Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 35. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: Primož Hainz od 17. do 20. ure, Branko Zorman, Matej Tonin, Ljudmila Novak od 14.30 do 19. ure, Iva Dimic od 17. ure dalje, Mitja Horvat od 18.30 dalje, Ivan Škodnik do 10.30 in od 17. do 21. ure, Vojka Šergan od 17. do 21. ure, Irena Grošelj Košnik, Erika Dekleva do 15. ure, Danilo Anton Ranc od 17. do 21. ure, Branislav Rajić do 14.30, Simona Kustec Lipicer od 18.30 dalje, Milan Brglez od 18.30 do 20.30, Aleksander Kavčič in Janja Sluga. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG SPREMEMB PRORAČUNA REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2018, IN 4. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DOPOLNJEN PREDLOG PRORAČUNA REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2019. Državni zbor bo v okviru 3. in 4. točke dnevnega reda opravil skupne uvodne predstavitvePredlog sprememb proračuna in dopolnjen predlog proračuna je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev obeh predlogov aktov dajem najprej besedo predsedniku Vlade Republike Slovenije dr. Miru Cerarju.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovani poslanke in poslanci, državljanke in državljani! V preteklih tednih so delovna telesa Državnega zbora obravnavala Predlog sprememb proračuna Republike Slovenije za leto 2018 in predlog proračuna za leto 2019, ki sta predmet današnje obravnave. V procesu obravnave obeh predlogov proračunov so bile opravljene dragocene in kvalitetne vsebinske razprave, vloženih pa je bilo tudi več amandmajev, ki so posegali na različna področja ukrepanja. Vlada je predloge preučila, vendar pa amandmajev v okviru danih javnih finančnih možnosti in glede na zastavljene prioritete ter zakonske obveznosti ne more podpreti. Predlog sprememb proračuna za leto 2018 upošteva dane makroekonomske okvire ter postopno približevanje srednjeročnemu fiskalnemu cilju, kot ga zahteva ustavna in zakonska ureditev v Republiki Sloveniji in ureditev na ravni Evropske unije. Za zagotovitev pogojev za dolgoročno vzdržnost javnih financ so kratkoročni ukrepi ekonomske in socialne politike naravnani tako, da hkrati sledijo tudi srednjeročnim in dolgoročnim ciljem. Vlada zato vztraja na začrtani poti, da bo strukturni saldo sektorja država uravnotežen konec leta 2020, kar od nas zahteva Zakon o fiskalnem pravilu. To je tudi razlog za previdno in postopno sproščanje varčevalnih ukrepov, ki se, kjer je le možno, urejajo dolgoročno in sistemsko ter z upoštevanjem aktualnih gospodarskih razmer in celovitim vplivom na položaj posameznika. Skladno z javnofinančnimi možnostmi in ob upoštevanju dolgoročne javnofinančne stabilnosti Vlada v Predlogu sprememb proračuna Republike Slovenije za leto 2018 načrtuje odhodke tako, da so prilagojeni aktualnim gospodarskim razmeram. Predlog proračuna za prihodnje leto je pripravljen v razmerah krepitve gospodarske aktivnosti, ki smo ji priča v letošnjem letu, in ob pozitivnih makroekonomskih obetih za prihodnje in naslednja leta. Nominalna rast BDP, kot jo ocenjuje Umar, bo v letu 2018 dosegla 5,9 %, kar pa se ne odraža neposredno v višjih davčnih prihodkih državnega proračuna, ki se zvišujejo počasneje, to je le za 3,8 %. Višji prihodki državnega proračuna za leto 2018, ki so načrtovani v višini 9,7 milijarde evrov, bodo omogočili doseganje presežka državnega proračuna v višini 51 milijonov evrov, hkrati pa bo več sredstev namenjenih tudi prioritetam, investicijam na državni in lokalni ravni ter financiranju področij, ki so bila v preteklosti omejena z ukrepi, to je za odpravo anomalij pri plačah v javnem sektorju, za usklajevanje pokojnin in letni dodatek upokojencem ter za družinske in socialne prejemke. Skladno z zavezami do Nata se načrtuje povečanje obrambnih izdatkov, več sredstev pa se namenja tudi nekaterim drugim področjem, kot so zdravstvo, visoko šolstvo in znanost, za katero se namenja 275 milijonov evrov. Vsi odhodki skupaj so v Predlogu sprememb proračuna Republike Slovenije za leto 2018 načrtovani v višini 9,6 milijarde evrov. Dopolnjen predlog proračuna Republike Slovenije za leto 2019 je pripravljen v skladu z Zakonom o fiskalnem pravilu, ki predvideva postopno uravnoteženje prihodkov in izdatkov v proračunu države, dokler ne dosežemo cilja, ki pa je srednjeročna uravnoteženost prihodkov in izdatkov v proračunu države brez zadolževanja. Prihodki državnega proračuna za leto 2019 so načrtovani v višini 9,8 milijarde evrov in bodo omogočili doseganje presežka državnega proračuna v višini 54 milijonov evrov. Višji prihodki hkrati tudi v tem letu omogočajo, da se lahko več sredstev namenja prioritetam, investicijam na državni in lokalni ravni ter financiranju drugih področij, na katerih se je v preteklosti zaradi javnofinančne situacije omejevala rast izdatkov. Skladno z zavezami do Nata se tudi v letu 2019 načrtuje povečanje obrambnih izdatkov. Več denarja je namenjenega izboljšanju javnega zdravja, kakovosti zdravstvenih storitev in njihove dostopnosti, krajšanju čakalnih dob in učinkovitejšemu upravljanju zdravstvenih zavodov. Več sredstev se namenja tudi nekaterim drugim področjem, kot sta visoko šolstvo in znanost. Tako bo na primer 321 milijonov evrov namenjenih za raziskovalno opremo in projekte ter raziskovalno infrastrukturo. To bo krepilo razvoj znanstvenih kadrov in mladih raziskovalcev ter znanstvenega raziskovanja s ciljem podpore inovacijam ter bazičnim in aplikativnim raziskovanjem, ki bodo prispevali k ustvarjanju visoke dodane vrednosti. Vsi odhodki skupaj so v Dopolnjenem predlogu proračuna Republike Slovenije za leto 2019 načrtovani v višini 9,7 milijarde evrov. Na Dopolnjen predlog proračuna Republike Slovenije za leto 2019 so bili vloženi amandmaji v skupni višini 217,5 milijona evrov, ki jih Vlada žal ni mogla podpreti. Vlada tako predlaga le eno dopolnitev, in sicer za leto 2019 z dodatno zagotovljenimi sredstvi za investicije v osnovne šole pri Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport, in sicer v višini 3 milijone evrov, zaradi česar so se hkrati v istem znesku znižala sredstva za odškodnine pri Ministrstvu za finance. Spoštovani, prepričan sem, da sta Predlog sprememb proračuna Republike Slovenije za leto 2018 in Dopolnjen predlog proračuna Republike Slovenije za leto 2019 dobra podlaga za nadaljnji razvoj in izvajanje javnih storitev, zato predlagam Državnemu zboru, da ju sprejme. Hvala lepa.
Hvala. Za dopolnilno obrazložitev obeh predlogov aktov dajem besedo še ministrici za finance mag. Mateji Vraničar Erman.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani gospod predsednik Vlade, kolegi, spoštovani poslanke in poslanci! Državni zbor je proračun za leto 2018 sprejel novembra lani. Makroekonomske okoliščine so se od lanske jeseni občutno spremenile, dejanska gospodarska rast leta 2016 je bila višja, kot smo ocenjevali lani, letos pričakujemo, da bo prav tako višja gospodarska rast, in ne samo letos, tudi za naslednji dve leti. Krepi se domača potrošnja, zaposlenost raste. Vse te okoliščine vplivajo na spremembo tako prihodkovne kot odhodkovne strani proračunov. Dovolite mi, da ponovno spomnim na bistvene spremembe proračuna za leto 2018 in glavne značilnosti proračuna za leto 2019. V Predlogu sprememb proračuna Republike Slovenije za 2018 se povečujejo prihodki in odhodki, pri čemer se prihodki povečujejo hitreje. Višji bodo za 409 milijonov evrov, odhodki pa za 53 milijonov glede na lani sprejet proračun. Namesto primanjkljaja, ki je bil načrtovan lani, se sedaj v Predlogu sprememb proračuna Republike Slovenije za leto 2018 načrtuje presežek v višini skoraj 51 milijonov evrov. Tako se prihodki načrtujejo v skupni višini 9 milijard 676 milijonov evrov, odhodki pa v višini 9 milijard 625 milijonov evrov. Višji prihodki so posledica tako spremenjene dinamike črpanja evropskih sredstev, nove perspektive kot tudi krepitve domačih prihodkov državnega proračuna, kar je posledica spremenjenih makroekonomskih okoliščin pa tudi učinka sprejetih ukrepov za izboljšanje slovenskega poslovnega okolja. Naj spomnim, da smo že lani na prihodkovni strani proračuna za leto 2018 načrtovali prihodek iz naslova poplačila zadržanih kohezijskih sredstev stare finančne perspektive v višini 205 milijonov evrov. Zdaj je že jasno, da se bodo do konca letošnjega leta zaključili vsi postopki nadzora glede pravilnosti njihove porabe, in utemeljeno pričakujemo priliv v prvi polovici leta 2018. Na odhodkovni strani bodo v prihodnjem letu poleg področij, ki jih je že prej predstavil predsednik, ključnega pomena vlaganja v nadgradnjo in posodobitev železniške infrastrukture, v cestne povezave, v razvoj javnega prevoza, v obnovljive vire energije, v reorganizacijo državne informatike. Skupaj bo za to infrastrukturo namenjenih 822 milijonov evrov, kar bo prispevalo tudi k enakomernejšemu razvoju regij. Za zagotavljanje varnosti bo od skupno 1,3 milijarde evrov več sredstev namenjenih razvoju obrambnega sistema, tehnični opremljenosti policije, povečanju učinkovitosti in kakovosti delovanja pravosodnih organov in ne nazadnje tudi povečanju poplavne varnosti. Več denarja se namenja izboljšanju javnega zdravja, kakovosti zdravstvenih storitev in njihove dostopnosti, krajšanju čakalnih dob in učinkovitejšemu upravljanju zdravstvenih zavodov, zagotavljajo se sredstva za dokončanje investicij v zdravstvu. Skupaj se za zdravstvo iz državnega proračuna namenja 170 milijonov evrov, zaradi popolne slike glede financiranja javnega zdravja pa je treba omeniti še financiranje iz zdravstvene blagajne v višini 2,8 milijarde evrov. Za pokojnine bo skupaj z uskladitvami namenjenih 4,5 milijarde evrov, od tega iz državnega proračuna 1,2 milijarde evrov, preostanek pa iz pokojninske blagajne, ki se financira iz zbranih prispevkov za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. To seveda ne predstavlja vseh odhodkov pokojninske blagajne, ki jih načrtujemo v višini cirka 5,3 milijarde evrov. Ena milijarda evrov bo namenjena za transferje nezaposlenim, družinske prejemke in starševska nadomestila, očetovski dopust, denarno socialno pomoč, varstveni dodatek, varstvo vojnih invalidov, vojnih veteranov in žrtev vojnega nasilja, regresiranje prevozov v šolo, študentsko prehrano, štipendije in oskrbo v domovih za starejše. Z aktivno politiko zaposlovanja, ki obsega spodbude za zaposlovanje, vključevanje brezposelnih oseb v podporne in razvojne programe, javna dela, usposabljanje in izobraževanje, je načrtovanih 95,7 milijona evrov. To bo prispevalo h krepitvi zaposlovanja in k nadaljnjemu zniževanju brezposelnosti. Spodbujanju podjetništva, konkurenčnosti, tujih investicij, trženja, razvoja turizma in za sanacijo podjetij in podporo tehnološkemu razvoju bo namenjenih 144 milijonov evrov. Izvajali se bodo finančni instrumenti iz evropskih sredstev za bolj tvegane naložbe podjetij s ciljem povečanja dodane vrednosti. Vlada je tudi na področju financiranja občin zagotovila postopno sproščanje omejitev, saj je občinam predlagala za leto 2018 povprečnino v višini 551 evrov, kar je 15 evrov več, kot je zdaj veljavna. V prihodnjih letih za sofinanciranje investicij občin iz državnega proračuna zagotavljamo 6 % skupne primerne porabe, 3 % za povratna sredstva in 3 % za nepovratna. Med odhodki, ki se znižujejo, je v prvi vrsti treba omeniti odhodke za servisiranje javnega dolga, ki se znižujejo tako glede na oceno realizacije za letošnje leto kot tudi glede na sprejeti proračun za leto 2018. To znižanje je posledica dobrega aktivnega upravljanja z dolgom državnega proračuna, s katerim zasledujemo dva cilja, zniževanje odhodkov za obresti s predčasnimi zamenjavami dolga in podaljševanje ročnosti dolga, kar pripomore k stabilnejšemu načrtovanju odhodkov za te namene v prihodnjih letih. Predlog sprememb B bilance odraža predvsem dejstvo, da je prišlo do časovnega zamika pri uveljavitvi zakona o izgradnji drugega tira, zato za letos predvidene dokapitalizacije družbe 2TDK ne bo mogoče izvesti v celoti in je treba sredstva za to predvideti v prihodnjem letu. V predlogu C bilance pa izkazujemo obseg zadolževanja in poplačila kreditov. V letu 2018 ocenjujemo, da lahko glede na spremenjeni položaj Slovenije na mednarodnih finančnih trgih znižamo tako imenovano likvidnostno rezervo sredstev na računih in s tem še dodatno pripomoremo k znižanju obsega zadolžitve državnega proračuna. Spoštovani, naj na kratko orišem še glavne značilnosti proračuna za leto 2019. V dopolnjenem predlogu proračuna so prihodki načrtovani v višini 9 milijard 751 milijonov evrov, odhodki pa v višini 9 milijard 697 milijonov. V letu 2019 to pomeni, da bo v globalu za 75 milijonov evrov več prihodkov, kot se ocenjujejo za leto 2018, medtem ko se odhodki v primerjavi z letom 2018 povečujejo za 72 milijonov evrov. Pri oceni prihodkov je treba še enkrat spomniti, da v letu 2018 načrtujemo enkratni priliv iz naslova izplačila zadržanih sredstev v višini 205 milijonov evrov, kar pomeni, da je prihodkov v letu 2019 dejansko več za 280 milijonov. V Dopolnjenem predlogu proračuna Republike Slovenije za leto 2019 se tako načrtuje nominalni presežek v višini 53,8 milijona evrov. S takšnim načrtovanjem odhodkov in prihodkov se zagotavlja nadaljnja javnofinančna konsolidacija, katere cilj je doseči strukturno uravnotežene javne finance do konca leta 2020. Tudi v letu 2019 ostajajo ključne usmeritve pri načrtovanju proračuna spodbujanje gospodarske rasti in konsolidacija javnih financ. Prav tako ohranjamo prednostne naloge: vlaganje v infrastrukturo za večjo kakovost življenja in dela, vlaganje v znanost in zaposlovanje, krepitev kakovosti storitev za zdravje in povečanje varnosti v najširšem pomenu besede. Več sredstev se v letu 2019 namenja tudi za znanost in informacijsko družbo, ki prispevata k povečanju konkurenčnosti in dodane vrednosti gospodarstva preko ukrepov za spodbujanje inovativnosti in tehnološko naprednih proizvodnih storitev. Obrambni proračun se povečuje zaradi spremenjenih varnostnih razmer, ki zahtevajo ustreznejše obrambne zmogljivosti proti varnostnim grožnjam, izboljšanje pripravljenosti in vzdržljivosti slovenske vojske ter uresničevanje skupnih ciljev in zavez v okviru Evropske unije in Nata. Nadaljujemo s politiko okrepljenega financiranja na področju zdravstva, prometne infrastrukture, aktivne politike zaposlovanja in drugih prioritetnih ciljev. Struktura odhodkov dopolnjenega predloga proračuna poleg navedenih prednostnih nalog in izpostavljenih področij, pomembnih za enakomeren razvoj, zagotavlja tudi nemoteno izvajanje javnih storitev, izpolnjevanje zakonskih obveznosti ter drugih nalog države, pri čemer, še enkrat opozarjam, zasledujemo tudi srednjeročni fiskalni cilj glede uravnoteženosti javnih financ. S tako sestavljenimi politikami in predlagano strukturo izdatkov državnega proračuna zasledujemo uravnotežen razvoj, ki hkrati upošteva socialen in ekonomski položaj posameznika ter celovit vpliv na rast in razvoj slovenske ekonomije. Spoštovani, oba danes predstavljena proračuna sta pripravljena z upoštevanjem ugodnih ekonomskih razmer pa tudi z mislijo, da je treba državne javne finance pripraviti na naslednji obrat v ekonomskem ciklu. Predvsem je potrebno dvoje, zagotoviti premišljeno rast odhodkov, ki naj prispevajo k ohranjanju vzdržne gospodarske rasti, in ustvarjanje ustreznega fiskalnega prostora, ki bo državi ob naslednjem obratu v ekonomskem ciklu omogočil ustrezno ukrepanje in blažitev takrat nastalih negativnih posledic. Slednje je mogoče doseči predvsem z dvema ukrepoma, s hitrejšim zniževanjem deficita in hitrejšim zniževanjem dolga državnega proračuna in sektorja država kot celote na eni strani in z izvedbo sprememb, ki naj zagotovijo dolgoročno vzdržne javnofinančne odhodke, skladne z ekonomsko močjo države. Zato čas ugodnih gospodarskih razmer ni čas za počitek, ampak za usmeritev zagotavljanja dolgoročno vzdržnih javnih financ. Če smo v preteklih letih v času krize proračunsko razpravo praviloma opremili z opozorili, da je treba zagotoviti ukrepe, ki bodo kratkoročno omejili rast javnofinančnih odhodkov, moramo danes usmeriti pogled odločneje naprej v ukrepe, reforme z dolgoročnimi učinki. Tudi v tem času, ko se že čuti vpliv bližajočih se parlamentarnih volitev, ali pa prav zato je treba ob proračunski razpravi opozoriti tudi na to dimenzijo naše skupne odgovornosti. Želim vam konstruktivno razpravo o obeh proračunih. Hvala lepa.
Hvala. Predlog sprememb proračuna Republike Slovenije za leto 2018 in Dopolnjen predlog proračuna Republike Slovenije za leto 2019 je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici odbora gospe Urški Ban.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Spoštovani predsednik Vlade, ministri s sodelavci, kolegi in kolegice! Odbor za finance in monetarno politiko je na svoji 83. in 84. nujni seji 10. 11. in 11. 11. 2017 kot matično delovno telo obravnaval Dopolnjen predlog proračuna Republike Slovenije za leto 2019 in Predlog sprememb proračuna Republike Slovenije za leto 2018. Oba predloga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Odbor se je poleg obeh predlogov proračuna seznanil še z dopisom Zagovornika načela enakosti, dvema odgovoroma Ministrstva za finance na dopis Zagovornika načela enakosti, gradivom Zagovornika načela enakosti, ki je bilo članom razdeljeno na seji, mnenjem Državnega sveta, mnenjem Sodnega sveta in dopisom Sodnega sveta s predlogom za amandma in dopisom Občine Šentjur pri Celju. Odboru je bilo posredovanih 34 amandmajev k predlogu proračuna za leto 2019 in 43 amandmajev k predlogu sprememb proračuna za leto 2018. Od tega je bil en amandma nepravilno vložen in en amandma umaknjen. Amandmaje k obema predlogoma so vložile Poslanska skupina Levica, Poslanska skupina SDS, Poslanska skupina nepovezanih poslancev in Poslanska skupina NSi. Na sejah odbora so sodelovali predstavniki Vlade, Urada Republike Slovenije za makroekonomske analize in razvoj ter Zagovornik načela enakosti. Uvodno obrazložitev o Predlogu sprememb proračuna Republike Slovenije za leto 2018 je na seji odbora podala ministrica, ki je predstavila bistvene spremembe. Ob tem je poudarila izboljšanje makroekonomskih okoliščin ter predstavila prioritete predloga proračuna na odhodkovni strani, in sicer investicija na splošno v infrastrukturo, v znanost in zaposlovanje, v kakovost zdravstvenih storitev ter varnost v najširšem pomenu. Povedala je, da bo v letu 2018 za približno 50 milijonov evrov presežka, kar omogoča nadaljevanje pospešene javnofinančne konsolidacije in zasledovanje cilja strukturne uravnoteženosti javnih financ. V nadaljevanju je predstavila še črpanje evropskih sredstev ter povedala, da bodo občine prejele 54 % pobrane dohodnine in povečan delež nepovratnega investicijskega transfera na področju financiranja investicij. V nadaljevanju je predstavila še uspešno servisiranje javnega dolga. Predstavljeno je bilo mnenje zainteresiranega delovnega telesa, in sicer Odbora za zunanjo politiko, kjer je bilo opozorjeno na zmanjšanje sredstev za Ministrstvo za zunanje zadeve in problematiko članarine OECD, ki je na proračunski postavki gospodarske diplomacije. Direktor Urada za makroekonomske analize in razvoj ni imel dodatnih pripomb na že dano predstavitev ob obravnavi predloga proračuna za leto 2019 glede na dejstvo, da ni večjih sprememb v gospodarskih gibanjih, tako v Sloveniji kot v mednarodnem okolju. Uvodoma je predstavnik Državnega sveta predstavil pisno poročilo Državnega sveta, ki Predloga sprememb proračuna Republike Slovenije za leto 2018 ne podpira, in ob tem tudi navedel razloge ter izpostavil predvsem probleme na lokalni ravni, kot je vprašanje višine povprečnine ter investicije v občinah. Zagovornik načela enakosti je v uvodu predstavil delovanje institucije, njene naloge ter trenutno finančno situacijo, s katero se kljub zvišanju proračunskih sredstev ne strinja, saj naj bi zagotavljala le polovico potrebnih sredstev za delovanje te institucije, ki je urejeno v posebnem zakonu. V razpravi so članice in člani odbora izpostavili kot problematično strukturo predloga proračuna, kjer ni razvidna njegova vizija in cilji. Vprašali so glede prodaje NLB in vpliva različnih scenarijev na Predlog sprememb proračuna Republike Slovenije za leto 2018 ter opozorili na dejstvo, da Slovenija še nima dokumenta, kot je strategija razvoja. Izpostavljena je bila problematika črpanja evropskih kohezijskih sredstev ter zagotavljanje sredstev za Triglavski narodni park, ki so predvidena v zakonu. Posebej je bilo izpostavljeno zaposlovanje mladih ter reševanje prvega stanovanjskega problema, študentsko delo in tudi oskrba starejših ter domovi za ostarele. Postavljeno je bilo vprašanje glede dogovora o plačah v javnem sektorju in glede financiranja občin. Kot problematična je bila izpostavljena premoženjska politika, saj Slovenija še nima uvedenega davka na premoženje in na nepremičnine ter tudi ne davka na kapital. V razpravi so nekatere članice in člani tudi povedali, da je Predlog sprememb proračuna Republike Slovenije za leto 2018 razvojno naravnan, saj gre za projektni način sestave predloga proračuna, in poudarili, da gre za pomembne prioritete, kot so vlaganja v infrastrukturo, znanost, varnost in zdravstvo, seveda vse v okviru danih možnosti. Spodbudno je, da rasteta tako povprečna plača kot tudi zaposlenost in se zmanjšujejo socialni transferji kot posledica gospodarske rasti. Prav tako bodo pravico do otroškega dodatka dobili tisti starši, ki glede na dohodek spadajo v sedmi in osmi dohodninski razred. Med razpravo in ob koncu razprave sta ministrica za finance in državni sekretar podala dodatna pojasnila na vprašanja poslancev. Odbor je na koncu razprave razpravljal tudi o vloženih amandmajih, ki jih ni podprl. Po razpravi je odbor sprejel sklep, da se je seznanil s Predlogom sprememb proračuna Republike Slovenije za leto 2018 in ga podprl. V uvodni predstavitvi k Dopolnjenemu predlogu proračuna Republike Slovenije za leto 2019 je državna sekretarka Ministrstva za finance predstavila predvsem spremembe dopolnjenega predloga, in sicer se ta sprememba nanaša na dodatno zagotovljena sredstva za investicije v osnovne šole pri Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport v višini 3 milijone evrov. Tudi na tej seji je sodeloval Zagovornik načela enakosti, ki je menil, da so sredstva, ki so mu namenjena, prenizka in ne zadostujejo za delovanje neodvisnega in samostojnega organa. V razpravi so bili nekatere članice in člani odbora do obravnavanega dokumenta kritični, in sicer je bilo izraženo mnenje, da so proračunski dokumenti nesolidarni ter da je preveč sredstev namenjenih področju obrambe, zvezi Nato in Evropski uniji. Menili so, da je premalo sredstev namenjenih zlasti Zagovorniku načela enakosti, sociali, zdravstvu, dolgotrajni oskrbi, pokojninam, šolstvu, vključno z nujnim povezovanjem z gospodarstvom. Omenjena izpostavljena področja so se odrazila tudi v vsebini vloženih amandmajev k Dopolnjenemu predlogu proračuna Republike Slovenije za leto 2019. V okviru razprave je bil podan tudi predlog za spremembo strukture proračunskih dokumentov v prihodnosti, ki bi omogočala bolj natančen elektronski vpogled po posameznih proračunskih postavkah. Državna sekretarka je v razpravi podala izčrpno pojasnilo, neizpostavljene dileme in postavljena vprašanja razpravljavcev. Po zaključeni razpravi se je odbor opredelil do amandmajev in jih ni podprl. Po končani razpravi je odbor sprejel sklep, da podpira Dopolnjen predlog proračuna Republike Slovenije za leto 2019. Hvala.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo mag. Alenka Bratušek.
Hvala za besedo. Predsednik, ministrica, ministri, lep pozdrav! Kaj nam je predsednik povedal o dokumentih, ki jih imamo danes pred sabo, o proračunih za leti 2018 in 2019? Pravzaprav samo eno razliko, da si je od sobote do danes premislil in da bo koalicija podprla amandma v višini 3 milijone, ki bodo zagotovili dodatna sredstva za športno infrastrukturo. Lepo, ampak mogoče bi bilo prav povedati, pod kakšnimi pritiski je od sobote, ko je koalicija glasovala proti, do danes, od petka do danes, to uspel narediti. Ampak kakorkoli, razen tega, da nam je Vlada enkrat povedala, da bomo leta 2050 vsi srečni, nam ni povedala, kako do te sreče priti. Jaz sem pričakovala, da bodo v proračunih za leti 2018 in 2019 koraki do te dolgoročne sreče, pa na žalost ni tako. V obeh dokumentih še vedno pogrešam cilje po posameznih programih, vizijo, kaj z denarjem doseči. Še vedno se pogovarjamo samo o indeksih, samo o milijonskih povečanjih, čeprav je bila velika napoved te koalicije, da bo na programskem proračunu narejeno veliko oziroma da bomo programski proračun spravili v življenje, pa na žalost ni tako. To sta zadnja dva proračuna te vlade, zato bi še toliko bolj pričakovala nek optimizem, neko napoved, kaj v naši državi lahko pričakujemo. Dejstvo je, da je situacija dobra. Dejstvo je, da gospodarstvo raste po napovedih več kot 4 %, in zato bi Vlada morala biti bolj optimistična. Zato ker razpolaga z veliko veliko več denarja kot v preteklosti, na drugi strani je veliko veliko manj potreb, ampak iz teh dveh proračunov tega ni videti. Da ne bom samo pri besedah – kar nam ljudje velikokrat očitajo, da z besedami lahko zganjamo populizem, s številkami se ga pač ne da – bom svoje trditve podkrepila tudi z besedami. V naši poslanski skupini smo se odločili, da proračunov ne bomo podprli. Ni pa to nobena redkost, konec koncev je Vlada in koalicija tista, ki mora poskrbeti za to, da ima država proračun. Želim pa takoj na začetku povedati, da so največji poraženci teh dveh proračunov, sprememb za leto 2018, ki jih imamo na mizi, in za leto 2019, upokojenci – zakaj? Zato, ker jim Vlada še vedno ne da vsega oziroma ne sprosti vseh varčevalnih ukrepov, za upokojence še vedno veljajo omejitve. 80 milijonov evrov, namenjenih za pokojnine in upokojence, v sprejetem proračunu Vlada jemlje, to je dejstvo. 80 letos, 80 v letu 2018, to skupaj pomeni 160 milijonov oziroma približno 300 evrov na upokojenca, in zato so, po mojem mnenju, upokojenci največji poraženci proračuna, ki ga imamo v tem trenutku na mizi. Ampak gremo lepo po vrsti. Kot sem že povedala, je situacija v državi bistveno drugačna. Danes beležimo visoko gospodarsko rast, zato je tudi logično, da imamo veliko prilivov. V državnem proračunu se v letih 2016, 2017, 2018 in 2019 nateče vsako leto približno milijarda evrov več denarja kot v tistih kriznih časih leta 2013 oziroma 2014. Če pogledamo primerjavo leta 2014 in 2018, vidimo, da je danes v proračunu milijarda 400 več davčnih prihodkov. Milijarda 400! To je toliko, kot da državni proračun za pokojnine. To je toliko, kot da državni proračun za šolstvo. To je več, kot da državni proračun za vse socialne transferje. Milijarda 400! In kaj ste vi s to milijardo 400 uspeli narediti? Uspeli ste dvigniti sredstva, namenjena za plače, uspeli ste dvigniti sredstva, namenjena za izdatke za blago in storitve oziroma materialne stroške, in uspeli znižati sredstva za obresti, kar je dobro, sredstva za investicije, kar je v teh dobrih gospodarskih časih lahko tudi pametno, in največje znižanje ste uspeli zagotoviti upokojencem – 330 milijonov manj se bo v letu 2018 dalo iz državnega proračuna slovenskim upokojencem v primerjavi z letom 2014. To so številke, ki so vključene v vladne dokumente. Tri kategorije, ki so doživele največje znižanje: investicije, obresti in daleč največje, 330 milijonov, pokojnine. [[oglašanje iz dvorane]] Tudi štirikrat, če bo treba. Prihodkov imate za milijardo 400 več, odhodke ste znižali na teh treh velikih kategorijah, investicije, obresti in pokojnine, za skoraj 800 milijonov evrov. In ja, znižali ste proračunski primanjkljaj, kar ob teh številkah sploh ni problem, ampak še vedno vam je ostalo v primerjavi z letom 2014 skoraj 900 milijonov evrov. Skoraj 900 milijonov evrov! Kaj ste s temi 900 milijoni evrov dosegli? 10 milijonov tam, 10 milijonov tam, 50 milijonov tam, povišanja, ampak cilja, kaj bomo z dodatnim denarjem, ki ste ga razdelili, naredili, pa preprosto ni. Ja, dve veliki kategoriji, še enkrat, povišali ste plače oziroma izdatke za plače in povišali ste izdatke za materialne stroške. Če še to upoštevam, je 500 milijonov razdeljenih v proračunu kar tako, brez nekih velikih ciljev. Če pogledamo, koliko državni proračun da za pokojnine – s pokojninami se namerno toliko ukvarjam, zato ker se veliko govori, koliko je kdo našim, slovenskim upokojencem v preteklih letih zagotovil, kakorkoli obrnemo, v deležu davčnih prihodkov, v deležu bruto domačega proizvoda je to, kar državni proračun danes namenja za pokojnine, 330 milijonov manj. Četrtino davčnih prihodkov je morala Vlada leta 2014 dati za pokojnine, zato da se pokojnine niso zniževale. Ni bilo lahko, ampak ja, smo naredili. Danes v odlični gospodarski situaciji z veliko več denarja Vlada ne najde borih 20 milijonov evrov za to, da končno nehamo z varčevalnimi ukrepi pri upokojencih. Še več, že zagotovljen denar za pokojnine jemlje, tako leta 2017 80 milijonov kot v sprejetem proračunu – če ga potrdite, boste denar, ki je že bil zagotovljen pokojninam in upokojencem, znižali za 80 milijonov evrov. In ob tem upate še vedno na upokojencih izvajati protikrizne ukrepe, čeprav krize že dolgo ni več. Kot sem rekla, kakorkoli pogledamo, naj gre za delež v davčnih prihodkih, ki so nek stabilen vir proračuna, naj gre za delež v bruto domačem proizvodu, kakorkoli obrnemo, se sredstva iz državnega proračuna, namenjena upokojencem, znižujejo. Ja, situacija je danes bistveno boljša, prihodki ZPIZ so bistveno višji, zato je treba manj denarja, vse to drži, ampak na koncu bi lahko rekli, da je krize konec, protikrizni ukrepi morajo nehati veljati za vse, tudi za upokojence. Vlada Mira Cerarja še kar nekaj teh kriznih ukrepov vleče naprej, tudi v leto 2018 in 2019, za leto 2020 pa napoveduje v nekaterih dokumentih, da teh ukrepov pač ne bo več. Kot sem rekla, kakorkoli obrnemo, se vidi drastično znižanje sredstev, namenjenih za upokojence in pokojnine, tako iz državnega proračuna, če pa pogledamo celotno zpizovsko blagajno pa tudi kot delež v BDP. Manj damo danes za upokojence, če pogledamo podatke v bruto domačem proizvodu, kot je država dala v tistih najbolj kriznih časih leta 2013 in leta 2014. Še enkrat želim jasno pokazati, kateri upokojenci bodo s tem proračunom in s tem zakonom o izvrševanju proračuna prikrajšani. ZPIZ zakon določa, da se regres, letni dodatek, izplačuje v dveh višinah, višina se vsako leto določi v zakonu o izvrševanju proračuna. Tudi tukaj bi bilo mogoče prav, da se ta višina v procentu od najnižje pokojninske osnove ali pa kakorkoli drugače določi kar v sistemskem zakonu, ker potem ne bi mogel nihče govoriti, kaj je upokojencem dal oziroma kaj jim je zagotovil. Ampak Vlada še vedno predlaga ta letni dodatek v petih višinah. Mi smo seveda vložili amandma, ki je bil zavrnjen, tudi z glasovi Desusa je bil zavrnjen. Na tej sliki se jasno vidi, da upokojenci, ki imajo pokojnine 550 evrov ali višje, dobijo manj, kot so dobili pred krizo, in manj, kot je naš predlog. Če je upokojenec s 550 evri bogat upokojenec, da je zato to socialno pravično, kot so me nekateri prepričevali, potem je to misel nekoga drugega. Sama sem prepričana, da ljudje s 550 evri pokojnine daleč od tega, da so bogati, in daleč od tega, da bi v teh časih še vedno morali veljati protikrizni ukrepi. Upokojenci so razdeljeni na pet kategorij v zakonu o izvrševanju proračuna, od najvišje do najnižje, in vsi upokojenci, ki imajo pokojnino 780 evrov in več, bodo prikrajšani z vladnim predlogom za 170 evrov, vsi od 650 do 700 evrov bodo prikrajšani za 120 evrov in vsi od 550 do 650 bodo prikrajšani za 60 evrov letnega dodatka. Zato mogoče še enkrat apel, da glede na vse povedano in glede na res dobro gospodarsko situacijo, ki smo je lahko veseli, strnemo vrste in zagotovimo, da se pri upokojencih preneha varčevati. V naši poslanski skupini smo vložili kar nekaj amandmajev. Na odborih so bili vsi zavrnjeni, ampak ne glede na to bomo tudi danes še enkrat glasovali o vseh, apeliram na vas, da še enkrat premislite, kako in kaj. Prav pri upokojencih vas želim spomniti, da je denar v sprejetem proračunu zagotovljen, za to in še več, to so dejstva. Kot sem povedala že na začetku, s tem proračunom v naši poslanski skupini nismo zadovoljni, ga ne bomo podprli, ampak tudi to ni nobena novost, Vlada, koalicija bo proračun podprla in izpeljala tako, kot misli, da je prav. Si pa želim, da Slovenija v naslednjem mandatu dobi vlado z več ambicij, boljšo vizijo, ki bo znala postaviti prave cilje.
