi bila srednja pot, ki bi bila bolj sistemska, morda tudi v smislu izvzetij in tako naprej. Kar se tiče najemodajalcev, po novem bo efektivna stopnja – to je enostavno izračunati, obdavčitve pri najemu – 22 in pol odstotka. Ko smo iz podatkov, ki jih imamo, računali, kakšna je zdaj, koliko je obdavčen dohodek, davčna osnova za ta davek in koliko se od tega pobere, je pa ta efektivna stopnja 23,8 %, se pravi višja. Tukaj prihaja do tega, da je pri nekaterih manjša, vendar je manjša zato, ker gre ta dohodek v dohodninsko osnovo. To, prvič, ni sistemsko, ker ne gre za dohodek od dela, gre za dohodek od nekega premoženja, ki se daje v najem. Vsi drugi dohodki od premoženja, ki se daje v najem, so pri nas obdavčeni cedularno že kar nekaj let. Letos smo to stopnjo cedularne obdavčitve dvignili iz 20 na 25 odstotkov zaradi zahtev, da je treba bolj obdavčiti dohodke od kapitala, zlasti v času krize. Dividend obresti na tisoč evrov prodaje kapitalskih naložb – gre za takšne dohodke. In tu gre za nekaj podobnega. Pridružil bi se temu, da imajo ljudje, ki imajo nepremičnine, ki jih lahko oddajo v najem, neko premoženje, s katerim ustvarjajo nek dohodek. Medtem ko drugi ljudje z enakimi dohodki, morda iz drugih virov, tega nimajo. Davčni podatki kažejo, da je pri ljudeh, ki oddajajo premoženje v najem, v povprečju približno 20 % njihovega celotnega dohodka iz tega vira. Težko bomo našli primere, kjer bi bili ljudje eksistenčno odvisni od tega, da neko nepremičnino, v kateri ne živijo, oddajajo v najem. Mislim, da s to spremembo ne bo prišlo do tako dramatičnih posledic kot so bile omenjene. Kar se tiče študentov, tudi z njimi se pogovarjamo. Rad bi nekoliko orisal situacijo, politika do mladih je nekaj kompleksnega. Bil bi zelo vesel, če bi se tudi sicer več pogovarjali o položaju te generacije. Kaj pomeni ta olajšava, ki je danes? Predlagamo samo, da se razpolovi, ne da se ukine. Pomeni, da ima študent, ki dela, pravico do dvakratne olajšave kot jo imajo vsi drugi, ki delajo. Pri študentu, ki ga njegovi starši ali tista oseba, ki zanj skrbi, uveljavlja kot vzdrževanega družinskega člana, ta sprememba, ki jo predlagamo, pomeni, da bo imel še vedno neobdavčenih približno 150 evrov zaslužka na mesec, kar verjetno za nekoga, ki ga vzdržujejo starši – ali pa vsaj trdijo, da ga vzdržujejo in imajo zaradi tega vzdrževanja določene ugodnosti pri dohodnini, tam uveljavljajo olajšavo – ni tako zelo malo. Pokrije že skoraj stroške najemnine ene sobice – na primer, če smo prej o tem govorili. Ta zakon ne preprečuje, da zaslužijo več. Pravi, da se bo od tistega, kar bo več kot 150 evrov oziroma dvanajstkrat toliko na leto, plačala 16 % dohodnina, kar v primerjavi z ljudmi, ki sicer delajo tudi priložnostna dela in tako naprej, in ki plačujejo, ali pa bi morali plačevati dohodnino, in takoj, ko presežejo tisto osnovno splošno olajšavo, ki jo imamo vsi, ni tako zelo slab položaj. Za študente, ki jih starši oziroma skrbniki ne uveljavljajo, ki jih nihče ne uveljavlja kot vzdrževane člane, vzdrževane osebe, pa ta sprememba pomeni, da bodo lahko neobdavčeno zaslužili toliko kot znaša bruto minimalna plača. Te študente sem danes tudi vprašal, kako lahko – in še vedno tudi po tej spremembi – takšno stvar utemeljijo nekomu, ki prav tako zasluži bruto minimalno plačo, pa od tega plačuje socialne in pokojninske prispevke, pa nekaj malega dohodnine, pa skrbi za otroke, pa morda skrbi za starše s tem istim dohodkom, medtem ko oni ta dohodek potrebujejo menda za financiranje študija. Drug problem je, da študent, ki dela toliko, da zasluži recimo 700 evrov na mesec, zelo verjetno potem ne zmore študirati toliko, da bi mu profesorji, ki resno opravljajo svoje delo, lahko priznali, da zna dovolj. Tukaj je gotovo upravičeno, da se te olajšave prilagaja. Nek pogovor s študentskim predstavnikom bo še naprej tekel. Vezan bo tudi na rešitve na nekaterih drugih področij, glede štipendij in drugih stvari, ki jih zadevajo. Zadnja stvar, o kateri je bilo tudi veliko govora, je uvedba pavšalne obdavčitve za podjetnike oziroma za osebe, ki opravljajo dejavnost v tem zakonu in v zakonu o dohodku pravnih oseb. Veliko je bilo razprav s strokovno javnostjo, tudi s kolegi, tudi, ko smo zakon pripravljali. Nekaj časa je bilo predstavljeno in na voljo na naši spletni strani. Kako to pravzaprav narediti? Bile so ideje, da bi postavili višjo mejo ne samo 50 tisoč. Najprej smo predlagali samo 60 % priznane stroške, potem je bila ideja, da bi šli morda celo na 80 – na koncu smo predlagali 70. Dilem je bilo kar veliko. Različne dejavnosti so v različnih položajih; nekdo ima velike stroške, nekdo ima nizke stroške. To bo verjetno zanimivo za dejavnosti, ki niso zelo kapitalsko intenzivne, kjer ni veliko investicij. Je pa res, da tiste dejavnosti, ki to imajo, pa imajo od letos naprej neomejeno investicijsko olajšavo, ker smo odpravili omejitve, imajo 40 % in ne več samo 30 % olajšavo, in tako naprej. Se pravi, da so tudi tam ugodnosti. Glede samega zneska 50 tisoč – to smo vezali na predlog, da se meja za obvezno vključitev v sistem davka na dodano vrednost dvigne do 50 tisoč, kar pomeni, da se lahko nekdo odloči, da je pavšalist in tudi ni zavezanec za DDV; lahko se odloči, da je pavšalist in je tudi zavezanec za DDV; lahko se pa tudi ne odloči, da je pavšalist. Ocene so zelo različne, zlasti te prihranke pri administrativnih stroških je težko oceniti. Tukaj je pomembno dvoje. Eno je vodenje stroškov, evidenc, s katerimi dokazuješ davčno povišane stroške – ta strošek odpade in ta strošek je pri marsikomu, ki ga omenjam povezan s plačevanjem nekih računovodskih ali kakšnih podobnih storitev. Ni samo strošek dela, čeprav je tudi to pomembno, tukaj se porablja čas, ampak ima storitev tudi neko ceno, ki jo mora plačati. Druga stvar, ki je zelo pomembna; takšna davčna obveznost, ki je enkrat cedularno ugotovljena, je dokončna. Ne more se zgoditi, da nekdo pride čez tri leta in reče, da ti bo en račun vrgel iz stroškov ven in tako naprej. To je pomembno z vidika gotovosti, zlasti pri malih podjetnikih, ki nimajo te možnosti, nimajo teh rezerv, da bi lahko pokrili neke upravičeno ali neupravičeno naknadno ugotovljene davčne obveznosti – teh rezerv nimajo. Vesel sem, da ste to rešitev načelno podprli – v opoziciji s pripombami, ki so podobne dilemam, ki smo jih imeli tudi sami. Na koncu smo rekli: "Dajmo to uvesti, poglejmo, kaj se bo zgodilo! Dajmo to spremljati." Seveda bo zelo enostavno videti, koliko ljudi se bo za to odločilo, kaj se bo tam dogajalo z davčnimi prihodki, kakšna bo struktura po dejavnostih. Čeprav te podatki – nekdo ima glavno dejavnost, lahko pa v resnici počne tisoč in eno stvar. Ko bomo videli, kaj se dogaja, in če bomo videli, da ukrep ni dosegel svojega namena v celoti, bomo lahko to zelo hitro prilagodili. Važno je, da se ljudje začnejo navajati. Počakamo morda pol leta, da se vse te prilagoditve zgodijo, potem pa vidimo, ali je treba kaj korigirati. Glede na neko načelno razumevanje za ta ukrep, mislim, da ne bo problem, če bomo želeli relativno hitro popravljati in spreminjati na podlagi podatkov. Danes smo v situaciji, ko ne moremo točno in vnaprej predvideti, kako se bo kdo na to odzval. Hvala.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste želeli besedo, ste jo dobili. Ker pa čas za razpravo ni potekel, sprašujem, ali želi še kdo razpravljati na podlagi prvega odstavka 71. člena. Vidim roke, zato odpiram prijavo. Prosim, prijava teče. Mag. Damjana Petavar Dobovšek, prosim.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! Ta vlada se je skupaj s koalicijo odločila, da bo pripravila ugodno poslovno okolje za mala podjetja, samostojne podjetnike, obrtnike in tudi kmete, ki se ukvarjajo z osnovno kmetijsko in gozdarsko dejavnostjo, in da bo naredila ugodno davčno okolje, ki bo predvidljivo in ki bo omogočalo tem zavezancem manj administrativnih bremen. In to s tem zakonom tudi dela. Osredotočila bi se predvsem na največjo spremembo, ki je vsebovana v tej novi pavšalni obdavčitvi, in slišali smo že, da je limit za vstop v sistem pavšalne obdavčitve 50 tisoč evrov in je vezan tudi na dvig vstopa v sistem DDV. Vstop je preprost, s priglasitvijo, in tudi izstop je preprost, s prostovoljnim izstopom na podlagi vloge davčnega zavezanca. Pri vstopu s priglasitvijo je pomembno, da gre za samodejno podaljševanje. Uvaja se tudi ugotavljanje prihodkov po principu obračunane realizacije za fizične osebe, ki ugotavljajo davčno osnovo z upoštevanjem normiranih odhodkov, in sicer zato, da ob njihovem nastanku ne pride do njihovega neupoštevanja ali dvakratnega upoštevanja. Na ta način je dohodek, ki je obdavčljiv, tudi predvidljiv, tako za davčnega zavezanca, kot tudi za državni proračun. Vedno imamo 30 % davčno osnovo, ki je obdavčena cedularno s fiksnim davkom 20 %, to pomeni predvidljivost za davčnega zavezanca in tudi predvidljiv priliv v državni proračun. Po podatkih davčnih obračunov akontacije dohodnine o dohodku iz dejavnosti iz leta 2010, je bilo 60 tisoč zavezancev, ki so oddali obračun in so imeli računovodsko priznane prihodke do 50 tisoč evrov. Vsi, razen 15 tisoč zavezancev, so izkazovali pozitiven rezultat, tako da lahko pričakujemo predvidljive davčne prihodke iz tega naslova. Treba pa je poudariti, da je za davčne zavezance, ki se bodo odločili za vstop v ta sistem normiranih odhodkov, pomembno to, da je v času ugotavljanja davčne osnove z upoštevanjem normiranih stroškov izključeno uveljavljanje neizkoriščenih davčnih izgub. Pravica do uveljavljanja ne preneha, če se davčni zavezanec odloči, da gre v sistem ugotavljanja davčne osnove na podlagi dejanskih prihodkov in dejanskih odhodkov – seveda, če izstopi iz sistema. V času, v katerem je davčni zavezanec v sistemu ugotavljanja pavšalne obdavčitve, je onemogočeno tudi uveljavljanje olajšav, ki pa se lahko kot neizkoriščene prenesejo v tisto obdobje, ko bo zavezanec prešel ponovno na ugotavljanje davčne osnove z upoštevanjem dejanskim prihodkov in dejanskih stroškov ali odhodkov, vendar pa le, če še rok ni potekel. To je zelo pomembno. Pomembno je, da je davek dokončen, je odmerjen na podlagi davčnega obračuna in se ne poračunava z dohodnino. Tu bi želela opozoriti, da gre za racionalnost postopka v primeru naknadnega davčnega nadzora. Ko se ugotovijo nepravilnosti v postopku, ni več obnove davčnega postopka oziroma dveh postopkov, tudi dohodninskega. To odpade, ker je davek z davčnim obračunom dokončen. Rada bi samo še odgovorila gospodu Potočniku – moje mnenje o tem, zakaj je limit 50 tisoč evrov. Gledam ga tudi z vidika racionalnosti odločanja davčnih zavezancev. Tisti, ki imajo višje letne prihodke, se tudi sami odločajo za investiranje, za reinvestiranje dobička in se ne bodo odločali za pavšalno obdavčitev, ker tu ni možnosti uveljavljanja [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa, hvala lepa. Besedo ima gospod Mihael Prevc.