Dobro jutro, spoštovane kolegice in kolegi, gospe in gospodje, minister! Lahko, prosim, zasedete svoja mesta, pričeli bomo nadaljevanje današnje seje. Vse kolegice in kolege prosim, da iz preddverja pridejo v veliko razpravno dvorano. Preden bomo začeli naše današnje delo - predvidoma bomo danes 28. redno julijsko sejo tudi zaključili -, mi dovolite dati dve obvestili. Najprej o kolegih, ki so zaradi drugih obveznosti zadržani, to so: kolegica Sonja Areh Lavrič, kolega mag. Gračner, kolega Grošelj, Lenko, Levič, kolegica Majnikova, po 15.00 uri ne bo kolega Maršiča, sicer pa bodo danes odsotni kolega Štemberger in Vučko. Drugo obvestilo zadeva potek današnje seje. Z vodji poslanskih skupin smo se nekako uskladili, da bi danes popoldan proučili možnost, da bi izredno sejo državnega zbora opravili takoj po koncu redne seje, če bi končali redno sejo v nekem razumnem roku. V tem času se bom posvetoval s predsednikom pristojnega odbora za infrastrukturo, z vodji poslanskih skupin v teku dneva in bi poskušal zgodaj popoldan najaviti, ali bo izredna seja še danes ali pa bo potekala jutri s pričetkom ob 10.00 uri. Vsekakor boste danes v teku popoldneva dovolj zgodaj obveščeni o načrtih za danes oziroma jutri. Zdaj pa lahko začnemo z današnjim delom. Smo pri 16. TOČKI DNEVNEGA REDA - PRI RAZPRAVI O ODGOVORU MINISTRA ZA DELO, DRUŽINO IN SOCIALNE ZADEVE DR. VLADA DIMOVSKEGA NA POSLANSKO VPRAŠANJE KOLEGA JOŽEFA JEROVŠKA O RAZREŠEVANJU SOCIALNE PROBLEMATIKE V NEKATERIH REGIJAH. Državni zbor je na prejšnji, 27. seji, sklenil, da opravi razpravo o odgovoru, ki ga je minister za delo, družino in socialne zadeve dr. Vlado Dimovski podal na poslansko vprašanje kolega Jožefa Jerovška, ki je zadevalo vprašanje socialne problematike v nekaterih regijah. Najprej ima na voljo 15 minut kolega Jožef Jerovšek, da poda svoje stališče do odgovora vlade. Potem bom dal besedo ministru dr. Dimovskemu, nato pa predstavnikom poslanskih skupin ter poslankam in poslancem. Zdaj pa začenjamo razpravo. Prosim za mir v dvorani! Edini, ki ima besedo, je kolega Jerovšek. Prosim.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavci, kolegice in kolegi! Očitno je današnja tema pritegnila v tukajšnji plenum večje število poslancev, ne nazadnje se vas je kar 40 prijavilo k besedi. Očitno gre za ključno in najbolj resno zadevo,najbolj resen problem slovenske države, ki pa ga dosedanja slovenska politika ni primerno reševala. Kolegice in kolegi! Neposredni povod za moje vprašanje je bil protest delavk Pekove hčerinske družbe v Trbovljah, ki se je zgodil 10. junija. Na njem so brezposelne delavke v 5. točki svojih zahtev zahtevale ustavitev socialnega razslojevanja in gospodarskega propadanja manj razvitih območij Slovenije. Takih območij pa je danes že več kot za polovico Slovenije in se širijo od Posočja do Prekmurja. Območij, obsojenih na propadanje in brezperspektivnost, je v Sloveniji vedno več. Vlada tem krajem, občinam in celim regijam ne zna, ne želi ali noče učinkovito priskočiti na pomoč. Vse tri možnosti so slabe in kažejo sliko naše oblasti. O hudem razvojnem zaostajanju in socialni stiski najbolje pričajo nekateri ekonomski kazalci, kot so stopnja brezposelnosti, bruto domači proizvod in indeks razvojne ogroženosti. Če vam navedem samo nekaj podatkov iz teh statistik, moram reči, da so po vseh statistikah, recimo za brezposelnost, leto 2002, da je največja stopnja brezposelnosti v Podravski regiji, 18 procentov, kar je 6,5 procenta nad državnim povprečjem. Temu sledi Pomurska s 17,6, nato Zasavska s 15,3 in nato Spodnjeposavska s 14,4 in jugovzhodna, oziroma Savinjska s14-imi procenti. Slika pri bruto domačem proizvodu na prebivalca tudi jasno kaže, kako je razporejen dohodek po Sloveniji. Imam podatek za leto 1999, ki je praktično med najslabšo, Pomursko regijo, ki ima na prebivalca 77 tisoč bruto domačega proizvoda, enkrat oziroma dvakrat nižji od ljubljanske urbane regije, ki ima 134 tisoč v tem letu. In ta razpored je približno enako kot pri brezposelnosti. Tej Pomurski sledi Zasavska, potem Podravska, potem Spodnjeposavska in Koroška regija. Savinjska in jugozahodna Slovenija pa si delita naslednje mesto. Poglejte, po indeksu razvojne ogroženosti je seveda na prvem mestu Pomurska regija, če je tu indeks 1, je osrednjeslovenska zastopana le z 0,03 stopnje ogroženosti. In te številke so pravzaprav mortalne. Kažejo na stopnjo razslojenosti in na to, da na tem področju ni bila prava politika. Brezposelnost je izredno trdoživa in se v letu 2002 ponovno povečuje, kljub temu, da vlada nekatere kategorije brezposelnih skriva pred uradno statistiko. V obdobju, ko vstopamo v Evropo in smo se s strani vlade naposlušali zgodb o slovenski uspešnosti, smo soočeni z verižnim propadanjem podjetij. Najprej je skozi kalvarijo propada celih panog šel Maribor. Oblast je sanirala banke, ne pa podjetij, ki se še danes niso opomogla. Danes pa so se Mariboru pridružile še druge regije, v zadnjem času: Zasavje, Posavje, Prekmurje, Podravje, deli Dolenjske, Baška grapa in tako naprej. Propadajo podjetja v različnih panogah, predvsem pa v tekstilni in obrtno-usnjarski branži. Kriza v teh dveh panogah je sicer delno pogojena z globalizacijo, vendar pa je povsem jasno, da je vlado ta kriza, ki ni prišla čez noč, našla nepripravljeno, kajti ta kriza se v taki obliki ne bi smela zgoditi. Analiza ogroženosti slovenskih podjetij kaže, da so v tem trenutku na robu propada podjetja z okoli 27 tisoč zaposlenimi. Velika večina teh podjetij je iz regij, ki so še sedaj ogrožene. Sprašujem se, zakaj si je vlada zakrivala oči in šele sedaj postregla, oziroma naredila to študijo, šele v tem trenutku, ko se pravzaprav morda že nekaterih podjetij ne da več rešiti. Takšno stanje ni porazno zdaj za ogrožene delavce, ampak je, kolegice in kolegi, to stanje nevarno za celotne regije, ki so se znašle v popolnoma brezupnem položaju. Takšno stanje resno ogroža notranjo trdnost Slovenije. Povsem pa je zaradi zgrešene dosedanje politike porušen model Slovenije kot enakomerno razvijajoče se družbe. Takšen razmere imajo hude negativne posledice na političnem, demografskem in socialnem področju. Že doslej so mladi iz teh področjih imeli bistveno slabše izhodiščne možnosti, sedaj so praktično izključeni iz izobraževanja, iz možnosti, da dosegajo primerno zaposlitev in tako naprej. Zaradi tega se bodo povečevale oblike odvisnosti od drog in alkohola. Slovenja je soočena s socialno bombo, ki grozi, da se bo popolnoma, morda nekontrolirano, razpočila. To stanje ni nastalo čez noč. Evropska recesija je sicer glavni izgovor vlade, v veliko večji meri pa je to posledica nepravilne gospodarske politike, nepravočasnega prestrukturiranja,zanemarjanja uvajanja novih tehnologij, načrtnega uničevanja podjetij zaradi interesov privatizacije in dobičkarskih strankarskopolitičnih interesov dveh vodilnih strank, posledica brezskrupuloznega dela menedžerskih struktur, brezskrupuloznega pohlepa dela menedžerskih struktur, s katerim je vlada paktirala. V številnih podjetjih so povzpetneži izčrpali ves denar, delavce so poslali na cesto, podjetja pa v stečaj. Mnogokrat se je to dogajalo ob podpori Slovenske razvojne družbe, ki je bila grobar številnih slovenskih podjetij. Po drugi starani se razvojna sredstva niso učinkovito in transparentno uporabljala, znane so številne druge anomalije in malverzacije pri dodeljevanju državnih pomoči. Podjetniki z zvezami v vrhu politike so fiktivno odpirali nova delovna mesta, za to prejemali državni denar, hkrati pa delavcem niso plačevali socialnih prispevkov. Ta državni denar za nova delovna mesta so nekateri podjetniki dobili večkrat, pa niso trajno obdržali nobenih delavcev. To je problem razpasle korupcije na katero je pred nedavnim opozoril vodja urada za boj proti korupciji, gospod Penko, ki trdi, da je predolga oblast ene stranke, v tem primeru LDS-a, praktično povzročila tako stanje, ki se ga zelo težko rešuje oziroma ga ta stranka ni sposobna sama reševati V Sloveniji so v državnih podjetjih poniknile ogromne vsote denarja, merjene v desetinah milijard dolarjev. Ta denar je v veliki večin plasiran v prestolnici ali v tujini. Če bi obstajala politična volja, bi se stvari lahko odvijale bistveno drugače, kar nam kažejo Sloveniji primerljive države, kot so Irska in Finska in tako dalje. Posledica zgrešene vladne politike je neznosna socialna stiska v številnih podhranjenih regijah, kot so Zasavje, Posavje, Podravska regija, Prekmurje, Posočje, deli Notranjske in Dolenjske. Gospod minister je v svojem odgovoru navedel podatek, da za programe aktivne politike zaposlovanja daje vlada 16 milijard tolarjev, ni pa postregel s podatkom, koliko kvalitetnih delavnih mest je bilo odprtih ali ohranjenih, čeprav se je vprašanje izrecno glasilo, kdaj bo vlada resno pristopila k reševanju vse večje brezposelnosti in s čim bo preprečila večanje ekonomskih razlik in širjenje revščine. Odgovora nismo dobili, odgovora, ki bi nakazoval rešitev. Če pogledamo, koliko denarja je bilo v teh letih namenjenega za odpiranje novih delovnih mest, bi se morali pokazati bistveno drugačni rezultati, če bi ta denar bil plasiran in porabljen transparentno. Čeprav je vlada vedno deklarirala politiko enakomernega regionalnega razvoja, pa te politike dejansko ni izvajala. Zakon o skladnem regionalnim razvojem je mrtva črka na papirju. Vemo, da v tem letu je vlada poskušala zamegljevati situacijo z ustanovitvijo novega ministrstva, kateremu pa pravzaprav tudi ne namenja sredstev, tako da bo zgodba verjetno podobna, kot z zakonom o skladnem regionalnem razvoju. Znatni del namenskega denarja je po kanalih klientelizma, nepotizma iz strankarskopolitičnih zvez oblastnih strank ostal centrali. Vlada je v preteklem tednu z iskanjem izhoda iz hudih ekonomskih težav in napovedi novega gospodarskega programa priznala zgrešeno gospodarsko in razvojno politiko. Nov gospodarski program temelji na splošnem zategovanju, vendar pa huda socialna stiska in težka ekonomska situacija v regijah, ki zaostajajo, ninašla posebnega mesta v programu predsednika vlade gospoda Ropa. Tudi koalicija si na nedeljskem kosilu s tem ni belila las. Očitno je celo, da bo vlada najbolj zategovala na področju socialnih transferjev, kar bo v depriviligiranih regijah še zaostrilo socialno stisko, zmanjšala bo vlada povračilo potnih stroškov, kar bo onemogočilo delovne migracije iz teh regij. Vlada se poslužuje pravzaprav starega recepta, da jemlje tam, kjer je že tako premalo, in ščiti privilegirane. Sicer pa je vlada že v tem letuklestila programe, ki so bili socialno naravnani, saj je predvidela 30% zmanjšanje sredstev za programe javnih del, ki so bili rešilna bilka za ljudi in občine v teh območjih. Vemo, da se je z javnimi deli ravno v teh regijah, teh občinah rešil marsikateri problem. Mladi ljudje so imeli neko rešilno bilko in sedaj vlada ravno na tem segmentu zmanjšuje. Prav tako z uredbo o merilih za določanje oprostitev pri plačilih socialnovarstvenih storitev je vlada oklestila program socialnovarstvenih pomoči na domu S tem je najbolj prizadela občine na območjih, ki se že sicer ubadajo z najhujšo socialno stisko. S tema dvema ukrepoma je vlada dejansko odstopila od načela socialne države, ki je sicer ustavna kategorija. Pomemben vzrok za to, da se ekonomski problemi v polovici Slovenije ne rešujejo, je vladna kadrovska politika. Celotna Štajerska, Zasavje, Koroška in Pomurje v organih izvršilne oblasti praktično niso zastopane. Nič bolje se ne godi tudi ostalim slovenskim pokrajinam, Dolenjski, Primorski in Gorenjski Zato se vsa smetana finančnih tokov in državnih skladov tako ali drugače zavrti skozi državne institucije in njihovo klintelo v Ljubljani. Slovenska vlada se v zadnjih letih vse bolj spreminja v ljubljansko vlado. Dokazov o tem je ogromno. Jaz sem navedel to, da praktično več kot tričetrt Slovenije ne participira pri izvršilni oblasti. Prav tako so primerni kadri za najvišje sodne funkcije tudi samo iz centra Slovenije. Podobno je v skladih, fundacijah in drugod in, kolegice in kolegi, moramo se vprašati, ali takšna oblast oziroma takšna vlada lahko zastopa interese celotne Slovenije. Doslej jih ni zastopala. Upanje, da bi jih zastopala v bodoče, je tudi šibko. Poglejte, dokazov o tem, da gre za ljubljansko vlado, je ogromno. Prenos holdinga slovenskih elektrarn v Ljubljano - gre pri tem predvsem za finančne učinke, ki bi sicer lahko pomagali Mariboru iz krize. To je ena stvar. Enako se dogaja pri snovanju drugega finančnega stebra. Vemo, da je predsednik vlade obljubil, da bo v Mariboru ta drugi finančni steber, sedaj je že spremenil stališče, predvideva potopitev zavarovalnice Maribor v zavarovalnici Triglav in nazadnje iz stebra v Mariboru ne bo nič.
Kolega Jerovšek.
Samo še besedo. In tretji primer je sprejemanje zakona o odpravljanju posledic naravnih nesreč. Gre za isti primer. Najbolj so prizadeta ta območja, vlada pa zamegljuje. Absolutno zamegljuje in preprečuje, da bi vsaj škode poravnali.
Hvala lepa.
Teh primerov je še veliko. Hvala lepa.
Hvala lepa za vaš uvod v to razpravo, kolega Jerovšek. Sedaj bo imel 10 minut, ne več, na voljo minister za delo, družino, socialne zadeve dr. Dimovski. Potem pa bom povabil k besedi predstavnike poslanskih skupin. Prosim, najprej minister Dimovski.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Spoštovani poslanec Jerovšek! Najprej bi se rad zahvalil za priložnost, da pravzaprav v tem trenutku bolj celovito lahko spregovorimo tudi o tem, kaj pravzaprav na področju socialne politike počnemo in še posebej, kaj smo naredili in počeli v zadnjem obdobju. Zavedam se, da je poslanec Jerovšek s svojim uvodom seveda posegel tudi na področja, kot so gospodarska politika, regionalna politika, regionalni razvoj. Sam pa, če dovolite, bi se omejil na tisti del, za katerega seveda sem po dolžnosti bolj pristojen, in sicer gre za socialno politiko, in predvsem tisti del, ki govori o socialnih stiskah v posameznih predelih Slovenije. Kar je pomembno seveda na začetku povedati, da socialna varnost pri nas je seveda vprašanje, s katerim se ukvarjajo vse državne institucije, ki lahko vplivajo na socialni položaj državljanov in državljank. Socialna varnost je sicer širše koncipiran model državnih ukrepov na različnih področjih za zagotovitev socialne varnosti in vključuje zdravstvene, delovnopravne, stanovanjske, izobraževalne in tudi ostale vidike. Hkrati je nadrejen pojem socialnemu varstvu, ki je definiran z vrstami storitev in denarnih dajatev skupinam in posameznikom, ki nimajo zadosti sredstev za preživljanje. Dvig ravni socialne varnosti je mogoč samo ob povezanosti socialnega, gospodarskega in regionalnega razvoja, kot je seveda poudaril tudi poslanec Jerovšek. Zavedamo se v tem trenutku, da se socialne razlike in stiske razlikujejo po posameznih regijah, vendar je potrebno poudariti naslednje, da bi bile brez socialne politike, ki jo vodimo, te razlike še bistveno večje. Zato je zagotavljanje socialne varnosti ena izmed temeljnih prioritet vlade in upam seveda tudi vse slovenske družbe. V skladu s tem je vlada že leta 2000 sprejela program boja proti revščini in socialni izključenosti, kateremu je sledilo prvo poročilo leta 2002, iz katerega je razvidno, da so nekatere zakonske rešitve v tem primeru bile sprejete in tudi ustrezni programi. Pripravlja se pa tudi tisto, kar je pomembno, skupni memorandum o socialnem vključevanju, ki je v zaključni fazi in ki pomeni še dodatnouresničevanje te politike in kaže na neposredno povezanost s politiko socialnega vključevanja v Evropski uniji, ki temelji na evropskem socialnem modelu. Naj povem, da evropski socialni model sicer predstavlja dinamično razmerje soodvisnosti med ekonomsko, zaposlitveno in socialno politiko. Dovolite mi, da na kratko povzamem posamezne mednarodne primerjave, zavedajoč se seveda, da lahko statistika izloči posamezne dele oziroma posamezni segment, vendar vseeno za primerjavo, ko vstopamo v Evropsko unijo, te niso nepomembne. Pri tem lahko v celoti ugotovimo, da je primerjalno gledano položaj boljši kot v marsikateri državi Evropske unije. Mislim, da je to tudi posledica solidarnosti in sistema solidarnosti, ki je med Slovenkami in Slovenci in zato je tudi stopnja socialne varnosti po teh podatkih seveda višja. Zato lahko na kratko poudarim, da je sistem socialne zaščite v Sloveniji usklajen s sistemom v Evropski uniji in je v obdobju zadnjih desetih let prilagojen novim razmeram v Sloveniji in zakonodaji v Evropski uniji, sam pa bi pripomnil tudi, globalnim spremembam, ki nas obdajajo. Ob tem so posamezni podatki, kot je podatek o stopnji brezposelnosti, nižji, kot je recimo v Evropski uniji, kar pomeni, da je po podatkih mednarodne organizacije dela ta podatek konec leta 2002 znašal 6,4 v Sloveniji, v Evropski uniji pa je povprečje 7,5. Naj povem, da je po registrirani stopnji brezposelnosti ta od približno leta 1997 padla s približno 15%, 14 celih in še nekaj, na 11,1%, s 95 tisoč registriranim brezposelnimi.Kot je pokazala analiza, ki smo jo izvedli, so tudi socialni transferji vse bolj usmerjeni k dohodkovno nižjim skupinam in kot pravijo švedski strokovnjaki, učinkovito vplivajo na zniževanje revščine. Naj še povem, da se kaže tudi na področju socialnega partnerstva z nedavno sklenjenim socialnim sporazumom za obdobje 2003-2005, Slovenija se s tem uvršča v krog držav, ki imajo najvišjo stopnjo soglasja med socialnimi partnerji, na ravni podobnih sporazumov, kot so Francija, Nemčija, Luksemburg in Irska. Na področju štipendijske politike država s svojim deležem v skupnem znesku za ta namen - se pravi, približno 20 milijard v letu 2003 - omogoča šolanje in študij približno 54.000 študentom in dijakom. In še druge primerjave so, ki kažejo v bistvu na določeno stanje. Mednarodno primerljiv položaj - predvsem tu govorim o primerljivosti z državami Evropske unije - pa so rezultati precej sistematičnega in tudi zakonodajno usmerjenega dela. Na tem področju naj omenim samo za primerjavo, da smo v zadnjih nekaj letih sprejeli v smislu prilagoditve pravnemu redu Evropske unije več kot sto različnih zakonov in podzakonskih aktov, ki so bili usmerjeni predvsem na urejanje pozicij in položajev posameznika na socialnem področju. Hkrati pa smo poleg zakonov sprejemali tudi različne strateške dokumente, od že omenjenega programa boja proti revščini še nacionalni program razvoja trga dela, omenjeni socialni sporazum, nacionalni program socialnega varstva starejših, v pripravi pa je tudi nacionalni program za otroka in družino, o čemer smo že govorili. Pomembno je, da poleg zakonskih osnov v Sloveniji obstaja tudi zelo široka mreža sistema socialnih storitev. Tu bi lahko rekli, da imamo na eni strani tako imenovano vladno mrežo izvajalskih organizacij, ki jo tvorijo centri za socialno delo, varstveno-delovni centri, domovi za starejše, posebni socialno-varstveni zavodi, zavod za zaposlovanje s 13 območnimi službami in 62 uradi za delo. Hkrati pa je Slovenija v zadnjem obdobju zelo pospešeno razvila tudi celo vrsto dopolnilnih programov socialnega varstva, katerih izvajalci nalog so večinoma nevladne organizacije. Lahko rečemo, da v Sloveniji deluje cela vrsta programov za preprečevanje zasvojenosti, materinskih domov, programov za duševno zdravje, programov za zmanjševanje socialne izključenosti in podobno. Ko govorimo o tem, ne moremo mimo vprašanj, kateri so prejemki, ki jih posamezniki pravzaprav pridobivajo. Zato so poleg izvajalskih organizacij pomembni tudi prejemki, ki jih posamezniki dobijo, in v okviru ministrstva za delo. V celoti je teh transferjev več kot 210 milijard in so ustrezno tudi predstavljeni v posameznih poročilih. Naj jih samo naštejem: to so prejemki nezaposlenim, subvencioniranje študentske prehrane, republiške štipendije in druge štipendije, družinski prejemki, starševska nadomestila, izdatki za rejništvo, prejemki za zagotavljanje socialne varnosti, prejemki vojnih invalidov in ostalo. Vendar pa bi na tem mestu rad povedal, glede na to, kar je bilo v uvodu poslanca gospoda Jerovška povedano, da je ena glavnih usmeritev ministrstva za delo predvsem ugotavljanje načinov in možnosti na področju zaposlovanja. Zaposlovanje in zaposlenost je tako, kot ste vi menili, seveda tudi za nas eden glavnih načinov zmanjševanja socialnih razlik in regionalnih razlik. Zato smo že na začetku mandata pristopili k tako imenovani realokaciji sredstev iz naslova aktivne politike zaposlovanja v tiste predele v Sloveniji, ki imajo nadpovprečno stopnjo brezposelnosti. Ta politika se je izkazala kot uspešna, relativno uspešna zaradi tega, ker se je stopnja brezposelnosti postopoma, kljub recesiji, ki nas obdaja, predvsem na nemškem trgu in drugih izvoznih trgih, postopoma zmanjševala. Seveda bi želeli storiti še več, vendar pa je seveda vprašanje javnofinančne vzdržnosti posameznih programov. Naj zato povem, da je v letu 2003 bilo od celotne mase sredstev, ki je namenjena za aktivno politiko zaposlovanja, 70, skoraj 70 procentov teh sredstev namenjenih za regije z nadpovprečno stopnjo brezposelnosti. Konkretno, Maribor od vsehsredstev pridobiva recimo več kot 23 procentov in je za leto 2002 indeks povečanja teh sredstev 124, za Pomurje indeks povečanja 170 in tako naprej. Skratka, zdi se nam, da je ta realokacija sredstev v aktivni politiki zaposlovanja potrebna in pomembna. VMariboru smo tako, oziroma mariborskem območju, Podravski regiji, smo tako zmanjšali z ukrepi aktivne politike zaposlovanja stopnjo brezposelnosti in število brezposelnih za približno 2000. Naj povem, da je skupaj delovnih mest bilo odprtih približno 20 tisoč, vključenih pa 80 tisoč. Konkretne podatke seveda lahko še v nadaljevanju povem. Če dovolite, predsednik, samo še zaključna misel.
Samo stavek, prosim.
Povedano kaže, da se ministrstvo odziva na pobude prizadetih in da probleme rešuje sistemsko, ob upoštevanju prioritet, specifičnih lastnosti vsakega posameznika, lokalnega okolja in tako naprej. Ministrstvo za delo pa predvsem rešuje probleme, ne pa jih ustvarja, in tako menim, da bo tudi v bodoče, seveda ob ustrezni podpori politik, kot so regionalna politika, gospodarska politika in ostale politike, ki seveda najbolj učinkovito lahko [[...]]
Hvala lepa.
[[...]]zmanjšujejo tudi brezposelnost in socialne stiske. Hvala.
Hvala, gospod minister. V nadaljevanju boste dobili besedo kot predstavnik vlade, kadarkoli želite in ob koncu razprave. Sedaj bodo dobili besedo predstavniki poslanskih skupin. Najprej kolega Podobnik. Predstavil bo stališča poslanske skupine Slovenske ljudske stranke in za njim, kolega, magister Drobnič, poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim, kolega Podobnik.
Hvala, predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gospod minister s sodelavci! V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo se spraševali, na kakšen način nastopiti pri tej točki dnevnega reda, glede na naravo, poslovniško naravo same točke. Poslanski kolega Jerovšek je pravzaprav ključno fokusiral z naslednjim vprašanjem: Kdaj bo vlada resno pristopila k reševanju vse večje brezposelnosti in se soočila s propadanjem in brezperspektivnostjo številnih območij v Sloveniji? Na to vprašanje je minister že na sami seji pri poslanskih vprašanjih odgovarjal in danes še dodatno pojasnil delovanje predvsem njegovega resorja na tem področju. V imenu poslanske skupine bom poskušal dati naš pogled za naprej. Po našem mnenju je ob dejstvu, da Slovenija vstopa v Evropsko unijo, za nas okvir, ki se mu reče evropski socialni model. Torej, kako bo Slovenija reševala in se soočala z vprašanjem brezposelnosti in tudi enakomernim regionalnim razvojem v okviru evropskih pravil - to je po našem mnenju tudi izziv pri tej točki dnevnega reda. Torej predvsem, kako naprej. Kaj je bilo napačno za nazaj, tudi o tem se lahko govori. Menimo pa, da je predvsem ta točka lahko priložnost, da torej pokažemo pogled za naprej. Sicer pa je naše osnovno stališče, da če je kje sedanja vlada senzibilna, potem je na področju socialne politike in socialnih tem. Tu se ji resnično ne more očitati, da je premalo občutljiva do teh vprašanj. Lahko bi se celo reklo, da včasih premalo kontrolira ves denar, ki ga iz državnega in drugih namenov namenja za ta segment. Je pa res, da je aktualnost teme, ki jo je odprl kolega Jerovšek, še v nečem drugem. V zadnji Sobotni prilogi v uvodniku piše naslednje: "Analiza o ogroženosti slovenskih podjetij, ki sta jo za to priložnost po naročilu finančnega ministra dr. Dušana Mramorja izdelala ekonomista Janez Prašnikar in Bole, je opozorila, da vsak močnejši piš oziroma šok lahko potopi podjetja, ki so zaradi različnih razlogov na robupreživetja. V tem trenutku so hipotetično v življenjski nevarnosti podjetja z okoli 27.000 zaposlenimi, ki imajo seveda družine, otroke. Če bi bili šoki močnejši, recimo, hitro upadanje gospodarske rasti v Evropski uniji, bi se število ogroženih podjetij in izgubljenih delovnih mest skoraj podvojilo, in to iz najvitalnejšega izvoznega dela gospodarstva. Veliko število na novo brezposelnih bi bil dodaten udarec za državno blaginjo in čez čas znova prek povečanih davkov tudi za podjetja." To je resna analiza in tudi resno opozorilo, da tema, o kateri govorimo, ima torej zelo aktualen odmev tudi v prav zadnjih analizah, ki sta jih naredila dva eminentna slovenska makroekonomista. Po našem mnenju - in to je že v uvodu povedal tudi gospod minister - gre pri socialni problematiki, še posebej znotraj regij, vedno za multidisciplinarno medresorsko vprašanje, ki se ga ne da celovito rešiti, če vanj niso vključeni vsi tisti, ki so s tem povezani. Za reševanje te pereče problematike je odgovornih več resorjev, zato je zelo pomembno dobro medministrsko sodelovanje. Najmanj osem ministrstev je, ki jih regionalni razvoj neposredno zadeva. Hkrati pa ne gre samo za sodelovanje med resorji, pač pa tudi za sodelovanje med državo, regijami, kakršne pač že imamo in kakorkoli že pač delujejo, občinami, socialnimi partnerji in civilno družbo. V pripravi je nov zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja oziroma njegova dopolnitev, v kateri se predvideva ustanovitev tako imenovanih regionalnih razvojnih svetov, ki bodo delovali kot upravna telesa razvojne regije. Ti bodo sestavljeni iz predstavnikov štirih ključnih skupin: lokalnih skupnosti, delodajalcev, delojemalcev in nevladnega sektorja. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke menimo, da je predlog za uvedbo takega telesa pozitivna rešitev. To telo bo imelo vlogo pogajalca za zagotavljanje finančnih sredstev ter vlogo neke vrste posrednika med vlado na eni in občinami in drugimi lokalnimi partnerji na drugi strani. Poročilo o regionalnem razvoju 2003, ki ga je pripravilo ministrstvo za regionalni razvoj in strukturno politiko in je v medvladnem usklajevanju, navaja, da bodo ministrstva poleg določanja horizontalnih ciljev, kot na primer povečanje konkurenčnosti, določala tudi regijsko specifične cilje, da bodo torej upoštevala individualne karakteristike, značilne za posamezno regijo. Slovenija se lahko v prihajajočih letih nadeja sredstev tudi s strani Evropske unije. Ta je v sprejetem proračunu za 2006 določila višino pristopne pomoči. Slovenija pričakuje, da bo prejela okvirno 50 milijonov evrov letno, in sicer za programe Phare, Sapard in Ispo. Ne smemo pozabiti, da je pri vseh teh oblikah pristopne pomoči zelo pomembna celovita priprava projektov. Ukrepi za spodbujanje skladnega regionalnega razvoja obsegajo predvsem področja gospodarskih investicij, izobraževanje kadra, povezovanje zasebnega, javnega kapitala, povečevanje pomoči za razvoj podeželja ter reševanje problemov na področju lokalne infrastrukture, ki je v nekaterih območjih še vedno izredno pereč problem. Rešitev slednje bi veljalo iskati tudi v prerazporeditvi sredstev med finančno močnimi in finančno slabše stoječimi občinami. Nadalje bi po našem mnenju kazalo pri prihajajoči davčni reformi razmisliti o uvedbi olajšav v manj razvitih območjih. Če na kratko pogledamo konkretno na regijo, ki je bila povod za poslansko vprašanje kolega Jerovška; gre za problem Zasavske regije in problem visoke brezposelnosti. Ta se je od leta 1998 sicer zmanjševala v prvem polletju leta 2002 pa je potem ponovno porasla in po zadnjih podatkih znaša 15,1%. Največji problem te regije je neugodna struktura gospodarstva, relativno neizobražen človeški potencial in relativno nerazvita infrastruktura. So pa tudi seveda znotraj same regije razlike. Številna podjetja v tej regiji se soočajo s težavami, zato je realno pričakovati, da bi se lahko zmanjševanje delovnih mest še nadaljevalo. Zato podpiramo, da se za izboljšanje situacije aktivno vključi država, kot se je že vključevala, tako z določitvijo horizontalnih kot regijsko specifičnih ciljev. V skladu s programom Krepitev regije na lokalni ravni, to je 2000, to je program Phare, sta bila omenjena dva cilja gospodarskega prestrukturiranja Zasavske regije. Prvi je razvoj infrastrukture malih in srednjih podjetij, in drugi, ki pa je neposredno povezan z današnjo temo in poslanskim vprašanjem kolega Jerovška, pa je izboljšanje pogojev za ustvarjanje novih delovnih mest v Zasavju. O tem je govora v poročilu o regionalnem razvoju, ki sem ga že prej omenil, za 2003. Torej konkretno o izboljšanju pogojev za ustvarjanje novih delovnih mest v Zasavju. Morda bi lahko gospod minister pokomentiral, kakšna je vloga njegovega resorja pri izvajanju tega projekta. To je projekt Phare in je vezan prav na vprašanje novih delovnih mest v Zasavju. Poudariti je potrebno, da je eden od elementov, kohezivnih elementov Evropske unije in tudi njene širitve prav pomen skladnega regionalnega razvoja. Evropska komisija je pripravila drugo letno poročilo o napredku na področju ekonomske in socialne kohezije,in to je eden od pomembnih dokumentov, saj je v njem analiza trenutne situacije in trendov glede regionalnih razhajanj tako v obstoječi EU 15 kot tudi v EU po širitvi, EU 25, in to je situacija, ki nas še kako zadeva. Predvidena širitev Evropske unije bo po mnenju strokovnjakov vplivala na prihodnost kohezijske politike. Trije indikatorji so, ki bodo to sooblikovali. Prvi je razlikovanje med ekonomskim stanjem držav članic, drugi so geografski premiki v vzorcu omenjenega razlikovanja in tretji, vsaj na začetku, pa je slabša zaposlitvena situacija. Ob določitvi prihodnjih proračunskih postavk za ekonomsko in socialno kohezijo pa pričakujemo, da se bo v Evropski uniji upoštevala raven ekonomskih in socialnih razhajanj, ki bodo nastopila po širitvi, ter se pripraviti na dolgotrajen in intenziven trud za njeno znižanje. Slovenija ima tukaj pretežko nalogo, kako bo odgovorila na vprašanje tako imenovanega statističnega efekta. EU 25, v kateri se bo nekako zmanjšal povprečni brutonacionalni proizvod, bo na poseben način prizadel Slovenijo. Kajti Slovenija je najbolj razvita država, ki vstopa v EU, in bo, zaradi tako imenovanega statističnega efekta prizadeta, zato je zelo pomembno, kako se bomo kot država izpogajali tudi pri vprašanju, koliko kohezijskih regij bo Republika Slovenija v prihodnosti oblikovala. Po podatkih, ki smo jih pripravili za pripravo pri tej točki dnevnega reda, smo torej, kot rečeno proučili, na kakšen način se bo Slovenija v naslednjem letu ali dveh v okviru strukturnih in kohezijskih skladov uspešno pogajala z direktoratom in nekaterimi komisarji v Evropski uniji. Če zaključim. Blagostanje v posameznih regijah naše države predstavlja v tem trenutku zelo pomemben notranjepolitičen izziv in tudi nalogo, ki se ji bomo posvetili, tako v naši poslanski skupini, naši stranki, prepričan sem pa, da tudi v vseh slovenskih političnih strankah, vladi pa tudi v civilni družbi. Poznavanje posebnosti posamezne regije pa je pri tem predpogoj, kajti evropska praksa nas uči, da se primeri dobre prakse, "examples of good practice", ki so lahko prinesli izjemne rezultate v eni državi, žal ne morejo prenesti in aplicirati na situacijo v drugi morda celo sosednji državi. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Podobnik. Kolega mag. Drobnič bo predstavil stališče poslanske skupine Nove Slovenije, za njim bom dal besedo kolegu Baroviču. Najprej kolega mag. Drobnič. Izvolite.
Hvala, gospod predsednik, za besedo. Lepo pozdravljeni predstavniki vlade, kolegice in kolegi! V imenu poslanske skupine Nove Slovenije glede socialne problematike v regijah, torej odgovor na poslansko vprašanje gospoda Jerovška, ki pač s strani vlade ni bil primeren oziroma zadosten. Socialna problematika je rezultat socialne politike, zagotovo pa še rezultat ostalih politik in, zato je tudi razmišljanje, ali poudarjanje, ali razlaganje tega potrebno z več vidikov. Tako bom tudi jaz v imenu poslanske skupine Nove Slovenije predstavil, zakaj se ta socialna problematika izrisuje tako, kot se v Sloveniji, in zakaj v posameznih regijah. V prvi vrsti je to način upravljanja državnih in javnih zadev. Povsem znano dejstvo je, da se razlike med regijami v ekonomski moči prebivalstva, v razvoju infrastrukture povečujejo. To je ugotovil urad za makroekonomske analize in to je jasno bilo na začetku mandata te oziroma tega obdobja štiriletnega vlade in te razlike se žal ne zmanjšujejo, ampak se povečujejo. Centralizacija in koncentracija države, njenih služb, uradov in institucij. Tudi projekcija ustanavljanja regij utegne morda, utegne povečati koncentracijo na regijskem nivoju, ruralno in ostala področja pa bo pustila ob strani, odmikanje državljanov, s tem jim bo povzročila določene stroške, državljanom, da bodolahko opravljali svoje storitve, ki so nujno potrebne. Zagotovo je socialno področje, socialna politika najmočnejši tak dejavnik in hkrati tudi indikator problematike v regijah. Socialna politika se morda in se verjetno kar najbolj zagotovo izrisuje preko odnosov do marginalnih kategorij. Kakšno politiko vodi? Če vzamemo eno izmed teh kategorij, to so invalidi, in jo pogledamo skozi časovno dimenzijo, lahko ugotovimo, da se je na tem področju zgodil katastrofalen premik. Poglejmo podatke: Na trgu dela je bilo še pred desetimi leti približno 60 tisoč invalidov. Enako razmerje nekako na trgu dela, kot je sicer v družbi, okrog 7%. Tedaj je bilo približno 2000, 2500 brezposelnih invalidov. Sedaj jih je na trgu morda 40 tisoč, vendar jih je več kot 20 tisoč brezposelnih. Brezposelnost se je povečala za več kot deset. V v tem času se je brezposelnost sicer v Sloveniji nekoliko zmanjšala - ravno obratna slika. To je izkaz marginalizacije, centralizacije države in problematiziranja odnosno rasti problematike, socialne problematike. V času že vlade Drnovška je bilo sprejetih več dokumentov, progam pospeševanja zaposlovanja delovnih invalidov, program poklicne rehabilitacije zaposlovanja do leta 2002. Ta dva dokumenta sta obležala v predalih. Nista dosegla implementacije, zato kakršnihkoli programov na tem področju nima smisla delati, ker je potrebno implementirati tiste, ki so še v predalih. Socialni transferji so neučinkoviti in neuspešni pri zmanjševanju socialnih razlik. Znano je, to so tudi analize pokazale, da socialni transferji v Sloveniji ustrezno ne zmanjšujejo socialnih razlik, ampak jih na nekaterih segmentih celo povečujejo, torej so generator socialnega razslojevanja, kontraproduktivni so. V Sloveniji ni več zakonov o izjemni davčni oprostitvi, zanimivo,da se tudi sindikati več ne potegujejo za njih. V poslanski skupini Nove Slovenije smo vložili ta zakon, ki cilja na najbolj problematične kategorije, socialno-ekonomsko problematične. Podobno imajo urejeno tudi v Nemčiji in ostalih državah. Da s tistimi,ki imajo minimalni prihodek, se ne ukvarjajo glede obremenjevanja dohodnine. Ustavni zakon o dohodnini, rok za vložitev oziroma za sprejem zakonodaje je že potekel. Ta državni zbor ne najde časa, da bi se lotil tega zakona. To je spet zakon, s katerim moramo uveljaviti olajšave, torej ustavno sodišče tako pravi, za družine z večjim številom članov, ker sedanja politika oziroma sedanje olajšave niso ustrezne. Dotaknil bi se lahko Romov in ostalih kategorij. Izbijajo problemi na podeželju, konflikti, zato ker država ni poskrbela v skladu tudi v sodelovanju z lokalnimi skupnostmi, za integracijo. 95% Romov je brezposelnih. To so viri konfliktov na terenu zaradi raznih prekrškov, zaradi sive ekonomije in podobno. Pripravljen je program za poklicno rehabilitacijo in delovno integracijo Romov, ki se ne izvaja. Socialni transferji preko tretjega sektorja. Povedal sem, da ti socialni transferji kljub temu, da so v skupnem deležu proračunskih izdatkov razmeroma visoki, ne delujejo učinkovito. Tretji sektor, ki bi lahko bil dostojen vir in primeren vir za zmanjševanje razlik, povečuje to. Na kakšen način, poglejmo. Obstajajo fundacije, kjer imajo nekateri lobiji še iz prejšnjega sistema najpomembnejše moči, tudi tako imenovana prejšnja interesna sfera dejavnosti jepolastninila na področju zdravja, na področju preživljanja prostega časa, turizma, velike kapacitete, ki jih sedaj zastonj daje svojim ljudem. Običajni državljani tega vstopa nimajo, pri čemer se ti transferji bogatijo še z odstopljenimi prispevki ali odstopljenimi davki. Zaposlovanje. Uradni podatki o brezposelnosti, gospod minister, res tisti pravi o registrirani brezposelnosti, seveda javnosti niso na razpolago, pravi. Omenjali ste podatke o, torej, merjenju anketne brezposelnosti, o registrirani pa seveda ne veljajo. Registrirana brezposelnost, to je jasno, da raste. Postavil sem vam tudi poslansko vprašanje, na katerega še zdaj nisem dobil odgovora, in sicer: Kaj je s to posebno skupino na posebni evidenci, ali se šteje v registrirano brezposelnost in ali je deležna ukrepov aktivne politike zaposlovanja? Na to torej nisem dobil odgovora. To posebno kategorijo je treba šteti v kategorijo brezposelnih, ne glede na to, da ste s podzakonskim aktom to uredili in jih izbrisali iz uradne statistike. Dolgotrajna brezposelnost zlasti v nekaterih centrih je zrasla čez 50%. Dolgotrajna brezposelnost pomeni brezup za ljudi, da še kdaj pridejo na trg dela. Torej, v povprečju je v Sloveniji dolgotrajno brezposelnih več kot 50%. S katerimi ukrepi jih lahko rešujemo Seveda so, imamo ukrepe, javna dela, toda kot vidim, se javna dela zmanjšujejo; usmerjena so na dolgotrajno brezposelne, tiste, ki imajo slabšo perspektivo, in pa v regije, v tista območja, kjer se socialna problematika ali problematika brezposelnosti šeposebej hudo izraža. V nekaterih centrih je brezposelnih že več kot 30% mladih, kar je tudi brezperspektivnost. Pri tem vodijo regije, kot so Velenje, Trbovlje in Murska Sobota. Kaj bo vlada ponudila tem ljudem? Programi zaposlovanja se zmanjšujejo. Gledena to, da se število brezposelnih povečuje, glede na to, da programi zaposlovanja v stroškovnem smislu naraščajo, bi se morali temu primerno tudi povečati programi zaposlovanja. Le-ti se ne, ostajajo nominalno na isti ravni, procentualno pa se celo zmanjšujejo. Lahko rečemo, da je amsterdamska pogodba, ki je bila usmerjena na programe zaposlovanja, še vedno aktualna, zlasti pri njeni implementaciji. Evropska unija oziroma države so sprejele konkretne programe zaposlovanja in jih tudi spremljale. V četrtem stebru in v zadnjih smernicah je posebej obrazloženo, kako naj se države ukvarjajo z robnimi kategorijami, tistimi, ki se težko znajdejo na trgu dela, ki so izločene. V tem kontekstu so bili pripravljeni nekateri programi, ki so še vedno v predalih. 10.000 invalidov je na posebni evidenci izločenih s trga. Zakaj se povečuje brezposelnost v Sloveniji? V prvi vrsti zagotovo zaradi gospodarske, pa tudi finančne politike, naložbene politike. Velik vpliv pa ima tudi tok trga delovne sile. Ko smo sprejemali zakon o delovnih razmerjih, smo vas v opoziciji opozorili, da zgolj z varovanjem pravic ne bomo veliko dosegli. Veliko bolje bi bilo, če bi se Slovenija odločila za uravnoteženo obliko med varovanjem pravic, varovanjem pred odpuščanjem in spodbudami. To področje spodbud ponovnega vračanja v zaposlitev za, denimo, matere po rojstvu pa težje kategorije oseb je premajhno oziroma ga ni. S tem bi lahko sprostili ta toga razmerja, povečal bi se fleksibilen trg in, kot veste, znano je v svetu in pri nas, v teoriji in praksi, da fleksibilen trg dela povečuje zaposlovanje, povečuje naložbe, povečuje odločanje podjetnikov za razširitev poslovanja. Podjetništvo v gospodarstvu, kako to vpliva? Naložbe v našo državo so se v prvih štirih, petih mesecih, naložbe v podjetja so se v prvih štirih mesecih letošnjega leta, v primerjavi z lanskim letom, zmanjšale za 40 procentov. To je pač poročilo za to obdobje. Kaj se je zgodilo? Lahko seveda trdite, da je bila v lanskem letu naložba zaradi nekaterih odkupov večja, ne vem, bili so nekateri odkupi izvedeni v preteklem letu, večji. Vendar trend je pač takšen. Vprašanje je, kaj je vlada storila za to, kakšne programe, kakšno zakonodajo pripravlja, kakšne spodbude, da bi se naložbena politika povečala. In s tem tudi zmanjšala socialna problematika. Povečalo število delovnih mest. Ukrepi aktivne politike zaposlovanja v malem pripomorejo k povečanju števila delovnih mest. To je znano. Omogočajo morda zmanjšanje frikcijske pa strukturne brezposelnosti. Bistveno bolj pomembni so na področju finančne in gospodarske politike. Zaradi omejitev naložb ne pridobimo novih tehnoloških inovacij, odnosno ne pride nova tehnologija v Slovenijo, prenos inovacij in znanja in zato tudi ni dodane vrednosti. Država torej ni zanimiva za vlaganje domačih, kot tujih investitorjev. Težave so pri poslovnih prostorih, dovoljenju za gradnjo, birokratskih postopkih. Ali ni bil v času Drnovškove vlade sprejet antibirokratski program? Ali nismo imeli v kabinetu ministra, odnosno premiera posebno ministrsko svetnico za izvajanje tega programa? Kje je to? Zato, da bi povečali naložbe, da bi postali podjetniška družba, da bi odprli možnost za slovenske podjetnike. Delovno intenzivne panoge, v preteklem sistemu so delovne intenzivne panoge zaživele predvsem na ruralnem področju. Sedaj to področje zajema katastrofa, propadanje. Sprejeta sta bila dva programa. Tekstilno-oblačilni in obutveno, odnosno, čevljarsko-obutveni program prestrukturiranja v smislu prilagajanja, vključevanja v evropske integracije. Ta dva programa sta predvidela, ne tako, kot se sedaj odvija, prehod presežnih delavcev oziroma delavcev po stečaju v odprto brezposelnost, ampak prestrukturiranje v druge panoge. Tudi sami sindikati so dvignili roke in samo čakajo, kdaj bo teh 18 oziroma 25 tisoč brezposelnih prešlo, zaposlenih, trenutno zaposlenih, slabo plačanih, ali pa celo nič plačanih delavcev, prešlo v odprto brezposelnost. In to bo zadelo predvsem območja podeželja. Torej, ta dva programa enako nista bila uresničena in se ne uresničujeta. Dvomim pa, da bosta v preostanku tega mandata uresničena. Nacionalna varčevalna shema, ki naj bi znižala ceno stanovanj, izboljšala standard, izboljšala možnost družinske politike, družine. Kaj je nastalo? Napoved, 20% znižanje cen stanovanj se je spremenila v povišanje cen. Varčevalna shema ne deluje. S tem se zmanjšuje perspektiva za mlade. Že v dveh volilnih obdobjih je Liberalna demokracija nastopila s programom 4 tisoč postelj za študente. Upam, da ne boste šli še v tretje. Niste uresničili tega. Zdaj, pravite, da z obdavčitvijo študentskega dela, da se bo to uresničilo. Ne bo se. Zanima nas, kako se bodo povečala podjetniška in gospodarska vlaganja v depresijska območja. In potem po drugi strani imamo zgodbe o Elanu, nismo nasprotovali temu, da se sanacija izvede na osnovi dobrih gospodarskih programov, ampak ne pa na takšen način, kot se je ta zgodba zgodila. Ne bom ponavljal o milijardah, kar je bilo že večkrat ponovljeno, ampak nekaj drugega. Delavci Elana me na skrivaj, torej ne da bi se vedelo, obiskujejo, so me obiskali. Povedali so, da ne upajo sprožiti nobene iniciative, kajti zaradi tega jim lahko sledi brezposelnost. Sindikat je postavljen po merilu manedžmenta in zgodba gre veselo naprej. Na velik vpliv socialne problematike, torej na socialno problematiko po regijah, po podeželju vpliva tudi tako imenovana brezplačna šola. Vse manj mladih iz revnih družin se uspe šolati, kajti vse več stvari je potrebno plačati. Zaradi hudega razslojevanja so jim šole vse manj dostopne, zlasti pa zahtevnejša izobraževanja. Štipendijska politika je žal zašla v slepo ulico, čeprav pri tem moram omeniti, da v prejšnjem sistemu, kakorkoli je že politično ali drugače neprimeren, pa je imel štipendijsko politiko. To pa zagotovo. Tudi na področju zdravstva, zdravstvo je tudi vse manj dostopno za tiste, ki ga ne morejo plačati. Zaradi čakalnih vrst v obdobju vladanja tega triletnega obdobja so se čakalne vrste povečale, naraščale izgube, nezadovoljstvo ljudi s storitvami, dražja zdravila, po drugi strani pa rast dobička v proizvodnji in distribuciji zdravil. Namesto da se napoveduje nova reforma, bi bilo pametno izvesti tisto reformo, ki je še v predalu, ki jo je gospod Keber pripravil za svoje vladanje. Še kmetijstvo, propad kmetijstva na podeželju. Tu se kažejo nekateri kazalci, obubožanje, vse manj kmetov se preživlja z dejavnostjo. Zagotovo ni dobro, da kmet dobi za kravo 20 tisoč tolarjev, če jo proda, od vseh tistih odbitkov za prevoz, za pregled itd [[..]]Tudi kurjenje kresov s senom ni stvar, ki bi poudarjala razvoj podeželja to je bolj izkaz obupa podeželja. Namesto, da bi takrat koncesijo dali malim kmetom, da bi se podeželje razvijalo, so pridobile koncesijo velike gospodarske družbe, ki ustvarjajo enormne kapitale. Pomoč v regijah je bila zastavljena večkrat na način izgrajevanja mrež, gospodarske zbornice, CMG-ja CRPOV obrtne zbornica, vsak po svoje. Sedaj pa se odpirajo regionalni razvojni centri. V poslanski skupini Nove Slovenije se bojimo, da bo to še ena muha enodnevnica, katera bo namenjena le za to, da se zaposlijonekateri birokrati, da pa ne bo temeljna pomoč za razvoj teh regij nikoli prišla do tistih, ki jo potrebujejo za razvoj naložb, za razvoj podjetniških iniciativ ali obrtnih iniciativ. Torej to ostaja hud problem. V Sloveniji se žal socialno razslojevanje povečuje, in to na nelegitimen in nelegalen način, kar pomeni, da je sistem nepravičen in ta vlada s svojimi sistemi to nepravičnost, nelegitimnost, povečevanje razslojevanja ne zmanjšuje, pač pa celo povečuje, dosega nasprotni učinek, to kažejo rezultati Vlada torej nima primernih rešitev, potrebno bo počakati na nastop druge vlade. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega mag. Drobnič. Kolega Barovič bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke in za njim kolega Jerovšek poslanske skupine Socialdemokratske stranke. Prosim, kolega Barovič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani minister s sodelavci, kolegice, kolegi! Včeraj smo govorili o javnih plačah in o ljudeh, ki imajo milijon, dva ali tri zasluženo ali nezasluženo, bil sem prijavljen na včerajšnji pogovor, razgovor pa sem se odpovedal, zato ker sem se prihranil za danes, ko govorimo o ljudeh, ki pa nimajo plač. V veliki meri sem sam kriv ali sokriv, da smo se danes tukaj zbrali in jaz sem gospodu Jožefu Jerovšku za to, da je ta točka na dnevnem redu, hvaležen, čeprav bi zelo rad videl, to je moje mnenje in mnenje Slovenske nacionalne stranke, da bi ministra za delo nadomestila ministrica za gospodarstvo ali pa da bi bila na čelu z njim pa še z ministrom za finance. Jaz bom govoril zelo konkretno, iz praktičnih primerov. In če bom omenjal imena, kot so Peko, Mehanika, ne računajte, da je to samo Peko iz Trbovelj pa Mehanika iz Trbovelj, ampak naj vsak iz svojega kraja najde podjetje, ki ima takšno ime in ki je v podobnem položaju. Zelo praktično, zelo konkretno bom orisal trenutno stanje. Ko se je zgodil trboveljski Peko, se je pač zgodil, kot se je zgodilo katerokoli podjetje v kateremkoli koncu, pa vendarle ima nadaljevanje zgodbe zelo zanimiv razplet. Po takojšnji reakciji sem predlagal, da bi ta objekt, da ne bi propadal, dali v najem občini Trbovlje. Pa do tega nismo prišli, ker je bilo na sestanku s SRD-om in predstavniki te države, vlade, rečeno, da bo SRD poravnaval obveznosti in terjatve s Pekom in bo potem država dala v posest, najem ali celo last objekt občini Trbovlje. Nakar se tri mesece ni zgodilo nič. Po mojem pismu ministrici za gospodarstvo je ministrstvo za gospodarstvo zatrdilo, da je naredilo vse. Mi smo v tem času imeli potencialnega investitorja, ki je overil pismo o nameri. Krivi smo bili seveda mi in investitor, da ni bil resen. No, in koliko je ta investitor resen, mi povejte! Danes je šest mesecev od tega, piše se 15.julij, tega objekta še danes nimamo ne v najemu ne v posesti ne na razpolago. Ja, neresen investitor bi bil, če bi z milijonom evrov investicije še danes čakal na ta objekt - to pa ja! Nadaljevanje te zgodbe. SRD je v likvidaciji in mora poravnati svoje obveznosti do države. Tule, spoštovane kolegice in kolegi, imam sklep vlade, s katerim soglaša, da bo ta nepremičnina nekoč občinska in tako naprej. Piše pa, da bosta SRD in Peko poravnala za ta objekt medsebojne obveznosti in terjatve po pošteni tržni vrednosti, ki znaša 236 milijonov tolarjev ali milijon 26 tisoč evrov. Ta objekt sem videl; če je ta objekt vreden tega denarja, potem bom jaz papež! Ta objekt je bil oropan do konca, odvijačili so celo straniščne školjke, cevi, umivalnike, vse! Objekt je prazen, uničen! Če je ta objekt vreden tega denarja, bom jaz papež! Kdo bo zaslužil? Ta objekt je po moji oceni - vendar naj to ocenijo neodvisni cenilci - vreden manj kot polovico tega. SRD bo poravnal svoje obveznosti, se bo rešil 236 milijonov, Peko bo pamalo zaslužil - na račun 134 delavk iz Trbovelj ali pa iz kjerkoli bi že bile. Ampak objekta še zdaj nimamo. Ko so šle delavke na cesto, preden so šle, se je zgodila Mehanika. Ko so trije lastniki na ne vem kakšen način odkupili lastništvo in čez noč, s petka na soboto in s sobote na nedeljo, kljub mojemu osebnemu opozorilu policiji, odpeljali vse stroje v južne republike. Ti trije lastniki se danes mirno sprehajajo po Trbovljah, delavci so na cesti, niti toliko niso bili vredni, ti delavci, da bi jih ti trije lastniki po uradnem stečajnem ali kakšnem drugačnem postopku pripeljali vsaj do socialne oskrbe. Ne, mirno so stroje odpeljali v južne republike, strojev ni, ljudje se mirno sprehajajo. Ti trije lastniki. Za Mehaniko se ne ve, ali je v stečaju, prisilni poravnavi, kje sploh je. Ampak, nič se ne zgodi. In ko so šle delavke na cesto, je bilo tem delavcem Mehanike prepovedano, oziroma svetovano, naj se protestnega shoda ne udeležijo, ker je to politični shod. Kdor je bil na tem shodu in kdor ga je poslušal, ni slišal niti besede o nobeni stranki in nobeni politiki. Imena pa tistih, za katere so ocenili, da so sokrivi pri takšnem dogajanju. Ljudje si sami iščejo zaposlitev, kakor vedo in znajo. Sam osebno, s svojimi prijatelji, sem se potrudil in lahko pokažem spisek, mislim da trinajstih slovenskih podjetij, ki sem jih prosil, če so pripravljeni kakorkoli sodelovati, investirati v Trbovljah. V objektih, ki jih imamo na razpolago. Od teh trinajstih, za polovico objekti niso bili primerni, polovica pa mi je mirno dejala, od teh tudi eden, ki je Trboveljčan, in vodi uspešno podjetje: "Hvala lepa. Mi gradimo tovarne v Bosni. Mi gradimo novo tovarno v Rusiji, mi gradimo novo tovarno v Srbiji." To je pa odnos slovenskega gospodarstva in želja po razvoju slovenskega gospodarstva. V Bosni gradijo. Zakaj, sem vprašal. Ker prihaja Evropska unija in prihajajo davki. Zakaj bi mi plačevali davke. V Bosni je cenejša delovna sila, davkov ne bomo plačevali, imeli bomo dvojni dobiček. To je resnica. To je mikro resnica. Ljudje se zaposlujejo na črno. Inšpektorji, ki so pristojni nadzirati takšno zaposlitev, to vidijo in vedo. Ker vedo, da drugače ti ljudje, mimogrede, v Trbovljah jih je 1600 brezposelnih, delovnoaktivnega prebivalstva je 6500, čisto navaden verižni izračun pokaže, da je stopnja brezposelnosti 23 odstotkov. Ne vem, kako je izračunana ta 15. Ti ljudje morajo živeti. In gredo delat na sivo. Inšpekcija to vidi, nihče ne reagira. Delavci niso socialno, niso zdravstveno zavarovani, delodajalci, ki jih na sivo zaposlujejo, ne plačujejo davkov državi. Ampak to se dogaja pred očmi vseh nas in to mirno. Malo prej smo slišali, sicer zelo strokovno in odlično pripravljen govor gospoda Janeza Podobnika, ampak takšnih strukturnih, regionalnih, dolgoročnih, kratkoročnih, lokalnih, takšnih in drugih razvojnih programov sem slišal, videl ničkoliko. Ko se zapira rudnik, ker je pač takšna odločitev države, in to je državno podjetje, se mora s prestrukturiranjem teh ljudi, z iskanjem novih investicij, z iskanjem trgov, z iskanjem tisoč in enih programov, planov, načrtov, ukvarjati, ne vem, občina. Ob tem moram povedati, spoštovane kolegice in kolegi, ko se je zgodil Peko, je bil minister, ki je tule, prvi, prvi, ki je poklical, to pomeni pošteno in rekel: "Rezervirali bomo, mislim da 90 milijonov tolarjev za nepovratno pomoč, zato da bomo rešili delavke." Prvi je bil. In je sredstva rezerviral. In jih ima rezervirana še danes. To njemu v prid in v hvalo. Resno. Ampak, me opozarja, pravi: "Teh sredstev jaz ne morem držati samo za Trbovlje," in ga razumem in pošteno, ker takšnih in drugačnih brezposelnih v celi Sloveniji je veliko. Zato sem mu hvaležen, pa ne zato, da bi ga zdaj zagovarjal, ker je tu, saj niti ni na zatožni klopi, ampak to ministrstvo se je potrudilo in je pomagalo in jaz verjamem, da bo še pomagalo. Ampak, nekaj se bojim, bom še tukaj do konca konkreten. Kot rečeno objekt naj bi občina že imela v lasti in bi z njem lahko razpolagala. Občina ga še nima. In kaj se bo zgodilo? Razumem ministrstvo, ministrstvo bo ta sredstva, ki jih ima rezervirana, dalo tja, kjer so potrebna, kajti ta sredstva so namenjena gašenju socialnega požara. In ko se bo to zgodilo, sem prepričan, bo ministrstvo za gospodarstvo dalo občini 236 milijonov vreden objekt v last in v uporabo. Ko ne bomo imeli niti investitorja, ki je šel, niti rezerviranih sredstev ministrstva, da bomo lahko z nepovratnimi sredstvi pomagali investitorju, občina bo dobila po knjižni vrednosti 236 milijonov vreden objekt, ki je v resnici vreden 100 milijonov, in dobila ga bo zato, da ga bo vzdrževala praznega. In seveda nadalje iskala potencialne investitorje, ko objekt že tako sedem mesecev propada. Jaz sem prosil prvi mesec, "objekt propada", "naj propada". To so, spoštovane poslanke in poslanci, nekatere resnice, za katere imamo vse argumente in dokaze. Ampak to ni Peko Trbovlje in Mehanika Trbovlje, to so podjetja iz vaših krajev, vaših koncev in tam ne nazadnje so ljudje. In meni pravijo ljudje: "Dobili smo 43 tisoč tolarjev podpore, zdaj jih imamo 49 tisoč, ampak jaz jih nočem. "Pravijo: "Nočem jih, jaz hočem delati, pa magari za 45 tisoč tolarjev tisoč plače, jaz ti dve leti agonije nočem." In ljudje hočejo delati, hočejo. Mi smo sami na občini, pa mnogi med vami verjamem tudi, uspešno, upam, ta trenutek že poiskali dva investitorja. Kljub temu, da imamo nič koliko institucij v tej državi, sektorjev, ne vem kakšnih oddelkov, uradov, ki so za to zadolženi v tej državi, ampak do danes razen enega še nihče ni sodeloval in pomagal pri iskanju investitorjev, kakršnihkoli, domačih ali tujih. Zato, da bomo vzpostavili zaposlitev. Zakaj zaposlitev? Zato, da ne bomo skorajda 80% občinskega proračuna dajali za socialne subvencije, komunalne subvencije, otroške doklade, subvencije za otroške vrtce in tako naprej. In okoli tega še nekaj, potem končam. Resnična zgodba. Oseba x, ki povrh vsega še ni slovenske narodnosti, živi v Kopru, v vili, preverjeno, in ima jahto. Ta oseba je na ne vem kakšen način kupila šest starih stanovanj v naselju Nasipje [[?]] v Trbovljah in ta oseba x je oddala teh šest stanovanj svojim sonarodnjakom, prijateljem, ki so seveda vsi brezposelni. In ko sem jaz opazil, da plačujem socialno subvencijo za teh šest ljudi in gre ta denar tistemu gospodu x v Koper, ki ima jahto in vilo, sem se s pristojnimi službami obrnil na pristojni organ. Ali veste, kakšen odgovor sem dobil? Da sem dolžen izpolnjevati zakon, da zakon določa, da moram tem brezposelnim plačevati subvencijo, pa čeprav dobi oseba x v Koper, v kolikor pa jaz tem, ki nič ne delajo, in tistemu, ki služi zato, da na jahti sedi, v kolikor tem subvencije ne bom plačal, da bom kazensko dogovarjal. To je pa bil odgovor. Tudi ta dokaz imam, strokovnih služb. To se dogaja, spoštovane kolegice in kolegi, in to sem želel danes povedati. Jaz se opravičujem, mogoče nisem za nalašč dvignil glas, mogoče se mi malo trese, ampak to doživljam in to so resnice, ki jih lahko dokažem. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Barovič. Kolega Jerovšek, vi boste sedaj predstavili stališče poslanske skupine Socialdemokratske stranke, za vami kolega Potrč. Najprej kolega Jerovšek, prosim.