Hvala lepa. Dr. László Göncz bo predstavil stališče Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim! Ocenjujemo, da sta Predlog sprememb proračuna Republike Slovenije za leto 2018 in Dopolnjen predlog proračuna Republike Slovenije za leto 2019 celovito gledano sprejemljiva, zato bosta deležna najine podpore. Treba je priznati, da so bili praviloma pozitivno naravnani ukrepi, ki so bili sprejeti v preteklih letih na področju saniranja javnih financ. Čeprav se o tem danes manj govori, velja omeniti, da je trenutnemu stanju, torej nekoliko boljšem stanju, nedvomno pripomoglo tudi sprejetje fiskalnega pravila. Jasno je, da so predvsem na današnje razmere pozitivno vplivale ugodne gospodarske razmere ali pa rezultati v zadnjem obdobju, kar je prvenstveno posledica pravih in zdravih pristopov ter marljivosti naših gospodarstvenikov, delavcev, obrtnikov, turističnih delavcev, proizvajalcev v agrarnih in drugih sferah. Je pa tudi dejstvo, da je bilo dogovarjanje Vlade s socialnimi partnerji o plačah v javnem sektorju na nekaterih področjih uspešno, kljub temu da je še vedno odprtih nekaj perečih zadev. Brez naštevanja konkretnih primerov želim izpostaviti zgolj potrebo po nadaljnjem iskanju boljših rešitev za najbolj ogrožene sloje prebivalstva, čeprav to morda ni neposredno vprašanje v okviru proračunske razprave, je pa na to vsekakor treba vedno opozarjati. Ker smo pred volilnim letom, je toliko težje napovedati, v kolikšni meri bosta predlagana proračuna vzdržna. Več je potencialnih neznank glede leta 2019, medtem ko bi lahko bil popravljen proračun za prihodnje leto morda bolj stabilen. Z nepredvidljivimi domačimi in mednarodnimi okoliščinami se je v tem trenutku manj optimalno ubadati, morebitne spremembe oziroma težave glede tega, če bodo imele vpliv na državni proračun, bo treba reševati sproti. Z vidika narodnih skupnosti sta predlagana proračuna korektna. Konkretna sredstva na postavkah ter podpostavkah dejavnosti, ki so primarne za obstoj in razvoj omenjenih skupnosti, so približno na nivoju letošnje realizacije. V nekaterih primerih so omenjene postavke za simbolni odtenek višje. Menimo, da je Vlada držala obljubo in je predlagana raven sredstev v zadovoljivem obsegu, kar pa pomeni zgolj to, da se sredstva niso zmanjšala. Vendar pa je treba tudi z vso resnostjo opozoriti na problem, da je na področju narodnosti, medijev in kulturne dejavnosti stanje kljub temu postalo zaskrbljujoče, ker sedanji obseg sredstev objektivno ne omogoča razvojne naravnanosti. Že tretje leto ponavljam ugotovitve, da se od začetka finančno-gospodarske krize denarna sredstva za potrebe narodne skupnosti niso spreminjala, ponekod, na primer na področju kulture, pa je v najbolj kriznem obdobju prišlo celo do občutnega zmanjšanja. Pri tem poudarjamo, da zgolj z zagotavljanjem sedanje ravni omenjene težave ni mogoče popraviti. Naj še poudarim, da je treba pozdraviti pristop Ministrstva za gospodarski razvoj in tehnologijo pri fleksibilnem pristopu na področju zagotavljanja podpore za gospodarsko osnovo avtohtonih narodnih skupnosti ter zelo korekten odnos Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport pri iskanju kvantitativnih in kvalitativnih rešitev nadgradnje obstoječih šolskih modelov, predvsem z vidika izboljšave nivoja jezikovnih kompetenc pedagoškega kadra, ki poučuje v narodnostnem oziroma dvojezičnem šolstvu. Na koncu naj omenim, da smo na Komisiji za narodni skupnosti ugotovili, da bo treba vprašanju razvoja avtohtonih narodnih skupnosti v bližnji prihodnosti posvetiti večjo pozornost tudi z vidika finančne podpore, če je skrb glede nadaljnjega obstoja in razvoja narodnih skupnosti iskrena. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Urška Ban bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Še enkrat lep pozdrav tudi z moje strani! Danes sta pred nami dva proračunska predloga za naslednji dve leti ali bolj točno predlog sprememb proračuna za leto 2018 in predlog proračuna za leto 2019. Sama proračunska razprava v Državnem zboru praktično teče že od začetka oktobra naprej, ko sta nas predsednik Vlade in ministrica za finance seznanila s proračunskim memorandumom. Proračunski paket je bil tako v dveh mesecih deležen veliko pozornosti delovnih teles v Državnem zboru in seveda tudi širše javnosti. Pomembno je namreč opozoriti na vse vidike, tako na dobre kot na slabe strani, pa ne samo z vidika političnih, včasih precej populističnih predlogov in razprav. V mislih je treba imeti predvsem odgovorna in realna dejanja, ki bodo imela za posledico izboljšanje materialnega položaja državljank in državljanov. To je bila namreč naša zaveza, ki smo jo dali ob nastopu tega mandata in se odraža tudi v obeh proračunskih predlogih. Zato je bilo naše vodilo tudi pri pripravi tokratnih proračunskih dokumentih zagotavljanje nadaljnje stabilnosti javnih financ, ki je lahko edina prava podlaga za stabilen ekonomski in socialen razvoj države, kar pa je nekaj mesecev pred volitvami še dodaten izziv. Kljub velikim željam, ki so bile spodbujene tudi zaradi ugodnih dejanskih in napovedanih makroekonomskih razmer, je ključno, da ohranimo skupni obseg javne porabe v okvirih, ki jih lahko glede na ekonomsko moč naše države tudi vzdržno financiramo. Zavedati se moramo tudi dejstva, da javnofinančna konsolidacija še ni zaključena. Zapisali smo si cilj, da bomo strukturno uravnoteženje dosegli do leta 2020, cilj bomo torej dosegli postopoma, kar nam zagotavlja ravnotežje na eni strani med javnofinančno konsolidacijo in podporo nadaljnjemu gospodarskemu razvoju. Hitrejša javnofinančna konsolidacija, se pravi ostrejše omejevanje odhodkov državnega proračuna, bi lahko vodila v krčenje gospodarske aktivnosti, čemur smo že bili priča v preteklosti. Zato ocenjujemo, da kombinacija ukrepov, ki na eni strani spodbujajo gospodarsko aktivnost in na drugi strani omejujejo javnofinančne odhodke, daje tisto pravo ravnotežje. Da je ta pot prava, kažejo tudi rezultati. Veseli nas, da imamo danes po desetletju rdečih številk na mizi prva dva proračuna, ki beležita proračunski presežek v obeh letih. To je odraz odgovornega dela naše Vlade, ki rezultira tudi v številkah. Dolg sektorja država se bo z dobrih 80 % BDP, kot je znašal v letu 2014, znižal na dobrih 71 % BDP v letu 2018, kar je posledica bistveno manjšega proračunskega primanjkljaja in odprave le-tega v letu 2018. Na podlagi zadnje napovedi Evropske komisije iz novembra 2017 bo ta dolg celo nižji od povprečja evroobmočja. Zakaj je temu tako? Vlada višje prihodke, ki so načrtovani v letih 2018 in 2019, usmerja v hitrejše zmanjševanje deficita in zgolj manjši del v povečanje odhodkov. Splošna raven integralnih odhodkov ostaja praktično enaka, spreminja se njihova struktura. S pospešenim zniževanjem deficita in s pospešenim zniževanjem dolga sektorja država in tudi dolga proračuna ustvarjamo pogoje, da bomo bolj pripravljeni pričakali tudi naslednjo krizo. Skladno z zniževanjem primanjkljaja in ustvarjanjem proračunskega presežka v letih 2018 in 2019 se proračunski odhodki v deležu bruto domačega proizvoda znižujejo na raven, nižjo od ravni leta 2008, ko so znašali 22 % BDP. Od leta 2013, ko so bili odhodki v deležu BDP na ravni 26 %, se v letu 2018 znižujejo na 21 % BDP in na 20 % v letu 2019. To je vsekakor rezultat preudarne politike ciljnih ukrepov Vlade in ne nazadnje tudi ugodnih makroekonomskih razmer, zato naš cilj še naprej ostaja, da tudi skozi proračunske dokumente ustrezno finančno podpremo programske in razvojne vsebine ter ukrepe, ki spodbujajo nadaljnjo rast ter zagon gospodarskega in investicijskega potenciala ter konkurenčnosti na eni strani in na drugi ohranjanje pravičnega socialnega ravnovesja. Izhajajoč iz povedanega, so prednostne naloge: vlaganje v infrastrukturo za večjo kakovost življenja in dela, vlaganje v znanost in zaposlovanje, krepitev kakovosti storitev za zdravje, povečanje varnosti v najširšem pomenu. Za vsa ta prioritetna področja v obeh letih skupaj namenjamo 5,4 milijarde evrov, torej več denarja kot do sedaj. Temeljne vizije oziroma temeljni cilji, ki jih Vlada zagotavlja ob javnofinančni konsolidaciji, ki je podlaga za stabilen ekonomski in socialni razvoj države, so razvidni iz področij, v katere je usmerjena glavnina dodatnih sredstev, ki so na razpolago. Dovolite mi, da se zdaj na kratko vsebinsko dotaknem prioritet, ki so zajete v obeh proračunskih dokumentih. Prva in še vedno prioriteta je izvajanje zdravstvene reforme tudi v letih 2018 in 2019. Ob sprejetju Zakona o interventnih ukrepih za zagotovitev finančne stabilnosti javnih zdravstvenih zavodov je Vlada sprejela sklep, da bo pripravila predlog ukrepov, ki bodo omogočili dvig cen zdravstvenih storitev v letu 2018, kar bo pozitivno vplivalo na poslovanje javnih zdravstvenih zavodov tudi na dolgi rok. Nadaljevali bomo z aktivnostmi za sprejetje novega zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki prinaša pomembne strukturne spremembe na področju upravljanja sistema zdravstvenega varstva in zavarovanja. Spremembe med drugim posegajo na področje dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja, zakonske ureditve pravic in obveznosti iz obveznega zdravstvenega zavarovanja, pri čemer pa se košarica pravic in standard pravic, ki jih zagotavlja obvezno zdravstveno zavarovanje, ne bosta zmanjšala. Ureja se status Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije, nov način dogovarjanja z izvajalci in ureditev nadzora izvajanja obveznega zavarovanja. Pomemben del sprememb se nanaša na načine in vire financiranja. Tukaj velja poudariti, da se za zdravje namenja več sredstev, tudi iz državnega proračuna, kar izhaja iz sprejete zakonodaje v tem mandatu, ki določa, da državni proračun postopno prevzame financiranje določenih storitev, ki v osnovi niso zdravstvene storitve, trenutno pa se financirajo iz zdravstvene blagajne. Gre za financiranje pripravništva, specializacij in po poteku prehodnega obdobja tudi raziskav na področju zdravstva. Zdravstvena blagajna je v času krize namreč pokazala določene svoje slabosti, to je velika odvisnost od gospodarskih gibanj, od obsega prihodkov iz naslova prispevkov za socialno varnost, ki so odvisni od višine dohodkov posameznih zavarovancev in od stopnje zaposlenosti. Da se ta nihanja zmanjšajo, je Vlada sprejela odločitev, da se določeni stroški, ki niso stroški izvajanja zdravstvenih storitev, prenesejo v državni proračun. Državni proračun bo za to v letu 2018 namenil 40 milijonov evrov, v letu 2019 pa 60 milijonov evrov. Za skrajšanje čakalnih vrst bo državni proračun v letu 2018 namenil predvidoma 18 milijonov evrov, zaradi tega bodo sredstva v zdravstveno varstvo v letih 2018 in 2019 precej višja od sredstev v proračunih prejšnjih let, in sicer v letu 2018 v višini skoraj 170 milijonov in v letu 2019 161 milijonov evrov. Torej so sredstva za zdravstveno varstvo več kot podvojena glede na realizacijo v letu 2016 ter glede na prejšnja leta. Nadalje po programskih področjih se največ sredstev načrtuje v prometu in prometni infrastrukturi, ki je eden od ključnih pogojev za enakomeren razvoj Slovenije, saj omogoča primerno oskrbo gospodarstva ter mobilnost prebivalstva. Zato je ena izmed večjih prioritet pri načrtovanju proračuna nadgradnja in posodobitev železniške infrastrukture ter cestnih povezav, ki zagotavlja enakomeren razvoj regij in prispeva k večji kakovosti življenja in dela. Eden največjih načrtovanih investicijskih projektov, ki se bo izvajal v prihodnjih dveh letih, je seveda nova železniška povezava Divača–Koper. Sredstva za promet in prometno infrastrukturo so z izjemo leta 2015 najvišja v zadnjih desetih letih. V letu 2018 v višini 773 milijonov, v letu 2019 758 milijonov. Projekti, ki se bodo kot državne prioritete v prihodnjih dveh letih skupaj intenzivno financirali s proračunskimi sredstvi, so, če naštejem zgolj tri, nadgradnja železniškega odseka Zidani most–Celje, druga faza, v višini 110 milijonov evrov, gradnja drugega tira Maribor–Šentilj, druga faza, v višini 74 milijonov evrov in rekonstrukcija železniške postaje Pragersko v višini 62 milijonov evrov. Razvojne naravnanosti proračunov za leti 2018 in 2019 potrjujejo tudi sredstva, namenjena za investicije. Za investicijske odhodke in transferje je glede na leti 2016 in 2017 namenjenih več sredstev. V primerjavi z oceno realizacije letošnjega leta se investicije in investicijski transferji v prihodnjem letu pomembno povečujejo. V času mandata te vlade se je tudi prvič zgodilo, da se namenska sredstva na področju prometne infrastrukture zagotavljajo zgolj za investicije in da pokrivamo tekoče vzdrževanje prometne infrastrukture iz integralnih sredstev. Proračun je razvojno naravnan tudi z vlaganji visoke ravni sredstev za znanost in informacijsko družbo. Z ukrepi za spodbujanje inovativnosti in tehnološko naprednih proizvodov in storitev želimo namreč prispevati k povečanju konkurenčnosti in dodane vrednosti gospodarstva. Evropska kohezijska sredstva na področju vlaganja v znanost in informacijsko družbo bodo tako usmerjena v krepitev raziskovalne infrastrukture in spodbujanje naložb javnih raziskovalnih organizacij ter podjetij v raziskave in razvoj in centrov odličnosti. Namen financiranja teh področij je predvsem izboljšati mednarodno konkurenčnost in odličnost raziskav, boljša izraba in razvoj raziskovalne infrastrukture, izboljšanje raziskovalnih kapacitet, spodbujanje izvajanja raziskovalnih programov, financiranje raziskovalcev na začetku kariere in učinkovito vključevanje v mednarodne raziskovalne programe, vključno s programom Obzorje 2020. Posledično bo prišlo do večjega izkoristka izrabe raziskovalnega potenciala raziskovalcev in njihove mednarodne mobilnosti ter mobilnosti med akademsko in podjetniško sfero. Večje bo tudi povezovanje na področjih znanosti, kulturnih in kreativnih industrij ter gospodarstva. Integralna sredstva za področje znanosti se namenjajo temeljnemu sistemu financiranja. Sredstva za to področje so najvišja v zadnjih šestih letih, v višini 276 milijonov evrov v letu 2018 in 321 milijonov v letu 2019. Sredstva za področje znanosti in informacijske družbe so tako celo nominalno višja od leta 2008. Na politiki izobraževanj in športa bo Vlada v letih 2018 in 2019 zasledovala cilj zagotavljanja dostopne in kakovostne vzgoje in izobraževanja za vse. Krepilo se bo visoko šolstvo in z njim povezano znanstveno raziskovanje. Prav tako se bo sledilo cilju celostne rasti in razvoja športa za vse. Za politiko izobraževanja in športa bo tako v proračunu za 2018 in 2019 zagotovljenih po 1,7 milijarde evrov. Višina sredstev za leto 2019 upošteva dopolnjen proračun za leto 2019, ki povečuje sredstva za investicije v osnovne šole za dodatne 3 milijone evrov. Raven teh sredstev je ena najvišjih v zadnjih 6 letih. Na področju spodbujanja podjetništva in konkurenčnosti se zasleduje cilj ohranjanja in povečanja gospodarske rasti in konkurenčnosti z razvijanjem kompetenc in zmogljivosti podjetja in z odzivom na družbene izzive. Poleg tega je njen cilj pospešiti ustanavljanje, rast in razvoj ter izboljšati mednarodno konkurenčnost podjetij, posebej malih in srednje velikih, ustvariti privlačno poslovno okolje za ustanavljanje in delovanje podjetij ter za naložbe za razvoj gospodarstva, dvigniti podjetniško kulturo in zavest o pomenu ustvarjalnosti, podjetnosti in inovativnosti, razvoj notranjega trga, povečanje zunanje trgovine, internacionalizacije, spodbujanja razvoja turizma, povezovanje kulture in naravne dediščine s turizmom in razvoj kreativnih industrij. Sredstva za to področje so od leta 2013 na najvišji ravni. Tako bodo v letu 2018 ta sredstva v višini 144 milijonov in v letu 2019 v višini 145 milijonov evrov. Največji porast sredstev je na programih spodbude za rast in razvoj podjetij, podpore malim in srednje velikim podjetjem in za spodbudo za novonastala podjetja in njihovo rast. Omeniti je treba še povečanje sredstev za gospodarsko infrastrukturo in razvojne centre. Vsekakor je za spodbujanje podjetništva in konkurenčnosti ključno poslovno okolje za spodbujanje domačih in tujih investicij, in Slovenija z že znanimi investicijami v zadnjem času postaja zgodba o uspehu, tudi s pridobivanjem prvih greenfield investicij. Gospodarska situacija v Sloveniji se torej izboljšuje, z leti se znižuje tudi število brezposelnih. Tako se je v oktobru 2017 zmanjšalo število brezposelnih na slabih 83 tisoč brezposelnih. Seveda se tu pojavljajo očitki, da se je veliko ljudi iz Slovenije izselilo, vendar je treba pogledati, koliko ljudi se je tudi priselilo v Slovenijo. V celotnem obdobju od leta 2007 do 2016 je bilo več priseljenih, kot je bilo odseljenih iz Slovenije. Stopnja brezposelnosti v Sloveniji bo na podlagi zadnjih napovedi Evropske komisije iz letošnjega novembra v letu 2018 in 2019 bistveno nižja od povprečja evroobmočja. Tako bo v letu 2018 stopnja brezposelnosti v Sloveniji 5,9-odstotna, v evroobmočjo 8,5-odstotna in v letu 2019 v Sloveniji 5,2-odstotna, v evroobmočju pa 7,9-odstotna. Glede na to, da se je število brezposelnih zmanjšalo, je zaradi tega vsako leto potrebnih manj sredstev za področje trga dela in delovnih pogojev. Kljub temu pa v letu 2018 in 2019 ostajajo precej višje od predkrizne ravni. Ukrepi na trgu dela so s ciljem povečanja zaposlenosti in dvigom stopnje delovne aktivnosti prebivalstva, usmerjeni so v povečanje zaposlenosti s poudarkom predvsem na tem, da so ciljani na posebej ranljive skupine na trgu dela, dolgotrajno brezposelne, med katerimi prevladujejo starejši brezposelni in nižje izobraženi. Glede ravni socialne varnosti je treba poudariti, da ta državni proračun ohranja visoko raven socialne varnosti, ki je višja od sredstev iz predkriznega obdobja in višja od sredstev v letih od 2013 do 2015. Največje povečanje sredstev s spremembami proračuna za leto 2018 je zaslediti na programu družinski prejemki in starševska nadomestila. Z januarjem 2018 bo namreč sproščen eden od varčevalnih ukrepov, in sicer se vračata otroški dodatek za 7. in 8. dohodkovni razred. Če počasi zaključim, slabo stanje javnih financ s proračunsko luknjo, ki je ni uspela zakrpati ne vlada Alenke Bratušek ne vlada pred njo, se torej izteka. Z izjemnimi fiskalnimi napori, ki jih je vložila vlada Mira Cerarja, zaključujemo mandat s sprejetjem proračunov, ki bosta omogočila proračunski presežek tako v letu 2018 kot tudi v letu 2019. Proračuna torej zaključujeta obdobje našega uspešnega dela, ki se odraža v vseh sprejetih ukrepih, ki sledijo smeri javnofinančne konsolidacije. Končna bilanca vlade Mira Cerarja sta državna proračuna, ki sta danes pred nami. V Poslanski skupini Stranke modernega centra verjamemo, da predloga obravnavanih proračunov za 2018 in za 2019 predstavljata ustrezno finančno podlago za vse programske usmeritve naše države, ki smo si jih zadali, zato ju bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Marko Pogačnik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Spoštovani predsedujoči, spoštovana ministrica za finance, kolegice in kolegi! Pred nami je Predlog sprememb proračuna Republike Slovenije za leto 2018 in pa Predlog dopolnjenega predloga proračuna Republike Slovenije za leto 2019. Uvodoma je treba povedati, da v Slovenski demokratski stranki ne bomo podprli ne Predloga sprememb proračuna Republike Slovenije za leto 2018 in ne Dopolnjenega predloga proračuna Republike Slovenije za leto 2019. Ne bomo ju podprli iz več razlogov, več bom povedal v nadaljevanju, predvsem smo pa prepričani, da Predlog sprememb proračuna za leto 2018 in pa Dopolnjen predlog proračuna Republike Slovenije za leto 2019 nista takšni zgodbi o uspehu, kot ju na nekakšen način poskušajo predstaviti tako predsednik Vlade kot ministrica za finance in pa ne nazadnje tudi v stališčih predvsem koalicijskih strank, Stranke modernega centra, Socialnih demokratov in pa Desusa. To utemeljujemo tudi glede na razpravo, ki so jo koalicijske poslanke in poslanci izvajali na odboru za finance in na ostalih odborih, zainteresiranih za predlog sprememb proračuna za leto 2018 in pa leto 2019. Uvodoma bi radi povedali, da zadeva ni takšna zgodba o uspehu že pri Fiskalnem svetu. Fiskalni svet Republike Slovenije je podal svoje mnenje in Fiskalni svet po pregledu makroekonomskih napovedi in napovedi javnofinančnih gibanj ocenjuje, da so predloženi proračunski dokumenti le deloma skladni s fiskalnimi pravili, ki veljajo v obdobju, v katerem Slovenija še ne dosega srednjeročnega fiskalnega cilja. Torej, ne samo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke, ampak tud v Fiskalnem svetu se ocenjuje, da so predloženi proračunski dokumenti le deloma skladni s fiskalnimi pravili. Fiskalni svet tudi ocenjuje, da strukturni napor za leto 2017 in pa leto 2019 po trenutnih podatkih ni zadosten. Slovensko gospodarstvo raste že četrto leto zapored in posledično z njim rastejo tudi prihodki države. Treba je povedati, da vlada Mira Cerarja in pa koalicija, Stranka modernega centra, Socialni demokrati in Desus, delujejo v bistveno boljših pogojih, kot so bili za vlado recimo v letih 2012, 2013 in ne nazadnje tudi za vlado, ki je delovala v letu 2014. Ta vlada in koalicija razpolagata z več kot eno milijardo evrov višjimi proračunskimi prihodki. Več kot eno milijardo evrov višjimi proračunskimi prihodki. In če vemo, da so približni prihodki letno v proračun Republike Slovenije nekaj več kot 9 milijard evrov, si lahko predstavljamo, da to predstavlja že več kot 10 % v strukturi kompletnih prihodkov več, to so pa že številke, ki bi se morale poznati tudi nekje drugje, ne samo v sami strukturi odhodkov. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da je pozitiven podatek, da imamo gospodarsko rast, vendar bi morali boljše gospodarske razmere čutiti tudi državljani in državljanke Republike Slovenije v svojih denarnicah. Tega pa po našem vedenju seveda ni. V nadaljevanju bomo tudi videli, na kakšen način je ta vlada in pa ta koalicija pripravila predlog sprememb proračuna Republike Slovenije za leto 2018 in pa za leto 2019. Da ne moremo govoriti o zgodbi o uspehu tega proračuna in pa da ta razcvet ni tako bleščeč, kot se zdi, bi v nadaljevanju še navedel, da bi čim več ustvarjenega prej porabili. Velja opozoriti na nekaj podatkov, in sicer da slovenski bruto domači proizvod lani po realni vrednosti, če obračunamo inflacijo, še vedno ni dosegel ravni iz predkriznega leta 2008. Ne kaže pozabiti tudi, da je zadolženost države še vedno nad maastrichtskimi merili, čeprav je treba poudariti, da se je pa začel zmanjševati vsaj njen delež v bruto domačem proizvodu. Medtem ko je realna vrednost slovenskega bruto domačega proizvoda še vedno skoraj približno 2 % nižja kot v predkriznem letu 2018, je evrsko območje v tem obdobju doseglo 3-odstotno rast, vsa osemindvajseterica držav Evropske unije pa celo 5,1-odstotno rast. To lahko pomeni, da nas nekatere države z vzhoda dohitevajo, predvsem imamo tukaj v mislih Poljsko, Slovaško, Bolgarijo, Romunijo, Češko in Estonijo, mnoge zahodne države pa povečujejo svojo prednost pred nami. Treba je povedati, da so se v štirih letih vladanja Mira Cerarja davčni prihodki povečali za približno eno petino in da bo to komaj zadoščalo za izravnan proračun v letu 2018. Danes smo tako s strani predsednika Vlade kot ministrice za finance večkrat slišali predvsem o zgodbi o uspehu, da po letu 2008, ko je Slovenija imela prvič proračunski presežek – in treba je poudariti, da je bilo to v času vlade Janeza Janše – sedaj v letu 2018 ta predlog sprememb predvideva presežek. Vendar ta presežek v višini približno 51 milijonov evrov je izključno zaradi ene zadeve in izključno zaradi enkratnega dogodka, priliva s strani sredstev Evropske unije v višini več kot 200 milijonov evrov. To pomeni, da zgodba o uspehu proračunskega presežka ni predvsem delo te vlade, ampak da je šlo predvsem za enkratni dogodek črpanja evropskih sredstev v višini več kot 200 milijonov evrov. Treba je še nekaj poudariti, tukaj govorimo o predlogu sprememb proračuna za leto 2018 in nikjer ni garancije, da bo ta proračun dejansko imel presežek. Ne nazadnje, kar lahko povemo, Republika Slovenija je v proračunu do sedaj imela samo enkrat presežek, in to je bilo v letu 2008 v času vlade Janeza Janše. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da bi bilo glede na gospodarsko okolje in gospodarske razmere, ki trenutno vladajo tako v Sloveniji kot v Evropski uniji, v Evropi in pač svetu, pričakovati, da bi vlada Mira Cerarja in pa koalicija svoj presežek v proračunu lahko izkazovala že v letu 2017. Prepričani smo, da makroekonomsko in mikroekonomsko okolje in posledično tudi rasti gospodarstva peljejo na to, da bi proračun moral imeti presežek še v letu 2017, vendar pod pogojem, da bi ta vlada v tem svojem 3,5-letnem delovanju izpeljala vsaj katero izmed reform na področju zdravstva, davčne reforme, šolstva. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da če bi se upoštevali predlogi in pa predlogi sprememb zakonov, ki smo jih v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke vlagali v tem mandatu, in če bi bili s strani Vlade sprejeti, bi verjetno ob koncu tega leta lahko govorili že o proračunskem presežku za leto 2017. Vendar se je žal ta vlada ukvarjala predvsem z drugimi zadevami in ne z reformami in dejansko lahko pričakujemo primanjkljaj v letu 2017, kar pa vsekakor ni v skladu z ekonomskim okoljem, ki trenutno vlada v Sloveniji, Evropski uniji in Evropi. Radi bi opozorili tudi na to, da lahko velikokrat slišimo, da smo že na konju, da je Slovenija izšla iz te krize, vendar če bi to res bilo tako, sprašujemo tako ministrico za finance kot koalicijo, ali potem ni prišel čas, da se pa določene davčne obremenitve, ki so doletele tako gospodarstvo kot državljanke in državljane Republike Slovenije, začno v času te vlade tudi zmanjševati. Vendar ne, vlada Mira Cerarja in koalicija, Stranka modernega centra, Socialni demokrati in Desus, tako gospodarstvo kot državljanke in državljane Republike Slovenije kljub rasti prihodkov v proračunu še vedno dodatno obremenjuje in se dodatno zadolžuje. Mi smo že na začetku mandata poudarili, da bo ta vlada nadaljevala politiko prejšnjih vlad, in sicer politiko dodatnega obremenjevanja gospodarstva in zadolževanja. Nekaj več podrobnosti o tem v nadaljevanju. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da so s to vlado javne finance namenjene predvsem izplačilu javnih plač, pokojnin in plačilu obresti, za večino ostalega pa za to vlado zmanjkuje denarja. Predvsem smo prepričani, da je Vlada dala prednost pri proračunskih odhodkih predvsem svojemu ugodju in ugodju drugih odvisnikov od proračuna. Stroški plač državnih uradnikov bodo tako prihodnje leto za šestino višji, kot so bili v letu 2014, še bolj, kar za 17 %, so se v štirih letih vladanja Mira Cerarja povečali transferji v javne zavode, tudi iz teh nakazil gre večina denarja za plače zaposlenih. Medtem ko je šlo za plače državnih uradnikov in uslužbencev v javnih zavodih leta 2014 okoli 23 % vseh izdatkov državnega proračuna, bo prihodnje leto delež plač že dosegel 28 % vseh proračunskih odhodkov. V Slovenski demokratski stranki si upamo trditi, da vse tisto, kar je ustvarilo gospodarstvo v teh letih, v tem kriznem obdobju, dejansko ta vlada poje in popije. Struktura odhodkov proračuna je bistveno drugačna, kot je bila leta 2014. Ob tem pa je treba povedati tudi to, da je višina odhodkov zelo podobna, kot je bila v letu 2014, to pomeni približno 9,6 milijarde evrov. Ob tem bi se v Slovenski demokratski stranki radi zahvalili celotnemu gospodarstvu in vsem tistim, ki so zaposleni v gospodarstvu, kajti izključno gospodarstvo je odgovorno in zaslužno, da Slovenija danes razpolaga z več kot milijardo višjimi prihodki. Vendar žal ta vlada te presežke v prilivih ali pa te prilive, ki so bistveno višji, kot so bili v letih 2012, 2013 in 2014, porabi predvsem za svoje ugodje. Velikokrat smo slišali tudi, da bi lahko pričakovali, da se bo državni dolg glede na bistveno višje prihodke, ki jih imamo v proračunu, zmanjševal. Vendar se žal ta dolg v času vlade Mira Cerarja ne znižuje, ampak se celo povečuje. Treba je poudariti, da bodo prihodnje leto res približno za eno petino nižji stroški za obresti, vendar je država v zadnjih štirih letih dokaj refinancirala lep delež dolgov, in ker so zahtevani donosi zdaj manjši kot v času izdaje obveznic, na koncu to pomeni tudi višjo ceno obveznic. Če malo bolj plastično to povemo, država se je odločila, da bo zdaj plačevala manj obresti, a na koncu bo treba vrniti manj dolga. Če je bil državni dolg ob koncu leta 2014 26 milijard, se je do sredine letošnjega leta povzpel na približno 29 milijard evrov. Ministrica je že na Odboru za finance in monetarno politiko povedala, da je državi v tem vmesnem obdobju uspelo približno še za milijardo in pol znižati ta dolg, vendar ko potem številke seštejemo, se vidi, da je od leta 2014 do sedaj država svoj dolg še povečala, ni ga pa zmanjšala. Ministrica tudi ni dala stoodstotnega zagotovila, da se do konca tega leta država ne bo več zadolževala. Državni dolg ob koncu leta naj bi znašal približno 28,8 milijarde evrov. To je tudi glavnina javnega dolga, ni pa to vse, javni dolg sestavljajo še dolg občin, državni DUTB in pa SDH ter druge javne ustanove. Skupni javni dolg bo, kot kaže, presegel 33 milijard evrov. Resda se je delež v bruto domačem proizvodu nekoliko zmanjšal, a na glavo prebivalca se je ta povečal za več kot 400 evrov. Že prej smo povedali, da če bi izločili vpliv evropskih sredstev za leto 2018, bi bil proračun Republike Slovenije v minusu. Treba je tudi poudarjati, da se naložbe v času te vlade in pa te koalicije bistveno znižujejo. Kar se Slovenski demokratski stranki tudi zdi problematično, je, da se izredno slabo črpajo evropska sredstva in da je tukaj še velik potencial za Republiko Slovenijo. Kot smo s strani ministrov in ministric velikokrat slišali, naj bi bila razlog za slabše črpanje evropskih sredstev predvsem težava v informacijskem sistemu, vendar smo v Slovenski demokratski stranki prepričani, da temu ne more biti tako in da je slabše črpanje evropskih sredstev predvsem posledica slabega delovanja te vlade in pa te koalicije. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da problematična postaja tudi vzdržnost in pa stabilnost pokojninske blagajne, samega pokojninskega sistema. Zdaj Vlada in koalicija namenja bistveno manj denarja za pokojninsko blagajno kot leta 2014. Leta 2014 je bilo iz naslova proračuna v pokojninsko blagajno recimo izplačanih več kot 1,65 milijarde evrov, zdaj je ta številka za približno 400 milijonov manjša. Po eni strani v Slovenski demokratski stranki razumemo, da glede na gospodarsko rast, na višje število zaposlenih niso več potrebna tako visoka sredstva, kot so bila v letu 2014, vendar je pa treba nekaj poudariti na drugačen način, nikjer ne piše, da Vlada ali koalicija ne more dati več v pokojninsko blagajno. Predvsem glede na tiste branitelje in zagovornike upokojencev in pa pokojnin stranke Desusa lahko govorimo, da tukaj ni nekih ovir, da bi namenili več denarja za pokojnine. Lep primer bi izpostavil, tudi nam recimo upokojenci in ostali pošiljajo elektronsko pošto in opozarjajo, prav v času Odbora za finance in monetarno politiko je ena izmed upokojenk poslala: »Dajte povedati slovenski javnosti, leta 2014 sem imela 722 evrov penzije, danes je imam za 17 evrov več.« Spoštovana koalicija, pri več kot eni milijardi evrov večjih prihodkih v proračun so se pokojnine res minimalno povečale. Žalostno je, da se recimo pokojnine usklajujejo za dve kepici sladoleda. Predvsem pa je bila značilnost te vlade, da gre tukaj za dodatno obremenjevanje in zviševanje davkov. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da bi lahko davek na dodano vrednost znižali na predkrizno raven. Treba je povedati, da je ta vlada začasni ukrep, ki je bil izdan, to pomeni povišanje davka na dodano vrednost, spremenila v trajni ukrep. Ministrica za zdravje Milojka Kolar je v uradni postopek spravila novo zdravstveno dajatev in nadomestilo za dolgotrajno oskrbo, kar bo ponovno prizadelo in obremenilo državljanke in državljane Republike Slovenije. Lahko bi dejali, da ta vlada in koalicija v svojem celotnem mandatu slovi predvsem po tem, da vsak mesec ali pa vsaka dva meseca poskuša izumljati nek nov davek, s katerim bi dodatno obremenili tako gospodarstvo kot državljanke in državljane Republike Slovenije. Recimo minister za kulturo Tone Peršak bo obdavčil naložbe državnih podjetij, ki morajo ob vsaki naložbi kupiti še umetniška dela, ne moremo spregledati poskusa dodatnega povišanja obvezne naročnine RTV s strani te vlade in te koalicije. Treba je poudariti tudi veliko inovativnost pri izumljanju novih davkov s strani infrastrukturnega ministra gospoda Petra Gašperšiča, kot je bilo v preteklosti, kako bi krpal slovenske ceste na račun dodatnega centa pri ceni naftnih derivatov, potem na kakšen način bi ponovno državljanke in državljani Republike Slovenije reševali naslednjo naložbo v TEŠ 6 z dodatnim obremenjevanjem ponovno naftnih derivatov ali pri položnici za elektriko. Ne nazadnje zdaj lahko poslušamo tudi s strani gospodarskega ministra, na kakšen način bo dvignil tako imenovane zelene davke oziroma povišal turistične takse. Ta vlada je povečala in dvignila davčne stopnje od dohodka davka na dohodek pravnih oseb s 17 na 19 % in so potem bistveno višji prilivi. V Slovenski demokratski stranki ne moremo mimo tega, da opozarjamo na to, na kar smo opozarjali že večkrat, na kar opozarjamo tudi na odborih, in sicer na nesprejemljivost trošarinske politike s strani te vlade. Danes lahko vidimo, da je cena enega litra nafte v Sloveniji približno 20 centov višja kot najcenejši liter nafte v sosednji državi Avstriji. V Slovenski demokratski stranki ne razumemo, da tisoč litrov kurilnega okolja v Celovcu stane 150 evrov manj, kot stane tisoč litrov kurilnega okolja ali v Ljubljani ali v Mariboru ali v Murski Soboti. Trošarinska politika je neustrezna, je previsoka, ne nazadnje tudi še nismo dobili odgovora ne s strani Vlade ne s strani ministrstva, zakaj se je Ministrstvo za gospodarstvo odločilo, da s svoje spletne strani umakne zgodovino strukture cene naftnih derivatov in da ne moremo več pogledati, katere dajatve so dodatno obremenjene in na kakšen način je ta vlada recimo dvigovala svojo trošarino po posameznih mesecih. Glede na to, da so pred nami proračuni za leti 2018 in 2019, se absolutno ne moremo strinjati s tezo, ki jo je povedala ministrica za finance na odboru, in sicer da dogodki v zvezi z Novo Ljubljansko banko ne bodo imeli vpliva na proračun za leti 2018 in 2019. Še enkrat pozivamo – danes imamo kar dva dneva časa tako pri proračunu za leto 2018 kot za leto 2019 – da spoštovana ministrica pove, kakšni so plani z Novo Ljubljansko banko. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da bo vsaka odločitev v zvezi z Novo Ljubljansko banko imela vpliv na proračun za leti 2018 in 2019. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da se je ta vlada že zdavnaj odločila, da Nove Ljubljanske banke ne bo prodala. To je razvidno iz planiranih sredstev iz naslova dividend tako za leto 2018 kot za leto 2019. Treba je poudariti, da Vlada planira prihodke s strani dividend za leto 2018 v višini 241 milijonov, za leto 2019 pa malo več kot 230 milijonov evrov. Ob tem je treba poudariti, da smo iz naslova dividend s strani Nove Ljubljanske banke v letu 2017 zabeležili približno 43 milijonov evrov prihodkov, ob tem da je Nova Ljubljanska banka ustvarila za nekaj več kot 125 milijonov evrov bilančnega dobička. Tu se vidi, da Vlada planira približno enake prihodke s strani dividend. Prepričani smo, da bomo danes imeli možnost razprave in da bo spoštovana ministrica za finance povedala poslankam in poslancem pa tudi širši javnosti, kakšni so plani z Novo Ljubljansko banko. Kajti v Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da bo vsaka odločitev v zvezi z Novo Ljubljansko banko imela vpliv na proračun Republike Slovenije, ali s strani dividend ali celo – kar bi bilo za nas škandalozno, da pri vseh teh dokapitalizacijah, ki smo jih imeli, ki so bile dane s strani davkoplačevalskega denarja – da Vlada v Bruselj hodi s ponudbo, da bi plačali kazen v višini, ne vem, 340 milijonov evrov, zato da bi lahko še vedno obdržali vpliv v Novi Ljubljanski banki. 340 milijonov naj bi bila ta vlada pripravljena plačati za kazen Nove Ljubljanske banke, spoštovani državljanke in državljani Republike Slovenije, pri tem pa ta vlada ne najde prepotrebnega denarja za kolaps zdravstvenega sistema. V Slovenski demokratski stranki smo opozorili tudi na možnost velikega bremena, ki bi lahko Slovenijo zadel v letih 2018 in 2019, in sicer v zvezi z izbrisom podjetij brez likvidacij. Dejstvo je, da je Evropsko sodišče za človekove pravice odločilo, da to zadevo da na veliki senat, kar pomeni, da obstaja velika verjetnost, da bo Slovenijo doletela nova velika obremenitev. Tudi sam minister za pravosodje je že pred časom povedal, da v primeru negativne odločitve za Republiko Slovenijo lahko to pomeni več kot milijardo evrov obveznosti v naslednjih letih. Iz odgovorov s strani ministrice za finance pa smo lahko slišali, da rezervacije v primeru tožb, ki doletijo Republiko Slovenijo, za leti 2018 in 2019 predstavljajo zgolj približno 100 milijonov evrov. V nadaljevanju današnje razprave bomo v Slovenski demokratski stranki opozorili še na posamezne probleme, ki se dotikajo posameznih ministrstev. Tu imamo v mislih predvsem Ministrstvo za zdravje in stanje na področju zdravstva v Sloveniji. Na podlagi današnjih izjav ministrice za finance v zvezi z uspešnostjo zdravstvenega sistema, ki smo jih lahko poslušali danes v njenem uvodnem nagovoru, se mi zdi, da gre za norčevanje iz državljank in državljanov Republike Slovenije. Spoštovana ministrica je uvodoma razlagala, kako je ta vlada s sredstvi, ki jih je vložila v zdravstveni sistem, izboljšala učinkovitost zdravstvenega sistema in zmanjšala čakalne vrste. Spoštovana ministrica, jaz zdaj ne vem, ali močno zavajate tako parlament kot širšo javnost ali pa ne veste, kakšno je dejansko stanje. Treba je povedati, da je bil narejen interventni zakon, ki je reševal vse javne zdravstvene zavode v višini več kot 125 milijonov evrov, predvsem zaradi neučinkovitega vodenja teh sistemov. Neučinkovito vodenje je ključni problem zdravstva tudi po oceni Slovenske demokratske stranke. Ministrica za finance pa v uvodnem govoru govori o učinkovitosti zdravstvenega sistema pri vodenju in pa o zmanjševanju čakalnih vrst. Mi smo prepričani, da ta vlada deluje totalno napačno, predvsem problematična je tudi ministrica za finance. Dvakrat smo poskušali z njeno interpelacijo, vendar predvsem koalicija, Socialni demokrati in pa Desus, je ministrico za zdravstvo zaščitila, danes pa imamo kolaps sistema. Ob zaključku bi rad povedal, da smo v Slovenski demokratski stranki vložili 42 amandmajev k proračunu za leto 2018 in pa za leto 2019. Ti amandmaji, smo prepričani, bi pripomogli k boljšemu, učinkovitejšemu upravljanju, večjim investicijam, večjim naložbam, predvsem pa bi zagotovili prepotrebna sredstva tako na področju obrambe kot reševanja za gasilce, za policijo. Prepričani smo, da te predloge, ki smo jih dali, ne porušijo same strukture proračuna oziroma smo dali prelive sredstev iz predpostavk proračuna, ki zagotavljajo še naprej trajnostni razvoj. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da je proračun, ki ga je pripravila ta vlada, hvala bogu je to zadnji proračun v mandatu te vlade, za leti 2018 in 2019, ki ga bo obravnaval Državni zbor, daleč od tega, da bi bil ciljno usmerjen ali da bi bil razvojno usmerjen. Prepričani smo, da je ne glede na gospodarsko rast problem, da te gospodarske rasti ne občutijo državljani in državljanke Republike Slovenije v svojih denarnicah. Ne nazadnje je ne čisto pozitivno oceno k temu predlogu proračuna podal tudi Fiskalni svet, predvsem je pa zaskrbljujoče, da ta vlada znižuje naložbeno politiko, razvojno politiko in da vse tisto, kar je ustvarilo gospodarstvo v celem letu, ta vlada porabi predvsem za svoje ugodje. Glede na to, da so bili na Odboru za finance in monetarno politiko s strani koalicije zavrnjeni vsi amandmaji opozicije, sem prepričan, da bo prvič v zgodovini, da vlada in koalicija v celotnem obdobju svojega mandata ne bosta upoštevali oziroma potrdili niti enega amandmaja, ki ga je predlagala opozicija. Niti enega amandmaja s strani opozicije. Spoštovana Vlada, spoštovana ministrica, spoštovani poslanke in poslanci Stranke modernega centra, Desusa in pa Socialnih demokratov, žalostno je, da opozicijo skozi štiriletno obdobje tega mandata vedno pozivate k nekemu sodelovanju, ampak vi boste vlada in koalicija, prva v zgodovini Slovenije, ki v svojem celotnem štiriletnem mandatu ne bo potrdila niti enega amandmaja opozicije k predlogu proračuna. Niti enega. In to dovolj govori o vaši politiki, o vaših obrazih. Še enkrat, v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ne bomo podprli ne proračuna za leto 2018 ne za leto 2019. Prepričan sem, da smo v svojem uvodnem nagovoru, stališču povedali dovolj razlogov, zakaj te naše podpore ne bo. V nadaljevanju današnje razprave in pa jutrišnje razprave, ki je predvidena za proračun za leto 2018 in pa za leto 2019, pa pričakujem predvsem s strani ministrice za finance še dodatna pojasnila. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Uroš Prikl bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije.
Hvala lepa, spoštovani kolega Hainz, spoštovani ministrica, državna sekretarka, spoštovani kolegice in kolegi! Če uvodoma izpostavim tisto staro pravilo oziroma dejstvo ob razpravah in sprejemanju proračunov, da noben proračun ni idealen, nisem pravzaprav povedal nič novega. To velja tudi za predlog spremembe proračuna Republike Slovenije za leto 2018 in dopolnjen predlog proračuna za naslednje leto ali leto 2019. Pa vendar sta omenjena proračuna ob letošnji bistveno večji gospodarski rasti ponudila nekoliko več tako imenovanega manevrskega prostora pri razdelitvi sredstev za posamezna področja. Koliko izkupička je izpogajal vsak minister oziroma ministrica za svoj resor, pa je tudi stvar pogajalske moči posameznika ter sposobnosti načrtovanja in določanja posameznih prioritet znotraj finančnega okvira, s katerim razpolaga posamezni resor oziroma ministrstvo. Želje posameznikov, seveda tudi nas poslancev, pa so praviloma večje, kot je na koncu prostora za doseganje tega v proračunu, in seveda je na koncu treba doseči nek še sprejemljiv kompromis. V naši poslanski skupini imamo jasno zastavljene prioritete pri sprejemanju proračunov, ki se iz mandata v mandat posebej in bistveno ne razlikujejo. V prvi vrsti je to skrb za kakovostno in dostojno življenje upokojencev. V naši poslanski skupini smo prepričani, da na tem področju ni veliko koristi od parcialnih ukrepov in leporečenja, ki se vsako leto čarobno pojavijo samo takrat, ko se pri mnogih prebudi občutek za socialno pravičnost in pa seveda politična aritmetika. Letos je vzdušje ob sprejemanju proračunov še toliko bolj socialno obarvano, saj smo praktično v ciljni ravnini trajanja tega mandata in nekateri res ne izbirate sredstev oziroma načinov, kako in kateri družbeni skupini bi bolj pihali na dušo zgolj z namenom, da bi si pridobili kakšen parcialni glas na volitvah. V Desusu smo že navajeni na očitke, kako v vseh teh letih nismo naredili nič oziroma smo naredili premalo za upokojence, standardna je že zgodba o nižjem državnem transferu iz proračuna v pokojninsko blagajno, letos pa smo bili soočeni še z dodatnim zahtevkom po še večjem znesku za letni dodatek upokojencev, kljub temu, poudarjam, kljub temu da slednji letos po dolgem času ponovno pripada vsem brez izjem. Spoštovani, ni odveč še enkrat ponoviti nekaj dejstev, ki jih nekateri namenoma preslišite, preslišijo, pri tem pa se grobo zavaja državljane in državljanke. Letos smo začeli z redno uskladitvijo pokojnin v višini 1,15 %, kar je več, kot pa bi se pokojnine uskladile po določbah veljavnega ZPIZ-2. Trend višanja pokojnin bomo nadaljevali tudi v prihodnjem letu, in to dvakrat, januarja ob redni in aprila ob izredni uskladitvi pokojnin. Naj povem, da bodo tudi odstotki usklajevanj nekoliko večji, kot je to bilo zadnjih nekaj let. Dejstvo je tudi to, da smo v tem mandatu po sušnih petih letih, ko ni bilo usklajevanj, pričeli z usklajevanji pokojnin. Predvsem pa je pomembno izpostaviti dejstvo, da se je v tem mandatu ustavilo realno padanje vrednosti pokojnin. Tako z nominalnim kot seveda tudi z realnim višanjem pokojnin bomo, trdno smo odločeni in trdno prepričani v to, nadaljevali tudi v prihodnje. Tukaj nas lahko držite za besedo. Upokojenci bodo prejeli tudi višje zneske letnega dodatka, regresa, če hočete, do slednega pa so kot rečeno poslej upravičeni vsi upokojenci ne glede na višino svoje pokojnine. Letos smo tudi zvišali minimalno pokojnino za polno delovno dobo, tudi to je šele začetek dokončnega cilja, da bo vsak upokojenec za svoje minulo delo, odrekanje in prispevek k izgradnji te družbe prejemal pokojnino, ki mu bo omogočala dostojno življenje. Nižji državni transferi v pokojninsko blagajno pa so seveda znak, da smo na dobri poti, saj je že čutiti posledice gospodarskega okrevanja, višje zaposlenosti, posledično višjih prihodkov iz naslova plačanih prispevkov. Prav tako pa je tudi pokojninska reforma izpred nekaj let ta, ki že prinaša določene in pričakovane učinke. Drži, da je naš fokus bolj usmerjen na tisto skupino upokojencev, ki prejemajo nižje pokojnine in so bolj potrebni naše pomoči, da lahko dostojno preživijo, ampak to se nam ne zdi nič kaj spornega. Nasprotno, saj še vedno nismo povsem ustrezno odgovorili na najalarmantnejše probleme, kot je recimo revščina med starejšo populacijo. Probleme, kot je recimo revščina med starejšo generacijo, je treba reševati v najkrajšem možnem času in čim bolj učinkovito. Podobno lahko rečemo za stanje na področju sociale in zdravstva. Zgolj finančne injekcije brez sistemskih rešitev pa niso dovolj, saj bodo samo začasno prilepile obliž na svežo rano. Dolgoročno se bomo morali soočati s čedalje višjimi izdatki za starejše. Starajoča se družba ni samo primer v Republiki Sloveniji, ampak je to izziv celotne Evrope. Pomembnejše ključno vprašanje je, na kakšen način je država – s tem bom tudi zaključil – sposobna pravočasno odreagirati in ponuditi ustrezne rešitve, ki bodo v praksi izpostavile medgeneracijsko sožitje, ob tem pa ne bodo ogrozile javnofinančnega ravnovesja. V Poslanski skupini Desus smo trdno prepričani, da morajo biti ključni odgovori na ta vprašanja in izzivi ponujeni v zakonu o demografskem skladu, ki si ga v Poslanski skupini Desus trdno prizadevamo realizirati že od začetka mandata. Kot rečeno, glede na to, da ta proračun odgovarja na ključna vprašanja, je zadosti optimistično naravnan, ga bomo v Poslanski skupini Desus tudi podprli. Hvala lepa in opravičilo za malo daljše izvajanje.