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani minister s sodelavci, spoštovane kolegice in kolegi! Strinjam se, da je zakon, ki ga obravnavamo in katerega osnovni cilj je dodatna administrativna razbremenitev malega podjetništva pri izpolnjevanju njihovih finančnih obveznosti, primeren za nadaljnjo obravnavo in zato ga bom tudi podprl. Vesel pa sem, da je minister v svoji razpravi nakazal, da bo treba v nadaljnjih postopkih, v nadaljnji proceduri sprejemanja tega zakona določenim zadevam še prisluhniti oziroma določene zadeve še urediti. Sam bi rad še enkrat poudaril tisti problem, ki ga v Slovenski ljudski stranki vidimo pri tem zakonu. Omenil ga je že moj kolega Janez Ribič v stališču naše poslanske skupine, to je, da se lahko tem ljudem z neposredno ukinitvijo olajšav za rezidente, ki so hkrati tudi čezmejni delovni migranti, zgodi ta dvojna obdavčitev. Ta problem naša država rešuje že kar nekaj časa – menda se reševanje tega problema vleče že šest let – in z ukinitvijo teh olajšav se lahko zgodi, da ta problem vrnemo za šest let nazaj. Verjamem, da rešitev, ki je zdaj aktualna, ni najbolj primerna, da bo treba najti neko sistemsko rešitev in potem v nadaljevanju izvajati mednarodne dogovore na podlagi mednarodnih konvencij, ki se jih v tem trenutku ne izvaja. Vendar, kot je bilo že opozorjeno, s to dvojno obdavčitvijo lahko nastanejo kar precejšnji problemi, saj vemo, da gre po nekaterih ocenah za približno 12 tisoč ljudi, ki delajo v sosednjih državah, v Avstriji in Italiji. Gre predvsem za prebivalce iz severovzhodnega dela Slovenije, kjer je zaposlitev najtežje dobiti, in vemo, da na tak način rešujejo svoj socialni problem. Mislim, da so to delavci, ki nimajo prav visokih plač, da delajo bolj za nizke plače in bi ta dvojna obdavčitev lahko povzročila, da se ti delavci ponovno vrnejo v objem zavoda za zaposlovanje in v objem socialnih transferjev države. Predvideni učinek tega se predvideva približno v znesku 2 milijonov evrov. V Slovenski ljudski stranki trdimo, da se učinek teh 2 milijonov lahko prav hitro obrne v nasprotno smer in na koncu lahko privede celo do negativnega neto učinka glede na celoten proračun, predvsem na področju višjih socialnih transferjev. Tako sem vesel, da je minister nakazal, da je to ena tistih tem, ki jih bomo v nadaljevanju postopka sprejemanja tega zakona skušali rešiti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Patricija Šulin.
Predsedujoči, hvala za besedo. Želela bi še enkrat poudariti, da administrativne ovire odpravljamo pri dveh poglavitnih zadevah, in sicer pri tistih davčnih zavezancih, ki vstopajo v sistem normiranih odhodkov, in pri tistih fizičnih osebah, ki oddajajo nepremičnine v najem in jim to ne pomeni dejavnosti. Ti dve zadevi bosta obdavčeni tudi z dokončnim davkom, kar se ne bo več ponovno poračunavalo v dohodninskih napovedih, vendar pa to ne pomeni, da ta vrsta zavezancev ne bo davčno nadzorovana in davčno inšpecirana, tako je pri vsakem možna tudi naknadna preveritev dejansko prikazanih podatkov. Posebej bi se pa osredotočila še na oddajanje stanovanj v najem in kršitve, ki se pojavljajo na terenu. Torej, če vzamemo primer, ko nekdo oddaja stanovanje v najem in z najemnikom ne sklene najemne pogodbe, misleč, da bo tako prikril 200, 400, 800 ali več evrov mesečno, in od tega tudi ne plačuje davka, se v praksi dogaja, da ko najemnik takega stanovanja, za katerega nima sklenjene pogodbe, ne plačuje tekočih stroškov – elektrika, ogrevanje, voda in tako naprej –, bo dobavitelj teh energentov terjal plačilo stroškov od lastnika stanovanja, zato ker lastnik stanovanja nima dokazila, da to stanovanje nekomu oddaja v najem in tako mora te stroške za tem uporabnikom naknadno plačati sam. To dajem v razmislek tistim, ki oddajajo stanovanja ali nepremičnine v najem, z njimi ne sklenejo pogodbe in ne prijavijo tega davka od dohodka oddajanja premoženja v najem. Druge kršitve, ki pa so se tukaj pojavljale: ko se je stanovanje obnavljalo ali adaptiralo, do neke določene višine, za to fizične osebe niso prejemale računov od obrtnikov, tako da je šlo v tem delu za en del sive ekonomije – pravzaprav po obeh straneh. Vemo tudi iz prakse, da te obrtnik vpraša, če želiš račun, kajti če ga ne želiš, potem je njegovo pleskanje 30 % manjše. Ta uvedba, da se lahko stroške znižuje tudi s predložitvijo dejanskih stroškov, pomeni, da bo tisti, ki regularno oddaja stanovanje v najem, imel še kakšen interes, da od vseh obrtnikov, ki mu popravljajo stanovanje, dobi račun. Tukaj se postopoma uvajajo vse te varovalke, ki so prisotne na področju sive ekonomije. Kakor opažam moramo pri nas na vseh področjih spremeniti tudi miselnost, kajti primer, ki sem ga prej opisala, ko mora lastnik stanovanja, ki ne sklene najemne pogodbe, naknadno, če najemnik ne plačuje fiksnih stroškov in dodatnih stroškov, poravnati stroške namesto njega – dajem v razmislek, kakšna je potem končna cena iztržka iz tega najemnega stanovanja, sklenjenega brez pogodbe, od katerega se ne plačuje najemnina? Verjetno je za lastnika stanovanja cena bistveno nižja ali pa dražja, če počne sivo ekonomijo oziroma oddaja stanovanje in nepremičnine, če rečem po domače, na črno. Te zadeve se počasi urejajo. Vesela sem, da gre Ministrstvo za finance tudi v to smer. Hvala lepa.
Hvala lepa. S tem zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo odločali v okviru glasovanj v četrtek, petnajst minut po prekinjeni 6. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DAVKU NA FINANČNE STORITVE. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina desetih poslank in poslancev s prvo podpisanim Jankom Vebrom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, to je dr. Janezu Šušteršiču, ministru za finance.
Spoštovani! Dovolite, da najprej nekoliko predstavim ozadje predloga tega zakona. Predvsem gre za dve informaciji. Ena je ta, da smo se spomladi, kot vsi veste, pogovarjali, dogovarjali, pogajali, če želite, s sindikati glede zakona o uravnoteženju javnih financ oziroma ukrepih za zmanjševanje javnofinančnega primanjkljaja. V okviru teh pogovorov so bile pogosto podane tudi zahteve, da je treba poiskati način, da se dvigne davčno bremenitev finančnega sektorja, da bo ta več prispeval k zmanjševanju javnofinančnega primanjkljaja. Bili so tudi nekateri drugi predlogi. Da smo te predloge upoštevali, ali pa napovedali, da jih bomo upoštevali, je na koncu tudi pripomoglo k temu, da smo s sindikati dosegli nek dogovor – vsaj v tem smislu, da Zakona za uravnoteženje javnih financ niso izzvali z referendumom oziroma kakšnimi drugimi ukrepi, če tako rečem. Drugo ozadje tega pa je, da v Evropski uniji poteka intenzivna debata o uvedbi davka na finančne transakcije. Ta debata je uspela tudi v Sloveniji, Državni zbor je že dvakrat sprejel stališče svoje do tega. Prvo stališče je bilo, da se podpira uvedba davka na finančne transakcije, če bi bilo uveden v celotnem območju Evropske unije. Razlog za takšno stališče je predvsem v tem, da so finančne transakcije – tukaj govorimo o tem davku, o katerem se govori na ravni Evropske unije, o finančnih transakcijah na borzi, na kapitalskih trgih oziroma na finančnih trgih – zelo občutljive. Države, ki so v preteklosti skušale same uvesti podobne instrumente, so doživele zelo velik upad finančne aktivnosti in so potem, recimo Švedska, takšne ukrepe odpravljale. Ker znotraj Evropske unije ni bilo mogoče doseči kakršnegakoli soglasja za pogovarjanje o uvedbi takšnega davka, je skupina držav, ki se jim je pridružila tudi Slovenija, predlagala tako imenovano okrepljeno sodelovanje, kar je nek postopek, ki bi – če bo uspešno izpeljan – omogočil omejenemu številu držav, ki bi tako želele, da same v svojem okviru uvedejo davek na finančne transakcije. Zadeve ne gredo neskončno hitro, tega v Evropski uniji tudi po navadi ne moremo pričakovati, je pa Državni zbor sodelovanje Slovenije tudi pri takšnem ožjem obsegu že podprl. Včeraj je bilo napovedano, da se bo tej skupini držav pridružila tudi Nizozemska, kjer je prišlo do nove vlade, s tem tudi do diskontiunitete – ta je včasih dobra, včasih pa morda tudi ne. V tem primeru gre v smer, s katero se strinjamo tudi mi. Zato smo se odločili, da davka na finančne transakcije, o katerem so sicer največ govorili sindikati, v tej fazi ne predlagamo in počakamo na usklajeno evropsko rešitev. Odločili smo se, da predlagamo drugo obliko obdavčenja prihodkov finančnega sektorja, in sicer uvedbo prometnega davka na plačilo storitev finančnega posredovanja, torej na tiste storitve, ki niso obdavčene z davkom na dodano vrednost. Gre za zelo enostaven prometni davek, s katerim bomo zajeli tiste finančne storitve, ki niso zajete v osnovo oziroma so oproščene plačila davka na dodano vrednost. Zavezanci bodo osebe, ki na območju Slovenije opravljajo finančne storitve – to bodo večinoma banke, pa tudi druge finančne institucije. Pomembno je, da to dejavnost opravlja na območju Slovenije, torej tudi tuje podružnice, tuje finančne institucije, ki to počnejo pri nas. Osnova bo nadomestilo, ki se plača za takšno storitev. Lahko ima različna imena, nadomestila, provizije, opravnine in tako naprej. Davčno obdobje je mesec, torej bodo enkrat mesečno finančne institucije to poračunale in plačale – prvič v mesecu maju za mesec april, če bo zakon uveljavljen po načrtih. Predlagana skupna stopnja tega davka je 6,5 %, ocenjeni finančni učinek je 35 milijonov evrov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Bojan Starman v imenu Poslanske skupine Državljanske liste, prosim.