Hvala lepa. Spoštovani! Tudi v naši poslanski skupini smo presenečeni, razočarani, da kljub temu, da minister Dimovski sam poudarja, da bi ta problematika, ki je ključna v Sloveniji, zahtevala odgovore gospodarske ministrice in ministrice za regionalni razvoj in še katerega ministra - nihče od navedenih ne sedi tukaj, da bi poslušal zgodbe, debate 40-ih poslancev. Ali mislite, da se 40 poslancev prijavi za tematiko, ki ni najbolj problematična? Doslej se niso in zavedam se, da poslanci čutijo, kaj se dogaja. Spoštovani! Včeraj je maturitetne izkaze dobila nova generacija mladih ljudi, mladih, sposobnih, ambicioznih ljudi, ki bi lahko s svojim znanjem gradili bodočnost Slovenije. Nekateri so dosegli briljantne rezultate, vendar so zaradi lokacije svojega doma že obsojeni na neenake izhodiščne možnosti. Taki ljudje, ki bi lahko razvijali nove proizvode, pa te stopnje zaradi ogroženosti in zaradi socialnih slojev, iz katerih prihajajo, ne bodo mogli doseči. Na kri in solze je začel opozarjati ministrski predsednik Rop. Kri in solze po dvanajstih letih samostojne Slovenije. Kri in solze je Churchill obljubljal Angležem v prvem letu po drugi svetovni vojni v izčrpani državi. Naš predsednik pa svojim državljanom obljublja kri in solze sedaj. Na problem razvojnega zaostajanja nekaterih regij smo v Socialdemokratski stranki pravočasno opozarjali. Ob proračunskih predlogih smo s predlogi amandmajev skušali tem regijam zagotoviti več razvojnega denarja, tudi več sredstev, s katerimi bi direktno razpolagale občine na teh območjih, ki so se tudi na področju spodbude in razvoja izkazale za najbolj učinkovite. Žal naša opozorila in predlogi niso bili sprejeti. Čas in današnji odziv poslancev sta pokazala, da so bili naši predlogi pravilni. Že pred tremi leti, v letu 2000 smo vložili predlog zakona o povečevanju zaposlenosti v občinah z nadpovprečno brezposelnostjo. Zakon je predvideval učinkovite razvojne spodbude, redistribucijo razvojnih sredstev in davčne olajšave za investitorje, ki bi odpirali nova delovna mesta v regijah z nadpovprečno brezposelnostjo. V oceni stanja je zelo natančna analiza in tudi prognoza tega, kar se je danes zgodilo. Vendar, če bi bil zakon dobil podporo, bi omogočil dejansko politiko aktivnega zaposlovanja, s čimer zavaja vlada v svoji sedanji politiki. Skoraj polovica Slovenije danes ne bi ječala. Seveda zaradi vsega tega je še toliko bolj nesprejemljiv cinizem ministrice Petrinove, ki je delegacijo trboveljskih brezposelnih delavk zavajala s trditvijo, da opozicija ne dovoli reševanja problemov v Zasavju. V Socialdemokratski stranki že nekaj let opozarjamo na popolnoma neprimerno gospodarsko politiko in neprimerno zasedbo gospodarskega resorja. Moramo se vprašati, kako se problemov regij lotevajo drugod, kako se jih loteva vlada in kako primerjalne države. Žal opažamo velik razkorak med besedami in dejanji, saj se razslojevanje Slovenije nadaljuje in nekatere regije vse bolj zaostajajo. Zato je absolutno aktualna in nujna prva zahteva delavk iz Trbovelj in z njimi večine Slovencev, da je treba izdelati oceno dela in odgovornosti pristojnih državnih funkcionarjev v vladi in ministrstvih ter vodstev družb, ki so odgovorne za propad množice slovenskih podjetij, visoko brezposelnost in zapravljanje denarja davkoplačevalcev. Bolje se ne da zapisati, kot so zapisale delavke. Na koncu bi rekel naslednje oziroma vas pozval. Spoštovana oblast, spoštovane oblastne stranke, vrnite milijarde denarja, ki se je prelil skozi korupcijo, skozi Elan, skozi nagrade, milijardne, zločinske nagrade, skozi SIB, skozi Slovensko razvojno družbo! Vrnite jih prek proračuna! Vzemite jih od svojih strankarskih maziljencev in ta denar plasirajte v razvoj teh deprivilegiranih regij! Dajte jih občinam, ki znajo skrbeti za svoja okolja! Nehajmo govoriti, raje bodimo pragmatični, operativni, storimo to, ne pa zavajati slovenske javnosti. Če boste storili tako, bo voz krenil iz blata. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima zdaj kolega Potrč v imenu poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov, za njim kolegica Pozsončeva.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Uspešna razvojna politika neke družbe se kaže predvsem v položaju in možnostih ljudi. Za nas, Združeno listo socialnih demokratov in za evropsko družino socialdemokratskih strank je to temeljni kriterij njenega ocenjevanja. Veseli smo, da je prav ob posebni aktivnosti Stranke evropskih socialistov, katere polnopravna članica je Združena lista socialnih demokratov, uspelo tudi v osnutek nove ustave združene Evrope vključiti vse najpomembnejše cilje in metode, ki tako ocenjevanje razvoja, izhajajoče iz položaja ljudi, predstavlja in zagotavlja. Cilj Evropske unije tako ni le visoko konkurenčna tržna ekonomija, temveč tudi polna zaposlenost in socialni napredek, boj proti socialni izključenosti in diskriminaciji ter uveljavljanje socialne pravičnosti, enakosti,solidarnosti. Torej, uveljavljanje modela socialnotržnega gospodarstva, ki zahteva soodvisnost razvojne, zaposlovalne in socialne politike, ki posveča posebno pozornost odpravljanju medregionalnih razlik in varovanju okolja. Ta načela in ti cilji so za nas bistveni tudi pri ocenjevanju stanja v Sloveniji. Vsaka resna in odgovorna razprava, vsako opozarjanje na slabosti in nedoslednosti, ki temelji na dejstvih, ne pa na ceneni demagogiji, ki je ob takih vprašanjih še posebej priročna, je zato za nas potrebna in koristna. Toda posebej k obravnavi teh vprašanj, ki zadevajo položaj ljudi, mnogokrat tudi njihove osebne stiske in občutek brezizhodnosti, je treba pristopati objektivno in skrajno odmerjeno. Z nobenimi neresnicami in pretiravanjem ne bomo spreminjali stanja. Potrebni so dogovori o učinkovitejši politiki. In to je prvo, kar bi radi danes poudarili. Drugo, kar prav tako uokvirja današnjo razpravo, je vprašanje politik, ki lahko in morajo zagotavljati reševanje problemov brezposelnosti, socialnih in razvojnih razlik. V Združeni listi socialnih demokratov smo prepričani, da imajta ustrezna razvojna in regionalna politika pri tem enako pomembno vlogo kot politika zaposlovanja in socialna politika. Prepričani smo, da je bolj ambiciozni razvojni politiki treba posvetiti večjo skrb. Slovenija mora povečati stopnjo rasti bruto družbenega proizvoda, predvsem tudi povečati obseg proizvodnje in storitev v realnem sektorju, saj brez tega ne bo mogoče zagotavljati novih delovnih mest in sredstev, ki bi omogočala tudi potreben obseg za razvoj znanosti, izobraževanja, kulture, kot podlag za enakopravno tekmo z najrazvitejšimi državami sveta, in ne dovolj sredstev za pokojninsko, zdravstveno, družinsko in socialno varstvo, ki bo zagotavljalo ljudem dostojno življenje. Produktivna so torej predvsem prizadevanja za ustvarjanje višjega dohodka, ne pa le razprava o tem, kako bomo tisto, kar smo ustvarili, delili. Ko govorimo o naslednji od politik, ki jo posebej poudarjamo, to je o regionalni politiki, bi radi poudarili, da regionalna politika na žalost ni bila resnična prioriteta poosamosvojitvene Slovenije. Šele pred tremi leti smo, kljub mnogim opozorilom, in kritikam, ki smo jih dajali tudi iz naše stranke, sprejeli zakon o regionalnem razvoju. Vsaj dve leti smo potrebovali in dobivali informacije o tem, da se ustanavljajo potrebne institucije v skladu z zakonom. Sedaj bi lahko morda začeli pričakovati tudi ugodnejše rezultate. Medregionalne razlike so namreč v Sloveniji zelo velike. Prevelike, posebej, če upoštevamo relativno majhnost našega ozemlja, bližino teh regij in število slovenskih prebivalcev. In v zadnjem času se na žalost niso zmanjševale. Zato menimo, da je uspešni regionalni politiki nujno posvetiti večjo pozornost. Ob tem smo prepričani, da je za uresničevaje tega cilja potrebna usklajena akcija več politik, ne pa samo politik na področju zaposlovanja in socialne politike. Posebej je pomembna aktivnost novo ustanovljenega ministrstva, pa tudi ministrstva za gospodarstvo. Eden od ukrepov, ki bi lahko pripomogel k zmanjševanju regionalnih razlik, bi bila tudi regionalizacija Slovenije. Zato je ustanovitev pokrajin, njihovo oblikovanja, kot druga stopnja lokalne samouprave, za nas nujen vzvod uspešnejše regionalne politike. Žal na tem področju bolj govorimo, kotda bi dosegali rezultate, in žal nismo uspeli niti z dogovori o spremembi ustave, ki bi uspešnejšo regionalizacijo zagotavljali. Tudi po tej poti bi po mojem lahko dosegli več. Manj z govorjenjem in kazanjem na slabosti, več s konkretnimi ravnanji. Analize ravnanj so namreč tiste, ki kažejo na prave rezultate. Kar zadeva ravnanje ministrstva za delo, to je omenil že dr. Dimovski, je prav povedati, za to obstajajo podatki, da se je na področju aktivne politike zaposlovanja v okviru danih sredstev daleč največ sredstev to ministrstvo usmerilo v regije, v katerih je največji problem brezposelnosti. V letu 2003 je preko 17 milijard sredstev, namenjenih za aktivno politiko zaposlovanja: 68% teh sredstev gre v regije z nadpovprečno brezposelnimi, tudi v programih javnih del iz teh regij jih je vključenih preko 75% skupnega števila ljudi in tudi pri ukrepu sofinanciranja težje zaposljivih oseb je delež 71%. Zato se je število brezposelnih v nekaterih regijah zmanjševalo hitreje, kot v najrazvitejših; najbolj v mariborski regiji - za preko 2 tisoč. Taka politika, čeprav dobra in pohvalna seveda, ne rešuje vseh problemov, to ponovno potrjuje naša ugotovitev, da lahko le skupni učinki mnogih politik, posebej tudi regionalne in gospodarske, zagotavljajo politiko večje zaposlenosti, ki rešuje te probleme. Zato poudarjamo, da doslej predvidena sredstva za aktivno politiko zaposlovanja aktualnega problema brezposelnosti po mojem sama ne morejo rešiti, to posebej velja za krog dlje časa brezposelnih in težje zaposljivih oseb, brez dodatnih sredstev države, brez posebnih programov zanje, povezanih z zaposlovalno in gospodarsko in razvojno politiko, jih je ne bomo uspeli zaposliti. Za odhod v pokoj bi morali ti ljudje čakati še 10 ali več let, zaradi izgube dela, ker so težje zaposljivi, težko dobijo delo in so res v najtežjem socialnem položaju, pa ne samo socialnem, tudi človeško je za njih ta položaj nesprejemljiv, saj so delali 20, 25 ali več let, sedaj pa ne vedo za svojo perspektivo. Njihovih stisk zato gotovo ni mogoče vključiti v nobene statistike sicer uspešnega razvoja Slovenije. Od njih ni mogoče pričakovati, da bi pristajali na sicer realne razvojne probleme in krutosti tržnega gospodarstva ali jih celo razumeli. Za njih je in bo Slovenija, če ne bo bolje reševalanjihovih stisk, krivična in nesocialna država. Zato predlagamo, da se tudi tem problemom posebej posvetimo, dogovorimo za to posebne programe in predvidimo za to tudi potrebna sredstva. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Potrč. Kolegica Maria Pozsonec bo predstavila stališča poslanske skupine narodnosti, za njo, zadnja od predstavnic poslanskih skupin, kolegica Irma Pavlinič Krebs. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Gospod minister, kolegice, kolegi poslanci! Brezposelnost je pokazatelj gospodarske in socialne slike nekega območja. Podatki o Pomurju so dovolj zgovorni in kažejo na to, da je Slovenija padla na področju spodbujanja skladnejšega regionalnega razvoja. To ni dobra popotnica za Evropsko unijo, zlasti ne za Pomurje, kjer imamo najvišjo stopnjo brezposelnosti in veliko število družin, ki žive na meji revščine. Veliko prikrite brezposelnosti je pri tistih ljudeh, ki so evidentirani kot zaposleni v kmetijstvu. Veliko ljudi, ki so črtani iz uradnih evidenc brezposelnih in so prikazani in niso prikazani v uradnih podatkih zavoda za zaposlovanje. In, imamo velike težave s prestrukturiranjem kmetijske in tekstilne dejavnosti. Rada bi opozorila še na dejstvo, da so tudi znotraj posameznih regij velike razlike. Poudariti bi bilo potrebno podatek, da je na območju občine Lendava stopnja evidentirane brezposelnosti krepko čez 20%. Takšno stanje je značilno za celotno narodnostno mešano območje in v takšnih pogojih živijo tudi pripadniki madžarske narodnosti. Poglejte podatke iz zadnjega popisa. Število prebivalcev upada in se stara. Mladi ljudje morajo zapustiti te kraje, ker ni delovnih mest. Drastično se je zmanjšalo število pripadnikov madžarske narodnosti. Gospodarske in socialne razmere na tem področju pospešujejo asimilacijo. Zdravstveno stanje prebivalstva je slabše kot drugod v Sloveniji, umrljivost je večja. Možnosti šolanja po končani srednji šoli so minimalne. Tovrstnih šol v Pomurju ni, ekonomski položaj prebivalstva pa omejuje možnosti šolanja v drugih krajih. V slovenski ustavi je zapisano, da smo socialna država. takšna država bi pa ob gospodarski učinkovitosti morala bolj skrbeti za pravičnost in približno enako kakovost življenja vseh svojih državljanov, tudi Pomurcev. Z ustreznimi ukrepi bi lahko asimilacijo ustavili ali pa pospešili. Žal to zadnje delamo mi danes. Pospešimo asimilacijo. Obravnavati samo politiko zaposlovanja in stanja na področju brezposelnosti ni pravi pristop, pogovarjamo se samo o posledicah neučinkovitosti v celotnem sklopu spodbujanja skladnosti našega regionalnega razvoja, do katerega imajo vpliv skorajda vsa resorna ministrstva, zlasti pa ministrstvo za skladnejši regionalni razvoj, ministrstvo za kmetijstvo, ministrstvo za gospodarstvo, ministrstvo za šolstvo, ministrstvo za promet, ministrstvo za zdravstvo in bi še lahko nadaljevala tako. Po moji oceni bi vsa našteta ministrstva in celotna vlada morala vložiti več truda in energije in denarja, da bi se stvari spremenile. Mogoče je že zdaj prepozno, kajti ob vstopu v Evropsko unijo bo v Pomurju propadel marsikateri kmet in mali podjetnik. Čez nekaj let bodo problemi na področju zaposlovanja sicer manjši, ker enostavno ne bo iskalcev zaposlitve. Ali nam je to cilj? Prej se bodo izselili iz te regije. Na račun politike zaposlovanja nimam veliko pripomb. Ukrepi se na prvi pogled zdijo dobri, zagotovo so evropski, rešujejo nekatere težave. Kljub temu pa ne moremo biti zadovoljni, ker premalo upoštevajo specifične probleme posameznih regij kot je Pomurje. Zavod za zaposlovanje je postal največje podjetje v Pomurju. Ni dovolj učinkovit, za kar je odgovorno pristojno ministrstvo. Ni se dovolj ukvarjati samo z vprašanjem težje zaposljivih oseb, treba je pomagati podjetjem, da ohranijo delovna mesta in ob tem razvijajo svojo konkurenčno sposobnost. Za kaj takega je treba več posluha in sodelovanja med ministrstvi, več denarja in občutka odgovornosti. Pozivam ministrstvo in vlado, da za področje Pomurja sprejme posebne ukrepe in nameni denar za to, da še pred vstopom v Evropsko unijo postavimo realne osnove za razvoj tega območja, ter postavimo pogoje za kakovostno življenje. Sicer, nisem povedala nič novega, vsak ima možnost postaviti poslansko vprašanje, pozivam vlado, ampak za zdaj nikogar nisem, mislim, zainteresirala za to, da bi rešili problem v Pomurju.
Hvala. Kolega Vnučec bo predstavil stališče poslanske skupine Stranke mladih in za njim kolegica Krebsova. Tako bomo sklenili potem predstavitev stališč in šli na razpravo poslank in poslancev. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Pri razpravi o tako perečem vprašanju, kot je brezposelnost, in prepotrebnih ukrepih države za njeno zmanjševanje je treba najprej opozoriti na izredno centralizacijo kapitala, politične, gospodarske in finančne moči v Republiki Sloveniji, ki je pripeljala do tega, da v Slovenije skorajda ne moremo več govoriti o bogatem srednjem in revnemsloju, ampak le še o centralnem sloju, ki prebiva v Ljubljani, njeni okolici, ter ostalih, ki nimajo te sreče, da bi živeli v prestolnici in koristili vse prednosti, kot so veliko večje možnosti zaposlitve, dvakrat do trikrat večje plače, urejena prometnainfrasturktura, kvalitetne izobraževalne ustanove, stanovanja in še bi lahko naštevali. Vsi vemo, da je razkorak med centrom in periferijo velik tako, da ga kratkoročno ne bodo odpravile niti pokrajine, ki jih vlada neuspešno ustanavlja zadnjih nekaj let.Zastavljajo se namreč številna vprašanja. Kaj še sploh ostane 1,7 milijona prebivalcem, ki zaradi centralistične politike nimajo enakih življenjskih priložnosti kot tisti, ki živijo bližje centru moči. Naj se vozijo na delo iz Prekmurja v 200 kilometrov oddaljeno Ljubljano, se izobrazijo in zapustijo lokalno okolje in še bolj oplemenitijo kadrovski potencial prestolnice ter s tem še bolj prizadenejo lokalno gospodarstvo, ki se ubada z vedno večjimi kadrovskimi težavami. Zakaj smo v zadnjih dvajsetih letih priče odpuščanju delavcev predvsem na periferiji? Socialni transferji, namenjeni obubožanim prebivalcev, res znašajo več deset milijard tolarjev, vendar vsi vemo, da je to posledica ogromnega števila socialno ogroženih, ki jim te pomoči ne predstavljajo bistvene opore za življenje in preživljanje družinskih članov. Rešitev je zato predvsem v zaposlovanju, v tem, da država državljanom omogoči pogoje za delo in za to delo plačilo. Zato vse strategije, ki le na kratek rok blažijo socialne nemire in s tem agonijo brezposelnih, prestavljajo v nedoločno bližnjo prihodnosti in ne pomenijo dosti, zahtevajo le ogromno denarja, učinki pa so, kot smo priča, zelo vprašljivi. Nerazumno je, da vlada ne spodbuja zaposlovanja v gospodarstvu, ampak ga bo z davki vse bolj obremenila, umetno kupuje socialni mir in ne reši problema pri njegovem bistvu. To je v koordinaciji na sami vladi. Nekoordiniran pristop pristojnih ministrstev k spodbujanju zaposlovanja rezultira stanje, takšno kot je, in sicer, da država gospodarstvo izžema, mu ne zagotavlja pomoči pri razvojnih projektih, ne zagotavlja plačilne discipline vse do te mere, da na koncu tudi nepovratna sredstva države niso več rešitev. Tako vlada sicer prihrani denar, poveča pa socialne transfeje nezaposlenim in poskrbi, dana Zavodu za zaposlovanje pripravijo zaposlitvene načrte. Toda, kaj pomagajo zaposlitveni načrti neki tekstilni delavki z 20 let delovne dobe, če je edino tekstilno podjetje v njenem kraju šlo v stečaj. Na drugi strani pa ob primernih vlaganjih v nove gospodarske kapacitete vlagatelji naletijo na birokratske ovire, težave s pridobivanjem komunalno urejenih zemljišč in druge ovire, ki jih srečujejo tako na upravnih enotah kot v drugih državnih institucijah. Spomnimo se lahko, kako klavrno se je odzvala država v primeru zainteresiranih vlagateljev BMW-ja na pogorišču nekdanjega Tama. Namesto da bi vlagatelje sprejeli z odprtimi rokami, saj bi bila to "Grand field" [[?]] investicija, saj so zagotavljali delovna mesta, ki bi socialno okrepila celotno vzhodno Slovenijo, je vlada mencala in spustila iz rok enkratno priložnost, vlagatelji pa seveda niso čakali in prosili, ampak so svoj kapital plasirali drugam. Vlada se tudi zaradi tega lahko še naprej ukvarja s pisanjem novih zaposlitvenih strategij, porablja denarza borne socialne pomoči in daje lažno upanje nezaposlenim, da za njih res nekaj naredi. Skladen regionalni razvoj, večkrat opevana prioriteta vladajoče koalicije v praksi, obstaja zopet samo na papirju. Regionalne razvojne agencije so v sodelovanju z lokalnim gospodarstvom že pripravile različne razvojne, regionalne programe, vlada pa v proračunu ne nameni dovolj sredstev za njihovo uresničitev. Navkljub sprejetemu zakonu o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja in dejstvu, da je sofinanciranje programov s strani države pogoj za pridobitev sredstev iz Evropske unije. Vlada očitno tudi takrat, ko bi morala zagotoviti minimalno sofinanciranje razvojnih gospodarskih projektov, ostaja nema na vse napore in pričakovanja gospodarstva ter predvsem zaposlenih v gospodarstvu. Sofinanciranje lokalnih štipendijskih skladov, kot eden od že večkrat, v tem državnem zboru, omenjenih projektov, kjer bi država lahko pomagala gospodarstvu in predvsem šolajoči se mladini, še vedno ni vzpostavljen. Zato so še tista redka podjetja, ki imajo velike kadrovske potrebe po visoko izobraženih strokovnjakih, ubadajo s težavami pri pridobivanju kadrov. Čeprav je že veliko lokalnih skupnosti in lokalnih gospodarstev izrazilo pripravljenost po tripartitnem sofinanciranju štipendij, država še vedno menca in ne zagotovi sredstev, mladi pa predvsem zaradi tega še vedno odhajajo s trebuhom za kruhom in intelektualno siromašenje, beg možganov, se nadaljuje. Prihodnje leto vstopamo v Evropsko unijo. Potrebe po izobraženih kadrih v veliko bolj razvitem evropskem gospodarstvu so ogromne, vlada pa še vedno ni izdelala nobenih programov, ki bodo mlade prepričali, da se splača v Sloveniji pridobljeno znanje uporabiti doma, kar je seveda razumljivo. Skozi študij se prebijajo brez štipendij, plače v gospodarstvu so mizerne in ne vidijo popolnoma nobene razlike razen tiste v višini plače med tem, da si delo poiščejo v Ljubljani, Novem mestu ali pa da gredo iz Tolmina živet in delat v Bruselj. Odliv izobraženih kadrov iz lokalnih skupnosti bo tako prizadel, ne samo občine, ampak tudi državo. Zato v Stranki mladih Slovenije opozarjamo, da bo, v kolikor takoj na tem področju ne bodo storjeni pogumni in konkretni koraki, Slovenija kmalu le državica s poceni delovno silo, navkljub temu, da na univerzitetnih programih vsako leto študira čez 100 tisoč študentov. Dokler bo med brezposelnimi nadpovprečno visok delež mladih iskalcev zaposlitve, dokler bodo regije z dvakrat ali celo trikrat večjo brezposelnostjo in dokler bo izobraženim kadrom s podeželja edina zaposlitvena alternativa morebitna služba v Ljubljani, tako dolgo lahko trdimo, da so zaposlitvena politika in strategije, ki jih vlada pripravlja ali izvaja slabe, ter kljub ogromnim sredstvom, ki jih porablja za njih, ne dajejo pričakovanih rezultatov. Hvala.
Kolegica Irma Pavlinič Krebs bo sedaj predstavila stališče poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije in sklenila predstavitev stališč poslanskih skupin. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani, spoštovane! Socialno ogroženost in probleme različno razvitih regij Liberalna demokracija rešuje dnevno, in to z velikim občutkom za socialno vključenost in za pravičnost med državljani in državljankami. Še posebej pozorno pa spremljamo učinkovitost proračunskih sredstev, ki so namenjena uresničevanju teh ciljev. Čeprav statistični kazalci kažejo pozitivne rezultate in da so javna sredstva dobro angažirana, je prav, da si dnevno zastavljamo vprašanje, ali bi lahko dosegli še boljše učinke in ali se zadosti hitro prilagajamo spremembam v družbi. Najboljše prakse razvitih evropskih držav so nam na voljo, le v politiki in v družbi kot celoti se moramo strpno dogovoriti o prioritetah, o angažmaju omejenih javnih sredstev in pravilno oceniti, da bomo dosegli vedno višjo in celovito blaginjo Slovenk in Slovencev. Verjamemo, da smo in da znamo spodbuditi tako družbeno okolje, ki nas spodbuja k pridobivanju novih znanj, ki bodo generirala gospodarsko rast, večala stopnjo zaposlenosti in s tem socialne vključenosti večine delovno sposobnega prebivalstva ter v posledici izboljšalo kvaliteto življenja vseh, ki jih tu predstavljamo. V Liberalni demokraciji se zavedamo, da predstave o prihodnosti močno vplivajo na subjektivna izhodišča posameznika in s tem na njegovo delovanje v sedanjosti. Ponudba politike, ki upravlja z javnimi sredstvi, mora biti zato vključujoča, uresničljiva in v okviru možnosti; le tako bomo pritegnili k sodelovanju čim več ljudi. Koncept uravnotežene družbe bi lahko oživil kolektivni in individualni duh za skupne koristi, zato je prav, da se poenotimo o vprašanjih, ki jih danes obravnavamo, in tako začrtamo najboljšo možno smer prihodnjega razvoja. Na tri vprašanja si moramo odgovoriti: na prvo, ali smo z dosedanjimi ukrepi uspeli povečati gospodarsko rast, zvišati stopnjo zaposlenosti in vzpostaviti pravičen nivo socialne varnosti; drugo, ali smo, upoštevaje načelo solidarnosti, uspeli več sredstev locirati v območja, ki se srečujejo z večjimi razvojnimi težavami; in tretje, ali smo dozoreli do te mere, da smo v svoj institucionalni okvir sposobni vgraditi sodobna evropska načela, predvsem načelo subsidiarnosti in partnerstva, se torej, kot smo že danes večkrat slišali, centralizirana oblast delu le-te odpovedati in odločanje o aktivni razvojni politiki prepustiti tudi lokalnim nosilcem, to je najboljšim poznavalcem specifičnih težav v teh okoljih. Ali drugače povedano, ali smo sposobni prenesti soodgovornost za razvoj na regionalno oziroma lokalno raven. Za take odločitve tudi mi rabimo dvotretjinsko podporo v parlamentu. Toda opozocija ne deli mnenja z nami, mi pa smo globoko prepričani, da partnerstvo med državo, lokalnimi in regionalnimi nosilci, zasebnim sektorjem in civilno družbo vpliva na uravnotežen razvoj posameznih območij države bistveno bolj uspešno kot delegiranje sredstev v lokalna okolja na podlagi centralistično določenih in izbranih ukrepov, četudi imajo le ti najboljši namen. Na zastavljena vprašanja, predvsem pod 1 in 2, lahko ponudimo odgovore in predstavimo ukrepe teh njihovo učinkovitost ob pregledu nekaterih politik v času in obdobju po nastanku naše države. Prvih 10 let v samostojni državi je bilo za izbiro ustreznih ukrepov izjemno zahtevnih. Politiko v tem obdobju težko imenujemo programsko naravnano, odzivala se je sproti in reševala ekonomske in socialne probleme v okoljih, ko so se le ti pojavili. Najtežje je bilo v obdobju takoj po osamosvojitvi, ko so se naši gospodarski subjekti morali iz varnega objema zaprtega planskega socialističnega gospodarstva z znanimi trgi prilagoditi spremenjenim pogojem na novih trgih. Doseženi rezultati in mednarodne primerjave potrjujejo, da je bila politika v tem obdobju dokaj uspešna. Uspešnost ocen temelji na dveh statističnih podatkih, ki pravita, da se je kljub izjemnim pritiskom na zmanjševanje zaposlenosti v tem obdobju stopnja nezaposlenosti gibala celo pod povprečjem razvitih držav Evropske unije, hkrati pa se je na nivoju cele države povečevala stopnja razvojne razvitosti, saj dosegamo 72% povprečja Evropske unije oziroma največ med članicami državami pristopnicami. Osvetliti želim politike, ki so neposredno vplivale na stopnjo zaposlenosti ob prestrukturiranju panog, ki so bile v tem času kot vsi dobro vemo, marsikje edini nosilci razvoja vposameznih okoljih. Poudariti želim, da bi neangažiranje javnih sredstev za pomoč tem panogam pomenilo socialne katastrofe v teh okoljih. Državna politika je bila usmerjena v podporo podjetjem pri izvajanju programov prestrukturiranja in ohranjanja delovnih mest oziroma v upočasnitev procesa zmanjševanja zaposlenosti v posameznih podjetjih in panogah. Zato so bili uvedeni različni instrumenti. Zlasti zagotavljanje sredstev za namene prestrukturiranja in sanacije podjetij. S finančnimi instrumenti je bilo od leta 1995 uspešno izvedenih prek 150 programov prestrukturiranja. V vseh teh letih so bila zagotovljena velika sredstva za ohranjanje delovnih mest in izvajanje ukrepov aktivne politike zaposlovanja, s katerimi je bilo v tem obdobju doseženo, kot sem povedala, zmanjšanje nezaposlenosti pod povprečje Evropske unije. Posebni programi in sredstva za preprečevanja socialnih problemov ob nujnem zmanjševanju zaposlenosti so bili zagotovljeni za nekatere najbolj ogrožene panoge, kot so železarstvo in tekstilna ter usnjarska industrija. Z velikimi vložki v te panoge v preteklih letih je bila dosežena postopnost v prestrukturiranju in zmanjševanju zaposlenosti. To nam dokazujejo primerjalni podatki z drugimi državami [[drugače težko merimo lastne ukrepe]] , kjer je bil, kot vemo, trend ukinjanja delovnih mest, na primer v tekstilni industriji, bistveno večji kot pri nas. V Evropski uniji je, na primer, v teh panogah zaposlenih 4% zaposlenih, pri nas še vedno 17%. Ilustrativen je primer jeklarske industrije, kjer smo sprogramom prestrukturiranja omogočili postopno prestrukturiranje in preprečili ukinjanje posameznih dejavnosti. 14.000 zaposlenih v železarnah v treh slovenskih regijah, gorenjski, savinjski in na Koroškem, ki so bile v 90. letih prevladujoče nosilke gospodarske moči v teh območjih, je dobilo državno pomoč. Rezultati vloženih 100 milijard tolarjev posrednih in neposrednih državnih pomoči v teh letih so: prvič, sistemi so se uspešno poslovno prestrukturirali; drugič, zaposlujejo še vedno 4.500 ljudi, še 2.500 zaposlenih je angažiranih v privatiziranih, spremljajočih dejavnostih; in tretjič, za reševanje presežnih delavcev so se v teh letih uporabili sodobni socialni ukrepi in ravno tako za reševanje velikega števila delovnih invalidov. Še pomembnejše od že navedenih sprotnih odzivov v tem obdobju pa je bilo zavedanje, ki je bilo v Liberalni demokraciji vedno prisotno. Rezultiralo pa je v vrsti zakonov, namenjenih v vlaganja in razvoj človeških virov. Le z dvigom izobrazbene ravni celotnega prebivalstva, le zna znanju temelječo družbo bomo v vseh okoljih lažje kos izzivom, ki so pred nami. Če je torej Slovenija v preteklih letih po ekonomski razvitosti uspešno dohitevala države Evropske unije, pa so kljub temu nastale razlike v hitrosti razvoja posameznih regij. Dinamika prestrukturiranja je namreč narekovala tudi različnost, kot posledico zgodovinske danosti in hkrati kot posledico različne odzivne sposobnosti posameznega okolja. Liberalna demokracija je ponudila rešitev. Leta 1999 je bil v državnem zboru sprejet zakon o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja in z delom so začele prve regionalne razvojne agencije. Postavili smo organizacijsko-finančni instrumentarij, prek katerega naj bi tekla akcija spodbujanja tega razvoja v okviru dvanajstih statističnih regij. Taka rešitev pa boleha na okoliščini, da ima ta akcija le teritorialni okvir, ne pa tudi, kot je bilo danes velikokrat povedano, lastnih nosilcev akcije. Kar pomeni, da je treba vse aktivnosti izvajati iz države, resornih ministrstev in iz občin. Spoznali smo, da to predstavlja veliko oviro za bolj učinkovito izvajanje tega zakona še danes. Zato moramo, kot je v teh letih dozorelo spoznanje, ali spremeniti ustavo Republike Slovenije, ki nam bo omogočila regionalizacijo države po evropskem vzoru, ali pa dopolniti navedeni zakon z določitvijo ustreznih nosilcev in sofinanciranjem njihove aktivnosti. Zavedamo se, da moramo z bolj dodelanimi instrumenti nujno spodbuditi lokalno iniciativo in odgovornost za iskanje najboljših razvojnih priložnosti v posameznem okolju Slovenije. Če vemo, da se bo aktivna politika spodbujanja skladnega regionalnega razvoja tudi zaradi črpanja sredstev strukturnih skladov Evropske unije usmerila k ukrepom za povečanje inovativnosti in konkurenčnosti gospodarstva ter s še višjim vlaganjem v človeške vire na regionalni ravni, bodo ti cilji uresničeni le, če se bo ustrezno povečala ponudba kvalitetnih projektov iz regij, ki zaostajajo v razvoju. Poročilo o regionalnem razvoju ugotavlja, da se v splošnem ugodni makroekonomski rezultati na nivoju države odražajo tudi na regionalni ravni. V letu 2001 je stopnja registrirane brezposelnosti padla v vseh regijah, razen Posavja. Razlike med osrednjo slovensko regijo in preostalimi regijami so se delno zmanjšale. Z zakonom o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja in s strategijo regionalnega razvoja Slovenije so bili namreč določeni tudi ukrepi za zmanjševanje razvojnih razlik med regijami. Niso bile samo besede, samo zakon. Ukrepi so imeli tudi finančne posledice. Prav je, da smo ob teh podatkih vendar pozorni. Posebna pozornost je bila usmerjene na regije, ki po kazalcih kupne moči bruto domačega proizvoda ali stopnje brezposelnosti za več kot 20% negativno odstopajo od slovenskega povprečja. Te regije so pomurska, spodnjeposavska, podravska in zasavska. Podatki iz poročila kažejo, da je bilo v letu 2002 javnih regionalnih izdatkov iz proračuna Republike Slovenije skupno za 169,5 milijard tolarjev. Od tega znašajo neposredne regionalne razvojne spodbude 4,5 milijard tolarjev. Te so bile ciljno usmerjene v regije, ki najbolj zaostajajo v razvoju. Gospod Pukšič, na vaš medklic, prosim, [[...]]
Ni komentarja! Prosim.
[[...]]da pogledate v državni proračun. Posredne spodbude s pomembnim regionalnim vplivom pa se izvajajo tudi prek različnih ministrstev, skupno 77 milijard tolarjev in z drugimi javnimi regionalnimi izdatki v višini nekaj manj kot 88 milijard tolarjev. Podatki kažejo, ko jih primerjamo, da je bilo v letu 2002 56% posrednih regionalnih spodbud usmerjenih v razvojno ogrožene regije. Če seštejemo skupaj neposredne in posredne regionalne spodbude, je na prebivalca v najmanj razviti pomurski regiji alociranih približno enkrat več razvojnih spodbur, 61 tisoč 675 tolarjev na prebivalca, kot v najbolj razviti, to je osrednji slovenski regiji, kjer je 32 tisoč 17 tolarjev na prebivalca. Že sprejeti proračuni v letu 2000 in v naslednjih treh letih kažejo, da smo se bili sposobni odzvati tudi na spremenjene razmere v gospodarstvu, katerega uspešnost je temelj za skladen regionalen razvoj. V letu 1999 je bil oblikovan progam spodbujanja podjetništva in konkrurenčnosti. In ne samo program, tudi v proračunih so bila zagotovljena dodatna sredstva za podporo podjetjem pri pospešenem vlaganju v znanje in tehnološki razvoj, povečevanje produktivnosti in uspešen nastop na mednarodnih trgih. Od leta 2000 so bila v proračunu Republike Slovenije sredstva za te namene povečana od dveh milijard na šest in pol milijard tolarjev, s katerimi smo podprli okoli 1800 projektov podjetij v skupni vrednosti prek 350 milijard tolarjev. V letih 2000 do 2003 izvaja ministrstvo za gospodarstvo programa prilagajanja tekstilne in oblačilne ter usnjarske in obutvene industrije, katerih cilj je povečati notranje sposobnosti podjetij obeh panog na ključnih problemskih področjih: na področju trženja, tehnološke prenove in razvoja človeških virov. Na ministrstvu za gospodarstvo so bila v okviru programov za podporo razvojnim projektom podjetij iz teh panogdodeljena sredstva v skupni višini 4,3 milijarde tolarjev, dodatno pa so bila zagotovljena tudi sredstva ministrstva za delo za pomoč pri reševanju problemov presežnih delavcev. Na podlagi zakona o uporabi sredstev, pridobljenih iz naslova kupnin, na podlagi zakona o lastninskem preoblikovanju podjetij je bila v letu 2002 objavljena uredba o dodeljevanju sredstev za sanacijo gospodarskih družb iz sredstev kupnin. Sredstva po tej uredbi so se dodeljevala kot pomoč gospodarskim družbam v težavah v obdobju priprave programa prestrukturiranja in kot pomoč gospodarskim družbam za premagovanje regionalnih razvojnih problemov. 14. gospodarskim družbam je bila dodeljena državna pomoč v skupni višini 690 milijonov tolarjev. Na podlagi določil zakona o pomoči za reševanje in prestrukturiranja gospodarskih družb v težavah, ki smo ga sprejeli letos, pa bomo gospodarskim družbam pomagali v letu 2003 s 4,5 milijardami javnih sredstev. Ne le to, v okviru programa so zastavljeni tudi ukrepi za spodbujanje novih investicij in novih delovnih mest, prednostno v regijah z najvišjo stopnjo brezposelnosti. V letih 2000 do 2003 je bilo neposredno prek razpisov ministrstva za gospodarstvo podprtih 34 projektov, ki skupaj zagotavljajo podprtje 2529 novih delovnih mest, in sicer največ v podravski regiji, 549 oziroma 22%, na Koroškem 429 novih delovnih mest oziroma 17%, v osrednjeslovenski regiji 380 oziroma 15%, v pomurski regiji 373 novih delovnih mest oziroma 15%, notranje-kraški 256 oziroma 10%, gorenjski 214 novih delovnih mest oziroma 8%, v jugovzhodni Sloveniji 201 novo delovno mesto oziroma 8%, v zasavski 64 oziroma 3% in spodnjeposavski regiji 63 oziroma 2%. Dodatno, dodatno - poudarjam - se sredstva za nove investicije in nova delovna mesta zagotavljajo tudi prek javnega sklada za razvoj malega gospodarstva v Mariboru, kjer smo s sredstvi iz naslova kupnin v letih 2000 do 2003 z ugodnimi krediti in poroštvi v skupni višini nekaj manj kot 11 milijard tolarjev podprli 529 investicij v malih podjetjih, ki predvidevajo skupno 1843 novih delovnih mest, največ v regijah Podravje, osrednja Slovenija, jugovzhodna Slovenija in Goriška. Pri tem je potrebno poudariti, da je v letih 2001-2003 sklad z neposrednimi krediti v skupni višini 144 milijonov tolarjev podprl tudi 17 podjetnikov začetnikov, ki predvidevajo v povprečju 3 nova delovna mesta na posamezno investicijo. V Zasavju in Posočju glede na specifično problematiko in na osnovi posebnih zakonov, ki imajo v parih bodočih letih finančno pokritje v proračunih Republike Slovenije, potekajo dodatni regionalni programi za prestrukturiranje regije in zagotavljanje novih delovnih mest. Nikakor ne gre zanemariti, kot je bilo danes že v nastopu ministra bolj natančno predstavljeno, palete ukrepov aktivne politike zaposlovanja ministrstva za delo in skoraj 18 milijard proračunskih sredstev v letu 2003, kar je, moramo povedati, skoraj 20% več kot v letu 2000, ki skupaj s skrbjo za ohranitev in odpiranje novih delovnih mest pomenijo največjo garancijo za uravnotežen razvoj vseh območij naše države. Spoštovane, spoštovani! Dovolite, da zaključim. Ugotovimo lahko, da je država angažirala javna sredstva s ciljem, ki ga zasledujejo vsa uravnotežena socialno tržna gospodarstva. Na mestu pa je skrb, ki sem jo izrazila na začetku: sedanji razvoj socialne države in hkrati številne nove zahteve gospodarskega sektorja ob vstopu v Evropsko uniji postavljajo pred politiko zahteve, ki od nosilcev politik zahtevajo optimiranje popolnoma vseh možnih ukrepov in seveda veliko angažiranje vseh prebivalcev in prebivalk države za našo skupno dobro. Hvala lepa.