Hvala lepa. Gospod Matjaž Han bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala lepa, podpredsednik. Spoštovani kolegice in kolegi, ministrica! Smo pred obravnavno, menim, najpomembnejših in za to vlado sklepnih finančnih dokumentov, proračunov za leti 2018 in 2019. Zakaj najpomembnejših? Ker se je brez nekih nepotrebnih političnih potenc treba prav pri sprejemanju proračuna zavedati, da tu besede, pričakovanja, namere ali neke floskule žal ali pa hvala bogu odpadejo, ker gre za denar, gre za številke in gre za eksaktne okvirje. Od teh bo ali pa ne bo uresničen programski okvir te vlade, še več, od njih je bolj, kot si lahko predstavljamo, odvisna kvaliteta življenja naših državljank in državljanov. Pričakovanja teh so ob napovedi gospodarske rasti upravičeno visoka in ta pričakovanja ne da moramo, temveč smo jih dolžni opravičiti, če vemo, da so ravno proračuni kriznih sušnih let zategovali tam, kjer so to občutili ljudje. Cilja te vlade ob nastopu mandata sta bila dva: politična in finančna stabilnost ter spodbujanje gospodarske rasti. V tem je bila do sedaj relativno uspešna. Tudi s tem predlogom proračuna, kot je jasno razvidno iz proračunskega memoranduma, vztraja pri fiskalni konsolidaciji in pri spodbujanju gospodarske rasti. Vlada je torej uspešna pri dveh ciljih, ki si ju je zastavila. Večina se bo strinjala, da brez trdnih financ in zdrave gospodarske rasti drugo tudi ni mogoče. To, verjemite mi, drži. Če država ne obvladuje svojih finančnih virov in izdatkov, nima orodja za delovanje. Če ne vlaga tako, da bi se gospodarstvo lahko krepilo, rastlo in se razvijalo, zanemarja svoje temeljno poslanstvo. Ko pa je ta temeljni red vzpostavljen, imamo pravico in dolžnost pogledati tudi dlje od naslednjih volitev in razmišljati tudi izven okvirov bruseljske birokratske mantre o stabilnosti in rasti. Zdi se, da vsa Evropa razmišlja o tem dvojem in samo o tem dvojem. Da je zanjo pripravljena žrtvovati marsikaj. Seveda sta stabilnost in gospodarska rast pomembni, ker sta na nek način predpogoj, pozablja pa se na za moje pojme in za našo stranko ključno vprašanje, čemu služita stabilnost in rast. Sta to končna cilja, kot menijo finančni trgi, Evropska komisija, mednarodni bančniki ali kapitalske elite, ali pa gre za sredstva, ki morajo biti uporabljena v korist ljudi? Socialni demokrati verjamemo predvsem v drugo možnost, zato bomo vedno poudarjali pomen stabilnosti in rasti, a bomo hkrati vedno opozarjali, da rast in stabilnost potrebujemo zaradi ljudi in ne obratno. Finančna stabilnost za nas pomeni, da ima država zadostne vire za izvajanje svojih nalog, da ne le obstaja, temveč tudi ukrepa, da lahko sprejema odločitve suvereno in brez diktata predvsem iz Evrope. Država tudi s tem proračunom znižuje svoj dolg in po dolgih letih ustvarja celo presežek, a ne smemo pozabiti, zakaj je tako – ker smo morali sprejeti stroge omejitve fiskalnega pravila, ki od države terjajo, da vse podredi izravnalnemu proračunu in nizkemu državnemu dolgu. To so okoliščine, mimo katerih ne moremo. Zato za ta proračun in tudi za naslednje leto velja, da če bi želeli, da se od tega predloga bistveno razlikuje, bo treba spreminjati način, kako država deluje in kako država dosega svoje cilje. Kdorkoli želi bistveno drugačen proračun, mora predlagati enostavno izvedljiv način, kako naj to dosežemo. Rast gospodarske aktivnosti in ustvarjenega je seveda pomembna, zato za Socialne demokrate ni pomembno le, kolikšna bo ta rast, še pomembneje je, kolikšna bo ta rast in kako bodo od te rasti imeli največ ljudje. Če se del gospodarske rasti kaže v rasti cen stanovanj, navadni ljudje pa jih ne morejo kupiti, potem to ni zdrava rast. Če morajo ljudje plačevati drage zdravstvene storitve zasebnikom, medtem ko se javno zdravstvo duši v dolgovih in čakalnih vrstah, se to seveda pozna na BDP. Težko bi kdorkoli trdil, da je to dobro za državo in njene ljudi. To so trendi, ki jih moramo vsi skupaj opazovati, in lahko jih je prezreti, če se odločiš opazovati samo cilje, ne pa tudi poti. To ne pomeni, da gospodarska rast ni pomembna. Prav nasprotno, vsaj dva razloga sta za to, da mora njeno spodbujanje ostati ena najvišjih prioritet te in tudi bodočih vlad. Prvi je dejstvo, da je bil krizni upad gospodarske aktivnosti tako velik, da se šele v tem času približujemo gospodarski aktivnosti iz leta 2008. Drugi je bilo dejstvo, da sta na gospodarsko rast, torej rast bruto domačega produkta, vezana vrsta omejitev in zategovanje, ki sta bila uvedena kot protikrizni ukrepi. Mnogi od njih so močno prizadeli ljudi, za nekatere od njih se je treba tudi pošteno vprašati, ali je bila njihova uvedba smiselna, ali so bili uzakonjeni pravi zakoni. Vendar verjamem, da ima gospodarstvo, ki je glavni motor države, še dovolj prostora še za višji razvoj. Prihaja pa obdobje, na to nas nekateri tudi opozarjajo, ko bodo vlade deležne izjemnih pritiskov, da začnejo omejevati rast, predvsem tam, kjer ta ni zdrava in predstavlja tveganje, napihovanje novih protikriznih balonov. A ne slepimo se, dragi moji, tistim, ki živijo v balonih, ni v interesu, da ti baloni počijo, tistim, ki bi se radi okoristili, prav tako to ni v interesu. Velik izziv za prihodnost torej ostaja, kako ohraniti stabilnosti in spodbujati rast, a pri tem ne pozabiti dvojega, stabilnost služi temu, da se lahko v miru dogovorimo o potrebnih spremembah in sprejemamo suverene odločitve, ki so dobre za našo državo. Socialni demokrati menimo, da je proračun v skladu s cilji Vlade in stabilnosti in rasti. Pozdravljamo napor ministrice, da se na skoraj vseh proračunskih področjih sredstva povečujejo. Predvsem se povečujejo v znanosti, vendar bi tam seveda želeli še višjo rast, v varnosti, v zdravju, v infrastrukturi bo tudi več sredstev za ključne projekte, od katerih so mnogi vezani na ljudi, in tudi v javnem sektorju bo več sredstev za to, da bomo lahko vendarle sprostili nekatere zadeve in na novo zaposlovali, ker v uradniškem delu potrebujemo mlade ljudi z neko novo vizijo. Prav tako smo zadovoljni, da smo si Socialni demokrati uspeli izboriti odpravo nekaterih protikriznih ukrepov in omejitev, med njimi prav gotovo vrnitev stroškov, dodatkov za 45 tisoč družin v 7. in 8. dohodkovnem razredu, Socialni demokrati smo namreč prepričani, da mora, kljub temu da govorimo o proračunu Vlade, posamičen minister sprejeti odgovornost in znotraj svojega resorja poiskati rešitve v okviru danih omejitev. Kaj nam še obeta proračun? V prihodnjih letih bo poleg redne uskladitve pokojnin izvedena tudi izredna v višini 1,1 %, prav tako bodo vsi upokojenci prejeli letni dodatek, morda nekoliko prezrto, a izjemno pomembno je dejstvo, da se postopno odpravlja splošna prepoved, tak kot sem že rekel, v javnem sektorju. Mislim, da so to trendi, ki nakazujejo, da bo tej državi bolje. Ne smemo pozabiti tudi na občine, v letih 2018 in 2019 je določena povprečnina v višini 551 evrov oziroma 558 evrov – vem, da to ni dovolj, vem, da je zakonska podlaga druga, vendar ko režeš kolač proračuna, ga režeš tako, da imajo od tega kolača vsi. Povečuje se delež povratnih sredstev države za investicijske projekte občin, v glavnem se sredstva za občine povečujejo in jaz mislim, da je to dobro. Ne smemo pozabiti, občine, njihovi župani, občinski svetniki so bili takrat, ko je bilo v tej državi najtežje, glavni generator gospodarske rasti, investicij v letih 2008 in 2012, ko je država varčevala na vseh področjih. Seveda smo tudi Socialni demokrati lahko kritični do proračuna, do partnerjev v naši koaliciji, seveda tudi sebe, da ne bo nobene pomote. Mislimo, da bi bilo treba bistveno več denarja dati za to, da bi se revščina v tej državi hitreje odpravljala, bistveno več denarja bi bilo treba dati v investicije v šolstvu, vi veste, da zaostajamo z obnovami osnovnih šol, da se prepočasi gradijo novi oddelki v vrtcih, da ne govorim, da imamo premalo denarja v sociali za investicije, domove upokojencev in lahko bi še našteval. Vendar kot sem že prej rekel, vseh želja in vseh potreb žal ne moremo v treh, štirih letih uresničiti. Sem eden tistih poslancev, ki sem že kar nekaj časa, sprejemamo te proračune in moram reči, da se je ministrica izredno trudila, naredila relativno dober proračun – zakaj govorim relativno dober? Zaradi tega ker imajo vsak minister, vsak poslanec, vsi župani in ne vem, kdo še vse, veliko želja, vendar je treba tudi takrat, ko je denarja malo več, znati manevrirati med temi željami. To, da imamo presežek proračuna, mislim, da je dobra zadeva in gre v tem pomenu največ zaslug za to seveda ministrici Vraničar. Mislim, da je danes naša naloga, naloga poslank in poslancev ter celotne Vlade, da pogostokrat ozkogledno dojemanje proračuna kot nekega eksaktnega popisa prihodkov in stroškov razširimo v zmožnost videnja proračuna kot najpomembnejšega ne samo političnega, tudi razvojnega akta. Socialni demokrati bomo ta proračun sprejeli, in ko zaključujemo mandat te vlade, mislim, da smo naredili relativno solidne temelje za to, da bo lahko naslednja vlada naredila še kakšen korak naprej, predvsem v smislu, da bodo od vseh silnih prihodkov in od vseh spreminjanj te zakonodaje imeli največ koristi prav ljudje, zaradi tega smo poslanci vsakodnevno v službah. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani državni sekretarki, dragi kolegice in kolegi! Proračunski dokumenti so pomemben pokazatelj politične usmeritve vsakokratne vlade in koalicije. V proračunu se pokaže, kakšne so vladne prioritete, kaj je Vladi pomembno in kaj ji ni pomembno. Iz proračunskih postavk je mogoče razbrati, katera področja želi Vlada okrepiti in katerih pomen želi zmanjšati. Poleg tega pa nam predlog proračuna kaže tudi splošno ekonomsko usmeritev Vlade, ekonomsko politiko Vlade, kar v predlogu proračuna za leto 2019 in v predlogu sprememb proračuna za leto 2018 odpira številne pomisleke o ekonomskem delu, ki ga zagovarja aktualna vlada. Glede na to, da so letošnji proračunski dokumenti zadnji tovrstni dokumenti aktualne vlade, nam je v Novi Sloveniji že povsem jasno, kakšna je splošna ekonomska usmeritev te vlade, kakšne so vladne prioritete, kaj je vladi pomembno in kaj ji ni pomembno. Obžalujemo, da Vlada ne zagovarja socialno tržnega modela gospodarstva, ki je preverjen, in to v najmočnejših gospodarskih državah Evrope. Ključno vprašanje pri obravnavi proračunskih dokumentov je, kakšno Slovenijo si želimo. Imamo dokument, imamo vizijo z naslovom Slovenija 2050, kjer se sprašujemo, v kakšni Sloveniji želimo živeti, in trdimo, da je naša prihodnost preveč pomembna, da bi jo prepustili naključju. Za boljši jutri je odgovoren vsak od nas. Lepe besede, kajne? Ne znamo pa od lepih besed h konkretnim dejanjem, dejanjem politike, dejanjem izvršilne veje oblasti, dejanjem Vlade, da bi nam ljudje zaupali. Zaupanje je tukaj ključno vprašanje. Proračunski dokumenti, ki so na mizi, ne dajejo upanja za več zaupanja v politiko. Vprašajte ljudi na ulici. Mi nimamo strateških usmeritev razvoja naše države in družbe, nimamo strategije razvoja Slovenije za naslednjih 10, 20 let, zato je očitno za našo vlado, za našo državo, za našo barko na morju vsak veter dober – ni važna smer, samo da je veter. Takšno sliko si lahko vsak zelo hitro ustvari. Rebalans proračuna za leto 2018 in predlog proračuna za leto 2019 zaznamuje višji nivo proračunskih prihodkov, kar je seveda povezano z gospodarsko rastjo. Gospodarska rast je leta 2016 po podatkih Sursa dosegla 3,1 %, Umar pa gospodarsko rast napoveduje tudi v naslednjih letih, v letu 2017 4,4-odstotno, v letu 2018 3,9-odstotno in v letu 2019 3,2-odstotno. Krščanski demokrati opozarjamo, da rast temelji predvsem na slovenskih izvoznih podjetjih, saj se je izvoz v letu 2016 povečal kar za 6,4 %. Umar ob tem napoveduje, da bo realna rast izvoza proizvodov in storitev v letu 2017 znašala kar 8,8 %, v letu 2018 7,5 % ter v letu 2019 6,1 %. Odgovorna politika mora imeti odgovor na vprašanje, kaj imajo od te rasti ljudje, tisti na robu, tisti na robu družbe in tisti na robu države. Kot lahko vidimo, se zaradi izboljšane situacije na naših izvoznih trgih in seveda po zaslugi in izključno zaslugi slovenskih podjetnikov proračunski prihodki povečujejo in so presegli pričakovanja. Lahko samo simuliramo, koliko višji bi bili proračunski prihodki, če bi, prvič, Vlada vsaj malo prisluhnila predlogom zakonov in priporočilom opozicijske Nove Slovenije za izboljšanje konkurenčnosti in izboljšanje poslovnega okolja, in drugič, če Vlada ne bi z nepremišljenimi in zgolj računovodskimi ter kozmetičnimi zakonskimi rešitvami gospodarske svobode in posledično gospodarske rasti celo dušila. Ne gre pa samo za gospodarsko rast. Gre tudi za boljšo socialno državo, gospe in gospodje. Danes se vse pametne politike zavedajo, da je najboljša socialna politika tista politika, ki omogoča gospodarsko svobodo, gospodarsko rast in nove zaposlitve, še posebej mladih strokovno usposobljenih kadrov. Prihodki v Predlogu sprememb proračuna Republike Slovenije za leto 2018 znašajo 9,68 milijarde evrov in se glede na lani sprejet proračun za leto 2018 povečujejo za 409 milijonov evrov, kar predstavlja 4,4-odstotno povečanje. Prihodki v predlogu proračuna za leto 2019 pa so ocenjeni na 9,75 milijarde evrov in se glede na rebalans povečujejo še za slab odstotek. Vlada predvideva proračunski presežek v višini nekaj več kot 50 milijonov evrov. Vsekakor je dobra novica, da slovensko gospodarstvo kljub vsem obremenitvam dosega rezultate, ki omogočajo tako napoved. Glede na te okoliščine bi pričakovali, da bo Vlada z znižanjem davkov končno razbremenila tiste, ki vsako leto poskrbijo, da lahko proračunsko vrečo sploh napolnimo. To so seveda podjetniki in njihovi zaposleni. Vladna koalicija pa žal te rasti za izboljšanje poslovnega okolja ne zna dobro izkoristiti, saj proračunske odhodke vztrajno povečuje. Prav tako je zaskrbljujoč podatek, da Vlada še vedno načrtuje zadolžitev v višini 3,26 milijarde evrov, obenem pa v letu 2019 na primer za več kot 38 milijonov evrov povečuje sredstva za plače javnega sektorja ter nakup blaga in storitev. V Novi Sloveniji opozarjamo na dejstvo, da gre pri rahlem proračunskem presežku le za nominalni presežek. Še vedno nas pesti problem strukturnega primanjkljaja. To je seveda jasno, saj se Vlada v svojem mandatu ni resno lotila praktično nobene reforme. Opozorila Fiskalnega sveta so jasna, Vlada jih je preslišala. Krščanski demokrati ob tem opozarjamo, da lahko slovenski proračun ob morebitnem znižanju napovedane gospodarske rasti kmalu spet pristane v nominalnem primanjkljaju. Ta meč bo visel nad nami vse dokler ne bomo izvedli nujnih reform in znižali našega strukturnega primanjkljaja, zato je pa potrebno trdo delo in modernizacija slovenskega poslovnega okolja v najširšem smislu. Ker je mandata te vlade konec, bo to ena prvih nalog naslednje vlade. Povečana prihodkovna stran proračuna daje Vladi veliko manevrskega prostora pri iskanju in uveljavljanju novega ekonomskega modela, ki bi ji prinesel normalizacijo davčnega ter splošnega poslovnega okolja. Vlada se žal za to ni odločila, posledično s svojimi predlogi ohranja status quo slovenskega gospodarskega sistema. Za leto 2018 pričakujemo 409 milijonov evrov več proračunskih prihodkov, kot smo jih za isto leto pričakovali lani. Ta sredstva bi lahko unovčili bolj koristno kot le za povečevanje proračunskih prihodkov. V Republiki Sloveniji imamo pri obravnavi proračunskih dokumentov za leti 2018 in 2019 dobro priložnost, da v večji meri uredimo tako naše javne finance kot tud naše poslovno okolje, ki se načrtuje v proračunskih dokumentih. Vlada ravna tukaj zelo negospodarno. V primerjavi z letom 2017 želi Vlada v letu 2018 za plače v javnem sektorju uporabiti kar 42 milijonov več, v letu 2019 pa skoraj 60 milijonov več kot v letu 2017. Pri izdatkih za blago in storitev Vlada načrtuje, da bo v letu 2019 zapravila skoraj 18 milijonov več kot v letu 2017. Zneski za subvencije strmo rastejo. Znesek za subvencije v letu 2019 znaša dobrih 526 milijonov evrov, kar je 59 milijonov evrov več kot v letu 2018 ter 131 milijonov več kot v letu 2017. V Novi Sloveniji namesto povečanja subvencij Vladi predlagamo zmanjšanje davčnih obremenitev za vse, za vse poslovne subjekte in za vse državljanke in državljane. Vedno obstaja sum, gospe in gospodje, da se pol milijarde evrov subvencij razdeli političnim pajdašem vlade. Slovensko gospodarstvo rabi predvsem kisik, ne pa miloščine v obliki selektivnih subvencij, ki so velikokrat na robu dovoljene državne pomoči. Potrebujemo pravično davčno okolje, v katerem bo omogočena poštena konkurenca. To je porok za uspeh naših podjetij in rast novih delovnih mest. Nova delovna mesta so najboljša proračunska politika pa tudi najboljša socialna politika. To v Novi Sloveniji ponavljamo že kar nekaj časa. Našim ljudem moramo dati priložnost, da z uresničitvijo svojih sposobnosti ustvarjajo, preživljajo sebe in svoje družine ter plačujejo razumno odmerjene davke. To je eden od glavnih ciljev, za katere se borimo Krščanski demokrati. »Vsak je odgovoren za boljšo prihodnost Slovenije«, ste zapisali v viziji Slovenija 2050 – a žal le zapisali, ne dajete možnosti posamezniku. Žal se levosredinska koalicija s proračunskimi dokumenti od tega odmika, kar v Novi Sloveniji obžalujemo. Sprejemanje proračuna je neposredno povezano z načrtovano vladno davčno politiko. Poročilo Svetovnega gospodarskega foruma za leti 2016 in 2017 ugotavlja, da slovensko davčno okolje ne spodbuja niti k investiranju niti k delu. Torej, Svetovni gospodarski forum ugotavlja, da slovensko davčno okolje ne spodbuja niti k investiranju niti k delu. Ocena spodbudnosti davčnega okolja za investiranje kaže, da je Slovenija med primerljivimi državami na zadnjem mestu, prav tako isto poročilo ocenjuje, da je Slovenija na področju spodbudnosti davčnega okolja za delo s še nekoliko slabšo oceno med primerljivimi državami pristala za Avstrijo, za Poljsko, za Slovaško, za Nemčijo, za Češko, za Madžarsko. Preveliko davčno breme je v nasprotju s krščanskodemokratskim načelom subsidiarnosti, po katerem naj bi se vsi družbeni procesi, pri katerih je to mogoče, opravili na najosnovnejši družbeni ravni. Država naj v te procese vstopi le takrat, ko se na nižji ravni ne bi mogli več optimalno izvajati. Krščanski demokrati verjamemo, da je posameznik pri ravnanju s finančnimi sredstvi veliko bolj odgovoren in racionalen kot država, zato naj se na državo preko davkov prenese le omejen obseg sredstev, ki so nujno potrebni za delovanje njenih sistemov. Na drugi strani pa naj državljani obdržijo večji delež sredstev, ki so jih sami ustvarili s svojimi sposobnostmi in s svojim delom. Mačehovska politika financiranja občin in centralizacija države je bistvena razvojna cokla Republike Slovenije. Krščanski demokrati podpiramo davčno politiko, ki je oblikovana z namenom zagotavljanja potrebnih javnih dobrin in storitev, racionalne socialne države ter za delovanje potrebnih državnih mehanizmov. Ko govorim o racionalni socialni državi, mislim na nujnost prevetritve smotrnosti socialnih transferov, na kar opozarja Državni svet, in se z opozorilom celo strinja Vlada in ministrstvo, pristojno za socialo – pa se nič ne zgodi. Obenem pa Nova Slovenija nasprotuje davčni politiki, katere namen in posledice so neutemeljeno prerazdeljevanje, zagotavljanje prihodkov izbranim interesnim skupinam, zmanjšanje motiviranosti in produktivnosti, zmanjšanje motiviranosti za produktivnost, nerazumna širitev sistema javne uprave, vpletanje države v gospodarstvo in popačenje trga. Politika visokih davkov izkazuje veliko nezaupanje do sposobnosti državljanov za upravljanje z denarjem, ki ga sami zaslužijo. Na eni strani je cilj socialistične davčne politike zbiranje čim večjega obsega sredstev za financiranje socialnih transferjev, na drugi strani pa je cilj davčne politike Krščanskih demokratov ustvariti davčni sistem, ki bo na eni strani zagotovil zadostna sredstva za normalno delovanje države, obenem pa bo poslovno okolje obremenil le v taki meri, da bo gospodarskim subjektom omogočalo konkurenčno okolje za ugodno poslovanje ter posledično razvoj delovnih mest. Živimo v času hitrega tehnološkega razvoja, ki ga poganjajo visoko kvalificirani posamezniki ter podjetja. Če bo Slovenija s svojo davčno politiko te ljudi podila k uresničevanju njihovih sposobnosti in idej v tujih državah, ne bomo nikoli med najuspešnejšimi državami ter bomo celo nazadovali, saj nas bodo drugi še naprej prehitevali. Sposobni posamezniki so največ, kar Slovenija ima. Mi želimo tudi za te posameznike ustvariti bolj prijazno okolje za razvoj njihovih idej ter njihovo poslovno delovanje, zato pa potrebujemo ugodnejši davčni okvir, kar poleg splošnega nižanja davčnih obremenitev vključuje tudi zmanjšanje smotrnosti progresivne obdavčitve ter omejitev strme rasti obsega plačevanja socialnih prispevkov. Država, ki z davčnim sistemom zatira najbolj produktivne in ustvarjalne posameznike, s tem zatira tudi svoj lasten razvoj ter svojo lastno prihodnost. Davčna razbremenitev je ena od osnovnih prioritet politike Nove Slovenije, zato smo že dvakrat vložili novelo Zakona o dohodnini, s tem predlogom smo želeli povišati splošno dohodninsko olajšavo na 7 tisoč evrov. S tem predlogom zakona bi se povečale tudi neto plače zaposlenih, ob sprejetju predloga zakona bi lahko razmislili tudi o zmanjšanju mase plač za javne uslužbence, saj bi bila v tem primeru njihova neto plača višja in bi se zato lahko zmanjšala bruto plača. Žal Vlada v danes obravnavanih proračunskih dokumentih počne ravno nasprotno, povečuje izdatke za plače, namesto da bi zmanjšala obremenitev davkov, Vlada ignorira sporočila in zahteve Gospodarske zbornice Slovenije in Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije. Povišanje splošne olajšave, ki smo ga predlagali, bi med drugim rešilo tudi težavo delavcev migrantov, saj povišana splošna olajšava odpravlja potrebo po doplačevanju visokih razlik pri dohodnini v Sloveniji. Žal je bila na matičnem delovnem telesu naša novela Zakona o dohodnini zavrnjena. Davčno razbremenitev smo z amandmaji poskušali uveljaviti v postopkih obravnave novele Zakona o davku na dodano vrednost, ko smo predlagali znižanje obeh davčnih stopenj davka na dodano vrednost na nemško raven. Žal smo bili zopet zavrnjeni. Zanimivo, levosredinska vlada je torej ustoličila povišanje davka na dodano vrednost, tega najbolj asocialnega davka – pa naj razume, kdor more. V Novi Sloveniji smo v preteklih letih predlagali tudi davčno razbremenitev dela, pripravili in vložili smo predlog novele Zakona o prispevkih za socialno varnost, kjer smo predlagali uveljavitev tako imenovane razvojne kapice. To pomeni, da smo pri štirih bruto minimalnih plačah predlagali zgornjo mejo zneska prispevkov za socialno varnost za delodajalce. Ob tem pa smo predlagali tudi uvedbo tako imenovanega socialnega copatka, to pomeni, da bi določili spodnjo mejo dohodka, od katerega se prispevkov ne bi plačevalo. Z novelo smo predlagali tudi, da se izplačilo božičnice z vidika plačila prispevkov obravnava enako kot regres, kar pomeni oprostitev plačila prispevkov za socialno varnost v višini 70 % povprečne mesečne plače. Koalicija je za naše predloge, za predloge razbremenitev obdavčitve dela, ki je ena najvišjih v Evropi, ostala brez posluha. Ker pa se bliža predvolilni čas, si je vladna koalicija premislila in državljanom v obravnavani noveli Zakona o dohodnini ponudila povišanje neobdavčenega dela božičnice do višine povprečne plače. Ko je zmanjšanje davčne obremenitve božičnice že dvakrat predlagala Nova Slovenija, je koalicija predlog, ne da bi trenila z očesom, zavrnila. Ko se bližajo volitve, pa se koaliciji mudi deliti še svoja zadnja božična darilca. Očitno se v predvolilnem času malce spremeni tudi pogled levih strank na davčno politiko. No, malo pa ste nas le poslušali, bilo bi dobro, da bi nas poslušali večkrat. Spoštovane gospe, spoštovani gospodje, mi smo vložili tudi nekaj amandmajev, s katerimi smo želeli izboljšati proračunske dokumente. Na matičnem delovnem telesu žal niso dobili podpore. Zaradi vsega navedenega in tudi tistega, česar še nisem povedal in bom, je povsem jasno, da Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov predlogov proračunov ne bo podprla. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Luka Mesec bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Uvodoma bom povedal, da v Levici proračuna ne bomo podprli, in sicer iz dveh poglavitnih razlogov: na strani prihodkov je neupravičen, na strani odhodkov ima napačne prioritete. Poskušal bom razdelati vsako stran posebej. Če se najprej ozrem na prihodke, dejstvo je, da davki v tej državi še vedno bistveno bolj obremenjujejo povprečnega državljana kot pa lastnike kapitala ali lastnike premoženja velikih vrednosti. Davki na kapital so med najnižjimi v Evropi. V Sloveniji efektivna stopnja obdavčitve dosega 11,2 %, kar se tiče kapitala, v proračun zberemo iz naslova kapitala približno 10 % davkov, nekatere države Evrope in Evropske unije jih zberejo 30 %, se pravi trikrat več kot mi. Zato nas ne sme čuditi, da se na evropskih lestvicah znajdemo po navadi nekje na predzadnjem mestu, za nami je samo še kakšna Estonija, sodeč po davkih na kapital. Ne bom pretiraval, če rečem, da smo glede na te obdavčitve de facto davčna oaza. Podobno je s premoženjem velikih vrednosti, recimo Francija iz naslova davkov na premoženje zbere 4,5 % svojega BDP, mi zberemo 0,6 %. Zato nas ne sme presenečati, da Umar ugotavlja, da si 10 % najpremožnejših ljudi v tej državi lasti že skoraj polovico premoženja, 47 %. Na drugi strani imamo spodnjih 20 % prebivalstva, spodnjih 20 % najrevnejših, ki imajo v lasti samo pol odstotka vsega premoženja v tej državi. Tudi to je rezultat neefektivne obdavčitve premoženja velikih vrednosti in nepravičnega razporejanja davkov. Poudarjam še enkrat, davki v tej državi bistveno bolj obremenjujejo povprečnega državljana kot pa lastnika kapitala ali lastnika premoženja velikih vrednosti. Posledica tega je tudi tole: če pogledamo, koliko davkov celokupno zberemo, bomo ugotovili, da Slovenija na letni ravni – to so podatki od lani – zbere v svoj proračun približno 37 % BDP, primerljivo s tem Avstrija zbere 44 %. Se pravi, naše javne finance so revnejše od držav, po katerih se radi zgledujemo. Ključni problem pa je to, kar sem poudaril, prenizki davki na premoženje in kapital. To govorim uvodoma zato, da ne bomo poslušali, da denarja v tej državi ni ali pa da si sociale, stanovanj, boljšega javnega prevoza in tako naprej ne moremo privoščiti. To enostavno ni res, v Levici že celoten mandat opozarjamo, kje rezerve so, zdaj sem jih še enkrat opisal. Če grem zdaj na odhodkovno stran, tu so, kot sem uvodoma povedal, napačne prioritete. Po eni strani imamo veliko neupravičene porabe, po drugi strani pa imamo sive lise v tem proračunu. Ko govorim o neupravičeni porabi, najbolj v oči bode zaveza Vlade, da bo do leta 2025 namenila kar 1,2 milijarde evrov za oborožitev dveh vojaških bataljonov za zvezo Nato. 1,2 milijarde, to je tisoč 200 milijonov. Je to smotrno? Je to nujno? Je Slovenija vojaško ogrožena? Ko sem zadnjič pogledal na zemljevid, so jo obkrožale same prijateljske države, vse članice Evropske unije. Se lahko Slovenija izvzame iz misij Nata? Lahko, to ji dovoljuje Severnoatlantska pogodba. Bi lahko zamrznila svoje članstvo v Natu ali pa iz njega izstopila? Lahko. Naša severna soseda ni članica Nata, je nevtralna in za vojsko namenja bistveno manj in ni siljena v nobene zaveze, kot je tale, in ni siljena, da recimo v Združenih narodih nasprotuje jedrski razorožitvi v svetu, kar je nazadnje naredila Slovenija z argumentom, da smo članica zveze Nato in da to moramo storiti, ker smo članica zveze Nato. Torej, 1,2 milijarde do leta 2025 je investirane popolnoma brez zveze za namen, ki je v nasprotju z našimi zunanjepolitičnimi cilji. Kje pa denarja manjka? Poskušal bom strniti samo v pet točk, in to so stanovanja, javni prevoz, domovi za starejše, zdravstvo in sociala. Stanovanja. Kot smo ugotavljali včeraj med poslanskimi vprašanji, ta država že četrt stoletja nima nobene smiselne stanovanjske politike. Posledice poznate, stanovanja, cene stanovanj, najemnine stanovanj predvsem v urbanih okoljih rastejo v nebo. Vsi tisti, ki med privatizacijo in z Jazbinškovim zakonom niso prišli do premoženja, imajo danes velike težave z dostopanjem do stanovanj. Praktično celotna moja generacija je siljena v to, da če se želi namestiti v nekem urbanem središču, se bo verjetno morala zadolžiti za praktično pol življenja ali pa pristati na oderuške najemnine, ki bodo znašale pol plače ali več. Stanovanjski sklad, ki ga ima država, se ob tem obnaša kot nepremičninska agencija. Namesto da bi služil kot korektiv, zniževal cene stanovanj na trgu, se zavzemal za neprofitne najemnine, cene na trgu efektivno zvišuje. Projekti, kot je Zeleni gaj in Brdo, se prodajajo po tržnih cenah stanovanj, 3 tisoč 300 evrov na kvadrat. To pomeni, da se recimo garsonjera na Brdu, ki jo je zgradil nacionalni stanovanjski sklad, ki naj bi bil korektiv, proda za 140 tisoč evrov, velika pa je 38 kvadratnih metrov. V Brdu imamo primer vrstne hiše, ki jo Stanovanjski sklad Republike Slovenije prodaja za 820 tisoč evrov. 