Hvala lepa za besedo. Kot vidite je predlog, da uvedemo davek na finančne storitve, 6,5 %. V Državljanski listi bomo ta predlog podprli. Razlogi so; da je ta del storitev popolnoma neobdavčen, ker že zdaj ni obdavčen z nobenim prometnim davkom. Verjamemo in verjetno se bo zgodilo to, da bo ta davek prevaljen na občane, kot se je vedno zgodilo, nekateri to že prej upoštevajo, ko banke dvignejo cene. Vem pa, da banke poskušajo s temi svojimi storitvami, iznajdljivo in v nekaterih primerih pretirano, zaslužiti. Dolgo časa so bili naši tekoči računi vodeni brez stroškov, zdaj so stroški tam od 2 do 2,5. Vemo, da je bilo plačevanje čekov in vseh teh položnic je skoraj zastonj, zdaj so to kar veliki stroški. Sami izbiramo, se odločamo za elektronsko poslovanje – na poštah je ceneje kot na bankah, nekatere banke pa ponujajo vse te stvari. Vemo, da kar precej zaračunavajo razne storitve pri podaljševanju kreditov, pri obnovi kreditov, pri dodeljevanju kreditov. To so vse stvari, ki so pomembne, ne pomenijo pa tako strašno visokega zneska, tudi ob predpostavki, da bo vse preneseno na njihove komitente. Slišali smo tudi, ne vem kje, razpravo gospoda guvernerja, da ta del v prihodkih naših bank predstavlja kar precejšen delež in da postaja vedno večji. Banke pokrivajo svoje slabo poslovanje tudi na ta način, da so kar bistveno in preveč in že – slišali smo in brali smo, da bi morala država poseči in na nek način zamrzniti cene teh bančnih storitev in narediti red na tem področju. Zdaj pa smo v situaciji, ko iščemo – vsak evro je dober, da si povečamo svoje javnofinančne prihodke. Če jih iščemo in poskušamo poiskati na tistih mestih, kjer je to sploh še mogoče in smiselno, je to ena od stvari, ki, kot sem že rekel, ni bila obdavčena in ne bo imela bistvenih in katastrofalnih posledic za nas občane. V teh razpravah "obdavčiti ali ne" je bilo tudi nekaj zmešnjav, pogostokrat se meša in razume nepravilno. Velikokrat se to meša s predvidenim – in o tem smo že velikokrat razpravljali – davkom na finančne storitve. Nekatere evropske države, na primer Francija, so bile za to, da se uvede, nekatere pa ne, na primer Anglija. To pa je tisto, kjer se na finančne transakcije dodaja davek in tukaj se lahko zgodi ta dislokacija teh dogodkov v nekaterih državah, ki tega davka ne bodo imele. V tem primeru ne bo nobenega bega teh storitev nekam drugam, zaradi tega davka, te storitve se bodo opravljale tukaj in banke same bodo v svojem konkurenčnem boju poskrbele za to, da več kot jih bo, bolj kvaliteten in poceni servis bomo imeli občani. v številkah, če plačujemo 2 evra za neko storitev vodenja bančnega računa, 6 % ne pomeni niti 20 centov – 15 centov na mesec se bo podražilo in to je relativno malo. V skupnem znesku vseh storitev pa se bo kar nekaj nabralo, kot je povedano, v našo proračunsko blagajno. Mi bomo v naši listi ta predlog podprli. Je ena od možnosti, da izboljšamo našo situacijo in to na način, ki ne bo nobenega preveč bolel. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Janez Ribič v imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik Državnega zbora. Spoštovani gospod minister s sodelavci, poslanke in poslanci! Davek na finančne storitve bo nov davek v slovenskem prostoru. Dobro veste, da nam v Slovenski ljudski stranki dvigovanje katerihkoli davščin, ni všeč. Poslovno okolje v tej državi je že tako preveč obremenjeno, tako tudi tega sprejemamo s cmokom v grlu. Pa vendar je treba poskrbeti tudi za določene dodatne prihodke v proračun. V nasprotnem primeru bi sicer ob resni konsolidaciji javnih financ morali še bolj ostro poseči v krčenje odhodkovne strani proračuna. To pomeni še več varčevanja in še en razlog več za opozicijo za ostro kritiko vladni koaliciji. Pristojno ministrstvo je predstavilo več predlogov za povečanje prihodkov in, tako kot v mnogih državah v Evropi, smo se odločili, da v krizi nekoliko obremenimo tudi finančni sektor. Nesporno dejstvo je, da so nekatere storitve v finančnem in zavarovalnem sektorju popolnoma neobdavčene, saj so izvzete tako iz sistema DDV, kot tudi iz posebnega prometna davka in za zavarovalne posle. Ob tem velja povedati, da so v zadnjih letih nekatere evropske države uvedle celo obračunavanje davka na dodano vrednost na finančne storitve. Odločitev koalicije je posebna davčna stopnja, 6,5 %, enaka davku na promet iz zavarovalnih poslov. Ocenjujemo, da bo davek samo delno prenešen na končnega uporabnika. Kajti potreba po spreminjanju cenikov storitev bo vzpostavila tudi določeno medsebojno cenovno konkuriranje in iskanje konkurenčnih prednosti. V nekoliko bolj ljudskem jeziku rečeno, gre za obdavčitev provizij oziroma določenih nadomestil. To so velikokrat nizki zneski. Recimo dvig gotovine na bankomatu, ki ga zaračunavajo nekatere banke in je domnevna podražitev že dvignila nekaj hude krvi, se giblje okoli pol evra. Če bo banka celotno breme davka prevalila na uporabnika, se bo ta strošek uporabniku povečal za 3 cente. Tako res ne moremo govoriti o cenovnem šoku. Toda princip tega davka je, da se iz več malih transakcij razrastejo visoki zneski. To pa je tudi finančni učinek tega zakona. Obstaja sicer pomislek, za katerega upam, da ga bo minister pozneje v razpravi lahko razjasnil. Ta davek vključuje tudi obdavčitev upravljalskih provizij družb za upravljanje premoženja. Ker gre za njihov osnovni prihodek iz dejavnosti, bodo verjetno te družbe s tem zakonom še najbolj prizadete. Tudi zato, ker cene svojih storitev, zaradi narave poslovanja težko prilagodijo čez noč. Menda nekatere družbe razmišljajo tudi o selitvi svojega sedeža izven države – takšnih premikov si ne želimo in upamo, da do tega ne bo prišlo. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke upamo, da bo pravočasno in brez zapletov vzpostavljen sistem za obračunavanje tega davka s strani davčne uprave. Kot že rečeno, obravnavane dodatne davčne obremenitve ne pozdravljamo. Če bi bili danes opozicijska stranka, bi brez težav glasovali proti temu zakonu po načelu zavračanja dodatnih davkov. Toda, danes imamo odgovornost tudi do vzdržnosti proračuna in včasih je treba sprejeti tudi nepriljubljene rešitve. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo presodili, da gre za najmanj bolečo rešitev med tistimi rešitvami, ki zagotavljajo nek dodaten vir prihodka. Zato bomo zakon v prvi obravnavi podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Marija Plevčak v imenu Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Še enkrat, vsem prav lep pozdrav! Kot smo slišali že v obrazložitvi, Vlada s tem predlogom zakona uvaja nov davek v Republiki Sloveniji. To je davek na finančne transakcije, ki danes v primerjavi z zavarovalniškimi storitvami, ki so primerljive s finančnimi, niso obdavčene. Gre za popolnoma nov davčni vir, katerega namen je preprost – polnjenje proračunske blagajne. Zakon sledi osnovnim davčnim načelom; predmet obdavčitve so finančne storitve, davčni zavezanci so banke in druge finančne institucije, davčna osnova je nadomestilo oziroma provizija in davčna stopnja je 6,5 %. S strani Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev bo predlog deležen naše podpore in sicer iz naslednjih razlogov. Danes finančne storitve niso podvržene obdavčitvi, tudi DDV ne. Finančni sektor je bil evidentno sopovzročitelj nastanka gospodarske, finančne in s tem tudi družbene krize. Državljanke, državljani sami nosimo strošek sanacije finančnega sektorja. Po drugi strani pa imamo tudi znotraj naše poslanske skupine pomisleke glede uvedbe novega davka. Načrti papirja, zakonska določila so korektna in oblikovana v skladu s pravili davčnega prava in pravili oblikovanja besedila predloga zakona po Poslovniku Državnega zbora. Kljub temu smo se v Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev vprašali, če bo ta davek dejansko davek na finančne storitve, katerih zavezanke bodo finančne instuticije. Mislimo, da ne. Velika verjetnost je, da bo v praksi dejanski davčni zavezanec kar posameznik, pa naj bo to fizična oseba ali pravni subjekt. Razlogi za naše pomisleke: vsi poznamo finančno stanje naših finančnih institucij, zato je malo verjetno, da bodo sposobne same v celoti nositi te nove stroške. Res je, da je poslovna odločitev, torej prevalitev tega stroška na potrošnike, v popolni domeni finančnih institucij. A vendarle je odgovornost tudi na Vladi, ki slednje, ob dejstvu znanega stanja finančnega sektorja, sama posredno prevaljuje na potrošnike. Vemo, da banke nič ne delajo več zastonj, brezplačno. Vsaka usluga, vsak papir je plačljiv. V Poslanski skupini DeSUS smo ob tehtanju vseh argumentov zaključili, da je predlog zakona o uvedbi novega davka na finančne storitve primeren za nadaljnjo obravnavo. Popravki, boljše rešitve, če bodo strokovno argumentirane, pa bodo tekom zakonodajnega postopka deležne podpore z naše strani. Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev bo podprla sklep o primernosti obravnavanega zakona.
Hvala lepa. Gospod Jožef Horvat v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije.