Hvala lepa. Z vašo predstavitvijo stališče poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije smo zaključili predstavitev stališč vseh poslanskih skupin in prehajamo na razpravo poslank in poslancev. Pred nami je dolg seznam prijavljenih. Dovolj časa bo za diskusijo. Prijavljenih je precej kolegic in kolegov. Najprej ima besedo kolega Rokavec. Minister se lahko oglasi znotraj te razprave, kadar tako oceni, znotraj časa, ki ga ima. Prosim, kolega Rokavec.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister s sodelavkama in pa spoštovane poslanke in poslanci! Menim, da je zelo koristno, da imamo danes razpravo o socialni problematiki v nekaterih regijah, vendar ocenjujem, da bi danes moralo sedeti tukaj skoraj pol vlade in da ni samo ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve, invalide tisti resor, ki je resor, ki bi pokrival tematiko, ki je danes na dnevnem redu. To je dejansko ena od bistvenih tem, katero zadeva celotno slovensko vlado. Menim, da so tukaj zelo na mestu vprašanja. Eno je tisto vprašanje,ki je izbilo dno pri tem poslanskem vprašanju kolega Jerovška, pri vprašanju, ki so se pojavila ob tako znamenitem protestu žensk v Trbovljah. Drugače povedano pa menim, da je trebna postaviti vprašanje, ali država, vlada, svoja sredstva, ki niso tako majhna, za socialno varnost porabi učinkovito in tudi pravično. Težko je reči vedno, da so sredstva porabljena pravično, ampak ob vsem obsegu sredstev, samo obsegu sredstev, ki ga posreduje ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve, in kjer je obseg skoraj 2 milijarde proračunskih sredstev, da ne govorim še o drugih sredstvih, ki so na drugih proračunskih postavkah drugih ministrstev, so to znatna sredstva. Vprašanje pa, ali so porabljena najbolj učinkovito. Prvo menim, da je premajhen nadzor na segmentu aktivne politike zaposlovanja. Meni so se v poslanski pisarni kar podajali kljuke številni brezposelni, ki so prišli na zavod za zaposlovanje in s programi, s katerimi so bili soočeni za aktivno vključitev zaposlovanja, niso bili zadovoljni. Celo počutili so se užaljene. Užaljene v tem smislu, da so bili na teh izobraževanjih maltretirani oziroma prikazani kot nesposobni državljani ali državljanke. Prvo je to vprašanje. Namreč, te brezposelne osebe so ponavadi starejše, tam 45 let naprej - vemo, veliko težje zaposljive. Zato menim, da je treba najprej narediti tudi redefinicijo teh programov v tem smislu, da ne pride oseba, ki pride na zavod za zaposlovanje in se vključi v program za aktivno iskanje zaposlitve, v tisti položaj, kot da je manjvreden državljan Jaz sem imel tak občutek, ko so mi te brezposelne osebe prišle s svojo problematiko v poslansko pisarno. Drugo vprašanje pa se mi zastavlja pri delitvi sredstev državne pomoči za prestrukturiranje gospodarstva, za pomoč gospodarstvu, ali je ta pomoč najbolj učinkovita oziroma kako je porabljena. Mnogokrat se zgodi, več primerov je, da se ta pomoč porabi tudi za polnjenje lastnih žepov nekaterih, ki so blizu, ali informacij ali tudi vodstvenih struktur. Povedal vam bom en primer, ki sem ga že izpostavil tukaj v državnem zboru. Kolegica Krebsova je prej povedala, da je država zelo veliko pomagala pri prestrukturiranju usnjarski, tekstilni industriji in tako naprej. Ampak povedal bom primer samo Industrije usnja Vrhnika. Industrija usnja Vrhnika je dobila doslej že večkrat finančne injekcije. Če jih ne bi, bi verjetno ne bi več niti živela. Ampak poglejte, kaj se, recimo, dogaja v primeri Industrije usnja Vrhnika. Konec lanskega leta je bil zaprt obrat Šmartno pri Litiji, kjer je bilo zaposlenih več kot 300 delavcev. Ampak 123 teh delavcev pa že več kot pol leta, vsakodnevno, v vseh treh izmenah vozijo na Vrhniko - za isti program, ki bi ga lahko opravljali v Šmartnem pri Litiji. Za ostale, skoraj dvesto ljudi, se vleče agonija naprej. In potem od vprašanju, zakaj pa država ne proda Industrije usnja Vrhnika, obrata Šmartno, ker je v postopku prodaje državnega premoženja v letošnjem letu, ko so zainteresirani tudi kupci, ker bi odprli nov program z 200 zaposlenimi na isti lokaciji, se pa vse to odmika, odmika vneskončnost. In to je en primer, zaradi katerega bi verjetno danes morala biti tukaj prisotna ministrica za gospodarske dejavnosti, doktorica Petrinova, verjetno tudi finančni minister; ker tukaj so tisti elementi, kjer mora država hitreje preverjati, kako je smiselno porabljati denar državne pomoči, na drugi strani pa tudi ukrepati tam, kjer so možnosti, kjer so ponujeni programi za oživitev neke proizvodnje, pa to nikakor ne steče. Naslednje vprašanje, ki bi se ga pač dotaknil, so regionalne razvojne agencije. Prepričan sem, da smo na zakonu o skladnem regionalnem razvoju padli na izpitu. In da regionalne razvojne agencije tudi niso naredile vsega tistega, kar bi bilo potrebno. Predvsem pa mislim, da se je pri vseh teh postopkih preveč obšlo lokalne skupnosti. Mi tukaj moramo odkrito povedati, ambicija države, da ustanovi pokrajine, zato da bo zagotovila večji policentrični razvoj, je na mestu. Ampak če mi tem pokrajinam ne bomo zagotovili finančne samostojnosti, v tem smislu ne bomo zagotovili tudi precejšnega deleža tiste finančne pogače, ki ostane v centru države oziroma mogoče še nekaj centrih, potem bomo prišli z dežja pod kap. Tukaj se moramo najprej vprašati, ali smo pripravljeni ta del pogače razdeliti enakomerno. In ob drugem vprašanju glede socialne problematike določenih regij se mi pa zastavlja tudi vprašanje o enakomernem razvoju Slovenije glede urejevanja določene infrastrukture. Danes, ko se peljemo po Sloveniji, lahko ugotovimo, da se Slovenija predvsem razvija okoli večjih centov in avtoceste. Drugod pa so bistveno bolj slepi tokovi, kjer razvoj ne gre tako hitro naprej, zato ker tudi ni možnosti za hitrejši gospodarski razvoj. In tu bi država morala priti s programom, kako z ustrezno infrastrukturno urejenostjo tudi ta območja spodbuditi, da bo prišlo do večjih vlaganj, do hitrejšega razvoja in s tem tudi zagotovitve osnovnega cilja za enakomeren razvoj države kot celote. Ne nazadnje, veliko je govora o pridobivanju novih delovnih mest, predvsem v zasebni sferi. Menim, da bi tu morali biti bolj občutljivi pri sami zakonodaji. Zakonodaja, ki smo jo sprejemali v državnem zboru, je bila mnogokrat sprejeta tudi na škodo manjših podjetnikov, obrtnikov, samozaposlenih, kjer smo jim predpisovali celo strožja merila, kot jih predpisujejo normativi Evropske unije. Menim, da je tu največja rezerva na tem sektorju, in tu bi bilo treba tudi z zakonskimi in podzakonskimi predpisi olajšati pogoje. Namreč, marsikdo, ko izgubi delovno mesto, poskuša, kot rečemo po domače, iti na svoje. Poskuša na nek način s svojim programom, če ima le interes, da si zagotovi svojo eksistenco. Zato menim, da bi bilo nujno treba ponovno prevetriti zakonodajo na teh področjih in olajšati možnosti za samozaposlovanje, prav to, o čemer je prej govoril tudi kolega Barovič. Namreč ravno v primeru Zasavja, zasavske regije, je to eno zelo specifičnih vprašanj, kjer bi bilo zagotovo samozaposlovanje ena od prioritet možnih reševanj presežkov delovnih mest. In ne nazadnje naj še enkrat ponovim, treba je vzpostaviti bistveno večje mehanizme za nadzor nad dodelitvijo vseh segmentov socialne pomoči. Namreč, ne samo na področju socialne pomoči brezposelnim, tudi drugim strukturam. Nesprejemljivo je namreč to, kar je bilo povedano prejšnji teden pri zakonu o vrtcih, kako nekdo dobi subvencijo, pa hkrati pripelje svojega otroka v mercedesu, dobi pa enako olajšavo kot nekdo, ki bi ga pripeljal morda s cliom ali pa kakorkoli. Namreč, premoženjsko stanje je zelo pomemben pokazatelj, ali bomo znali pravično socialno politiko peljati v naši državi tudi v prihodnje. Država mora najprej poskrbeti to pri sebi, da ne bo pač šla izven tega plafona. Dejstvo je, da državljani najprej gledajo, kako se obnaša oblast. In če se oblast obnaša potratno, potem pač ni tudi tiste pripravljenosti za razumevanje takrat, ko je to še kako potrebno. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Drobniča. Ga ni v dvorani. Gospod Peče, izvolite.
Spoštovani prisotni, včasih imam občutek, kot da živimo v ločenih oziroma drugih državah, in ponavadi občutek dobim po ugovoru kakšnega predstavnika Liberalne demokracije. Ravno danes sem dobil tudi ta občutek, ko ste ravno vi, spoštovana podpredsednica, govorili o razvoju v naši država, kako je vse in sploh na splošno vse najboljše. Osebno ocenjujem, da seveda še zdaleč od tega in da je rešitev Liberalne demokraciji v tej naši državi je, seveda, napačna. Govori ti, da je prava strategija tista, ki bo omogočala dolgoročen razvoj in ki je namenjena predvsem v angažiranje javnih sredstev, ki jih država namenja v razvoj regij - popolnoma zgrešena. Javna sredstva država dobiva od ljudi in čisto normalno je, da ta sredstva tudi vrača. Torej govoriti, kakšen uspeh je to, da smo dosegli, da jevlada nekaj teh sredstev razdelila, je, po moji oceni, in verjamem, da tudi po oceni Slovenske nacionalne stranke zelo napačna strategija. To ni strategija, to bi moralo biti samoumevno. Po drugi strani pa bi človek pričakoval oziroma vsaj v Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo, da so socialne razlike ali pa socialna problematika logična posledica neenakomernega razvoja. Neenakomeren razvoj pa diktira država, vlade Republike Slovenije s tem, ko se tega vprašanja dotika zgolj in pa le izključno z enkratnimi oziroma malokratnimi finančnimi pomočmi. Po naši oceni, če bi hoteli, da pristopimo k resničnemu razvoju, ki bi omogočal posameznim regijam dolgoročna preživetje posebej pa preživetje, v novem evrotrgu bi se morali zavedati, da kvaliteto razvoja regij predstavljajo po naši oceni predvsem sedeži bančnih sistemov, sedeži zavarovalnic, sedeži državnih institucij, parainstitucij, skladov, agencij in podobnih stvari. Dokler vlada Republike Slovenije ali pa Liberalna demokracija tega ne bo ugotovila, tudi ne bo skladnega regionalnega razvoja - po moji oceni moramo dolgoročno. Slovenija je premajhna, da bi vse sile skoncentrirali v Ljubljani v državi, to se dogaja. Hvala.
Hvala lepa, gospod Peče. K besedi vabim gospoda Janša. Izvolite.
Hvala za besedo. Mislim, da je tema, ki jo danes obravnavamo, izjemno pomembna. Moram, pa takoj dodati, da je pomembna že dolgo časa in da so tudi problemi, o katerih govorimo, na mizi že vrsto let. V zvezi s tem je zato zanimiv ta vladni program, ki nosi naslov Program za učinkovit vstop v Evropsko unijo in kjer je danih tudi nekaj predlogov, kako bi zmanjšali te razvojne razlike med posamičnimi regijamiv Sloveniji, in še posebej, kako bi se lotili problema odprave brezposelnosti v regijah, kjer je odstotek brezposelnih nad državnim povprečjem. Vlada v tem programu - oziroma vladne stranke, ne vem, kaj je to zdaj, ali je to vladni program ali je koalicijski, nič ne piše, predstavljen je bil kot oboje - ugotavlja, da je opazno izrazito pomanjkanje fiskalnih stimulatorjev večjega zaposlovanja. Se pravi, davčnih olajšav, s katerimi bi spodbujali hitrejše zaposlovanje, še posebej v regijah, kjer je brezposelnost prevelika oziroma nad državnim povprečjem. V nekem drugem poglavju pisci tega vladnega programa tudi pravijo, da "bo vlada uvedla dodatne spodbude za zaposlovanje s subvencijami, za zaposlitev" in tako naprej. Spomnil bi spoštovane kolege, da je poslanska skupina Socialdemokratske stranke leta 1999 v proceduro vložila zakon, ki je predlagal natančno to. Takrat smo vložili zakon, ki nosi naslov Zakon o povečevanju zaposlenosti v občinah z nadpovprečno brezposelnostjo, ki je bil napisan po proučitvi nekaterih podobnih rešitev v državah Evropske unije in ki je predvideval ustanovitev posebnega sklada v višini 15 milijard tolarjev za obdobje od 1.1.2001 do 31.12.2004. Iz tega sklada bi se sredstva porabila za plačilo vseh davkov in prispevkov od plač zaposlenih v novih podjetjih v občinah, ki so jim bila razvojna sredstva dodeljena, in sicer v višini dodeljenih sredstev na državnem in občinskem natečaju. Občine pa bi morale, zato da bi lahko konkurirale na takšnem natečaju za ta sredstva, ponuditi komunalno urejeno lokacijo za opravljanje dejavnosti in najmanj 50% olajšavo pri plačilu nadomestila za uporabo stavbnih zemljišč. Predvidene so bile tudi nekatere druge olajšave, ki jih zdaj izumlja vlada, in sicer, da "podjetja, ki v občinah z nadpovprečno brezposelnostjo ustanovijo in registrirajo novo dejavnost oziroma podjetje ter zaposlijo najmanj 15 delavcev, so oproščena plačila davka na dobiček za obdobje petih let, če povečujejo oziroma vsaj ohranijo začetno število zaposlenih" in tako naprej. Zakon, ki je predvideval veliko teh ukrepov, ki jih zdaj ponuja vlada v tem famoznem programu za učinkovit vstop v Evropsko unijo, je vladna koalicija leta 1999 vehementno zavrnila - minister za delo in socialo je bil sedanji predsednik vlade -, rekoč, da bo v najkrajšem času pripravila sistemski zakon, ki bo reševal isti problem. Takoj potem, ko je bil ta zakon zavrnjen, smo ga ponovno vložili in je še vedno v proceduri, vendar doslej v štirih letih nikoli ni uspel priti skozi sito vodstva koalicije in parlamenta, da bi ga lahko ponovno obravnavali. Vlada pa v vsem tem času tudi ni pripravila nobenega tako imenovanega sistemskega zakona. Problemi so pa ostali enaki oziroma so se povečali. Če pogledate podatke, ki jih imate danes na voljo, in če pogledate podatke, ki smo jih mi priložili kot prilogo temu zakonu leta 1999 in potem takoj leta 2000, vidite, da so praktično odstotki brezposelnosti enaki ali pa so se še poslabšali v škodo nekaterih regij, še vedno je največ brezposelnosti v Prekmurju, v Mariboru, v Zasavju itn. Natančno tam, kjer je bilo takšno stanje tudi leta 1999, pred štirimi leti. V tem času se ni nič zgodilo. Ukrepi, ki smo jih mi predlagali, so bili zavrnjeni. Vlada je vztrajala pač na teh socialnih transferjih, kot so bili določeni in ki so bila v temčasu v veliki meri nestimulativni, kar sedaj vlada tudi končno sama priznava. Julija leta 2003 pa ista vlada, sedaj takratni minister za delo in socialo, je sedaj predsednik vlade, to je edina. bistvena razlika, predlaga ukrepe, ki so bili takrat zavrnjeni in seveda sedaj so bili neceloviti, s tem da predlaga samo del teh ukrepov. Sprenevedanje je neznansko. Sprenevedanje je neznansko. Hkrati pa tukaj poslušamo besede, kako Liberalna demokracija uspešno rešuje ta problem. Poglejte priloge o brezposelnosti po posamičnih občinah oziroma regijah v Sloveniji, ki smo jih mi priložili leta 1999 k našem zakonu, in priloge, ki so danes na voljo, in boste videli, da ni bilo nič rešeno. Kvečjemu so se te razlike povečale. Zapravljenih pa je bilo v te namene več kot 15 milijard tolarjev sredstev, kot smo jih mi predlagali za štiriletno obdobje. Tako, da vse te obljube, ki jih danes poslušamo, so verjetno samo obljube, tako kot je bila tista obljuba iz leta 1999, da bomo v tem času dobili nek sistemski zakon, ki bo vse rešil, prazna obljubo, kar lahko danes po štirih letih ne samo špekuliramo, ampak ugotovimo nedvoumno. Treba se je vprašati, zakaj je to možno, da nekdo tako vleče ljudi za nos. To je možno samo v neki zaprti družbi, kjer za dejanja in za obljube nihče ne odgovarja. Če primerjamo število brezposelnih po posamičnih regijah in socialne probleme in razvojne razlike med posamičnimi regijami v Sloveniji, potem vidimo, da so se prvič, razlike bistveno povečale, v recimo zadnjih desetih letih, kar je na vladi istapolitična opcija. Hkrati pa lahko seveda tudi ugotovimo, če primerjamo te podatke z volilnimi rezultati, da je, recimo, vodilna vladna stranka, to je Liberalna demokracija, v regijah, kjer so najmanj razviti, dobila najboljše volilne rezultate. Liberalna demokracija je v regijah, ki so najbolj nazadovale v tem času, dobila najboljši volilni rezultat. In logičen sklep iz tega dejstva je, da se tej stranki ne splača nič narediti, ker večje so razlike, manj so regije razvite, boljše volilne rezultate pač dobijo. In dokler bo temu tako, bo število brezposelnih samo raslo ali pa bo struktura ostala takšna, kot je sedaj. Osrednja ljubljanska regija tega problema ne bo poznala zaradi način vladavine, ne zaradi ustave in drugih floskul, ki smo jih poslušali, ampakzaradi tega, ker nekdo takšno politiko vodi, volivci pa ga za to nagrajujejo. Dokler bo temu tako, ni pričakovati nobenih sprememb.
Hvala lepa. Gospod Kontič imate besedo. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani prisotni! Pri odpravljanju regionalnih socialnih razlik je gotovo ena izmed najpomembnejših politik poleg regionalizacije Slovenije prav gotovo aktivna politika zaposlovanja. Zaposlitev in delo, ki omogoča dostojno plačilo, sta gotovo elementa, ki lahko najbolje prispevata k normalnim socialnim razmeram v posamezni regiji. V državi že desetletje spremljamo podatke o brezposelnosti, ki z izjemo zadnjega leta presegajo številke 100.000. Če spremljamo podatke po ILO, brezposlenost pri nas ni tako dramatična v primerjavi z državami Evropske unije. Že statistična brezposelnost nam pokaže drugo sliko in številke blizu 100.000, ki so dokaj stabilne v zadnjih 10 letih in kažejo, da preštevilne slovenske družine občutijo vse socialne probleme zaradi brezposelnih članov. Še bolj nas lahko skrbijo podatki zadnjega popisa prebivalcev Slovenije. Za brezposelne se je deklariralo že skoraj 140.000 prebivalcev. V državi, v kateri je brezposlenost veliko časa veljala za socialno stisko, ki so jo prizadeti le težko priznavali, saj so mnogi neupravičeno brezposelnost občutili kot osebno neuspešnost, je zadnji popis očitno pokazal, da so socialne stiske brezposelnih tako velike, da ljudem ni več velik problem priznati tudi nezmožnost dobiti ustrezno delo, velikokrat tudi kakršnokoli delo. Osebno torej mislim, da je ravno reševanje problema brezposlenosti eno ključnih, a ne edino pri reševanju socialnih razlik med regijami, saj podatki o brezposelnosti kažejo, da je brezposlenost velika in se celo povečuje ravno v tistih regijah, ki so najmanj razvite. In tam je tudi najtežje izvajati aktivno politiko zaposlovanja. Ravno v teh regija, kjer je bila številna tekstilna, lesarska, elektro industrija in podobno, ki je predvsem na nizkih plačah delavk in delavcev dolgo zagotavljala svojo konkurenčnost, lahko v zadnjih letih spremljamo propade številnih podjetij, ki so dajale še edini kruh za te pasivne regije. Seveda je lahko ugotavljati, da nekatera podjetja enostavno ne zdržijo tržne tekme in jih je pač trebn zapreti. Ker to terja ekonomska logika in tržna ekonomija, seveda, je lahko ugotavljati, da se mora država umakniti iz gospodarstva in ga prepustiti svobodnemu trgu. Seveda je po kabinetih lahko modrovati o tem, a brez državne pomoči in usmerjene regionalne politike ni mogoče pričakovati, da se iz teh regij v centre ne bodo selili mladi izobraženci v želji po lažjem življenju in boljšem zaslužku ali po zaslužku sploh. Ko je bil minister za delo, še sedanji prvi minister, je ministrstvo v osnutek nacionalnega programa zaposlovanja zapisalo, da za izvajanje aktivnih politik zaposlovanja država v teh letih potrebuje bistveno več denarja, kot ga imamo zagotovljenega v te namene v sedanjih državnih proračunih. Minister je izhajal iz evropskih primerjav, ki kažejo, da številne država za reševanje brezposelnosti v razviti Evropi praviloma namenjajo kar nekajkrat večji bruto družbeni proizvod kot mi. Gotovo nimamo sredstev na pretek, država bo enostavno morala spoznati, da moramo posredno na proračunu zaposliti vsaj 30 tisoč nezaposljivih delavk in delavcev, ki jim enostavno dela tudi dolgoročno ni mogoče najti dela v konkurenčnem gospodarstvu. Te ljudi pa lahko namesto da jih puščamo na socialnih transferih, aktivno vključimo v življenje prek socialnih storitev,storitvenih servisov in drugih oblik delovanja lokalnih ali civilnih pobud. Kar nekaj tega se v praksi tudi izvaja. Nemoralno je namreč in neodgovorno od države, da ljudi, ki so se po 20, 25 morda celo 30-ih letih trdnega dela v najtežjih pogojih izgarali ki so, ne po svoji krivdi, izgubili delo in ki so postali praktično nezaposljivi, ker so prestari in ker nimajo ustreznih znanj ali jih, kar sploh ni sramotno, sploh niso v stanju pridobiti. Skratka, neodgovorno je le-te delavke in delavce pustiti životariti do oddaljene pokojnine, mi pa smo jim s spremembo pokojninske zakonodaje še dodatno oddaljili izpolnitev pogoja za upokojitev. Regionalizicja Slovenije, ki bi po mojem trdnem prepričanju lahko prispevala tudi k hitrejšemu razvoju posameznih regij in decentalizaciji države, a žal danes nimamo pravega naslovnika tu. Ministrstvo za delo ne more in ne bo moglo samostojno bistveno spremeniti slike regionalnih razlik. V vse regije je treba pripeljati tudi kvalitetne službe javnega sektorja, saj bodo le izobraženi mladi ljudje, ki se bodo na ta dela vračali, lahko zagotovili dolgoročni razvoj teh regij. Skratka, uspešna zaposlovalna politika, ki jo v tem trenutku vodi minister dr. Dimovski, podprta z zadostnimi sredstvi za povečano zaposlovanje, ki ga na tak ali na drugačen način subvencionira država, in uspešna regionalna politika, sta lahko sredstvi za zmanjšanje socialnih razlik med regijami v Sloveniji, kar v Združeni listi socialnih demokratov močno podpiram.
Hvala lepa. Besedo ima, gospod Avšič. Izvolite.
Hvala lepa. Lep pozdrav. Ko sem razmišljal, ali se prijaviti k razpravi k tej točki, se nisem mogel dolgo odločiti med tem, da bi se moral oglasiti, ker sem pač poslanec ebe od statističnih regij v Sloveniji, ki je danes bila navedena samo v eni razpravi. Hvala lepa, gospa podpredsednica, to je bilo v razpravi vodja vaše poslanske skupine, ko je bilo edinkrat omenjeno spodnje Posavje, kot regija z resnimi razvojnimi problemi in med tistim, katerim bi bila tovrstna razprava najbolj namenjena. Posavske regije ni prepoznal celo predlagatelj te točke, ko je našteval težave, ki so privedle Slovenijo do tega položaja, da imamo tako različni razvojni območji v Sloveniji, tudi kadrovske zadeve, in navajal Pomurje, Zasavje, Koroško celo Dolenjsko, Gorenjsko in ni vedel, da je tudi znotraj tega Posavje, ki ima, po moji oceni, pravzaprav ta hip najbolj alarmantno sliko, ki se bo pokazala šele v prihodnje. To mi potrjuje dejstvo, da nobenega razvojnega projekta v Posavju ta hip ni, ki bi bil tako ali drugače podprt državno, če lahko tako rečem. Ni Mure, ni rudnikov, ni železarn. V Posavju je v nekaj letih kar počasi izginevalo, enkrat 50, drugič 100 ljudi in podobno, brez velikih in glasnih protestov, kajti resda se nikoli ni zgodilo, da bi naenkrat bilo ogroženih tisoč ali več delovnih mest. Tudi podatki o posrednih in neposrednih pomočeh, ki jih je predstavnica naše poslanske skupine navajala, kažejo, da je povprečje teh pomoči dejansko najvišje v Pomurju in ostalih treh od štirih najbolj ogroženih območij, da pa so povprečja pomoči na prebivalca v Posavju pod slovenskim povprečjem. To je podatek, ki nas lahko resno zaskrbi. Podatek, ki nas lahko resnozaskrbi, je recimo ta, da imamo ta hip v Posavju za leto 2003 evidentiranih 1.843 potreb po delavcih in pripravnikih, v letu 2001 je bilo takih še 4.513, v letu 2002 pa 4.240. To pomeni, da bo zadeva šla lahko samo še navzdol, če ne bomo ničesar storili tudi sami. Danes je bilo v razpravi rečeno, da moramo razvojne projekte kreirati v regijah, in tudi sam se s tem strinjam, vendar je vprašanje, kako jih kreirati, če nosilcev razvoja ni ali pa jih je premalo. Seveda lahko včasih potrkamo tudi na svojo vest in se vprašamo, kaj smo storili. In res je, da tudi v Posavju nismo storili veliko. Sam sem enkrat - takrat je bilo poročilo, mislim, da inštituta za raziskave oziroma inštituta, ki ga je vodil gospod Hanžek, o stanju človekovega okolja v Sloveniji, in Posavje je eno tistih, ki je alarmantno - dal pobudo, da bi o tem sprožili širšo razpravo o Posavju, pa se to ni zgodilo. Žal ne vem, zakaj. Dejstvo je, da bi moralo biti Posavje danes drugačno. Posavje je ta hip eno največjih gradbišč v Sloveniji, z odsekom avtoceste Krška vas-Obrežje, z gradnjo največjega mednarodnega mejnega prehoda Obrežje, z začetkom gradnje Savskih elektrarn, s pripravo na gradnjo največjega železniškega mejnega prehoda na schengenski meji. Danes delavci iz Posavja na teh gradbiščih delajo samo kot podizvajalci podizvajalcev v četrtem ali petem krogu. Ni firme, ki bi bila sposobna konkurirati ali ki bi bila resno pritegnjena v ta posel. Tako sem se oglasil v tej razpravi samo zaradi tega, da se sliši tudi, da je Posavje med dvanajstimi statističnimi regijami, da ni samo Pomurje, Zasavje in Koroško. In naj mi kolegi ne zamerijo, dejstvo je tako, da se o tem koncu Slovenije premalo sliši. Želel bi tudi povedati, da tovrstna razprava, kot je danes, ne bo dala nobenih zaželenih učinkov, razen morda kakšnih političnih. Vendar upam, da bomo, ko bomo v parlamentu razpravljali tudi o programu, ki ga je vlada oziroma vladna koalicija pripravila, obravnavali točko regionalnega razvoja in zmanjševanja razlik v Sloveniji v družbi ne samo ministra za delo, družino in socialne zadeva, ampak tudi ministrskega predsednika in ministrov vseh tistih resorjev, ki imajo in morajo imeti vpliv na razvoj v Republiki Sloveniji. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda Božiča. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Lep pozdrav ministru s sodelavci! Kolegice in kolegi! Torej, kadar se govori o socialnih problemih v zaposlovanju, bi bilo zelo težko pričakovati, da bi se iz krajev, od koder prihajam, ne oglasil. Namreč, ob prehodu v državno Slovenijo in kasneje se je na našem področju dogodilo sledeče. Veliko majhnih tovarn je ugasnilo, je prenehalo delati. Med njimi je bila tudi Bača Podbrdo. Mislim, da v Bači Podbrdo ni bil cel postopek najbolj občutljivo izpeljan v času, dokler je še živela. Če bi bila potrebna kakršnakoli pomoč, mislim, da bi jo ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve dobilo pri nas v parlamentu, kajti od dobre volje oziroma od intuicije, ki jo imajo zaposleniv nekaterih prizadetih tovarnah, je težko pričakovati, da bodo dobre rešitve. Verjetno bi morali imeti nek sklep, po katerem bi ministrstvo lahko bolj odločno nastopilo, ne pa, da se zaposleni tolažijo z mislijo kako se bo vse lepo uredilo, če bodo zagrozili s štrajki ali pa s stečaji. Kajti, stečaj, ki se je zgodil v Podbrdu, to je dolina ob reki Bači, dolga 30 kilometrov - danes nima nobene možnosti zaposlovanja. In kar je še huje. Stečajni upravitelj za to tovarno še danes ni dobil kupcev. Samo en Avstrijec je še kupil nekaj pletilnih strojev in tovarna Bača Podbrdo, znana po dobrih izdelkih blaga, tekstila, je samo še zgodovina. Mislim, da moramo doseči, da bi ne bil vpliv samo neke samoodločbe tisti, ki bi dovolil, da gre neka tovarna v stečaj, ampak da bi ministrstvo moralo imeti nekaj več besede, kadar bi reklo, kako se lahko tovarno rešuje. Nekaj podobnega se danes godi v Bovcu v žičnici Kanin. Če bo šla žičnica Kanin letos v stečaj, pri tem opozarjam, da je država - SOB in ribniški sklad sta lastnika 54% žičnice, potem ne bo več to zimo zimskega turizma in ne bo več razvoja, ki smo ga načrtovali nekje od leta 1970 naprej. Kajti, brez žičnice si smučarije na Kaninu ne more nihče predstavljati in prav tako tudi ne letnega turizma. Pri tem bi zlastipoudaril to, da je žičnice Kanin 54% lastnik država in da ne more država mirno gledati, da bomo šli v stečaj s firmo, ki je edina nosilka turizma za ostale ljudi, ki imajo turistično dejavnost na Bovškem, predvsem govorim o zimski turistični dejavnosti inpa tudi o poletnem pohodništvu po Kaninu in po gorah. Na ta dva problema, na Bačo Podbrdo in žičnico Kanin sem opozoril zato, ker okoli njih ni drugih, ki bi prevzeli odpuščene delavce, in ni tistega razvoja, ki ga turizem pravzaprav, če žičnice Kanin v Bovcu ni, ne more biti. Pri tem bi še zlasti opozoril na nekaj, kar se pogosto dogodi. Gornje Posočje se šteje v statistično goriško regijo. Statistična goriška regija je pa zelo bogata. Tako se jo prikazuje v statistiki. A dolina Bače pri Podbrdu in Bovška nista taki. Kapital je skoncentriran na spodnjem delu, v okolici Gorice, Ajdovščine, ne pa v odročnih dolinah. In ker je v teh odročnih dolinah majhno število prebivalcev, malo ljudi, kadar se izračuna povprečje, je seveda povprečje bogatejšega dela dosti višje, kakor pa tistih, ki tam živijo. In je veliko hujše, če je v Podbrdu 80 ljudi brez službe, kakor pa, če je v celi statistični red. In to je teba pri vseh teh izračunih in gledanjih v regionalnem smislu tudi upoštevati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Sok. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa predsedujoča. Spoštovane kolegice poslanke in poslanci! Tudi sam se oglašam, ker pač prihajam iz ene, upam si trditi, da najbolj depreviligirane regije v Sloveniji. Gre za področje Pomurja in pa Prlekije. Normalno, to področje je v kmetijskem smislu najbolj kmetijsko in ker je kmetijska dejavnost med vsemi dejavnostmi najmanj donosna, so seveda vsi ostali parametri vezani ravno na ta osnovni kriterij. Tukaj je danes bilo povedano in pa ugotovljeno, tudi s strani poslancev vladajoče koalicije, ki sicer poskušajo situacijo nekoliko olepšati, jo popraviti, kot dejansko je, ampak vseeno je bilo povedano, da so regionalne razlike prevelike in da se te razlike še povečujejo. Istočasno pa je bilo izraženo, da naj bi regionalizacija, novo ministrstvo itn., to stanje, kakršno v tem trenutku je, popravila. Sam seveda temu ne verjamem, kajti regionalizacija sama po sebi še ne pomeni pravzaprav ničesar. To, kar danes mi v teh podeželskih okoljih potrebujemo in kar bi lahko spremenilo to situacijo v Sloveniji, je seveda nekaj povsem drugega. V prvi vrsti je treba začeti izvajati ta regionalni razvojni program, saj program kot takšen je dober, se ga pa ne izvaja. Se pravi, ne namenja se dovolj sredstev za te regionalne razvojne spodbude. Tista sredstva, ki pa so na razpolago, pa bolj ali manj potrošijo te regionalne razvojne agencije, ki so sestavljene kot nekakšne velike skupščine in na koncu potem za samo izvajanje projektov, ki jih te agencije pripravljajo ne ostaja skorajda nič. Potem, potrebujemo zakonodajo, ki bi dejansko pomenila za investicije neke popuste za investitorje, ki vlagajo v ta manj razvita področja. Zakonodajo, ki bi pomenila neke olajšave. Nadalje, kar potrebujemo, je zmanjšanje birokratskih ovir. Danes je poslanski kolega Rokavec že govoril o tem, da smo v tem parlamentu v zadnjih letih sprejemali številne zakone, da smo našo zakonodajo prilagajali evropski zakonodaji, pri tem pa smo si v marsičem postavljali zahtevnejše kriterije, kot jih pozna Evropska unija. Na to smo v tem parlamentu velikokrat opozorili. Potrebovali bi več denarja za izobraževanje, kajti izobrazbena struktura je v teh depriviligiranih regijah bistveno slabša kot, recimo, v centralni regiji. Nadalje. Kar bi potrebovali, bi bila dobra cestna infrastruktura. Tudi ta je bila danes že omenjena. Če tukaj ponovno izpostavim to regijo Pomurje-Prlekije, v tem trenutku je cestna infrastruktura, navezava na ostalo področje Slovenije, zelo slaba. Ravno včeraj, ko smo sprejemali program gradnje avtocest, smo ta problem v marsičem izpostavili. Želimo vedeti, kdaj se bo to področje povezalo na sodoben način z ostalo Slovenijo, kajti brez dobre cestne povezave seveda ni tudi gospodarskega razvoja. Torej vse to so ukrepi, ki lahko preprečijo to, kar danes velikokrat slišimo, velikokrat se govori o begu možganov. Pomeni, da mladi ljudje, ki ne vidijo perspektivnosti v teh podeželjskih okoljih, enostavno ta okolja zapuščajo. Posledica tega je, da se nam demografska podoba v Sloveniji temeljito spreminja, da dobivamo vse večje število prebivalstva, ki je starejše od 65 let, in pa vse manj tistih prebivalcev, ki so mlajši od 15 let seveda, ker mladi ljudje ne ustanavljajo družin na podeželju, ampak zaradi vseh teh trendov odhajajo v velika mesta. Brez ohranitve in trdnega podeželja si sam, osebno tudi težko predstavljam normalen vstop Slovenije v Evropsko unijo, še težje pa seveda ohranitev naše kulturne krajine in pa naše posebnosti ter zanimivosti, ki jih v tem trenutku Slovenija premore in jih bo kot takšne tudi nesla s seboj v to veliko skupnost evropskih narodov. Vendar, ko o tem govorimo, moram opozoriti na dejstvo, danes ali jutri bo parlament začel sprejemati nek sistemski zakon o odpravi naravnih nesreč. Namreč, ravno ta podeželska področja, ki so kmetijska področja, ki so depriviligirana področja, v zadnjih letih skozi vse te naravne nesreče doživljajo še dodatno obremenitev. In namesto da bi v tem državnem zboru sprejeli eno učinkovito takojšnjo intervencijsko pomoč tem ljudem, ki živijo na teh področjih, se mi ukvarjamo z nekim sistemskim zakonom, ki v tistem trenutku, ko bo sprejet, seveda tem področjem ne bo prineslo ničesar, to si upam trditi. Sedaj je zakon v obravnavi na odboru za infrastrukturo, vendar takšen, kot je predlagan, ne rešuje nastale situacije. Drugo, na kar bi rad opozoril, je - tudi že danes je bilo večkrat povedano - sistem oziroma stopnja zaposlenosti. Minister je danes tukaj omenil nek podatek, in sicer je omenil solidarnost in pa velike transferje, velike prejemke, ki jih namenja državni proračun, v bistvu je pa tako, da je večino delovnih mest v tej regiji, iz katere sam prihajam, takšnih, ki so zelo slabo plačana, večina delovnih mest je vezanih na nek "lon posel" in s to novo spremembo delovne zakonodaje ste seveda omogočili še to, da je veliko teh delavcev v teh podjetjih zaposleno le pogodbeno. Vemo vsi, kaj to pomeni. Tisti delavci, ki so zaposleni pogodbeno, so nekaj časa zaposleni, potem se jih za nekaj časa odpusti, se jih spet zaposli in tako se na takšen način rešuje neko zaposlenost in potem tudi statistično prikazuje, da je stopnja nezaposlenosti v Sloveniji manjša kot v državah Evropske unije. Temu seveda ni tako. Za našo občino vem, ko objavlja zavod za zaposlovanje, da je stopnja nezaposlenosti okoli 20%. To pomeni, da je vsak peti aktivni prebivalec dejansko nezaposlen. Torej, to so razlogi in če bi vladajoča koalicija in pa vlada, ki pripravlja nek nov gospodarski program, resnično želela s tem novim gospodarskim programom doseči neko revitalizacijo na področju podeželja, potem bi mogla temeljiteje spremeniti sam sistem financiranja v tej državi, temeljiteje bi mogla spremeniti svoj pristop do spremljanja teh pojavov, ne pa, da na vse očitke, ki smo jih iz opozicije v večkratno vlado naslavljali, vedno znova slišimo odgovor: češ, Slovenija je med tanzicijskimi državami najboljša, pri nas imamo najboljše urejeno socialo, problem pa je seveda v tem, s čim se primerjaš. Če se primerjaš s slabimi, potem si seveda lahko med slabimi najboljše, če pa se primerjaš z dobrimi, pa je to nekaj povsem drugega. Že včeraj sem povedal, da bi sam osebno veliko bolj oziroma rajši videl, da bi ta podoba bila drugačna in da bi se Slovenija primerjala z dobrimi, pa četudi bi potem ugotovili, da smo med dobrimi slabi, ker bi to še vedno pomenilo, da bi plače bile višje, da bi stopnja zaposlenosti bila višja in da bi tudi to, kar se danes dogaja na področju socialnega razslojevanja bilo veliko počasneje oziroma vsega tega sploh ne bi bilo. Težko si predstavljam, da bi to novo smer, boljšo podobo v slovenskem gospodarstvu lahko dosegli s to vlado, posebno ne sedaj, ko vstopamo v zadnje leto pred samimi volitvami. Upam, da se bo naslednje leto po volitvah marsikaj spremenilo. To je verjetno tudi upanje mnogih Slovenk in pa Slovencev, kajti kolikor sem jaz med ljudmi in koliko se z njimi pogovarjam, ljudje enostavno ne verjamejo, da se kljub vsemu temu olepševanju v tem trenutku da v tej situaciji nekaj bistvenega premakniti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospoda Baroviča, ki je bil naslednji na vrsti ni med nami. K besedi vabim gospoda Cukjatija. Izvolite.
Hvala za besedo. Vprašanje, o katerem danes razpravljamo, je pereče, globoko, premalo raziskano in premalo pozornosti mu posvečamo. Tudi Liberalna demokracija mu posveča premalo pozornosti. V zadnjem poročilu o človekovem razvoju, od Umarja, je jasno povedano, bom citiral: "Čeprav v Sloveniji nimamo na voljo statističnih podatkov o neenakosti in revščini po regijah, pa nam lahko podatki o upravičencih do denarnih socialnih pomoči skupaj s kazalcem brezposelnosti pokažejo stanje." In res imamo v vzhodnem delu Slovenije od Prekmurja, Maribora, do Posavja, Novega mesta veliko več prebivalcev, ki morajo za preživetje dobiti denarno socialno pomoč, in veliko več brezposelnih kot v osrednjem in zahodnem delu Slovenije. V raziskavi je še posebej poudarjeno, da v pomurski regiji imamo dvakrat več prebivalcev, ki potrebujejodenarno socialno pomoč za preživetje. Gospodje, pred časom smo govorili o problemih zdravstva v teh regijah. Podane so bile nekatere številke, ki naj jih tu povem. Primer, odraslih prebivalcev na zdravnika pride v kranjski regiji 1654, v Murski Soboti 1830. Prosim, da sledite razlikam. Otroci in mladina, v ljubljanski regiji na zdravnika pediatra 1156, v Novem mestu 1803. Rodnih žensk na ginekologa v novogoriški območni enoti 5944, v Mariboru 8230. Otrok na ortodonta, primer v območni enoti Koper 6173 na specialista, v Murski Soboti 16.413. Popolna koincidenca. In če povem še podatek, da v vzhodnem delu Slovenije živi naš državljan pet let manj kot v osrednjem in zahodnem delu, tudi nekaj pove. Kako se Liberalna demokracija tega loteva, kljub našim tri leta starim opozorilom? V nacionalnem programu zdravstvenega varstva, ki smo ga sprejeli leta 2000, drugi prednostni cilj govori naslednje: "Zmanjšanje razlik v zdravstvenem varstvu in zdravstvenem stanju prebivalcev." In tu nacionalni program nakazuje te razlike in tudi nakazuje pristop do reševanja teh razlik. In pravi takole: "Mrežo javne zdravstvene službe v Republiki Sloveniji na primarni ravni bo na podlagi meril in navodil ministra, pristojnega za zdravje" in tako dalje. Dalje: "Ministrstvo za zdravje bo najkasneje v šestih mesecih izdelalo natančnejša merila za uresničevanje tega programa." To je bilo leta 2000. Reforma se je začela daleč prej, preden je nastopil minister Keber, preden je nastopil mandat te vlade oziroma prejšnje vlade ali te vlade. Daleč prej se je začela reforma, vendar z nastopom vašega ministra Kebra se je ta reforma ustavila. V svojem programu, v svoji beli knjigi glede tega problema pove samo tole [[citiram]] : "Dobra in izenačena dostopnost prebivalcev do osnovnega zdravstvenega varstva bo zagotovljena z enakomerno razporeditvijo zdravnikov v vsej državi."
Gospod Cukjati, dovolite samo [[...]]
Ne, hočem povedati, govorimo o regijskem stanju, in tukaj je samo primer [[...]]
Že, ampak tu imamo ministra za delo in razprave niti odgovorov o zdravstveni problematiki ne bo [[...]]
Prosim, ne prekinjajte me! To je samo eden od segmentov, ki nekako nakazuje, da je celostna slika še toliko težja. In tudi če predstavniki Liberalne demokracije pravijo, da si dnevno zastavljajo vprašanja, verjamem, da si zastavljajo dnevno vprašanja o teh problemih, gospa predsedujoča, vendar ni dovolj zastaviti si vprašanja, treba bi bilo nekaj narediti. In kaj se je naredilo v tem času, ne vem, kdo bi lahko to pokazal, želel bi pa to videti. Gospodje, to niso enostavni problemi, te razlike se poglabljajo. V tako majhni deželi, pa take razlike! Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Črnugelj. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospa predsedujoča. Ko govorimo o razreševanju socialne problematike v nekaterih regijah, lahko ugotovimo, da ima pri razreševanju socialnih problemov pomembno vlogo tudi družinska politika. Zakon o starševskem varstvu in družinskih prejemkih, skupaj s pravicami staršev in z materialnimi pomočmi, zagotavlja varovanje starševstva in materinstva, materialno pomoč otrokom in še posebej tistim otrokom, ki potrebujejo posebno nego in varstvo. Uvaja deset novih oziroma skoraj trideset možnih pravic. Lahko ugotovimo, da smo v zadnjih desetih letih na področju družinske politike naredili resne premike, ki pomembno vplivajo tudi na socialni položaj številnih slovenskih družin. Marsikdaj ravno družinski prejemki v težkih časih izgube dela staršev ali nezmožnosti zaposlitve v regijah, kjer primanjkuje delovnih mest, rešujejo minimalno socialno varnost nekaterih družin. Ugotovitve kažejo, da v nekaterih družinah družinski prejemki dosegajo že skoraj polovico dohodkov družine. Zato izdajanje take družinske politike, kot jo omogočajo naši zakoni, lahko kvalitetno prispeva k lajšanju vsakodnevnih stisk najbolj v ogroženih regijah, o katerih danes govorimo. Če primerjamo izdatke za družinsko politiko v proračunih zadnjih deset let, v primerjavi z izdatki za brezposelne, lahko ugotovimo, da so ravno sredstva za družinsko politiko izrazito povečala, saj so v namene družinske politike še pred desetimi leti namenjali približno enako kot za brezposelne, danes pa je razlika večkratna v korist družinske politike. Zato v Združeni listi socialdemokratov menimo, da je tudi izvajanje politike družinskih prejemkov in starševskega varstva lahko pomemben element pri reševanju socialne problematike v nekaterih pasivnejših regijah. Naj omenim nekatere podatke, ki kažejo na to, da je novi zakon z uveljavitvijo novih pravic dosegel svoj cilj. Dvignil je odstotek moških, ki koristijo dopust za nego in varstvo. Povprečno izkoristi očetovski dopust 90 očetov, delno plačilo za izgubljeni dohodek trenutno koristi skoraj 200 staršev, pravico do skrajšanega delovnega časa koristi 750 staršev, dodatek za veliko družino, kar je velikokrat pomembno, v najbolj socialno ogroženih regijah, je lani uveljavilo 24 tisoč družin. V letošnjem letu prejme otroški dodatek 406 tisoč otrok, pravico do povečanega dodatka za otroke, ki niso v vrtcu je uveljavilo 34 tisoč 500 otrok. Po več kot enem letu izvajanja zakona torej lahko povemo, da je in bo zakon dosegel svoj namen. Ob številnih diskusijah in pobudah o tem, kaj lahko država še stori za varovanje starševstva in materinstva, lahko ugotovimo, da je ob reševanju tega kompleksnega problema potrebno pregledati tudi izkušnje drugih držav v svetu. Ravno primerjave nam kažejo, da ni veliko držav na svetu, ki bi vprašanje pravic, ki izhajajo iz zakona o starševstvu in varstvu in družinskih prejemkih reševale na primerljivo visoki ravni, kot mi. Nadaljevanje take družinske politike bo gotovo prispevalo tudi k reševanju socialne problematike v nekaterih regijah, kar danes obravnavamo. To področje vsekakor predstavlja del širše koncepiranega modela, razreševanja socialne problematike tudi v najbolj ogroženih regijah. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Švagan. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, minister, sekretarka, kolegice in kolegi. Lepo je danes spregovoriti, ko ste imenovali ta dan kar zasavski dan oziroma Jerovškov dan. Podatki, ki jih je tudi kolega Barovič omenil, so zaskrbljajoči in sem prepričan, da so marsikoga prizadeli tudi podatki, ki so bili v samem Tedniku, ko so bile težke zgodbe iz Zasavja, iz Trbovelj. Tudi podatki, ki so bili v zadnjem popisu prebivalstva, kažejo, da je kar preko 1300 ljudi manj v Zasavju. Edini pozitivni rezultati ima občina Zagorje, kjer je 100 ljudi več. Ko govori kolega Jerovšek o teh ženskah, ki jih sam tudi občudujem - tudi sam imam dve zgodbi - zgodbo Lisce in pa tudi [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]kot župan občine Zagorje, ko se ženske borijo za teh 60, 70 tisoč tolarjev, vendar želijo imeti delo in biti sestavni del družbe. Toda te ženske, ki so protestirale v Trbovljah, imajo tudi vse svoje može in pa svoje sinove. Ko vsi demagoško govorimo v teh razpravah, seveda ko govorim, da imajo svoje može in pa sinove, bi rekel, da so to tudi rudarji sprašujem predvsem kolegice in kolege na levi strani, gospoda Jerovška, ko smo pred letigovorili o Termoelektrarni III, o nadaljnji usodi rudarjev in pa tudi zasavske regije, ste vi na moji levi bili tisti, ki ste ta projekt zrušili. Danes, ko bi lahko govorili o ohraniti 2 tisoč delovnih mest, se pogovarjamo o krizi v Zasavju. V Zasavju, ki nima svoje perspektive predvsem zaradi prostorske problematike. V Trbovljah je kar tisoč 500 brezposelnih, v Hrastniku 700, v Zagorju je ta brezposelnost najmanjša po procentih, 14%, so ti podatki zaskrbljujoči. Dva zakona sta dala piko na i Zasavju. Prvi je bil zakon o postopnem zapiranju rudnikov Zagorje, Senovo in pa Kanižarica. Lahko rečem, da iz tega prvega zakona so stvari prišle pozitivno. Imeli smo 500 zaposlenih rudarjev, ker država nam je omogočila sredstva, lokalna skupnost je bila pa tista, ki je omogočila prezaposlovanje rudarjev, seveda s predvsem s pomočjo države in pa tudi ministrstva za delo, družino in socialo. Odprli smo dve obrtni coni. Ko vedno govorimo o državi, o ministrih, o vladi, moram poudariti, da tudi lokalna skupnost mora biti tista, ki se vključuje v posamezne projekte. Pri nas smo sprejeli sklep, kdorkoli investira v občino Zagorje, je oproščen iz naslova sklada stavbnih zemljišč, kar pomeni, da tudi lokalna skupnost omogoča boljše pogoje in pa tudi odpiranje novih delovnih mest. Drugi zakon je zakon o zapiranju rudnika Trbovlje in pa Hrastnik, kear je bil tudi izglasovani referendum v negativnem smislu, predvsem s strani desnih strank, in s tem ste onemogočili nadaljnji razvoj Zasavja in povzročili tudi moreče sanje posameznikov oziroma posameznic v Zasavju. To je uničilo tudi prihodnost v Zasavju. Lahko rečem, da je ta zakon prinesel tudi pozitivno, saj je prinesel tri ukrepe. Prvi ukrep je ukrep pri pripravi infrastrukture, kar pomeni predvsem pri pripravi obrtnih con. To se pravi, v vseh šestih občinah, ki pomenijo tudi osrednjo zasavsko statistično regijo. Drugi ukrep, je na področju gospodarstva, ki ga je akceptirala vlada Republike Slovenije in tudi ta parlament, pa pomeni predvsem pospeševanje podjetništva in pa prestrukturiranje gospodarstva. Tukaj je bilo vloženih 243 milijonov tolarjev. 18 projektov je bilo tudi v ta sredstva vključenih, kar pomeni, da naj bi se v treh letih ustvarilo 230 novih delovnih mest. Odprli smo tudi tehnološki center. Lahko se pohvalimo, da imamo računalniško "zasavsko mašino", ki je najmodernejša v slovenskem prostoru in s tem želimo tudi privabiti ostale, da pridejo v Zasavje. Tudi mag. predsednik vlade Rop je to pridobitev predal svečano v prejšnjem mesecu. Tretji ukrep, najpomembnejši ukrep, je pa razvoj človeških virov. Tukaj je namenjenih kar približno 250 milijonov tolarjev. Zelo pomembno je tukaj, ker vemo, da je v Zasavju veliki beg možganov mladih, je kar 83 štipendij in s tem ukrepom želi regionalni center za razvoj, ki je nastal iz lokalne agencije za razvoj v Zagorju in je potem prerasel v regionalni center za razvoj, pri tem pa sodeluje tudi vlada Republike Slovenije in tudi samo ministrstvo za socialno delo in družino. Zelo pomembno pa je tudi aktivno zaposlovanje brezposelnih. Tukaj je sklad dela, v tem skladu dela je bilo kar 546 občank in občanov, od tega jih je 350 dobilo nova delovna mesta. Seveda veliko je razpravljal tudi kolega Jerovšek pri sprejemu proračuna, ko je govoril v takšnih in drugačnih prispodobah, kaj lahko, na kakšen način se dela z denarjem v Zasavju iz naslova zapiranja rudnika. Danes pa govori tukaj o demagogiji, o ubogih ženskah, ki so resnično uboge. Toda, mislim, da, ne sme politika pridobivati pike na račun posameznika, ki je v vsakodnevni težki stiski. Spoštovane kolegice! Lahko rečem, če ne bi bilo te vlade, predvsem pa lahko rečem, tudi doktorja Dimovskega, ki nam vedno stoji ob strani s svojo ekipo, bi bile te številke še veliko bolj zaskrbljujoče. Prepričan sem, da naslednji mandat, ko bo ta državni zbor govoril o Zasavju, da na žalost bo govoril o še hujših podatkih. O hujših podatkih ravno zaradi tega, ker ni možnosti nadaljnjega razvoja, predvsem kar se tiče prostorske stiske in pa problematike. Zato bo potrebno slej ko prej sprejeti celokakšen boljši zakon, boljši zakon na račun razvoja predvsem Trbovelj. Osebno bom predlagal, da se večji del sredstev nameni občini Trbovlje, ki je v najtežjem stanju v zasavski regiji in da se tudi ostale občine odrečejo tem sredstvom na račun razvoja in pa pomoči tem delavkam in delavcem. Kri in solze, seveda so lahko težke besede. Lahko pa so tudi lepe, če so izrečene z lepim namenom v kakšni pesmi. Še enkrat hvala in želim, da ta razprava prinese tudi boljše rezultate za Zasavje. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Brenčič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Najprej se niti nisem imel namena danes vključevati, ker pa je ta priložnost, pa imam namen nekaj spregovoriti. Jaz se ne bom dotaknil vprašanja, ki je vse preveč prisotno tudi danes in je povezano tudi s to temo regionalnega razvoja, strukturne prenove, strukturnih prestrukturiranj, regionalizmu kot edini zveličavni rešitvi, da se nam neko strukturno stanje zaposlenosti v tej državi spremeni. Te zadeve so dobile že povsem spolitizirano mesto, predvsem pa to velja za nas, poslance koalicije, saj nam je navsezadnje na Brdu minister Potočnik povedal to, kar je treba povedati, kaj na tem področju drži in kaj je zgolj vodenje nekih razgovorov in iskanje ciljev, ki jih ni. Danes se bom vprašal, kaj je s slovenskim menedžmentom, kako funkcionira menedžment, kako se menedžira v našem novem ekonomsko gospodarskem redu. Vprašam se, ali je res potrebno, da je v nekaterih okoljih, kot so Trbovlje, kot je Zasavje, toliko podjetij propadlo. So bile to res naravne danosti, da so podjetja propadla? Številna podjetja, ki se jim je porušil jugoslovanski trg pa drugačen trg so se prav po zaslugi odgovornega in sposobnega menedžmenta ohranila, prestrukturirala, brez državnih intervencij in tako naprej. Ko je klub menedžerjev nekako na začetku te nove ekonomsko-gospodarske epopeje naše države zastavil platformo in status menedžerja za naše slovenske razmere daleč predimenzioniranega, se je pač začelo menedžirati tako, kot se je menedžiralo. Hočem reči, kako se danes menedžira. Pustimo, kako postane nekdo menedžer. Ni potrebno ali ni merilo, da je nekdo končal ekonomsko fakulteto in tako naprej, opravil pripravništvo, zdaj bo pa kar menedžer. Menedžira se tako, da se potem v nekem podjetju programe, ki niso najbolj donosni, pa kljub temu, imajo blagovno znamko, imeli so rating, preprosto, po liniji najmanjšega odpora ukine. Seveda temu sledi tolikšno zmanjšanje zaposlitvene strukture. Ali ni stvar sposobnega menedžmenta, da bo tak program s svojim pristopom nadgradil, ga implementiral na višjo raven, ki bo tržil, ki bo prenesel stroške - najlažje je to napraviti. Najlažje je to napraviti prestrukturiranje podjetja s tem, da racionaliziraš poslovanje, ukinjaš delovna mesta in potem smo iz nekega, razumem, predimenzioniranega pogleda v strukturo zaposlovanja to prepolovili na nerazumno polovico ali še več, na dve tretjini, in potem se pač menedžira naprej. Tudi se ne da menedžirati tako, da navsezadnje vzpostaviš v nekem podjetju nek trd odnos do vseh ostalih zaposlenih. To je uspeh na zelo kratek čas. Tam, kjer si enkrat ubil v teh ljudeh, v teh zaposlenih notranjo pripadnost podjetju, občutek, da je to podjetje tudi njegovo, ne samo, da ima plačo, si pokvaril vse, kar je dolžnost menedžerja. Tega je pri nas toliko, da tisti, ki je preživel sorazmerno dolgo dobo v industriji, se lahko samo zgroženo odziva na to. Še nekaj bom povedal. Včasih me zaboli, ker iščemo neke grde tačke v plačah, teh ali onih plačah. Danes imajo naši menedžerji, od katerih je veliko takih, ki menedžirajo prek svojega d.o.o.-ja in praktično izstavljajo račune za svoje menedžiranje z računom svojega OD-ja, ki je morda velik ali še večji od dveh plač predsednika vlade. Kaj pa plačujejo ti, bi rekel, prebrisani menedžerji potem v državne blagajne, v prispevke? To, kar mu znese, tisti status direktorja v nekem svojem d.o.o-ju. Jaz samo to vem, da v številnih podjetjih, v katerih ima država, je celo večinski lastnik, je postopanje nadzornih svetov, ki jim predsedujejo državni sekretarji, podsekretarji in tako naprej, skrajno neodgovorno. Merila za nagrade menedžerjev morajo dobiti povsem nove dimenzije, nove kriterije. Če je menedžer odpustil pol zaposlenih, še ni dober menedžer, zato on me more imeti take plače. Če ima on dobro plačo, mora tudi njegov delavec imeti posel, mora se dobro počutiti v podjetju in mora imeti plačo, ki mu zagotavlja neko eksistenco. Saj je skoraj bogokletno o tem danes spregovoriti, ker smo se razdelili nekako, družbeno smo se razslojili. Sedajle je pa priložnost, ker to mora biti sestavni del tudi vladnega programa, ko iščemo izhodišča za naprej. Zato sem trdno prepričan, da je potrebno opustiti izhodišča, ki so bila za te ljudi zastavljena skozi klub menedžer ni postaviti povsem nove kriterije. In ne more se tim ljudi medsebojno postavljati:, sedajle menedžiram tu, ker so se zadeve primerne in imam odlično izhodišče, pokasiram odpravnine in grem menadžirati tja. Morda, bo kdo rekel nakladaš, ampak vam lahko podjetje povem, kje in kako se to dogaja. Ampak ni mi to potrebno. Vem pa, da to ni stanje, ki bi omogočalo boljše zaposlovanje, ohranjanje in odpiranje delovnih mest. To je eno. Drugo. Jaz spoštujem in pozdravljam prizadevnost ministra dr. Dimovskega in lahko rečem, tako kot jaz vidim, dobro pelje celotno strukturo politike, ki jo mora ta resor načrtovati in voditi. Ampak kljub temu imam občutek, da nekateri pristopi že dobivajo prehudo dimenzijo. Poglejte na trgu dela je stanje marsikje takšno. Praktično danes neko podjetje, nek s.p., recimo, krovstvo, mizarstvo ne more dobiti dobrih delavcev, pa ne glede na to, da je sorazmerno dobra plača, je morda ta plača premajhna, glede na to, kolikšno breme predstavlja to za tega podjetnika. Tudi tu se da še kaj napraviti. Ampak tu se je treba vprašati, kaj je vzrok, da recimo zavod, ki ima 700 prijavljenih brezposelnih, ne postreže z nekim kadrom, ki ga to okolje potrebuje. Name se obrnejo taki ljudje, pa jih poznam kot dobre mojstre, kot tudi spoštljive ljudi, ki imajo odnos do svojega delavca. Tu bo treba nekaj razmisliti. Ali je vse samo v subvencijah in tako naprej? Jaz bom tudi rekel, mi smo starševsko politiko nadgradili z ogromnimi subvencijami. Jaz sem za to, da delamo na tej starševski politiki, ampak se sprašujem, ali daje to rezultate, glede na pričakovanja, na osnovi katerih smo vložili. Tako se je tu treba nekako ustaviti tudi skozi program, ki nam ga je minister Mramor predstavil skozi primierja kot dejstvo. Bi pa še dve besedi rekel o vrednostnem sistemu, v katerem smo se kot družba znašli. Ta je postal in postaja nekoliko "razštelan". Sprašujem, vprašam zakaj podjetniki, zakaj se proizvodnja ustavlja in se seli v trgovino, kljub temu da pravimo, ni problem narediti, problem je prodati, ampak ne vsak artikel. Zakaj je temu tako? In potem imamo težave s trgovskim zakonom in tako naprej. Ali je res potrebno, da se v enem segmentu gospodarstva ustvarjajo tako lahko dobički, v drugem pa se praktično komaj preživi. Te parametre mi kot država moramo preoblikovati, ki bodo ta vrednostni sistem nekoliko spremenili. Morda je veliko časa porabljenega za današnjo razpravo, zgodila se je, če nič drugega tudi vladi in ministru daje morda nekatere razmisleke in morda tudi nekatere korekcije v svoji prognozi, kako neko politiko načrtovati. Trdim pa še enkrat, da je škoda, da smo se kot pijanec plota oprijeli tega regonalizma in teh strahovitih strukturnih neskladij, so, ampak to ni rešitev, da nam je to besednjak iz minute v minuto, iz seje v sejo. Hvala.