820 tisoč evrov. To je cena, ki je nihče v tej dvorani, vključno s predsednikom Vlade, ne more plačati, zato da bi se tja vselil. To je stanovanjska politika te države. In kaj je naredila ta vlada? V postavki stanovanja boste našli ubornih 790 tisoč evrov. To je cena, s katero si lahko trenutno v Ljubljani privoščite tri garsonjere. Zakaj ne bi vsaj dela tiste milijarde, ki jo bomo investirali v Nato, investirali v stanovanja? Koliko mladih bi s tem rešili, da se jim ne bo treba zakreditirati za pol življenja? Koliko ljudi, ki so siljeni v plačevanje oderuških najemnin, bi bilo razbremenjenih? To so vprašanja za to vlado. Če grem dalje na javni prevoz. Če pogledamo potniški prevoz slovenskih železnic, je ta v slabšem stanju, kot je bil pred četrt stoletja. Danes je v Sloveniji praktično nemogoče živeti v bližnjem Mariboru ali pa Kopru in se prevažati na delo z javnim prevozom v Ljubljano. Nemogoče, ker vam bo pot vzela 2 uri in neskončno živcev. V primerljivih državah, lahko spet greste pogledat v kakšno bližnjo, se lahko iz enega urbanega središča v drugo prevažate z javnim prevozom na zelo udoben način, brez stresa, ki ga morajo naši ljudje doživljati na avtocestah vsako jutro, in brez nepotrebnih stroškov za nakupe avtomobilov, goriva, cestnin in tako dalje. Za posodobitev železniških prog Vlada zopet odmerja samo drobiž in bo investirala samo v nekaj več ali manj tovornih projektov. Zakaj ne bi vsaj dela tiste milijarde, ki jo bomo investirali v Nato, investirali raje v posodobitev slovenskih železnic in njihovega potniškega prometa? Zakaj si ne bi predstavljali države, kjer se lahko iz Maribora v Ljubljano človek pripelje recimo v tri četrt ure? Je to nemogoče? Tehnika nam to omogoča, potrebna je pa politična volja in izbiranje prioritet. Domovi za starejše občane. Smo starajoča se družba, javne mreže domov za starejše ni, vse je več ali manj podvrženo koncesionarjem. Posledice ste lahko spremljali v zadnjih tednih na televizijskih programih, visoke cene, slaba oskrba, slaba kakovost, dobesedno ti domovi za starejše v nekih ozirih spominjajo na hiralnice. Investicij vanje praktično ni predvidenih. Zakaj država ne investira v izgradnjo javne mreže domov za starejše? To sprašujem tudi koalicijski Desus. Če se zavzemate za pokojnine in dostojno starost, kje so investicije v domove za starejše? Zakaj tega ni v proračunu? Zdravstvo. Če se sprehodite okrog ljubljanskega univerzitetnega kliničnega centra, boste tam ugotovili, da je marsikatera klinika v prostorih, starejših od 100 let, ki so bili zgrajeni še začasa Avstro-Ogrske. Koliko bo Vlada namenila za investicije v zdravstvo? Borih 26 milijonov evrov. Investicije se kljub naraščajočim potrebam po modernizaciji slovenskega zdravstva zmanjšujejo. 26 milijonov evrov. Na drugi strani imamo projekt Brdo, torej protokolarne prostore, ki so bili obnovljeni pred desetimi leti, Vlada bo vanje investirala 21 milijonov evrov za obnovo. Kakšne prioritete so to? Zakaj ne investiramo v modernizacijo zdravstva? Ves čas vsi govorimo o nevzdržnih razmerah tam, o čakalnih vrstah, o zastareli opremi, zastarelih prostorih, slabi kakovosti namestitev, Vlada pa v isti sapi zmanjšuje investicije v zdravstvo. Če nazadnje pridem do socialnih pomoči, Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti je 27. oktobra letos končno izračunalo nov preračun minimalnih življenjskih stroškov. Ugotovilo je, da za samsko odraslo osebo z manj kot 613 evri na mesec v tej državi ni mogoče preživeti. Če od njenih potreb odštejemo sredstva za rekreacijo, kulturne dejavnosti, zavarovanja stanovanja, pridemo na goli eksistenčni minimum, ki znaša 442 evrov. Ampak minimalne socialne pomoči pa bodo znašale 75 % tega, se pravi 331 evrov, torej približno polovico tega, kar so po izračunih ministrstva minimalni življenjski stroški. Že na matičnem odboru sem ministrstvo spraševal, zakaj je temu tako, in dobil odgovor, da morajo biti socialne pomoči tako nizke, saj bi se sicer pojavila nevarnost oziroma past neaktivnosti, kot so jo poimenovali. Se pravi, če bi bile socialne pomoči višje, ljudje naj ne bi bili pripravljeni delati, ker je potem razlika do minimalne plače premajhna. Ministrstvo te teze na noben način ni dokazalo, ampak če misli, da je to resen problem, ga lahko rešujemo samo na en način, v času, ko so presežki v Sloveniji taki, kot so, ko imamo konjunkturo, več kot 2 milijardi presežka v trgovini s tujino, je edino civilizacijsko vzdržno, da zagotovimo eksistenčni minimum vsem in da se hkrati zavzamemo za dvig minimalne plače. V Levici smo že vložili predlog za dvig minimalne plače na 700 evrov in tiste z ministrstva in z Vlade, ki govorijo, da ne moremo zvišati socialnih pomoči, ker so minimalne plače premajhne, vabimo, da ta naš predlog podprejo, ko pride v obravnavo v Državni zbor čez nekaj tednov. Upam, da ne bom spet poslušal, da si tega ne moremo privoščiti ali pa da denarja ni. Kot sem pokazal v uvodni predstavitvi, so presežki ogromni, rezerve poznamo. Precej je še prostora za prerazporejanje prioritet v tem proračunu. Če zaključim s pozivom, čas bi bil, da ustvarimo državo za vse. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s skupno uvodno predstavitvijo ter predstavitvijo stališč poslanskih skupin k predlogu sprememb proračuna in k dopolnjenemu predlogu proračuna. Nadaljujemo s 3. točko dnevnega reda – Predlog sprememb proračuna Republike Slovenije za leto 2018. Prehajamo na razpravo o predlogu sprememb proračuna. Razpravljali bomo o posameznih delih predloga sprememb proračuna in o vloženih amandmajih. Kot posamezni del se šteje, prvič, splošni del, drugič, posebni del in tretjič, načrt razvoja programov. Prehajamo na splošni del predloga sprememb proračuna. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Najprej pa dam besedo ministrici za finance mag. Mateji Vraničar Erman.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Dovolite mi, da se na začetku razprave na kratko odzovem na nekatere trditve, ki smo jih slišali v dosedanji razpravi, in da podam tudi splošno opredelitev Vlade do vloženih amandmajev na predlog proračuna za leto 2018. V uvodni razpravi smo slišali, da ta vlada razpolaga z znatno višjimi prihodki in da so potrebe nižje. Dejstvo je, da se ugodne gospodarske razmere in pa ukrepi, ki so bili doslej sprejeti, odražajo tudi v višjih javnofinančnih prihodkih, predvsem v tako imenovanih integralnih prihodkih, vendar pa izhod iz krize ne pomeni, da je potreb manj. Še vedno smo v obdobju postopnega zmanjševanja oziroma postopnega odpravljanja omejevalnih ukrepov in v letu 2018 bodo odpravljeni v celoti omejevalni ukrepi, ki so v času krize veljali na področju pokojninskega varstva. Deloma še ostajajo v veljavi ukrepi na področju plač v javnem sektorju in na področju transferov posameznikom in gospodinjstvom. Nekatere ukrepe smo nadomestili s trajnimi ukrepi, s katerimi postajajo javne finance bolj vzdržne, vendar je tisto, kar je treba poudariti, da je prva prioriteta tudi državnega proračuna, da se zagotovijo sredstva za vse zakonske obveznosti, za vse potrebe, ki so izkazane za različne skupine deležnikov. Večkrat so bili danes v razpravi omenjeni upokojenci. Zagotovljeno je financiranje vseh zakonskih pravic, brez kakršnihkoli omejitev. In ja, odhodki državnega proračuna v pokojninsko blagajno so nižji, ampak skupni obseg pokojninske blagajne raste na prihodkovni in odhodkovni strani in za pravilno oceno, koliko država namenja za javni del pokojninskega varstva, je treba upoštevati tako državni proračun kot tudi pokojninsko blagajno. Očitano nam je bilo, da večino dodatnih prihodkov usmerjamo v plače ljudi v javnem sektorju in pa v poplačilo materialnih stroškov. Materialni stroški v letih 2018 in 2019 se res povečujejo, vendar ne zaradi obsežnega trošenja ali potratnosti državnih organov, ampak zaradi tega, ker se nova sredstva, nove finančne perspektive, evropska sredstva ne usmerjajo zgolj v klasične investicije, ampak tudi v ljudi oziroma v zagotavljanje tako imenovanih človeških virov, ti pa se izkazujejo na postavkah materialnih stroškov. Marsikatere pripombe so si bile med seboj nasprotujoče. Nobena skrivnost ni, da se je BDP od leta 2008 dalje gibal v drugačnih smereh kot v z nami primerljivimi državami, in prav tako ni nobena skrivnost in nikdar nismo trdili drugače, da je raven BDP šele v lanskem letu dosegla raven BDP iz leta 2008. Ampak prav tako smo ves čas opozarjali, da na raven BDP in predvsem na hitrost rasti bruto domačega proizvoda lahko vplivamo tudi s politiko javnofinančnih odhodkov. Kam pripeljejo zelo restriktivna politika javnofinančnih odhodkov in brezkompromisni ostri rezi v javno porabo, smo občutili v letu 2012 z eno najvišjih negativnih rasti BDP. Zaradi tega ves čas poudarjam, da je treba iskati pravo ravnotežje med hitrostjo javnofinančne konsolidacije in zagotavljanjem nadaljnje stabilne javnofinančne konsolidacije. V več razpravah je bilo omenjeno, da je čas za znižanje javnofinančnih obremenitev, vendar hkrati predlagatelji ne ponudijo tudi znižanja javnofinančnih odhodkov. Enega brez drugega, če želimo in če resno mislimo z javnofinančno konsolidacijo, preprosto ne more biti. In če nismo pripravljeni na spremembe na javnofinančnih odhodkih in hkrati pozivamo, da so posamezni javnofinančni odhodki še vedno podhranjeni, ne moremo hkrati zahtevati, da se davčni prihodki znižujejo. Dejstvo je, da se struktura izdatkov v državnem proračunu spreminja, odraža stanje v ekonomiji. In ravno tako je tudi s posameznimi konkretnimi rešitvami. Predlog proračunov odraža zakonske rešitve, kakor so v tem trenutku v veljavi ali v postopku spreminjanja. Zaradi tega nekaterih negotovih dejstev, ki se bodo ali se bodo mogoče zgodila v prihodnosti, v predlogu proračuna ni mogoče upoštevati. V ta namen imamo na razpolago druge mehanizme, ki jih ponuja javnofinančna politika. Izrecno sem bila pozvana, da odgovorim na vprašanje, kakšen vpliv bo imel postopek prodaje oziroma privatizacije Nove Ljubljanske banke na proračuna za leti 2018 in 2019. Že na Odboru za finance in monetarno politiko v soboto sem poudarila, da predlogi, o katerih v tem trenutku tečejo pogovori z Evropsko komisijo, nimajo neposrednega vpliva na proračunske prihodke oziroma odhodke. Ta vlada nikdar ni Evropski komisiji predlagala plačila kakršnekoli kazni, to je napačno povzemanje tega, kar je bilo dejansko dogovorjeno oziroma dogovarjano v odnosu do Evropske komisije. V državnem proračunu so na prihodkovni strani načrtovani prihodki iz naslova dividend za vsa podjetja v državni lasti v skladu s pričakovanji glede uspešnosti poslovanja državnih podjetij, v skladu z dividendno politiko, kot je zasnovana v temelju v strategiji upravljanja z državnim premoženjem in v predlogu letnega načrta upravljanja z državnim premoženjem s strani SDH. Dividendna politika upošteva na eni strani potrebe, da državna podjetja prispevajo v javno blagajno v skladu s svojim uspehom, hkrati pa upošteva tudi, da podjetja potrebujejo določena sredstva za lasten razvoj in za nadaljnje trdno poslovanje. V skladu s povedanim se določajo prihodki od posameznega državnega podjetja glede na specifične cilje, ki so posameznemu podjetju postavljeni. Ko bodo postopki privatizacije zaključeni, bodo novi principi veljali za NLB ali za katerokoli drugo državno podjetje v naslednjih letih, zato tudi nekoliko nižji načrt prihodkov iz naslova dividend za leto 2019. Vendar pa v tovrstnih prodajnih postopkih vedno velja oziroma je smotrno, da se prodajalec izpogaja, da prihodki oziroma dividende od uspeha podjetja v letu, ko si bil še sam lastnik, pripadajo tebi kot prodajalcu. Kar se tiče zadolževanja – ja, seveda se je bilo treba dodatno zadolžiti tudi v tem mandatu, za pokrivanje deficitov in za nadomeščanje oziroma za pokrivanje poplačil glavnic dolga, ki je bil v preteklosti najet z visokimi obrestnimi merami. Te smo v zadnjem obdobju uspeli znatno znižati. Tudi v nadaljevanju se bo treba še zadolževati zaradi refinanciranja obstoječega dolga, vendar pričakujemo, da vsako leto v nekoliko manjšem obsegu oziroma predvsem v odvisnosti od tega, kako visoka je obveznost poplačila glavnic v posameznem letu. Še enkrat bi rada poudarila, da predloga proračunov upoštevata neko ravnotežje med različnimi cilji in politikami, ki jih zasleduje Vlada, predvsem pa predstavljata ustrezno ravnotežje med potrebo po hitri javnofinančni konsolidaciji, po tem, da izkoristimo ugodne gospodarske razmere, da javne finance pripravimo na prihodnji obrat v gospodarskem ciklu in da hkrati naslovimo tudi posamezna vprašanja oziroma posamezne potrebe po financiranju, ki jih je treba nasloviti v sedanjem času. V zvezi z amandmaji pa bi rada še enkrat opozorila, da je pri amandmajih treba vedno upoštevati tako politiko oziroma program, ki mu sredstva želimo dodati, kot tudi politiko in program, ki mu sredstva želimo odvzeti. Vlada je dolžna presoditi ustreznost amandmajev tako z ene kot tudi z druge strani. Ugotavljam, da posamezni predlagatelji predlagajo, da se praktično v celoti sredstva vzamejo Finančni upravi, torej očitno ocenjujejo, da pobiranje javnofinančnih prihodkov za javne namene sploh ni več potrebno. Nadalje se predlaga znatno zniževanje obveznosti države do evropskega proračuna, torej se predlaga zniževanje obveznosti, ki so dogovorjene z mednarodnimi pogodbami, ali pa se predlaga poseganje v namenske odhodke oziroma v namenska sredstva, ki jih državni proračun zagotavlja. Tudi iz teh razlogov Vlada ni mogla podpreti posameznega predloga, še enkrat pa poudarjam, da je nujno treba upoštevati ravnotežje med zagotavljanjem sredstev za različne politike oziroma namene. Ocenjujem, da jih predlagana proračuna naslavljata ustrezno. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Suzana Lep Šimenko.
Najlepša hvala, predsedujoči, za besedo. Spoštovani poslanke, poslanci, ministrica in ostali prisotni, lepo pozdravljeni! Na današnji dan bomo obravnavali spremembo proračuna za leto 2018 in pa proračun za leto 2019, ampak dajmo se najprej posvetiti prvi točki, to je spremembi proračuna za leto 2018. Minila so že več kot tri leta, odkar je trenutna vladna ekipa prevzela svojo izvršilno vejo oblasti, in običajno je tako, da se tiste glavne, večje, težje spremembe naredijo na samem začetku mandata, žal pri tej vladi tega nismo bili deležni in več kot očitno, ne nazadnje tudi glede na spremembe, ki jih imamo v proračunu za prihodnje leto, tega ne bomo deležni tudi v letu 2018 oziroma v zadnjih mesecih te vlade. O čem govorim? Ni bilo narejene ustrezne in prepotrebne sanacije našega zdravstvenega sistema, ravno nasprotno, čakalne dobe so se v mandatu te vlade in te ministrice bistveno podaljšale, ne skrajšale, in ne nazadnje tudi vse več zdravnikov, zlasti mladih zdravnikov odhaja v tujino. Ni bilo spremembe sistema izobraževanja, pokojninskega sistema, pravosodja, ni bilo razbremenitve gospodarstva, ravno nasprotno, za tisto minimalno razbremenitev plač je gospodarstvo dobilo večji davek od dohodka pravnih oseb. Na drugi strani pa smo priča temu, da se država ponekod tudi za vsako ceno ne želi umakniti iz gospodarstva, čeprav vemo, da več kot očitno država ni dober lastnik. Podjetja, ki so v državni lasti, ne delujejo najbolje. Nekatera so pozitivna, ampak če bi jih primerjali s konkurenčnimi podjetji v Evropi, bi videli, da imajo še veliko potenciala, jih pa seveda Vlada drži v svojih rokah in jih izkorišča, ne nazadnje tudi za razna politična zaposlovanja, za razne svetovalne pogodbe, pogodbe PR in tudi za sponzoriranje nekaterih medijev. Če pogledamo same napovedi gospodarske rasti, smo seveda lahko veseli, za prihodnja leta se nam napoveduje gospodarska rast, Umar jo je napovedal v višini 4,4 % za leto 2018, vemo pa, da so naš glavni motor, glavni poganjalec tudi naše gospodarske rasti izvozniki. Moramo biti veseli tega, da imamo v Evropi obdobje konjunkture, da gre našim glavnim trgovskim partnericam dobro, in posledično imajo naša podjetja, ki delajo na tujih trgih, tudi boljše možnosti. Na drugi strani pa so se v zasebnem sektorju za razliko od javnega sektorja v obdobju krize ustrezno temu prilagodili, se ne nazadnje tudi stroškovno in glede na število zaposlenih prilagodili trenutnim razmeram na trgu, da so lahko tudi danes konkurenčni. Po zaslugi dobrega poslovanja naših podjetij se počasi zmanjšuje naš razvojni zaostanek, kar je seveda spodbudno, me pa ne glede na to skrbijo besede direktorja Umarja ob razglasitvi Jesenke napovedi, ki je dejal, da bo kljub visoki stopnji rasti trajalo še nekaj let ali desetletje, da bomo dosegli to, kar smo pred izbruhom krize že imeli. To je pa tisto, kar bi nas moralo skrbeti, in več kot očitno razvojnega zaostanka še zdaleč nismo dosegli. Če pogledamo nekaj številk v rebalansu proračuna za leto 2018, skupno naj bi v proračun prejeli 9,67 milijarde evrov prihodkov. To pomeni približno 400 milijonov več, kot je bilo prvotno planirano. Največ teh prihodkov bomo prejeli iz naslova davkov na dohodek in dobiček, spremembe davkov na blago in storitve in pa prihodkov od udeležbe na dobičku. Večji del dodatnih prihodkov bomo tako prejeli tudi po zaslugi dobro delujočih podjetij v Sloveniji, vendar po logiki te vlade delujete na način, da ravno te, čeprav naredijo največ za Slovenijo, tudi najbolj kaznujete. Naj spomnim na besede ministrice, ko smo sprejemali dvig davka od dohodkov pravnih oseb s 17 na 19 %, ko je povedala, da se ta davek v bistvu ne bo dotikal vseh, da se bo dotikal zgolj tistih podjetij, ki ustvarjajo dobiček – ja seveda, in ravno tiste, ki ustvarjajo dobiček, je na drugi strani treba kaznovati. Skupno naj bi v proračun iz naslova davkov na dohodek in dobiček prejeli okoli 2 milijardi evrov, iz naslova davkov na blago in storitev pa kar 5,8 milijarde evrov, od tega kar 3,6 milijarde evrov iz naslova davka na dodano vrednost in 1,6 milijarde evrov iz naslova trošarin. Tukaj naj spomnim, da je v letu 2015 vlada Mira Cerarja zabetonirala višjo stopnjo davka na dodano vrednost, pa kakorkoli vi trdite drugače. V času vlade Alenke Bratušek je bila sprememba stopnje davka na dodano vrednost uvedena v tako imenovanem zakonu o izvrševanju proračuna, ampak ta vlada je pa povišanje te stopnje zabetonirala v Zakonu o davku na dodano vrednost. Seveda, kako ne bi, če vidimo, koliko denarja se steče iz tega naslova, in seveda najlažje povečaš prihodke tako, da dvigneš ta davek. Zavedati se je pa treba, da gre tukaj za davek, ki dejansko prizadene največje število ljudi oziroma kar popolnoma vse državljanke in državljane Republike Slovenije, ki v Sloveniji kaj denarja tudi trošijo. Če pogledamo še prihodkovno stran proračuna, vidimo, da naj bi se za 1,11 milijarde evrov prihodkov steklo iz naslova sredstev Evropske unije. Je to realno ali ne, seveda vedo na ministrstvu. Ne morem pa tukaj mimo katastrofalno slabega črpanja evropskih sredstev v finančni perspektivi 2014–2020. Vemo, da imamo na voljo 3,2 milijarde evrov sredstev, ki jih lahko počrpamo. Do sedaj je za 1,29 milijarde evrov podpisanih pogodb, izplačil iz državnega proračuna je bilo za 240 milijonov evrov, povračil iz proračuna Evropske unije v proračun Slovenije pa je bilo zgolj 69 milijonov evrov, kar pomeni zgolj 2 % tega, kar dejansko lahko počrpamo. To je tisto, kar na koncu šteje, koliko od te 3,2 milijarde mi dejansko dobimo v slovenski proračun. Kje naj bi bili razlogi za to? Zapleti pri novi informacijski podpori, zamude pri vpisovanju v informacijski sistem, se pa seveda sprašujem, kdo je za to tukaj odgovoren. Verjetno ministrstva in resnično ne razumem, zakaj na tem področju ne ukrepate, to so dejansko naša skorajda edina razvojna sredstva, ki jih v državi imamo. Če na drugi strani še malo pogledamo odhodke. Skupno naj bi jih bilo v letu 2018 za 9,6 milijarde evrov. To je za 52 milijonov več, kot je bilo prvotno planirano. Za obresti bomo od tega namenili kar 850 milijonov evrov. Zakaj plačujejo take obresti? Zaradi bistveno prevelike zadolženosti države. Verjetno si niti ne znate predstavljati, kaj bi s temi 850 milijoni evrov lahko storili bodisi na področju infrastrukture bodisi na področju pokojnin bodisi, ne vem, na področju skladnega regionalnega razvoja v Republiki Sloveniji. Veliko je govora tudi okoli tega, koliko dejansko zapravimo za plače javnih uslužbencev. Gre za 1,2 milijarde evrov, tekočih transferov pa imamo v skupni višini kar 5,25 milijarde evrov, od tega damo posameznikom in gospodinjstvom 1,2 milijarde evrov in 1,3 milijarde evrov v sklade socialnega zavarovanja. Tukaj je morda popolnoma na mestu, da ponovno vprašam, kje je tista nova pokojninska reforma, o kateri se je govorilo, ampak več kot očitno v mandatu te vlade ne bo pripravljena. Za javne zavode damo 1,93 milijarde evrov. Investicijskih odhodkov – tu pa ne govorimo več v milijardah, ampak lahko preidemo na milijone – je za nekaj čez 500 milijonov evrov in investicijskih transferov za 385 milijonov evrov. Res je, ko pogledamo na koncu, proračun beleži presežek v višini 50 milijonov evrov, kar je seveda zelo spodbudno, vemo pa, da ima v večjem delu zasluge za to dobro črpanje iz stare finančne perspektive 2007–2013, zaradi česar bomo s strani Evropske unije prejeli dodatnih 205 milijonov evrov. Naj izrazim veliko razočaranje, čeprav bi se po vseh teh letih tega tukaj v Državnem zboru že morala nekako navaditi, ampak praksa preteklih vlad ni bila takšna. Na matičnem odboru za finance ne v petek ne v soboto ni bil sprejet niti en opozicijski amandma. Če bi ta koalicija imela nek namen pa bi želeli resnično narediti proračun, s katerim bi se bolj ali manj strinjali vsi, bi verjetno stopila nasproti tudi opoziciji. V preteklosti je bilo tako, to vedo povedati tisti, ki so bili poslanci že pretekle mandate, ampak pri tej vladi se žal najde tisoč in en razlog, zakaj naši amandmaji niso dovolj dobri, in seveda jih ta koalicija ne podpre in tako jih niste sprejeli tudi ne na matičnem odboru. Jaz si seveda želim, da bi vas s temi razpravami danes tukaj v Državnem zboru in jutri in potem še tudi v četrtek ob glasovanju uspeli prepričati, da bi podprli vsaj kakšen naš dober amandma. Glede na pretekle izkušnje pa tukaj ne morem biti pretirano optimistična. Predloga sprememb proračuna za leto 2018 ne nameravam podpreti. Zakaj ne? Zato ker se mi zdi, da je bistveno premalo sredstev namenjenih za investicije, da ne vključuje tistih nujno potrebnih sprememb, ki jih za razvoj Slovenije potrebujemo, in ker ne nazadnje ne nakazuje razbremenitve gospodarstva, ki je, hočete ali nočete, srce in hrbtenica razvoja Slovenije. Treba se je zavedati, da je od dobro delujočega gospodarstva v nadaljevanju tudi odvisen razvoj države, od dobro delujočega zasebnega sektorja je odvisno, kaj si bomo v državi dejansko sploh lahko privoščili. Moralo bi biti tako, da bi bil javni sektor en resnično dober servis našim državljankam in državljanom in seveda dober servis tudi našemu gospodarstvu, ampak v zadnjih letih temu žal ni tako. Če pogledamo še nekatere ključne in zelo pomembne podatke, Slovenija bistveno odstopa navzgor pri obremenitvi dela. Tega, vem, da se zaveda tudi ministrica za finance, na to smo bili opozorjeni že velikokrat, če pogledamo obremenitev slovenskih plač s povprečjem OECD, je slovenska plača obremenjena z 42,7 %, medtem ko je povprečje OECD pri 36 %. Ne glede na to, da smo bili na to opozorjeni, se na tem področju žal ni naredilo nič. Kje pa so tiste ključne težave? Težave so v previsokih prispevkih za socialno varnost. To je nekaj, v kar bi morali nujno zagristi in potem bi lahko imeli tudi razbremenjene plače in večje neto prejemke za vse zaposlene. To je ključno, saj bi se pa, ne vem, po drugi poti nazaj steklo v proračun, preko na primer davka na dodano vrednost. Ljudje bi več trošili, saj tega denarja ne bi zadrževali pri sebi. Žal posledično kot država nismo tako konkurenčni, v sosednjih državah za enakovredno bruto plačo dobi zaposleni bistveno več; in to je tudi razlog, zakaj se številni, zlasti mlajši, ki živijo v bližini meje, na delo odpravljajo večinoma v sosednjo Avstrijo, kjer seveda dobijo bistveno večje plačilo. Žal pa so potem ti dnevni migranti, tako jim pač pravijo, ker dnevno odhajajo na delo v Avstrijo, potem kaznovani in dobijo s strani Fursa zelo visoke položnice, da nadoknadijo vse tisto, kar je pač pri nas že v startu preveč plačano; vsi preveč plačujemo prispevke za socialno varstvo. In namesto da bi država dejansko razbremenila te stopnje in bi tudi nas pustila nekoliko nižje, tako pač kaznuje tiste, ki so se bili primorani znajti drugače. Je pa tako, da se zato tudi marsikdo odloči in Slovenijo zapusti ter se tudi z družino raje odseli v tujino, predvsem v sosednjo Avstrijo. Če pogledamo, kaj se je recimo v zadnjem obdobju ali pa glede na plan proračuna zgodilo na področju skladnega regionalnega razvoja, vidimo, da ni tukaj nobenih sprememb, kvečjemu ravno obratno. Beležimo zgolj še večjo centralizacijo države in tega seveda ne moremo podpirati. Do danes sta bila podpisana zgolj dva dogovora za razvoj regij, čeprav se o tem govori že tri leta. Evropska sredstva so prvenstveno namenjena območjem, ki so podpovprečno razvita glede na evropsko povprečje, in to je zlasti naša vzhodna Slovenija in vsa obmejna območja. Žal mi tega denarja ne trošimo v te namene. Vsa območja ob meji bistveno zaostajajo za slovenskim povprečjem in še toliko bolj za evropskim povprečjem. Ampak tudi takrat, ko se je pogajalo za evropska sredstva obstoječe finančne perspektive, smo ravno zaradi manj razvitega vzhodnega dela Slovenije prejeli toliko več evropskih sredstev. Prav bi bilo, da bi vsaj zaradi tega bistveno več sredstev namenjali tem območjem. Verjetno si je težko predstavljati tukaj v Ljubljani, da marsikje ne morejo imeti telefona, da marsikje ne deluje internet, ker imamo še številne bele lise po Sloveniji, veliko se je govorilo o tem, kako se bodo te stvari uredile, a do danes se niso, nobenih sprememb. Uvedli ste davčne blagajne, ne da bi se najprej naredila osnovna infrastruktura in podpora, da bi dejansko te davčne blagajne lahko kjerkoli v Sloveniji katerikoli podjetnik tudi uporabljal. Saj ste bili primorani poiskati ustrezno rešitev in ste jo z vezano knjigo računov, ampak najprej bi morali narediti več, da zagotovimo ustrezno infrastrukturo. Sama sem predlagala, kot že vsa leta prej, amandmaje za območje Haloz, kjer smo si bili enotni, da to območje potrebuje posebno podporo, da ima velik potencial; ampak brez tega, da območju zagotovimo posebna sredstva, nekako ne moremo pričakovati večjega napredka. Ampak žal, kot pretekla leta, na odboru tudi ta amandma ni bil sprejet in več o tem amandmaju v nadaljevanju. Zdi se mi tudi pomembno, da je dejansko sistem v državi pravičen za vse. Danes pa na terenu vse prepogosto slišim, da nekdo, ki je nezaposlen, dobiva zgolj socialne transfere, dobi suma sumarum malenkost manj kot tisti, ki dela za minimalno plačo, če tukaj upoštevamo, koliko še plačuje za vrtec, za prehrano v šoli in podobno. In takšen sistem ni spodbuden. Takšen sistem ni spodbuden za mlade in tudi to je razlog, da številni raje odidejo v tujino. Tukaj se ne vprašamo, kaj mi s tem kot država izgubimo. Vlagali smo v njih skozi celotno obdobje – od vrtca, osnovne šole, srednje šole, fakultete. Na koncu, ko postanejo delovno aktivni in bi leta, desetletja dejansko prispevali v proračun, nam pa odidejo. Danes je bilo tukaj s strani kolegice iz Stranke modernega centra v predstavitvi stališča rečeno, da imamo pozitivni selitveni prirast, da več ljudi v Slovenijo prihaja kot odhaja. Ja, to drži, saj sem si pogledala podatke statističnega urada, res je pozitiven, v letu 2016 se je v Slovenijo priselilo 16 tisoč 623 prebivalcev, odselilo pa se jih je 15 tisoč 572, ampak odseli se bistveno več slovenskih državljanov, kot se pa priseli slovenskih državljanov; v letu 2016 se je priselilo zgolj 2 tisoč 900 slovenskih državljanov in 13 tisoč 800 tujih. Odselilo iz države pa se je 8 tisoč 800 slovenskih državljanov in 6 tisoč 800 tujih državljanov. In če zdaj pogledamo, iz katerih držav največ prihajajo k nam – kar 35 % jih prihaja iz Bosne, ostalo so tukaj večinsko bivše države Jugoslavije. Največ slovenskih državljanov pa odhaja v sosednjo Avstrijo, tudi iz razlogov, ki sem jih danes že navedla, kar 27 % je bilo v letu 2016 takšnih; potem sledijo države, kot so Nemčija, Švica in tako naprej. Če bi pogledali zgolj slovenske državljane, tiste, v katere smo mi največ vlagali, vidimo, da imamo zelo negativen prirast, 6 tisoč več slovenskih državljanov je Slovenijo v letu 2016 zapustilo. To je tisto, kar bi nas moralo v Državnem zboru skrbeti. Če pa bi pogledali še druge podatke, kaj pomenijo vsi ti, ki so v državo prišli, koliko dejansko državi doprinesejo in koliko državo stanejo ter potem še drugo stran, pa verjamem, da bi bila slika še precej drugačna. Kot rečeno, spremembe proračuna za leto 2018 ne nameravam podpreti. Pričakovala bi, da bi morda vsaj po nekaj letih vsaj v kakšnem delu stopili bližje tudi opoziciji in podprli naš amandma, zato bom ponovno apelirala na vas. Razmislite, saj so predlogi zelo dobri, namenjeni našim državljanom. Resnično težko razumem, zakaj takšna drža in kaj vas vodi, vse pretekle vlade in koalicije v preteklih mandatih so namreč ravnale ravno obratno. Hvala za besedo.