Hvala lepa, gospod podpredsednik! Za uvod morda nekaj iz programa Nove Slovenije in iz koalicijske pogodbe. V gospodarski program Nove Slovenije smo zapisali, da odločno nasprotujemo povečanju kateregakoli davka v tem mandatu. Soglašamo le z uvedbo davka na nepremičnine, ki naj bi nadomestil oziroma dopolnil sedanje nadomestilo za uporabo stavbnega zemljišča, in eventuelno uvedbo davka na luksuz. V koalicijsko pogodbo pa smo zapisali, da bo koalicija do konca mandata uravnotežila javne finance in zagotovila, da javni dolg ne bo presegel ravni 46 % BDP. To bo dosegla predvsem z znižanjem javnih izdatkov in tako, da bo ob tem uvedla tudi s koalicijsko pogodbo predvidena znižanja davčne obremenitve. Cilji tega novega zakona o davku na finančne storitve je predvsem uvesti nov davčni vir na nivoju Republike Slovenije, ki bi na čim bolj enostaven način zagotovil dodatne prihodke državnega proračuna z dodatno obremenitvijo finančnega sektorja. Nov davek se uvaja na način, da bo davčna obremenitev čim bolj enakomerno porazdeljena, zato se uvaja čim širšo možno davčno osnovo. Zasleduje se tudi cilj, da bo pobiranje davkov čim manj administrativno obremenjujoče za finančne institucije in za davčni organ. Kakšne so poglavitne rešitve tega novega zakona? Prvič: z novim zakonom o davku na finančne storitve se uvaja obveznost plačevanja davka na finančne storitve, po katerem bodo predmet obdavčitve finančne storitve, ki so, po do sedaj obstoječi ureditvi, oproščene plačila davka na dodano vrednost v skladu z zakonom, ki ureja sistem DDV, ter storitve zavarovalnih posrednikov in zastopnikov. Drugič: davčni zavezanci za plačilo davka na finančne storitve bodo vse osebe na območju Slovenije, ki opravljajo finančne storitve, za katere je po zakonu predvidena obdavčitev. Tako bodo zavezanci za ta davek, na primer, banke, druge finančne institucije ter druge osebe, ki izvajajo finančne storitve, vključno s podružnicami tujih bank in poslovnimi enotami tujih pravnih oseb v Republiki Sloveniji ter vključno s tistimi tujimi osebami, ki po zakonu lahko opravljajo finančne storitve neposredno. Tretjič: davek na finančne storitve je transakcijski davek, zato se bo obračunaval od opravljenih storitev. Nastanek davčne obveznosti je previden v trenutku, ko je finančna storitev opravljena, finančna storitev pa se šteje za opravljeno takrat, ko je zanjo plačana provizija. Četrtič: davčno osnovo za plačilo davka predstavlja nadomestilo oziroma provizija, ki jo je davčni zavezanec prejel kot plačilo v zvezi z opravljenimi finančnimi storitvami. Praviloma se v praksi takšne provizije opredeljujejo kot nadomestila, provizije, opravnine ali stroški. Davčno obdobje je koledarski mesec. Davčna stopnja je 6,5 % od davčne osnove. Zakon predvideva oprostitev plačila davka za nekatere finančne storitve, in sicer za storitve, ki so že obdavčene z davkom na dodano vrednost in davkom od prometa zavarovalnih poslov ter za finančne storitve, ki jih opravijo določeni subjekti, na primer, Banka Slovenije, Evropska centralna banka, Evropska unija, evropski instrument za finančno stabilnost, mednarodna finančna institucija, ki jo ustanovita dve ali več držav članic Evropske unije, Evropska skupnost za atomsko energijo, Evropska investicijska banka, mednarodne organizacije ter diplomatsko-konzularna predstavništva tujih držav. Zakon ureja tudi osnovna postopkovna vprašanja, tudi vprašanje hrambe dokumentacije in tako dalje. Kakšni so javnofinančni učinki? Ob oceni, da je davčna osnova skupno približno 540 milijonov letno ter ob upoštevanju davčne stopnje v višini 6,5 %, to letno pomeni 35 milijonov evrov prihodkov državnega proračuna iz naslova uvedbe tega davka. Respektiramo tudi različne odzive na predlagani zakon. Uvedbi davka na finančne storitve nasprotujejo Banka Slovenije, Združenje bank Slovenije, Zveza potrošnikov Slovenije. Pričakuje se, da bodo banke in druge finančne institucije večji del bremena tega davka prevalile na končnega potrošnika. Pobiranje tega davka bo zahtevalo dodatne stroške pri zavezancih za vzpostavitev informacijske podpore, za obračunavanje tega davka in podobno. Razumemo pa tudi ministra za finance, dr. Janeza Šušteršiča, ki je gotovo prvi poklican in odgovoren, da polni državno blagajno. Poslanska skupina Nove Slovenije najavlja podporo temu zakonu o davku na finančne storitve, verjamemo pa, da bo tekom parlamentarne procedure zakon doživel še izboljšave. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Alojzij Potočnik v imenu Poslanske skupine Pozitivne Slovenije.
Spoštovani! Predlog zakona o davku na finančne storitve, ki ga danes obravnavamo, je eden od primerov sprejemanja zakonodaje, kjer se nadaljuje z ustaljeno prakso in posreduje Državnemu zboru v sprejetje predloge, ki vsaj v minimumu niso usklajeni s strokovno javnostjo. Kot vemo, se je vsa strokovna javnost zedinila v stališču, da je uvedba novega davka na finančne storitve neprimerna. V Evropski uniji, vsaj zdi se tako, je to vprašanje še odprto. Vlada je za uvedbo davka izbrala gospodarsko verjetno najbolj neprimeren trenutek. Uvedba davka bo dodatno prizadela že od krize tako ali tako močno prizadeto poslovanje bank, borzno-posredniških hiš, ki jim je promet v zadnjih letih, kot vemo, upadel za 90 odstotkov, in družb za opravljanje skladov, katerih promet se je zmanjšal za polovico. Po eni strani Vlada ustanavlja tako imenovano slabo banko z namenom stabilizirati in sanirati bančni sistem, po drugi pa jih bremeni z izgovorom, da finančni sektor ni v zadostni meri prispeval k reševanju krize. V resnici je drugače, prispeval je v bistvu žal več, kot je bilo treba. Spomnimo, lani je bil uveden davek na bilančno vsoto bank zato, da bi spodbudil banke k aktivnejšemu kreditiranju gospodarstva. Ukrep ni padel na plodna tla, cilj ni bi dosežen, a to nas še čaka. Zdaj pa je nov vir za polnjenje državnega proračuna našla v finančnem sektorju, ki ga tarejo čedalje slabši poslovni rezultati. Rezultat dodatnega obremenjevanja bo lahko tudi to, da bo del finančnih institucij vzel pot pod noge in se preselil v tujino, banke pa bodo zaradi težkih gospodarskih bremen novega davka, to prenesle na državljane. Pri predlogu zakona je problematično tudi predvideno dodatno obremenjevanje davčne uprave. Vlada v obrazložitvi predloga zakona namreč navaja, da bo za potrebe izvajanja zakona treba nadgraditi informacijski sistem davčne uprave Republike Slovenije, kar pa že iz izkušenj vemo, da lahko predstavlja vir novih težav. Pred dnevi smo bili namreč priča neljubim dogodkom, povezanih prav z nedelovanjem le-tega. Ob tem ni nepomembno, da bodo tudi ponudniki finančnih storitev morali prilagoditi svoje sisteme, da bojo lahko davek ustrezno obračunali in odvajali, to normalno za finančni sektor pomeni dodatno breme. Če imamo vse to pred očmi je jasno, da Poslanska skupina Pozitivna Slovenija zaenkrat takšnega pristopa k uvajanju novih davkov ne more podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Patricija Šulin v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Predsedujoči, hvala za besedo. Še enkrat, lep pozdrav vsem prisotnim! Z novim davkom na finančne storitve se uvaja nova davčna oblika, ki bo zagotavljala enakomernejšo porazdeljenost davčne obremenitve finančnega sektorja v primerjavi z drugimi gospodarskimi sektorji, ki so obremenjeni s posrednimi davki. Predlog zakona o davku na finančne storitve uvaja davek na provizije, ki jih osebe, ki opravljajo finančne storitve, zaračunavajo naročnikom teh storitev. V Sloveniji po sedanji ureditvi dodana vrednost, ki jo ustvari finančni sektor, ostaja neobdavčena. Predvidena je davčna stopnja v višini 6,5 odstotkov od davčne osnove, ki jo predstavlja provizija, ki jo davčni zavezanec prejme kot plačilo v zvezi z opravljeno finančno storitvijo. Stopnja je enaka, kot je že v veljavi za davek od prometa zavarovalnih poslov in dela finančnih storitev, kakor jih opredeljuje zakon, ki ureja bančništvo. Prvenstveno bodo davčni zavezanci za plačilo tega davka banke, hranilnice, podružnice tujih bank in druge finančne institucije, ki izvajajo finančne storitve, ter pravne in fizične osebe, ki opravljajo storitve zavarovalnih posrednikov in zastopnikov. Uvaja se obveznost plačevanja davka na finančne storitve, po katerih bodo predmet obdavčitve finančne storitve, ki so po tem zakonu, ki ureja sistem DDV, oproščene plačila davka na dodano vrednost. Po zakonu, ki ureja bančništvo, se štejejo tudi zavarovalne storitve, ki so obremenjene z davkom na promet zavarovalnih poslov, tako da se s tem zakonom kot predmet obdavčitve določajo tudi storitve zavarovalnega posredovanja in zastopanja, ki so izvzete tako iz sistema davka na dodano vrednost kot tudi posebnega prometnega davka na zavarovalne posle. Davek se bo obračunaval in plačeval na podlagi mesečnih obračunov davka, za katere je določen rok predložitve konec meseca in sledi davčnemu obdobju, tako da bo v tem roku treba davek tudi plačati. S predlaganim zakonom se pričakujejo pozitivni finančni učinki za državni proračun, čeprav bo imel zakon tudi nekatere finančne posledice za odhodkovno stran javnih blagajn, saj se v obdavčitev zajemajo tudi provizije, ki jih za finančne storitve plačujejo javne blagajne. Predlog zakona predvideva tudi oprostitev plačila davka za nekatere finančne storitve in sicer za storitve, ki so obdavčene z DDV in davkom od prometa zavarovalnih poslov, ter za finančne storitve, ki so obdavčene z DDV in davkom od prometa zavarovalnih poslov, ter za finančne storitve, ki jih opravljajo ali se opravljajo za določene subjekte. Zakon zavezancem nalaga obveznost hrambe dokumentacije in podatkov, ki so pomembni za pravilen obračun davka, tako da mora zavezanec v običajnih evidencah in splošnem knjigovodstvu zagotoviti vse podatke, ki jih davčni organ potrebuje za naknadno kontrolo. Nadzor nad pravilnostjo obračunavanja davka bo po tem zakonu izvajala Davčna uprava Republike Slovenije. Poslanska skupina Socialne demokratske stranke [l.l.] meni, da je primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Matevž Frangež v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Da ne bo pomote, vi ste Slovenski demokrati, mi smo Socialni demokrati. Skrajno neprijetno bi bilo, če bi nas kdo zamenjal. Ob nastopu te Vlade, ko je predstavila načrt ostre javnofinančne konsolidacije, smo jo pozivali, da konsolidacijo raztegne na daljše časovno obdobje, in da javne finance konsolidirajo tudi s pomočjo novih davčnih prihodkov. Po eni strani nas veseli, da je vsaj del nasveta Vlada upoštevala in pripravila paket zakonov, ki uvajajo nekatere nove davčne prihodke. Glede na vsebino teh zakonov pa moram žal ugotoviti, da so ti zakoni bolj kot povečanje davčnega priliva, paket zakonov za spodbujanje sive ekonomije. To lahko trdimo za zakon o dohodnini, za zakon o finančnih storitvah kot tudi za zakon o davku na dodano vrednost, ki ga bomo obravnavali nekoliko kasneje. Siva ekonomija predstavlja široko polje ne zajetega javnega denarja in široko polje, od katerega se zaradi neplačanih prispevkov ogromno ljudem odreka tudi njihova socialna varnost. V tem širokem polju, ki po ocenah mednarodnih organizacij v Sloveniji sega od 20 do 30 % našega BDP, bi morali zajeti večji del javnofinančnih prihodkov. Z ukrepi, ki jih sprejemamo te dni, pa bomo pravzaprav sivo ekonomijo spodbudili. Zakon o davku na finančne storitve je problematičen. Po opozorilih Obrtne zbornice Slovenije, Združenja bank Slovenije in Banke Slovenije bo povečal potrebo po administriranju, povečal bo stroške računovodstva, uvedel bo tako imenovani kaskadni učinek veriženja obdavčitve, kjer se stopnje davka ne bodo vštevale, ampak seštevale. S tem se bodo podražile storitve, finančne storitve in posledično bo zmanjšana tudi aktivnost bank. Končni rezultat bo, da bomo zaradi povečanja obdavčitve finančne storitve priča vse večjemu razmahu gotovinskega plačevanja, ki bo rezultiral v povečani sivi ekonomiji. Naj nikogar ne zavede podobnost izrazov. To ni davek na finančne transakcije, o katerem govorimo na ravni Evropske unije v dinamičnih, a žal že dolgotrajnih, globalnih razpravah. To je nacionalni davek, ki bo ustvaril točni tisti učinek, ki se ga je bala Slovenska demokratska stranka, takrat ko smo govorili o davku na finančne transakcije – povečal bo nekonkurenčnost slovenskih finančnih in bančnih institucij. Mimogrede, je pa zanimiva primerjava – medtem ko z davkom na finančne transakcije obdavčimo velike finančne posle, špekulante, odlive denarja v davčne oaze, s temi storitvami najbolj obremenimo prav najrevnejše. Vsakdo od nas ima potrebe, da plačuje položnice za kurjavo, energijo, vodo, odvoz smeti, in vse te storitve so finančne storitve, ki se bodo po določilih tega davka zaradi prevalitve bremena iz bank na končne potrošnike ustrezno podražile. To ni prava pot. Na koncu bomo torej priča dražjim položnicam, najbolj prav pri najrevnejših, podražitvi kreditiranja in odvrnitvi ljudi od dolgoročnih varčevanj. Vse skupaj bo rezultiralo v povečani sivi ekonomiji. Naj omenim še eno primerjavo. Finančne transakcije bodo na ravni sodelujočih držav Evropske unije obdavčene z dvema stopnjama. 0,1 % obdavčitev transakcij oziroma 0,01 % obdavčitev transakcij z izvedenimi finančnimi instrumenti. Stopnja tega davka, ki ga danes želi uvesti vlada je 6,5 % na obseg provizije ob finančnem plačilu. Ni primerno, in zato Socialni demokrati pozivamo večino v tem parlamentu, da zakon ob splošni obravnavi zavrnemo, ga pošljemo nazaj na vlado z nalogo, da vlada pripravi domiselnejše predloge, pripravi predloge, s katerimi bomo spodbudili večji zajem finančnih storitev, ki so danes opravljene v sivi ekonomiji. Na ta način povečajmo javnofinančne prihodke in se rešimo nelojalne konkurence, ki je v Sloveniji, žal, na tem področju množična. Hvala.