Hvala lepa, kolega Brenčič. Kolega Mamić, vi imate zdaj besedo. Prosim.
Hvala lepa. Veseli me ta odprta tema o regionalizaciji v Sloveniji. Živim namreč z občutkom, da naši državi oziroma vladi ni kaj dosti mar za slovensko podeželje. Nekaj besed bi rad povedal s konca, kjer živim in delujem, to je severnoprimorska regija. Če se sprehodimo po zgornjem Posočju od severa proti jugu, bog ne daj, da je to pozimi, ker potem moramo po isti poti nazaj, ker ne moremo čez Vršič, ker je zaprt, in po ozki in slabi cesti. Zgornje Posočje je poznano tudi po svojih plazovih, vsi poznamo Log pod Mangrtom in so še drugi plazovi, ki so še živi. Zgornje Posočje je tudi znano po potresih, ker se še zdaj niso sanirali objekti po desetih, ali ne vem kolikih letih potresa. Posebno mladi ljudje nimajo nobene perspektive za obstoj in potem iščejo vse možne načine, da se izselijo. To je pa zelo, zelo slabo, narobe za Slovenijo. Potem eni strašno radi rečejo, da je Nova Gorica najbolj bogato mesto v Sloveniji. Jaz mislim, da to ne bo držalo. V Novi Gorici je samo HIT, ki je res tudi hit v pravem smislu besede, paradni konj primorskega gospodarstva, ampak to je panoga, ki je lahko od danes do jutri. Obnavljati se mora, se pravi vlaganja morajo biti velika in pogosta. Iz Italije že prihaja konkurenca, tako da ne vemo, kaj bo s tem HIT-om. V tem primeru ne vem, kam bodo šli tisti ljudje. Lani se je zaprla Iverka. To je tudi znano v našem parlamentu, kaj se je dogajalo, iz ekoloških razlogov seveda. In 130 ljudi so enostavno ostalo na cesti. Občina pa ni imela sredstev, da bi tem ljudem dala neko preživnino, če tako rečem, in sploh ne vem, kako živijo. To je iz ekoloških razlogov, ker je država dopustila, da je obrat deloval brez obrtnega dovoljenje več kot 20 let in potem so sekrajani pritožili, da se preveč kadi, da so strupene snovi v tisti dolini itn., zato so morali objekt zapreti in ljudje so ostali na cesti. Če grem sedaj še bolj južno, to je Vipavska dolina, kjer jaz tudi živim, so rekli, da je to slovenski raj. So naredili melioracijo pred nekaj leti in rezultat je ta, da se je podtalnica znižala za 50 do 100 cm. To je bil rezultat. Imamo tudi živi plaz, slano blato, to dobro veste. Specifika Vipavske doline je burja. Tisto, kar ne posuši sonce, posuši burja, če piha. Omenil sem že podtalnico, se pravi, da je tudi suša vsako leto, čeprav je neprimerno več padavin, kakor v Prekmurju, ampak suša še zmeraj obstaja. Toča nas obiskuje skoraj vsako leto. Letos je prišla še pozeba, tako da se pozna na sadju, itn., da ne naštevam. Tukaj sem omenil samo nekaj podatkov, da ne bi kdo mislil, da je, vem, da je v Zasavju kriza, vem, da je v Prekmurju kriza itn., ampak na Primorskem ni raj, kot ga imenujejo. Jaz mislim, da je skrajni čas, da se streznimo, da se slovensko gospodarstvo dvigne. Potencial je za to. Seveda verjetno kadrovski ni pravi. [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Mamić. Kolega dr. Brejc ima besedo. Prosim kolega Brejc.
Hvala lepa za besedo. To, da se socialne stiske povečujejo, je bilo danes večkrat rečeno. Številni dokumenti o tem pričajo. Na žalost moram reči, da tudi poročilo ombudsmana za leto 2002, ki smo ga pravkar prejeli, poudarja, recimo, pravi, "čeprav smo v Sloveniji sprejeli program boja proti revščini, pa praksa kaže, da je ta sicer dober program še premalo za reševanje ali vsaj ublažitev te pereče problematike" [[...]]itn. Danes smo veliko slišali tudi konkretnih primerov iz različnih okolij, različnih statističnih primerjav, ki vse kažejo, da so utemeljena večja sredstva za socialo. Vendar večje stiske, večje revščina, večja sredstva za socialo so posledica nečesa. In o tem bi se morali pravzaprav v tem državnem zboru pogovarjati. Mi ne moremo krivitinobenega od sedanjih ali prejšnjih ministrov za delo, da je kriv za, na primer, večjo brezposelnost, ker v okviru pooblastil lahko naredi tisto, kar mu zakon določa. Tu seveda ne moremo zdaj govoriti, da bo ministrstvo reševalo z ne vem kakšnimi programi zaposlovanje, če pa gospodarstvo ni sposobno ustvariti novih delovnih mest. Državna uprava še nikjer na svetu, razen z "new dealom" ni bila sposobna prebuditi gospodarskega sistema, ki je v nekem kolapsu. In jaz se bojim, da je prav tu eden od tistih glavnih dejavnikov težkih socialnih razmer, ki se v Sloveniji vse boj kažejo. Socialna problematika je posledica, ni vzrok. Če danes ugotavljamo, da so vse boj različne, raznovrstne in številne oblike socialne pomoči nujne in da jih vse več ljudi potrebuje, potem seveda to pomeni, da je bila vladna politika v preteklih desetih letih neustrezna. Se pravi, da je huda socialna stiska ljudi, o kateri danes toliko govorimo in o kateri je veliko napisanega, posledica neustrezne vladne politike v preteklem desetletju. Težka socialna problematika v Sloveniji je prava podoba zgodbe o uspehu, o kateri zdaj nič več ne govorite, ampak govorite o zategovanju pasu. In to gre lepo skupaj. V takih razmerah je seveda prav, da se socialna problematika obravnava in da se sredstva za socialo krepijo, ampak tega Slovenija ne bo mogla zdržati dalj časa, to je popolnoma jasno. In tu zdaj pride do tistega bistvenega vprašanja, potrebni so ukrepi. Ko to poslušam danes, moram reči, da sem pravzaprav lahko samo razočaran nad tistim kar berem in poslušam. Če vzamemo zadnji papir, program za učinkovit vstop v Evropsko unijo, to s čimer se vlada zdaj na veliko hvali, ali ne vem kdo, kako je to nekaj pomembnega. Kaj v poglavju o strukturnih reformah na trgu dela in spodbujanja zaposlovanja pravi ta izjemen tekst? Pravi: "Željeni razvojni cilji, spodbujanje zaposlovanja posameznih najtežje zaposljivih ljudi, uvajanje novih metod, spodbujanje zaposlovanja pri delodajalcih". To so vse nove teme, nič novega. Ukrepi. Prej je že kolega Janša omenil zakon, ki smo ga mi vložili in ki je zdaj tu v enem drobcu samem povzet. Ampak če pogledamo, dejansko ukrepov ni, dejansko ni ničesar takega, kar bi lahko rekli, zdaj pa imamo nekaj, na kar se bomo uprli, zdaj bo pa šlo. Ampak so tu besede in povrh vsega seveda še cel kup neskladij. Samo eno naj navedem v zvezi s tem, kar zdaj razpravljamo. V tem poglavju, ki govori o strukturnih reformah na trgu dela in spodbujanja zaposlovanja, je rečeno, da bo vlada morala okrepiti inštrumente, ki spodbujajo zaposlovanjein zmanjšujejo strukturno brezposelnost. Viri za financiranje teh prispevkov so prihranki pri racionalizaciji sistema socialnih transferjev, to se pravi kljub temu, da je situacija vse težja, bodo tu neke racionalizacije. Drugič, prerazporeditev sredstev iz pasivnih oblik pomoči v aktivne ukrepe. In tretjič, dodatni prihodki v proračun iz naslova plačila obveznosti delodajalcev od izplačila plač. V nekem drugem poglavju, eno stran prej, Davčna reforma in večja učinkovitost davčne administracije, pa govori vlada v tem istem dokumentu o tem - v drugem odstavku 1. točka pravi "davčno razbremenitev dela". Se pravi, v enem in istem dokumentu, ki naj bi bil evropsko usmerjen, najdemo, prvič, veliko floskul, veliko splošnih besed, odstotkov in protislovij. Tisto, za kar bi se morali resno zavzemati, je, da bi se naš gospodarski sistem bolje razvil, da bi imel boljše pogoje za delovanje, da bi bil bolj odprt, da bi bilo okolje res pravo, tekmovalno okolje, kajti če ni tekmovalnega okolja, potem se vsi zanašajo na državo, tako kot kolega Švagan tukaj. Kot župan Zagorja, v zelo težki regiji, seveda, se pritožuje nad tem, da pač vlada in tako naprej, pa seveda mi smo tudi krivi, nas je označil za desnico in tako naprej, ker smo povzročili, da referendum o TET 3 ni uspel pa je pozabil, da referendum nismo sami, ampak da so ljudje odločali na referendumu. Tipična socialistična politika - čakanje, kdaj bo vlada nekaj dala Zasavju! Ja, ali se spomnite, v kako težkem položaju je bil rudnik živega srebra v Idriji, ko je dobesedno čez noč živo srebro postalo nezanimivo zaradi drugih substanc na svetovnih trgih? To je bil pa eden največjih rudnikov na svetu. Takratna vlada je sprejela neke ukrepe, sanacijo in tako naprej. Vendar, kaj je nastalo v tej regiji, ki je skorajda v celoti temeljila na tem rudniku? Lahko rečemo, da razvito okolje, razmeroma razvito okolje, čeprav ima hude probleme s komunikacijami, veliko večje kot Zasavje, pa še kakšne druge tudi, da jih zdaj ne naštevam. Vendar samo jamranje o tem, kako je težko, nikamor ne pripelje. In tu ima kolega Brenčič prav, ko je govoril o menedžmentu. Če so ljudje sposobni, se bo kaj zgodilo. Če pa Zasavje vodijo nesposobni ljudje, se pa ne bo nič zgodilo in bodo vedno samo čakali, da bodo od države dobili neko pomoč. In kdor nebo za to, bo kriv za to, ker se Zasavje ne razvija. Lepo vas prosim! Kje pa živimo? Vlada v teh svojih ukrepih govori, da so to kratkoročni ukrepi. Pri tem si dovoli - samo še ta primer bom dal, da ne boste rekli, da govorim na pamet. Recimo, ima take stavke - pazite, to so kratkoročni ukrepi, piše tu: "Razvojni cilji. Povečanje deleža tehnološko zahtevnih produktov v celotnem izvozu od 26 na 50%." Se pravi, kratkoročni uspeh je povečati zahtevne produkte v izvozu za 100%, od 26 na 50. Takih odstotkov je tu še kar nekaj, pa vas ne bom utrujal s tem. Hočem samo povedati, da po vsem tem, kar sem tu prebral, ne morem drugega kot reči, da ne verjamem, da se bo kaj zgodilo, ne po tem programu, ne po kakšnem drugem, ki ga bo ta vlada ali pa ta vladajoča koalicija predlagala. Kaj ste pa počeli deset let? Govorili ste o zgodbi o uspehu, danes je to zategovanje pasu in varčevanje ter vsi mogoči in ne vem kakšni ukrepi in seveda večje potrebe po socialnih zadevah. Moram reči, da nekaj besed kritike velja tudi ministrstvu za delo. Zagotovo je to eno izmed ministrstev, ki je po vsebini zelo raznovrstno in težko za vodenje in ukvarja se z vsem mogočimi težkimi vprašanji. Normalno, da ljudje, ki prejemajo nadomestilo ali pa neko pomoč, ne želijo tega, oni želijo dela oni hočejo imeti spodobno življenje, ne pa živeti od neke podpore od miloščine itd. Že zato je v teh neposrednih stikih težko vsem tistim referentom, strokovnim sodelavcem itd., ki se dnevno ukvarjajo s temi problemi. Ampak vendarle, moj vtis je tudi na osnovi moje kratke izkušnje v tem ministrstvu, da je razmerje med sredstvi, ki jih ministrstvo dobi kot celota, in tistim deležem, ki potem dejansko gre v roke socialnim potrebam itd., vsem tistim prejemnikom teh socialnih pomoči itd., drugih oblik, da je to razmerje neugodno. Jaz mislim, da je, ne bom rekel, da gre za Paretovsidrom, 80% za to, da 20% deluje, ampak mislim, da bi tu ministrstvo moralo v teh posebno težkih časih več storiti. Recimo, če vzamem zavod za zaposlovanje. Ne vem, koliko ljudi ima danes. Spominjam se številke okoli 800 do 900 zaposlenih. Tu nekje naj bi se vrtelo. Če pogledamo statistiko poročila, potem vidimo, da ta zavod veliko sredstev potrebuje za samo delovanje, veliko sredstev pa pravzaprav samo prenese v roke drugih izvajalcev.Zakaj pa tega ne bi delal nekdo na osnovi koncesije? Zakaj moramo imeti še vedno državne institucije za ta namen, ko bi lahko dali to v koncesijo in bi bilo to mnogo ceneje pa mnogo učinkoviteje? V svetu je nič koliko primerov, jaz si tega nisem izmislil.Poznam celo vrsto primerov, ko taki zavodi delujejo na osnovi zasebne iniciative in so bistveno cenejši, kot če so državni. Za transmisijo imaš lahko v enem državnem organu nek oddelek, ki pač na osnovi pravil dodeljuje sredstva. Mislim, da je tu mogoče veliko storiti. Druga stvar. Jaz nisem tako prepričan, da ima ministrstvo tako dobro evidenco, v tem primeru se pa strinjam z enim stavkom v tem programu, da bi natančno vedelo, recimo na osnovi enotne matične številke ali kaj podobnega, koliko vseh mogočih oblik socialnih pomoči in drugih prejemkov dobi posameznik in kakšno je siceršnje njegovo materialno stanje. Kaj hočem povedati? Mnogo enostavneje je delati na osnovi obrazcev in številk, ki so v njih vpisani, in mnogo težje neposredno na terenu z ljudmi V poslanski pisarni se pogosto oglašajo ljudje, ki pravijo, imam tako in tako socialno pomoč, vidiš takoj, da so ljudje res v stiski, na drugi strani pa nekdo seveda prav tako dobiva neko socialno pomoč od države, pa je v bistveno boljšem materialnem položaju, pa se to nikakor ne zgodi, čeprav, dobro, kakšne primere tudi kdaj posredujemo pristojnim. Hočem povedati, da bi morda tudi na tem področju ministrstvo, kaj več storilo. Kot rečeno, ne verjamem pa, da se bo s takšno mentaliteto, kot jo ima ta vlada, poslanci te vlade, kaj spremenilo. Hvala.
Hvala, kolega Brejc. Besedo ima sedaj kolegica Majda Potrata.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Spoštovani minister in državni sekretarki! Za svojo državo smo v ustavi določili, da je socialna. Želimo si, da bi bila gospodarsko učinkovita in socialno pravična. Ko pa razpravljamo o socialnih problemih v njej in se vprašam, ali je naša socialna občutljivost presegla staro slovensko reklo: Sita vrana lačne ne razume, si v političnem besednjaku odgovorim: Solidarnost mora biti večja, da bo zadostna. Če štejemo zaposlitev za eno najpomembnejših prvin socialne varnosti in če v tem okviru presojamo ukrepe za zagotavljanje socialne varnosti, menim, da vprašanje njihove učinkovitosti in zadostnosti ni stvar enega samega ministrstva, ampak več ministrstev, ker je dvig ravni socialne varnosti mogoč samo ob povezanosti socialnega, gospodarskega in regionalnega razvoja. Toda razpravljamo o odgovoru samo enega ministrstva, zato se bom omejila samo na en aspekt tega vprašanja. Velike spremembe, za katere največkrat uporabljamo oznake zgodovinske, so prinesle s seboj za posameznika popolnoma nezgodovinske, pa zato toliko bolj usodne spremembe, ki se ne glede na sprejete sistemske ukrepe za dobršen del naših ljudi kažejo vendarle kot zmanjšana socialna zaščita. Seveda je pri tem mogoče, da je večina, sodeč po zadnji javnomnenjski raziskavi, zadovoljna z obstoječimi materialnimi razmerami. Očitno pa je tudi delež nezadovoljnih blizu polovice, natančneje 45% je takih. Zastavlja se namreč bistveno vprašanje, ali je socialna zaščita zadostna, primerna, skladna s pričakovanji večine državljank in državljanov. Ali smo zlasti pri preprečevanju, vendar tudi pri odpravljanju socialnih stisk in težav dovolj učinkoviti, predvsem pa dovolj solidarni. Mednarodna primerljivost naše socialne zaščite z evropsko in povečevanje sredstev za socialno zaščito vseeno ne moreta spremeniti dejstva, da so regionalne razlike v gospodarskem razvoju in dejanski socialni varnosti vse očitnejše. Eksplozija brezposelnosti v začetku 90. let ni prizadela vseh enako. Na mariborskem območju je vse do leta 1996 rastla in šele v letu 1997 je začela postopoma upadati, vendar je še vedno med najvišjimi v Sloveniji. 16.346 brezposelnih oseb je bilo konec aprila ali 16,9 odstotkov. Potreba po delavcih, pa za primerjavo, je ista institucija zabeležila samo 7.127. Če nas pri zaposlovanju vodita dva osnovna cilja, to sta pospeševanje zaposlovanja in izboljšanje neugodne strukture brezposelnih, so se z ukrepi aktivne politike zaposlovanja vsaj delu brezposelnih odprle možnosti za prvi ali ponovni vstop v trg dela. Toda zaradi stopnje izobrazbe, poklicne in starostne strukture brezposelnih, ki niso usklajene s kadrovskimi potrebami trga dela, je zmanjševanje brezposelnosti oteženo. Toda vendarle, delež dolgotrajno brezposelnih se na našem območju vendarle znižuje. Se pa zvišuje delež brezposelnih žensk. Znižuje se odstotek brezposelnih starejših od 50%, vendar imamo razmeroma izredno visok odstotek brezposelnih med iskalci prve zaposlitve ali pri mladih do 26 let. Kljub temu, da je po podatkih delež sredstev, namenjenih različnim programom aktivne politike zaposlovanja in republiških štipendij, za mariborsko statistično regijo največji v Sloveniji, 7 milijard in skoraj 900 milijonov, se socialna slika tega dela Slovenije ne bo hitro izboljšala. Učinki aktivne politike zaposlovanja se kažejo predvsem v strukturi brezposelnih, ker se je zmanjšal delež dolgotrajno brezposelnih oseb brez strokovne izobrazbe ter starejših brezposelnih. Torej je treba tudi v prihodnje zagotavljati dodatna sredstva za regijo z višjo stopnjo brezposelnosti, kar bo vplivalo tudi na zmanjševanje regionalnih razlik. Kot primer preizkušenega in učinkovitega programa, namenjenega posebej občutljivim skupinam brezposelnih, so javna dela. Vanje je bilo denimo v prvih petih mesecih letošnjega leta vključenih 1.615 težje zaposljivih oseb. Kot primer naj navedem, da je iz tega programa nastala nova strokovna služba, center za pomoč na domu, ki poleg novih delovnih mest prinaša tudi višjo kakovost življenja občank in občanov. Učinki torej niso samo ekonomski, ampak tudi sociološki in socialni. Ker je v deležu brezposelnih visoko število prvih iskalcev zaposlitve in mladih do 26 let, so izjemnega pomena tudi ukrepi za pospeševanje novega zaposlovanja, recimo, nadomestilo dela plače pripravniku. Spremenjena demografska slika Slovenije in podaljšanje delovne dobe nalagata posebno skrbno tehtanje in uravnoteženost ukrepov, ki bi po eno strani z vključevanjem mladih v trg dela preprečili beg možganov iz območij z večjo stopnjo brezposelnosti, po drugi strani pa ne smemo dovoliti socialne izključenosti in iz trga dela zrele in starejše generacije, da na jesen življenja ne bosta ob svoje človeško dostojanstvo. Hvala.
Hvala. Besedo ima zdaj kolega Moge.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem! Vidim, da je bil namen opozicije, da se te seje javno prenašajo tudi v tem, po mojem mnenju, da lahko voditelji opozicijskih strank ob tako važni temi gledajo po televiziji, seveda če imajo čas, kaj se dogaja v državnem zboru. To je moja osebna ocena. Star kitajski pregovor pravi, da lačnemu ne daj ribe, ampak ga nauči loviti ribe. Čim pa je stvar z učenjem, je stvar tudi s šolstvom. Slovenija je na začetku 90-ih let stopila na pot neodvisnosti s precejšnjimi zaostanki na področju šolstva. Tako smo imeli brez izobrazbe 9848 ljudi, z nepopolno osnovno šolo 253 tisoč 640 ljudi, z osnovno šolo 451 tisoč 222 ljudi, z visoko šolo pa le 65 tisoč 240 ljudi ali 4,3% vsega prebivalstva, starega nad 15 let. S takim vzorcem je nemogoče iti v Evropo in tam enakovredno sodelovati z ostalimi narodi, ki imajo pa to strukturo neprimerno višjo od nas, sploh v času, ko ni moč rok odločilni trenutek oziroma argument za to, da je neka družba uspešna, temveč to, koliko znanja obvladuje posameznik v tej družbi v svojih vrtcih Parlamentu gre zahvala, da je sprejel odlično šolsko zakonodajo. Posebej v zakonu o organizaciji in financiraju vzgoje in izobraževanja so bili opredeljeni splošni cilji, katerih uresničevanje ostaja ena izmed osrednjih razvojnih nacionalnih prioritet. Ti cilji opozarjajo predvsem na spodbujanje vseživljenjskega učenja, omogočanje splošne izobrazbene olike ter pridobitve poklica vsemu prebivalstvu, pa tudi čim višje ravni izobrazbe čim večjemu deležu prebivalstva. Treba je povedati, da so nekoč status družbi dajali kralji z nazivom grof, vojvoda in tako naprej, dan danes pa daje status med drugim v veliki meri tudi šolski sistem, ko je nekdo s srednjo izobrazbo, nekdo z višjo, visoko, nekdo pa celo z akademskimi stopnjami, kot so magister oziroma doktor znanosti. Leta 2000 smo imeli v šolskem procesu 430 tisoč otrok oziroma 21,5% celotne populacije. Slovenijo je treba pohvaliti, da je edina izmed držav v tranziciji napravila to, da je sprejela zakon o zagotavljanju sredstev za nekatere nujne razvojne programe Republike Slovenije o vzgoji in izobraževanju, in sicer pet programov: investicija v šolske prostore, računalniško opismenovanje, znanje tujih jezikov, zagotavljanje dostopnosti učbenikov in učnih gradiv, zagotavljanje sredstev za šolsko prehrano otrok in mladine in je Republika Slovenija za njihovo uresničitev takrat namenila 27 milijard 548 milijonov tolarjev, po cenah na dan 1.1.1994. Ko so bili pri nas člani sklada Sveta Evrope za socialni razvoj in seznanjeni z izvajanjem prej navedenih programov, so dejali, da je tak program eden, ki najbolj izenačuje socialne možnosti človeka in so zato odobrili Sloveniji posojilo v znesku 9 milijard 203 milijone tolarjev. Na podlagi tega je državni zbor sprejel tudi zakon o najetju posojila pri skladu Sveta Evrope za socialni razvoj, povprečno 9 milijard tolarjev na leto se je v to vlagalo. Treba je reči, da je tudi državni zbor in poslanci tega zbora, v nadaljevanju s tem, in smo lani sprejeli oziroma letos zakon, ki pa namenja za te namene 167 milijard tolarjev. Vi veste, vse te reči. Poskušal sem malo sintezirati v številkah, kaj to pomeni glede enakih možnosti, in lahko vam povem, da je država Slovenija od leta 1993 pa do danes obnovila ali na novo postavila 288 osnovnih šol, da je namenila za to 20,5 milijarde tolarjev, in da so rekorderji pri obnovi šol občine Slovenska Bistrica, od koder je tudi predlagatelj tega, in pa seveda občina Koper. Če gremo pogledat, kako so te stvari bile po regijah porazdeljene, potem lahko rečemo, da je pomurska regija dobila 2 milijardi 258 milijonov tolarjev sredstev, prednjači občina Murska Sobota z osnovno šolo dva, prva in druga faza, za osnovno šolo ena, za osnovno šolo tri in za osnovno šolo Bakovci. Podravska regija je pridobila 4 milijarde 185 milijonov tolarjev. Največ smo dali za osnovno šolo Desternik in za osnovno šolo Franca Žgeča, Dornava, med občinami pa prednjačita Slovenska Bistrica, za Osnovno šolo Poljčane, Tinje, Laporje, Zgornja Polskava, Šmartno na Pohorju, Črešnjeveca, Kebelj in pa seveda Ormož. Teh pa ne bom več našteval. Koroška regija je tukaj zelo revna, z 878 milijoni. Če gremo potem naprej na celjsko regijo, je ta dobila 3 milijarde 19 milijonov. Prednjačijo Laško z osnovno šolo Jurklošter, Laško, Primoža Trubarja - to sem pa že čez šel. Potem zasavskaregija s samo 251 milijoni, kar se je že danes dokazalo, da je zelo slabo. Prednjači pa osnovna šola v Brežicah, pa osnovna šola Artiče, Globoko, Dobova, Pišece in osnovna šola Velika Dolina, glasbena šola in osnovna šola Koprivnica. Jugozahodna slovenskaregija je tudi malo manjši del dobila, ampak kljub temu veliko, 2 milijardi 406 milijonov. Prednjačijo osnovne šole iz Novega mesta, Šmihelja, Idrska, Podgrad in tako naprej. Osrednja slovenska regija je dobila 2 milijardi 449 milijonov. Prednjačijo občina Grosuplje in Litija. Gorenjska regija je dobila 1 milijardo 300, prednjači Kranj. Notranja kraška regija 716 milijonov, prednjači Postojna, Goriška regija 1 milijardo 179, prednjači občina Tolmin s petimi obnovitvami. Potem obalno-kraška regija je dobila1 milijardo 42 milijonov, prednjači občina Koper s šolami Semedela, Hrvatini, Vojkovo nabrežje, Ukmar, Valdoltra, dobili so celo za 50 let priključitve, Gračišče, Šmarje itn. Spoštovani kolegi! Tukaj se stvar ne konča. Treba je povedati, da je tudi država vlagala v vrtce, kar je tudi korektiv, z 1,3 milijarde za 50 vrtcev v več občinah. Recimo, če se na pomurski regiji ustavim, je tukaj največ dobila občina Beltinci z vrti Beltinci, Otežovje in Ižakovci. Drugi so manj. Da boste vedeli tudi še naslednje stvari. Tudi v srednje šole so bile investicije, in sicer znašajo za 59 šol, 22,4 milijarde. Kraji so pa: Bled, Nova Gorica, Ljubljana, Maribor, Domžale, Krško, Ormož, Litija, Jesenice, Piran, Koper, Kočevje, Ljutomer, Slovenj Gradec, Idrija, Ptuj, Izola, Metlika, Trbovlje, Novo mesto, Murska Sobota, Velenje, Zagorje, Zreče, Sežana in še bi lahko našteval. V visoko šolstvo se je vložilo 13 milijard za 30 visokih šol, ker se to v glavnem omejuje na dve veliki mesti, tega ne bom na splošno komentiral in bi zato na koncu rad povedal, ta stvar se je tej mali državi še kako obrestovala in so bili ti zakoni, vsaj zadnji, sprejeti z voljo vseh nas poslancev z aklamacijo. Če pogledate možnosti, ki smo jih imeli pri vpisih, potem vam lahko povem primerjavo od leta 1991 do leta 2002. Leta 1991 so imeli nepopolno osnovno šolo 253 tisoč ljudi, sedaj 104 tisoč. Osnovne šole je imelo 451, sedaj pa 433, srednjo šolo 652 tisoč; sedaj 899 tisoč, z visoko prej 65 tisoč, sedaj 131 tisoč, kar pomeni, da smo res, kar se tiče kadrov, postali družba, ki je ogromno vložila in ki je tudi za izplen dobila nekaj takega, kar nam približuje, da bomo lahko počasi šli in sledili Evropski uniji. Treba je samo povedati, če vas, recimo, zanima, da približno v generaciji, kjer sem jaz od 1955 do 1959 je bilo z visoko izobrazbo okoli 6 tisoč ljudi. Generacije od 25 do 29 let pa je že čez 20 tisoč z visoko izobrazbo. Zdi se mi, da se bodo stvari čisto drugače uravnavale, kot pa se. Kar pa mene danes najbolj moti in kot matematika, ki je ena izmed najbolj čistih religij, se mi zdi, da danes tukaj prodajamo in delamo, spoštovani kolegi, če uporabi izraz gospoda Bajuka včeraj, "meglo in neko sivino". Mi govorimo o regijah. Regije so ali kohezivne, zaenkrat je kohezivna regija celotna Slovenija. Upravnih regij mi nimamo - je tako? Torej, imamo samo občine. Imamo pa statistične regije, za katere velja, da nimajo nobenega upravnega aparata, nobenega drugega aparata, ki bi delal, nimajo ljudi. In se mi zdi, spoštovane kolegice in kolegi, če bi strnili naše moči, kot smo strnili šolstvo, in si lahko zato vsi pripnemo nagelj, ko gremo med volivce, vsak po svoje, da če bi naši strankarski veljaki, ki predstavljajo stranke in so odgovorni za vse te stvari, ki se dogajajo, strnili vrste v tem, da bi enkrat v Sloveniji poskušali ustavo spremeniti, da bi bil regionalizem na tak ali drugačen način mogoč, da bi v Sloveniji tri kohezivne regije spremenili v tri upravne regije, da bi potem dali tem regijam podregije ali pa, če hočete, okraje, potem bi imelo to smisel govoriti. Nalagati sedaj to, kar smo se dogovorili, da bi regije mogle delati, nimajo pa nobenega aparata, da bi ga lahko delale, so same nebuloze. Zato bi vas jaz na koncu tega, ker ne bomo nobenih sklepov sprejemali, pozval vas, vse politike, vas, ki vodite vrhove strank, dajte se enkrat združiti, strnimo te sile in poskušajmo regionalizem rešiti tako, da se bomo v Sloveniji enkrat postavili upravne regije in da bomo potem lahko pogovarjali, ko bo denar v te regije prišel, na kakšen način, kje bomo potemte stvari uredili. Drugače se mi pa zdi, vsi pomisleki, ki ste jih spoštovani kolegi, v razpravi povedali, upoštevanja vredni, vendar ne vidim enega takega aparata, s katerim bi v sedanji delitvi Slovenije jih bilo možno uresničiti glede na probleme, ki so pred nami. Se oproščam.
Dobro, hvala lepa. Kolega Pukšič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Gospod minister s sodelavkama. Kolegice in kolegi. Pravzaprav, če ne bi imel v tem trenutku besede, bi repliciral. Daleč od resnice je, da bo regionalizem v Sloveniji zadevo rešil. Bistveno več resnice je v zakonu o financiranju občin, ko 28 občin prejema 24 milijard sredstev več. Ko vprašaš ministra za finance, kaj bo naredil za naslednje proračunsko leto, pravi: nič. In to izključno zaradi tega, ker seveda pravi, da se nekateri s tem ne strinjajo. Potem, če pogledaš v tabelo, jasno vidiš, da je to pač Ljubljana, center, mesto, centralizacija - ne vem kaj, kakšno drugo besedo bi še uporabil - ki od tistih 24 milijard ima sama 14 milijard čez primerno uporabo. Tu notri tiči osnovni problem in seveda bistvo problema tako velike razslojenosti, tako velikih razlik, ki se dogajajo. Torej, ne samo tu, ampak seveda tudi na ostalih področjih. Dejstvo je, da smo včeraj in danes govorili o ekstremnih zadevah. Govorili na eni strani o ogromnih korupcijskih navezavah politike, sodstva, gospodarstva, zato da pač nekateri lahko na veliko in debelo goljufajo, delajo v nasprotju z veljavno zakonodajo. Sodstvo, tožilstvo na tem področju nič ne naredi, če že kaj naredi, potem ostane zadeva na sodstvu, v zadnjem času pa seveda tako ali tako ni bilo nobene prijave. Danes govorimo o tem, na kar sem opozarjal sam že od vsega začetka, odkar sem v parlamentu: o regionalnih razlikah, o razlikah v tej naši mali državi. In seveda ni prav, tako kot ni bilo včeraj prav, da je, ne bom rekel, sedel na zatožni klopi ali pa pač nekako tako izgleda, včeraj samo generalni sekretar, danes pa minister za delo in družino, ampak bi tu morala biti celotna vlada. In seveda tako široka poslanska vprašanja, ki so zastavljena, o katerih se razpravlja, so namenjena celotni vladi. Ta vladna koalicija je najbolj odgovorna za razlike. Ker so razlike ogromne, katere tudi danes priznava in govori vladajoča koalicija, je za to edino odgovorna ta vladna koalicija. Navsezadnje je v svojem programu, ki ga je napisala pred tremi leti na področju regionalnega razvoja, zapisala, da je glavni cilj ustvariti pogoje za zmanjšanje razvojnih razlik regij. Ko pa mi danes nekdo v tem državnem zboru pove, da je bilo v zadnjem letu na tem področju porabljenih 190 pa še 77 milijard, seveda vprašam, na kakšen način. Jasno, da bo moje vprašanje, da dobimo ta pregled uporabe teh skoraj 300 milijardsredstev za regionalni razvoj po občinah razdeljeno, da bomo videli, kam in kako je šlo. Ko mi danes nekdo iz Liberalne demokracije govori, da je na prebivalca 66.000 tolarjev za regionalni razvoj, to pomeni, za občino, ki jo vodim, je 150 milijonov. Lepo vas prosim! V desetih letih občina ni dobila toliko razvojnih sredstev, kaj šele, da bi to dobila v enem letu! Če bi bilo temu tako, potem ne bi v tem trenutku - sedaj bom pa šel na nekaj konkretnih zadev - v tem trenutku prosjačili in hodili okoli vseh vladnih institucij za - boste rekli, glede na te milijarde, glede na 300 milijard - , 60 milijonov, kjer bi lahko naredili projekt, ki je zagotovo eden od regionalnih projektov, ki lahko prinese nova delovna mesta, vendar, seveda, niti teh 60 milijonov sredstev ni možno zagotoviti. V letošnjem letu in v lanskem letu oziroma za naslednje leto ni nobenih sredstev za zmanjševanje teh razlik prav v tistih občinah, v tisti statistični regiji - govorite o statističnih regijah, še to moram reči, kdo si je izmislil statistične regije? Ali ni državni zbor tisti, ki bo o teh zadevah odločal? Kdo si je to izmislil? Niti vlada ni sprejela sklepa ali pa vsaj niso povedali, da so ga, morda je bil kakšen tajen vladni sklep, ne vem. V državnem zboru nikoli nismo o tem govorili. Nikoli ni bilo nobenega soglasja o kakšnih statističnih regijah. Ker se, tako kot je tudi Božič prej govoril, nekatere stvari znotraj statističnih regij pokrivajo, prekrivajo in se zadeve ne izkazujejo realno, kot bi se morale. Spomnil bom še na nekaj propadlih zadev, za katere je odgovorna vlada na tem demografsko ogroženem območju. Namreč, zakaj je odgovorna? Zato, ker bi bilo treba, če bi se upošteval tisti zakon, o katerem je govoril že predhodno kolega Janša, ali pa če bi upoštevali oziroma obravnavali in imeli zakon o zmanjševanju brezposelnosti oziroma spodbujanje skladnega regionalnega razvoja, ki smo ga nekateri kolegi poslanci sopodpisniki bili že v prejšnjem mandatu, bi verjetno delavke Labod delta Ptuj danes še lahko delale. Koliko sredstev je šlo tudi - O.K. ministrstvo se je tu trudilo, da bi pomagalo zadevo izpeljati iz tega propadanja. Ampak, ko je Labod izkoristil ta sredstva, je delavke na koncu poslal na borzo, se pa sprašujem, ali je kdo za to odgovarjal. Popolnoma isto se danes dogaja z Muro. Bojim se, da ne bo Mura šla po istem scenariju, kot je tam. Za ogromno sredstev, ki gredo iz državnega proračuna, se pa kasneje izkaže, da gre za sanacijo bank, za poplačilo teh in drugih obveznosti, delavke in delavci pa seveda ostanejo na cesti. In to so seveda največji generatorji potem povečevanja teh razlik. No, in za konec mogoče še to. V taki državi, kot je naša, tako majhni, z 2. milijonoma prebivalcev, je nedopustno, da imamo vse centralizirano v Ljubljani: od ministrstev, od gospodarstva, od financ in seveda, jasno, tudi politike. Dokler ne bomo resnični prišli do tega, da bomo porazdelili določena področja v tej mali državi, tako dolgo seveda ni pričakovati zmanjšanja povečevanja teh strukturnih razlik, povečevanja kvalitete življenja. Dokler se bo tako dogajalo, lahko pričakujemo še samo to, kar se napoveduje še za jutri ali pojutrišnjem - torej na izredni seji zakon o elementarnih nesrečah, kolegice in kolegi, ki bi naj bil krovni zakon, sprejeman po hitrem postopku in sprejet samo zato, da na prav na teh področjih, kjer so razlike največje, ne bodo dobili pravzaprav nič za utrpljeno škodo. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Pukšič. Besedo ima zdaj kolega Potrč, ki se razpravi odpoveduje, tako tudi kolega Terčon oziroma Germič, kolega Trofenik, ga ni, tudi kolega Kelemine ni. Upam, da zdaj ne prihaja do tega, da kolegov ni zato, ker niso pričakovali da so že na vrsti. Kolega Veber? Ne. Potem ima besedo kolega Tanko. Prosim, kolega Tanko, vi ste zdaj na vrsti.
Hvala lepa za besedo. Vse prav lepo pozdravljam. Tudi sam nameravam prispevati nekaj razmišljanj v današnji razpravi, ki se suče okoli velike socialne diferenciacije med ljudmi in med posameznimi predeli države in ki je pravzaprav ta problem eden najvidnejših dosežkov vlad po osamosvojitvi. Kljub populističnim nastopom premierjev in ministrov, kljub prepričevanjem, tolaženju in obljubam so posledica razslojevanja Slovenije čedalje obsežnejše in tudi čedalje bolj izstopajoče. In morda simbolično so prav danes ob razpravi oziroma pri tej točki začeli polagati tudi te črne preproge po parlamentu. Potrebno je poudarjati, da se niti vlada niti njeni vrhunski uradniki, to se pravi premier in ministri, ne zavedajo v celoti ali pa se nočejo zavedati položaja in stanja v nekaterih predelih države, saj sicer ne bi izvajali nekaterih reform, ki so prizadele izključno periferne in pa odmaknjene predele države. Posamezni upravni okraji so v zadnjih dveh, treh letih doživeli že precej udarcev, precej milostnih strelov, ki jim jih je zadala velika vladna koalicija s procesi reforme državne uprave. Pod parolo skladnega regionalnega razvoja ter dostopne in prijazne javne uprave se zapirajo izpostave, uradi in druge oblike organiziranosti inštitucij države na lokalnem nivoju. Potrebno je povedati, da vsi ti procesi potekajo povsem mimo želja, interesov in potreb ljudi in tečejo torej izključno po volji vladajoče politike. Izvaja se koncentracija funkcij in to je izključno v oblastnem interesu. Z zapiranjem uradov na podeželju država lokacijsko oddaljuje svoje organe. Namesto ohranitve ali celo krepitve državne infrastrukture na podeželju se zadeve koncentrirajo na nekaj ključnih lokacijah v državi. S tem pa se prebivalcem ne ukinja oziroma odvzema samo pravica do primernega dostopa in uporabe storitev države, ampak se je s preselitvijo uradov bistveno poslabšajo ali celo se odvzemajo možnosti do delovnih mest v državni upravi. Iz lokalnih okolij izginejo kvalitetna strokovna in uradniška delovna mesta, z njimi odhaja inteligenca, najprej začasno, kasneje tudi trajno. Niso redki upravni okraji, v katerih je z zadnjimi reformami izginilo 30, 40 državnih delovnih mest. In prav nikogar ne gane, da se je s temi reformami poslabšalo veliko stvari in to v več pomembnih okoliščinah. Sam prihajam iz takega okolja, iz Ribnice, ki je samo z reformami državnih inštitucij v mandatu te vlade izgubila 50 uradniških delovnih mest. Naj omenim ob tem samo ukinitve nekaterih izpostav. Izpostave DURS-a, MORS-a, Slovenske vojske, sodnika za prekrške, carine, geodetske uprave, reformo APP-ja. In tem zapiranjem delovnih mest bo verjetno sledila še racionalizacija v uradu za delo, morda tudi v centru za socialno delo. Za ta delovna mesta se zahteva najmanj srednja strokovna izobrazba, za več kot polovico visoka strokovna izobrazba. In država je v tem primeru tista, ki povzroča beg možganov s podeželja v mesto. Moram priznati, da se bojim, bojijo pa se tudi prebivalci naše občine, vseh nadaljnjih ukrepov programa prijazne uprave in skladnega regionalnega razvoja, saj je prav država ukinila največ delovnih mest, bistveno več, kot so jih povzročili ali pa kot smo jih izgubili z vsemi stečaji v tem obdobju. Vsaka kolikor toliko normalna država bi poskrbela za kompenzacijo oziroma za sočasno nadomestitev delovnih mest in bi ponudila druge državne programe oziroma druga alternativna delovna mesta. Ta država ima teh programov precej, vendar jih koncentrira ponovno v večjih centrih in s tem samo še dodatno srka ljudi iz podeželja v mesto. Pomembno vlogo prav na tem segmentu ima tudi resor, ki ga vodi minister Dimovski, saj bi lahko razpršilo oziroma prednostno podprlo projekt izgradnje raznih socialnih ustanov v predelih, ki so z reformami največ izgubile. Tukaj mislim predvsem na gradnjo kapacitet domov za starejše ali pa tudi prizadete občane in nagradnje, pri katerih imate zagotovo kot minister odločilen vpliv. Pričakujem, da boste pripravili analizo z reformami izginulih delovnih mest po predelih Slovenije in da boste tudi prispevali ukrepe zasanacijo nastalih neperspektivnih razmer na podeželju. Menim, da bi ta pregled se dal relativno hitro narediti in se ga tudi dostaviti državnemu zboru in pa tudi prizadetim občinam. Ne more pa se vsega, dejansko te slabe gospodarske politike skriti za milijardno in medijsko odlično pokrito donacijo v Muri. Mura in Pomurje potrebujeta pomoč, vendar nista edina in nista osamljena. Te stvari se je treba lotiti nekoliko bolj sistematično, analitično in verjamem, da na koncu tudi bi bilo lahko nekaj uspeha na tem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Feri Horvat.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, minister državne sekretarke! Kar tukaj bi nadaljeval, kjer je končal kolega Sušnik. Jaz se zelo strinjam, da je potrebna celovita obravnava regionalne politike, problemov in pa predvsem, kaj narediti, da se bo stanje izboljšalo, kajti samo kritiziranje in kolektivno jamranje stanja ne bo popravilo. Zato bi bil za to, da v jeseni, potem ko dobimo celovito poročilo vlade o izvajanju regionalne politike, ne da ponovimo, ampak da organiziramo razpravo, kjer bodo prisotni predstavnice in predstavniki vlade tudi iz drugih resorjev. Ob tem, ko govorimo, o nezadovoljstvu, tudi sam se mi pridružujem in se med tistimi, ki je vsa leta, kar sem v tem državnem zboru, bodisi v koaliciji ali pa v opoziciji, bil kritičen do regionalne politike in tudi danes trdim, da ne samo za čas te koalicije, ampak v celotnem obdobju samostojnosti Slovenija ni imela učinkovite regionalne politike. Še več, trdil bi, da ob vseh zgodbah o uspehu je prav regionalna politika bila ena od zgodb neuspeha. Vendar, kolegice in kolegi, tisti, ki pravite, da je ta koalicija predvsem kriva, da je stanje tako, kot je, ste krivični. Bodimo vsaj objektivni. Skoraj vse stranke, razen mladih in pa SNS, so bili v teh desetih letih v vladi. Tudi tisti, ki smo bili oziroma ste v opoziciji, lahko pripomorete k temu, da se regionalna politika izboljša. Povedati je treba, da se je stanje popravilo. Prav za časa te koalicije. Naj navedem samo nekaj dejstev, da ne bi govorili na pamet. Prvič, v zadnjih letih so povečana sredstva v proračunu za regionalno politiko, skupaj s sredstvi Evropske unije. Drugič, začele sodelovati ustanove, ki so ustanovljene za regionalni razvoj, in pa nastajajo programi. Žal, prepočasi, po mojem mnenju. Ministrstva so kljub vsem upravičenim kritikam vendar postala učinkovitejša in dobro je, da je vendar v organiziranosti vlade podan večji poudarek regionalni politiki. Ko bomo dobili poročilo, bomo seveda lahko ocenili,koliko je učinkov od tega, kajti na koncu veljajo seveda le rezultati. In, pa to, kar je zadnja, čeprav je dosti kritik v teh dneh na sestanek na Brdu in pa na program vlade za uspešno vključevanje v EU, spodbudno je to, da je med šestimi prioritetnimi točkami posebna točka namenjena regionalni politiki in regionalizmu. Dalje, da ne bi spet samo jamrali, naj navedem en pozitivni primer, pri katerem je sodelovalo oziroma ga vodi s strani vlade prav ministrstvo, ki je danes tukaj prisotno s svojim poročilom in odgovarja na vprašanja, to je projekt "Eskada" v Gornji Radgoni, ki bi ga lahko označili kot neke vrste pilotski projekt, ki je lahko za vzgled tudi naslednjim takim projektom, tako po svojih ciljih kot po načinu dela pri tem projektu. Ta projekt zagotavlja prek 215 novih delovnih mest, in to prav na območju z največjo brezposelnostjo. Pomurje, kot vemo - ti podatki so bili že navedeni, ne bi jih ponavljal -, ima poleg mariborske regije največjo brezposelnost in prav radgonsko področje je do nedavnega tudi v okviru Pomurja imelo največjo brezposelnost. Ta projekt pomaga reševati problem presežnih delavcev v tekstilno-konfekcijski industriji v Pomurju in omogoča prestrukturirati Muro ter je naravnan tudi po drugih vsebinah zelo razvojno in dolgoročno. Naj zaključim samo z enim stavkom. Mislim, da delamo napako, ko ne razumemo ali pa nočemo razumeti, da je regionalna politika in regionalni razvoj povezan z regionalno organiziranostjo. Ne govorim o kohezijskih regijah, temveč o pokrajinah. V teoriji in praksi je znano, kolegice in kolegi - in poglejmo okrog po državah, kako so organizirane -, da je temu tako. In če bomo še vedno tiščali glavo v pesek in ostajamo status quo, bo to žal tudi naprej zaviralo hitrejši skladnejši regionalni razvoj. Hvala lepa.