Gospod Saša Tabaković, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice, kolegi! Za razliko glede na pomisleke kolegice Lep Šimenko bi jaz dejal, da je splošno gledano proračun pripravljen tako, da po mojem mnenju primerno nagovarja različne družbene aspekte življenja, od nekega osnovnega pojmovanja javnega interesa, ki se zagotovo dotika tudi zdravstva, ki je bilo po moje v tem mandatu deležno tudi glede financ posebne pozornosti; na drugi strani recimo tudi neke ekonomske politike oziroma razvoja gospodarstva, ampak to so tudi neke teme, ki jih bojo potem v nadaljevanju zagotovo obravnavali bolj natančno tudi moji kolegi iz Poslanske skupine Stranke modernega centra. Zato se bom sam v svoji razpravi predvsem opredelil glede predloga proračuna za področje šolstva. Ko se pogovarjamo o šolski politiki skozi razumevanje financiranja, potem ne moremo mimo dejstva, da je slovenski šolski prostor v preteklih letih pred tem sklicem Državnega zbora, torej pred letom 2014 zagotovo utrpel velike finančne izgube. Gre za posledice zloglasnega ZUJF-a, ki je odškrnil marsikatero plačo, odškrnil marsikatero investicijo v vzgoji in izobraževanju ter odškrnil tudi marsikatere programe s področja vzgoje in izobraževanja; seveda so bili ti rezi takrat utemeljeni na finančni krizi in takratni gospodarski neuspešnosti države. Vprašanje, ki se zastavlja, je, ali je bilo s tem varčevanjem posledično povzročen določen upad doseganja standarda znanja državljanov, kaj se je dogajalo z razvojem znanosti in kakšne so te finančne posledice oziroma ti finančni rezi imeli za razvoj znanosti, družbeni napredek in posledično tudi razvoj gospodarstva. In če pogledamo statistiko pred letom 2014 in po letu 2014, kjer so se finančna sredstva na področju vzgoje in izobraževanja z vsakim letom povečevala, lahko vidimo, da se je statistika splošnega kazalnika uspešnega učnega in znanstvenega okolja izboljšala. To pomeni, da ne gre samo za to, koliko so profesorji, vzgojitelji, torej vsi, ki delujejo na področju vzgoje in izobraževanja, pripravljeni vlagati v nove generacije; ampak da je to posledično povezano tudi z določenimi finančnimi sredstvi. Jaz za razliko od nekaterih kolegov iz koalicije in tudi opozicije ne bom v popolnosti demoniziral takratnega ZUJF, želim pa si, da bo politika nekoč v prihodnosti kljub nekim gospodarskim nihanjem vedno zelo pazljiva in zadržana, kadar se bo spraševala, ali so sredstva na področju šolstva in javne službe, ki jo šolstvo izvaja, tista, ki bi jih v nekem trenutku rezala. In mislim, da se je v letih pred 2014 pokazalo, da takšna politika ne obrodi pravih sadov; in si tudi želim, da so bila v letih pred 2014 zadnjič sprejemljiva. Zato sem, ko gledam proračunsko sliko za leto 2018 in potem tudi naprej za leto 2019 na področju šolstva, na nek način zadovoljen, ker so se sredstva na področju šolstva povečala za slabih 110 milijonov evrov, kar pomeni, da bo ministrstvo za šolstvo lahko zasledovalo cilje zagotavljanja dostopne ter kakovostne vzgoje in izobraževanja za vse; da bo lahko tudi z lanskoletno novelo Zakona o visokem šolstvu zagotavljalo okrepljeno in stabilno financiranje visokošolske politike, povezano tudi z znanstvenim raziskovanjem; in da bo lahko tudi na nek način spodbujalo celostni razvoj oziroma rast otrok ter mladostnikov z razvojem politike športa za vse. Gre enostavno tudi za prioritete šolske politike, ki so bile zapisane v koalicijski pogodbi in ki tudi sledijo samim programskim smernicam Stranke modernega centra in imajo tudi v proračunu za leto 2018, kasneje tudi za 2019 tudi neke otipljive rezultate. Če pogledamo področje predšolske vzgoje, če pogledamo politiko financiranja po različnih ravninah šolskega sistema, lahko vidimo, da se na področju predšolske vzgoje največ dodatnih sredstev namenja za subvencije plačil staršem, in sicer 70 % cene programa, ki bi jo starši morali plačati za drugega otroka, in 100 % za tretjega oziroma naslednje otroke; seveda je to plačilo vezano na dohodkovno sposobnost staršev. Pa vseeno, v finančnem letu 2018 se načrtuje, da bo približno 15 tisoč otrok z tega naslova prejemalo subvencijo v povprečni višini slabih 90 evrov na mesec. Prav tako se v letu 2018 dodatno subvencionira ranljive skupine, gre za otroke v dvojezičnih oddelkih in tudi za subvencioniranje programov predšolske vzgoje otrok Romov. Gre torej za nek program integracijske politike, ki je, kot vemo, v preteklih letih malo zaspal. Letos pa se skupaj z otroki v dvojezičnih oddelkih tem programom namenja sredstva v višini 680 tisoč evrov. Tukaj bi še poudaril sofinanciranje bolnišničnih oddelkov po Sloveniji, ki jim država odreže kolač v višini 765 tisoč evrov, kar ni malo. Kot veste, od septembra 2018 se bo na predšolski vzgoji uvedel nov program z naslovom financiranja krajših programov za otroke, ki niso v vrtcu in so stari 5 let. To je bilo sprejeto tudi z novelo Zakona o vrtcih, predvsem je bila ta sprememba vezana na boljšo socializacijo otrok pred vstopom v šolo, sredstva za ta namen so planirana v višini 600 tisoč evrov v letu 2018 in zdi se mi, da v letu 2019 slaba 2 milijona evrov. Kar se tiče področja osnovnošolskega izobraževanja, temu namenjamo skoraj 44 % vseh proračunskih sredstev, v letu 2018 je to slabih 800 milijonov evrov. S temi sredstvi se še naprej zasleduje cilje zagotavljanja optimalnih pogojev za vzgojo otrok na primarnih vzgojno-izobraževalnih programih ter na programih otrok s posebnimi potrebami. Še posebej pa se s tem načinom financiranja zagotavlja regijsko bolj enakomeren delež vključitve otrok v javno glasbeno šolo. So pa na področju financiranja osnovnošolskega izobraževanja pred nami tudi izzivi, ki jih prinašajo naraščajoče generacije učencev; namreč do leta 2019 bo v sistemu osnovnošolskega izobraževanja po številu učencev skoraj ena generacija otrok več kot v preteklosti. To pa so seveda neka odprta vprašanja, kjer bo morala država skupaj z lokalno skupnostjo v prihodnje ugrizniti v ta v resnici sladki sadež osnovnošolske politike, če se ta dotika nekih dobrih demografskih trendov na Slovenskem. Bi pa tu še posebej poudaril, da smo z zagotovljenimi sredstvi v letu 2018 in potem naprej končno uredili sredstva, ki se dotikajo učbeniških skladov; kot veste, so bila ta dolga leta rana osnovnošolskega izobraževanja. Na področju srednješolskega izobraževanja v letu 2018 le-to zajema 306 milijonov evrov oziroma 16 % vseh sredstev. Z njimi vzpostavljamo bolj kompetentno naravnano izobraževanje, govorim predvsem o programskih spremembah, ki zagotavljajo tesnejšo povezanost izobraževanja s potrebami trga dela. To pomeni, da govorimo o proračunskih zahtevah, ki se dotikajo spremembe zakona, ki se dotika uvedbe vajeništva in drugih oblik povezovanja izobraževanja z gospodarstvom. Zagotovo pa se z dodatnimi sredstvi na področju srednjega šolstva spodbuja razvoj regijskih šolskih centrov, predvsem v tistih okoljih, ki so bolj vpeta v medpodjetniško izobraževalno sodelovanje, dodatno pa se financira tudi delovanje 18 medpodjetniških izobraževalnih centrov na srednjih šolah in 2 na višjih šolah. To omenjam še posebej zato, ker smo vedno govorili, da je prioriteta tudi te vlade spodbujanje povezovanja med izobraževanjem in gospodarstvom. Na področju visokega šolstva, kot sem že dejal, smo marsikaj uredili z novelo Zakona o visokem šolstvu. Me pa veseli, da se tudi na področju visokega šolstva povečujejo sredstva za investicijska vlaganja, ki so predvsem namenjena reševanju prostorske problematike umetniških akademij. To omenjam zato, ker so umetniške akademije vsako leto pripravile tudi Noč akademij oziroma tako imenovano Triado, kjer so opozarjale na prostorsko stisko. In če pogledamo proračun, lahko vidimo, da so vsem trem akademijam, Akademiji za glasbo, Akademiji za gledališče, radio, film in televizijo ter Akademiji za likovno umetnost, zagotovljena dodatna sredstva. Še posebej so sredstva povečana na področju Akademije za gledališče, radio, film in televizijo; to pa zato, ker so bili prostori AGRFT denacionalizirani. Kot veste, so bili vrnjeni redu frančiškanov. Gre za prostore, ki so se nahajali v Ljubljani med Čopovo in Nazorjevo ulico. AGRFT je skupaj z Ministrstvom za šolstvo ter Ministrstvom za finance to stisko poskušal urediti s prostori na Trubarjevi ulici, kar se kaže tudi v proračunu za leto 2018, kjer se namenja več kot 6 milijonov evrov za ureditev njihove prostorske stiske. Kar se tiče področja športa, v letu 2018 znašajo sredstva za šport dobrih 20 milijonov evrov, od tega za športno infrastrukturo 2,8 milijona evrov. Predvsem pa se mi zdi pomembno, da se v letih 2018 in 2019 podpira razvoj profesionalnega športa preko sofinanciranja priprav ekip in posameznikov na največja mednarodna tekmovanja. Tu bi še posebej izpostavil sofinanciranje programov športa invalidov, športa starejših in pilotskih programov povezovanja športnih, invalidskih in dobrodelnih organizacij. Znanost. Kot veste, smo imeli v Državnem zboru tudi tematsko sejo, ki se je dotikala financiranja znanosti, ki je bilo v preteklih letih zmanjšano, predvsem pa nekako postavljeno na stran, ker je bilo vsakokrat vezano na razpise s strani evropske kohezijske politike. Zato sem zadovoljen, da so se v letu 2018 zagotovila dodatna sredstva v višini 20 milijonov evrov iz integralnega proračuna, kar pomeni, da je to zagotovo v določeni meri neka rešitev, kako v prihodnje razumeti financiranje znanosti iz integralnega proračuna, torej iz javnofinančne politike. Jaz vem, da je Shod za znanost zahteval višja sredstva, sami so zahtevali 40 milijonov evrov. Vendar glede na zmožnosti v tem trenutku in glede na vse obveznosti, ki jih država mora pokriti, se mi zdi, da je to zagotovo pomemben premik za naprej. Na splošno lahko rečem, da je področje financiranja vzgoje in izobraževanja tudi v smeri neke bolj perspektivnejše politike oziroma je razvoj samega področja skozi financiranje proračuna v 2018 in tudi kasneje do 2019 utemeljen tako, da lahko tudi mirne vesti ta proračun podprem. Hvala lepa.
Naslednja ima besedo gospa Nada Brinovšek.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem! Jaz sem delala prej na občini v Mozirju in nehote primerjam sprejemanje občinskega proračuna in našega proračuna. Občinski proračun smo sprejemali z jasnimi cilji, z jasno strategijo, na podlagi zakonsko določenih dokumentov in vsekakor smo upoštevali predloge oziroma amandmaje opozicije in koalicije. Nobenih amandmajev nismo a priori zavračali. Moram reči, ko to primerjam, da smo na občini bili pravi profesionalci, tukaj smo pa amaterji; žal, taka je moja ugotovitev. Zakaj to trdim? Ko smo lansko leto obravnavali proračun za leti 2017 in 2018, je ministrica na seji odbora v uvodu povedala, bom citirala, prebrala iz magnetograma: »Kakršnokoli spreminjanje teh postavk lahko postavi pod vprašaj … oziroma želimo vztrajati z obsegom odhodkov in prihodkov tega proračuna.« To po domače pomeni, nobeden amandma ne bo sprejet, proračun mora iti skozi tak, kot je. Enako se je zgodilo pri sprejemanju proračuna na odboru v letošnjem letu. Tudi tu je ministrica v soboto rekla, bom tudi citirala: »Večina predlaganih amandmajev ruši pripravljen proračun, zato jih ne podpiram.« Zaradi tega tudi ni bil s strani koalicije podprt nobeden naš amandma oziroma se opravičujem, kolega Janko Veber je podprl dva naša amandmaja. Jaz bi še razumela, da vi, spoštovani kolegi iz koalicije, ne bi podprli enega amandmaja, ki se tiče, se ne spomnim sedaj; ampak ne razumem pa tega, da niste podprli amandmajev, ki se tičejo na primer področja infrastrukture, natančneje – kakšno rekonstrukcijo cest iz vašega območja. Ne vem, kako boste, kolegi, ko vas bodo vaši krajani malo pocukali za rokav in rekli: Kaj pa ta naša cesta, kako si pa ti glasoval v Državnem zboru, zakaj si bil proti? Še bolj hecno se mi pa zdi, verjetno bo kolegica Jelka še v nadaljevanju omenila, da niste podprli njenega amandmaja, šlo je za rekonstrukcijo ceste v Šentjurju, saj od tam prihaja vaš predsednik. Vaš predsednik je oznanil – mislim, da to ni nič kaj slabega oziroma ne želim v tem tonu povedati –, da veliko zahaja v Šentjur. Mislim, da ga ne bodo Šentjurčani prijazno gledali. Pa poglejmo, kakšne so prioritete te vlade v letu 2018. Vlaganje v infrastrukturo, znanost, varnost in zdravje. Jaz se bojim, da bodo vse te vaše prioritete za leto 2018 zvodenele, kot so zvodenele prioritete za leto 2017. V letu 2017 je bila vaša prioriteta, to smo poslušali letos celo leto, zdravstvo. In kaj smo, kaj ste naredili na zdravstvu?! Čakalne dobe, čakalne vrste. Vemo, da se je dvakrat vložilo, oziroma mislim, da je šlo 15 milijonov dodatnega programa, seveda brez razpisov; ampak čakalne dobe, zanimivo, so se povečale na prvi ambulantni pregled za 5,3 % ali pa čakajoči nad dopustno dolgo dobo za 11,3 %. Ali je to vaša prioriteta? Vlada je na podlagi teh dodatnih sredstev, ki ste jih dali v proračun, sama priznala, da ti ukrepi niso prinesli zadovoljivih učinkov. Povečale so se izgube javnih zdravstvenih zavodov z 20 milijonov na 136 milijonov. Spomnite se, sprejemali smo tudi interventni zakon. Korupcija v zdravstvu cveti, bi rekla. Mladi zdravniki odhajajo v tujino. Upam, da bomo končno dobili nek podatek, koliko mladih zdravnikov odhaja letno v tujino. In da pa tukaj sploh ne omenjam, sprejemanje škodljive zakonodaje na področju zdravstva. Ali so to bile oziroma so prioritete v letu 2017. Mislim, da so te vaše prioritete na področju zdravstva prinesle velik kaos in kolaps slovenskega zdravstva. In ministrico je utrucalo, pa tako rada je kadrovala, vemo, zdajle dve leti, ministrico je utrucalo še pri tem kadrovanju, tu imam v mislih UKC Ljubljana. Dejstvo je, da ta vlada, pa poglejte, konec mandata je, pa še nimate jasnih ciljev, pa še nimate nobene jasne strategije. Kot je rekla v stališču kolegica Alenka Bratušek, ta vlada ima neko vizijo in ta vizija govori, da naj bi bili leta 2050 vsi ljudje srečni. Ampak če želite to, boste morali še več sredstev nameniti za zdravstvo, da bomo lahko državljani hodili k raznoraznim psihoterapevtom ali k psihiatrom, da nas bodo ti prepričali, da smo srečni. Na podlagi take strategije, takega dela, kot ga poznamo, verjemite, ne bomo srečni. Zavedati se moramo, da ta proračun niso samo številke. V tem proračunu so določene vsebine in za tem proračunom, moramo vedeti, so ljudje. In če pogledamo, je 290 tisoč državljanov še vedno pod pragom revščine. Ta prag, če bi ga primerjala z letom 2012, se je povečal za 20 tisoč državljanov. Predsednik Vlade je včeraj navajal, da smo imeli leta 2014 130 tisoč brezposelnih, danes imamo 85 tisoč brezposelnih. Verjamem, statistika je taka, ampak statistika pa po drugi stani govori, da gre 8 tisoč naših državljanov letno v tujino s trebuhom za kruhom. In če izračunamo štiri krat osem, je to 32 tisoč manj na zavodu za zaposlovanje, pa če tu dodamo tistih 3 tisoč, ki jih je ta vlada zaposlila na novo v javnem sektorju, pa pridemo z razliko na nulo. In prav zanimivo je, upam, da nam bo uspelo pridobiti enkrat tudi podatek, koliko se je pri nas zaposlilo brezposelnih, prijavljenih na zavodu; ne samo, koliko se jih je brisalo iz evidence. Jaz verjamem, prepričana sem, da tu ne bi prišli do številke 45 tisoč. 45 tisoč naših državljanov se v teh treh letih ni na novo zaposlilo, vsaj ne v Sloveniji. Če že grem potem še na ta proračun, kot sem že rekla, vsako leto določate neke prioritete, brez jasnega cilja, brez strategije, še na svojo koalicijsko pogodbo ste pozabili. Če se ustavim pri koalicijski pogodbi, na področju zdravstva imate zapisanih sedem ukrepov. Koliko je izkupiček? Ni enega. Niti enega ukrepa niste uresničili, mandata te vlade pa bo ravno zdaj konec. Ministrica za finance, vi ste na seji odbora tudi povedali, da še ni točno znano, koliko bo šlo letos za plače v javnem sektorju. Se še pogovarja ministrica, vlada se še usklajuje. Jaz bi se po vprašala, ali potem kar tako malo za hec sprejemamo te številke, ta proračun. Jaz vam rečem, pri občinskem proračunu smo morali imeti točno določene postavke v proračunu, usklajene z vsemi javnimi zavodi oziroma tistimi, ki smo jih pač financirali iz občinskega proračuna. Jaz upam, da komu z Ministrstva za finance ali pa vlade ne bo prišlo na pamet, da bo rekel, da sredstva za plače niso usklajene zaradi naših gasilcev. Dejstvo je, da se z gasilci vlada še ni uspela dogovoriti, oziroma mislim, da je bilo danes zjutraj po medijih, da se bo pač predsednik Vlade danes še usklajeval, ampak jaz bi rekla temu, da je žalostno. Žalostno je, da varčujemo pri gasilcih, ki tvegajo v prvi vrsti svoje zdravje, hvala bogu, zdajle se ne spomnim podatka, da bi kdo tudi svoje življenje. Ampak med prioritete za leto 2018 ste dali tudi varnost. Gasilci neposredno ne skrbijo za našo varnost. Vsaka ujma, nesreča ali poplave, požar, kakršnakoli nesreča, ko se zgodi, so gasilci v prvi vrsti na kraju nesreče; kar pa je pri tem še izredno pomembno, to so prostovoljni gasilci, en ščepec imamo pa teh gasilcev, ki so zaposleni, ampak še s temi gasilci se nekako ne da doseči nekega sporazuma. In upam, da se bo vsaj danes predsedniku Vlade uspelo dogovoriti in gasilce z nekim dogovorom ustrezno razporediti v plačne razrede. Vem, da plače gasilcev ne grejo iz državnega proračuna, grejo iz proračuna lokalnih skupnosti, ampak upam, da ne bo problem razporeditev gasilcev v plačne razrede, vsaj za predsednika ne bi smel biti. Če še malo ostanem pri zaposlenih in plačah. Jaz se spomnim ministra Koprivnikarja, ki je leta 2014 na hearingu s takim entuziazmom povedal, da se bori in da bomo dobili neko vitko javno upravo. Jaz sem si to predstavljala, da bo to pa res nekaj vitkega, verjetno si vsak zdajle za sebe predstavlja, kaj je to vitka javna uprava; ampak ta vitka javna uprava nas je v mandatu te vlade koštala 300 milijonov in 3 tisoč novih zaposlenih. Ali pa če povem drugače, leta 2014 smo za plače javnih uslužbencev porabili eno milijardo 70 milijonov, leta 2018 pa imamo milijardo 227; se pravi 250 milijonov. To je vitka javna uprava. Če pa še pogledam naprej transfere v javne zavode. V letu 2014 – milijardo 654, v letu 2018 – milijardo 815; kar 115 milijonov več. To je vitka javna uprava. Da tukaj sploh ne govorim o agencijah in inštitutih, koliko več jih je kot v letu 2014. Nazadnje pa se ustavljamo in se nekako ustavi pri gasilcih, ki jih je treba prerazporediti in nekako uskladiti v ustrezne plačne razrede. Isto smo imeli leta 2016, ko smo se tukaj pogovarjali o policistih, tudi tukaj je bil ne vem kakšen problem. Zanimivo je pa, da ni problem ustanoviti nekega inštituta, določiti lepe plače in tako naprej. Če se še malo ustavim pri izobraževanju. Kolega pred menoj je govoril, kako je pomembno, bla bla in tako naprej, ampak nehote sem se sedaj spomnila. Letošnje leto smo bili vsi – mislim, da ga ni tukaj med nami, ki ne bi bil vesel, da so naši košarkarji dosegli, da so evropski prvaki –, zelo veseli tega. Tudi naši sokrajani, naši državljani so me opozarjali in rekli: Nada, ali te ni bilo sram, ko na sprejemu v Ljubljani ministrica tem košarkarjem izročila bon za 50 tisoč evrov?! Naši košarkarji so ponesli ime Slovenije v svet. 50 tisoč evrov. Če malo pomislimo, koliko to pride na enega, pet plus pet je deset, pa še strokovni delavci, 2 tisoč, 2 tisoč 500 evrov maksimalno. Po drugi strani se pa vprašam, koliko je pa koštalo, koliko je šlo iz našega proračuna, ko so naši predstavniki šli dol in si ogledali to tekmo. Koliko so zapravili? Verjetno smo tudi na posameznika tam blizu 2 tisoč 500, vemo, da so karte zelo drage. Dvomim, da so jih dobili gratis. Prioritete, ki jih navajate v letu 2018, kot sem že prej rekla, so zdravstvo. Dolge čakalne vrste, vemo, so velik problem. 18 milijonov ste tu namenili. Lani 15 milijonov za odpravo dolgih čakalnih vrst, pa vidimo, da so se v bistvu povečale, ministrica je sama povedala, da niso prinesli ti dodatni programi želenih učinkov. Govora je bilo tudi o prenosu za izobraževanje mladih zdravnikov iz zdravstvene blagajne na proračun, 40 milijonov je za leto 2018. Saj je prehodno obdobje, vendar se bojim tukaj, da gre za nekako zamegljevanje oziroma za neko haranje denarja med zdravstveno blagajno in državnim proračunom. Nazadnje se bojim tudi to, da po koncu prehodnega obdobja nikakor ne bo dovolj denarja za naše mlade zdravnike, za katere pa že tako ali tako vemo, da odhajajo zaradi plače in zaradi neurejenih odnosov oziroma slabih odnosov v tujino. O dolgotrajni oskrbi so nas polna usta. Osnutek zakona je pripravljen, mislim, da je že šel v javno razpravo, na to nas opozarja tudi Evropa, da je treba sprejeti. V Evropi sodimo med prve oziroma smo prvi po tem, da se zelo hitro staramo. Kolega Horvat je ministrico na seji odbora vprašal, če so sredstva za dolgotrajno oskrbo v proračunu zagotovljena; pa je rekla, da dolgotrajna oskrba v proračunu ni posebej obremenjena. Se opravičujem, kolega Prikl, ti si verjetno to vprašal; ja. Kaj se potem mi iz te dolgotrajne oskrbe hecamo? Zgleda. V naši poslanski skupini ministrico vedno opozarjamo, da še vedno ni urejeno financiranje nujne medicinske pomoči, posledično temu so tudi izgube javnih zdravstvenih zavodov, da se pediatrije sploh ne dotikam znotraj nujne medicinske pomoči. Paliativa. Paliativo imate zapisano kot četrti ukrep vaše koalicijske pogodbe, niti tolarčka ni zaslediti v tem proračunu. Izgube javnih zdravstvenih zavodov, glede tega ste predvideli, da jih v letu 2018 ne bo več. Jaz bom čestitala ne vem komu, vsem vam, poslancem iz koalicije, če se bo to res zgodilo, ampak verjetno temu ne bo tako oziroma prepričana sem, da ne bo tako. Nič ni dodatnih programov v proračunu za odpravo ali preprečevanje samomora, približno petsto ljudi na leto, mislim, da je malo manjša številka, mogoče 470 naših državljanov iz obupa, pa čeprav se v Sloveniji cedita med in mleko, naredi samomor. Področju cestnega prometa – in prav je, vemo, da so številke okoli 170 – letno namenjamo ogromno denarja in prav je tako. Jaz hočem povedati samo to, da na področju preprečevanja samomorov ne naredimo nič. Še pri kliničnih psihiatrih je velika dilema in vprašanje, ker ne vejo, kam sodijo in kako se financirajo; da pa ne omenjam tudi dolgih čakalnih vrst. Bojim pa se, da boste nadaljevali s to škodljivo zakonodajo, ki jo v tem letu sprejemamo tule v državnem zboru. Mi smo pri vsakem zakonu, ki je bil sprejet in smo ocenili, da je škodljiv, bili proti; ampak se še bojim, da vam bo uspelo še sprejeti oziroma spraviti zakon o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju v tem mandatu skozi. Kakor smo videli pri sprejemanju Zakona o zdravniški službi in Zakona o zdravstveni dejavnosti, pa če se malo navežem še na interpelacijo ministrice, da boste vi, koalicija, potrdili vse, kar bo predložila ta ministrica v tale državni zbor za ceno lastnega obstoja. Tu se ne sprejemajo več zakoni na podlagi stroke, ampak politično. Včeraj je na vprašanje enega poslanca s strani opozicije predsednik Vlade odgovoril, da se odpirajo nova delovna mesta, dela je dovolj in izboljšuje se življenjski standard. A res? Kdo od nas temu verjame? 290 tisoč ljudi pod pragom revščine in zelo zanimivo bi bilo slišati, kakšen je podatek, koliko ljudi se je na podlagi teh pozitivnih zgodb zaposlilo, koliko jih je dobilo neko varnost na podlagi tega, da se odpirajo nova delovna mesta in da je dela dovolj. Aha, še 85 tisoč ljudi čaka na zavodu za zaposlovanje. In ko smo že pri teh investicijah, vem, da se vse investicije ne financirajo iz državnega proračuna, ampak če je to neka prednost, leta 2014 smo namenili milijardo 25 za investicije, 2018 – 944 milijonov; 100 milijonov manj. Potem je pa to neka prioriteta. Že uvodoma sem rekla, da se občinski proračun sprejema na podlagi zakonsko določenih aktov. Naj se tu ustavim pri načrtu ravnanja s stvarnim premoženjem. To je akt, ki sodi v proračunske dokumente in ga je treba skupaj s proračunom sprejeti. Ampak dve leti že ugotavljamo, da so ti odloki samo neke pobožne želje, realizacija je slaba; 3,6–5 %, nehajmo se hecati s takimi zadevami. Vsak akt, ki je priloga proračunskemu dokumentu, se ne dela na podlagi nekih želja, pač pa na podlagi realnosti, koliko denarja imamo, koliko bomo kupili, kaj želimo prodati v naslednjem ali določenem obdobju in koliko želimo za to imeti. Realizacija na koncu leta, jaz pričakujem, da bi bila več kot 70-odstotna; ne pa 3,6 ali 5,6. Dejstvo je, da država slabo gospodari s svojo lastnino. Tudi Računsko sodišče je opozorilo, vsaj podatka ni, da država sploh nima evidence, koliko ima svojega premoženja. Lansko leto smo slišali, da se te evidence nekako delajo, da se izpopolnjujejo; ampak nesprejemljivo je, da država ne ve, kaj je njena last. Navezala se bom še na včerajšnjo izjavo predsednika Vlade, ko je rekel, da je dela za vse dovolj, zdravo poslovno okolje in tako naprej. Jaz pa sprašujem, ali mislite, da so zdravo poslovno okolje višji davki. Tisti davki, ki smo jih sprejeli v letu 2012, pa se še niso odmrznili, je to zdravo poslovno okolje? So administrativne ovire zdravo poslovno okolje? Kopica zakonov, ki bremenijo naše podjetnike? In tudi korupcija. Korupcija ni samo v zdravstvu, korupcija je močno prepletena na vseh področjih. Rada bi opozorila še na nekaj točk, ki jih je v svojem mnenju napisal Državni svet, ki tudi ne podpira tega proračuna. Državni svet je opozoril oziroma bom rekla tako; 11. člen Zakona o financiranju občin določa, da pred predložitvijo državnega proračuna v Državni zbor Vlada sklene z reprezentativnimi združenji dogovor o povprečnini za naslednje proračunsko leto in leto, ki temu sledi. Ampak dogovora ni, dogovora ni. Vlada in združenje občin so se pogovarjali o povprečnini 551, 558 evrov in tako naprej, ampak dogovora na koncu niso sklenili, kajti predstavniki občin tega vladnega predloga niso sprejeli. Tule sem se zdajle nehote spomnila, zadnjič mi je župan sosednje občine povedal, da je bil na obisku pri eni od občin na Hrvaškem. Hrvaška je spremenila način financiranja občin. Ta župan sosednje občine mi pravi, »veš, v tej občini,« to je občina blizu Varaždina, »mi je župan rekel ves vesel, da je nekako država spregledala pomembnost lokalne samouprave in delo znotraj lokalnih skupnosti ter tista občina dobi za leto 2018 50 % več sredstev.« 50 % več sredstev! Mi pa omejujemo svoje občine, ko vemo, da so generator razvoja Slovenije, obremenjujemo jih s tem, da jim dajemo vedno manj oziroma jim ne damo toliko sredstev, kolikor bi za svoje delovanje potrebovale; pa še z dodatnimi, novimi nalogami, ki jih z zakonom določimo, da jih morajo občine izvajati. Državni svet tudi opozarja, da še vedno ne razpolagamo z osnovnim dokumentom, ki bi določal prioritete razvoja Slovenije, to sem že prej tudi omenila, nisem govorila kar tako na pamet, da pač ta vlada nima strategije. Vlada sicer pravi, da je nek strateški dokument v pripravi pa naj bi bil sprejet decembra, se pravi naslednji mesec. Prav zanima me, ali bo sprejet in kakšen bo ta dokument. Jaz bi tule rada koalicijo in vlado opozorila, ne bom pretiravala, če bom rekla, da je konec mandata. Državni zbor tudi ugotavlja, da ni sistemskih spodbud za prijaznejše gospodarsko okolje. Prej sem naštevala, kaj naj ne bi bile prijazne spodbude; ampak vse to se pri nas dogaja. Ministrstvo za gospodarski razvoj se trudi zagotoviti spodbudno in predvidljivo okolje za investicije. Pripravljajo zakon, ki bo izenačil spodbujanje domačih in tujih investicij. Jaz moram reči, da se zelo bojim, da bomo tuje bolj obkrožili kot pa domače investicije. Vesela bi bila, če se motim. Državni svet tudi pravi, da pogreša pravičnejšo razporeditev davčnih bremen. Doseči davčno obremenitev dela je sicer ena od prioritet, ampak mislim, da uspeha kaj dosti pač ni. Po podatkih Evropske komisije Slovenija od povprečja evropskih držav močno odstopa oziroma je v samem vrhu zaradi nadpovprečne obremenitve dela s prispevki dela in s prispevki za socialno varnost. Mislim, da bi moralo to našo vlado zelo skrbeti. Državni svet še opozarja na izjavo vlade, ki ocenjuje, da je prav celovita prenova bančne zakonodaje skupaj z uspešno izvedeno sanacijo bančnega sistema prispevala k povečanju zaupanja prebivalcev v bančni sistem. A mi kdo to verjame? Prav zanimiva bi bila anketa zaupanja državljanov v naše banke, zato ne omenjam raznorazne afer in tako naprej. Ministrstvo za delo navaja, da je pač naročilo neko analizo nove socialne zakonodaje in da je treba preveriti smotrnost socialnih transferov ter na podlagi teh potem pristopiti k določenim spremembam. Spoštovani kolegi oziroma Ministrstvo za delo, tega ste se lotili prepozno in naročali to analizo. In za konec bom rekla, prepozno, prekmalu, ampak skrajni čas je, da bo konec tega mandata. Hvala lepa.
Naslednji ima besedo gospod Franc Jurša. Izvolite.