Hvala lepa. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Janko Veber, pripravi se gospa Renata Brunskole. Prosim, gospod Janko Veber.
Hvala za besedo. Pri tem zakonu mislim, da je treba vendarle poudariti, ali pa izhajati iz tega, kar je v uvodu povedal gospod minister. Pravi, da so se s sindikati pogovarjali in dogovorili, da je treba tudi banke kot nek sektor, ki naj bi imel denar, dodatno obdavčiti. Hkrati pa je v uvodu povedal tudi, da obdavčitev finančnih transakcij na kapitalskih trgih nikakor ni sprejemljiva, ker bi to zmanjšalo njihovo aktivnost in bi nastal velik problem. Imamo enak prizor, kot ga sicer dobivamo pri delu te vlade. Torej, ne obdavčuje se tistih, ki imajo kapital, ampak se obdavčuje tiste, ki živijo na robu nekega normalnega preživetja ali na socialnem robu. Obdavčitev bodo bistveno bolj občutili tisti, ki prejemajo pokojnine, socialne prejemke, kajti ko bo vse to prejel, bo tudi dodatno obdavčeno. Če pri tem upoštevamo tudi opozorila Obrtne zbornice; če bi šlo pri finančni storitvi za primer, da gre za dva posrednika, bo davek pri vsakem posredniku posebej obračunan. To še posebej obremenjuje gospodarski del in če se pogovarjamo o tem, da želimo spodbuditi neko gospodarsko dejavnost, lahko pridemo do dejstva, da bodo naše gospodarske družbe raje poslovale preko tujih finančnih ustanov, kjer te transakcije niso obdavčene. Torej, nepremišljen ukrep in lahko rečem zopet nekonsistentna politika Vlade glede na razmere v Sloveniji. Z nekimi poenostavljenimi zadevami želijo pridobiti nekaj sredstev v proračun, pri tem pa se niti slučajno ne vprašajo, če bodo največ k temu prispevali prav, recimo, obrtniki in tisti, ki prejemajo pokojnine in s položnicami plačujejo komunalne storitve in karkoli pač prejmeš s položnico na dom. Za nas je taka politika nesprejemljiva, zato tudi sam tega zakona ne morem podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Ivan Vogrin, pripravi naj se gospod Mirko Brulc.
Hvala lepa, gospod podpredsednik.
Se opravičujem, mag. Vogrin. Je čas v redu? Besedo ima gospa Renata Brunskole. Se vam opravičujem.
Nobenega problema. Najlepša hvala. Lepo pozdravljeni! Tega predloga zakona ne morem podpreti. Kot je bilo predstavljeno že v predstavitvi stališča naše poslanske skupine s strani gospoda Potočnika so predmet obdavčitve naslednje finančne storitve: dajanje kreditov oziroma posojil v denarni obliki in posredovanje pri sklepanju teh poslov ter upravljanje kreditov, izdajanje kreditnih garancij, transakcije vključno s posredovanjem, transakcije vključno s posredovanjem v zvezi z valuto, bankovci, kovanci, depoziti, tekočimi oziroma transakcijskimi računi, plačili, čeki in drugimi plačilnimi instrumenti, transakcije v zvezi z delnicami, deleži v podjetjih ali združenih obveznostih, upravljanje investicijskih skladov, storitvah zavarovalnih zastopnikov in posrednikov. Predvidene finančne posledice: prihodkovna stran proračuna – 35 milijonov evrov iz naslova uvedbe davka, odhodkovna stran – predvideni znesek, ki naj bi ga plačale javne blagajne, je 230 tisoč evrov. Glede na čas, v katerem smo, in glede na zakonodajo, ki se je sprejemala pri nas v zadnjem času po hitrem in nujnem postopku – tukaj imam v mislih tudi v povezavi z bančnim poslovanjem in vezano na zakon o slabih bankah –, bi uvedba davka dodatno prizadela že od krize močno prizadeto poslovanje bank, tako kot tudi borzno posredniške hiše, ki jim je promet v zadnjih letih upadel za 90 %, in družbe za upravljanje skladov, katerih promet se je zmanjšal za polovico. Da pa ne bi bilo izrečeno, da gre samo za morebitno politično nasprotovanje opozicijske poslanke, bi predstavila odnos zainteresirane javnosti v povezavi s predlogom. Združenje družb za upravljanje investicijskih skladov ocenjuje, da bi imela uvedba davka zelo hude posledice za njihovo panogo, ki pa ni vzrok finančne krize. Ker je upravljanje investicijskih skladov EU liberalizirano, bi uvedba davka, po njihovem mnenju, povzročila prenos upravljanja investicijskih skladov v druge države Evropske unije. V Združenju so zapisali, da bo uvedba davka na eni strani vplivala na manjše varčevanje v vzajemnih skladih, na drugi strani pa bi družbe za upravljanje verjetno prenehale opravljati dejavnost oziroma bi jo selile v tujino. Zveza potrošnikov Slovenije je mnenja, da obstaja tveganje, da bo večina ponudnikov finančnih storitev stroške davka na finančne storitve v celoti prevalila na potrošnike. V svoji izjavi so zapisali, da so stroški plačilnih storitev že danes tako visoki, da si jih mnogi stežka privoščijo. Dražje položnice bi na primer prizadele najrevnejše in zaostrile finančno izključevanje. Večja davčna obremenitev bi lahko še dodatno podražila kreditiranje, obenem pa ljudi odvrnila od dolgoročnega varčevanja. Ravno tako je bilo tudi s strani Banke Slovenije predstavljeno mnenje, da so trenutne gospodarske razmere neprimerne za dodatno obremenjevanje bank. Banke so že posebej obremenjene z davkom na bilančno vsoto bank. Obstaja nevarnost, da bo dodatno davčno breme prevaljeno na uporabnike finančnih storitev, ali da bo aktivnost bank zmanjšana, zaradi višjih stroškov. Davek lahko negativno vpliva tudi na mednarodno konkurenčnost slovenskih bank. Gospod dr. Marko Kranjec je v povezavi s predlogom tega zakona in pa tudi predloga zakona o davku na bilančno vsoto bank povedal, da je to popolna strokovna katastrofa. Glede predlaganega zakona o davku na finančne storitve se guverner boji, da je ideja za ta davek prevzeta iz razmišljanj v zahodni Evropi, kjer so investicijske banke zelo intenzivno financirale izvedene finančne instrumente. S tem davkom bi se po Kranjčevih besedah povišali stroški, saj bi banke davek prevalile v cene. Če tega ne bodo vgradile v cene, se jim bo zmanjšal dobiček, ki je že sedaj negativen, to pa bi izredno poslabšalo položaj bank. Toliko torej tudi o odzivu strokovne zainteresirane javnosti. V danem trenutku menim, da ta predlog spremembe zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo in da bi bilo primerneje, da se o tem še prouči in se zadeva pripravi takrat, ko bi tudi čas, torej splošna situacija v Republiki Sloveniji, za to dozorel. Danes temu ni tako.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Ivan Vogrin, pripravi se gospod Mirko Brulc.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Menim, da vedno prepozno delamo stvari. Vedno smo v časovnem zamiku vsaj za nekaj let. Če se spomnite, pred nekaj leti še nihče ni govoril o tem, da je treba gospodarstvo pustiti dihati. Danes bomo poslanci na Brdu pri Kranju, kjer bo vrh gospodarstva, in nekateri arhitekti iz birokratizirane in preveč davčno obremenjene Slovenije bodo na veliko blejali, kako je treba gospodarstvo razbremeniti. Prepozno. Naše gospodarstvo se duši in ga na hitro ne bomo več oživeli. Trajalo bo 5 do 10 let. Podobno je z davkom na finančne transakcije. Imamo opravka s tremi deležniki: država, prebivalstvo in gospodarstvo. Kaj bomo naredili? Država bo sicer dobila nekaj več prihodkov, zato da bo lahko bolj ali manj gospodarno opravljala svojo funkcijo, vendar bo prebivalstvo še bolj obubožano in še bolj bo obubožano gospodarstvo. Tudi gospodarstvo se deli v primarni sektor, to je proizvodnja, sekundarni in terciarni, kamor spadajo finančne in druge storitve. Ukrep je popolnoma napačen in sledi samo enemu cilju: kako napolniti državno blagajno. Glejte, počasi ne bomo imeli več komu jemati. Razumimo! To je ukrep, ki kaže na to, da gremo vedno po liniji najmanjšega odpora oziroma po najlažji poti. Najlažje je tistim, ki so dobili nalogo, da upravljajo z državo, dvigniti davek. Kaj pa, če bi napravili nekaj drugega? Povečali gospodarsko aktivnost, da bo več tistih, ki bodo davke plačevali. S tem, ko dvigujemo davke, zmanjšujemo krog tistih, ki bodo davke sposobni plačevati. Ne vem, če živimo v isti državi. V Sloveniji opažam, da tisti, ki so sposobni, odhajajo iz Slovenije, tako posamezniki kot tudi podjetja. Zakaj se čudimo, če nek uspešen športnik odide v Monako? Tukaj bi ustvarili takšne pogoje, da bi tuji športniki in tuji poslovneži prihajali v Slovenijo. Tukaj naredimo davčno prijazno državo, neke vrste davčno oazo, ne pa davčni pekel. S tem ukrepom samo prilivamo še malce bencina v ta davčni pekel. To je nepotrebno, dolgoročno škodljivo, kratkoročno pa bo nekoliko napolnilo blagajno. Zato menim, da če resno mislimo z namero, da napravimo Slovenijo gospodarsko bolj prijazno, da napravimo Slovenijo gospodarsko uspešno državo, potem bi morali namero za uvedbo tega davka opustiti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Mirko Brulc. Predvidevam, da v SD ne boste imeli več časa [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Ja, vi že, ampak naslednji. Izvolite, pa bomo potem videli.