Hvala. Franca Čebulja ni tu. Gospod Petan, izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani! Veliko je že bilo povedanega. Dejstvo pa je, da so nesorazmerja v družbah povsod. Vendar ni vseeno, če je 50% razlika med tistimi najnižjimi in najvišjimi sloji pri visokem nivoju, ko imajo tudi tisti najnižji še vedno dovolj denarja, da preživijo, ali pa na zelo nizkem nivoju, kjer spodnji sloj praktično ne more več živeti. In tako je pri nas in pri nas so zato te razlike prevelike. Dejstvo je, da smo pri nas živeli z nekakimi parolami, ko so v neuravnoteženem medijskem prostoru te parole postale nek smisel in, bom rekel, kar resničnost. Razslojevanje ima pri nas dolgo brado. Če začnem kar pri železarnah, kjer se je kasneje izkazalo, da v bistvu sploh nismo reševali niti železarne niti delavcev v železarni, pač pa smo reševali banke, ki so imele popolnoma drugačne račune. In te banke so, kot se govori, postale celo grobarji v posameznih industrijskih vejah ali pa industrijskih podjetjih, ki jih v bistvu sploh niso zanimali delavci. Dejstvo je, da smo kasneje prešli na skrb za gospodarstvo kar tako, počez, da so v stečaj množično odhajale firme, ki jim to sploh ne bi bilo treba, ampak ker je bil tak način razmišljanja, da bomo potem lahko poceni lastninili. In če se temu pridruži še izjava generalne tožilke, ki pravi, da velika svinjarija še sploh ni kaznivo dejanje, ne samo, da je to rekla, to je postalo tudi način razmišljanja in miselni vzorec, način obnašanja. To je tisto, kar je najhujše. Dejstvo je, da tudi naša vlada v pogajanjih z Evropsko unijo sploh ni imela neke strategije, da bi siizborila neka prehodna obdobja za posamezne veje, kolikor mi je znano, je bilo to edino za igralništvo; kako bo to izgledalo, sicer ne vem, vendar takšne podatke imam. Druge države so ravnale popolnoma drugače. In danes, po desetih letih, praktično iste oblasti, iste politične opcije, pridemo v situacijo, ko ta politična opcija, ki je bila deset let na oblasti, začne govoriti o boju proti korupciji. Verjamem, da je to potrebno, in tu vsekakor moram priznati, da tu vlado podpiram, ampak kaj hočem o tem drugega reči, kot da je to največji dokaz, da je to bila zgrešena politika. To je največji dokaz. Če bi zadeve res šle na boljše, tako kot smo že danes slišali, potem sem prepričan, da ta ista politična opcija ne bi začela govoriti o boju proti korupciji, zato ker ne bi bilo potrebno, ker bi se če leto, dva, tri, ali pa štiri v bistvu zadeva izšla, ampak se ne izide. Stvari so vedno hujše, so kot plaz, ki se vali, kot snežena kepa in stvari so vedno bolj težke, in neobvladljive. Tu bi omenil še nesramno izjavoministrice, doktorice Tee Petrin, ki je delavkam, ki so na robu preživetja, ki se borijo pri tem, da bi še ohranile službo, reče, da je opozicija tista, ki je kriva, da ne pride v njihovo podjetje ali pa na tisto področje več denarja. Tu nas je komaj ena tretjina. Kako lahko ena tretjina zavira dvotretjinsko večino? Gospodje, to je nesramno, da ne uporabim še kakšen drug izraz, in zavajanje slovenske javnosti. Dejstvo je, da tudi danes, ko je vlada priznala korupcijo, govori o zategovanju pasu in celo potne stroške uvršča kot eno pomembnih dimenzij, kako se bo ta problem rešil. Ni šans! Res je, da je potrebno tudi pri potni stroški, ampak to je tako minimalna zadeva, da jo tako na velik zvon obešati - to ne bo šlo. To je neresno že na začetku. Gospodje, treba bo narediti ogledalo, ga postaviti na fiksno mesto, se pogledati vanj in biti pripravljen sprejeti to podobo, ne glede, kakšna je. In danes je težka podoba, govorimo o korupciji, in biti pripravljen tudi nekaj narediti s tem. V Socialdemokratski strankismo dali predlog o konvenciji, kjer bi naj tako ogledalo postavili, ugotovili našo podobo in potem iz te podobe kot osnovo vzeli, kaj želimo doseči. Če ta podoba ni prava, kakšno želimo imeti. Ampak, zopet to ni tisto pravo. Govori se o nekih proračunih, ki so že vnaprej pripravljeni in je to dober program. Če bi bil dober program, potem ne bi bilo trebna sprejeti programa, ki ga je vladajoča koalicija sprejela v nedeljo. Prav ti programi, tudi proračunski programi, so pripeljali tako daleč, kot smo sedaj.In v tem je največji problem. In če je to ta vizija sedanje vlade, ki nas je pripeljala tako daleč, potem je resnično nekaj treba storiti. Na koncu bi še samo to dejal, lepo je, da imamo veliko izobraženih kadrov, kot je prej eden od kolegov dejal. To je zelo pozitivno. Vendar ti kadri morajo imeti tudi službo. Če nimajo službe, potem je vse znanje vrženo stran. In pri nas smo zelo blizu tega, da veliko kadrov enostavno ne znamo izkoristiti in njihovega znanja ne želimo, nočemo, ne znamo ali kakorkoli, nismo pripravljeni njihovega znanja sprejeti, zato ker imamo neke politične osnove. Toliko. Hvala.
Hvala lepa. Gospoda Malovrha ne vidim tu. Gospod Jerovšek. Prosim? Gospod Jerovšek. Gospod Kelemina.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Mogoče samo kakšen stavek še temu dodatku, o čemer je že bilo veliko govora. Jaz bi samo opozoril na to, čeprav so tudi nekateri drugi na to že opozorili, da vsi ti problemi, s katerimi se danes srečujemo, dejansko niso od včeraj. Sam sem dejansko bil član odbora, tudi predsednik odbora za infrastrukturo že v prejšnjem mandatu in tudi sedaj oziroma za gospodarstvo, in lahko vam povem, da smo se veliko ukvarjali z vprašanji delovno intenzivnih panog in tako naprej, sprejemali celo vrsto sklepov že leta 1997. Pojdite pogledati nazaj, boste videli kakšna, tudi predvidevanja, analize so dajali iz teh delovno intenzivnih panog, kot je tekstilno-predelovalna, kovinska industrija, potem usnjarska; kakšne sugestije so dajali vsi ti, se pravi menedžment in vsi ostali, in so poznali trende, ki se bodo svetu na tem področju zgodili. In takrat smo mi opozarjali vlado, da je treba na tem področju ukrepati, na nek način tem podjetjem pomagati in ustvariti okolja, pogoje, da bodo ta podjetja v tistih zaostrenih pogojih, ko bi prišlo do tega, do hujših zaostrenih pogojev, lahko še naprej delovala ali pa, da pride do ustreznega prestrukturiranja teh podjetij in da dejansko potem ta podjetja svojo fizično delovno silo ali pa svojo proizvodnjo selijo na neka bolj perspektivna področja. In to se je danes zgodilo. Danes smo prišli do faze - jaz sem slučajno iz Posavja, gospod minister dobro ve, to se je sedaj zgodilo, čeprav so že ves čas dejansko počasi podjetja krčila svoje proizvodnje programe oziroma so zmanjševala proizvodnjo doma in že selila določene stvari drugam, če ne drugače tako, da so kupovala cenejše izdelke v drugih državah, tako kot drugi delajo, in samo etiketirala in tako naprej - tega je vedno več sedaj. Dejansko dajemo "lon" posle sedaj mi že drugam; ampak enostavno kljub celi vrsti sprejetih ukrepov se ni zgodilo tisto, kar bi se moralo zgoditi. Ni se zgodilo. In sedajle v Posvaju, recimo, oziroma v Sevnici poznate, kakšne težave imamo s temi prezaposlitvami. Ljudje so enostavno ostali na cesti - kapital ima svoje zakonitosti, saj sem že stokrat povedali. Kaj lastnika briga, če bo dal 200 ali pa 500 ljudi na cesto? Nič ga ne briga zato, ker on mora slediti svojim ekonomskim ciljem, ker če bo še naprej vztrajal in držal 100, 200, 300 zaposlenih več, kot jih prenese njegova proizvodnja, bo propadel, bo celotna firma propadla. On tega ne sme dovoliti. To je popolnoma ekonomska računica. Mogoče tudi niste motivirani, oblast ni znala motivirati, obstoječih lastnikov, znanih lastnikov, da bi, recimo, odpirali neke nove dejavnosti, investirali v neke druge dejavnosti ali kakor koli in zaposlovala svojo lastno delovno silo, prestrukturirala in jo tam zaposlila. Tega je bilo premalo, saj je bilo nekaj, ampak bistveno premalo smo se mi za ta trenutek pripravili, v katerem danes živimo; premalo. Vsi današnji lastniki so, recimo, ves kapital - dobički so se ustvarjali tudi že v prejšnjih letih. Pojdite pogledat: od 1996 leta naprej, odkar sem jaz te stvari v parlamentu spremljal, so se ustvarjali dobički, tudi lepi dobički, ampak lastniki so te dobičke plasirali v druge dejavnosti, mimo zaposlovanja, recimo, prestrukturiranja svojih delavcev. Niste jih stimulirali z nekimi dodatnimi impulziali z direktnimi pogovori z njimi - jaz bi celo tako rekel, z direktnimi pogovori z njimi - , da bi jih na ta način stimuliral, da bi svoja sredstva namenili za to, da bi svoje lastne delavce prestrukturirali, ampak se sredstva plasira ali v tujino ali v druga podjetja. Seveda, saj so se potem tam delavci zaposlili na ta račun. V bistvu je šlo za prelivanje kapitala, za večanje dobička itn. Skratka, poglejte. Samo to povem, da mi lahko tudi na podlagi vseh teh obljub, ki jih imate, se ne bo nič zgodilo, ampak ljudje bodo životarili. To je dejstvo. Mi bomo preživeli. Preživeli bomo tudi ob kruhu pa vodi, če hočete, ampak ljudje bodo životarili in to ni perspektiva Slovenije. Na tak način jaz mislim, da v Evropi ne bomo imeli tiste možnosti in tistih priložnostih, o katerih sanjamo. Hvala lepa.
Hvala. Naslednji je gospod Andrej Habjan. Ga ne vidim. Gospod Vizjak. 7 sekund pa je res malo. Gospod Podobnik. Ga ni. Gospod Sušnik - prav tako 7 sekund. Predlagatelj? Gospod Jerovšek.
Hvala lepa. Spoštovani! Vesel sem, da smo v parlamentu odprli tako ažurno, tako živo, tako perečo temo, kot je problem socialne problematike, nezaposlenost in brezposelnost v Sloveniji. Odprli smo temo, pred katero se slovenska vlada skriva, čeprav se pravzaprav še ni ohladilo črnilo na programu, ki so ga poimenovali program za učinkovit vstop v Evropsko unijo in kjer so pod poglavje ukrepi za povečanje gospodarske rasti in zaposlovanja zapisali, da mora vlada zagotoviti koordinirano delovanje vseh politik, ki s svojimi ukrepi bistveno vplivajo na podjetniško okolje, trg dela, davčne spodbude int. Tako koordinirano dela naša vlada. Vsi razpravljavci, tako iz poziciji in opozicije, smo ugotavljali, da bi danes ob takemkvorumu, ob 40-ih razpravljavcih morali tukaj sedeti tisti resorji, ki morajo zagotavljati, da bo Slovenija postala ena normalna država, ki se bo enakomerno razvijala, kajti v zadnjih desetih letih je šel razvoj v obratno smer. Danes so vsi poudarjali, daje strašna centralizacija kapitala in institucij v Ljubljani in celo vlada je tukaj zapisala, da je vprašanje, če v pogojih, ko je v Sloveniji popolna centralizacija institucij, če lahko sledimo globalizaciji. Kdo pa je kriv, da je takšna centralizacija institucij? Poglejte, in upam si reči, da smo z današnjo razpravo marsikaj dosegli. Da smo postavili jasna sporočila. In da tudi vladi naročamo, da si na tak način, ko v tem dokumentu piše, kaj bo storila glede zakona o regionalnem razvoju, na kakšen način ga bo spreminjala - samo da poiščem - , da ga namerava spreminjati po metodologiji in vzorcu, po katerem trenutno sprejema zakon o popravi stroškov elementarnih nesreč. Poslala je v parlament sračje gnezdo, ki ga že na treh sejah odbor za infrastrukturo ne more uskladiti, ker ni podoben ničemur. In na isti način tukaj predlaga spremembo zakona. Vzpostavitev regionalnih razvojnih svetov, sestavljenih iz predstavnikov lokalnih skupnosti. Preveč je institucionalizacije. Potem tako naprej - kaj vse? To je vzorec oziroma kot da bi reinkarnacija Kardelja to pisala. Zopet obljubljene nekih institucij, pa nekih razvojnih svetov in ne vem še kaj. Preveč je institucionalizacije, preveč je regionalnih razvojnih agencij! In sedaj ljudem zopet obljubljate nekaj imaginarnega. Še večje institucije, ki bo ne vem kdo sedel v njih, da se bo ves denar, ki bo šel v to, porabil izključno za sejnine. Na tak način vi Slovenije ne boste razvijali! In tu se kaže neodgovornost naše oblasti. Zadovoljna je s tem, da se Ljubljana blešči v marmorju, s tem je popolnoma zadovoljna; vse drugo pa lahko v tej državi odmre - očitno je takšna strategija vlade. Glejte, kljub temu si upam reči, da smo s tem današnjim kvorumom dali jasen mandat vladi in da smo, kljub temu da poslovnik državnega zbora ne predvideva in ne omogoča v tej zadevi sprejemati sklepe, pravno veljavno sprejeli sklepe; sprejeli smo sklepe, da razreševanje socialne problematike in problematike zaposlovanja ni ustrezno v tej državi; da je centralizacija kapitala in institucij popolna in povzroča hude probleme in blokira skladni razvoj. Sprejeli smo sklep iz teh razprav, da mlade generacije v vseh nepriviligiranih regijah nimajo enakih izhodiščnih možnosti ne za izobraževanje in ne za zaposlitev. Da je ponovno potrebno preveriti zakonodajo, da je premajhen nadzor nad razdeljevanjem te pomoči; da če je resnica to, kar trdi oblast LDS, da so bila tu razdeljena dodatna sredstva, da se potem sprašujemo, kam je šel ta denar, da se tam, kjer bi se moralo poznati, ne pozna, da je tam stiska vsak dan večja, da so matere stalno bolj objokane, ko vedo, ko izjavljajo na televiziji, da svojih sinov ne bodo mogle več poslati na šolanje v Ljubljano. Gospodje, mislim, da smo sprejeli spet, da je treba narediti katarzo. Oblast se mora pogledati v ogledalo, za koga dela, kaj dela in v čigavem imenu je na oblasti. Naj dela in vlada v imenu ljudstva. Hvala lepa.
Hvala. Zdaj pa prosim še za odgovore vlade. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Vsem skupaj se, vsem poslankam, poslancem se seveda za razpravo, ki je bila danes zelo bogata, zelo pestra, zahvaljujem, tudi s sodelavko sva si precej tega zapisala, zato da bomo pogledali in pregledali, kakšne so možnosti, da bi seveda še izboljšali obstoječe politike, bolj targetirali, bolj ciljali, in seveda dosegli večje učinke. Vsekakor je po mojem mnenju razprava pokazala veliko stopnjo povezanosti med gospodarskim sistemom oziroma gospodarsko politiko, regionalnim razvojem in pa seveda socialo in socialno politiko. Vsekakor je veliko razpravljavcev povzelo tezo, da je pravzaprav socialna politika in pa socialno stanje pravzaprav rezultat take ali drugačne gospodarske politike, take ali drugačne regionalne politike in da je pravzaprav tisto, kar sem že v uvodu povedal, da ministrstvo za delo na nek način rešuje, odpravlja socialne razlike, ne pa jih ustvarja. V vsakem primeru je pa pokazala diskusija - in to lahko tudi rečem - visoko stopnjo povezanosti med višino bruto domačega proizvoda v posamezni regiji, stopnjo brezposelnosti in pa potem denarnimi in pa socialnimi pomočmi. Pred mano je tabela, ki kaže pravzaprav to visoko stopnjo koleracijo za tiste regije, ki imajo visoko stopnjo bruto dodane vrednosti oziroma bruto domačega proizvoda na prebivalca, imajo praviloma kot koleracijo nižjo stopnjo brezposelnosti in seveda tudi nižje stopnje denarnih in socialnih pomoči v deležu prebivalstva, ki ga pridobiva. Zato je seveda osnovni motor in osnovna spodbuda, osnovi instrument, ko govorimo o zmanjševanju razlik, takih in drugačnih, seveda v spodbujanju rasti in spodbujanju bruto domačega proizvoda, pri tem pa seveda za Slovenijo, ki vstopa v Evropo unijo, je pomembno, da goji in spodbuja tako gospodarsko politiko, ki bo vodila tudi do visoke stopnje bruto dodane vrednosti na zaposlenega in s tem seveda omogočila tudi ustrezen tehnološki razvoj. Dolžan pa sem pri tem povedati oziroma odgovoriti na nekaj vprašanj oziroma na nekaj tem, ki so bile tukaj predstavljene in bi rad pravzaprav tudi dal nekaj odgovorov. Kot prvo in tukaj sem, če dovolite, združil nekatere, praktično, diskusije v tri osnovne teme, ki seveda zadevajo ministrstva za delo in na katere bom poskušal seveda detajlno oziroma tam kjer je potrebno tudi s številkami odgovoriti. Kot prvo je vprašanje socialnih transferjev. Ko govorimo o socialnih transferjih, govorimo seveda o tem na način, kako pravzaprav socialne transfere, socialne pomoči uporabiti čimbolj učinkovito za to, da bi čim bolj znižali stopnjo tako imenovanega praga revščine in seveda čimveč ljudem predvsem tistim, ki so je najbolj potrebni, omogočili boljše in lahko bi rekel zadovoljnejše življenje. Lahko pri tem povem in izhajam iz analize, ki smo jo naredili skupaj s strokovnjaki instituta za ekonomska raziskovanja, da so se socialni transferi oziroma socialne pomoči v zadnjih 10 letih, kar se tiče ciljanosti socialnih tranferjev, zelo povečali. To pomeni, da je v tem trenutku v prvem oziroma drugem decilu tistih, ki pridobivajo socialne pomoči,praktično več kot 70% takih, ki to pomoč pridobivajo. Naj povem, da je ta številka pravzaprav zelo primerljiva s številkami v državam, ki skrbijo oziroma ki so tiste, ki imajo visoko stopnjo učinkovitosti socialnih pomoči. Naj povem, glede na to, da je bilo nekajkrat krat tudi povezanost z vprašanjem razlik v plačah, da pravzaprav socialni transferi na nek način blažijo razlike, ki nastajajo v plačah. To se pravi, v delovnih dohodkih in to pravzaprav tudi ta analiza prikazuje. To se pravi, da s pomočjo socialnih transferjev se razlike, ki bi bile sicer samo na osnovi delovnih dohodkov večje, na ta način zmanjšujejo. Zato je pomembno, da v Sloveniji govorimo pravzaprav tudi o deležu socialnih pomoči oziroma socialnih transferjev v bruto domačem proizvodu, kije že nekaj let pravzaprav stabilen in znaša 26,6% bruto domačega proizvoda, primerljivi delež v Evropski uniji je 27,3%, vendar pri tem pa ugotavljamo, da je stopnja učinkovitosti transferjev v Sloveniji več, kot je v Evropski uniji. V tem, ko govorimo o temu vprašanju, je seveda vedno vprašanje, ali jih tudi učinkovito uporabljamo oziroma in ali so stroški za uporabo teh socialnih transferjev - tako imenovana stroškovna učinkovitost - ali: ekonomsko - tako imenovani transakcijski stroški - tudi taka, dalahko govorimo, da so stroškovno učinkoviti. Zato smo švedske strokovnjake poprosili, da to pregledajo, in ugotovili so, da je za tako višino transferjev - se oproščam, ker uporabljam številke, vendar mislim, da na ta način najbolj koncizno lahko odgovorim na vprašanje - uporabljenih 0,7% bruto domačega proizvoda, medtem ko Evropa uporablja 1,1% bruto domačega proizvoda kot tisti del stroškov, ki jih uporabi zato, da potem uporablja te socialne transferje. Četrto vprašanje, ko govorimo o socialnih transferjih, je vprašanje evidenc. Jasno je, da želimo tudi z vprašanjem evidenc, z jasnostjo, kdo pridobiva posamezne transferje oziroma socialne pomoči, narediti, tako kot ste rekli, socialne pomoči tudi pravične, ne samo učinkovite, ne samo ciljane, ampak tudi pravične. Praktično že dve leti izvajamo program informatizacije teh tako imenovanih socialnih transferjev. Pri tem informacijskem sistemu obstaja devet tako imenovanih blokov za posamezno vrsto socialnih transferjev in postopoma te bloke oblikujemo, zato da bomo imeli potem celoten informacijski sistem, ki bo lahko pravzaprav odgovarjal tudi na vprašanje, koliko posameznik pridobi iz različnega naslova, in takrat bo možno potem tudi vzpostaviti bistveno bolj pravičen sistem v tem smislu izvajanja take politike. No, pri tem, ne glede na to, da sedaj govorim o številkah, da govorim o makroekonomskih podatkih in tako naprej, je za nas pomembna tudi individualna slika vsakega posameznika. Tega ne govorim kar na pamet, kot floskulo, vendar bi rad povedal, da je pravzaprav za nas zelo pomembno tudi ta tako imenovani stik z ljudmi. Pri tem bi rekel, da je zelo pomembno, vsaj za nas zelo pomembno, izgrajevanje in dograjevanje vladne mreže socialnih storitev, socialnih institucij in nevladnih. Že v uvodu sem povedal, da pravzaprav delamo celo vrsto premikov na vladnih mrežah, se pravi, da izpopolnjujemo mrežo varstveno-delovnih centrov, zavodov za otroke s posebnimi potrebami in tako naprej. Hkrati pa so se tudi sredstva za nevladne institucije v letošnjem letu premaknila na raven skoraj milijarde sredstev za programe v socialnem varstvu, kjer so še posebej izpostavljene skupine nekaterih skupin, kot so skupine, ki imajo tako imenovano duševno zdravje pa socialno rehabilitacijo in podobno, ne bi jih našteval, ker jih je cela vrsta. Vendar pa menimo, da pravzaprav to sledi tako imenovani novi vlogi države v izvajanju socialne politike, predvsem je tu pomemben partnerski odnos, zato da bi te socialne mreže na nek način ulovile vse, če se smem tako izraziti, ki bi to storitev ali pa take storitve potrebovali. Za nas je pomembno, da torej vsak posameznik, vsaka državljanka in državljan v Sloveniji, ki potrebuje določeno pomoč v določenem času, to pomoč tudi pridobi. In kot se življenje odvija in kot so spremembe v zadnjih desetih in več letih tudi zelo intenzivne, se vsak od nas v različnih obdobjih znajde v različnih položajih, ko potrebuje državo oziromadružbo na tak ali drugačen način, ali v primeru bolezni, ali v primeru starosti, ali v primeru mladosti, ali v primeru zasvojenosti in tako naprej. In menim, da je pravzaprav današnja razprava pokazala, da tukaj razlik med nami pravzaprav ni. Vsi želimo neko socialno državo, ki bo zmanjševala tveganja, ki jih seveda življenje prinaša in na katere velikokrat nimamo vpliva in seveda se znajdemo v takih ali drugačnih položajih. Druga tema, okoli katere je bilo danes precej govora, je seveda vprašanje zaposlovanja. Naše osnovno izhodišče je, da je najboljša socialna politika seveda zaposlitvena politika. Pa vendar se je pokazalo, da pravzaprav je seveda možnost v posameznih programih, ki jih država izvaja, doseči neko stopnjo zaposlenosti, vendar pa seveda brez iniciative zasebnega sektorja, brez novih investicij in tako naprej, seveda ni možno vzpostavljati take stopnje rasti, ki bi absorbirala pravzaprav vse tiste, ki na trgu dela so ali pa na trg dela prihajajo. Zato mi dovolite, da na kratko pravzaprav povem, da kljub temu, da je bilo izraženo nekaj dvomov, kar se tiče evidenc in podobno, naše statistike, če jih gledamo, ali po tako imenovani statistiki mednarodne organizacije dela ali po registrirani brezposelnosti, kažejo nek trend padanja. Ne takega, kakršnega bi si vsi želeli in kakršen bi bil verjetno primeren, ampak tak, kakršnega dane okoliščine omogočajo. Vsakemu med nami je seveda jasno, da samo s sredstvi - da tako rečem - iz državnega budžeta, na tak ali drugačen način ni možno prevzeti vse iniciative, ki naj bi jo seveda prevzemal zasebni sektor. Ta pa je seveda soočen z realnostjo, ki jo predstavlja recesija na evropskih, ameriških trgih in tako naprej. Prehod v evro je imel tudi nekaj implikacij. Ni sicer moj namen, da tukaj globlje pravzaprav tepovezave med gospodarsko rastjo in pa zaposlenosti izvajam, vendar je to dejstvo, preko katerega tem trenutku ne moremo. Zdi se mi, da s povečevanjem učinkovite politike, aktivne politike zaposlovanja kljub vsemu vzdržujemo tak trend, da na nek način omogoča postopno padajočo registrirano brezposelnost, še posebej lahko s podatki povemo, da je delež tistih, ki so dolgotrajno brezposelni, nižji, kot je bil, da je delež starejših nižji, kot je bil, zato ker smo z nekaterimi tudi, bi rekel, dodatnimi ukrepi aktivne politike zaposlovanja ravno ciljali v to smer. Sedaj, kar se tiče problemov na trgu dela, vsekakor predstavljajo, predstavljajo, če pogledamo, tisti, ki do brezposelni, na trgu dela, slej ko prej je tistih, ki imajo ali nedokončano osnovno šolo, ali dokončano osnovno šolo, ali nedokončano srednjo šolo, pravzaprav največ na trgu dela. Zato sledi iz tega sklep, ki smo ga tudi vgradili pravzaprav v aktivno politiko zaposlovanja, da so najbolj, da tako rečem, ogroženi tisti, ki tudi niso ustrezno izobraženi. Naš odgovor na to je, da smo povečali kvoto programa, tako imenovanega programa 5000 na program 10.000, da torej čimveč tistih, ki so neizobraženi, neusposobljeni za določeno delovno mesto, pridobijo možnosti, da se izobrazijo: ali pridobijo formalnoizobrazbo, ali se ustrezno usposobijo, ali pa se na nek način kvalificirajo za določeno delovno mesto. No, pomembno je tukaj, kar je tudi kolega Drobnič omenil, je vprašanje fleksibilnosti. Dejstvo je, da je pravzaprav zakon o delovnem razmerju tudi po analizah, ki so jih opravile mednarodne institucije, povečal stopnjo fleksibilnosti in fleksibilizacije delovnega mesta. Vendar pa je bil naš namen, da ob tem na nek način zagotovimo tudi, bi rekel, dosti visoko stopnjo zaščite delovnega mesta, ravno zaraditega, da se ne bi tisti osnovni moment, kar se tiče zaščitenosti delovnega mesta, pri tem tudi izgubil. Zdaj, kar se tiče posameznih programov, ki na nek način so pomembni v aktivni politiki zaposlovanja, naj povem, da imamo zdaj tudi v teh dodatnih ukrepih, ki so kot osnova za aktivno politiko zaposlovanja, že za leto 2003, posebej pa za leto 2004, posebej programe za mlade, posebej programe za starejše, posebej programe za tiste, ki so najbolj izpostavljeni, da tako rečem. Hkrati pa imamo pa že od leta2002, recimo, poseben program za tekstilne delavke oziroma tekstil, kjer smo omogočili, da pravzaprav lahko vstopimo v podjetje že pred prehodom v odprto brezposelnostjo, to se pravi, da posameznik lahko pridobi, tako kot je v primeru Eskade, določena sredstva in zahteve politike zaposlovanja brez da bi bil prehod izvršen bil prek zavoda za zaposlovanje. To je nov ukrep. Menim, da je tudi primer Eskade in pa nekateri drugi lahko primer, kako se v posameznih primerih na osnovi evropske zaposlovalne politike lahko izvaja politika zaposlovanja. Da ne bi bil predolg, bi samo povedal naslednje. Za nas je posebej pomembno tudi na nek način prehod, kot tisti, ki pridobivajo socialne pomoči, v zaposlovanje. Še posebej smo temu v zadnjem obdobju povečalo pozornost. To je tako imenovana fleksibilizacija transferjev oziroma transferji, pasivni tranferji, ki se lahko uporabijo tudi za aktivne ukrepe oziroma aktivne instrumente. Po tem je v zadnjem letu, po tej fleksibilizaciji, iz naslova, iz tistega naslova, ko posameznik pridobiva denarno socialno pomoč, v zaposlovanje prešlo 18 tisoč posameznikov, kar štejemo v bistvu za precejšnjo številko. Na ta način so tisti, ki najbolj pravzaprav potrebujejo zaposlitev, iz te kvote to zaposlitev tudi pridobili. No, pomembno je, da je poleg teh sredstev, ki so iz proračuna je zelo pomembno, da uporabljamo tudi sredstva "Phare", kjer pa je glavni kriterij, verjemite mi, glavni kriterij je novo delovno mesto. Torej, vse tisto, kar je bilo do sedaj kot kriterij, ne vem, ki ni bilo jasno razvidno, ampak za nas je glavni kriterij pravzaprav kreiranje novih delovnih mest. To je tudi v skladu z evropsko zaposlovalno politiko, s tako imenovanimi smernicami evropske zaposlovalne politike, ki sledijo tako imenovani lizbonski strategiji, kjer moramo do leta 2010 doseči določene cilje in jih seveda na ta način, ko jih inkorporiramo v politiko zaposlovanja tudi dosegamo. No, pomembno je, da sledimo pravzaprav tudi temu, da želimo tudi v tistih primerih, ko nastopamo samo kot ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve, da smo osredotočeni tudi na nova delovna mesta. Mi smo že v lanskem letu začeli s koncesijami za domove starejših. Jaz upam, da bo seveda tudi v Ribnici lahko prišlo do takega dogovora, da smo za tako imenovane socilanovarstvene institucije v zadnjem letu in pol, dveh letih, zaposlili samo na teh socialnovarstvenih ustanovah 1.200 ljudi. To pomeni, da se dosegata dva cilja: po eni strani večja stopnja pokritosti s socialnimi storitvami, po drugi strani pa tudi zaposlitev. V nekaterih primerih smo presežne delavce oziroma delavke iz posameznih ogroženih panog, kot je tekstil, lahko uporabili oziroma zaposlili v primerih domov starejših občanov ali pa pomoči na domu in podobno, je tudi program, ki je dolgoročno subvencioniran s strani zavoda za zaposlovanje. Naj povem še naslednje, ker je bilo tudi nekaj vprašanj glede nadzora, evalvacije in tako naprej. K temu programu nadzora in evalvacije smo pristopili skrajno resno. Že prej sem povedal, kar se tiče socialnih pomoči oziroma transferjev, smo v postopni izgradnji tako imenovanega informacijskega sistema z devetimi bloki. Še posebej pomembno pa je, da smo v letu 2002 začeli z evalvacijo vseh programov prek zavoda za zaposlovanje. S tem smo ugotovili določene, lahko bi rekel, rezerve. Recimo, primer, ki ga dajem, je primer javnih del, ki so bila do predlanskega leta pravzaprav izvajana s tako imenovanimi koncesionarji oziroma zunanjimi sodelavci, ki so pripravljali te programe. Od predpreteklega leta jih pripravlja zavod sam. Pridobili smo tako imenovano učinkovitostno rento v višini 400 milijonov, ki smo jih namenili za dodatno zaposlovanje ljudi v programih javnih del, brez da bi prišlo do povečanja zaposlovanja v zavodu za zaposlovanje. Zavod za zaposlovanje praktično v zadnjih treh letih ni imel dodatnih zaposlitev. Dodatne naloge, ki jih izvaja, so na račun povečanja produktivnosti oziroma stroškovne učinkovitosti. Naj povem to, kar je bilo tudi v razpravi povedano, da želimo predvsem z letošnjim letom poudariti tudi vlogo koncesionarjev, posrednikov pri zaposlovanju. Strinjam se z vami, da je zelo pomembno, da zasebni sektor vstopa na trg dela in da institucije na trgu dela na nek način okrepimo tudi z zasebnimi institucijami, ki lahko ob boljši stroškovni učinkovitosti, boljši izrabi kapacitet in tako naprej zmanjšujejo stopnjo brezposelnosti na trgu. Še zadnji del bi na kratko opredelil, to je invalidska problematika. Tu bi povedal, da pristopamo tudi k tej problematiki, ki je del neke socialne slike, predvsem tudi del slike kulture neke družbe, lahko bi rekel, neka civilizacijska izkaznica in je odnos do invalidov tu zelo pomemben. Rekel bi, da poleg zakonov, ki smo jih že sprejeli, je ta teden praktično dokončan zakon o zaposlovanju in rehabilitaciji invalidov. Tu je pomembno, kar ste tudi povedali, da je treba čim več invalidov, predvsem delovnih invalidov, ker njihovo število najbolj narašča, vključiti v rehabilitacijo najprej in pozneje v ustrezno zaposlitev. Upam, da bomo s tako imenovanimi centri za zaposlitveno rehabilitacijo, ki bi jih radi organizirali po teritorialnem načelu, omogočili, da bi čim več tistih invalidov, ki se želijo zaposliti in ki želijo priti prek programa zaposlitvene rehabilitacije, tudi to pridobili in se sčasoma lahko tudi zaposlili na ustrezno delovno mesto. Hkrati pa pripravljamo tudi strategijo zaposlovanja invalidov do leta 2006, ki bo kmalu na sporedu. V delovni verziji je še in ko bo imela zelo natančne cilje, kaj pravzaprav in katere skupine invalidov zaposlovati. Da ne bi bil predolg, bi seveda s to mislijo počasi zaključil. Bi pa rad seveda še enkrat poudaril na koncu, da je vprašanje, ko govorimo o razlikah, vedno vprašanje neke medsebojne koordiniranosti in na nek način tudi vedno povezano z nekim motorjem razvoja, to pa je gospodarska rast v vsakem primeru. Zato je našpristop pravzaprav tak, da bi v vsakem primeru [[...]] [[Nerazumljivo.]] [[...]]tiste lokalne, nacionalne, mednarodne iniciative, ki bodo omogočale kreiranje novih delovnih mest. Za nas je to ključnega značaja. Nova delovna mesta, pa ne taka, ki bi bila na ravni, datako rečem minimalne plače, ampak taka delovna mesta, ki bi seveda omogočila osnovno preživetje državljankam in državljanom, ki bi omogočala normalen razvoj, ki bi omogočala tudi njihovim družinam normalen razvoj in ki bi omogočala, da bi imeli potem tudimožnosti nadaljnjega izobraževanja, šolanja in tudi proste izbire, kot bo po našem mnenju znotraj Evropske unije mogoče. V tem smislu bi zaključil. Še enkrat se vam zahvaljujem za vse izrečene pripombe, za vse izrečene iniciative. Kot sem že rekel, jih bomo temeljito proučili in če bomo ocenili, da so smiselne, tudi vključili v naše programe v nadaljnjem delu. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospodu ministru, hvala njegovim sodelavkam. Zaključujem razpravo in s tem tudi to točko dnevnega reda. Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJE EVROPSKE KONVENCIJE O KRAJINI. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Želi predstavnik vlade besedo?
O krajini [[...]]Se mi je zdelo, da nisva na isti valovni dolžini. Še enkrat, predlog zakona o ratifikaciji evropske konvencije o krajini, 18. točka. Predstavnik vlade? [[Ne želi besede.]] Predlog zakona je obravnaval odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo. Želi besedo poročevalec odbora, predsednik gospod Kacin? [[Ne želi.]] Predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Božič? [[Ne.]] Gospod Jelinčič? [[Ga ni.]] Gospa Črnugelj? [[Ne.]] Bogomir Vnučec? [[Ga ni.]] Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, razprave o členih in amandmajih ni, zato prehajamo na tretjo obravnavo, to je na odločanje o predlogu zakona. Preverite prosim kartice. Ali lahko prosim moji kolegi, gospod Petan če lahko daste mojo kartico iz reže. Hvala. Preverimo kartice! Glasujemo! [[...]] [[Glas v ozadju.]] [[...]]Glasujemo prosim. [[...]] [[Nerazumljivo]] [[...]] [[Težave z glasovalno napravo.]] Glasujemo prosim. Navzočnost 42. Še enkrat. Glasujmo drugič. Glasujemo prosim. Od 49 prisotnih je za glasovalo 44 poslank in poslancev, nihče ni bil proti. [[Za je glasovalo 44.]] [[Nihče proti.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI KONVENCIJE MED REPUBLIKO SLOVENIJO IN PORTUGALSKO REPUBLIKO O IZOGIBANJU DVOJNEGA OBDAVČENJA IN PREPREČEVANJU DAVČNIH UTAJ V ZVEZI Z DAVKI OD DOHODKA IN PREMOŽENJA S PROTOKOLOM. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Želi predstavnik vlade besedo? [[Ne želi.]] Predlog zakona je obravnaval odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo. Želi poročevalec besedo? [[Ne želi.]] Predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Sašo Peče, Slovenska nacionalna stranka. Želite besedo? [[Ne želite.]] Drugih prijav za razpravo ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejela nobenega amandmaja, razprave o členih in amandmajih ni, zato prehajamo na tretjo obravnavo, to je na odločanje o predlogu zakona. Glasujmo. Od 55 prisotnih, je za glasovalo 51 poslank in poslancev, nihče ni bil proti. [[Za je glasovalo 55.]] [[Nihče proti.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 20. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI LETNEGA SPORAZUMA O FINANCIRANJU 2002 POSEBNEGA PRISTOPNEGA PROGRAMA ZA KMETIJSTVO IN RAZVOJ PODEŽELJA V REPUBLIKI SLOVENIJI - SAPARD. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Sedaj pa mislim, da ima vlada besedo.
Hvala za besedo. Spoštovane gospe poslanke, spoštovani gospodje poslanci. Ta predlog zakona predvideva sporazum o financiranju v višini 6,7 milijona evrov. Ta je bil podpisan 7. aprila 2003 v prisotnosti ministra [[...]]
Mir v dvorani prosim!
[[...]]gospoda komisarja Fischlerja. Torej spremembe so na področjih izbire projektov za nekatere ukrepe ter za določbe o naslovu za stike, se pravi je bolj tehnična prilagoditev naslova. Obliko in vsebino četrtletnega poročila o nepravilnostih, ki se lahko dogodijo v zvezi z izvajanjem programa Sapard in pa tudi naslov, kamor se posreduje ta poročila. V sklopu te spremembe programa je tudi predvidena možnost, da se države članice lahko odločijo oziroma predlagajo spremembo oziroma prerazporeditev sredstev v okviru izpogajanih vrednosti, v primeru, če državo zadenejo izjemne naravne nesreče, kot so potres, poplave, udori in plazovi. Pri tem bi rad poudaril dejstvo, da je v tem primeru možno povišanje sofinanciranja s strani Evropske unije s 75 na 85%. V kar pomeni tudi pri konkretni investiciji, da je možnost povišanja deleža javnih sredstev s 50 na 75%, v tem primeru torej investitor krije 25%. To govorim zaradi razprave, ki je bila tudi na to temo. To pomeni, da se ta sredstva lahko kanalizirajo izključno za investicije oziroma projekte in ne za direktno pokrivanje škode. Seveda pa je pogoj, da se lahko aktivira ta sprememba, če je ta škoda v višini vsaj1,5% bruto družbenega proizvoda. To se nanaša na izjemne naravne nesreče, ni pa za neugodne vremenske razmere, kot so suša, žled, toča in pozeba. Po obravnavi spremembe tega zakona potem zunanje ministrstvo z noto obvesti evropsko komisijo in potem lahko tudi steče postopek za črpanje sredstev. Hvala.
Hvala lepa. Ugotavljam, da je zelo težko v tem vzdušju karkoli narediti, vendar bomo poskusili glasovati, ko bo čas za to. Želi poročevalec odbora za zunanjo politiko besedo? [[Ne želi.]] Sledijo predstavitve stališč poslanskih skupin. Besedo ima mag. Janez Kramberger, ki pa je ne želi. Sašo Peče? [[Tudi ne.]] Jožef Jerovšek, izvolite.
V imenu poslanske skupine bi želel opozoriti na nekaj, kar je bilo sicer zdaj drugače razloženo in interpretirano na odboru za zunanjo politiko. Ko razpravljamo o ratifikaciji letnega sporazuma o financiranju posebnega pristopnega programa za kmetijstvo in razvoj podeželja v Republiki Sloveniji, znanim pod imenom Sapard, smo se zadnjič na odboru za zunanjo politiko dotaknili točke "možnosti v slučaju izjemne naravne nesreče, kot jo predvideva člen 16". Takrat je bilo na zunanjepolitičnem odboru zagotovljeno, da primer suše nikakor ne more priti v poštev. Tu moram povedati, da je danes tolmačenje drugačno, in da na podlagi tega ugotavljam, da se je na tem področju vlada slabo pogajala. Zadnjič je bilo rečeno, da sta v slučaju poplav ta člen realizirali samo Slovaška in Češka. Ne vidim razloga, če je tu člen, ki velja, bi moral veljati splošno, za vse članice Evropske unije. In če našo državo - ne rečem, da je suša dovolj velik obseg - doleti naravna katastrofa, potem naša država mora participirati in zahtevati možnost, da participira. V državi pa se dogaja, da v tem trenutku sprejemamo nek zakon o popravi škode v slučaju naravnih nesreč. Ugotovili smo že, da to ni podobno zakonu, da je bilo prineseno v parlament kot sračje gnezdo, z namenom, da se pomoč tistim, ki so utrpeli škodo, čim bolj zavleče, in da niti vtem trenutku naša vlada ne zna delati koordinirano, čeprav je v onem dokumentu, o čimboljšem pristopu do Evropske unije, ki jo je pisal gospod Rop, so napisali, da bo vlada delala predvsem koordiniralo. Prihaja do izrazitih primerov nekoordiniranega delovanja in se bojim za usodo države ob tako koordinirani vladi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi vlada k temu še kaj dodati? Prosim. Nimamo drugih razpravljavcev.
Hvala za besedo. Možnost predloga spremembe programa se nanaša na izjemne naravne nesreče, kamor štejemo plaz, potres, udor in pa poplavo. Ne velja pa za neugodne vremenske razmere, kamor štejemo sušo, žled, točo in pa pozebo. To se pravi, da za te ne velja možnost spremembe. Če pa so tiste spremembe, ki se nanašajo na izjemne nesreče, ki so že tudi bile omenjene, med drugim tudi poplave, pa se ta sredstva lahko analizirajo v povišan delež javnih sredstev v posamezne investicije in torej ni možno na splošno izplačilo za odpravo posledic. Seveda pa je dejstvo, da so se sredstva na podlagi skupne vrednosti oziroma posameznega letnega sporazuma že določila in izpogajala in torej skupne vrednosti ni moč več spreminjati.
Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, razprave o členih in amandmajih ni, zato prehajamo na tretjo obravnavo, to je na odločanje o predlogu zakona. Prehajamo na glasovanje. Glasujmo prosim. Glasujmo! Od 55 prisotnih je za glasovalo 47 poslank in poslancev, nihče ni bil proti. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Zahvaljujem se predstavnikom vlade. Prehajamo na 21. TOČKO DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O POROŠTVU REPUBLIKE SLOVENIJE S KREDITI UNIVERZE V LJUBLJANI, UNIVERZE V MARIBORU IN ŠTUDENTSKE ORGANIZACIJE SLOVENIJE, NAJETE ZA SOFINANCIRANJE RAZŠIRITVE IN POSODOBITVE PROSTORSKIH POGOJEV IN TEHNOLOŠKE OPREMLJENOSTI TER PRENOVO ŠTUDENSKIH BIVALNIH ZMOGLJIVOSTI - nujni postopek. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložilo vlada Republike Slovenije, v imenu vlade nastopa mag. Anton Žunič, državni sekretar v ministrstvu za finance.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci. S sprejemom tega zakona bo dala Republika Slovenija poroštvo za kredite univerze v Ljubljani do skupne višine glavnic 5 milijard in 250 milijonov tolarjev, univerze v Mariboru do skupne višine glavnic milijardo 750 milijonov tolarjev in Študentske organizacije Slovenije do skupne višine glavnic 3 milijarde tolarjev s pripadajočimi obrestmi in stroški kreditov. V bistvu gre za način financiranja preko kredita, ki omogoča premostitev določenega obdobja za pospešitev izgradnje slovenskih študentskih domov in nujno potrebnih kapacitet. Republika Slovenija bo s tem zakonom odprla možnost, da bosta univerzi v Mariboru in v Ljubljani preko organizacije za sofinanciranje prenove študentskih zmogljivosti pod relativno ugodnimi pogoji najeli kredite za namene sofinanciranja razširitve ter posodobitve prostorskih pogojev in tehnološke opremljenosti obeh univerz. Gre torej za vlaganje v znanje, gre za vire, ki bodo zagotavljali poplačilo kreditov, s tem, da je predvideno dodatno poroštvo države. Ker morajo biti višine obrestne mere primerljive z višino obrestne mere in stroški kreditov z državnim poroštvom, gre s stališča investitorja za izjemno ugoden vir, vendar pa zagovarjamo tudi logiko odgovornosti, ki jo mora nositi konkretni izvajalec investicije. Vztrajamo na odločitvi o subsidiarnem poroštvu. Tovrstno poroštvo bo ob nespremenjeni končni odgovornosti države prispevalo k povečanju odgovornosti uporabnikov sredstev, s krediti se namreč odpira možnost hitrejše izvedbe investicij, zato pa je po našem mnenju treba vztrajati na subsidiarnosti. Navedeno za konkretnega kreditojemalca v obdobju odplačevanja kredita in izvajanja investicije pomeni večjo odgovornost za smer realizacije odplačila najetega kredita, posledično pa se naravnanost v tej večji odgovornosti neposredno izraža v finančnih izkazih kreditojemalcev. To je v bilancah stanja, bilancah uspeha in denarnih tokov, hkrati pa je na ta način izključen pojav možnega avtomatizma prelaganja odgovornosti v kateremkoli trenutku na državo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Želi poročevalec odbora besedo? Gospod Pucko? [[Ne.]] Sledijo predstavitve stališč poslanskih skupin. Najprej gospod Janez Podobnik, Slovenska ljudska stranka.
Hvala, gospod podpredsednik. Zelo na kratko. Poslanska skupina Slovenske ljudske stranke bo prispevala svoje glasove in podprla predlog zakona o poroštvu Republike Slovenije za kredite Univerze v Ljubljani, Univerze v Mariboru in študentske organizacije Slovenije. Iz samega poročila odbora za finance in monetarno politiko in tudi iz nastopa državnega sekretarja je razvidno, da kljub temu, da ima zakon samo nekaj členov, je bila sama procedura obravnave v delovnem telesu dokaj živahna, pri tej je sodeloval s svojimi pripombami tudi naš sekretariat za zakonodajo oziroma zakonodajno-pravna služba. Odbor je sprejel nekatere amandmaje in zakon tudi preoblikoval, zato da smo prepričani, da bo sprejem tega zakona omogočil, da bodo nove populacije študentov, ki prihajajo na študij, bivale v bolj ustreznem, sodobnem študiju primernih bivalnih pogojih. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Jožef Bernik bo predstavil stališče Nove Slovenije.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Gospod državni sekretar, kolegice in kolegi, gospod minister! Na kratko. Stvar je bila obravnavana v delovnem telesu, to se pravi v odboru za finance in monetarno politiko. Meni se ta postopek zdi nekoliko čuden, kajti poroštvo bo dala država za najeme, ki jih bosta univerzi najeli in pa študentska organizacija. Nikjer ni točno napisano, kako se bo to posojilo vračalo, vendar računam, da če to posojilo ne bo vrnjeno, bo stopila država in prevzela te obveznosti. Bolj čudno je pa s študentskimi domovi, za katere naj bi tudi študentska organizacija najela kredit in pa seveda potem podpisala pogodbo. Ni pa čisto jasno, od kod bo ta denar prišel, da se bo vrnil. Študentsko delo bo, če bo ta zakon sprejet, za 2% dražje. In iz tega naj bi se povrnilo potem to posojilo. To je čuden način financiranja, še zlasti, ker ni točno povedano, v kakšne stvari bodo vlagale univerze. Tukaj se govori sicer v tem poročilu, da je oprema zastarela in tako dalje in tako dalje. Verjetno je ta stvar obrazložena kje v dolgoletnem razvojnem programu, ki teče do leta 2008. Vendar ne vem, ali je tam v tem programu dovolj jasno bilo opredeljeno, zakaj bo ta denar šel. Zdi se mi, da bi bilo zelo koristno, ko odobravamo razna ta posojila, da tudi malo več zvemo, kaj bodo univerze s tem naredile, na drugi strani pa, kaj bo študentska organizacija naredila s tem denarjem, ko bo usposabljala oziroma izboljševala razne stanovanjske objekte. Druga stvar, ki je tudi nekoliko čudna, da se bo morala študentska organizacija ukvarjati s tem. Mislim, da je to do sedaj bil problem države. Gotovo je del stvari, ki so predlagane za ta zakon, nejasen, vendar jaz bi rekel, da proti študentom se ne moremo obrniti in bomo upali, da bodo to stvar odgovorno sprejeli in tudi odgovorno plačali. Tisti podjetniki, ki bodo morali plačati 2% več, bo težko, ampak mislim, da se bo stvar iztekla. Kaj bodo pa študentje od tega imeli, bomo pa videli čez nekaj let. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Sašo Peče, Slovenska nacionalna stranka.
Spoštovani prisotni! Res je, pred časom se je ta državni zbor srečal s približno vsebinsko enako zadevo, kar se tiče poroštev, in sicer v povezavi z Darsom. Govorim pa zaradi tega, kajti v primeru poroštva Darsu za izgradnjo avtocest smo imeli poslanci v obliki zakona oziroma v obliki gradiva pripravljen boljši pregled na finančno sliko. Kar se pa tiče same vsebine današnjega predloga poroštva, pa v Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo, da v tem primeru ga ne moremo enačiti s primerom Darsa, ker gre za investicijo v znanje. Po naši oceni so tovrstne investicije eno najboljših početij, kar jih lahko država naredi. Dejstvo je, da gre za dolgoročno obvezo države in s tem za dolgoročen učinek, za katerega vsaj v Slovenski nacionalni stranki iskreno upamo, da se bo pokazal v svoji najboljši luči. Predlagatelj gradiva je izpostavil dva argumenta, zakaj podpreti. Prvič, hitra prilagoditev zahtevam Evropske unije. V Slovenski nacionalni stranki smo že nekajkrat povedali, da nam to ne predstavlja osnovnega in glavnega argumenta. Strinjamo pa se z drugim argumentom oziroma z drugim področjem, ki govori, da bi s takšnim načinom države, če bomo pristopili k poroštvu, šli v smeri razvijanja študija, obsega študija in obštudijskih dejavnosti, med katere na vsak način sodi tudi bivanje. Ravno zaradi tega in zaradi naraščajoče vloge države na področju visokega šolstva bomo v Slovenski nacionalni stranki podprli po eni strani nedorečeno finančno obveznost ali pa morebitno finančno obveznost. Na vsak način pa bi s strani predlagateljev oziroma ministrstva za finance radi izvedeli kaj več o samem viru kredita in načinu oziroma simulaciji verjetnosti obremenitve državnega proračuna. Verjamemo, da ste v ministrstvu za finance to simulacijo tudi naredili, in bi prosil, če nam jo predstavite. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod France Cukjati, SDS.
Hvala za besedo. Zagotovo je materialna osnova naših študentov vse slabša in vse manj je študentov, ki lahko plačujejo profitna najemniška stanovanja. Z ozirom na velik porast študentov zadnja leta oziroma zadnjih deset let, so stare kapacitete premajhne, porast novih je manjši in povsem razumljiva in dobro je bila sprejeta obljuba vlade na začetku tega mandata, da bo v petih letih zgrajenih 5.000 študentskih stanovanj. Sedaj smo pristali na 2.500 stanovanjih v desetih letih, ali kolikor že, in za to bomo vzeli kredit. Nič hudega, mi podpiramo, če ne drugače, vsaj na tak način se bo stvar premaknila z mrtve točke. Torej, poroštvo za kredit v višini 7 milijard za univerze in prostore ter 3 milijarde za študentske organizacije oziroma za reševanje teh zadev. Seveda je ta zakon nekako povezan s točko 24, ki obravnava zakon o dodatnih koncesijah oziroma dodatni koncesijski dajatvi od prejemkov, izplačanih za občasna in začasna dela študentov in dijakov. Ta dela bomo bremenili z 2%, z namenom vračanja sredstev. Vendar 1%, polovica teh sredstev bo namenjenih za vračanje kredita, ki je namenjen študentski organizaciji, druga polovica, to je 1% od zaslužkov, bodo morali študenti izročati univerzi in s tem kriti ter sofinancirati univerzitetne kapacitete, tako prostorske kot opremo. Menimo, da je to nepošteno, da se od študentskega dela, od tega začasnega, občasnega dela, od katerega mnogi študentje resnično živijo in študirajo, da se financirajo tiste stvari, ki so nekako vendarle v domeni te države in pod bremenom oziroma v okviru dolžnosti državnega proračuna. Ne gre toliko za ta procent tega zaslužka. To ni tako velika vsota, ampak gre za nesprejemljivo načelo, ki pravzaprav ruši dosedanja pravila igre. Do sedaj je veljalo, da dajatve od študentskega dela, to se pravi tistega dela, ki ga študentje opravljajo, namenjajo študenti za delovanje študentske organizacije in pa njihovih obveznosti. Sedaj pa bodo morali prvič v zgodovini te dežele začeti ta sredstva združevati v državni proračun in mašiti to nenasitno luknjo našega državnega proračuna. Zdi se mi, da je pa to vendarle presedan, ki ga ne bi smeli podpreti, ker ni dober. Resnično ni dober. Še enkrat, ne gre toliko za tisti procent, ki se bo jemal študentom od dela. Gre za načelo, da bodo sedaj študentje sami s svojim delom sofinancirali univerzitetne kapacitete. Ta zakon bomo podprli, da se bo vsaj delno stvar premaknila z mrtve točke, ni pa dober način, kako obremenjevati študentsko delo.