Podpredsednik, hvala za besedo. Ker obravnavamo proračun, moram sam na začetku vseeno povedati dejstvo, da je vsak proračun, ali ga sprejemaš na lokalni ravni ali na državni, zelo pomemben dokument za vladanje na lokalni ter tudi na državni ravni. Bi pa v samem začetku rekel, da enostavno in preprosto nisem najbolj zadovoljen s samim postopkom sprejemanja državnih proračunov, pa tudi s tem dejanjem, ki se odvija danes v naši dvorani. Meni je na nek način žal, da je odnos izvršne veje oblasti do Državnega zbora takšen, kakršen je, s prisotnostjo treh državnih sekretark, v končni fazi pa je res, da se bo verjetno ministrica za finance v kratkem tudi vrnila. Pa če se obrnem tudi v poslanske klopi, lahko ugotavljam, da ni prevelikega interesa. Zakaj? Ker bi morali proračune sprejemati na drugačen način. Predstavnik ljudstva, poslanec več ali manj vedno govori pred javnostjo, ljudje ga slišijo, slišijo ga, kaj pove. Na drugi strani izvršna veja oblasti zaseda v vladni sejni sobi, kjer ni prisotnih kamer; in prsti se vedno uperjajo v nas poslance, a mi nekega ključnega pomena, vloge pri odločanju v bistvu nimamo. Res je to, kar govorijo opozicijski poslanci, da vladajoča koalicija ne posluša in ne sprejema njihovih predlogov. Ko pa je nekdo drug v tem položaju, pa se dogaja isto. Veste, jaz sem sedel v koalicijah tudi na drugi strani in poznam zadeve. Zame je to z vključenimi lokalnimi in državnimi proračuni 14., 15. proračun, ki ga v svojem obdobju političnega delovanja tudi sosprejemam, in sem bil tudi v nekaterih primerih na lokalni ravni nosilec sprejetja občinskega proračuna. Jaz se bom normalno osredotočil in razpravljal v zvezi s pokojninami. Jaz ne bom govoril tja v en dan o vseh področjih, ker jih tudi tako temeljito ne poznam. Poslušam tudi strokovnjake, ki govorijo, če ima nekdo nekje govor, ga običajno poslušalci poslušajo 1 minuto 25 sekund, potem pa je odsotnost vseh tistih, ki sodelujejo in poslušajo, nekje stran. Vseeno sem na nek način zadovoljen s tem, da smo v tem mandatu redno usklajevali pokojnine, tudi izredno smo jih usklajevali, dvignili smo starostno pokojnino na 500 evrov, vsi upokojenci so dobili letos tudi regres, tudi naslednje leto ga bodo dobili. Ampak še zdaleč s tem jaz ter tudi poslanska skupina, v kateri sem, nismo zadovoljni in verjemite mi, da bomo s prizadevanji na tem področju nadaljevali, ne bomo se tukaj ustavili. Ker sem temeljito poslušal stališča poslanskih skupin, v dveh primerih smo bili izpostavljeni kot taki. V enem primeru se je govorilo o tem, koliko bi se še moralo, pa se je štirikrat, petkrat, šestkrat ponavljalo; na drugi strani pa je nekdo rekel, da smo pokojnine usklajevali v višini ene kepice sladoleda. Drži. To je res. Ampak moram pa povedati, da smo enkrat pokojnine usklajevali, da niti za kornet, v katerega se da kepica, niso upokojenci dobili. To je bilo leta 2013 – 0,1 %. Ampak smo pa usklajevali. Ker sem malo prej omenil zadevo, povezano z usklajevanjem in kako bi morali zagotoviti sredstva, drži, da bi jih morali; ampak tudi v preteklosti bi morali kljub temu, kot je nekdo rekel, da so bile težke gospodarske, ekonomske razmere v državi. Tudi to drži, da so bile. Ampak dragi moji, za časa vladanja razpravljavke Alenke Bratušek – oziroma ona je predstavila stališče poslanske skupine, v kateri je, nepovezanih poslancev –, to je od 20. 3. 2013 do 18. 9. 2014, so se pokojnine usklajevale toliko, to je nula. Alenka Bratušek ima za to sigurno odgovor, ampak jaz jo vseeno moram na nekaj opozoriti. V tistem času smo z velikimi lopatami vsi na veliko metali denar v brezno bank, 3 milijarde 200 milijonov smo imeli za sanacijo bank. Ali je to bilo dovolj, ali je to bilo premalo ali preveč, danes ocenjujejo strokovnjaki; in večina strokovnjakov govori, da smo zlopatali preveč. Vložili smo tudi 310 milijonov v slabo banko. V Novo Kreditno banko Maribor smo vložili 870 milijonov davkoplačevalskega denarja. Ljubi bog, prodali smo jo za 250 milijonov. 15 podjetij nam je takratna vlada nanizala, ki jih moramo prodati. Poslanci smo bili dejansko postavljeni pred dejstvo, ker se je reklo, če ne bomo tega naredili, pride v Slovenijo trojka. In seveda smo to potem tudi naredili. Med njimi je podjetje Helios, ki so ga zelo hitro prodali Avstrijcem za 145 milijonov. Nista potekli dve leti za tem, ko so ga ti Avstrijci prodali Japoncem za 572 milijonov. Če bi mi imeli vsaj del tega denarja, kolikor sem ga malo prej omenjal, spoštovani in spoštovane, bi tudi mi lahko pokojnine usklajevali na neki višini, ne pa z nulo. In še enkrat ponavljam, v banke smo zlopatali 3,2 milijarde evrov; 210 v slabo banko, v Novo Kreditno banko Maribor smo vložili 870 milijonov, prodali smo jo za 250. Prodali smo Helios za 145 milijonov Avstrijcem, Avstrijci pa so ga Japoncem prodali za 572 milijonov. Pa sedaj kolegico Alenko sprašujem, ali ne bi takrat del teh sredstev lahko dali tudi za pokojnine. Lahko bi, če bi bil določen interes izkazan tudi s strani najbolj odgovorne, to je bila predsednica Vlade. Res je, da bo v naslednjem letu v pokojninsko blagajno s strani državnega proračuna treba dati manj 80 milijonov evrov, tako da bo v blagajno s strani državnega proračuna namenjeno okoli milijardo 200 milijonov. To pa ne pomeni, da bodo upokojenci dobili nižje pokojnine. Res pa tudi je, da bi bilo zelo korektno, da bi ta del, kolikor bomo dali iz proračuna manj, dobili tudi upokojenci, ne pa da ostaja to v globalnem proračunu. Na tem mestu ni odveč še enkrat opozoriti, da manjši državni trensfer ne bo, kot sem že rekel, vplival na nižje pokojnine, ampak bodo dejansko na to vplivali večji prispevki od več ljudi, ki so se zaposlili v zadnjem obdobju. In ker obravnava proračuna vsako leto povzroči poplavo različnih razprav in velikih zagovornikov upokojencev, jaz jih povabim, da sodelujejo pri tem, tvorno sodelujejo. Že danes jih vabim, ko bomo v naši poslanski skupini pa v naši stranki o teh problemih govorili; pa ne smejo pozabiti, če bodo tudi na oblasti, da bodo potem tako radodarni kot sedaj, ko so v opoziciji, ko se lahko z besedami deli, drugače pa je malo težje, ko je treba realno to zadevo tudi izpeljati. Kersem rekel, da običajno tisti, ki sodelujejo v razpravi, poslušajo govorca minuto 25 sekund, bom počasi svojo razpravo zaključeval. Bom pa še eno stvar povedal, jaz se zavedam, koliko Slovenk in Slovencev živi pod pragom revščine, in se zavedam tudi, da je med temi ogromno upokojencev, tudi tega se dobro zavedam. Ampak vseeno pa želim poudariti še eno zadevo, da se je od leta 1992 do lanskega leta povprečna starostna pokojnina dvignila, ne boste verjeli, za 400 evrov. Želim si, da bi uspešno skupno nadaljevali trend rasti pokojnin, da bi naši upokojenci lahko temu primerno preživeli zadnji del svojega življenja; zato vas vabim, da pri tej zadevi vsi skupaj sodelujete.
Besedo ima mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik Državnega zbora. Spoštovana ministrica, državna sekretarka, kolegice in kolegi! Danes obravnavamo proračuna za leti 2018 in 2019. Proračun za leto 2018 predstavlja finančni del, ampak za temi številkami se skriva marsikaj, skriva se na eni strani cilj tega proračuna, skriva se vizija, če imamo vizijo, skrivajo se tudi vsi prejemniki tega proračuna in skrivajo se vsi tisti, ki bodo zagotovili, da bodo prejemniki proračuna dobili ta denar, to so, najširše rečeno, davkoplačevalci. Tako naj bi bilo poenostavljeno rečeno. S tega zornega kota je lahko vsak proračun zelo dober, lahko pa tudi zelo slab. In vprašanje je tukaj, ali je dober ali je slab; so merila, kaj pomeni dober proračun in kaj pomeni slab proračun. Dva cilja je ministrica za finance povedala v svoji uvodni obrazložitvi proračuna, in sicer da bomo znižali dolg in primanjkljaj ter da bomo imeli usmeritev, da bo ta vlada imela usmeritev v dolgoročno vzdržnost javnih financ, to sta dva makroekonomska cilja. Dva makroekonomska cilja tukaj nista težava, nista problematična; vprašanje pa je, ali sta to prava cilja, ali morda ni še drugih ciljev v tem pogledu, ker je vloga države v tem proračunu okoli 44 %, 44 % javnih financ, če poenostavim, če dam zraven še blagajne in občinske proračune. Država upravlja s 44 % bruto družbenega proizvoda in smo nekje na sredini v Evropi glede te številke. Ampak ali je cilj res vzdržnost javnih financ in kaj pravzaprav to pomeni. Mislim, da bi cilj vsakega proračuna moral biti, da bodo ljudje enostavno boljše živeli. In kaj bo ta proračun za leto 2018 naredil za to, da bodo ljudje boljše živeli? Jaz tukaj ne bom rekel tako, kot je kolegica Bratušek citirala vlado, ki napoveduje srečnejše življenje do leta 2050, po njenih besedah. Mislim, da ta proračun in noben proračun ne bo povečal sreče ljudi, lahko jim pa zagotovi boljše življenje; in tega tukaj ni. Tega tukaj ni tudi zaradi tega, ker je tudi ministrica omenila, da moramo plačati oziroma s tem proračunom se bo plačalo tisto, kar je enostavno že uzakonjeno, za kar že obstajajo zakoni. Ja, ampak mi tukaj in vlada je tista, ki predlaga spremembe teh zakonov. Tukaj seveda ni nobenih težav, proračun niso samo številke, proračun je dejansko nek element, ki naj bi zagotavljal ljudem boljše življenje. Slednjega iz tega proračuna dejansko ni videti, vprašanje je, koliko bo šlo za en projekt, drugi projekt, tretji projekt, četrti projekt; ampak koliko bodo ljudje dejansko od tega imeli. In če pogledamo številke, potem lahko ugotovimo, da je ta proračun bogat s številkami, bogat s prihodki, ker imamo danes takšno svetovno gospodarsko situacijo, kjer je veliko prihodkov, kjer je veliko trošenja, kjer je visoka gospodarska rast, preko 4 % napovedana tudi za Slovenijo; ampak to še ne pomeni, da bo ljudje boljše živeli. To je vse res, tudi celoten svet ima iz leta v leto večjo gospodarsko rast, tako imajo tiste države, ki še niso razvite, gospodarsko rast 4,6 %, cel svet ima gospodarsko rast 3,6 %. Najnižjo gospodarsko rast, če tako pogledamo, ima Evropa, Evropska unija – 2,3 % in Evroskupina – 2,1 % gospodarske rasti. Med temi državami Slovenija prednjači z več kot 4 %, vendar je treba tukaj povedati, kar je bilo že omenjeno, da pa jo prehitevajo nekatere druge države, kot so Poljska, Češka, Slovaška in tako naprej, kar še ne pomeni, da bi bili lahko s tem zadovoljni. In če imamo gospodarsko rast v Sloveniji in v svetu, potem bi bilo s tem proračunom in s cilji te vlade pravilno, da bi napovedala oziroma naredila reforme, ki so potrebne, da bomo v slabših časih boljše živeli. To je bilo tudi sporočilo s strani Mednarodnega denarnega sklada, s strani gospe Christine Lagarde. Skratka, živimo v času obilja, zato naredite ukrepe v državi za čase, ko tega obilja ne bo več. Tega ta vlada ne bo naredila in tega ta vlada ni sposobna narediti. In tega se ni postopila, zato imajo ljudje še vedno težave in slabše življenje na področju zdravstva, na področju socialne politike, na področju šolstva; tega ni uspela narediti. Zaradi tega so številke same po sebi samo številke, ki bodo uresničene, ki se bodo na takšen ali drugačen način uresničile; medtem ko same vsebine dejansko ne bo, ker vlada ne predlaga in ni predlagala in ne bo predlagala do volitev vsebinskih ukrepov. Tega pač ni naredila, tudi ni naredila tistega, kar je dejansko obljubila. Iz vseh teh ukrepov kipi zdravstvo in ukrepi na področju zdravstva. Ne glede na dodatnih 136 milijonov, ki jih ta proračun namenja za zdravstvo, se čakalne vrste niso zmanjšale. Nekdo je napisal novico, na omrežje jo je dal, da bo prvi pregled njegove hčerke pri ortodontu leta 2020. Tolikšne so čakalne dobe; lahko pogledamo uradno statistiko, da vidimo, ali smo se kaj zmotili. Tu je čar vseh teh milijard, tu je čar teh milijonov, da dejansko s temi milijoni, s temi milijardami izboljšamo kvaliteto življenja ljudi. Če pogledamo, koliko ima ta vlada na razpolago denarja, potem lahko ugotovimo, da je to dobro milijardo več, kot je imela na razpolago denarja v letu 2016. Vendar ne moremo hkrati reči, da se je pa ta vlada dogovorila z vsemi tistimi, ki so porabniki tega denarja. Tako se ni dogovorila z občinami. In tako imamo po osnovnem zakonu, ki določa, kolikšna je povprečnina, številko 652 evrov, vlada bo namenila v letu 2018 – 551 evrov, v letu 2019 pa 558 evrov. Še vedno je razlika približno 100 evrov. In ni dogovora z občinami, dogovora z občinami ni že nekaj let. In če pogledamo spet to merilo, ki sem ga tu postavil – boljše, kvalitetnejše življenje ljudi, potem lahko vidimo, da ljudje največjo kvaliteto življenja uresničijo tam, kjer živijo, v občini. Ampak ta vlada s tem, da bi zagotovila vsaj tisto povprečnino, ki je določena v osnovnem zakonu, tega ne bo naredila. Zaradi tega so makroekonomski kazalci eno, dejansko življenje pa je popolnoma drugo. In to dejansko življenje izraža proračun te vlade ter te koalicije – in tega tukaj ni. Ni posluha, da bi upoštevali predloge, ki jih dajejo župani, da bi enostavno tu našli nek konsenz, ne glede na to, da je denarja dovolj. Tudi če bi se dalo več denarja občinam in se s tem izboljšalo kvaliteto življenja ljudem, zaradi tega ne bi prišlo do nobenih težav na področju javnih financ, do nobenih težav. Tu so neki okopi s strani vlade, neki principi, nekaj, da nečesa ni možno narediti, že nekaj let ni možno tega narediti; pa so to obravnavale različne komisije v Državnem zboru, različni odbori, ampak tega konsenza med občinami ter župani in Ministrstvom za finance oziroma vlado, bom kar direktno rekel, neposredno rekel, tega ni. Vsak stoji na svojih okopih. Naslednje vprašanje, o katerem je bilo veliko govora, so upokojenci in ta matematika, ki je zelo enostavna. Proračun daje nekaj 100 milijonov vsako leto v pokojninsko blagajno, da se plačujejo pokojnine. To daje že nekaj let, če ne desetletje, ker so prihodki od prispevkov dejansko prenizki. In ker so večji prihodki tudi pokojninske blagajne iz naslova prispevkov, sedaj proračun daje manj denarja. Ne bo dal milijarde in pol, kot jo je dal pred leti, ampak bo dal zdaj milijardo 200, milijardo 100 ali kakorkoli že, to se bo dejansko zniževalo. Ampak zaradi tega pokojnine ne bodo nič manjše, ne bodo pa tudi nič večje. Upokojenci so tisti, ki so imeli dolga leta zamrznjene pokojnine, dolga leta, dve, tri leta; in se dejansko tu ni nič zgodilo. In prišli smo v stanje, ko pokojnina enostavno ni več dovolj visoka, da bi ljudje lahko normalno živeli. To je bilo rečeno tudi s strani Desusa, ki je v svojem mnenju navedel, da je to, kar je v tem proračunu, »začetek dokončnega cilja in vsak upokojenec … bo prejemal pokojnino, ki mu bo zagotavljala dostojno življenje«; v tem končnem cilju. Gospe in gospodje, mi se danes ne moremo pogovarjati o tem, da ljudje nimajo dostojnega življenja zaradi tega, ker smo jim namenili v proračunu premalo denarja. To Desus enostavno postavlja kot cilj – dostojno življenje upokojencev. Gospe in gospodje, kje je ta cilj, kdaj bo ta cilj dosežen? Na kakšen način bo ta cilj dosežen? Tega danes ni bilo povedanega v stališču Poslanske skupine Desus; samo da bodo imeli upokojenci nekoč, da bodo imeli enkrat dostojno življenje. Povejte, do kdaj se bo to naredilo, pa v številkah. Če so to številke, te, ki so v proračunu, potem je to premalo, potem je enostavno to premalo, potem so to prazne besede. Tukaj se obračam na Desus, ker zagovarja upokojence, ker tudi gospod Jurša je omenil, da bo govoril o upokojencih, gospod Prikl v stališču, da bodo imeli enkrat upokojenci dostojno življenje. Če že toliko poveste, povejte, prvič, da ga danes nimajo, to vemo; in do kdaj in kako ga bodo dejansko imeli. Vi ste del te vlade, vi že v okviru te vlade lahko zagotovite dostojno življenje upokojencev. Danes imamo skoraj petodstotno gospodarsko rast, prihodki so večji za 1 milijardo. Gospe in gospodje, ne glede na krizo v letu 2012 in 2013, ne glede na vse to, če se spominjate tistega, danes to ni več razlog, da danes tukaj in zdaj ne bi mogli imeli večjih pokojnin. Danes to ni več razlog, leta minevajo, so šla in spominjanje na leti 2012, 2013, verjetno je to za neke ekonomske zgodovinarje, kmalu bo tako. Ni se svet začel niti končal leta 2012 in 2013. S tega zornega kota mislim, da bi tukaj bilo treba narediti nek dodaten napor, ampak to je moje mnenje. Amandmaji so bili dani, amandmaji so bili na odborih zavrnjeni, večkrat so bili že zavrnjeni, ne samo pri proračunu, tudi pri drugih zakonih, tukaj se verjetno ne bo zgodilo nič. Naslednje vprašanje je tako imenovana B bilanca in prodaja oziroma neprodaja NLB. Spet mi lahko gledamo številčno in ministrica za finance bo rekla, da neposrednega učinka prodaja ali neprodaja NLB nima na ta proračun. Poudarek je na neposreden učinek. Karkoli se bo že zgodilo, nek poseben sklad, berem tisto, kar piše v medijih. Lahko boste rekli, spoštovana ministrica, da to ni res, kar piše v medijih, vem; potem pa vi dajte informacijo, ki je resnična. Trdim, da posreden učinek neprodaje NLB bo na proračun že to, da se ne bo spoštovalo dogovora z Evropsko unijo, to bo že posreden učinek, če o tem govorimo. Lahko govorimo samo o številkah, lahko govorimo samo o knjigovodskih številkah gor pa dol; ampak ne, tu je vsebina. Kar z drugimi besedami pomeni, da je treba, prvič, povedati, zakaj naj bi prišlo do teh negativnih posrednih učinkov, kaj se je zdaj spremenilo, kaj je zdaj drugače. In kako Evropska komisija gleda na neprodajo Nove Ljubljanske banke, kako gleda na kršitev dogovora z Evropsko komisijo? To je premalo tudi za poslance Državnega zbora, vsaj za mene, da dobim informacijo, da Juncker je pa z razumevanjem poslušal predsednika Vlade. To je piarovska zgodba. Treba se je spomniti tudi boljše piarovske zgodbe, ker mislim, da ni bilo tako; če bi on z razumevanjem poslušal, potem bi bila zadeva že rešena. Tako pa ni rešena in tako se ne ve, kakšne dividende bomo dobili, ne v letu 2018, ampak kakšne dividende bomo dobili od Nove Ljubljanske banke v letu 2019 v proračun. Ne morejo biti niti te ocenjene, ker če bo Evropska komisija začela prodajati del Nove Ljubljanske banke, del skupine, potem bodo vsekakor dividende verjetno manjše; ampak to je neposreden učinek. Posreden učinek pa je, da bodo verjetno bonitete manjše in da bo Slovenija morda veljala za državo, ki ne drži besede, enostavno povedano. Saj tu ni velike filozofije, tu gre za vprašanje zaupanja, ali si mi v Evropi lahko privoščimo to, da ne držimo besede. To je prvo vprašanje, brez nekih velikih razlogov. Kako utemeljujete to nedržanje besede v Bruslju? Kako se to naredi? S tega zornega kota to ima vpliv na proračun, neposrednega in posrednega. Drugo je vprašanje – če zdaj ni vseh teh ciljev, da bodo ljudje bolje živeli –, ki sem si ga jaz zdaj postavil, ali bodo zaradi proračuna bolje živeli ali ne. Tu nam podatki o odhodih v tujino, predvsem mladih, kažejo, koliko verjamejo tej vladi. Kolegica Lep Šimenko je že navedla nekatere statistične podatke, ki jih lahko dobite na zavodu za statistiko, so na spletnih straneh, o tem, koliko mladi Slovenci verjamejo tej državi – 8 tisoč 800 mladih državljanov Slovenije odide vsako leto v tujino. Ta podatek velja za leto 2016, gospe in gospodje. In seveda jih potem tudi pride, ja, 13 tisoč 800 tujcev pride. Slovenija je v letu 2016 podelila tisoč 297 državljanstev. Kaj vse to pomeni za slovenstvo, za državo Slovenijo, o tem tokrat ne bi govoril. Gre pa spet za vprašanje zaupanja, ali ljudje verjamejo tej vladi; in kot kaže, ne verjamejo. To kažejo tudi ankete, po katerih 20 % verjame vladi Mira Cerarja; ali 25 %, se opravičujem, če nisem čisto natančen pri teh odstotkih. Ampak če nima vlada s tem proračunom zaupanja, če so mladi tisti pokazatelj, ki kaže nezaupanje, potem je tak proračun seveda vprašljiv – proračun ali pa cilji proračuna oziroma politika, vizija tega proračuna. Tu je dejansko vprašanje, kaj je s tem, komu je namenjen ta denar, 45 % vsega, kar smo ustvarili v Sloveniji, je tukaj notri. Ali imajo ti ljudje kaj od tega, to je vprašanje. Oziroma ali bi si želeli večjo kvaliteto v zvezi s tem. Mislim, da ta proračun bo sprejet, sprejela ga bo koalicija, veljal bo verjetno do jeseni naslednjega leta. Vprašanje je, kaj bo naredila z njim nova vlada in kako ga bo vlada sprejela ali ne sprejela; ali ga bo že takoj popravila. Vendar če vzamemo za merilo boljše življenje ljudi, potem ima ta proračun tukaj negativno oceno. Če vzamemo merilo večja gospodarska rast, usklajenost javnih financ, verjetno pije vodo, vendar je treba gledati tukaj na ljudi in njihovo blagostanje, ki ga bodo imeli v tej državi. Zato tega proračuna ne bom podprl.
Besedo dajem ministrici za finance gospe mag. Mateji Vraničar Erman. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Dovolite mi, da se odzovem na nekatera vprašanja oziroma trditve, ki so bile postavljene. Zagotovo številke in tudi proračun niso sami sebi namen. Imajo svoj cilj in imajo svoj namen, svojo vizijo. Boljše življenje ljudi – vsekakor; vendar se moramo vprašati, ali je v pristojnosti vlade oziroma državnega proračuna, da zagotavlja neposredne transferje posameznikom v prvi vrsti, ali je v prvi vrsti naloga državnega proračuna, da ustvari pogoje, v katerih lahko vsak zase s svojim delom zasluži toliko, da lahko dostojno živi. Z drugimi besedami, ali želimo biti dobra družba, ki bo podpirala vizijo tudi vsakega posameznika, ali želimo biti družba transferjev. Jaz glasujem za prvo. Ja, na vsak način, treba je pomagati ljudem, ki so potrebni pomoči; in to se zagotavlja skozi transfere posameznikom in gospodinjstvom, pretežen del teh transferjev posameznikov in gospodinjstev. Posluh do tega dela odhodkov državnega proračuna izkazujeta tudi ta dva predloga proračunov, ki sta pred nami. Vendar pa moramo tudi na tem področju skrbeti za to, da znamo uskladiti svoje želje z ekonomsko močjo države. V preteklosti nas je to teplo, ker smo porabili več, kot smo ustvarili; in s tem nakopičili dolg državnega proračuna, za katerega danes plačujemo visoke obresti. Čeprav so visoke in so visoke tudi še v proračunu 2018 in 2019, se glede na leto 2016 in tudi na letošnje leto znatno znižujejo zaradi ustreznega ukrepanja na področju upravljanja z dolgom državnega proračuna. Črpanje evropskih sredstev. Res je, da je certificiranih zgolj 2 % Sloveniji dodeljenih sredstev, s čimer ne moremo biti zadovoljni. Z dnevnim usklajevanjem aktivnosti med vsemi ministrstvi lovimo oziroma zagotavljamo, da se bo v zadnjih tednih letošnjega leta oziroma se že zdaj certificiranje pospešeno odvija. Če pa govorimo o dodeljevanju oziroma dejanski porabi evropskih sredstev, o pogodbah, ki so sklenjene za porabo sredstev nove finančne perspektive, pa moramo ugotoviti, da smo med uspešnejšimi državami Evropske unije, ki prejemajo sredstva kohezijske politike. Od dobrih treh milijard je dodeljenih sredstev že milijarda 363, sklenjenih pogodb je za milijardo 290 in izplačil iz državnega proračuna, ker so določene storitve že bile narejene, stvari dobavljene, določene faze posameznih projektov zaključene, je bilo za 214 milijonov. Naša prva skrb v zadnjih dveh mesecih letošnjega leta je posvečena predvsem temu, da večino izplačil, kot rečeno v višini 214 milijonov evrov, dobimo tudi povrnjeno v državni proračun preko certificiranja. V zvezi z evropskimi sredstvi je treba omeniti tudi, da je v zaključni fazi sprememba operativnega programa. Soglasje Evropske komisije pričakujemo v decembru, ki bo omogočilo nadaljnje sklepanje dogovorov za razvoj regij. Ker pa je pri dodeljevanju sredstev treba zagotoviti ne samo to, da bo obema razvojnima regijama zagotovljeno dovolj sredstev; treba je zagotoviti tudi možnosti, da bodo ta sredstva porabljena. Da se nam ne bo ponovno zgodilo to, kar se je dogajalo v stari finančni perspektivi, ko se je večina porabe kumulirala v zadnjih dveh, treh letih izvajanja finančne perspektive; in to je razlog, da so investicije, investicijska sredstva in investicijski transferji v letu 2018 načrtovani na nižji ravni, kot pa je bila realizacija tovrstnih odhodkov v letu 2014. Takrat se je najbolj intenzivno zaključevala stara finančna perspektiva in zaradi tega tudi tako velik razkorak. Obremenitev dela v Republiki Sloveniji je nad povprečjem Evropske unije, pa vendar ne tako visoko nad povprečjem, kot je bilo omenjeno. Ko govorimo o obremenitvi dela, moramo ločiti med davki, ki jih plačujemo od dela oziroma od naših plač, in prispevki. Prispevke prepogosto obravnavamo kot nekaj, kar nam država vzame; pa vendar je bistvena razlika med davki in prispevki v tem, da so prispevki naša lastna sredstva, ki se jih odločimo nameniti za javno zdravstvo in za javne pokojnine. To so sredstva zavarovancev, ne sredstva države, na kar se veliko preveč pozablja. In če želimo spremembo na področju višine prispevkov, se moramo ponovno vprašati, kakšno raven javnih storitev v zdravstvu želimo in kakšno raven javne pokojnine želimo. Samo pledirati za zniževanje prispevkov in opozarjati, kako visoki so ti prispevki v naših stroških dela, in nič reči, kaj želimo kot družba narediti na področju pravic iz socialnega zavarovanja, žal ne pije vode. In ko govorimo o delavcih migrantih, ne smemo pozabiti, da je bila ta vlada tista, ki je zagotovila poseben režim za obravnavo njihovih dohodkov, da se pripozna njihov poseben položaj zaradi dela v tujini in dnevnega vračanja domov v Slovenijo. Pa vendar se je treba tudi pri njih vprašati, v čem je 10 tisoč evrov, ki jih zasluži delavec, ki dela v Avstriji, drugačnih od 10 tisoč evrov, ki jih zasluži delavec, ki dela v Sloveniji. So različna dela za tako letno plačilo, ampak ko govorimo o obdavčitvi, govorimo o znesku, ki ga vsak od njih zasluži. Lahko trdimo, da je leto 2012 samo še letnica za ekonomske zgodovinarje, vendar posledice ekonomske politike iz tistega obdobja so še vedno vidne in jih še vedno odpravljamo ter jih bomo v bistvu še nekaj časa. Zaradi tega se moramo, tudi ko obravnavamo današnje proračunske dokumente, vračati tudi v leto 2012, v leto 2007, v leto 2009 ali pa 2010 ter opozarjati na napake, ki so se takrat dogajale; samo z enim namenom, da ne bi teh napak ponavljali tudi danes. Ko govorimo o občinah, za leto 2019 smo predlagali povprečnino, ki je najvišja v vseh obdobjih doslej. Nikdar občine še niso prejele povprečnine, ki bi bila višja od 558 evrov. Povprečnina za naslednje leto je skladna z osnovno premiso Zakona o financiranju občin, da naj bi občine za plačevanje zakonskih obveznosti imele na razpolago 54 % dohodnine, pobrane v predpreteklem letu. In 551 evrov povprečnine na posameznega občana to zagotavlja. Razpoložljiva sredstva v državnem proračunu na strani odhodkov pa smo namenili v odhodke za investicije v občinah. In s tega zornega kota ocenjujem, da je predlog zagotavljanja sredstev za financiranje nalog občin, kot je vključen v proračun za leti 2018 in 2019, ustrezen. In še zadnje, kar se tiče postopkov v zvezi s privatizacijo Nove Ljubljanske banke, ko načrtuješ proračun, lahko pri načrtovanju upoštevaš predvidljive dohodke, predvidljive stroške, predvidljive prihodke. V tem okviru so v proračunu upoštevani tudi predvidljivi prihodki iz naslova dividend od NLB. Vse ostale posledice bo treba opredeliti v naslednjih proračunskih debatah; verjamem pa, da bo priložnost za podrobnejšo razpravo v zvezi s temi privatizacijskimi postopki tudi na seji Komisije za nadzor javnih financ, ki je že sklicana. Hvala.