Hvala lepa. Zavedajmo se, da je strošek ene položnice danes že ena šolska malica. Za najemno stanovanje, ki ga imam, plačujem mesečno 6 do 7 položnic – krat 12 mesecev je to 70 položnic po en evro in pol. Poglejmo, kakšen je to strošek za mlado družino ali za starejše upokojence, ki živijo v takšnih stanovanjih. Mislim, da bi z akcijo "vsak račun šteje" v državni proračun pridobili dosti več sredstev na osnovi plačila tiste storitve, ki smo jo deležni v nekem lokalu, pri frizerju in še kje. Predlagam Vladi, da si premisli in pripravi nov ukrep. Hvala lepa.
Hvala lepa. Na vrsti je gospod Samo Bevk. Ampak imate zelo malo časa. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Takšnih davkov se v času krize ne uvaja, prav tako se jih ne uvaja na ravni posameznih držav, če pa že, bi se moral uvesti davek na finančne transakcije na ravni Evropske unije kot celote in najbrž ni naključje, da se nekateri temu močno upirajo. Tudi moji kolegi so že povedali, kako bomo s tem obremenili tisti najrevnejši del naše družbe. So pa danes vidni ministri v prejšnjem mandatu velikokrat rekli Vladi: "Ustvarjajte nova delovna mesta, pa bo tudi denar v državni proračun prišel." To storite, gospod minister [[...]] [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Jurša.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Tudi z moje strani lep pozdrav vsem, ki ste v dvorani. Imam bolj vprašanje kot razpravo. Predvsem me zanima, ali bo ta davek dejansko davek na finančne storitve, katerih zavezanke bodo finančne institucije. Osebno mislim, da to ne bo tako, ampak da bodo te finančne institucije prevalile svoje obveznosti na posameznike, na pravne oziroma na fizične osebe. Tu pa me najbolj skrbi to, da bodo največ plačevale populacije – to so starejši ljudje, upokojenci –, ki finančnih transakcij niso navajene v nekih drugih oblikah, ampak s položnicami, ki so pa dejansko največji strošek pri finančnih transakcijah. Zato bi želel dobiti tekom odgovora, ki pripada vladi, tudi ta odgovor. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Patricija Šulin.
Predsedujoči, hvala za besedo. S tem novim davkom na finančne storitve se obdavčuje finančni sektor, ki v primerjavi z drugimi gospodarskimi sektorji ni obremenjen z davki tako, kot je obremenjen gospodarski sektor. Kar se tiče položnic oziroma provizij na položnice, menim, da so te provizije na položnice problem. Vemo, da so provizije na položnice različno visoke. Pri nekaterih hranilnicah od 0,39 evra do najvišje provizije, ki je v banki, mislim, da okoli 2,30. Zato lahko kot uporabniki bančnih storitev pri plačilu položnic tudi izbiramo, kje bomo plačevali položnice. Na predlog tega zakona je mogoče pogledati tudi tako, da bomo verjetno tudi pri bankah ustvarili razmislek, kar se že zdaj dogaja – kolikor vas poslušam –, da se bodo morebiti te provizije v nekaterih bankah znižale. Naši občani, ki si provizij ne morejo privoščiti, že zdaj odhajajo direktno do dobaviteljev, kjer se lahko plača položnico in kjer ni zaračunana provizija. Prav tako vem, da v naši državi v nekaterih občinah že obratujejo občinske blagajne, kjer imajo občani možnost plačila položnic brez provizije. Tako je na ta predlog zakona možno gledati z več strani. Glede na današnjo razpravo sem tudi sama mnenja, kar se bo zgodilo tudi v nadaljevanju procedure tega zakona, da se morebiti še razmisli o določenih izboljšavah in prouči tudi pomisleke poslancev glede predloga tega zakona. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima minister dr. Janez Šušteršič.
Lepo pozdravljeni! Najprej bi rekel, da bodimo natančni, ko govorimo o strokovnih institucijah in zainteresirani javnosti. Mislim, da je ta izraz "zainteresirana javnost" bistveno bližje opisu tistih, ki imajo največ pripomb na ta davek. Lahko bi jim pa enostavno rekli tudi "interesne skupine", ker katerikoli davek bomo predlagali za uvedbo ali povišanje, se bodo oglasili tisti, ki jih bo ta davek obremenil. Glede na to, da se oglašajo banke, da se oglaša tudi Združenje bank, borzni posredniki in tako naprej, očitno oni ne ocenjujejo, da bodo lahko ta davek v celoti prevalili na uporabnike svojih storitev na tak način, da oni, finančni posredniki, ne bodo tega občutili. Ker če bi oni lahko tako elegantno, kot vi razmišljate ali sprašujete, to prevalili, jih ta davek v resnici ne bi prizadel in se mu najbrž ne bi kaj dosti upirali. Problem je v tem, da tisti, ki neko dejavnost opravljajo in so za svojo dejavnost strokovnjaki – to pa še ne pomeni, da so strokovnjaki za obdavčevanje – seveda gledajo s svojega vidika, kjer je vsak davek potencialno škodljiv. Bil bi najbolj vesel, če mi ne bi bilo treba predlagati nobenih davčnih dvigov, vendar to enostavno ne gre, iz razlogov, ki mislim, da jih vsi poznamo. Kar se tiče stroškov administriranja. Te stroške administriranja bodo nosili tisti, ki so zavezanci za davek, in to so tisti, ki opravljajo te storitve. Zato se mi zdi nekoliko nenavadno, da so predstavniki malih podjetij in obrtnikov izpostavili ta argument, ker oni teh stroškov ne bodo imeli – stroške bodo imele banke in tisti, ki opravljajo finančne storitve. Lahko, da je to v določenem primeru kakšno manjše podjetje, prav veliko jih pa po mojem ni. Ti stroški ne bodo nič drugačni, kot jih drugi v gospodarstvu, recimo, vsi zavezanci za davek na dodano vrednost, že danes imajo. Zavezanec za davek na dodano vrednost mora mesečno, trimesečno ali polletno predložiti obračun vseh izdanih računov, ugotoviti davek na dodano vrednost, poračunati tistega, ki ga je plačal, in to poslati na Davčno upravo, potem pa še preveriti, če se ni v njihovem informacijskem sistemu to plačilo kje izgubilo, napačno zavedlo ali kaj podobnega. Zdaj bodo še banke to enako počele za provizije, ki jih zaračunavajo. Torej, bodo podobno administrativno obremenjene kot so drugi. V tem ne vidim kakšnega posebnega problema, prej bi rekel, da gre za manj diskriminatorno obravnavo kot je bila prej, ali pa kot je danes. Kar se tiče prevaljevanja – naj še to pojasnim. Pri vsakem davku, s katerim obdavčuješ promet, in pa pri davkih, s katerimi obdavčuješ dohodek, se pojavi vprašanje prevaljevanja. Nekdo na koncu ta davek plača. Plačajo ga v različnih deležih tisti, ki so zavezanci in tisti, ki so kupci oziroma potrošniki tiste storitve oziroma proizvoda, ki se obdavčuje, glede na to, koliko ima kdo možnosti pogajanja, možnosti prilagoditve, možnosti izbire drugih storitev in tako naprej. Tudi če bi dvignili dohodnino, bi nekateri ta davek prevalili na tistega, ki izplačuje dohodek. Prepričan sem, da bo marsikdo od tistih, ki jih z novim letom obdavčujemo s 50-odstotno stopnjo dohodnine – kar je bila nekako ideja, ki so jo praktično vse stranke v tem parlamentu na koncu podpirale tako ali drugače –, to prevalil na firmo, ki ga zaposluje, zato ker so to ljudje, ki imajo pogosto zelo visoke dohodke in temu primerno možnost pogajanja, dostikrat so pa tudi lastniki teh istih firm, ki jih zaposlujejo. To vprašanje prevalitve se pojavi povsod. Nekje imamo celo s predpisi določeno, na primer, ko mi predlagamo in vlada sprejme, da se prilagodi trošarina pri bencinu, se to avtomatično prenese v ceno, ker je tako določen model cene. Tukaj avtomatičnega prenosa ni, preprečiti ga pa ne moremo – ne moremo bankam prepovedati, da prilagodijo stroške storitev. Kot je bilo že prej rečeno, pri teh storitvah, ki jih navadni ljudje uporabljajo, so te stroški sorazmerno nizki – prej je gospod poslanec govoril o evru in pol pri položnici. Tam, kjer jaz plačujem položnice – je pa res, da uporabljam računalnik –, je 35 centov. Zadnjič sem izvedel, da je pri enih drugih še nekoliko manj, pa ne bom zaradi treh centov zamenjal banke. Mogoče jo bom zamenjal, če bo v še večjih težavah, kot je že, ampak kakorkoli, tega je zelo malo, pa tudi prilagoditi se da. Ko sem bil študent in hkrati mlada družina, smo počeli točno to; položnice hodili plačevati direktno k dobavitelju. S tem nočem reči, da je to nekaj, kar mislim, da je fajn, da je dobro, ampak možnost za prilagoditev marsikdaj obstaja. Včasih ni enostavna in je lahko za koga tudi boleča. Kot je bilo prej povedano, pri 35 centih je 6,5 davka in tudi če se v celoti prevali v ceno, ni zelo velik dodatni strošek. Kar se tiče opozoril glede vprašanja finančnega sektorja oziroma kapitalskih trgov. Dobili smo tudi opozorilo družb za upravljanje – te so po našem mnenju morda nekoliko bolj upravičene kot druge. To bomo preučili, ker gre tam dejansko za drugo obliko, tako je bilo tudi povzeto s strani poslancev. Druga stvar glede kapitalskih trgov je pa, da se mi ne izogibamo – kot je bilo očitano – obdavčenju finančnih transakcij na kapitalskih trgih, z delnicami in tako naprej, ampak želimo, da se to uvede v vsaj enem večjem krogu držav v Evropski uniji, zato ker je tam ta možnost premikanja v druge države toliko večja. Kot veste, smo bili v prvem krogu držav, ki so podprle predlog za okrepljeno sodelovanje na tem področju, in tukaj želimo biti zraven – smo se pa odločili, da ne gremo sami v to tveganje, da bi samo na območju ene manjše države, kjer je za povrhu notranji finančni trg zelo slabo razvit, to uvajali na tak način, kot je bilo predlagano; da se celotna transakcija obdavči z nekim dodatkom. Mislim, da so to glavna vprašanja, ki so bila. Še glede kaskadnega učinka. Mi smo pri ocenah učinkov tega davka uporabljalijavno dostopne podatke o znesku tako imenovanih opravnin, vseh provizij, ki se zaračunavajo. Ta številka 500 milijonov je podatek, 540 je potem neka ocena, koliko je še tistega, kar ni v teh podatkih zajeto, vse skupaj. To je blizu polovice dohodkov bank; tisto, kar ustvarijo z obrestnimi maržami, je nekoliko več od tega, ampak je sorazmerno. Tako tukaj neke velike možnosti, da bi ves ta dohodek odpravili in ga ustvarili na obrestnih maržah – praktično nekaj bi jih morali podvojiti. Dvomim, da bodo šli v to. Kar se tiče kaskadnega učinka, je pa to zelo težko videti iz teh podatkov – koliko tega je in koliko je to pomembno. Se pa tudi dogovarjamo, da bi nam pomagali to oceniti. Načelno je ta argument, kot vsak drug načelen argument, vreden tega, da se ga posluša, vendar pa je treba to dokumentirati. Mogoče bomo na koncu ugotovili, da je obseg tega tako majhen, da ne predstavlja nekega resnega problema. Vsaj zaenkrat ocenjujemo, da je tako in da tudi tukaj obstaja kar nekaj možnosti prilagoditev. Hvala.