Hvala lepa. Stališče Združene liste bo predstavil gospod Samo Bevk.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! Poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov bo podprla predlog zakona o poroštvu Republike Slovenije za kredite Univerze v Ljubljani, Univerze v Mariboru in študentske organizacije Slovenije, najete za sofinanciranje razširitve in posodobitve prostorskih pogojev in tehnološke opremljenosti ter prenovo študentskih bivalnih zmogljivosti. Dejstvo je, da je razvoj visokega šolstva v zadnjih desetih, petnajstih letih dosegel izjemen napredek. Število študentov se je od začetka 90-ih let potrojilo. Vedno več srednješolcev nadaljuje študij na visokošolski in univerzitetni ravni. Izjemno se je povečalo število izrednih študentov, poraslo pa je tudi zanimanje za študij med starejšimi kandidati. Strateški cilji razvoja visokega šolstva v Republiki Sloveniji so zelo ambiciozni. Pred dobrim letom dni smo v nacionalnem programu visokega šolstva kot poglavitni strateški cilj zapisali, da je potrebno do leta 2005 povečati delež zaposlenega prebivalca z višjo, visoko, oziroma podiplomsko izobrazbo na 25 procentov. Tako smo se približati najbolj razvitim državam sveta. Obenem smo se odločili, da je potrebno v naslednjih desetih letih povečati delež prebivalstva v terciarnem izobraževanju, kar pomeni, da naj bi imeli 35 študentov na 1000 prebivalcev ter da bi se v različne oblike terciarnega izobraževanja vpisalo 50 procentov vsakokratne generacije. Tako visoko zastavljene cilje pa bomo lahko uresničili le z večjimi naložbami v znanje in razvoj. Multiplikativni učinki tovrstnih naložb pa so dokazano uspešni na številnih drugih področjih. Zato se nikakor ne strinjam, da so naložbe v družbene dejavnosti, v izobraževanje, znanost, zdravstvo in kulturo zgolj poraba, kot nam očitajo celo nekateri ekonomisti. Zaradi uresničevanja nacionalnega programa visokega šolstva smo lansko leto v državnem zboru sprejeli zakon o temeljnih razvojnih programih na področju izobraževanja in znanosti v obdobju od 2003 do 2008, ki daje osnovo za razširitev in posodobitev prostorskih pogojev ter tehnološke opremljenosti visokošolskih zavodov v državi. Z zakonom o poroštvu Republika Slovenija omogoča univerzi v Ljubljani najetje kredita v skupni višini 5 milijard in 250 milijonov tolarjev, univerzi v Mariboru za 1 milijardo in 750 milijonov tolarjev. Ta sredstva se bodo namenila za sofinanciranje razširitve in posodobitve prostorskih pogojev in tehnološko opremljenost obeh univerz 3 milijarde tolarjev pa študentski organizaciji Slovenije za prenovo študentskih bivalnih zmogljivosti. Zakon o poroštvu bo poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov podprla. Podprli pa bomo tudi zakon o dodatni koncesijski dajatvi od prejemkov, izplačanih za občasna in začasna dela študentov in dijakov, ki je s tem neposredno povezan in ga bomo obravnavali pod 24. točko. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še Marko Diaci. Stranka mladih.
Hvala za besedo. Kot je že kolega pred mano povedal, je ta zakon o poroštvu Republike Slovenije za kredite univerze v Ljubljani, univerze v Mariboru in študentske organizacije Slovenije dvojček z zakonom o dodatni koncesijski dajatvi od prejemkov, izplačanih za občasna in začasna dela študentov. Težko je o tej točki sedaj debatirati, kajti dnevni red je malce narobe, vsaj po mojem mnenju, koncipiran, kajti 24. točka bi dejansko vsebinsko morala biti pred to točko. Zato se bom na tej točki razpravi odpovedal in bom nadaljeval pri 24. točki, kajti tisto je osnova. To poroštvo pa je posledica. Hvala.
Hvala lepa. Ugotavljam, da v drugi obravnavi ni bilo vloženih in sprejetih amandmajev, zato prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona v okviru nujnega postopka. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni vloženih amandmajev, v tretji obravnavi amandmajev tudi ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o zakonu. Ob tem vas obveščam, da me zakonodajno-pravna služba oziroma vlada nista obvestili, da je zakon neusklajen, tako da lahko preidemo na glasovanje. Obrazložitev glasu, gospod Peče.
V predstavitvi mnenja poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke do tega zakona smo izpostavili tudi vprašanje vira, kajti dejstvo je, da govorimo o 10 milijardah slovenskih tolarjev, če povežemo vse tri kredite oziroma vse tri prosilce kreditov. Jaz bi še enkrat lepo prosil vlado Republike Slovenije, če opredeli in če pove simulacijo, kaj bo, če bo izpeljano poroštvo. To bo postala v takem primeru obremenitev za državni proračun in sedaj ne vem, zdi se mi zelo neodgovorno, da kljub temu, da gre za področje šolstva, spuščamo tovrstno obremenitev državnega proračuna in se obnašamo, kot da tega ni. Resnično bi rad s strani vlade Republike Slovenije dobil pojasnilo, kakšna je verjetnost, da bo do obremenitve državnega proračuna prišlo in iz katerih postavk nameravate potem pokriti tovrstne obveznosti. Res je, da ste v vsebini predloga zakona govorili delno o načinu izplačila oziroma o kreditni sposobnosti univerze v Mariboru, univerze v Ljubljani in pa Študentske organizacije, toda dejstvo je, vsaj po naši oceni, da bi se znalo zgoditi. To bojazen bi radi razčistili pred glasovanjem. Zato vas prosimo če nas razsvetlite oziroma seznanite z možnosti obremenitve državnega proračuna. Hvala.
Smo v tretji obravnavi: V okviru nujnega postopka ni bilo vloženih amandmajev, zato tudi ni možno o tem razpravljati. Če želi državni sekretar dati kratko pojasnilo, mu bom dal besedo. Dolžni niste, ali želite dati kratko pojasnilo? Prosim. Zelo kratko pojasnilo, potem pa bomo šli na glasovanje o zakonu. Prosim, zelo kratko pojasnilo, nobene razprave.
Spoštovane gospe, poslanke in gospodje poslanci. Na ministrstvu za finance smo pripravili amortizacijski načrt vseh treh kreditov, ki predvidevajo moratorij za obdobje, kot je v zakonu opisano, in tudi potem končno odplačilo kredita po vseh treh institucijah do leta 2015. Vire smo v simulaciji upoštevali.Seveda smo se naslonili in vztrajali pri odločanju na subsidiarni obliki poroštva, to pa ravno zato, da bi bistveno zmanjšali verjetnost poplačevanja tega kredita posredno prek unovčevanja garancije. Ta verjetnost se zmanjšuje z viri financiranja, ki smo jih upoštevali pri tej simulaciji. Ti viri pa so bili kosovno financiranje univerz, potem dodatni viri iz lastnih sredstev univerz in pa dodatni viri študentske organizacije, ki so bili danes tudi tukaj navedeni.
Besedo vam bom dal, kolega Diaci, pri obrazložitvi glasu. Zdaj bomo prešli na glasovanje in sprašujem, ali kdo poleg kolega Diacija želi besedo? Najprej kolega Diaci, obrazložitev glasu pred glasovanje o zakonu. Prosim.
Hvala za besedo. Kot sem že prej omenil, je kar problem odločati o tem poroštvu. Kot sem prej omenil, je to posledica zakona, ki ga bomo obravnavali šele pri 24. točki. Zato bom postavil pri tej obrazložitvi glasu zgolj retorično vprašanje, kajti predstavnik vlade mi verjetno ne bo smel odgovoriti. Zanima me, kako se bosta vračala kredita, ki ju bosta najeli univerza v Mariboru in univerza v Ljubljani? Ali bodo te kredite vračali študenti prek tako imenovanih prispevkov? Hvala.
Želi še kdo obrazložiti glas? Državni zbor bo sedaj glasoval [[...]]Prosim? Mag. Drobnič, izvolite.
Ni mogoče nasprotovati gradnji domov, ker so nujno potrebni, ravno tako ne opremljenosti univerze ali univerz. Vendar pa na takšen način reševanja, brez potrebnih temeljnih sredstev, vse na kredit, hkrati pa obesiti vse to še na študentsko delo ter vključiti še civilno organizacijo, študentsko organizacijo - na tak način se, oprostite, ne da stvari graditi resno. Resnično, tu vlada nima pravega načrta. Študentska univerza kot tudi študentski domovi so v lastništvu države. Prišlo bo do lastniških problemov, vprašanje bo nastalo tudi v primeru, če nastopijo težave, kaj je s študentsko organizacijo, s čim lahko ona garantira, kako ona lahko svoje obveznosti izpolni. Načrt je politično verjetno ljudstvu všečen, izvedbeno pa izredno problematičen. Upam, da se ta stvar ne bo zapeljala narobe, zlasti pa zato, ker bomo morali nekoliko pogledati tudi reguliranje študentskega dela, še preden vstopimo v Evropsko unijo. Poglejte, kaj je v Evropski uniji, in boste dobili odgovor, kako bi Evropska unija gledala na takšno delo. Hvala lepa.
Kolega Moge.
Hvala. Sam bom ta zakon seveda podprl, predvsem zaradi tega, ker se je v zadnjih nekaj letih število študentov povečalo za 100%, od 35.000 na prek 70.000. Pritisk je bil zdaj v prve letnike, ti se premikajo zdaj v drugi letnik, pritisk prvih letnikov ostaja. V Sloveniji imamo v zadnjem času takšno eksplozijo študentov, ki hočejo študirati, da jim sredstva v državnem proračunu ne zadoščajo več, da pokrijejo te potrebe. Zaradi tega je eden izmed načinov s tem zakonom, da to vrzel, ki se trenutno pojavlja, in jaz mislim, da magične številke 100 tisoč študentov nikoli ne bomo dosegli, ampak da smo dosegli vrhunec in je treba sedaj in tukaj ukrepati. Zaradi tega se mi zdi, da je ta zakon prišel v pravem trenutku, da to stvar uredimo. Jaz bom s pritiskom na gumb "za", vsekakor prispeval k temu, da se ta več kot problematična situacija na univerzah, kar se tiče prostorov, reši.
Prosim, kolega Vnučec.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Jaz bom podprl ta predlog, ker se mi zdi, da pa kakšna stvar je pa tudi taka, ki jo Evropska unija nima, in jo imamo pri nas dokaj in zelo dobro rešeno, sploh pa, kar se tiče tega dela oziroma participacije študentov pri lastnem izobraževanju. In v pogoju, tako kot smo že v naši stranki povedali, da ne bo šolnin in drugih obremenitev za študente, imamo pa dejansko 100 tisoč študentov, izrednih in rednih skupaj. 100 tisoč je kar lepa številka. Država se že s poroštvom obvezuje, da bo plačevala te obveznosti, če seveda se spremenijo zakoni na področju študentskega dela. Tako tukaj država jamči kot porok za to in mislim, da ninobene nevarnosti, da bi to ostalo na breme neke organizacije, da bi potem sama to plačevala. Študentje tudi ne bodo obremenjeni s tem, kar je moj kolega že prej povedal, bi morali najprej tisti zakon obravnavati in bi bila zadeva bolj jasna. Tukaj gre zaobremenitve delodajalcev s povečanjem te dajatve in v bistvu ti krediti, ki se bodo plačevali, bodo šli tudi iz tega, vsaj upamo, dela. Hvala.
Lahko odločimo? Prosim. Državni zbor bo odločal o zakonu. Glasujemo! Glasujemo o zakonu? Prosim za pozornost v dvorani. 65 navzočih, 64 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 64.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. Preden preidemo na naslednjo točko dnevnega reda, sem dolžan izpolniti obljubo od sinoči, ko sem rekel, da bom približno ob četrti uri povedal, kakšni so načrti za delo državnega zbora danes in jutri v zvezi z izredno sejo. Po posvetih s predsednikom odbora in vodji poslanskih skupin puščamo odprto možnost, da bi o zakonu odločali na izredni seji že nocoj, če bo le odbor za infrastrukturo dovolj zgodaj opravil svojo nalogo. Če bo to delo opravil, bomo zasedali nocoj. Če je glede tega med kolegi kakšen večji ugovor, ga prosim sporočite vodjem poslanskih skupin, sicer pa bomo danes poskušali ta napor. Če nam ne bo uspelo, bo jutri državni zbor zasedal ob 10. uri. 22. TOČKA DNEVNEGA REDA - PREDLOG ZAKONA O DOPOLNITVI ZAKONA O SISTEMU PLAČ V JAVNEM SEKTORJU. [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] Prosim? Ja, ne vem [[....]]Dobro, se bomo usklajevali še naprej. Jaz sem povedal za nek okvirni načrt, nič ne more spremeniti dela brez konsenza. Prav gotovo tudi v nadalje se vam tako kot že nekaj zadnjih ur poskušal usklajevati bomo sproti videli, kako bo teklo delo. Tako, da brez skrbi. Zato sem tudi odkrito povedal, tako kot sem sinoči rekel, ob četrti uri bomo poskušali pogledati načrt za delo. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila vlada. Dr. Bohinc, minister za notranje zadeve imate uvod. Prosim.
Spoštovani gospod predsednik! Spoštovane kolegice in kolegi! Kot se verjetno spominjate, je lani 28.6. ta državni zbor sprejel zakon o sistemu plač v javnem sektorju. Ta zakon je v prehodnih določbah določil, da se prične uporabljati s 1.1.2004, poleg tega pa je v 52. členu v prehodni določbi izrecno določil, da se do uveljavitve, dozačetka uporabe zakona, torej do 1.1.2004, plače javnih uslužbencev in funkcionarjev lahko izplačujejo po tedaj veljavnih predpisih in kolektivnih pogodbah. Med tem časom, kot ste zagotovo spremljali, so stekla na predlog vlade pogajanja s sindikati javnega sektorja o tem, da bi nadomestili avgustovsko povečanje plač, ki je bilo dogovorjeno v lanskem letu, s premijo dodatnega pokojninskega zavarovanja. Da bi lahko izplačali plače skladno s tem dogovorom, smo se s sindikati dogovorili in je potrebno seveda vzpostaviti za to pravno zakonsko podlago, zato pa je potrebna novela 52. člena. Ta sprememba, ki jo predlagamo, bi omogočila realizacijo morebitnega dogovora s sindikatom o tej nadomestitvi avgustovskega povečanja s pokojninsko premijo, zato predlagamo formulacijo, ki nekaj takega omogoči. Pogajanja so v teku, niso še zaključena [[...]]
Samo hipec minister. Ali lahko izključite tamle mikrofon, ker moti delo. Hvala. Prosim.
[[...]]saj zaključujem. Obstajajo možnosti, da do tega dogovora pride in da bi ga lahko s spremenjenim zakonom lahko udejanili, zato predlagamo to majhno spremembo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Odbor za notranjo politiko je obravnaval ta predlog. Poročevalec kolega Vučko? [[Ne.]] Potem gremo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Kolega Trofenik je prvi napisan. [[Ne želi besede.]] Kolega Kebrič imate besedo za predstavitev stališča poslanske skupine DeSUS.
Hvala za besedo. Gospod predsednik, spoštovani minister, vaša sodelavka, kolegice, kolegi. Že včerajšnja debata je marsikaj obelodanila. Danes je pred nami dopolnjen predlog z oziroma na pripombo, amandma odbora, ki ima samo štiri in pol vrstice. Če jih prebereš, bi mislil, nič hudega, hvala bogu. Zelo enostavno. Če pa pogledamo mnenje zakonodajno-pravne službe in če pogledamo malo pripombe, ki so bile na odboru, je pa slika in situacija popolnoma drugačna. Ne želim, da mi kdo podtakne, da se brigamo v demokratični stranki upokojencev Slovenije DeSUS samo za upokojence in pokojnine. Ta predlog spremembe zadeva ne le 140 tisoč zaposlenih v javnem sektorju, ampak enako neposredno še mnoge druge. Ali se zavedamo, kdor je prebral zakon še enkrat, tiste dva, tri, pomembne člene, ki jih s tem predlogom spremembe 52. člena sploh ne upoštevajo. Dovolim si pripombo, da so te štiri in pol vrstice tako napisane, da jih moraš zelo temeljito, ne samo brati, ampak preštudirati, da boš razumel, za kaj gre. Gre za to, da opozarjam predlagatelje in vse tiste, ki ste a priori privolili, ali boste izglasovali to, kar je predloženo, da kršimo kar dva člena veljavnega zakona. Poglejte si člen 4 in poglejte si člen 5 in 6. Člen 5, četrti odstavek, pa dovolite, da vas spomnim, ker je zelo pomemben. Morda mi bo kdo rekel, češ zakaj na to opozarjaš. Opozarjam zato, ker sem soodgovoren, kaj bo sprejeto, pa tudi, če bomo v poslanski skupini, ki temu predlogu nasprotuje, preglasovani, imamo potem možnost se pritožiti na ustavno sodišče, sprožiti ustavni spor, ki bo prav gotovo uspešen v zahtevi. Vendar kdaj bo prišel na vrsto? Vlak bo peljal že po tisti lepi pesmi v daljavo. Dovolite, da pa res preberem 5. člen, četrti odstavek, ki pravi: "Vrednosti plačnih razredov se usklajujejo praviloma enkrat letno. Višina uskladitve se dogovori s kolektivno pogodbo za javni sektor. Pogajanja se pričnejo najkasneje do 1. maja in se praviloma zaključijo najkasneje 30 dni pred rokom, določenim za predložitev predloga državnega proračuna državnemu zboru." In sedaj najpomembnejše: "Vsakokratna vrednost plačnih razredov iz plačne lestvice, usklajena v skladu s prejšnjim odstavkom, se določi z zakonom." Sedaj pa prosim posluh. "Če pogajanja in drugi postopki, določeni s kolektivno pogodbo za javni sektor, niso zaključeniv roku iz četrtega odstavka tega člena", zato sem ga prebral, "določi višino uskladitve in vrednosti plačnih razredov iz plačne lestvice na podlagi vlade pa državni zbor". In sedaj s to spremembo 52. člena se krši še določilo 6. člena, veljavnega, pa bom prebral samo tisti del, ki je najpomembnejši, saj ima samo dve vrstici. Tu pa pravi: "Socialni partnerji se lahko dogovorijo, da se del sredstev iz naslova uskladitve osnovnih plač nameni za plačilo premij prostovoljnega pokojninskega zavarovanja" [[...]]Torej del, nikakor pa ne celotna uskladitev, in to je ustavno sporno, pa upam, da bom lahko še kaj povedal.
Hvala lepa. Stališče Nove Slovenije bo podala Majda Zupan.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Glavni namen nujnega postopka za dopolnitev zakona o sistemu plač v javnem sektorju, ki smo ga sprejeli pred letom dni, je znižanje inflacije v Republiki Sloveniji, še posebej pa je namenjeno odpravi nesorazmerij med plačami v javnem sektorju, nas prepričuje predlagatelj. Med vlado in sindikati javnega sektorja potekajo pogajanja, da bi za avgust dogovorjeno uskladitev plač v javnem sektorju nadomestili z uvedbo dodatnega pokojninskega zavarovanja za vseh 139.000 javnih uslužbencev. V zadnjem časuje čutiti nezaupanje s strani sindikatov. Nekateri menijo, da si zaupanja sindikatov ne moremo zapraviti, zato da je nujno potrebno dopolniti zakon o sistemu plač v javnem sektorju s tretjim odstavkom 52. člena, ki naj bi omogočal aneks. S 1.8.2003 naj biodvzeli javnim uslužbencem predvideno uskladitev plač za 2,4% in jim plačali obroke za dodatne pokojnine. V kakšnih zneskih, na kakšen način, s kakšno valorizacijo, s kakšno garancijo, o tem pa se ve zelo malo ali pa nič. Še lansko leto je eden izmed sindikalistov menil, da gre za perverzno obnašanje delodajalcev, če hočejo le-ti plačevati premije iz dela sredstev za plače, pri tem pa uživati davčne olajšave. Letos pa največji delodajalec, to je država, počne prav to in s tem ustvarja tri kategorije državljanov. Eno kategorijo zavarovanja pri delodajalcih, drugo zavarovanje iz državnega proračuna in tretjo nezavarovane. Med 200 tisoči do zdaj dodatno pokojninsko zavarovanih so v glavnem vsi iz dobro stoječih podjetij. Če bo vladi uspel dogovor s sindikati,potem se bo tej skupini pridružila še druga 139 tisoč zaposlenih v javnem sektorju. Premije sicer ne bodo ne vem kako visoke, vendar bo tako za stare dni dodatno zavarovana dobra polovica zaposlenih, ki imajo že tako višje plače in zaradi tega bodo imeli tudi višje pokojnine. Ostala polovica zaposlenih pa je pozabljena od sindikatov in od države. Zaposleni v delovno intenzivnih panogah in brezposelni niso ravno primerni, da bi jih kdo dodatno pokojninsko zavaroval, saj so za delodajalce že tako prevelik strošek, sami pa živijo najslabše. Dobivajo nizke plače ali pa jih sploh ne dobivajo, zato iz lastnega žepa ne morejo plačevati premij za dodatno pokojninsko zavarovanje. Tudi njihove pokojnine bodo najnižje, z njimi ne bodo mogli preživeti. Zato bo imela država armado obuboženih in nemočnih upokojencev. Če se še nekoliko ponudimo pri vsebini, potem lahko razmišljamo tudi takole: Če bi se bruto plače v javnem sektorju avgusta povečale in izplačale, potem bi od tega približno polovico dobili uslužbenci javnega sektorja, drugo polovico pa zdravstveni zavod, pokojninski zavod in davkarija. S premijo pa bi pridobili uslužbenci javnega sektorja, zdravstvena, pokojninska in davčna blagajna pa bi zato ostale prazne, pri čemer pa ni zanemarljivo, da je prav zdravstvena blagajna v velikih težavah, davčna ne zbere toliko, kot bi lahko, glede pokojninske pa je že tako, da kolikor bo pokojninska blagajna dobila manj, toliko manj bodo dobili upokojenci. No, upokojenci bodo že potrpeli, tako misli vlada. Zdravstveno in davčno blagajno, pa bo potrebno na nek način le napolniti. Nekje bo potrebno vzeti. Kje, bodo načrtovalci ob priložnosti že pripravili spremembo ali dopolnitev katerega od zakonov. Enostavno gre za takšno ali drugačno prerazporeditev. Gre za drugačen prikaz, za drugačno postavko, nekateri bi temu rekli, da gre za navadno računovodsko finto. Zakonodajno-pravna služba opozarja na vsebinske razloge, da takšen dodatek zakona lahko povzroči nejasnosti in privede tudi do tožb. Poudarja, da če želimo izhajati iz namena zakona o sistemu plač v javnem sektorju, ne smemo v zakon pripeljati izjemo, s katero bodo spremenjene izhodiščne plače. Če pa bo dogovor s sindikati uspel, pa bo navsezadnje lahko predsednik vlade izpolnil obljubo, ki jo je dal že iz časa ministrovanja. Na koncu bi rada rekla, da takšnega predloga, oziroma dopolnitve zakona v naši poslanski skupini ne podpiramo. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima Sašo Peče za stališče Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Včeraj smo imeli razpravo o plačah nekaterih posameznikov, in predvsem o tistih plačah, ki se seveda dvigajo v višave. Mislim, da je bila skupna ugotovitev vseh govornikov včeraj o netransparentnosti in pa nepreglednosti. Nekateri smo trdili, da je to namenoma, nekateri ste pač trdili, da je to zaradi nesposobnosti vlade Republike Slovenije. V Slovenski nacionalni stranki ocenjujemo, da bo predlog zakona o dopolnitvi zakona o sistemu plač v javnem sektorjupovzročil nepreglednost in pa netransparentnost tudi na področju sistema javnega sektorja, torej na širokem področju plač. Zato ga kot z obrazložitvijo, ki jo je podal minister in pa v aktih, ne moremo jemati na znanje, na pozitivno vedenje. Radi bi se pa opredelili do dveh stvari, in sicer, prvič, uporabljati argument, da želi vlada Republike Slovenije s predlagano dopolnitvijo zmanjšati inflacijo, je seveda smešen. Dejstvo je, da s tem načinom, razen netransparentnosti in pa nepreglednosti ne boste dosegli, v kolikor bo zakon seveda sprejet, ničesar. In pa drugo, kar želimo izpostaviti, oziroma z zelo enostavnimi besedami povedano, bo morebitna posledica zakona ta, da bi namesto povišanja plač oziroma razlike seveda delavec v javnem sektorju to čutil v pokojninski premiji. Nam se zdi seveda to sicer nesmiselno in pa po drugi strani tudi še neregulirano pravno področje, posebej za predlog zaprtega pokojninskega sklada, katerega zakonsko šele mislite urediti, in pa s tem povezana vprašanja, ki govorijo o premijah v primeru, ko delavec zapusti javno upravo. V nacionalni stranki ocenjujemo, da gre za preveč pomembno zadevo, da bi jo lahko tako nedorečeno ta državni zbor tudi sprejel. Zato bomo v SNS predlogu zakona nasprotovali. Hvala.
Hvala vam. Besedo ima dr. Miha Brejc za stališče poslanske skupine socialdemokratov. Socialdemokratske stranke.
Hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Državni zbor je zakonodajno telo in se mora tako tudi obnašati, predvsem pa mora tudi sam spoštovati zakone, ki jih sprejema. Naša zakonodajno-pravna služba je v tem primeru podala zelo resne formalnopravne zadržke in dejala, da pravzaprav tega, kar počne ministrstvo za notranje zadeve in seveda vlada, ko gre za zakon o sistemu plač v javni upravi, ni mogoče tolerirati. Skratka, opozorila je, da iz formalnopravnih razlogov ni mogoče spreminjati 52. člena tako, kot si je vlada to zamislila. Tisto, kar mene seveda najbolj boli pri vsej stvari je, ne to, da vlada počne take stvari, ki jih počne ves čas. Tudi zakon o policiji je ministrstvo amandmiralo oziroma spreminjalo, čeprav so bili nekateri členi o odločitvi Ustavnega sodišča zadržani, pa jih torej sploh ne bi moglo, ampak kljubvsemu. Stvar gre naprej. Ampak tisto, kar človeka preseneča, je pa logika delovanja tega odbora, ki v svojem poročilu - odbora za notranjo politiko - na drugi strani zapiše. Glede pripomb zakonodajno-pravne službe pa so v nadaljevanju menili, da je ta v svojem mnenju spregledala pomembno idejo predlagatelja, in sicer da do sprememb uskladitve izhodišča plač za prvi tarifni razred lahko pride samo na podlagi aneksa h kolektivni pogodbi in ne kakšnega drugega akta. Seveda zakonodajno-pravna služba ni nič spregledala, ker je to čisto jasno in decidirano zapisala. Problem je drugje. Problem je v tem, da takrat, kadar vladajoči koaliciji ustreza mnenje zakonodajno-pravne službe, takrat se na to mnenje sklicuje. Kadar pa ji ne ustreza, se pač obnaša drugače. Čemusploh potrebujemo zakonodajno službo v tem parlamentu? Jaz mislim, da je sploh ne rabimo, če se tako ravna. Zame so njihovi argumenti pretehtani, argumentirani in jih upoštevam, tudi takrat kadar mi niso všeč. Vi pa ravnate pač po občutku. In seveda, normalno je, da sistem ne more funkcionirati, če pa med drugim kolegij uvrsti ta zakon na dnevni red po nujnem postopku, ker je tako rekoč ogrožena država. Ja kaj pa je ogroženo pravzaprav, s tem nujnim postopkom? Nujni postopek za to, da se spremeni ta člen? To je posmeh našemu poslovniku in vsemu, kar smo tukaj delali. Se pravi, pravil, ki smo jih sami postavili, sami sebi, ne spoštujemo. To je daleč, daleč od neke razvite demokratične družbe in pravne kulture. Jaz drugega ne morem reči. Tako skrpucalo sploh ne bi smelo priti v ta zbor. In očitno je, da eno tako skrpucalo že čaka, ker čakamo na zakon o suši ali kako se mu že reče, skratka, en kompliciran zakon. In ga bomo spet na tak način mašili, mašili, mašili itn. Podobno kot ta zakon. Julija meseca 2001, če se prav spominjam, smo ga sprejeli, ugotovili smo, da je ta zakon slab, hude kritike so bile, tudi kar naprej še padajo, in še preden ga uporabljamo, ga že spreminjamo. To je jasen signal, da stvari niso domišljene bile takrat in da tudi sedaj niso. Mislim, da iz formalnopravnih razlogov ne moremo podpreti tega zakona, ker bomo s tem odprli prostor za nadaljnje napake v postopkih, da ne rečem za nezakonito ravnanje. Torej mi razumemo, da se je treba s sindikati pogajati, razumemo, da je ena od formul, s katero bi rešili problem plač oziroma inflacije, nek drug denar v neki drugi obliki, to vse razumemo, vendar, prosim vas, spravite to v oblike, ki so za demokratične institucije normalne. Ne pa da nas prisiljujete, da bomo pravzaprav glasovali o stvareh, ki so v formalnopravnem smislu zmotne, napačne, nezakonite, potem naj pa še o njih glasujemo. Iz teh razlogov torej ne bomo podprli tega zakona.
Hvala lepa. Kolega Potrč bo predstavil stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov in za njim še kolega Lavrinc.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Za politične interese, lahko legitimne, vendar kljub temu politične, se uporabljajo ob tem zakonu zelo velike besede. Rad bi povedal razumevanje Združene liste socialnih demokratov k temu zakonu, ki je mnogo enostavnejše od vseh, bi rekel, pompoznih besed, ki se tu uporabljajo. Za kaj gre? Sindikati in vlada so sprejeli kolektivno pogodbo, po kateri so uredili izplačevanje plač za letošnje leto in za začetek prihodnjega leta, glede na gibanje inflacije. V zakonu o razmerjih plač v javnem sektorju so se tudi sindikati in vlada dogovorili, da ta kolektivna pogodba velja. In da ne bi bilo dvoma, so to zapisali v prehodne določbe zakona. Vlada je dala iniciativo, da se del te kolektivne pogodbe oziroma načina usklajevanja plač spremeni. Sindikati so pristali na začetek dogovora, dogovora še ni. So pa hkrati rekli, sprememba prehodnih določb zakona je mogoča samo, če resdo dogovora pride. In to je vsa vsebina tega zakona. Predlog torej je, da če do dogovora med sindikati in vlado pride, s spremembo zakona omogočimo, da spremenjeni dogovor že v letošnjem letu velja. Zaenkrat tega dogovora še ni. Vendar smo danes na zadnjijulijski seji, usklajevanje bi moralo slediti s 1. avgustom in bi moralo biti v začetku avgusta potem izplačano. Če danes te možnosti ne damo, potem pač te možnosti formalno ne bi bilo, tudi če bi vlada in sindikati dosegli dogovor. Naj povem še to. Gotovo ima glede na gibanje mase plač to svoj pomen za proračun, gotovo ima svoj pomen tudi lahko za gibanje inflacije posredno in gotovo ima to svoj pomen tudi za gibanje mase plač, ki ima podlago za izplačevanje pokojnin, vendar, po mojem prepričanju daleč ne na ta način, kot je bilo tukaj govora. Zakaj ne? Zaradi tega, ker pokojnine se izplačujejo v skladu z zakonom in se bodo po zakonu izplačevale ne glede na to in koliko bo ta moment s tem zakonom prišlo v prispevku več ali manj izplačanih v pokojninsko blagajno. Do sedaj se še ni nikoli, zaradi eventualnega primanjkljaja, jaz pa ne zagovarjam primanjkljaja, ampak zaradi eventualnega primanjkljaja v pokojninski blagajni ni reklo, suspenziramo pokojninski zakon in mi ne izplačujemo pokojnin, to enostavno ni res. To trditi, gospe in gospodje, bi rekel je malo prehudo in to šteti za argument za nesprejemanje zakona, je tudi prehudo. Ali bo torej zakon sploh imel svoj efekt, je vprašanje, odvisno od dogovora med sindikati in vlado. Kar zadeva same formulacije, in na odboru za pravosodje in notranjo politiko smo šteli pripombe naše službe samo kot pripombe na formulacije, ne pa na vsebino. Tudi smo povedali, da če se bo ugotovilo, da je boljša formulacija potrebna in najdena, da smo jo pripravljeni sprejeti, hkrati pa povedali, da je taka, kot je med sindikati invlado dogovorjena in je mi ne želimo spreminjati, da ne bi eventualno imela za posledico, da spreminjamo tudi cilj dogovora. Ker cilj tega dogovora je bil, da se lahko spremeni aneks h kolektivni pogodbi samo, če se, oziroma kolektivna pogodba samo, če sesprejme takšen aneks, to pa ne pomeni, na kar je opozorila naša služba, da eventualno ne bi bilo mogoče tudi na drug način, če bi bil taki dogovor, stvari spreminjati. Zato predlagam, da podpremo predlog zakona. Hvala.
Hvala lepa, kolega Potrč. Kolega Lavrinc bo predstavil stališče poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije in to bo zadnja predstavitev stališč poslanskih skupin. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Najprej bi prebral, kaj pravi drugi odstavek 52. člena. Namreč, občutek imam, da ne vemo, o čem se pogovarjamo. To je zakon o sistemu plač v javnem sektorju, 52. člen, drugi odstavek, in sicer se glasi: "Do začetka uporabe tega zakona se plače javnih uslužbencev in funkcionarjev izplačujejo po predpisih in kolektivnih pogodbah, veljavnih do uveljavitve tega zakona." In mi smo k temu dodali še tretji odstavek, ki pravi: "Ne glede na določbo drugega odstavka..." in tako naprej in tako naprej, vsebino so vam že predstavili danes. Torej, govorim o plačah v javnem sektorju, ne govorimo o plačah v realnem sektorju. Plače v javnem sektorju pa so vedno predmet diskusije tudi zato, ker imajo neke makroekonomske učinke. In ravno to je bil tudi cilj vlade, da se s takšnim predlogom, ko smo dali pravno možnost za nadaljnje dogovarjanje med sindikati in pa med vlado in delodajalci, doseže nek aneks, ki bi s svojim učinkom, seveda, vzpostavil v Sloveniji oziroma dal pogoje za to, da se torej plačne uskladitve v prihodnjih letih uresničujejo, tako kot smo v zakonu zapisali. Namreč, treba je povedati, da smo v zakonu zapisali, da bomo do leta 2008 razmerje plač, ki je sedaj visoko, med najnižjo in najvišjo plačo zmanjšali na 1:8.Torej, zato, bom rekel, me čudi obnašanje vodstev sindikatov, vodstev, govorim o vodstvih sindikatov, pri tem dogovarjanju. Povedal vam bom naslednje. Vsa skrivnost je v številkah. Če ima nekdo do 277.000 neto plače, ta bo na enakem ali boljšem, to pomeni da ima 485.000 bruto. Povejte mi, koliko je teh ljudi v javni upravi. Tisti, ki imajo višje dohodke, seveda, pa bi pri tem predlogu nekaj izgubili. To je prvo. Zato bom rekel, da če večina delavcev v javnem sektorju, in to si upam trditi, je v tej coni,ki bi nekaj pridobili, če bi bili seznanjena z resničnimi podatki sem prepričan, da bi pritisnili na svoja vodstva, ki po mojem na nek način nerazumno vodijo ta pogajanja. In se bojim, da se lahko zgodi to, kar se je zgodilo v Nemčiji, ko so sindikati IG METALA [[?]] skušali doseči preveč in dosegli ravno obratno. In še nekaj vam bom povedal. 140.000 zavarovancev ni mačji kašelj za nobeno od teh zasebnih družb. Zato se takoj ponuja vprašanje, ali ni morda tu posredi tudi lobiranje. Poslušajte, zakaj to govorim. Zato, ker je obče znano, da ima vlada pripravljen zakon o dodatnem pokojninskem zavarovanju, ki pa bo, torej v takem primeru, seveda, če bo do tega dogovora prišlo, ustvaril boljši sklad, bolj pravičen in tudi cenejši, bolj učinkovit, da tako rečem. Zato mislimo, da pogajanja niso še zašla v slepo ulico, da je še čas, da pride do uskladitve in tudi do tega, da se stvari odvijejo tako, kot smo tudi mi, če rečem, mi poslanci, že večkrat pokazali, kako je treba pri teh stvareh delati. Zato vas bom spomnil poglejte, tisti, ki vijete roke, denimo, ob tem, da bo pokojninska blagajna zaslužila manj v takem primeru, zakaj potem ne kričite takrat, ko smo, denimo, leta 1993 zmanjšali svoje plače s sklepom Kviaza za 20%, istega leta dodatno še za 20%, kar pomeni,skupaj za 40% so bile naše plače manjše in seveda s tem tudi prihodek zdravstvene blagajne, pokojninske blagajne in tako naprej. In od 1.6.1993 naprej do danes spet 20%, za vsa leta. Ne bi se hotel igrati s številkami, koliko denarja smo zato prihranili državi, ker je to pravzaprav neznaten znesek, ampak nek demonstracijski učinek pa je. Torej, naša poslanska skupina bo iz razlogov, da da možnost pogajalcem, ta zakon podprla, saj lahko prinese najmanj dve koristni stvari, to pa je makroekonomske učinke in dodatno pokojninsko zavarovanje za tiste, ki so tega najbolj potrebni, to pa so ljudje, ki imajo manjše plače, kot sem vam povedal, od 277.000. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Lavrinc. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona v okviru nujnega postopka. Ker k dopolnjenemu predlogu zakona ni bilo vloženih amandmajev, v tretji obravnavi amandmajev ni možno vlagati. Zato bomo zdaj prešli na odločanje o zakonu. Nimam obvestila ne s strani vlade ne s strani pristojne službe, da bi bil zakon neusklajen oziroma besedilo zakona, tako da bomo prešli kar na odločanje. Želi kdo obrazložiti glas? Prosim, kolega Barovič, kolega Kebrič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Zelo pozorno sem poslušal kolega Maksa Lavrinca in se v marsičem z njim absolutno strinjam. Zato pa v imenu Slovenske nacionalne stranke povem, da bo jasno. Glede na to, da je za nas, po naši oceni, predlog netransparenten, nepregleden, nejasen, zato ga Slovenska nacionalna stranka ne bo podprla. Hvala.
Hvala. Kolega Kebrič.
Hvala za besedo. Obrazložil bom glas, zakaj bomo v poslanski skupini glasovali proti. Ne polemiziram s predhodniki, vendar če sta dve pozitivni stvari za kakšno zadevo, koliko je pa negativnih? Negativnih je več. Bruto plača se ne bo zvišala in se zavaja te in take, ki temu verjamejo, da bodo skozi prisilno prostovoljno dodatno pokojninsko zavarovanje več pridobili, če imajo nizke plače. Vprašam vas: Kakšna pa bo potem njihova pokojninska osnova, ali bo to ekvivalent za izgubo na osnovi tega? Če se zavedate, ali ste poslušali včeraj, kaj pomeni, da so že zadnja tri leta vedno negativni količniki, da se zavarovalna doba za obračun pokojninske osnove vsako leto zvišuje, da bo dosegla 18 let. Kaj vse to pomeni, pa ne za sedanjo generacijo upokojencev, pa tudi, kajti usklajevanja zatem, če se bruto plače ne zvišajo, se ne zvišajo neto plače in to niso samo upokojenci s svojimi pokojninami, to so vsi nezaposleni, to so vsi ostali, ki so vezani na gibanje plač. Kolegice in kolegi, če vam je to vseeno, ne samo za 140.000 pa 500.000 upokojencev, pa še za vse tiste brezposelne in ostale, potem glasujte tako, kot vam kdo priporoča. Jaz vam nalivam čistega vina, poglobite se v ta dva člena, in vam jamčim, da bo ustavni spor sprožen, če bo to tako sprejeto in krivi bomo vsi, ki smo to tako sprejeli. Hvala.
Prosim, da v obrazložitvah glasu sicer ne kvalificirate ravnanj drugih poslanskih skupin ali kolegov. Obrazložitev glasu ni namenjena polemiki. Kolega Lavrinc, obrazložitev glasu.
Hvala lepa. Seveda, da bom podprl ta člen, kajti v mislih imam naslednje: Torej, tisti, ki imajo bruto plače 100.000, bomo rekli, bi na ta način, če pride do uskladitve, dobili 2.300 po enem izračunu, po drugem 2.400. Če pa sprejmemo možnost, torej nič drugega kot možnost, da pride do aneksa in to samo za to leto, ne za regrese, za prihodnja leta in tako naprej, ampak samo do aneksa za to leto, pa bo tisti dobil denimo 6.000 naložbe za pozna stara leta. Pokojnine niso velike. Vprašajte upokojence. Seveda, mene ne skrbi, če bo v pokojninski blagajni en drobižek manjkal, navsezadnje imamo kapitalsko družbo ki po potrebah pravzaprav servisira tisti račun. Kdo še pridobi? Pridemo do, bom rekel tistih, ki zaslužijo bruto 300.000, so morda za en drobiž na slabšem. Ampak, povejte mi, koliko je takšnih v tej javni upravi? Zato seveda, to je prvo. Drugo, gre za makroekonomske učinke. Gre za to, da preprosto ne morem verjeti, da tukaj niso zadaj lobiji teh privatnih družb pokojninskih. Kajti, tukaj se jim trga 140.000 potencialnih kandidatov. Zato seveda sem prepričan, da je pot vlade, ki nam je to predlagala, pravilna, tudi pravilna v tistih pogajanjih tam. Seveda, samo upam in molim boga, da bi do tega dogovora prišlo. Mi pa z današnjim sprejemom tega zakona ne bomo storili nič drugega, to ponovno poudarjam, kot dali pravno možnost, da se partnerji pogovarjajo. Kako pa se bodo pogovorili oziroma dogovorili, je pa stvar tistega pogovora. Hvala lepa.
Državni zbor bo prešel na odločanje. Prosim za pozornost v dvorani! Mir! Glasujemo o zakonu. Mir v dvorani, smo sredi odločanja! Glasujemo o zakonu. 55 navzočih, 39 za in 14 proti. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti 14.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet in s tem zaključena ta točka dnevnega reda. Smo pri 23. TOČKI DNEVNEGA REDA - OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O ORGANIZACIJI IN FINANCIRANJU VZGOJE IN IZOBRAŽEVANJA. Tudi ta predlog je vložen po nujnem postopku in tudi ta predlog je vložila vlada. Minister dr. Gaber želi dati dopolnilno obrazložitev. Prosim minister, imate besedo.
Spoštovani gospod predsednik, gospe in gospodje! Pred nami je najbolj na kratko rečeno, zakon, s katerim poizkušamo na področju vzgoje in izobraževanja ustrezno dograditi rešitve, ki izhajajo iz zakona o delovnih razmerjih. Te rešitve potrebujemo za normalno delovanje šolskega sistema in za reševanje specifičnih vprašanj v tem sistemu. Vlada to predlaga z željo, da bi bil zakon pač seveda sprejet. Hvala.
Želite besedo, predsednik odbora, kolega Moge? Prosim. Imate besedo za predstavitev stališča pristojnega delovnega telesa, odbora za kulturo in šolstvo.
Predsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Postopek je bil nujen, zato smo se na odboru lotili amandmajev, vložil jih je poslanec Jože Kavtičnik k 1., 4., 9. in 10. členu. Če na kratko povzamem. 1. člen je urejal zopet staro prakso, to je, da delavec ima pravico pritožbe na svet javnega vrtca oziroma šole v primerih, ko lahko v skladu z zakonom, ki ureja delovna razmerja, zahteva sodno varstvo pred pristojnim sodiščem. Kar pomeni, nov zakon o delovnih razmerjih, zaradi katerega je ta zakon spremenjen, je dal pač na voljo možnost pritožbe takoj na sodišče, vendar so člani odbora na podlagi obrazložitve, da je prav posebej na željo sindikatov ta postopek takšen, kot je sedaj, da so ljudje navajeni, da obdržimo prakso, ki je bila dobra in smiselna, ki zmanjšuje stroške v tej državi, ne poslabšuje položaja zaposlenih in hkrati ohranja temeljno logiko procesov. To je, da ti procesi tečejo tako kot sedaj. Zaradi tega smo ta amandma sprejeli. Tudi sindikat je dejal, da bi direktna naslovitev na sodišče zmanjšala varnost zaposlenih, še zlasti, če upoštevamo, koliko časa trajajo postopki na sodiščih. In opozoril je tudi v zvezi s stroški, ki nastajajo s pritožbo na sodiščih. Dva sta temu nasprotovala, gospod France Cukjati in Vili Trofenik. Prvi je dejal, da sama ideja rešitve tega vprašanja ni sporna in bi bila sprejemljiva, vendar, če hočemo tako drastično posekati zakon o delovnih razmerjih, bi morali to vprašanje rešiti v samem zakonu o delovnih razmerjih. Kolega Vili Trofenik pa je torej nasprotoval temu zaradi tega, da če bi že hoteli tako poseben status delavcev v javnih zavodih s področja izobraževanja vzpostaviti, bi morali potem tak sistem vzpostaviti v vseh javnih zavodih po branžah iz javnega sektorja. 2. člen je govoril o, pardon, naslednji člen pa je bil 4. člen, je govoril o pogodbah in pogodbah o delu. Tukaj so bila mnenja različna. Predstavnica zakonodajno-pravne službe je dejala, da lahko šola oziroma vrtec za izvajanje vzgojno-izbraževalnih dejavnosti sklepa pogodbo o delu, pod pogoji, določenimi s tem zakonom in zakonom, ki ureja obligacijska razmerja. Ni pa popolnoma jasno, kateri so ti pogoji, določeni z zakonom o organizacijah in financiranju vzgoje in izobraževanja. Predlagatelj je pač povedal, da je pogodba o delu podjemna pogodba. Zanjo bodo veljala vsa pravila zakona o obligacijskih razmerjih. Z zakonom o delovnih razmerjih in s pravicami, ki izhajajo iz delovnih razmerij, ni povezana. Delavec bo tako imel popolnoma civilnopravno razmerje s šolo, oziroma vrtcem, da pa ne bi izostali izobrazbeni pogoji, je sklenitev teh pogojev vezanoa tudi na pogoje iz zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Ob tem je posebej opozoril na tiste določbe zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, ki omogočajo delovanje zasebnikov. Zakon o delovnih razmerjih jih na način, ko za delovno razmerje ne predvideva več sklepanja pogodb o delu, izključuje. Če bi striktno vztrajali pri določbah zakona o delovnih razmerjih, bi ves spekter teh zasebnikov, ki so pripravljeni sodelovati v neki šoli v manjšem obsegu, oziroma izvajanje tistega dela programa, kjer je bilo znanje bistvenega pomena za šolo in za izvajanje pouka, bi izgubljen, ker z njim pogodbe za tovrstno delo ne bi bilo mogoče sklepati. Zato so člani odbora sprejeli amandma k 4. členu. Še več razprave je dal 9. člen, ki ureja sklenitev pogodbe o zaposlitvi. In sicer je predstavnica zakonodajno-pravne službe dejala, da bi bilo treba ta 118. člen izčistiti marsikatere dvoumnosti oziroma celo nasprotja. Na primer ravnatelj ima prosto presojo, ali bo zaposlil nekoga, ki je presežek na drugi šoli, takoj v nadaljevanju stavka pa mu to nalaga kot obveznost. Predlagatelj zakona je povedal, da glede reševanja presežnih delavcev ostanemo pri dosedanji ureditvi, imamo relativno dober sistem spremljanja gibanja deleža zaposlenosti določenega kadra in delovne obremenjenosti ter potrebe po delavcih. Sicer pa so predlagatelji pristajali na to, da se cel tekst pregleda inskuša najti boljša možna rešitev, kar je verjetno pred vami na klopi, v obliki amandmaja. 10. člen je govoril o tem, da se lahko zmanjša tedenska učna obveznost, vendar ne več kot za 3 ure. Predstavniki zakonodajno-pravne službe so nas opozorili, da 10. člen daje sicer možnost, da se tedenska učna obveznost zmanjša za 3 ure. To bi v določenih primerih pomenilo tedensko učno obveznost tudi preko 19 ur. Tako predlagano rešitev bi kazalo proučiti tudi z vidika zakona o delovnih razmerjih, kjer je opredeljen polni delovni dnevni čas - ne sme biti daljši od 36 ur. Torej na odboru smo ugotovili, da učna obveznost in delovni čas nista premosorazmerna in smo zaradi tega ta amandma podprli. Hvala lepa.
Dobro. Sedaj bomo slišali predstavitev stališč poslanskih skupin. Kolega Brenčič je že dejal, da se odpoveduje predstavitvi stališč poslanske skupine SLS. Kolega Čeligoj bo predstavil stališče poslanske skupine DeSUS, za njim pa kolegica Ana Marija Tisovic. Najprej kolega Čeligoj, prosim.
Spoštovani! V poslanski skupini DeSUS smo o predlaganem zakonu o spremembah in dopolnitvah zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja resno razpravljali. Zakon je v nujnem postopku, kar kaže tudi po nemudnem [[?]] odločanju, saj je novo šolsko leto pred vrati. Področje osnovnega šolstva ta čas doživlja specifično preobrazbo, tako z zaključno fazo uvajanja devetletke, posledično s posegi v obseg in vsebino pedagoškega dela votroških vrtcih in osnovnih šolah. Žal se ob tem drastično zmanjšuje tudi število otrok, s čimer se zmanjšuje tudi delovna obveznost zaposlenih, kar ustvarja tudi nove, moteče pogoje dela. Kadrovske spremembe, zaposlitve na drugih delovnih mestih, vključevanje vzgojiteljev iz otroških vrtcev v osnovno šolo, delo po pogodbi, postopek za odpoved dela iz poslovnih razlogov, ko se rešujejo problemi delovnih presežkov, vse te rešitve, ki posegajo v pravno in socialno varnost posameznika, morajo biti zakonsko neoporečno urejene. Upamo, da bo z uporabo predlaganega zakona to omogočeno. Prav v tem smislu predlagani zakon ščiti delavce, ki jim zaradi zmanjšanega obsega pedagoškega dela preti izguba delovnega mesta, jim zakon daje prednost pred ostalimi prijavljenimi na razpisana delovna mesta, za katera imajo strokovne kvalifikacije. Menimo, da predlagani zakon dobro ureja tudi pripravništvo, mentorstvo, opravljanje strokovnega izpita in prehodnost strokovnih nazivov. Matični odbor je predlagani zakon odgovorno obravnaval in ga z nekaterimi amandmaji tudi še izboljšal. V poslanski skupini DeSUS podpiramo predlog zakona in bomo glasovali za.
Hvala. Kolegica Ana Marija Tisovic. Vi imate besedo za predstavitev stališča poslanske skupine Nove Slovenije in za vami kolega Barovič. Najprej kolegica Tisovic, prosim.
Spoštovani predstavniki vlade, kolegice in kolegi! 1.1.2003 se je uveljavil zakon o delovnih razmerjih. Ta pa ima nova izhodišča pri urejevanju delovnih razmerij. Zato so potrebni tudi popravki in dopolnila v zakonu o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Predlog ureja kadrovsko področje v delu, ki je v šolstvu glede na druge poklice specifično. Vzgoja in izobraževanje sta s stališča zaposlovanja in delovnih razmerij specifični predvsem zaradi spremenljivih potreb po številu zaposlenih učiteljev, določenem predmetu ter v določenem letu. To je odvisno od vpisanih otrok in spreminjanja šolskih programov. Tako ima lahko učiteljv enem šolskem letu polno delovno obveznost, v drugem pa je nima več. To bi po novem zakonu pomenilo, da mu je treba ponuditi novo pogodbo s skrajšanim delovnim časom. Po drugi strani pa lahko primanjkuje za določene strokovne predmete usposobljenih učiteljev, ki jih po trenutni zakonodaji ne bi mogli zaposlovati. S predlogi in dopolnitvami tega zakona bi zagotovili nemoteno izvajanje vzgoje in izobraževanja. Čeprav zakon o delovnih razmerjih ne pozna več pogodbe o delu, se lahko, če bi bilo moteno izvajanje vzgoje in izobraževanja, sklene pogodba o delu po obligacijskem zakoniku. Seveda pa je določena omejitev na največ 8 ur na teden in 10 mesecev v letu. Omogočeno je tudi zmanjšanje učne obveznosti, vendar največ za tri ure na teden. Z zakonom o delovnih razmerjih naj bi bilo usklajeno poglavje o prenehanju delovnega razmerja zaradi nujnih operativnih razlogov. Zakon o delovnih razmerjih je v nekaterih določbah zelo tog in neživljenjski. Zato je treba specifična razmerja reševati v področnih zakonih. Gotovo bo moralo priti do takih popravkov tudi na nekaterih drugih področjih. Na to nas opozarja tudi zakonodajno-pravna služba. Treba bi bilo pregledati zakon o delovnih razmerjih in ga popraviti tam, kjer se kažejo pomanjkljivosti. Poslanska skupina Nove Slovenije se strinja z novostjo v tej noveli, da minister objavi prosta delovna mesta za javno šolo v skupni objavi. Prepričani smo, da bi to morala biti obveznost, ne pa da se to lahko naredi. Določba v tem delu je za poslansko skupino Nove Slovenije preohlapna. Preglednost potreb po kadrih bi prav gotovo v tej skupni objavi bila boljša. Menimo tudi, da bi vlada lahko to zakonsko novelo poslala v državni zbor prej, ne pa tako pozno, da moramo to obravnavati na zadnji seji državnega zbora pred novim šolskim letom. To pomeni, da se bodo morale šole zelo na hitro prilagoditi novemu zakonu, saj so za novi zakon o delovnih razmerjih na ministrstvu za šolstvo prav gotovo vedeli že prej in bi lahko malo prej našli te rešitve. V poslanski skupini se zavedamo, da je ta novela potrebna zato, da ne bi prišlo do zapletov v organizaciji dela vzgoje in izobraževanja, zato tej noveli zakona ne bomo nasprotovali.
Kolega Barovič bo predstavil stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke, za njim kolega Tanko. Najprej kolega Barovič, prosim.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani minister, spoštovani sodelavci ministrstva, kolegice in kolegi! V Slovenski nacionalni stranki se zavedamo težav in potreb po dodatni ureditvi na področju vzgoje in izobraževanja, ki bo zagotavljala nemoteno izvajanje vzgojno-izobraževalnega programa. Vendar je po mnenju Slovenske nacionalne stranke omenjena novela nedodelana. Na to je namreč opozorila tudi zakonodajno-pravna služba. V Slovenski nacionalni stranki soglašamo, da je področje izobraževanja in vzgoje specifično, tako glede števila strokovnih delavcev in izvajanja predpisanih programov, ki je odvisno od števila otrok. Zato približevanje možnosti prerazporeditve strokovnega kadra in izvajanje nujnih vzgojno-izobraževalnih programov v Slovenski nacionalni stranki podpiramo. Ne soglašamo pa z odstopanjem od zakona o delovnih razmerjih glede reševanja pritožb. Pa ne zato, ker ne bi zaupali predlaganim rešitvam,temveč zato, ker določene značilnosti obstajajo tudi na drugih negospodarskih področjih, kar seveda lahko privede do spreminjanja in nejasnosti različne področne zakonodaje. V Slovenski nacionalni stranki menimo, da je zakon potrebno sprejeti, čeprav ocenjujemo, da vlada svojega dela zopet ni opravila korektno in na silo ureja področja, na katerih še vedno vlada določena pravna praznina. Zato bomo ob vsem povedanem v Slovenski nacionalni stranki glede na svoje mnenje zakon vseeno podprli. Hvala.
Hvala lepa, kolega Barovič. Kolega Tanko bo predstavil stališče poslanske skupine Socialdemokratske stranke, za njim kolegica Potrata. Najprej pa kolega Tanko. Prosim.
Hvala lepa za besedo. V poslanski skupini razumemo težave predlagatelja in se tudi strinjamo, da je potrebno nastale razmere na področju vzgoje in izobraževanja urediti. Vendar pa se nam zdi sporen način, s katerim naj bi se to uredilo. Najprej sporen sam postopek, ki je predviden, nujni postopek, in mislim, da po poslovniku ta nujni postopek tej spremembi zakona ne pritiče in vsi tisti, ki so to predlagali, so ga nekako obšli. Mislim, da bi bilo mnogo smiselneje to po skrajšanem postopku. Druga stvar, zaradi katere se nam to zdi sporno, je pa zaradi tega, ker nekako popravlja že sprejeti krovni zakon o delovnih razmerjih. Čeprav so se že predhodno v ta zakon o delovnih razmerjih vgradile nekatere posebnosti in rešitve, s katerimi naj bi se odpravile ključne težave iz šolskega področja. Potrebno je povedati, da se reforma šolskega sistema odvija že nekaj let in s 1.9., se pravi septembra letos se bo zaključil projekt devetletke, ki je ob slabih demografskih gibanjih ključni vzrok za te težave. Zdi se nam čudno, da se vlada prav sedaj, ob koncu projekta loteva reševanja nekaterih osnovnih problemov, vezanih na delovno razmerje in na delovni čas, kajti vse te stvari so bile predvidljive že vrsto let. Zato mislim, da je bilo možno pravočasno in sistemsko pristopiti in težave odpraviti. Tako pa sedanes soočamo s predlogom, ki skuša nekatere težave urediti na hitro in mimo krovnega zakona o delovnih razmerjih, in za našo poslansko skupino to ni sprejemljivo. Najbolj problematična in sporna je v tem področnem zakonu nova določba glede uvedbe pogodbe o delu. 4. člen zakona govori, da se pogodba o delu lahko sklene največ v obsegu ene tretjine s tem zakonom določene tedenske obveznosti in za največ deset mesecev v šolskem letu. In mimo krovnega zakona se poskuša urediti problem izpopolnjevanja in posebnosti šolskega učnega procesa na nek poseben, ekskluziven način. To bi bilo možno urediti tudi v 146. členu zakona o delovnih razmerjih, v katerem se ureja dopolnilno delo. Prav tako se nam zdi sporna in nesistemska tudi določba glede pogodbe o zaposlitvi vzgojitelja predšolskih otrok, ki ima sklenjeno delovno razmerje v vrtcu, z osnovno šolo, za poučevanje v prvem razredu, izvajanje vzgoje in izobraževanja, podaljšanega bivanja in jutranjega varstva. V tej določbi ni nikjer navedeno soglasje delavca oziroma delavke za ta prevzem oziroma za ta človeški lizing. In v tej povezavi je zato določba glede sklenitve nove pogodbe o zaposlitvi prav tako vprašljiva in nesistemska. Na seji matičnega delovnega telesa so bili sicer členi zakona korigirani, vendar smo mnenja, da so te korekcije zgolj kozmetične, saj v večini primerov niso bili upoštevani zelo tehtni pomisleki zakonodajno-pravne službe, zato tudi zakona ne moremo podpreti. Upravičeno obstaja bojazen, da bi se s sprejetjem te novele zakona pričela tudi na drugih poklicnih področjih urejati zaposlitvena vprašanja mimo krovnega zakona s pretvezo, da gre za specifičnosti določenega poklicnega področja. To pa tudi kaže na našo dosedanjo prakso, ko s sprejetimi področnimi zakoni povsem razvrednotimo sistemske zakone in s tem vpeljujemo prakso medsebojno neusklajenih zakonov. Zato ponovno apeliramo na vlado, ki predlaga večino teh zakonov, da se projektov in popravkov zakonov loteva bolj razsodno in bolj premišljeno. Hvala lepa.
Hvala lepa, kolega Tanko. Kolegica Majda Potrata bo predstavila [[...]]Lahko pridete za govorniški oder. Skušamo vpeljati neko enotno prakso, da bo razvidno, kaj so stališča poslanskih skupin in kaj posameznih poslancev in poslank. Prosim, kolegica Potrata, za vami kolega Vnučec.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani gospod minister s sodelavcema! Dovolite, da spregovorim o predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja tako, kot jih vidi poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov. Predlagatelj zakona je navedel v spremnem besedilu cilje predlaganih sprememb in dopolnitev in jih usmeril v tri glavne skupine: uskladiti ureditev delovnih razmerij v zakonu o financiranju in organizaciji vzgoje in izobraževanja z delovnopravno zakonodajo, ki je začela veljati 1. letošnjega leta, urediti zaposlovanje delavcev, da bi delo v vzgojo-izobraževalnih institucijah potekalo nemoteno in zagotoviti nadzor nad zaposlovanjem strokovnih delavcev. Zato se jedrne spremembe in dopolnila nanašajo predvsem na določila o pogodbi o zaposlitvi, na varstvo pravic delavcev iz delovnega razmerja in sodnega varstva, na spremembe glede pripravništva in v to vključenega strokovnega izpita in na ureditev kadrovskih vprašanj, ki so za področje vzgoje in izobraževanja še posebej pereča zaradi vsakokratnih kadrovskih nihanj. Združena lista socialnih demokratov je ne samo enkrat poudarila izjemen pomen področja vzgoje in izobraževanja, če presoja razvojne možnosti Slovenije s stališča osrednje vrednote, to je znanja. Zato smo o predlaganih spremembah še toliko bolj natančno premislili, ko smo prebrali pripombe zakonodajno-pravne službe, ki je opozarjala predvsem na to, da področna zakonodaja rešuje nekatere stvari iz sistemskega zakona o delovnih razmerjih na specifičen način, s tem sicer vpeljuje ali uresničuje dopustne izjeme, ki so z zakonom o delovnih razmerjih predvidene, vendar je vprašanje, ali so izjeme v resnici, ali so specifike tega področja res tako velike, da je taka izjema upravičena. Šlo je predvsem za pripombe na to, kako je urejeno področje sklepanja pogodb, kajti zakonodajno-pravna služba je menila, da so specifične rešitve v 146. členuzakona o delovnih razmerjih sicer dopustne in da je v tem kontekstu omenjeno tudi področje vzgoje in izobraževanja kot tisto področje, pri katerem je mogoče uveljavljati določbo o tako imenovanem dopolnilnem delu, vendar bi prav zaradi te možnosti kazalo znova pretehtati, ali je potreba to specifiko v zakon, tudi specifičen zakon, področni zakon tudi vpeljati. Na koncu smo se odločili ta določila skupaj z drugim pomislekom, ki ga je izrekla zakonodajno-pravna služba v zvezi s posebnim institutom drugostopenjskega pritožbenega organa, se pravi, da je delavec pri varstvu svojih pravic še vedno lahko usmerjen tudi na svet šole, poleg tistega, kar je zakonsko določeno, da se lahko s pritožbo obrne direktno na sodišče, torej skupaj s to izjemo smo se vendarle odločili podpreti prej omenjeno, kajti po dodatni obrazložitvi predlagatelja zakona in po zagotovilu predstavnika sindikata, da so rešitve usklajene s predstavniki sindikata, ki želijo ohraniti sedanjo raven urejanja pravic iz delovnih razmerij in tudi urejanja sodnega varstva, torej po teh dodatnih zagotovilih smo podprli v odboru predlagane amandmaje, enako pa velja, da bomo tudi podprli amandmaje, ki so predloženi v sprejem državnemu zboru. Hvala.
Hvala lepa, kolegica Potrata. Kolega Vnučec, lahko tudi vas prosim [[...]]
Spoštovani predsednik, z vašim dovoljenjem, ker bom zelo kratek, bi kar s tega mesta. V imenu poslanske skupine sicer imamo nekaj vprašanj, kar se tiče skrajševanja rokov, če bo to povečalo kakovost opravljanja strokovnih izpitov, drugače pa menimo in se strinjamo, da so zaposleni v vzgoji in izobraževanju pač taka kategorija zaposlenih in je narava takega dela, da potrebujejo dodatne možnosti zaposlovanja in se tukaj strinjamo s tem, seveda da ne trpi vzgojno-izobraževalni program in se omogoči ta zaposlitev za določen čas. Mogoče sam zakon ima nekatera vprašanja, ki jih pa amandmaji, ki jih imamo na mizi, rešujejo in bomo zakon podprli. Hvala.
Dobro. Hvala lepa. Kolega Kavtičnik, prosim. Predstavili boste stališče poslanskega kluba Liberalne demokracije in potem bomo šli na odločanje. Prosim, izvolite. Prosim kolegice in kolega iz pisarn in iz preddverja, da pridejo v dvorano, ker bomo prešli na odločanje. Prosim, kolega Kavtičnik.
Hvala lepa, predsednik. Spoštovani minister, predstavniki ministrstva, spoštovani zbor! Živimo v svetu nenehnih sprememb. Kako bodo spremembe vplivale na naše življenje, je odvisno od nas samih. Zakoni, ki jih mi v državnem zboru obravnavamo, so pomembni za državljanke in državljane Republike Slovenije. In ravno zato morajo zakoni slediti potrebam, ki jih narekuje življenje. Zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja ureja temeljna organizacijska, statusna in finančna vprašanja, od predšolske vzgoje do izobraževanja odraslih. V času od njegove uveljavitve, v marcu leta 1996, se je zakon zaradi potreb, ki jih je narekovala praksa, in zaradi potreb po uskladitvi z novo sprejetimi zakoni, spremenil in dopolnil julija 2001, novembra 2002 in marca 2003. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, ki je pred nami, bomo v poslanskem klubu liberalne demokracije podprli. Predlog zakona, ki je pred nami, predvsem usklajuje določbe o delovnih razmerjih z novim zakonom o delovnih razmerjih, ureja njihovo zaposlovanje, tako da bo z novim šolskim letom zagotovljeno nemoteno izvajanje dejavnosti ter zagotovljen nadzor nad zaposlovanjem strokovnih delavcev v šolah. V nadaljevanju pa ureja varstvo pravic delavcev iz delovnega razmerja in sodnega varstva ter področje pripravništva. Že pri sprejemanju novega zakona o delovnih razmerjih smo poslanci opozarjali na specifiko zaposlovanja na področju vzgoje in izobraževanja, predvsem v členu, ki govori o dopolnilnem delu. Specifika tega poklica se kaže tudi v tem, da zaradi različnega števila vpisanih otrok v šolskem letu njihova potreba torej niha, potreba po kadrih. Zakon ponuja rešitev, ki poudarja pogodbeno naravo delovnega razmerja. Zakon o delovnih razmerjih v 2. členu omogoča, da lahko poseben zakon drugače določi ureditev delovnega razmerja. Tako drugačno ureditev za področje vzgoje in izobraževanja, ki pomeni nujo za nemoten potek dela, omogoča zakon o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja. Skupaj s poslanci koalicije smo vložili dva amandmaja k dopolnjenemu predlogu zakona. Oba sta redakcijske narave in še natančneje sledita mnenju zakonodajno-pravne službe. Amandma k 4. členu tako dopolnjuje prvotno besedilo z določbo, ki določa, da mora imeti delavec, ki sklepa pogodbo o delu, ustrezno stopnjo strokovne izobrazbe. Amandma k 9. členu,ki dopolnjuje 118. člen, pa natančneje določa, da je ravnatelj šole oziroma vrtca tisti, ki ponudi delavcu novo pogodbo o zaposlitvi v primeru, ko ta postane presežen delavec, v drugi šoli oziroma v vrtcu pa je prosto delovno mesto. Zato bomo poslanci poslanskega kluba Liberalne demokracije omenjeni zakon in spremembe zakona podprli. Hvala.
Dobro, s tem smo zaključili predstavitev stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o posameznih amandmajih in členih dopolnjenega predloga zakona. Imamo pred seboj vsi pregled vloženih amandmajev, ki je bil dan na klop petnajstega tega meseca. Imamo amandmaje k 4. in 9. členu. Lahko preidemo na razpravo in odločanje o amandmajih. Štirje poslanski klubi oziroma skupine so vložile amandma k 4. členu. Želi kdo besedo? Prosim, kolega Vizjak.
Hvala lepa. Jaz bi izrazil tu en pomislek. Pozorno sem poslušal tudi poslanske kolege, ki so govorili v imenu poslanskih skupin, vendar se točno vidi, da se ne loči nekateri osnovni pojmi iz delovnopravne zakonodaje, in sicer, kaj je delovno razmerje in kaj je vse ostalo, kar se lahko, potem seveda ureja na drugačen način, in sicer tudi preko pogodbe o delu na podlagi zakona o obligacijskih razmerjih. Kajti ob sprejemu zakona o delovnih razmerjih je bilo jasno, da smo s tem zakonom uredili delovna razmerja in da smo vse ostale oblike formalne opredelitve takih in drugačnih del prepustili neki drugi pogodbi. Tu sedaj pa gremo na to mejno področje, kjer govorimo, da če ni moč skleniti delovnega razmerja, se za dela, ki imajo lastnost delovnega razmerja sklepa pogodba o delu. Mislim, da je to odstop od ciljev in tudi namena zakona o delovnih razmerjih. To se pravi, tu sklepamo pogodboo delu za dela, ki imajo naravo delovnega razmerja. To ni pač v redu, kajti dopuščeno je sklepati pogodbo o delu, če so bile pač izkoriščene vse možnosti za sklenitev delovne pogodbe o zaposlitvi. Skratka, šlo je za dela, ki imajo lastnost delovnega razmerja. Pogodba o zaposlitvi, ki bi morala biti edina formalno pravna oblika opredelitve delovnega razmerja, ni sklenjena in gremo v pogodbo o delu. To, oprostite, ni sistemsko v redu in to je velik problem. Na to, pač, sem dolžan ob tem opozoriti, verjamem pa, da je praktično in da je izhod v sili, vendar, če smo pravna država, si kaj takega ne bi smeli dopustiti. Hvala.
Še kdo? Nihče. Potem bomo prešli na odločanje. Štiri poslanske skupine so vložile amandma k 4. členu in sedaj bomo o njem odločili. Glasujemo. Prosim za pozornost v dvorani! Smo sredi glasovanja. Mir v dvorani! Amandma k 4. členu. Amandma je sprejet. 52 navzočih, 42 za in 2 proti. [[Za je glasovalo 42]] [[Proti 2.]] Tudi k 9. členu iste štiri poslanske skupine vlagajo amandma. Želi kdo besedo? Državni zbor bo odločil o amandmaju k 9. členu. Glasujemo. Prosim za pozornost! Smo pri glasovanju o amandmaju k 9. členu. 46 navzočih. 39 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 39.]] [[Proti nihče.]] Smo pri tretji obravnavi predloga zakona. V drugi obravnavi smo sprejeli amandmaje k 4. in k 9. členu. Sprašujem kvalificirane predlagatelje ali želijo vložiti amandma k tema dvema členoma? Če ne, bomo prešli na odločanje o zakonu v celoti. Glede usklajenosti ne vidim ugovorov tako, da lahko odločimo o predlogu zakona v celoti. Glasujemo o zakonu v celoti. Glasujemo o zakonu. Smo sredi glasovanja. 58 navzočih. 47 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti nihče.]] Zakon je sprejet. Prehajamo na 24. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DODATNI KONCESIJSKI DAJATVI OD PREJEMKOV, IZPLAČANIH ZA OBČASNA IN ZAČASNA DELA ŠTUDENTOV. Ta predlog, ki ga je v parlamentarno proceduro vložila vlada, obravnavamo po nujnem postopku. Domnevam, dr. Gaber, minister, boste imeli kratko obrazložitev. Prosim, imate besedo. Prosim za mir! Minister ima besedo. Prosim, imate besedo.
Spoštovani gospod predsednik, gospe in gospodje! Danes obravnavamo v tem primeru drugega iz paketa zakonov, ki poskušajo prispevati k temu, da bi v Sloveniji zagotovili normalne razmere za izjemno povečano število študentk in študentov. To povečano število, ki smo mu priče že nekaj let, daje očitno tudi dobre finalne rezultate. Naj vse skupaj spomnim, da se je število tistih, ki imajo danes v Sloveniji več kot srednješolsko izobrazbo, bistveno povečalo v zadnjem desetletju, in sicer je število naraslo s 135.000 na 215.000 takšnih oseb. Za vse to so potrebni pogoji in na začetku seveda tudi prostorski pogoji. Vlada se je po dolgotrajnih pogovorih s študentsko organizacijo in univerzama v Sloveniji odločila predlagati parlamentu nabor zakonov, in je ta nabor zakonov s študentsko organizacijo in univerzama tudi uskladila. V tem konkretnem primeru smo se dogovorili za to, da bomo ob zagotavljanju študijskih pogojev, torej prostorskih pogojev na univerzah, zagotavljali tudi pogoje za bivanje v študentskih domovih in pa dodali sredstva za opremo. V celotnem obsegu ta sredstva znašajo okoli 35 milijard tolarjev in iz proračunskih sredstev bo v ta namen priteklo 25 milijard tolarjev, preostanek se bo nabral iz koncesijskih dajatev in danes smo že razpravljali o delu financ, ki naj bi prišle iz kredita. Ta konkretni zakon o dodatni koncesijski dajatvi ureja 2% dodatno koncesijsko dajatev, ki naj bi pomagala zapreti finančno konstrukcijo, ki bo na dolgi rok z gotovostjo bistveno prispevala k prihodnosti te države. Zato vam v imenu vlade predlagam, da ta zakon sprejmemo. Hvala.
Besedo dajem zdaj predsedniku odbora, kolegu Mogetu, za predstavitev stališč odbora za kulturo, šolstvo, mladino, znanost in šport. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Omenjeni zakon ima finančne posledice, zato ga je pred obravnavo na našem delovnem telesu obravnaval odbor za finance, ki nam je pred sejo poslal dva sklepa. Prvi pravi, da odbor podpira reševanje nakazane problematike z uvedbo dodatne koncesijske dajatve, kot jo opredeljuje predloženo besedilo zakonskega predloga. Drugi je bil, da bi se izčistili določeni pojmi. To je nakazala tudi zakonodajno-pravna služba v svojem mnenju in smo potem na podlagi tega na odboru sprejeli, ker je bil nujni postopek, dva amandmaja, enega k 1. členu, kjer smo vključili poleg študentov tudi dijake in dijakinje, in pa k 3. členu, kjer smo sprejeli mnenje na predlog študentske organizacije, da je treba ločeno voditi ta sredstva in jih v celoti odvajati v državni proračun na posebno proračunsko postavko. Ker smo v besedilu vnesli tudi sporno obliko, torej zraven študentke in dijake in dijakinje, smo zaradi tega, ker smo vključili tudi dela dijakov in dijakinj, morali popraviti tudi naslov. S tem je bilo pa delo delovnega telesa končano in pred seboj imate zakon, ki so ga v delovnem telesu z večino glasov podprli in mislim, da ga bo tudi državni zbor. Hvala lepa.
Kolega Podobnika ni, da bi predstavil stališče poslanske skupine SLS. Kolega Čeligoj bo predstavil stališče poslanske skupine DeSUS, za njim kolega mag. Drobnič. Najprej kolega Čeligoj.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! V poslanski skupini DeSUS podpiramo predlog zakona o dodatnih koncesijskih dajatvi iz prispevkov, izplačanih za občasna in začasna dela študentov in dijakov. Gre za dvoje zadev, o katerih novela govori. Prvič, za razširitev koncesijskih obveznosti za 2%, ki naj bi jih odvajal naročnik del in naj bi bil to tudi njegov dodatni strošek. Ter drugič, ta tako zbrana sredstva naj bi se nakazovala na poseben račun in se namensko koristila za financiranje in izgradnjo ter prenovo bivalnih zmogljivosti študirajoče generacije, polovica pa za tehnološko opremljenost univerz v Sloveniji. Od to sicer enostavnem posegu v obstoječi zakon se logično porajajo tudi nekatera vprašanja in dileme. Naj jih nekaj naštejem: ali je sploh sprejemljivo, da se študentje in dijaki s svojim delom zbirajo sredstva za področja, ki bi jih le morala zagotoviti država. Ali je prav, da se dodatno bremeni vir, ki ga študentje s pridom koristijo za podporo svojih finančnih možnosti. Dodaten premislek je bil v razpravah usmerjen tudi v skrb, ali ne bo sedaj na trgu zaradi dražje usluge tudi manj ponujenega dela. Na to tudi že opozarjajo študentje in mladi. Močno je izražena tudi skrb v zvezi s pregledom nad zbranimi sredstvi, še bolj pa nad mestom, kjer se bodo sredstva zbirala, in kako se bodo sredstva delila. Menimo, da tudi te dileme predlagan zakon rešuje dovolj dobro, s posebnim računom v proračunski postavki. Na vsak način pa bo potrebno celoten postopek zbiranja, odvajanja in trošenja teh sredstev, ki jih omogoča dodatna koncesijska dajatev, nadzorovati in takoj ukrepati, če se izkaže, da smo naredili študentom, študentskemu delu in zaslužku slabo uslugo. V tem smislu bo poslanska skupina tudi predlagani zakon podprli. Hvala lepa.
Hvala kolegu Čeligoju. Mag. Janez Drobnič bo predstavil stališče poslanske skupine Nove Slovenije.
Lepo pozdravljeni! Verjetno ni treba poudarjati, da se strinjamo, da sta obe slovenski univerzi, pa morda tudi tretja, ki se nakazuje, potrebne tehnološke prenove, dobre opremljenosti za vstop v globalizirano družbo in zdaj, ko se vključujemo tudi v Evropsko skupnost, kjer bo pretok vsega zagotovljen, po drugi strani pa tudi potrebne študentske kapacitete glede bivanja. Vendar pa na tak način, kot se je vlada lotila, temu v poslanski skupini Nove Slovenije nismo naklonjeni, ker se poskuša, prvič, na račun študentskega dela zagotoviti dodatne dajatve, da si bodo sami financirali to opremo in bivanje. To nas v Novi Sloveniji malo spominja na prejšnje sisteme samoupravljanja oziroma samoupravnih interesnih skupnosti - da sami zberejo in sami odločajo. To je odgovornost države, zato imatudi univerze, ki jim je dala določeno avtoriteto in zagotovila proračunski denar. Ali je treba vse te kapacitete graditi le na študentskih ramenih oziroma študentskem delu? To je temeljno etično vprašanje - ja, res, etično vprašanje je to. Ali iz integralnega proračuna, kjer se zbira od vseh tistih na načelu pravičnosti in legalnosti - ja, to je. Zlasti pa zato, ker vidimo, da se vključevanje študentov v univerze povečuje, po drugi strani pa je vprašljiva uspešnost študentov na fakulteti, morda tudi zato, ker so nekateri prisiljeni zaradi socialnih razlik ali zaradi socialnih stisk delati, in sedaj jih s tem obremenjujete. Sedaj pa tisto, kar je pomembnejše s sistemskega vidika, čemur nasprotujemo. To bo potem pomenilo vlaganje v lastniški portfelj univerze s strani študentske organizacije. Sprožilo bo vprašanja lastništva, zagotovo, na to je opozorila tudi zakonodajno-pravna služba. No, tudi ta način ni v skladu z integralnim proračunom. Če ste že hoteli to narediti mimo proračuna, zato da bi se to kot prihodek in odhodek proračuna ne poznalo, verjetno tudi zaradi podajanja drugačne slike Evropski uniji, dopuščam, da to naredite. Ampak potem naj se ta sredstva zbirajo na univerzi - zakaj ne na univerzi? Ja, točno tako, zakaj na študentski organizaciji, ki je vendar civilna organizacija. Torej, v poslanski skupini zahtevamo odgovor, zakaj ne. Kako pa je s proračunskim skladom? Če bo tako, kot je zdaj v amandmaju - proračunski sklad nima pravne subjektivitete. In kako je z odgovornostjo in podpisovanjem? Zraven govorite, da naj bi proračunski sklad podpisoval, ne vem, predstojnik. Proračunski sklad nima pravega predstojnika, to je naziv, to je proračunska postavka v bistvu in ni nič kaj posebnega, razen to, da se plačila lahko zamikajo prek leta nekoliko drugače, to je v zakonu o javnih naročilih. Kaj bo podpisoval? S tem pa pravzaprav že pademo v proračun, v integralni proračun. In kaj potem študentska organizacija? Študentska organizacija vlaga v študentski portfelj. Tako je to, torej ta odprta vprašanja. Nakoncu se bomo morali vprašati, čigave so kapacitete, ki bo financiral študentsko organizacijo. Razdelitev lastnine - absolutno bo prišlo do tega vprašanja. A na to se pripravimo, če bo do tega prišlo, lastninjenja kapacitet univerze, potem je treba vnaprej povedati, po kakšnih pricipih se bo to delilo, ko bo študentska organizacija vlagala v kapacitete. Naslednje vprašanje, morda obrobno, je pa vprašanje likvidni sredstev, ki jih bo imela študentska organizacija - omejevanja likvidnosti ali naložb. Torej, to so vprašanja. V kolikor bi zadeva potekala tako, kot sem povedal, tudi tem, konec koncev, tudi tem 2% koncesijskih dajatvam ne bi nasprotovali, če bi se na tak način uveljavljala. Samo še eno vprašanje oziroma sporočilo. Že sedaj je znano, da se koncesijske dajatev ne plačujejo in me zanima, sprašujem ministrstvo za delo in ministrstvo za finance: "Kdaj bo to začelo in dosledno uveljavljalo, da se bodo koncesijske dajatev plačevale, ne pa, da se bodo namenjale za druge namene? Hvala lepa.
Hvala. Slovenska nacionalna stranka, kolega Bodgdan Barovič.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Dejstvo, da za naraščujoče število študentov, ki pa še vedno pri nas zaostaja za povprečjem v Evropski uniji, da za to naraščujoče število ni dovolj sob. To je dejstvo. Dejstvo je, da je držav dolžna na nek način poskrbeti za gradnjo novih domov oziroma prenovo starih. Dejstvo je, da teh primanjkuje in da ta trenutek drugega načina ni kot predlagani. To so dejstva. Zato se zaradi danih dejstev v Slovenski nacionalni stranki strinjamo, da se koncesijske dajatve povišajo za 2% in da se tako pridobijo ustrezna sredstva za določen namen, nikakor pa ne na škodo študentov in njihovega dela. To pa v Slovenski nacionalni stranki, ne glede, kako mi boste razlagali ta zakon, posebej opozarjamo in smo tudi za boljše razumevanje vložili amandma, ki po naši oceni jasno določa, od koga se določena sredstva odvajajo in da bi se s tem odpravili zadnji pomisleki, da bi dodatno dajatev plačevali študenti na kakršenkoli način, teh se da najti kolikor hočete, že spet iz svojih prejemkov. V Slovenski nacionalni stranki pričakujemo, da bo država poskrbela za to, da se, poudarjam, urna postavka študentskega dela ne bo znižala, da bo študentska organizacija Slovenije dejansko poskrbela za namensko zbiranje in odvajanje sredstev za financiranje izgradnje in prenove študentskih bivalnih zmogljivosti ter sofinanciranje razširitve in posodobitve prostorskih pogojev in tehnološke opremljenosti univerz. Skrbi nas, ker, tako kot tolikokrat doslej, nikjer ni predvidenih nikakršnih sankcij za kršitelje, ki bi: ali zlorabljali delo študentov - tako da bi se jim urna postavka znižala in dijakov seveda mislim zraven - ali pa, da bi namenski denar kanalizirali na druga področja. Dokaz temu je seveda tudi skrb oziroma opozorilo zakonodajno-pravne veje oblasti, ki je popolnoma razumljiva, ki pač zakonsko opozarja, da predlagana koncesijska dajatev predstavlja obvezno dajatev, ki je po sistemu zakona o javnih financah pač prihodek proračuna. In da je za to vprašljiva določba zakona, iz katere bi izhajalo, da sredstva dodatne koncesije zbira neposredno študentska organizacija Slovenije. To je seveda absolutno jasno in popolnoma jasno, da zakonodajna veja oblasti mora na to opozoriti. Jaz bi bil vesel, če bi dobil natančno zakonodajno obrazložitev, ali je predlog drugega amandmaja, ki ga je vložil kolega Marko Diaci in Stranka mladih Slovenije, ali je takšna rešitev zakonsko primerna, določljiva in prava. Zato bi zelo rad vedel, ali je temu tako, kajti kolegi s te strani dvomijo v to, v predlog, v tako imenovani, mislim, da proračunski sklad. Rad bi pa vedel čisto zakonsko osnovo. Skratka, Slovenska nacionalna stranka pač soglaša z načinom pridobitev sredstev za čim hitrejšo izgradnjo sob za študente in dijake in posodobitev univerz, vendar še enkrat poudarjamo: nikakor in na noben način na nobeno škodo dijakov in študentov. Hvala lepa, ker ste me poslušali.
Hvala lepa. Magister Andrej Vizjak ima besedo. Se odpoveduje. Samo Bevk, Združena lista ima besedo, prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor. Poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov bo podprla predlog zakona o dodatni koncesijski dajatvi od prejemkov, izplačanih za občasna in začasna dela študentov in dijakov. Spomladi leta 2000 je vlada sprejela projekt 4000 postelj za študente. Že konec 90.-ih let je postalo jasno, da velikemu porastu števila študirajoče populacije ne sledi več ustrezen študentski standard, predvsem na področju zagotavljanja bivanjskih zmogljivosti. Dejstvo je, da investicije niso sledile trikratnemu porastu števila študentov od začetka do konca 90.-ih let. Čeprav so bile ambicije, tako vlade kot študentske organizacije, za projekt prenove in gradnje dodatnih kapacitet študentskih domov dosti večje in so bile tudi časovno postavljene zelo optimistično, saj je pokazalo, da je treba upoštevati realne finančne možnosti države. Sredi lanskega leta je prišlo do dogovora med študentsko organizacijo Slovenije in ministrstvom za šolstvo, znanost in šport za povišanje koncesijskih dajatev servisov z 10 na 12% po napotnici, ob tem, da gresta 2% direktno v proračunski sklad za projekt. Predlog zakona o dodatni koncesijski dajatvi od prejemkov, izplačanih za občasna in začasna dela študentov in dijakov bo ta dogovor uresničil tudi v praksi. Nata račun se bo v obdobju do leta 2008 letno zbralo 1 milijardo in 100 milijonov tolarjev, kar pomeni 2% zakonsko določene koncesijske dajatve, ki jih plačujejo delodajalci študentskim servisom ob posredovanju vsakega študentskega in dijaškega dela. Polovica sredstev bo namenjena za potrebe prenove študentskih zmogljivosti v Republiki Sloveniji, druga polovica pa za izboljšanje prostorskih pogojev in tehnološko opremljenost treh slovenskih univerz. Kot rečeno, bo poslanska skupina Združene liste socialnih demokratov zakon podrla. Hvala lepa.
Hvala, kolega Bevk. Marko Diaci, Stranka mladih Slovenije, ima besedo.
Spoštovani minister! Predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Ena od prioritet Slovenije, še posebej sedaj v času približevanja Evropski uniji, bi morala biti investicija v znanje, saj je razvoj terciarnega izobraževanja pomemben za razvoj kulturne in nacionalne identitete Slovenije ter v prihodnosti zagotavlja razvoj in blaginjo. Ustvarjanje družbe in pogojev, v katerih bo imel vsak posameznik možnost s svojim znanjem, delom in izkušnjami v polni meri uresničevati svoje potenciale, je eden od prvih ciljev Stranke mladih Slovenije. Žal pa na tem področju kljub triletnemu tako imenovanemu prizadevanju študentje niso dobili niti rjuhe v okviru izvajanja projekta prenove in izgradnje študentskih bivalnih zmogljivosti. V Stranki mladih smo vsako leto pred vsakim sprejetjem proračuna opozarjali vlado na premajhna sredstva, namenjena za izgradnjo in obnovo študentskih domov, in vlagali amandmaje za njihovo povečanje. Z nesprejetjem le-teh se je pokazala resnost namere za reševanje te najbolj pereče študentske problematike. Naj ob dani priložnosti še enkrat opozorim na amandma s 74. strani,ki smo ga vložili leta 2000 pri proračunu in ni bil sprejet. Dejstvo je, da obseg študentskih bivalnih zmogljivosti v Republiki Sloveniji zaostaja za razvojem visokošolskega in višješolskega študija. Število postelj v študentskih domovih ne zadošča potrebam in zato je obsežen del študentske populacije vsako leto prisiljen bivati pogosto v neustreznih in sodobnemu študiju neprimernih bivalnih prostorih. Število študentov se je v obdobju zadnjih 10 let več kot podvojilo, število študentskih postelj v okviruštudentskih domov pa se ni bistveno spremenilo. Vlada je tako za odpravo tega problema s sklepom številka 363 leta 2000, 20.4. konkretneje, podprla strategijo razširitve in prenove študentskih bivalnih zmogljivosti v Republiki Sloveniji in zadolžila ministrstvo za šolstvo, znanost in šport, ministrstvo za okolje in prostor in ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve, da v okviru svojih pristojnosti pričnejo z uresničevanjem projekta. Vlada je potem potrebovala več kot leto dni, da je na podlagi sprejetega projekta s sklepom dne 14.6.2001 ustanovila poseben projektni svet za uresničevanje, vodenje in koordinacijo projekta. Naslednje leto pa je uspela izdelati podrobnejšo opredelitev projekta prenove študentskih zmogljivosti, ker je tudi definirala finančni obseg, potreben za realizacijo. Pripravljena predloga zakona pa sta tako nastala v letošnjem letu. Terminsko neprimerno reševanje tega področja nedvomno kaže na zavezanost vlade k tej prioriteti. Kot sem že omenil, gledamo v Stranki mladih na sprejetje obeh predlogov zakonov pozitivno kot konkreten korak, obenem pa z veliko skepso, saj glede na dosedanje aktivnosti na tem področju pod vprašajem njuna realizacija. Čeprav se nam zdi takšna rešitev problema prav gotovo strokovni unicum, predloga zakona rešujeta izgradnjo novih študentskih domov na račun višje obdavčitve študentskega dela, kar posredno pomeni, da si bodo študenti domove gradili sami. Primerjalno je to isto, kot če bi država dodaten določen odstotek od pokojnin upokojencev namenjala za gradnjo domov za ostarele, ne glede na to, ali bodo namestitve v njih kdaj potrebovali ali ne. Popolnoma v posmeh vsem študentom pa je tudi določba, da se bo polovico zneska, nabranega s to dodatno koncesijsko dajatvijo, namenjeno tudi za sofinanciranje prostorov, opremljenost fakultet in podobno. Zavedamo se, v kakšnem nezavidljivem finančnem položaju, kar se opremljenosti tiče, so naše fakultete. Te se vsakodnevno otepajo s problematiko zastarelosti opreme, kar se neposredno odraža tudi na kakovosti in dolžini študija. Posamezne fakultete si pomagajo na različne načine; z obveznim doplačilom za študijsko opremo, kot na primer na medicinski fakulteti, z večanjem števila izrednih študentov, ki so za študij pripravljeni plačati. Tako je v ustavi zapisano brezplačno šolanje vedno bolj utvara in menimo, da je le vprašanje časa, kdaj bo vlada prišla s predlogom uvedbe šolnin. Ali je ta predlog zakona, ki ga imamo pred seboj, le uvod? Tako bo zdaj v proračunu odprta nova namenska postavka, na katero se bodo stekla sredstva, zbrana z dodatno koncesijsko dajatvijo. Ta naj bi bila namenjena izključno gradnji in obnovi študentskih domov in pa investicijam v opremo fakultet. Vendar pa moramo reči, da vladi tu ne zaupamo. Obstaja utemeljen strah, da se bodo sredstva iz obeh virov tako iz dodatne koncesijske dajatve kot tudi kredita izgubila v integralnem proračunu, če se ne bodo tekoče porabljala. Že do sedaj smo bili priča, da so sredstva, ki v tekočem letu niso bila namensko porabljena, nato uporabila za druge namene. Obstaja velika možnost, da bodo ta sredstva prerazporejena tudi za druge namene, ne samo za tiste, za katere so bila zbrana, kot se je to že večkrat zgodilo tudi na drugih postavkah. Namenska proračunska postavka torej sama po sebi še ni garant, da do prerazporeditev teh sredstev ne bo prišlo. Zato sem vložil amandma, s katerim poskušam rešiti, kar se rešiti da. To je formiranje proračunskega sklada, kar nam omogoča 56. člen zakona o javnih financah. Kar posledično pomeni, da ni možnosti prerazporejanja in ne porabe namenskih sredstev. S tem ovir za izgradnjo in prenov študentskih bivalnih kapacitet ni več, vsaj finančnih ne, kljub temu da ostaja grenak priokus. Vendar, kot sem že omenil, bomo poslanci Stranke mladih Slovenije omenjeni predlog zakona podprli, v kolikor bo seveda sprejet naš amandma, ker menimo, da je bolje, da zakon sprejmemo in dobimo nove študentske postelje kot pa, da še naprej bijemo boje z mlini na veter za proračunski denar.
Hvala. Še stališče poslanskega kluba LDS, ki ga bo podal Jožef Kavtičnik, nato gremo k amandmajem.
Hvala za besedo, podpredsednik. Spoštovani minister, predstavnika ministrstva, spoštovani zbor. Z investicijami na področju izobraževanja in znanosti se omogoča kar največjemu delu populacij vpis v želeni program. Povečujejo se prostorske kapacitete, postopoma se odpravlja pouk v drugi izmeri ter izboljšujejo se prostorski standardi. Skratka, počasi, vendar sistematično se izboljšujejo pogoji za vzgojno-izobraževalno delo za otroke, mladino in odrasle in s tem zagotavljajo pogoje za kvalitetnejši pouk in študij. Za napredek šolstva je bil še posebej pomemben sprejem tako imenovanega zakona o šolskem tolarju leta 1994, ki je v letih 1996 do 2002, skupaj z zakonom o najetju posojila pri skladu sveta Evrope za socialni razvoj in izvedbi projekta investiranja v šolski prostor in opremo v Republiki Sloveniji zagotavljal dodatna sredstva za razvoje programe na področju gradnje in obnavljanja vrtčevskih in šolskih stavb, računalniškega opismenjevanja, zagotavljanja učbenikov in malic ter učenja tujih jezikov. Pridobivanje dodatnih sredstev je omogočil tudi zakon o temeljnih razvojih programih na področju izobraževanja in znanosti v letih 2003-2008, sprejet oktobra 2002. Pred nami je, da se še temeljiteje posvetimo izboljšanju pogojev za študij in bivalne kapacitete in s tem omogočimo mladim, ki se želijo izobraževati, kar najboljše pogoje za izobraževanje. Problematike neustreznih študentskih bivalnih prostorov se zavedamo vsi, rešitev je sigurno več, vlada je prišla s predlogom, ki ga je uskladila s študentskima organizacijama. To v poslanskem klub Liberalne demokracije pozdravljamo. Namen zakona, ki ga obravnavamo, je v tem, da se pospešujejo bivalne in prostorske zmogljivosti visokošolskega študija. S povišanjem koncesijske dajatve od prejemkov, izplačanih za občasna in začasna dela študentov in dijakov, se bi hitreje in v večjem obsegu zbirala dodatna finančna sredstva strogo namenske narave. Poleg sistemskih sredstev, ki jih zagotavljamo v proračunu Republike Slovenije, bodo ta sredstva dodatno in hitreje pomagala zagotoviti bivalne zmogljivosti študentom. V poslanskem klubu Liberalne demokracije odločno zavračamo namigovanja, da se bodo omenjena sredstva zbirala na škodo študentov in dijakov, ki opravljajo občasna dela. Jasno je treba poudariti, da gre prispevek od povečanja koncesijske dajatve izključno na račun uporabnikov storitev in ne na račun študentov in dijakov. V poslanskem klubu Liberalne demokracije Slovenije podpiramo reševanje nakazane problematike, tako pri zakonu o dodatni koncesijski dajatvi od prejemkov, izplačanih za občasna in začasna dela študentov in dijakov, zato smo tudi podprli predlog zakona o poroštvu Republike Slovenije za obveznosti univerze v Ljubljani, univerze v Mariboru in študentske organizacije Slovenije iz naslova kreditov, najetih za sofinanciranje razširitve in posodobitve prostorskih pogojev in tehnološke opremljenosti ter izgradnjo in prenovo študentskih bivalnih zmogljivosti. Podprli bomo tudi oba amandmaja k 3. členu poslanske skupine Stranke mladih in poslanskih skupin koalicije. Hvala.
Prehajamo na razpravo o posameznih amandmajih in členih dopolnjenega zakona. Imate dva pregleda, oba z dne 15. tega meseca. Eno je pregled vloženih amandmajev k 1. in 3. členu in drugo amandma na amandma štirih poslanskih skupin. Najprej bomo šli k 1. členu. Tu poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke predlaga amandma. Ali lahko odločamo? Odločamo o amandmaju k 1. členu, ki ga je vložila poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke. Glasujemo. 59 navzočih, 9 za in 39 proti. [[Za je glasovalo 9.]] [[Proti 39.]] Ugotavljam, da amandma ni dobil potrebne večine. Zdaj bomo odločali o amandmaju na amandma k 3. členu, ki ga vlagajo štiri poslanske skupine. Glasujemo. Prosim? Pardon! Dovolj zgodaj ste dvignili roko, samo da vidimo, za kaj gre. Za kaj gre? [[Oglašanje iz klopi.]] Saj sem počakal, da se kdo oglasi za besedo. Prosim? Glejte, dovolj zgodaj ste dvignili roko, da razumem ugovor. Počakal sem, morda nisem dovolj jasno in na glas rekel, da je razprava. Dajem vam besedo, ker ste dvignili roko sredi glasovanja; če bi to storili potem, ko bi bili znani rezultati, vam besede ne bi dal. Imate besedo k amandmaju na amandma k 3. členu in k 3. členu. Prosim pa, da ste tudi vi pozorni, da ko pogledam po parlamentu, če želi še kdo besedo, dvignete dovolj zgodaj roko. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Rad bi povprašal predstavnike države [[...]] [[Posredovanje iz klopi.]] Ne, saj je razprava še.
Aja, razprava! Razprava je, prosim.
Glede proračunskega sklada. Torej, študentska organizacija vodi proračunski sklad, odvaja jih proračunski sklad. Kdo je torej skrbnik tega proračunskega sklada? To je prvo. Zakaj je študentska organizacija podpisnik? Sprašujem iz tega pogoja oziroma vprašanje legalitete. Jaz mislim, da bi morala biti stvar povsem jasna, da se sredstva koncesijske dajatve odvajajo na proračunski sklad v skladu z zakonom o javnih financah. Vemo, kdo je skrbnik proračunskega sklada, kakšne so njegove obveznosti - tistega, ki skrbi. Je pa jasno, da proračunski sklad je primerna oblika za namensko financiranje. Jaz se seveda ob tem rahlo nasmiham, če bi ministrstvo za finance in ta vlada resnično želela na transparenten in jasen način zagotoviti sredstva za razvoj univerze, za novo tehnologijo, za študentske domove, bi to zagotovila iz proračunskih sredstev. Ker pa tega lastni ministri ne verjamejo, da lahko iz proračuna zagotovijo v skladu z načrti to, je seveda potrebno proračunski sklad ustanavljati. In glede na to, ker sami ne verjamejo in tudi jazne verjamem, zato to podpiram, da se sredstva zbirajo na proračunskem skladu. Ampak, še prej pa bi prosil za te odgovore.
Še kdo? Kolega Diaci, potem minister.
Hvala za besedo. No, če govorimo o tem amandmaju na amandma, osebno ocenjujem, da ni potreben. Kar pa se tiče amandmaja, ki ga je vložila Stranka mladih Slovenije in govori o proračunskem skladu, bi povedal sledeče. Zakon o javnih financah v 56. členu daje to možnost, saj vpeljuje v sistem proračunskega financiranja proračunski sklad, ki omogoča zagotavljanje namenskih prejemkov in izdatkov proračuna na posebnem računu proračuna za uresničevanje določenega namena, ki je začasne narave. Namenski prejemki se lahko uporabijo samo za financiranje določenih izdatkov, opredeljenih s tem zakonov, saj tovrstnih sredstev ni mogoče porabiti za financiranje drugih izdatkov proračuna. In v tem je logika tega predloga tega proračunskega sklada. Kajti, če bi šlo to dejansko v integralni proračun na določeno postavko, bi - ne trdim, da bi bilo, ampak lahko bi obstajala možnost, da se dejansko to potem prerazporedi in iz vsega skupaj ne bi bilo nič. Zato predlagam uvedbo tega proračunskega sklada, ki je evidenčni račun proračuna, z njim pa seveda po zakoni o javnih financah upravlja pristojno ministrstvo; v danem primeru ministrstvo za šolstvo in šport. Ta rešitev je nastala na podlagi razprave na odboru za finance in monetarno politiko, ker so bile pripombe na prvotni predlog, podane s strani vlade, ki je bil po mojem mnenju mogoče še najboljši. Hvala.
Minister, prosim. Ali želi še kdo od poslancev pred tem? Prosim, kolega Jakič.
Poglejte, predsednik, kar se tiče tega proračunskega sklada, saj ne iščemo tople vode. Proračunski sklad je ustanovljen v primeru, je poseben sklad za izgradnjo pediatrične klinike. In v resnici to, kar je kolega Diaci govoril sedaj, je ena od seveda varovalk, ko govori, seveda, da je strogo namenska. Čeravno je glavna poanta proračunskega sklada ta, da sredstva, ki gredo na ta sklad, ne zapadejo. In to je treba v bistvu upoštevati pri tem in zato se jaz popolnoma strinjam, da se ustanovi poseben sklad, kjer se bodo zbirala sredstva, tako zaizgradnjo študentskih domov kot tehnološko opremljenost v višini, kot jo je predstavil minister. Zato mislim, da je čisto brez zveze izgubljati besede, ker smo tak sklad že ustanovili in točno vemo, za kaj tak sklad po 56. členu, o katerih je govoril gospod Diaci, je možen. Hvala.
Še kdo pred ministrom? Prosim.
Še vprašanje glede - hvala lepa za besedo. Kdo bo najemal kredite za izgradnjo in kakšna je potem posledica - z vlaganjem teh sredstev? Čigava so ta sredstva? Ali to kaj vpliva na lastnino univerze, ki pač sedaj poseduje 100 procentno te kapacitete?
Dobro. Hvala. Če je to vse in če nihče drug ne želi besede, bi dali besedo ministru pred odločanjem. Prosim.
Hvala, gospod predsednik. Dovolite mi, da še enkrat ponovim - vem, da nekateri to vedo, ampak vseeno ni slabo, če se še enkrat sliši. 33 milijard in 600 milijonov tolarjev je vsota denarja, o kateri govorimo. Temu je treba dodati v skladu z dogovorom s študentsko organizacijo še milijardo in 600 milijonov tolarjev za računalniško opremo. To je vložek, ki bo v Sloveniji šel v treh letih v področje zagotavljanja prostorskih in drugih pogojev za študij. Od tega bomo s koncesijsko dajatvijo pridobili 6 milijard in dobrih 500 milijonov tolarjev oziroma okoli 18 odstotkov. Da ne bo pretirano govorjenja o tem, kako se to financira samo in zgolj in še kako drugače iz koncesijske dajatve. Res je, da je to posebna ureditev - tudi evropsko primerljivo gledano. Vendar je res tudi nekaj drugega; res je, da tudi ne najdete v Evropi države, v kateri bi se ta dajatev na ta način zbirala na posebnih študentskih računih. Če že o tem govorimo in če ne poskušamo koga preslepiti, potem je vse to treba povedati. Ta dogovor kaže izjemno zrelost študentske populacije v tej državi, študentske organizacije v tem primeru, ki se je odločila skupaj z državo, po temeljitem premisleku, ne vložiti vsa sredstva samo v študentske postelje, ampak v kombinirano zagotavljanje študijskih pogojev. Bilo bi seveda lažje, morda tudi bolj všečno in za koga - tudi za naše ministrstvo - bolj enostavno, če bi vsa sredstva dobili preprosto iz proračuna. Ker si tega ne moremo privoščiti, ker je pod črto treba vedno sešteti kaj imamo in kaj želimo narediti, zato smo se dogovarjali in dolgo smo se dogovarjali za rešitev, ki je tukaj. Mi podpiramo tudi rešitev s proračunskim skladom. Za vlado je tarešitev sprejemljiva. Skrbništvo sklada je po zakonu jasno in razvidno. Kolega Jakič je posebej opozoril na tisti bistven element, ki v tem proračunskem skladu stoji in pelje stvari finančno naprej, tudi prek proračunskega leta. Kar zadeva lastnino, je lastnina v tem primeru, ko gre za univerzo, pač, univerzitetna lastnina. Tako je urejeno z zakonom, mislim, da od leta 1999 v tej državi. In univerza je skupnost profesorjev in študentov in to zadevno to ni prav posebej veliko vprašanje. Tako mislim, da bomo tudi to vprašanje znali oziroma da ga bodo znali znotraj univerzitetnega prostora rešiti. Najugodnejše kredite bo iskala skupaj z univerzo, najugodnejše kreditne aranžmaje, država. In to mislim, da so odgovori na vaša bistvena vprašanja. Hvala.
Državni zbor bo sedaj prešel na [[...]]Prosim.
Gospod minister, vprašal sem vas, na kakšen način bo ta sredstva, ki jih študentska organizacija namenja - ali je to donacija ali je to kaj drugega? Ali ima to posledice na lastništvu univerze?
Želite odgovoriti minister?
Ja, to, kar vam lahko povem ta trenutek, sem vam že povedal. Univerzitetna skupnost je v tej državni skupnost študentov in profesorjev, tako je opredeljena. In vlaganje študentskih sredstev v univerzo tozadevno ni vprašljivo.
Ali lahko zaključim razpravo?
Hvala lepa. Hvala lepa za te odgovore, ki niso odgovori.
Zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje. Na glasovanjem dajem amandma na amandma k 3. členu. Vložile so ga štiri poslanske skupine. Glasujemo! Prosim za mir v dvorani, smo sredi glasovanja. 65 navzočih, za 51 in 3 proti. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je amandma na amandma sprejet. Sedaj lahko odločimo še o 3. členu - pardon, ta 3. člen je vložila. Glasujemo o amandmaju k 3. členu, vložila ga je poslanska skupina Stranke mladih. Lahko odločimo? Želi kdo razpravljati? [[Ne.]] Potem prehajamo na odločanje. Glasujemo. 65 navzočih, 62 za in 1 proti. [[Za je glasovalo 62.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Smo v tretji obravnavi. Sprejeli smo amandmaje k 1., in 3. členu, pardon, samo k 3. členu, kvalificirani predlagatelji ne želijo vložiti amandmaja, tako da gremo sedaj na odločanje o zakonu. Nimam ugovora glede usklajenosti. Glasujemo o zakonu. Kolega Jakič. Obrazložitev glasu.