Hvala lepa. Seznam prijavljenih razpravljavcev je tako izčrpan. Ker pa čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi kdo na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika zbora še razpravljati. Odpiram listo. Prosim, da se prijavite. Gospod Samo Bevk, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Res gre za bizaren ukrep, kot je to po domače rečeno – davek na položnice. Dejansko se s tem zakonom uvaja davek na položnice, ki bo najbolj obdavčil prav najšibkejši sloj naše družbe. Prav tako bo v največji meri obdavčil upokojence, ki ne uporabljajo storitev elektronskega bančništva prav pogosto in množično, ampak plačujejo položnice na pošti, ki zaračunava najvišje provizije za položnice. S tem Vlada nekako dokazuje, da bodo breme krize nosili najrevnejši v tej državi. Poglejte, 1. oktobra leta 2009 je delegacija največje takratne opozicijske stranke pod vodstvom predsednika Janeza Janše obiskala Pomurje. Takrat je predsednik največje opozicijske stranke leta 2009 dejal, navajam: "Najboljša socialna politika je tista, ki ustvarja nova delovna mesta, zato je ključno vprašanje, kako ustvariti nova delovna mesta." Ko smo obravnavali pokojninsko zakonodajo v prejšnjem mandatu pred referendumom – takrat je bila ta diskusija najbolj vroča – je bilo na spletni strani SDS zapisano, da vlada ne ukrene nič, da bi zagotovila in ustvarila nova delovna mesta. Gospod minister, povejte, kako boste ustvarili ta nova delovna mesta. Vem, da v prejšnjem mandatu niste bili zelo aktivni v politiki, ampak vaš nadrejeni šef je bil vodja opozicije, danes pa je predsednik Vlade. Kako boste skupaj z ministrsko ekipo zagotovili ta prepotrebna delovna mesta v tej državi, če smo pa v prejšnjem mandatu stalno poslušali mantro, da je treba odpirati nova delovna mesta in s tem tudi zagotoviti dodatna sredstva za državni proračun in za razvoj države. Ali Vlada načrtuje kakšne bolj ambiciozne ukrepe, da bomo odprli nova delovna mesta, ne pa da bomo uvajali davke na položnice in obremenjevali najšibkejši sloj ljudi. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Samo Bevk. Vi dobro veste, da vam minister v tem trenutku tega odgovora ne more dati. Zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo odločali v okviru glasovanj, to je jutri, 15 minut po prekinjeni 6. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Proceduralno, gospod Samo Bevk.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Mogoče sem delno zlorabil poslovnik, ampak v resnici drži, da bo lahko minister odgovoril na to vprašanje na naslednji seji, ko bomo imeli zakon v drugi obravnavi. Hvala lepa.
To pa zagotovo. Vi ste verjetno želeli, da vam odgovori v tem trenutku, za kar pa ni možnosti. Torej, kot sem rekel s tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DAVKU NA DODANO VREDNOST. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada Republike Slovenije. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 42 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, to je ministru dr. Janezu Šušteršiču.
Spoštovani! Kot ste morda opazili že pri predhodnih davčnih ukrepih, ki so bili obravnavani, smo pri predlaganju davčnih ukrepov sledili neki splošni logiki, ki bi jo povzel v tem, da smo želeli predvsem širiti osnove in odpravljati nekatere olajšave v davčnem sistemu, ali jih zniževati, tam kjer se nam je zdelo, da za to ni veliko upravičenih razlogov. S tem smo se želeli izogniti nekaterim bolj splošnim ukrepom, ki bi generalno obremenili gospodarstvo ali pa ljudi, in smo iskali tiste prostore v davčnem sistemu, kjer je možno z določenimi ukrepi obremeniti tiste, ki še niso obremenjeni, kot so recimo finančne storitve oziroma provizije za njihovo plačilo, ali pa recimo, kjer so obremenjeni, ampak imajo neke olajšave, kot smo prej govorili o študentskem delu in podobno. Naj še povem, da smo, kot je bilo ob predstavitvi proračuna povedano, na ta način predlagali ukrepe, ki so kot celota vredni oziroma naj bi prihodnje leto prinesli približno 300 milijonov dodatnih evrov v državni proračun. Ko smo gledali sistem davka na dodano vrednost, smo ugotovili, da je v tem sistemu zelo veliko storitev in blaga obdavčenih z nižjo davčno stopnjo, z znižano davčno stopnjo 8,5 % in ne splošno stopnjo 20 %, zato smo naredili nabor in se vprašali, kaj od tega je možno upravičiti in česa morda ni možno upravičiti. Pri tem poudarjam, da gre za razmišljanje v času krize. Kadar krize ni, se zdi vsaka olajšava upravičena, ker se bo za vsako olajšavo našel kdo, ki bo rekel, da služi nekemu dobremu namenu, in za vsak dober namen se bo našel kdo, ki bo rekel, da je ta namen je res dober, in za vsak tak namen se bo našel kdo, ki bo o tem tudi poročal po medijih in to zagovarjal naprej. Tudi na področju odhodkov smo spomladi naredili veliko neprijetnih ukrepov, kjer smo rekli, da so bile nekatere stvari, ki so se zdele normalne v času, ko je bilo v državnem proračunu veliko denarja in se ni bilo treba zadolževati po visokih obrestnih merah za velike zneske, morda opravičljive, danes pa jih je težko zagovarjati. Na področju davka na dodano vrednost imamo neko splošno načelo, da se z nižjo stopnjo obdavčujejo stvari, ki pomenijo nujne življenjske potrebščine, ali pa imajo nek socialni namen. Če greste gledati ureditev po različnih evropskih državah, boste v tej nižji davčni stopnji našli marsikaj. Direktiva, ki o tem govori, je napisana dovolj široko, da lahko zadovolji veliko različnih interesnih skupin v veliko različnih državah, kjer so različne interesne skupine različno močne. Takrat, ko so se te direktive sprejemale, ali že prej, ali morda tudi kasneje, jim je uspelo uveljaviti svoj interes, tudi kadar ga ni bilo mogoče utemeljevati z dvema osnovnima načeloma: nujnih življenjskih potrebščin oziroma nekimi socialnimi razlogi. Tako smo na koncu prišli do nabora več proizvodov in storitev, za katere predlagamo, da se iz obdavčitve z znižano davčno stopnjo premaknejo v obdavčitev splošno davčno stopnjo davka na dodano vrednost. Lahko bi jih razdelil v štiri skupine. Prva skupina je hrana za hišne živali. Tukaj, žal – imam štiri hišne živali – težko rečem, da je to nujna življenjska potrebščina za ljudi. Druga stvar so časopisi in revije, kjer težko rečemo, da gre za nujno življenjsko potrebščino, kljub temu, da mediji gotovo opravljajo pomembno vlogo v tej družbi. Mislim, da vsakdo, ki je član te družbe opravlja pomembno vlogo, in po tej logiki si nihče ne bi zaslužil olajšave, ali pa bi si jo vsi. Potem so storitve, ki so bile pred časom znižane v davčno stopnjo, pa ni bilo pričakovanih učinkov na zmanjšanje sive ekonomije: čiščenja oken, uporaba športnih objektov, frizerske storitve, tudi dobava lončnic in sadik. Potem je tista stvar, ki bi jo še na koncu omenil in se ji uradno reče storitve javne higiene, gre pa predvsem za storitve ravnanja z odpadki, ki jih plačujemo vsi [[...]] [[znak za konec razprave]] [[...]]morda za neko splošno povišanje položnic za evro ali dva pri vsakem gospodinjstvu. Gre za nek uravnotežen prispevek praktično vsakega k reševanju gospodarske krize. Hvala.