Spoštovani predsednik, glasoval bom seveda o zakonu, in sicer zato, ker se je Slovenija in z njo ta oblast, ki je večkrat kritizirana in bila kritizirana, do študentov se je vedno obnašala kot dobra mati in ne kot mačeha, kar se ji želi pripisati. Seveda je bilo zato vlado in za to državo v resnici izobraževanje najbolj pomemben segment dela. Moti me in to sem povedal tudi na odboru, na matičnem delovnem telesu, da seveda poskušamo na tem segmentu delati politiko, do sedaj jo nismo in smo poskušali seveda tej študenteriji in dijakom in dijakinjam zagotoviti maksimalne pogoje. Tudi ni res vseh tistih, ki govorijo, kako ob vstopanju v Evropsko unijo seveda vstopamo s slabo popotnico. Nasprotno! Slovenija je ena redkih držav, ki se v resnici v korist študentov odreka delu davka. Ni te razlike v Evropi, kjer bi nekdo po pogodbi delal za večji davek ali pa bi delodajalec odvajal večji davek, kot ga odvaja delodajalec v Republiki Sloveniji. Davek o delu, kot veste, oziroma pogodba o delu je obvezovala delodajalca, da odvaja 6% za nezgodno zavarovanje in 25% akontacije dohodnine. Delodajalci za delo preko študentskega servisa so do sedaj odvajali 10%, sedaj bodo 12%. Ker ta 2% - nam je že minister povedal - sta v bistvu v mavhi, ki jo država namenja, v resnici samo manjkajočih milijardo šest oziroma deset milijard, ker 25 iz proračuna že dajemo. Zato bom seveda z veseljem ta zakon podprl, ne na škodo študentov in seveda tudi ne na škodo delodajalcev, ker bodo še vedno zaiteresirani najemati študente in študentke za delo, ne pa seveda pisati po novem pogodbo o podjemu. Hvala.
Za obrazložitev glasu so sedaj po vrsti prijavljeni: kolega Sok, Diaci in mag. Drobnič. Kolega Sok.
Hvala za besedo. Spoštovani! V skladu s 115. členom poslovnika bi predlagatelj, ko je vložil zakon, moral podati tudi tri primerjalne sisteme podobnih rešitev v državah članicah Evropske unije. Kot veste, tega ni naredil, ampak tudi matično delovno telo na to ni opozorilo,ker očitno gre za izvirno in genialno rešitev, ki jo poznamo samo v Sloveniji. Poleg bencinskega tolarja, šolskega tolarja, kulturnega tolarja smo torej tokrat uzakonili še nek študentski tolar - za to gre. In to seveda ni pomoč v tej smeri, kot je tu predstavil moj predhodnik, pač pa gre enostavno za 2% večjo obremenitev gospodarstva. Ali bo to gospodarstvo sedaj 2% dalo več ali pa se bo študentsko delo za 2% znižalo. Torej, druge logike tu ni. In s takimi genialnimi idejami skrbeti za slovenske študente,seveda, ni težko. Torej, če bo vlada delala na takšen način, bomo dobili še veliko teh različnih tolarjev, ki ne bodo nič drugega kot dodatno obremenjevanje slovenskega gospodarstva in na nek drugačen način pridobivanje določenih sredstev. To je vsa umetnost tega predloga, tako da ne gre tu za neko veliko potezo in neko veliko domislico. Hvala lepa.
Kolega Diaci.
Hvala za besedo. Ta predlog zakona bom podprl iz dveh, treh razlogov. Prvi razlog je v tem, da sedaj res ni več finančnih ovir za izgradnjo prepotrebnih študentskih domov. Drugi razlog je v tem, da sem tudi sam nekako pomirjen, ker je bila sprejeta ta rešitev v zvezi s proračunskim skladom, iz že prej navedenih razlogov. Treba pa je povedati še sledeče, da sem tudi zaradi tega za ta zakon, ker je prišlo do, kot je že gospod minister lepo povedal, neke vrste solidarnosti oziroma partnerstva med študentsko organizacijo Slovenije in v tem konkretnem primeru ministrstvom. Opozarjam pa, da bo glede na stanje slovenskih javnih financ to partnerstvo potrebno še na kakšnem drugem področju. In še ena stvar, prek te koncesijske dajatve, o kateri je govoril gospod minister, je številka sledeča: 6,5 milijarde plus 3 milijarde kreditov, kar je 9,5 milijarde, od projekta, ki je težak 33 milijard, je to malo več kot 55%. Hvala.
Kolega mag. Drobnič.
Mimogrede lahko omenimo, da ta zakon ne izpolnjuje tudi poslovniških določil glede dosledne uporabe spola, kot je bilo pri zakonu o kmetijstvu oziroma suši pri nas omenjeno. Tudi to je še dodatna reč, poleg primerjave. Toda, obrazložitev glasu. Poglejte, v času, ko je ta koalicija treh let, so se sredstva za univerzo za tehnološki razvoj in vse to zmanjšale od 2 milijard na 800 milijonov. Ja, tako je. To imate možnost tudi prebrati, gospod Mramor je napisal oziroma izjavil. Če to porazdelite na 7 let, dobite pravzaprav ta znesek, ki ga bomo sedajle nekako pokrili. Torej, država oziromavladajoča koalicija vzame najprej 7 milijard, potem jih pa na tak način pridobi z obremenitvijo študentskega dela. Jaz bom glasoval za ta zakon zato, da ne bi bilo še večje katastrofe, kar se tiče opremljenosti šol in domov. Žal bo šlo to na račun dela študentov in bodočih kreditov, ki jih bo treba poplačati. To je pa konec koncev tudi klofuta vladi, da ni pripravila pravih rešitev, sistemsko in zakonsko nespornih, ampak je morala priti skozi leva vrata, na takšen način. Povedal sem, glasoval bom pač za ta zakon. Zakon bo pa prinesel v bodoče nekatere težave, na katere sem opozoril.
Prosim, kolega Vnučec.
Hvala za besedo. Tudi jaz bom podprl ta zakon, najbrž kot velika večina tukaj prisotnih. Bi pa samo omenil, da pri vseh drugih takoimenovanih tolarjih pa seveda nimamo takega soglasja, kot ga imamo tukaj. Tukaj pač študentje, ker pač študentje imajo svoje reprezentativne predstavnike, to so Skupnost študentov Slovenije in obe organizaciji, soglašajo in so tukaj dosegli kompromis, skupaj z vlado, da se taka rešitev najde. Lahko rečemo, da to ni neka vsiljena varianta, če gledamo s tega vidika, kot lahko rečemo za neke druge, kot bencinski tolar, kjer pač nimamo vpliva na to, ali bomo plačevalitisti tolar več ali manj za nekatere druge infrastrukturne rešitve. Tako mislim, da je tukaj bil nek širši konsenz dosežen. S tega vidika, seveda, zakon ima svoje zelo dobre strani in menim, da je treba take rešitve mogoče uporabiti tudi kje drugje. Hvala
Želi še kdo obrazložiti glas pred glasovanjem? Če ne, bomo prešli na glasovanje o zakonu. Glasujemo! Smo sredi glasovanja o zakonu. 64 navzočih, 61 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 61.]] [[Proti nihče.]] Zakon je sprejet in ta točka zaključena. Sedaj vas bom prosil za pozornost pri 25. TOČKI DNEVNEGA REDA, ker imamo precej glasovanj o sklepih, da ne bi prišlo do nesporazumov. Poskušal bom voditi glasovanje tako, da se to ne bo zgodilo, vas pa tudi prosim za pozornost. Šli bomo na potrditev uradnih prečiščenih besedil zakona o pravniškem državnem izpitu, zakona o priznanju Republike Slovenije za poslovno odličnost, zakona o strokovnih in znanstvenih naslovih, zakona o nacionalnih poklicnih kvalifikacijah, zakona o vračanju vlaganj v telekomunikacijsko omrežje, zakona o železniškem prometu, na potrditev zakona o državni upravi in zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja. Uradna prečiščena besedila je pripravila zakonodajno-pravna služba zbora in zbor jih potrdi ali zavrne brez razprave. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa. Potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o pravniškem državnem izpitu. Glasujemo. 58 navzočih, 54 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 54.]] [[Nihče proti.]] Ta sklep je sprejet. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o priznanju Republike Slovenije za poslovno odličnost. Glasujemo. 56 navzočih, 50 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 50.]] [[Nihče proti.]] Sklep je sprejet. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o strokovnih in znanstvenih naslovih. Glasujemo. Smo sredi glasovanja. 61 navzočih, 55 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 55.]] [[Nihče proti.]] Sklep je sprejet. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o nacionalnih poklicnih kvalifikacijah. Glasujemo. 59 navzočih, 54 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 54.]] [[Nihče proti.]] Sklep je sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa: potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o vračanju vlaganj v javno telekomunikacijsko omrežje. Glasujemo. 61 navzočih, 57 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 57.]] [[Nihče proti.]] Sklep je sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa: potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o železniškem prometu. Glasujemo. 60 navzočih, 50 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 50.]] [[Nihče proti.]] Sklep je sprejet. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: potrdi se uradno prečiščeno besedilo zakona o državni upravi. Glasujemo. 58 navzočih, 46 za in 1 proti. (Za je glasovalo 46.)(Proti 1.) Sklep je sprejet. Še zadnji sklep o prečiščenih besedilih. Tokrat za besedilo zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja. Glasujemo o potrditvi uradnega prečiščenega besedila zakona o spodbujanju skladnega regionalnega razvoja. Glasujemo. 63 navzočih, 56 za, nihče proti. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor tudi to uradno prečiščeno besedilo navedenega zakona potrdil. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 26. TOČKO DNEVNEGA REDA - MANDATNO-VOLILNE ZADEVE. Zbor bo pod to točko obravnaval: predlog kolegija predsednika državnega zbora za spremembo in dopolnitev odloka o ustanovitvi odbora državnega zbora za gospodarstvo, predlog predsednika Republike Slovenije za imenovanje pooblaščenca za dostop do informacij javnega značaja, devet predlogov sodnega sveta o izvolitvi v sodniško funkcijo in predlog sodnega sveta za imenovanje na sodniško mesto vrhovnega sodnika ter predlog mandatno-volilne komisije v zvezi z razrešitvijo sodnika porotnika delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani in v zvezi z obvestilom okrožnega sodišča v Ljubljani, kazenski oddelek, v zvezi z vloženo zasebno tožbo zoper poslanca državnega zbora. Zdaj prehajamo na odločanje o posameznih zadevah. Prosim za vašo pozornost. Najprej bomo odločali o predlogu za spremembo in dopolnitev odloka o ustanovitvi odbora državnega zbora Republike Slovenije za gospodarstvo. Ta predlog je poslal kolegij predsednika državnega zbora. Lahko odločimo? Odločamo o navedenem predlogu. Glasujemo. 60 navzočih, 57 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je odlok sprejet. Predsednik Republike Slovenije dr. Janez Drnovšek je na podlagi 28. člena zakona o dostopu do informacij javnega značaja državnemu zboru predlagal, da za pooblaščenca za dostop do informacij javnega značaja imenuje gospoda Igorja Šoltesa za dobo petih let. Predlog je obravnavala mandatno-volilna komisija. Predsednik, želite besedo? [[Ne.]] Želi besedo katera od poslanskih skupin? Tu imam napisanega kolega Jerovška, vendar ga ni v dvorani. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o imenovanju gospoda Igorja Šoltesa na položaj pooblaščenca. Glasujemo. 62 navzočih, 51 za in 2 proti. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je zbor predlagani sklep sprejel. Sodni svet je državnemu zboru predložil devet predlogov o izvolitvi v sodniško funkcijo. Povedal sem že, da bomo odločali najprej o okrajnem sodniku, petih okrajnih sodnicah na okrajnem sodišču v Idriji, Lenartu, Ljubljani, Radovljici in Trebnjem, okrožni sodnici na delovnem in socialnem sodišču v Ljubljani, dveh sodnikov za prekrške pri sodniku za prekrške Brežice, predlog o imenovanju na sodniško mesto vrhovnega sodnika. Želi predstavnik sodnega sveta besedo? [[Ne želi.]] Želi besedo predsednik mandatno-volilne komisije? [[Prav tako ne.]] Nihče se ni prijavil k besedi, zato bomo šli po vrsti. Najprej bomo odločali o predlogu sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospoda Erika Rusa na sodniško mesto okrajnega sodnika na Okrajnem sodišču v Idriji. Glasujemo o izvolitvi v sodniško funkcijo gospod Erika Rusa. 57 navzočih, 51 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti nihče.]] Sklep je sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Mirjane Horvat Pogorelec na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Lenartu. Glasujemo. 53 navzočih, 47 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti nihče.]] Sklep je sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Maje Šuštar na sodniško mesto okrajne sodnice v Okrajnem sodišču v Ljubljani. Glasujemo o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Maje Šuštar. 57 navzočih, 51 za, 1 proti. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 1.]] Sklep je sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Barbare Nastran na sodniško mesto okrajne sodnice v Okrajnem sodišču v Radovljici. Se opravičujem, če nisem pravilno prebral njenega priimka. 51 navzočih, 46 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Maje Primožič na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajnem sodišču v Trebnjem. Glasujemo o predlogu za izvolitev v sodniško funkcijo gospe Maje Primožič. 51 navzočih, 46 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 46.]] [[Proti nihče.]] Sklep je sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Tadeje Predanič na sodniško mesto okrajne sodnice na Okrajno sodišče v Trebnjem. Glasujemo. Prosim. 57 navzočih, 53 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti nihče.]] Sklep je sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospe Milene Markovič na sodniško mesto okrožne sodnice na Delovnem in socialnem sodišču v Ljubljani. Glasujemo. 56 navzočih, 50 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti nihče.]] Sklep je sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospoda Marka Bregarja na sodniško mesto sodnika za prekrške pri Sodniku za prekrške Brežice. Glasujemo. 58 navzočih, 49 za in 1 proti. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 1.]] Sklep je sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o izvolitvi v sodniško funkcijo gospoda Mitje Voglarja na sodniško mesto sodnika za prekrške pri Sodniku za prekrške Brežice. Glasujemo. 56 navzočih, 48 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti nihče.]] Sklep je sprejet. Končno imamo še odločitev o predlogu sklepa o imenovanju gospoda Ivana Robnika na sodniško mesto vrhovnega sodnika na Vrhovnem sodišču Republike Slovenije. Glasujemo. 59 navzočih, 54 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti nihče.]] Sedaj smo pri predlogu sklepa o razrešitvi, in sicer sodnika porotnika delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani. Predlog sklepa je predlagala mandatno-volilna komisija. Želi predsednik besedo? [[Ne.]] Odločamo o predlogu sklepa o razrešitvi sodnika porotnika Delovnega in socialnega sodišča v Ljubljani. Glasujemo. 61 navzočih, 53 za in 2 proti. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 2.]] Ugotavljam, da je ta sklep sprejet. Sedaj bomo obravnavali obvestilo Okrožnega sodišča v Ljubljani, kazenski oddelek, v zvezi z vloženo zasebno tožbo zoper poslanca državnega zbora. Obvestilo je v obravnavo zboru posredovalo Okrožno sodišče v Ljubljani, kazenski oddelek. Mandatno volilna komisija je to obravnavala. Želi predsednik besedo? [[Ne želi.]] V skladu s prvim odstavkom 207. člena poslovnika ni razprave o imunitetnih zadevah. Zato prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, ki se glasi [[...]]Obrazložitev glasu? Boste dobili besedo. "Državni zbor Republike Slovenije na podlagi 83. člena ustave Republike Slovenije ter 22. člena zakona o poslancih v zvezi z obvestilom Okrožnega sodišča v Ljubljani, kazenski oddelek, z dne 16.5.2003 leta v zvezi z vloženo zasebno tožbo zasebnega tožnika Rajka Geriča zoper poslanca državnega zbora gospoda Antona Anderliča zaradi kaznivega dejanja in žaljive obdolžitve po prvem in drugem odstavku 171. člena kazenskega zakonika Republike Slovenije ne prizna imunitete poslancu državnega zbora Republike Slovenije gospodu Antonu Anderliču in dovoli vodenje kazenskega postopka." Pred glasovanjem, kolega Anderlič, imate besedo za obrazložitev glasu. Prosim.
Glasoval bom za ta predlog sklepa. Prvič zaradi tega, ker sem sam zaprosil mandatno volilno komisijo, da ne prizna imunitete iz več razlogov. Prvič, ker postopek pred sodiščem v ničemer ne bo oviral dela državnega zbora zaradi moje odsotnosti, kakor tudi ne mojega dela v tem primeru. Seveda iz vsebinskih razlogov, ker verjamem v to, da ta tožba nima nobene osnove, da nisem nikogar žalil, da je primer, kot je ta, lahko tudi primer, ko bi se drugi ob različnih priložnostih sklicevali na imuniteto za to, da postopkov pred sodiščem ne bi bilo, tudi zaradi tega se ne želim sklicevati na imuniteto. Želim, da se stvari v tem mojem primeru razčistijo. Konec koncev gre za to, da sem tisto, kar je bilo pričakovano, javno že povedal. Vsem tistim, ki se v primeru zapleta, ki je nastal, ki bi se eventualno prepoznali v tem, sem se jim opravičil. Gospod, ki pa toži, pa po mojem vedenju takrat ni bil urednik ali pa vsaj jaz nisem vedel za to, da bi kakršenkoli urednik bil, zato ga tudi razžaliti nisem mogel. Želim, da se to čimprej pred sodiščem to tudi dokaže.
Lahko odločimo? Prosim za pozornost. Glasujemo o predlogu sklepa, ki sem ga malo prej prebral. Glasujemo! 67 navzočih, 54 za in 7 proti. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 7.]] Sklep je sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Pred koncem te redne seje bomo obravnavali še predlog odloka o razpisu predhodnega zakonodajnega referenduma v zvezi s predlogom zakona o spremembah zakona o trgovini. Kot veste sem predlog odloka v obravnavo predložil sam, kot predsednik državnega zbora. Predlog odloka je obravnaval odbor za gospodarstvo. Želi predsednik Horvat besedo? [[Ne želi.]] Predstavnik vlade je tukaj. Želi besedo? [[Ne želi.]] Potem bomo sedaj najprej poslušali predstavitev stališč poslanskih skupin in besedo ima kolega Cukjati. Prosim za predstavitev stališča poslanske skupine Socialdemokratske stranke. Mir v dvorani!
Hvala za besedo. Spoštovani! Verjetno se vsi zavedamo, za kaj gre. Gre namreč za pobudo za referendum, ki je bila podana z naše strani dvakrat, na nek način zavirana prek ustavnega sodišča in končno ovirana predvsem s tem, da že pri prvotni obravnavi tega pomembnega problema nismo prisluhnili težavam prodajalk, ampak smo bolj nekako oziroma ste bolj upoštevali tisto famozno svobodo, ekonomsko svobodo, svobodo gospodarske pobude. Prepričan pa sem, da v naši državi, če hoče biti pravna in socialna, ima ta pobuda vendarle svoje meje in je podrejena drugim interesom, zagotovo pa morajo v tem primeru igrati vlogo tudi težave in želje tistih, ki so neposredno vključeni, prodajalk. Zelo sebično je želeti, imeti ob nedeljah vse trgovine odprte, v naslednji fazi vse ambulante odprte, v naslednji faze vse mogoče inštitucije odprte, tudi državne urade, ne samo ob nedeljah, sobotah, vseh praznikih. To bi bila izredno sebična želja neke vladajoče strukture, ki ne ve, kaj je nedelja, kaj je družinsko življenje in kaj je pravzaprav potrebno tudi za boljšo kvaliteto življenja. Mislim, da se pri tej vrednoti, kadargovorimo o kvaliteti življenja, ki jo mora vlada in državni zbor zagotavljati volivcem, vendarle izgubljajo neki osnovni parametri kvalitete. Ni samo zaslužek, ni samo denar, ni samo potrošništvo kvaliteta, kvaliteta so tudi druge stvari, pomembnejše. Mislim, da bi človek upravičeno želel, da bi se tega nekoliko bolj zavedali. Zaradi tega bomo to podprli, v upanju, da če ne ta državni zbor, bodo pa vsaj volivci znali izbirati med vrednotami in izbrali tisto, ki je bolj pisana na kožo slovenskega človeka, kajti Slovenec, slovenski človek še vedno čuti, kaj je za njega bolje. Ni potrebno in ni dopustno, da vedno o tem, kaj je za njega bolje, odloča politika; politika se velikokrat moti. V tem mandatu smo to doživeli mnogokrat.
Kolega Potrč bo predstavil stališče poslanske skupine Združene liste socialnih demokratov, za njim kolega Peče.
Hvala lepa. V Združeni listi socialnih demokratov podpiramo prizadevanja delavcev v trgovini in njihovih sindikatov za razumno ureditev odpiralnega časa trgovin. Sedanje rešitve, ko so skoraj vse trgovine, posebej v trgovskih centrih, prek celega leta odprte tudi ob sobotah zvečer in še ob nedeljah, se nam ne zdijo razumne, saj niso sprejete zaradi potreb potrošnikov in so izrazito neprijazne do delavcev v trgovini. Poleg tega taka praksa postopoma spreminja ustaljene družinske navade in možnosti ter potrošništvu podreja vse druge vrednote življenja. Primerjanje nujnosti odprtja trgovin z delom in dežurstvi v zdravstvu, prometu, policiji in podobnem za nas ni ustrezno, saj gre v teh primerih za javni interes organiziranja celotnega družbenega življenja. V primeru odprtja vseh trgovin vse leto, tudi ob nedeljah, pa gre predvsem za interes lastnikov kapitala v nekaterih trgovskih družbah, saj bi vprašanje možnosti nabave nujnih življenjskih potrebščin bilo mogoče uspešneje reševati z dežurnimi trgovinami, ob ustreznih dogovorih z lokalnimi skupnostmi. V Združeni listi socialnih demokratov smo si prizadevali, da bi se vprašanje smotrne ureditve odpiralnega časa trgovin uredilo sporazumno med lastniki in zaposlenimi, ob sodelovanju potrošniških organizacij in ob pomoči vlade. Žal nismo uspeli tudi zaradi premajhnih prizadevanj vlade, pa tudi zato, ker smo poslanci, ki smo sicer zagovorniki ureditve tega vprašanja, predlagali vsak svoje rešitve in potem skupno propadli. Žal je torej zaradi arogance lastnikov in menedžerjev, zaradi neaktivnosti vlade in zaradi mnenja večine poslancev, da je popolna liberalnost prava usmeritev, prišlo do zbiranja podpisov za referendum, in sindikati so uspeli. K temu jim je treba čestitati, saj vemo, da je to velik napor in velik podvig. Na referendumu se bodo državljanke in državljani odločali po svojem interesu. Odločitev bo treba upoštevati. Če pa bo odločitev veljala in kako dolgo, je že drugo vprašanje. Saj se celo pred razpisom referenduma napovedujejo ustavni spori o bodoči vsebini zakona. V Združeni listi smo zato prepričani, da nobena rešitev, ki bo partnerjem vsiljena, ne bo dobra. Spet bodo potrebna pogajanja, saj ni prav ob nedeljah in praznikih imeti vse trgovine odprte, niti vse trgovine zaprte. To le kaže našo skupno politično nesposobnost. Po našem mnenju referendum ne bo zmaga nikogar, ampak poraz sporazumevanja in racionalnihrešitev. Upamo, da nas bo izučil in da bomo tudi za ta vprašanja kasneje našli usklajene rešitve. Sporazumna ureditev tega vprašanja brez referenduma bi bila razumna in obvezujoča za vse, za sedaj in za v bodoče. Hvala.
Besedo bom sedaj dal kolegu Pečetu. Ali lahko prosim eno stvar, preden dam besedo naprej? Glejte, ura teče. Sedaj je pol sedmih, ko bomo zaključili to sejo in predvidevam, da jo bomo v dobri uri, bi prosil vse vodje poslanskih skupin za nekaj minutni sestanek tukaj v centru razpravne dvorane, da se odločimo glede nadaljevanja dela danes oziroma jutri ob desetih. Če bo dovolj široka podpora, bomo nadaljevali danes, če ne, bomo nadaljevali jutri. Prosim, da se posvetujete v poslanskih skupinah. Kolega Peče, imate besedo. Prosim za mir v dvorani. Prosim za mir v dvorani. Po koncu bo takoj padla odločitev. Prosim, kolega Peče. Mir v dvorani. Če lahko te posvete naredite diskretno, tako da ne boste motili kolegov, bomo vsi hvaležni. Prosim,kolega Peče.
Po oceni Slovenske nacionalne stranke je zgodba odpiralnega časa in pa materije v tem [[...]]
Mir v dvorani!
[[...]]seveda zgodba konflikta med stranjo kapitala oziroma interesi kapitala in interesi delovnih ljudi. Po drugi strani pa celotna zgodba nakazuje na nespoštovanje socialnih partnerjev s strani vlade in vladajočih strank, ki so po naši oceni dosegle to, da se je zadeva tako dolgo odvijala in da bo državo toliko stala. Po naši oceni slovenska politika, vlada, vladne stranke preveč cenijo kapital. Tako zaposleni v celotni zgodbi niso imeli svojega predstavnika v procesu, ki bi imel možnost narediti ga krajšega in učinkovitejšega. Zato so uporabili zadnjo možnost za dosego svojega, po moji oceni upravičenega cilja, to je, izbiro referenduma. Toda tudi tu zgodba ni bila tako enostavna. Ta državni zbor je zavlačeval, državni zbor je dvakrat v igro vključil tudi ustavno sodišče, popolnoma po nepotrebnem, s tem da jih je zaprosil za mnenje. Skratka, politika je povedala svoje. Povedala je, da si referenduma ne želi, povedala je, da je na strani kapitala in da ji je v bistvu vseeno za zaposlene. Navkljub vsemu je predlagatelju referenduma uspelo predčasno zbrati potrebno število glasov po zakonu o referendumu in ljudski iniciativi in s tem je izpolnil vse pogoje za referendum. Dejstvo je, da referendum bo, in dejstvo je, da se bodo na njem ljudje odločali. V Slovenski nacionalni stranki smo vedno bili na strani zaposlenih, vedno smo svoje aktivnosti usmerjali v to, da bi se jim omogočalo čim kvalitetnejše in lažje delo ter pošteno plačilo. Res pa je, da nismo navdušeni nad referendumom, kajti referendum bo državo stal 500 milijonov slovenskih tolarjev. Ocenjujemo, da so socialni partnerji v začetku pogajanj izbrali pravilno vlogo, ko so poskušali s komunikacijo z vlado doseči svoje, a je žal vlada Republike Slovenije tudi tu padla, tako da jim resnično ni preostalo drugega, kot zbrati potrebne podpise. Ob vsem tem pa bi v okviru Slovenske nacionalne stranke radi izpostavili sledeče. Prvič, kljub grožnjam, ki so bile izpostavljene, tako odkrite kot prikrite, jim je uspelo zbrati podpise. Vodilni možje veletrgovin so govorili, da bodo v primeru pozitivnega referenduma začeli odpuščati nekaj sto ljudi. Seveda zadeva ne drži. Pripravljenost po trošenju ni odvisna od dneva odpiranja trgovine, glede na to, da ostane še šest dni, kajti dejstvo je, da bomo potrošniki potrošili tisto, kar smonamenjeni in pripravljeni v določenih drugih dnevih, če tega ne bomo mogli storiti v nedeljo. Po drugi strani pa bi grožnje vodilnih mož veletrgovin obstojale samo v tistem momentu, ko bi državni zbor, vlada regulirala odpiranje oziroma odpiralni čas selektivno. To pomeni, enemu trgovcu da, drugemu ne. Hvala bogu, te določbe obstojajo v naši družbi, veljajo pravila za vse, torej grožnja ne more vzdržati. Po drugi strani pa tudi osebno ocenjujem, da je težko delati sedem dni na teden. Naš delavnik oziroma naš delovni teden, spoštovane poslanke in poslanci, se konča v petek, praviloma ob 14.00 uri. In če po 14.00 uri nekdo izrazi željo po govoru za to govornico, je nelagodje. Če pa bi kdo zahteval še kakšno pavzo tik pred odločanjem pred koncem dneva, pa če bi lahko pogledi ubijali, tega poslanca več ne bi bilo z nami. Hočem prikazati samo to, kako smo krivični. Preklinjamo vsak dan zunaj v predverju, v klopeh, kadar se nam podaljša naš delovni dan. S tako lahkoto pa hočete ljudi, da bodo delali vse nedelje. Mislim, da to ni pošteno. Iskreno upam, da bo referendum uspel. Vse čestitke pobudnikom za referendum in iskreno upam in povzel bom govor gospoda Potrča, vsaj zaključek: upam, da ste si nabrali dovolj modrosti, da takih zgodb vladne stranke več ne boste ponavljale. Hvala.
Kolega Brenčič. Ali lahko, kolega Brenčič pridete za govorniški oder? Kolega Brenčič ima besedo v imenu poslanske skupine Slovenske ljudske stranke. Prosim.
Hvala lepa za besedo. V skladu s poslovnikom bomo v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke predlog odloka podprli. V naši poslanski skupini o tem vprašanju do sedaj ni bilo sprenevedanja in ga tudi zdaj in v bodoče ne bo. Čas pa je že, da se neke vrste agonija ki spremlja to vprašanje in jo v bistvu povzročamo tukaj v tem državnem zboru, konča. In to konča na način, ki je zapisan v zakonu, da ljudje odločijo in tako kot bodo odločili, tako se bomo mi morali ravnati. Škoda pa je in prav je, da ljudje odločijo takrat, ko se v potrebnem partnerskem dialogu dva, ki sta si medsebojno potrebna in soodvisna, nista v stanju dogovoriti oziroma ko enostavno močnejši nekoliko ne popusti tudi v korist šibkejšemu. Če je temu tako, potem je stvar na ljudeh, da odločijo in tudi skupaj z nami, ki se bomo z referendumom odločili in zato prevzemamo tudi del odgovornosti. Hvala lepa.
Kolega Kvačič v imenu poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije in predstavitev stališč bo za vami zaključil kolega mag. Drobnič. Prosim, kolega Kavčič.
Spoštovani gospod predsednik, državni sekretar, kolegice in kolegi! V poslanskem klubu LDS bomo predlog odloka seveda podprli. K temu nas zavezujeta ustava in poslovnik državnega zbora. Poleg tega gre tu za zelo pomembno vprašanje. Blizu nam je misel, ki je bila izražena v obrazložitvi ustavnega sodišča, ki je reklo, da gre pri odpiralnem času trgovin za tako pomembno vprašanje, za katerega obstajajo utemeljeni razlogi, da se o tem vprašanju izrečejo državljani in državljanke. To je res. Po drugi strani pa je seveda res, da gre za tako pomembno vprašanje, o katerem je bolj koristno iskati kompromis med zainteresiranimi skupinami, to so zaposleni, to so trgovci, lastniki trgovin, poslovodstva in to so že omenjeni vsi državljani in državljanke kot kupci in to so tudi tisti potencialni iskalci zaposlitev, nezaposleni, ki jih še kako zanima, kaj z možnostjo zaposlovanja v trgovini bo. V Liberalni demokraciji gledamo nekoliko bolj kritičnona to, v katero smer se to vprašanje razvija. Z veseljem smo spremljali visoko stopnjo doseženega konsenza med socialnimi partnerji že v lanskem letu. Veseli nas tudi, da so sedaj v zadnjem obdobju prišla zelo skupaj stališča okoli pogojev dela v manj ugodnem delovnem času. Zdi pa se nam, da poskus razreševanja pogojev dela trgovcev v manj ugodnem delovnem času z referendumskih pritiskom ne bo prinesel tistih željenih rezultatov za zaposlene v trgovini. Zaposlene v trgovini tudi v Liberalni demokraciji odločno podpiramo v vseh njihovih zahtevah, ki so skladne z zakonom o delovnih razmerjih. Pričakujemo striktnejše delovanje delovnih inšpekcij, smo pa skeptično do tega, ali lahko po tej poti, ki bo vodila v obvezno zapiranje trgovin ob nedeljah, kaj koristnega pridobimo za zaposlene v trgovini. Bojimo se, da ne. Gre namreč za eno veliko sistemsko napako, ki jo je bilo zaslediti tudi v diskusijah. Gre za zamegljevanje razlike med delovnim časom fizične osebe, delavca, delavke, in obratovalnim časom trgovin. Obratovalni čas trgovin, ki je daljši, obsega, recimo, 7 dni na teden, povzroča večjo potrebno število delovnih ur, za katere je potrebno večje število zaposlenih. In v tem smeri bi seveda veljalo iskati rešitve. Zato se bojimo, da nadaljevanje referendumskih prizadevanj pomeni nesrečno rešitev za zaposlene v trgovini v obeh primerih. Če bo referendum propadel, bo to grenka izkušnja za vse nas sicer in bomo se lahko strinjali, da škoda, da nismo do teh rešitev prišli na drugi način. Če pa bo referendumska pobuda uspela, potem bo to posledično pomenilo obvezno zmanjševanje potrebe po številu zaposlenih v trgovini. To je nujna ekonomska posledica. Z zakonsko prisilo lahko te posledice morda odmikamo, zamegljujemo, ampak na srednji rok se jim seveda ne moremo izogniti. Zato močno upam, da bodo še naprej tekla prizadevanja za sporazumno ureditev dobrih pogojev dela za zaposlene v trgovini, tako v običajnem kot v manj ugodnem delovnem času. Upamo, da ta referendum, ne bo uspel, saj bo s tem dosežen uspeh za zaposlene v trgovini. Hvala.
Še stališče poslanske skupine Nove Slovenije bomo slišali in potem zaključili predstavitev stališč. Kolega mag. kolega Drobnič ima besedo. Prosim.
Predlog za razpis referenduma bomo v poslanski skupini podprli zaradi temeljnih razlogov, ki smo jih že večkrat v svojih predstavitvah predstavili. Slovenija se je s tem zakonom oziroma z urejanjem odpiralnega časa trgovin znašla pred pomembno odločitvijo. Ni samo, to ali je trgovina ob nedeljah odprta ali ne, ampak gre za globljo civilizacijsko odločitev. To, kar je en sociolog omenil, gre za to, ali bomo v družbi pospeševali to, da bi človek poleg tega, da si prizadeva nekaj imeti, dopustili še to, da nekaj je. Za to vprašanje gre. Če bomo ravnali naprej s temi trendi odpiralnih časov in podobno, se bo to razširilo tudi na druge dejavnosti. Že sama trgovina po povlekla ostale in še sedaj povleče ostale dejavnosti, da se lahko to odpira. Za post industrijsko družbo je potrebna ureditev, v katerim bo človek tudi biti, ne samo imeti. V Novi Sloveniji se zavzemamo za takšno ureditev, ki jo ima večina evropskih držav. Če bi odpiralni čas trgovin v nedeljo pomenil povečanje delovnih mest, bi to verjetno v Nemčiji že postorili, pa v Franciji tudi, pa v Švici tudi, ko se spopadejo s brezposelnostjo. Morda bi celo odprli državne urade ob nedeljah, pa ob sobotah in bi zaposlili dodatne delavce. Tako enostavno razmišljanje pa ne bo šlo. V tej anarhični zgodbi je propadlo mnogo trgovin in mnogo delovnih mest. Na ta račun je nastalo nekaj delovnih mest pri velekapitalu. To je resnica. Rezultati so jasni oziroma analize jasno kažejo, da deregulacija obratovalnega časa ne pomeni povečanja števila zaposlenih na daljši rok, ampak celo zmanjšanje. Kupna moč prebivalstva je konstantna in tu ni moč kaj več pokriti. Celo tako razmišljamo v Novi Sloveniji: smo v nekem smislu tudi na strani kapitala, ne tistega razdiralnega, največjega, ampak tistega, ki ima občutek tudi za dimenzijo človeške duše. Če za vse uveljavimo šestdnevni delavnih, za vse trgovine, se bodo konec koncev zmanjšali stroški poslovanja trgovcev, trgovin, kajti znižali bodo materialne stroške. Vendar pa želijo tudi trgovci enaka pravila za vse. Ravno iz teh razlogov bomo ta referendum v Novi Sloveniji podprli. Žal je do tega prišlo. V poslanski skupini Nova Slovenija smo vložili potreben zakon, ki bi drugače reguliral, tako kot je to, recimo, v Franciji, podobno kot je v Angliji. Po teh modelih. Pa ni bilo potrebne volje s strani vladajoče koalicije, zato je krivda za ta referendum pravzaprav na njihovi strani. To so pač dejstva in mimo teh dejstev ni možno iti. Žal bo v Sloveniji referendum, morda pa tudi priložnost, da Slovenci in Slovenke, državljani Republike Slovenije pokažejo, kaj želijo imeti v post industrijski družbi. Hvala.
Prehajamo na razpravo poslank in poslancev. Jaz sem predlagatelj tega odloka. Rad bi vas obvestil, da je njegovo bistvo predlog datuma. Za datum se predlaga 21. september 2003. Vidim, da gredo sedaj diskusije daleč proč od tega vprašanja. Tukaj je sedaj precej prijavljenih. Prosim, če bi se lahko držali v tem smislu točke dnevnega reda. Kolega Jerovšek je prvi prijavljen, prosim.
Hvala lepa. Spoštovani! Ob sprejemanju tega odloka sem vesel in žalosten. Vesel zato, ker so zastraševani delavci izbojevali pomembno zmago. Vemo, da so se vršili nanje silni pritiski, pogosto zaničevani, izkoriščeni, pa so kljub temu zmogli moči, da so to zmago dosegli. Žalosten pa sem zaradi tega, ker je šele ta zmaga delavcev ohladila glave. Po današnjih predstavitvah poslanskih skupin, po nekaj piruetah nekaterih poslanskih skupin vidim, da bi nekateri bili zopet zastopniki delavskega razreda. Po nepotrebnem moramo imeti referendum, če bi takrat razmišljali enako, če bi bili tudi takrat na strani delavcev. Po tej strani sem žalosten, mi je žal, da bomo zaradi tega porabili 600 milijonov in da bodo nekateri s prstom kazali na delavce, na ljudi in na tiste stranke, ki smo od vsega začetka imeli enako stališče. Danes se mnogi zavzemajo, zopet vidim, za ustaljene družinske navade, za družino. Čeprav jaz mislim, da je idejni podton tega bil od vsega začetka rušenje ustaljenih slovenskih navad in vrednot in na podlagi lomljenja hrbtenice, zagotoviti si politično in ideološko prevlado. Tu, v fazi sprejemanja tega zakona, je bil kapital odločno močnejši. Pisal je odloke, pisal je ustavne pritožbe in tako naprej. Javna korist,kot je družina, je bila zaničevana. Še ta teden je pravzaprav bila družina zaničevana v tem parlamentu, ko je kolega Diaci predlagal pomembno razpravo o rodnosti, rojevanju v Sloveniji, o zaskrbljujočem pojavu, kar je zelo povezano z vrednoto družine. To ste seveda vehementno zavrnili. Upam, da ob tem, ko pravzaprav so se slovenski ljudje na nek način zdrznili in se hrabro podpisali pod neko referendumsko pobudo, da je to nek premik v obnašanju. Jaz globoko upam in bi pravzaprav želel, da bi državni zbor izrazil pričakovanje, da v pripravah na referendum delavci v trgovini ne bodo podvrženi nadaljnjim grožnjam in pritiskom. To je grozljivo, da se to dogaja. Upam, da ste prebrali prispevek novinarja Milana Petka v sobotni prilogi Večera, ko piše o teh grožnjah, kako se morajo delavci, ko jim ponudijo mikrofon, da jim povedo, kako se bodo odločali, in se ne upajo pred kamero, samo z zadnje strani jih lahko kamera snema. In Miro Petek je oseba, ki je dala skozi grožnje, ne samo grožnje, ki ve, kaj je zastraševanje in lahko o tem suvereno piše. Mislim, da bi morali s te hiše pobrati sporočilo, da vsi, ki bodo zastraševali delavce zaradi svobodnega odločanja, zaradi zastopanja svoje ustavne pravice in tudi javne koristi, da vsi tisti delajo proti slovenski ustavi in proti slovenskim zakonom in da se bo to enkrat končalo. Kapital ima dovolj drugih moči in mu ni treba zastraševati nebogljenih delavcev, ponižanih ljudi. Hvala lepa.
Kolega Barovič še želi besedo, za njim kolega Drobnič.
Hvala lepa, gospod predsednik. Sami ste dejali, da je bila vaša pobuda, da ste dali predlog odloka v obravnavo. In tudi prav je tako. 40.000 podpisov je zbranih, referendum bo. Če želite, s prvim stavkom odgovorim tudi na vsebino te razprave: strinjam se s predlaganim datumom, 21. septembrom. Pa vendar, če je ta odlok, dovolite, tako kot so vsi ostali, bom sam še enkrat povedal tisto, kar sem že, pa mislim, da ima zvezo s tem odlokom. Bom kratek. Dvanajst let imamo v Sloveniji novo politiko in novo gospodarsko ureditev, to je dejstvo. Prisegamo na tržni sistem, ki na osnovi ponudbe in povpraševanja uniči ali dviguje uspešne ali neuspešne. Če delodajalec krši svoje obveznosti, mora to reševati državni zbor in referendum? Če delodajalec ne spoštuje pravic, če grozi, mora to reševati državni zbor in referendum ali inšpekcija za delo, ali pristojni sodni in drugi organi? Če delodajalec pošteno ne plačuje delavcev, mora to reševati državni zbor in referendum? Če sindikat ne opravi svojega dela, mora to reševati državni zbor in referendum? Če delodajalci in delojemalci ne morejo najti sporazuma o organizaciji dela in življenja, mora to zopet reševati državni zbor in referendum? Gospod Potrč je lepo dejal, saj ne moremo, a zdaj bomo pa vse zaprli - stvar dogovora med delodajalcem in delojemalcem ter sindikati, med pristojnimi institucijami je, da so določene trgovine ob določenem času odprte, da se spoštujejo pravice iz zakona o delovnih razmerjih vseh delavk in delavcev. Kolegice in kolegi, ne pozabite, ob nedeljah delajo tudi policisti in policistke, vojaki in vojakinje, delajo natakarice in kuharice, natakarji in kuharji. Kaj, če se bo potegnil plaz in bo državni zbor reševal spore med delodajalcem in delojemalcem, zato ker delodajalec ne spoštuje pravil, pa imamo inšpekcijo za delo za to; zato ker sindikat ne opravlja svojega dela, pa ima sekretarja, ki sedi, vleče 300 jurjev plače pa ničesar ne naredi? Mislim, da moramo biti pošteni. Referendum je, izid referenduma bo, kakršen pač bo. Ni vprašanje, da je zaradi dela ob nedeljah veliko več ljudi zaposlenih, bojim se, da bo vprašanje, da bo zaradi izida referenduma in neke trme ali nerazumevanja veliko brezposelnih. Potem se bo spet državni zbor s tem ukvarjal. Legitimna in legalna pravica trgovk je bila, zbrali so več kot 40.000 podpisov, referendum bo. Strinjam se s predlaganim datumom, spoštovani gospod predsednik, žal pa se bojim, da bomo vse posledice tega, zato ker se mi s tem ukvarjamo namesto drugih, nosili zopet mi. Hvala lepa.
Prosim, kolega mag. Drobnič. Želite besedo?
So pač področja, ki jih ni mogoče regulirati samo v okviru socialnega sporazuma. To je jasno. Zato imamo referendum, pravi kolega. Ja, tako je. V primeru ko ni ta pozicija enega ali drugega uravnotežena, morda tudi zaradi nekih procesov v družbi, je pametno, je dobro, je razumno, da vstopi država. Potem takem bi pravzaprav lahko identično tudi nastopili na področju delovnih razmerij, pa bi pustili, da se sami pogodijo. Saj poznate tisto o sodniku, ki je presojal v začetku 20. stoletja in je presodil, da je takšno poseganje države kršenje svobodne gospodarske pobude. V Novi Sloveniji menimo, pa tudi sam, da je v tem trenutku v Sloveniji takšna regulacija potrebna. Zlasti pa še zato, ker vidim na televiziji, v časopisu, od prodajalk nobena se ne želi identificirati. Tako kot je kolega Jerovšek povedal: Dovolim, da me snemate v hrbet. Dovolim, da poveste, kaj sem povedala, vendar ne navedite imena in priimka v časopis. Ali je to svoboda? Zaradi tega moramo to narediti. Imamo zakon o delovnih razmerjih. Imamo inšpekcijo. In kaj mi pride prodajalka in reče: V zadnjem mesecu sem delala 30 dni, če ne grem lahko ven. Tudi tiste kartice glede "štemplanja", kdaj prihajajo, se da izogniti temu, vam povem. Poglejmo, kaj se je v 10 letih zgodilo. Koliko trgovin je še v obrobnem delu mesta? Koliko jih je še na podeželju? To so bila delovna mesta, to so bili prodajalci, to je bilo tudi za razvoj podeželja. Sedaj je samo v centru. Gre za to, drage kolegice in kolegi, kdo bo lastnik vseh trgovin v Sloveniji. Tukaj bomo nasprotovali temu, da je v rokah dveh ljudi. Ne za ceno, da bi bila slabša konkurenca, ampak zato, da bi na koncu plačali monopol prek višjih cen in preko zmanjšanja delovnih mest. Zato to pravim. Zato je v Sloveniji ta trenutek potrebna taka regulacija. Ni potreben referendum. Sem že povedal zakaj. Če bi spoštovali vse te okoliščine, bi bil sprejet zakon, ki ga je Nova Slovenija pripravila. Zaradi oholosti in cinizma. Se sprašujem, kaj počne gospodarska zbornica, ali je predstavnica tudi malega gospodarstva. Ko vprašam nekatere trgovce, ne ta velike, tiste tri, štiri, mi ne odgovorijo. Pravijo, ne upam si odgovarjati. Pa saj to je vse v terorju. To so razlogi, zakaj je takšna regulacija v Sloveniji potrebna. Morda čez 5 let ali 10 let, če bomo kaj delali na vrednotah, na spoštovanju tržnega reda, spoštovanju zakonodaje in ustave, morda ne bo potrebno. Bo razum, bodo tudi trgovci ugotovili, zakaj gre. V tem trenutku je to potrebno. Hvala lepa.
Kolega Vizjak. Se odpovedujete. Kolega Peče ni navzoč v dvorani. Kolega Sušnik. Prosim. Ni več dosti razpravljalcev do konca, tako da prosim kolegice in kolege, da pridejo v dvorano.
Hvala lepa, gospod predsednik. Odločamo o predlogu odloka o razpisu predhodnega zakonodajnega referenduma v zvezi s predlogom zakona o spremembi zakona o trgovini, ki bo to državo stal krepkih 600 milijonov tolarjev. Mislim, da se nam kaj takega ne bi smelo zgoditi. To se nam je pa zgodilo zato, ker je večina zavestno spregledala pri oblikovanju 17. člena zakona o trgovini in vezala odločanje o nedeljskem delu na delavsko soupravljanje oziroma na zakonodajo o delavskem soupravljanju, za katero vsi veste oziroma vsi vemo, kar je nenazadnje potrdila tudi predlagateljica zakona, gospa ministrica za gospodarstvo, da nikoli ni zaživelo in ne živi. To je bil prvi in osnovni razlog, da je prišlo do zahteve po razpisu tega referenduma. Drug razlog, ki smo ga oziroma ste ga spregledali, je pa ta, da se je eden ključnih sindikatov neposredno pred sprejemom take ureditve oziroma take oblike 17. člena zaradi nezmožnosti dogovora z lastniki odločil umakniti soglasje k takšni ureditvi. Vse to smo spregledali in to nas v končni fazi stane 600 in več milijonov tolarjev. Sam preprosto ne morem razumeti, da smo to naredili pri zdravi zavesti oziroma da smo to naredili hote. Vendar se mi nehote vsiljuje misel, da se to dogaja zavestno predvsem zaradi tega, da bi se načrtno razvrednotil institut referenduma. Mislim, da bo čas potrdil, da je temu tako. S tem bom tudi zaključil svojo razpravo. Hvala lepa.
Kolega Pukšiča ni. Še kolega Kremžar, potem bomo zaključili razpravo. Prosim kolegice in kolege, da pridejo v dvorano.
Hvala lepa, predsednik. Spoštoval bom voljo najmanj 40.000 volivcev in prav tako bom spoštoval voljo večinske referendumske odločitve, ki bo, kakršnakoli pač bo. Nihče me pa ne more prisiliti, da tudi mislim tako - in ne mislim tako. Mislim seveda drugače kot teh 40.000 volivcev in kot je vse, kar se je v zvezi s to temo in s tem referendumom, tem vprašanje zgodilo, kar se dogaja in kar se bo še dogajalo. Globoko sem prepričan, da ne sme biti nasilja nad najbolj enostavno ekonomsko logiko, pa to ni v interesu kapitala, to je v interesu vseh ljudi. Enostavna ekonomska logika je v interesu vseh, in kapitala v tem primeru in potrošnikov v tem primeru in zaposlenega v tem primeru. To je krog, ki pogojuje drug drugega. Če bo zadovoljen kapital, ker bo imel profit, bodo zadovoljni potrošniki, ker bodo imeli odprte trgovine, tudi takrat, ko jih sicer ne bodo imeli inko imamo zmeraj več tako imenovanega evropskega delovnega časa, ko ljudje ne moremo vsak dan popoldan hoditi v trgovine vsako nedeljo, ker so trgovine polne, prodajalne so polne. Nihče ne sili teh ljudi v prodajalne, pa so tam. Konec koncev, da zaokrožim ta krog, o katerem govorim, so tu zaposleni. Če bo vse to, bodo zadovoljni tudi zaposleni, ker bodo morali dobiti tisto, kar jim pripada, če so zaposleni in če delajo takrat. Zato je to krog, kjer se pogojuje eno z drugim. Mi posegamo v ta naravni ekonomski krog z nekim nasiljem. Posegamo z nasiljem, ker hočemo spremeniti to tako, kot mi mislimo, da je prav in da je treba narediti. In to ni prav. Ni prav, da se politika vmešava v to zadevo, absolutno ni prav. Vse te zgodbice o tem, kako s tem ščitimo družino in ne vem koga, a ščitimo tudi tiste ljudi, ki zaradi tega ne bodo imeli dela, ki ga bodo morebiti izgubili zaradi tega ali ga ne bodo dobili? Ali ščitimo tudi tiste, ki bodo imeli sicer dela prosto nedeljo, pa zaradi tega tanjšo denarnico? In kaj si bodo tisto dela prosto nedeljo z nekaj manj denarja tudi lahko privoščili, če sem še jaz malo demagog? Zelo demagog, ampak kljub temu [[...]]
Mir v dvorani.
sem globoko prepričan v to, da so neke zakonitosti, ki jih je treba spoštovati in v katere ni treba posegati. Ena od teh je ta, o kateri sem prej govoril. Zato bom sicer, kot rečeno, spoštoval to voljo, se pa ne strinjam z njo in se nikoli z njo ne bom mogel strinjati. Hvala lepa.
Kolega Sok.
Hvala za besedo.
Potem bomo prešli na glasovanje. Prosim za mir.
Čisto na kratko v dveh stavkih. Jaz sem prepričan, da bo referendum 21. septembra pokazal voljo, in sicer v tej smeri, da bodo slovenski potrošniki odločili, da se ne strinjajo s tem, da so trgovine ob nedeljah odprte. V to sem globoko prepričan. S tem bodo seveda rekli ne brutalnemu kapitalizmu, ki je v tej državni na pohodu. Nemoralno pa se mi zdi, da delodajalci in pa nekateri tudi danes tukaj v parlamentu s svojimi razpravami že v naprej opozarjate, da bo referendumska odločitev v imenu neke svobodne pobude pristala na sodišču. Tudi če bo, ne verjamem, da bi sodišče drugače odločilo, kot bodo odločile Slovenke in pa Slovenci na referendumu. Če pa bi, potem pa seveda za Slovenijo kot članico Evropske unije obstaja še kakšna druga ištanca. Samo še en stavek, da zaključim. Če bi seveda bila večinska volja tistih, ki imate platno in škarje v rokah v tem parlamentu, referendum ne bi bil potreben in teh 600 milijonov bi lahko morebiti namenili za študentske domove, ne pa da podražujemo študentsko delo. Hvala lepa.
Dobro. S tem zaključujem splošno razpravo. Prešli bomo na odločanje o odloku. Prosim za mir v dvorani. Glasujemo o predlogu odloka. 63 navzočih, 56 za in nihče proti. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je odlok sprejet. Glasovanje na referendumu o odpiralnem času trgovin se izvede na nedeljo 21. septembra leta 2003. S tem je ta točka zaključena. Imamo do konca še zaključek nadaljevanja tretje točke, to je tretje obravnave predloga zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o policiji. V četrtek 10.7. smo opravili drugo obravnavo predloga zakona. K dopolnjenemu predlogu zakona amandmaji niso bili sprejeti, Glasujemo o zakonu o spremembah in dopolnitvah zakona o policiji. Smo sredi glasovanja. 66 navzočih, 51 za in 13 proti. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 13.]] Zakon o spremembah in dopolnitvah zakona o policiji je sprejet. Zaključujemo 28. sejo državnega zbora. Ura je deset minut čez devetnajsto. Domnevam, da se velika večina strinja, da je danes vendarle prepozno za to, da bi državni zbor sklical še [[...]]Prosim za mir. Kot sem povedal, če bodo deljena mnenja, potem bom prosil predsednika pristojnega delovnega telesa in vodje poslanskih skupin za 5-minuten posvet tukaj v sredini dvorane državnega zbora. Čez nekaj minut vas bom obvestil o naši odločitvi. Predsednik, prosim, če tudi vi pridete zraven tukaj. 5 minut, vodje poslanskih skupin in predsednik odbora.
Bilo mi je prepuščeno, da odločim. Jutri ob 10.00 uri bo seja državnega zbora. Zdaj pa bo predsednik odbora verjetno sklical delovno telo. Prosim, predsednik odbora.
Hvala. Seja odbora za infrastrukturo se nadaljuje ob 19.30 uri v sobi 212.
Hvala.