Hvala lepa. V okviru predstavitev stališč poslanskih skupin dajem besedo gospodu Mihaelu Prevcu, da predstavi stališče Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani minister, spoštovane kolegice in kolegi! Prišli smo tudi do začetka obravnave zakona, ki je dvignil največ prahu v zadnjih mesecih – dvig nekaterih nižjih stopenj davka na dodano vrednost na splošno stopnjo. Kot smo razumeli v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke je šla koalicija v spremembe tega zakona z namenom, da pregledamo ves nabor stvari, ki jih obdavčujemo po nižji stopnji in v ostalih državah takšna posebna obravnava ni uveljavljena. Tako bi lahko na določenih postavkah v proračun dobili nekaj svežih sredstev. Pozneje pa se je pokazalo, da so preference oziroma dojemanje posameznih koalicijskih strank o tem, kaj bi moralo biti obdavčeno po nižji ali splošni stopnji, zelo različne. Če govorim v imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke, zadevo gledamo nekoliko širše. Torej, ne toliko v smeri, koliko posamezen dvig pomeni za proračun, temveč kaj to pomeni za končnega plačnika in tudi za posamezno panogo. Od vseh predlogov v zakonu bode v oči ravno dvig davka na časopise oziroma periodične publikacije. Le zelo redke države imajo tovrstne publikacije obdavčene po višjih stopnjah, medtem ko je kar nekaj držav, ki to panogo popolnoma izključujejo iz obdavčenja in ji na ta način tudi pomagajo. Slovenski tisk ni v zavidljivem stanju. V zadnjem desetletju so se številnim časopisom naklade praktično prepolovile. Glede na krizo, v kateri se nahajamo, bi bilo zvišanje davka zelo težko prenesti na končnega kupca. Upam si celo trditi, da bi ljudje ob zvišanju naročnin, ob povišanih zneskih na položnicah, zelo resno razmislili, če ni to ena izmed stvari, kibi se ji lahko odpovedali. To je trenutna psihologija. Ne glede na to, kaj si mislimo o objektivnosti kateregakoli časopisa, pa vendarle živimo v demokratični državi, kjer velja svoboda izražanja. Država mora spodbujati čim bolj obsežno informiranje državljanov, ne pa ga še dodatno omejevati. V Slovenski ljudski stranki verjamemo, da bo v medijski panogi prišlo do sprememb, tako ali drugače se bo treba prilagoditi, pridobiti tudi strateške partnerje, prišlo bo do določene konsolidacije, do drugačnih pristopov. Z dvigom davka bi vse to verjetno zelo pospešili, vendar bi bila kolateralna škoda verjetno dokaj velika – močno zmanjšanje raznolikosti, manj vsebin, nižja kvaliteta in podobno. Finančni učinek bi bil zagotovo manjši od pričakovanega. V Slovenski ljudski stranki smo ves čas opozarjali na te pomisleke in na smiselnost tega ukrepa. Res je, da nismo prišli skupaj, zato v Slovenski ljudski stranki še vedno nasprotujemo temu ukrepu na področju medijev. Druga stvar je zvišanje davka na storitve javne higiene. Največji dejavnik so tukaj komunalne storitve. Tukaj je tudi finančnega učinka tega zakona. Res je sicer, da večina držav na tem segmentu nima uveljavljene nižje stopnje obdavčevanja. Toda pri nas imamo drugo težavo. Vlada oziroma občine cen komunalnih storitev preprosto ne morejo več držati na tako nizkih ravneh. Z novim letom se obeta sprostitev uredbe o metodologiji cen za izračun komunalnih storitev, kar bi časovno sovpadlo z višjim davkom. Tukaj so še nekoliko višje okoljske dajatve. Zneski na položnicah, ki bi jih v naslednjem letu prejela gospodinjstva, bi bili lahko šokantni. V Slovenski ljudski stranki bomo še zelo resno razmislili glede te rešitve – gre za osnovno storitev, ki jo potrebuje vsak. Praktično se ji ne da izogniti, zato je nižja stopnja obdavčitve verjetno smiselna. Ravno to pa je zanimivo. Dvig za časopise in ostale publikacije je dvignil ogromno prahu, kar je logično in po eni strani razumljivo. Vendar je po drugi strani zaradi tega povsem ob strani in skorajda neopažen obstal dvig na komunalne storitve, ki pa prizadene praktično vsako gospodinjstvo, ne glede na njegov socialni status. Če se ustavim še pri višjem obdavčenju frizerskih storitev in cvetličarske panoge – gre za direktni poseg v posamezen poslovni segment. Če gre pri frizerjih za neko osnovno dejavnost, pa bo cvetličarska dejavnost veliko bolj občutila krizne razmere ob sočasnem dvigu davka. Če povzamem, v Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo se strinjali, da novela zakona nadaljuje postopek v Državnem zboru, čeprav celotne vsebine tega zakona koalicija žal nikoli ni uskladila. V Poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo sprejeli dogovor, da zakon podpremo v prvi obravnavi, vendar bo, kot že povedano, v drugi obravnavi prišlo do sprememb. Lahko, da bo na koncu ostala samo še postavka, dve postavki ali tri, kar je še vedno bolje kot nič. Proračuna za naslednji dve leti predvidevata določene prihodke iz naslova tega zakona. Če bo prišlo do sprememb, bomo morali poiskati drugačen vir, to pa je že stvar nadaljnjih pogovorov in tudi usklajevanj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Marija Plevčak, v imenu Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Še enkrat pozdravljeni in hvala za besedo. DDV je danes eden izmed najpomembnejših in najbolj razširjenih davkov v Evropski uniji in tudi drugod po svetu, kar je razvidno že pri vsakodnevnem srečevanju posameznikov z njim, saj se plačuje na vseh ravneh prometa in prodaje blaga in storitev. Ker gre za zelo pomemben davek – konkretno v Republiki Sloveniji predstavlja priliv v proračun v višini 8 % BDP –, se tudi Evropska unija nagiba k poenotenju tega davka. Zato je bila sprejeta evropska direktiva, ki določa minimum nižje stopnje DDV, 5 %, ter minimum splošne stopnje DDV, 15 %. Za osvežitev – pri nas je najnižji DDV 8,5 % in pa 20 %. Vlada je iz razloga uravnoteženja javnih financ oziroma priliva v proračun predlagala, da se zoži izbor blaga in storitev, za katere se danes uporablja nižja stopnja DDV. To potezo razlaga s trditvijo, da je nižja stopnja DDV določena za zelo širok izbor dobrin ter da nižja stopnja predstavlja posredno subvencioniranje gospodarskih subjektov. Naj že takoj na začetku pojasnim, da je bila Poslanska skupina DeSUS s to namero vlade seznanjena. Seznanjeni smo bili tudi z drugačnimi predlogi, kot jih imamo pred seboj. Poudariti pa moram, da smo imeli v DeSUS vseskozi pripombe in pomisleke glede dviga nižje stopnje DDV, tudi v tem trenutku vsebina te novele za nas ni sprejemljiva. Imamo zadržke pri dvigu DDV za časopise, za uporabo športnih objektov, predvsem pa za storitve javne higiene. Res je, da so tekom zakonodajnega postopka spremembe možne. Tega ne zanikamo. Vprašanje pa je, ali, preprosto rečeno, spustiti takšno vsebino v nadaljnjo obravnavo ali jo že v tej prvi fazi tudi zavrniti. Nihče namreč Vladi ne oporeka, da so razmere krizne, da je treba proračun uravnovesiti. Vendar, ali je to pravi način? Poglejte, nižja stopnja DDV je predpisana z določenim razlogom, gre za dobrine, ki predstavljajo osnovne, nujne življenjske potrebščine vsakega posameznika, katere je država posamezniku dolžna zagotavljati. Tu ne mislim samo golega zagotavljanja ne glede na ceno, država jih je dolžna zagotavljati na način, da bodo vsakemu dostopne, poudarjam vsakemu – tudi tistim socialno najšibkejšim. V Poslanski skupini DeSUS poudarjamo, da je ravno DDV tisti davek, ki se dotakne vsakega posameznika. Ob tem je treba poudariti, da DDV davčno najbolj obremenjuje socialno najšibkejše sloje z najnižjimi dohodki. Zakaj? Preprosto. DDV se plačuje na vseh ravneh prometa in prodaje dobrin. Premožnejši lahko del svojih prihodkov namenijo za varčevanje in ta del njihovih prihodkov s tem davkom ni obremenjen. Medtem najrevnejši sloj sploh ne more nič privarčevati, ampak je primoran svoje prihodke porabiti za golo preživetje. Ker se DDV plačuje praktično od vsake dobrine, je s tem davkom obdavčen njihov celoten prihodek. Pri nas socialno nepravičnost DDV le delno ublaži 8,5 % stopnja za nekatere nujne življenjske potrebščine. Po drugi strani pa se nam zastavlja tudi vprašanje upravičenosti dviga davka na dodano vrednost s povsem finančnega vidika: ali bo polnjenje proračuna s tem ukrepom zadostno?. Vlada je še pred nedavnim zatrjevala, da večjo obdavčitev dobrin obravnava kot skrajno možnost, torej vložitev tega predloga pomeni skrajno točko. Po naši oceni ne. Res je, da dvig DDV hipoma prinese več denarja v proračunsko blagajno, vendar je treba vedeti, da lahko to vpliva na manjšo potrošnjo, na večji črn trg in izmikanje plačilu DDV, zaradi česar bi bilo priliva manj. Kot že nakazano, do tega trenutka naše poslanske skupine argumenti vlade niso prepričali, in se zato bolj nagibamo k zavrnitvi predloga. Bomo pa pozorno spremljali razpravo in argumente tako za, kot proti dvigu davka na dodano vrednost, in na podlagi tega oblikovali naše dokončno stališče.
Hvala lepa. Gospod Jožef Horvat v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gospod minister! Pred nami, pred Državnim zborom, predvsem pred koalicijo in pred Vlado in ministrom za finance, dr. Šušteršičem, je težka naloga – zapreti finančni proračun oziroma proračun Republike Slovenije za leti 2013 in 2014. Vsi smo gotovo eksperti na področju proračunskih odhodkov, manj nam gre od rok to, kako povečati prihodke. V času, ko smo pripravljali volilni program, smo se sicer zavedali gospodarske krize, vendar smo bili glede na kazalnike gospodarskih gibanj v evropskih državah prepričani, da se kriza bliža zaključku. V letu 2011 se je okrevanje gospodarske aktivnosti v Sloveniji prekinilo, bruto domači proizvod se je ponovno znižal, beležili smo skrčenje za dve desetinki odstotne točke, soočali pa smo se tudi z nespodbudnimi gospodarskimi gibanji v večini držav članic Evropske zveze. Tudi obeti glede gospodarske aktivnosti v naših najpomembnejših trgovinskih partnericah so se v zadnjih mesecih močno poslabšali. Za evrsko območje je Evropska komisija za letos napovedala znižanje bruto domačega proizvoda, ki izhaja iz slabega razpoloženja podjetij in potrošnikov ter iz negotovosti na finančnih trgih. Zaskrbljujoče so napovedi UMAR glede gospodarske rasti v letu 2013, ko bo rast BDP celo negativna. Kljub slabim obetom moramo skladno z zahtevami Evropske unije do leta 2013 odpraviti čezmerni javnofinančni primanjkljaj, torej ga znižati pod 3 % BDP. Evropska komisija ocenjuje, ali je posamezna država, ki je v postopku čezmernega primanjkljaja, torej tudi Slovenija, sprejela učinkovite ukrepe, da le-tega odpravi na učinkovit in trajen način. Za dosego teh ciljev se Slovenija, kljub številnim ukrepom za ponovno oživitev gospodarstva, ne more izogniti iskanju dodatnih davčnih virov. Ena izmed možnosti je tudi zvišanje davčnih stopenj za nekatere blagovne skupine in za nekatere storitve. V Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku na dodano vrednost je predlagano zvišanje davčne stopnje iz sedanjih 8,5 odstotkov na višjo davčno stopnjo, to je 20 odstotkov, za naslednje blago in storitve: hrano za hišne živali, časopise, revije in druge periodične publikacije, čiščenje oken in zasebnih gospodinjstev, uporabo športnih objektov, storitve javne higiene, frizerske storitve, dobavo lončnic, sadik in rezanega cvetja. Z uresničitvijo, z implementacijo tega predloga zakona bi v državni proračun v letu 2013 prišel dodatni priliv v višini 70 milijonov evrov. V Poslanski skupini Nove Slovenije smo izjemno zadržani do teh predlogov – naj omenim, da je izvršilni odbor stranke sprejel sklep, da se tega zakona ne podpre. Posebej smo občutljivi in nasprotujemo dvigu stopnje DDV za storitve javne higiene. Maloprej sem si izračunal, da bi neka mikroposlovalnica ali bolj točno avtomehanična delavnica, ki zaposluje tri ljudi, za odvoz odpadkov plačevala – vemo, kakšni odpadki se tam nahajajo – približno 20 evrov na mesec več. Nekdo bo rekel, da to pa ni noben denar – ampak ne gre v koncept, ki smo si ga zastavili, da v gospodarstvu ustvarimo čim boljše okolje za razvoj. Prav tako sem se v okviru svoje dejavnosti na terenu, v poslanski pisarni, srečal s kar nekaj ljudmi, s predstavniki družinskih podjetij, ki gojijo lončnice, sadike in tako naprej. To so uspešna družinska podjetja. Pred kratkimje bila stopnja davka na njihovo blago znižana, zdaj želimo to stopnjo spet zvišati. Ampak, kljub vsemu, kljub pomislekom verjamemo, da bomo tekom parlamentarne razprave našli optimalno rešitev, takšno, ki bo dobra za Slovenijo, zato v Poslanski skupini Nove Slovenije menimo, da je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku na dodano vrednost kljub vsemu primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. V skladu z dogovorom na Kolegiju predsednika Državnega zbora prekinjam 6. točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 20. izredno sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri, 15. novembra ob 9. uri. Hvala lepa.