Mag. Andrej Šircelj ima repliko. Potem bomo omogočili še dodatne prijave. Izvolite, mag. Šircelj.
Hvala lepa. Ministrica je omenila, da se bolj zavzema za ustvarjanje pogojev za boljše življenje kot za neposredne transfere posameznikom. Ja, se strinjam, samo ta vlada pa z zvišanjem davčnih stopenj res ni ustvarjala boljših pogojev za življenje. Povečali ste DDV oziroma zacementirali v zakon tisti začasni ukrep. Dodatni davek na finančne in zavarovalne storitve ste uvedli, višji davek na davek od dohodkov pravnih oseb. Saj s tem se ne izboljšujejo pogoji, pa še marsikaj. Tega ni. O tem govorim. Ni ukrepov za reformo, ni ukrepov za boljše življenje, ni ukrepov na zdravstvenem področju, nikjer. To vam govori podatek o strukturnem primanjkljaju na eni strani in to vam govori gospa Lagarde iz IMF, da je treba to narediti. In ta vlada tega ni naredila, ni izpolnila domače naloge. Tukaj ni tistega, kar bi omogočilo dolgoročno boljše življenje. To je replika na to, kaj je ta vlada naredila. O tem bi se lahko na dolgo in široko pogovarjali. Ja, davki in prispevki so različni. Prispevki imajo svoj namen. Ampak prispevki so za to, da si posameznik zagotovi zdravstveno storitev ali pokojnino. Dvomim, da večina ljudi misli, da plačuje prispevke zato in je njihov cilj, da plačujejo javno zdravstvo, kakor vi pravite. Ampak vsi želijo imeti urejeno zdravstvo, da bodo čim prej prišli na vrsto, da ne bodo čakali na specialista in tako naprej. To je njihov cilj, ne pa da bodo zagotavljali denar za javno zdravstvo. Ta pojem je tudi meni precej meglen, kaj je zagotavljanje javnega zdravstva, za koga in kako; še posebej če vemo, koliko stvari, tudi nepravilnosti se dogaja v javnem zdravstvu. S tega zornega kota se jaz strinjam, ampak tudi tukaj se je potem treba vprašati – pravičnost pa nepravičnost. Tukaj potem trčimo ob številne težave, ki jih tukaj imamo. In zdaj še o spominjanju na preteklost, ali je to ekonomska zgodovina ali ne. Jaz se na nek način z vami tudi strinjam, treba je gledati na to, da se ne bodo napake ponavljale, in treba je gledati na te dogodke. Vendar se življenje ni začelo takrat. Življenje se ni začelo takrat. Postavljati vse v ta kontekst je popolnoma nekaj drugega. Vidim, da vas gospod Trček že opozarja, gospod podpredsednik, bom takoj zaključil še zadnjo misel. Tukaj je treba iti naprej. Proračun je namenjen temu, da pokaže to vizijo, pokaže ta cilj; tega pa dejansko ni tukaj notri, ni vsebine.
Hvala lepa. Prosim, da se prijavite za razpravo. Besedo ima gospa Jelka Godec.
Hvala za besedo. Jaz se bom osredotočila na zdravstvo pa na en amandma, ki sem ga predlagala, pa žal že tretjič ali četrtič ni bil sprejet; tudi v prejšnjih proračunih ne, pa tudi zdaj ne. Gospod Jurša je dejal, da sta državni proračun in lokalni proračun pomembna. Seveda sta pomembna, tako kot je pomemben recimo proračun, ki si ga zadaš v svojem gospodinjstvu, ampak zdi se, da se država obnaša tako, kot govori tudi gospa Marija Milojka Kolar Celarc, ko pravi, da je 35 milijonov zagotovila za novo urgenco v Ljubljani. Nič ni zagotovila ministrica, ni zagotovil Državni zbor, niti ne predsednik Vlade; ampak davkoplačevalci. Vlada se očitno tega ne zaveda, kajti v določenih proračunskih postavkah se obnaša tako, kot se ne bi smela. Morala bi se obnašati tako, kot ministrica govori, da imajo številke svoj cilj, da naj bi številke na določenih proračunskih postavkah, recimo za zdravstvo, pomenile, da se vzpostavlja dobra družba, dobro javno zdravstvo in tako naprej. Številke oziroma denar, ki po mojem mnenju v zdravstvu leti že kar nekaj časa skozi okno, v zadnjem mandatu oziroma mandatu te vlade pa še toliko bolj, pa vsekakor ne vzpostavlja boljšega javnega zdravstva oziroma ne deluje tako, kot je dejala ministrica. Zadnje raziskave OECD za leto 2016 kažejo, da v Sloveniji v deležu BDP za zdravstvo trošimo več kot primerljive države. Glede na druge kazalnike težko rečem, da se denar, ki ga davkoplačevalci dajo za zdravstvo, daje namensko oziroma da se vzpostavlja boljše javno zdravstvo. Daleč od tega. V lanskem oziroma letošnjem letu je Ministrstvo za zdravje zagotovilo 18 milijonov za skrajševanje čakalnih dob, pa se čakalne dobe že v teh dveh, treh letih mandata Marije Milojke Kolar Celarc trajno podaljšujejo. Zdaj imamo že okoli 56 tisoč ljudi, ki čakajo nedopustno dolgo; ministrica pa še vedno trdi, da je denar tisti, ki bo rešil čakalne dobe. In v proračunu za naslednje leto nova postavka, spet z 18 milijoni, brez kazalnikov, brez analiz za nazaj, vsaj tistih, ki bi kazale pozitiven trend v skrajševanju čakalnih dob. To je ena postavka, ki kaže na to, da je to, kar ministrica za finance govori, daleč od tega. Torej denar se v javnem zdravstvu troši netransparentno in daleč od tega, da se izboljšuje stanje. Potem 136 milijonov preko interventnega zakona, ta denar ne bo pripomogel k izboljšanju javnega zdravstva; bo pa pripomogel k temu, da se bodo opomogli določeni dobavitelji in da bodo lahko še naprej po visokih cenah prodajali material v Slovenijo. Nikjer v obrazložitvi proračuna ne vidim, da bi v naslednjih letih obstajal kakšen ukrep, kakršenkoli zakon, ki tega ne bi več omogočal; ki ne bo pripomogel k temu, da se bi primanjkljaj v bolnišnicah zmanjševal. Ministrica Kolar Celarc na tem področju ni naedila nič. Če pa je, potem pa tega ne zna povedati. Vse, kar pove, pove, koliko milijonov je dala za javno zdravstvo; vidimo pa, kakšen kolaps se dogaja danes v UKC Ljubljana, prejšnje dni pa še se bo dogajal. Denar, ki se namenja področju zdravstva v proračunu, jaz se s tem ne bi preveč hvalila, ker rajši naredite analizo, kaj se je za ta denar, ki je bil v prejšnjem letu namenjen, več kot 260 milijonov, izboljšalo v javnem zdravstvu. Kje so kazalniki izboljšanja javnega zdravstva? S strani Ministrstva za finance mi prikimavajo, sicer ne vem, ali moji ugotovitvi, da ni izboljšanja javnega zdravstva, ali da so kazalniki izboljšanja javnega zdravstva. Kajti državljani, ki so dali prispevke, ki so po mojem mnenju previsoki za to, kar dobijo, kar je bilo rečeno, da so prispevki previsoki, v tem smislu, da za tisto, kar so plačali, ne dobijo kvalitetnega, kakovostnega javnega zdravstva. Danes marsikdo vpraša, zakaj plačujem te prispevke, zakaj moj delodajalec daje prispevke, če na koncu stoji v vrsti tri leta ali pa celo mora iti k zasebniku. Naslednja zadeva pa je Zakon o zdravniški službi, ki ga je Ministrstvo za zdravje dobesedno porinilo v Državni zbor in ga je koalicija potrdila, in sicer ta prenos sredstev iz zdravstvene blagajne na proračun za namene financiranja specializacij in pripravništev. V letošnjem letu oziroma v letu 2018 je 40 milijonov, potem se še zvišuje na 60 in 80 milijonov; ko pa pogledaš obrazložitve za Ministrstvo za zdravstvo, pa nobenih kazalnikov. Koliko specializacij, koliko pripravništev – ničesar, nič. Piše pod kazalniki nič. Če je zavod za zdravstveno zavarovanje povedal, da je bilo leta 2017 za namene specializacije in plačevanja pripravništev, predvidenih okoli 79 milijonov, torej zaokrožimo na 80 milijonov, 40 milijonov je šlo zdaj na proračun, 40 milijonov ostaja na zdravstveni zavarovalnici. Torej na zdravstveni zavarovalnici ostaja 40 milijonov sredstev, ki so zdaj na proračunu, za skrajševanje čakalnih dob. Tako je bilo rečeno – za storitve, programe, ki so namenjeni skrajševanju čakalnih dob, to je tudi v obrazložitvi Zakona o zdravniški službi. Zdaj pa poglejte, 18 milijonov iz proračuna, 40 milijonov iz zdravstvene zavarovalnice za skrajševanje čakalnih dob. Na tem mestu bi ponovno vprašala po zdravju predvsem predsednika Vlade in ministrice, kazalniki do zdaj za vse milijone, ki so šli za skrajševanje čakalnih dob, so nula ali negativni. Zdaj bo namenjenih 60 milijonov v letih 2017–2018 za skrajševanje čakalnih dob, pa še vedno nič. In danes ministrica na otvoritvi urgence v Ljubljani – kjer lahko berete, da niti ni vzpostavljen sistem, kot bi moral biti, da zdravniki niti ne vejo, kje je kaj na urgenci, da ne bom vseh zadev naštevala – reče: Jaz sem zagotovila 35 milijonov. Ministrstvo za finance, Ministrstvo za zdravje pa celotna vlada naj se vpraša ob takšnih izjavah, ministrica samo razporeja. In zdaj bo razporedila pač toliko denarja, za dobavitelje 136 milijonov, za skrajševanje čakalnih dob 60 milijonov, javno zdravstvo pa v totalnem kolapsu, ker denar očitno, sedaj pa je že dokazano, ni vse. Ukrepov s strani Ministrstva za zdravje pa ni; da bi za ta denar, ki ga sedaj dajejo iz proračuna oziroma davkoplačevalci, dobili kakovostno javno zdravstvo. Tega ni in tudi v nadaljevanju ne bo. Jaz se na mestu koalicije ne bi hvalila s tem, da so omogočili več denarja oziroma da bodo glasovali za takšen proračun, ki da več za javno zdravstvo, ker ukrepov pa ni. In če si še enkrat preberete obrazložitve proračuna za Ministrstvo za zdravje, poglejte si, v koliko poglavjih so kazalniki nič, začetni in končni, sploh ne veš, kam bo šlo. Pri specializacijah, še enkrat, se ne ve. In to je tisto, na kar so opozarjali tudi mladi zdravniki, da se bo vsako leto šlo v pogajanja, za koliko specializacij bo dovolj denarja, ne bo dovolj denarja. In vedno več mladih zdravnikov bo odhajalo, to so vam povedali. In ne se čuditi, da bo ob koncu mandata ta številka mladih zdravnikov in tudi vseh ostalih ljudi, ki so se izobraževali v Sloveniji in so odšli v tujino, toliko višja kot na začetku vašega mandata,. Še nekaj me zanima, v proračunu je na NRP za zdravstvo napisano, da gre pri bolnišnici Celje za novih 5 milijonov v letu 2018 in potem leta 2019 še novih 8 milijonov za novogradnjo. Jaz bi rada vedela, za kakšno novogradnjo gre. Ali je to uresničitev tiste izjave gospe Marije Milojke Kolar Celarc ob otvoritvi urgentnega centa v Celju, ko je dejala, da je urgentni center sedaj zgrajen, predan v uporabo. Glede Splošne bolnišnice Celje je pa boljše, da se zgradi bolnišnico na novi lokaciji. To je bila izjava, ki gre v anale Ministrstva za zdravstvo. Postavi urgentni center na lokaciji zraven bolnišnice in potem reče, naj se bolnišnica, ker je pa tako stara, zgradi sedaj na neki drugi lokaciji. To lahko izjavi le minister v stilu gospe Marije Milojke Kolar Celarc. Zato mene zanima, kaj je teh 5 milijonov 800, takšna številka je, slabih 6 milijonov, in potem še 8 milijonov za novogradnjo. Če gre za obnovo starega dela v bolnišnici Celje, bi rekla, da je vsekakor potrebno, ampak to je rekonstrukcija oziroma obnova. Tu pa piše novogradnja. Zanima me, za kakšne novogradnje gre. Naslednja zadeva, o proračunu za zdravstvo bi bilo še marsikaj za povedati, pa mislim, da je že vsem po malem jasno, tudi koaliciji, da glede tega, kar se dogaja v zdravstvu, lahko naredimo še eno razpravo, tudi glede na proračun in na celotno zdravstvo. Zato bi se dotaknila še zadeve, ki se tiče amandmaja za leto 2018, ki sem ga predlagala. Gre za državno cesto, glede katere mi je minister Gašperšič obljublja že od začetka mandata, da bo začela teči rekonstrukcija, da se bodo v letu 2017 odkupila zemljišča in se bo rekunstruirala cesta. To je cesta Dole–Ponikva–Loče. Gre za cesto, ki je tudi obvozna, kadar je zaprta avtocesta Celje–Maribor. Takrat se po tej cesti skozi vasi vozi kar veliko število avtomobilov in tovorni promet. Cesta je v takšnem stanju, da je niti več ne asfaltirajo, ampak polagajo sedaj že beton. Po domače povedano, flikajo v tem stilu, da ko na neki lokalni cesti ostane asfalt na tovornjaku, gre še po tej državni cesti in s tovornjaka asfalt malo pade na bankino. In je v bistvu v takšnem stanju, da bi bilo res bolje, da bi bil še makadam. Ta cesta je sicer od leta 2008 v NRP v proračunu Republike Slovenije. Minister gospod Gašperšič je – ne obljubljal – tu, v državnem zboru odgovarjal na moja poslanska vprašanja, da se bo v tem letu začela rekonstrukcija na enem delu in da se bodo odkupila zemljišča. Po mojih informacijah od tega nič ni. Ne boste verjeli, od leta 2008 se sredstva na tej proračunski postavki premikajo v prihodnost. In v letošnjem letu je namenjenih 50 tisoč evrov, v naslednjem letu 30 tisoč, v letu 2021 pa 18 milijonov. To, kar ministri nam govorijo, odgovarjajo na poslanska vprašanja, da se bodo začela neka dela, da je denar namenjen, je larifari. Ta poslanska vprašanja in odgovori so po malem že nesmiselni, kajti te obljube, ki jih poslušamo opozicijski poslanci, so neverjetne. Jaz sama sem že večkrat dala pri vseh proračunih tudi te amandmaje za to cesto. Tudi za leto 2018 in 2019 sem dala, in sicer prerazporeditev sredstev iz javne uprave na rekonstrukcijo te ceste v višini najprej 300 tisoč evrov, potem pa 600 tisoč evrov v naslednjem letu. In ministrstvo oziroma vlada odgovori, da ta amandma zavrača, ker gre za poseg v načrtovane obveznosti Ministrstva za javno upravo, češ da je ta denar potreben za izvajanje določenih služb in za plače uslužbencev. Govorite o vitki javni upravi, o zmanjševanju administracije; hkrati pa mi amandma zavrnete, ker enostavno potrebujete denar za plače, izvajanje nekih dejavnosti; o vitki javni upravi, zmanjševanju birokracije pa ni nobenega govora. Zakaj sem razočarana, da ta amandma, jaz sem si tako mislila, že v prejšnjih letih ni bil sprejet? Ker poslanka Stranke modernega centra gospa Koleša iz iste občine kot jaz, pa na terenu razlaga, kakšne so njene aktivnosti glede tega in da bo ta cesta slej kot prej rekonstruirana oziroma da se trudi na tem področju, amandma zavrne. Gospod Cerar se vozi v Šentjur k svoji družici. Upam, da se bo kdaj peljal tudi po tej cesti, pa ga bo mogoče minilo, da pride v Šentjur, oziroma bo prišel do spoznanja, da je pa ta cesta res potrebna rekonstrukcije. Jaz sprašujem koalicijske poslance, ki ste iz teh regij, ki se tu vozite, kadar je obvoz, s kakšnim lahkim srcem pritisnete proti takšnem amandmaju. Ni res, kar je rekel Jurša, naj da opozicija amandmaje, ampak saj veste vnaprej, da ne bodo sprejeti, ker vlada oblikuje državni proračun in mi v Državnem zboru nimamo nobenega vpliva. Ni res! Mi v Državnem zboru imamo vpliv. Če že nič drugega, če damo amandmaje, lahko kaj spremenimo. Ampak ker je koalicija vdana temu, kar vlada reče, je pač tako. Ni res, kar pravi gospod Jurša, da nikoli opozicijski amandmaji niso bili upoštevani. Ni res! Gospod Jurša je dolgo v politiki, jaz sem en mandat, pa vem, da to ni res. In naj si pogleda nazaj, da so se v času naše vlade pa tudi kasneje opozicijski amandmaji tudi upoštevali. In takšno vehementno razlaganje – opozicija, nimate besede, vaši amandmaji so nesmiselni ali nepotrebni; to je bilo tudi na odboru za zdravstvo povedano, kjer je eden od koalicijskih poslancev Stranke modernega centra rekel: Sprijaznite se s tem, ste opozicija, vaših predlogov ne bomo upoštevali. In to je to. Potem, kot sem že večkrat povedala, opozicije ne potrebujete. Enako je v zdravstvu, kjer predlagamo določene spremembe, pa se ne slišijo. Danes, koalicija, imate to, kar imate, kar imate v UKC Ljubljana in kar imate na ministrstvu. In jaz ne bi s tako lahkim srcem pritiskala proti amandmajem in proti predlogom opozicije. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber; izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem! Vedno pri predstavitvi proračunov postane najpomembnejši podatek v uvodu s strani predsednika Vlade ali ministrice za finance podatek o rasti bruto domačega proizvoda, s čim se ustvari ta bruto domači proizvod oziroma kaj prispeva v največji meri k rasti tega proizvoda. Že vrsto let zaseda prvo mesto pri tem izvoz slovenskega gospodarstva. Gospodarstvo in izvoz izdelkov je ključno za gospodarsko rast v Sloveniji, posledično za delovna mesta in tudi za dobra izhodišča za sprejemanje proračunov in potem za razdeljevanje sredstev za pokrivanje vseh javnih potreb. Drugi dejavnik, ki je zelo pomemben, je pa potrošnja prebivalcev. Če se zavedamo, da sta to dva ključna pokazatelja za to, kako bomo oblikovali proračune, potem bi bilo nujno treba tudi oblikovati rešitve v zakonih, ki se bodo sprejemale recimo v prihodnje, ali pa so se sprejemale pred tem, ali pa tudi odločitve, ki niso bile vezane na zakonsko podlago in so povzročile veliko težav prav pri gospodarstvu in gospodinjstvih. Samo na kratko bom izpostavil še vedno zelo aktualno problematiko izračuna bančne luknje v Sloveniji. Še vedno se poskuša dajati vtis, kot da je bilo vse do centa natančno izračunano in da vsi tisti, ki opozarjamo na problem prevelikega obsega izračuna, prevelikega obsega bančne luknje, poskušamo biti zgolj populistični in nerealni; vendar dejstvo preprosto kaže na to, da je kapitalska ustreznost bank, ki smo jih podržavili, s tem bistveno višja kot v vseh drugih bankah v Evropski uniji. Pa ne bom naprej razpredal na to temo, opozarjam pa zgolj in samo zaradi tega, ker je tudi sam vir za dokapitalizacijo bank bilo zadolževanje. In če se po nepotrebnem zadolžiš preveč, seveda plačuješ tudi po nepotrebnem bistveno višje obresti. Ocenjujem, da Slovenija še vedno plačuje okoli 200 milijonov evrov preveč obresti zaradi najetih kreditov, tudi zaradi napačno izračunane bančne luknje. Torej imamo možnost, da zelo poenostavimo ukrepe glede tega, glede ugotovitev, kaj je bilo prav in kaj ne. Tukaj ima vse podatke Banka Slovenije in Ministrstvo za finance, da bi lahko to zadevo v zelo kratkem času rešili in razbremenili proračun. Nadaljnji ukrep, ki je vezan na to, kako bomo naprej ohranjali uspešno gospodarsko rast in potrošnjo prebivalcev, je vezan tudi na sedanji zakon, ki je prišel v proceduro v Državni zbor. Gre za tako imenovani zakon o množičnem vrednotenju nepremičnin. Poceni izgovori, češ da ne gre za obdavčitev nepremičnin, da ne gre za to, da bomo plačevali davek, je povsem nekorekten do ljudi, kajti ta zakon o množičnem vrednotenju nepremičnin prinaša sistem, na podlagi katerega se bo pristopilo potem k obdavčevanju. In ta sistem je napačen, če poskušamo upoštevati, kako pomembna je gospodarska rast iz naslova vsega, kar proizvede gospodarstvo, ter tudi s strani potrošnje gospodinjstev oziroma prebivalcev. Zakon o množičnem vrednotenju nepremičnin, če bo sprejet, bo določil, da bo nekdo, ki ima zelo visoko ali nadpovprečno vredno nepremičnino, plačeval manjši davek; tisti, ki bo imel podpovprečno vrednost nepremičnine, bo plačeval višji davek, ker je povprečna vrednost na podlagi teh modelov, ki so v tem zakonu predvideni, tako izračunana. Če bo nekdo plačeval višji davek zato, ker bo dvigoval vrednost svoje nepremičnine ali stanovanja, hiše, bo skrbno premislil, ali bo vlagal svoj denar in prihranke v obnovo ali ne. Kajti če bo denar vložil v obnovo, bo plačeval višji davek. Oboje negativno vpliva na gospodarsko rast. Če ne bo potrošnje, bo gospodarska rast padla, prodalo se bo manj proizvodov, gospodarstvo bo imelo težave in posledično, ker bo višja obdavčitev, bodo tudi ljudje manj trošili. Ta zakon gre zagotovo v napačno smer in to bo vidno potem v proračunih, če bo zakon sprejet, ki bodo sledili kot popravki teh proračunov, ki jih danes sprejemamo. In če se tega zavedamo, kaj je pomembno za uspešen razvoj, potem pač tak zakon enostavno ne sme priti v proceduro v Državni zbor, ker bo imel negativne posledice, škodljive posledice za razvoj. Če k temu dodam tudi položaj starejših, ko zgradijo svoj dom, ga zgradijo takrat, ko prejemajo plačo, ko so najbolj sposobni, da realizirajo ta življenjski projekt. Ko se upokoji, bo v tem primeru dobil višji davek, ob tem da ima drastično manjšo pokojnino, kot je bila plača; in zopet bodo ljudje v stiski. To bo vpliv na starejšo populacijo. Kar se tiče mlajših ljudi, pa ravno tako. Ko želiš mlad realizirati svoj življenjski cilj, se odločiš za nakup stanovanja ali morebiti celo za gradnjo hiše, bo vrednost te hiše in stanovanja, ko jo kupiš, najvišja. In takrat bo na podlagi tega zakona tudi davek najvišji. Poleg tega pa, ko greš v gradnjo, pa ne samo kot mlad, ampak verjetno tudi drugi, ampak če govorim predvsem o mladih, bo šel verjetno s kreditom. Torej bo na začetku imel zelo veliko bremena zaradi poplačila kredita, na drugi strani pa zelo velika bremena zaradi plačila davka, ki ga bo oblikoval zakon o množičnem vrednotenju nepremičnin. In zopet smo pri zmanjšanju porabe prebivalstva, kar je ključno za to, kakšna bo gospodarska rast in s tem bruto domači proizvod v prihodnosti. Naslednje zadeve, ki jih bi morali v Sloveniji izčistiti, da bi imeli še boljše proračune, se zagotovo nanašajo tudi na upravljanje. Sicer govorimo o državnem premoženju, čeprav mislim, da je prav, da izčistimo tudi to vprašanje in odkrito povemo ljudem, da gre za skupno zasebno premoženje vseh državljank in državljanov; in da ta prehod iz družbenega v državno ni bil nikoli narejen in da gre za skupno zasebno premoženje vseh državljank in državljanov. Ampak to se poceni prodaja, razprodaja, prodaja se v davčne oaze. To ne prispeva h gospodarski rasti. In če pogledamo tudi sistem delovanja slabe banke, ob tem da smo se odločili za najslabšo možnost, da je 70 % vseh najetih kreditov, ki so bili okarakterizirani kot slabi, čeprav so bili mnogi med njimi tudi povsem dobri in so se redno odplačevali, je 70 % ostalo v tisti bančni luknji, ki sem jo v začetku omenjal, za katero danes preplačujemo tudi obresti 200, 300 milijonov, po nepotrebnem tako visoke. Ampak kam se prodajajo te slabe terjatve? Slaba banka si celo privošči, da ob teh 70 % še dodatno odpiše 10 %. Oprostite, to je neposredno oškodovanje državnega proračuna. In ko to slabo terjatev prodaš nekomu v davčno oazo, pomeni, da naši ljudje ali firme, podjetja, ki so pač v tem sistemu slabe banke, plačujejo, poplačujejo preostanek svojih terjatev nekomu, ki je v davčni oazi. Torej gre denar iz Slovenije ven. In to je sistem, ki izčrpava slovensko ekonomijo in slovenski proračun. Če k temu sistemu davčnih oaz poleg slabe banke dodam še Slovenski državni holding, ki upravlja recimo tudi s Telekomom, Petrolom in z bankami, skratka z vsem, kar je v upravljanju in ima zelo pomemben prispevek tudi h gospodarski rasti kot državna podjetja znotraj Slovenskega državnega holdinga, ugotoviš, da tudi ta podjetja nakazujejo svoja sredstva v davčne oaze. Slovenski državni holding tega ne prepreči. S tem je neposredno oškodoval tudi državni proračun, ampak za nagrado mirno gledamo, kako gospa Lidija Glavina kot predsednica uprave Slovenskega državnega holdinga sama sebe imenuje kot predsednico nadzornega sveta v Telekomu. A taisti Telekom je nakazal denarna sredstva v davčno oazo. Res zelo škodljivi načini upravljanja države, predvsem z našo lastnino, ki prispevajo k temu, da so proračuni bistveno slabši, kot bi lahko dejansko bili. In ko poslušamo po poročilih o zapiranju pošt, pošta je vendar obvezna gospodarska javna služba in to je tisto, kar moramo ljudem omogočati, da živijo tudi v bolj oddaljenih krajih v razmerah, ki jim omogočajo vse pogoje – od šolanja, dostopa do bančnih storitev, tudi dostopa do poštnih storitev. Dnevno lahko poslušamo, da se zapira pošta zdajle v Loškem Potoku, pred tem v drugih krajih. In kaj se je vmes zgodilo? Slovenski državni holding proda z Novo Kreditno banko Maribor tudi Poštno banko. Poštna banka je tista, ki je ustvarjala dobiček v tem sistemu pošte. Nekaj, kar prinaša dobiček, prodamo v davčno oazo, ljudem pa zdaj ukinjamo možnost dostopa do poštnih storitev. Povsem napačen pristop in ponovno vse na škodo ljudi. In če k temu dodam še zelo pomembno dejavnost – banke, ki bi morale povezovati in servisirati gospodarstvo ter tudi prebivalce s svojimi zavezami, ki so dane brez pravne podlage, kajti nihče v Sloveniji ni imel pravne podlage, da bi dal kakršnekoli zaveze, s katerimi bi omejil delovanje naših bank, ravno tako pa ne Evropska komisija, da poda pogoj, da moramo te banke prodati; ne eni ne drugi nimajo pravne podlage za to. Ampak ne glede na to – tega vprašanja ne izpostavljamo, da to preprečimo – naše banke pravzaprav ne financirajo gospodarstva, ker imajo slabše pogoje zaradi teh zavez kot pa druge tuje banke. Spet nam odteka denar ven, v tuje banke, k tujim lastnikom in spet gospodarska rast manjša, kot bi sicer bila, če bi banke lahko servisirale naše izvozno gospodarstvo. In čestitke gospodarstvu, ker se je samo organiziralo! Ali si posojajo denar med podjetji samimi ali pa najemajo kredite v tujih bankah, da lahko dosegajo tako zavidljive rezultate pri izvozu, kot jih dejansko tudi beležijo. In ob vsem tem se vedno znova postavlja vprašanje pravočasnih in zadostnih vlaganj v znanost in razvoj. Iz podatkov je razvidno, da je bilo v zadnjih letih izjemno poseženo v področje znanosti, da se predvsem temeljne raziskave ne izvajajo na nivoju, kot bi se morale; in s tem posledično tudi izgubljamo možnost pridobitve novih mladih znanstvenikov raziskovalcev, ki nam bodo povedali, kaj je treba narediti, zato da se ustvarja še večja gospodarska rast v Sloveniji. Ta vlaganja le počasi povečujemo, ta dva proračuna jih nekoliko povečujeta, ampak vsaj za polovico manj, kot so recimo pričakovali s strani raziskav in znanosti, vsaj za polovico manj. Ampak gre za tistih 20 milijonov, ki bi jih bilo treba dodatno dati v letu 2018 in 2019; noben znesek, ki bi bil vrtoglavo neobvladljiv, za razvoj znanosti in za razvoj mladih strokovnjakov pa je izjemno pomemben in tudi perspektiven. Ta vlaganja v raziskave in razvoj so dejansko še vedno daleč pod tistim, kar bi Slovenija morala narediti, da lahko ostaja konkurenčna in neodvisna od drugih, ki nam poskušajo tako ali drugače vsiljevati nek razvojni model, ki ne temelji na tem, da mi uspemo, ampak da uspejo tisti, ki nam ta razvojni model ponujajo. In k temu je zagotovo treba dodati tudi sistem javnih razpisov v Sloveniji, še vedno velja sistem najnižjih cen. Ampak ta sistem najnižjih cen pripelje, da nekdo, ki opravlja tisto storitev, tisto delo, mora to opraviti po najnižji ceni. Praviloma je to daleč od tistega, kar bi bilo normalno za nekoga, ki ima ustrezno izobrazbo, da potem tudi temu primerno dobi plačilo. In v veliki meri ta sistem javnih naročil po najnižji ceni pomeni, da imamo ljudi, ki dobivajo zelo nizko plačilo za delo, ki ga opravijo. In tukaj smo spet pri tisti točki – manj kot dobijo plačila, manjša je možnost porabe sredstev in zopet ustvarjanja večje gospodarske rasti. Zakaj se vendarle ne prenovi ta sistem javnega naročanja na način, da se vsaj uvede en primerljiv sistem, kot je tudi v Avstriji; tukaj pa je smiselno vzpostaviti sistem povprečne vrednosti, ki sem ga prej poskušal razlagati pri množičnem vrednotenju nepremičnin. Določiš vrednost na razpisu in glede na te ponudbe – srednja vrednost pomeni nek ovir, okrog katerega se dejansko moraš pogajati. Samo 20 % višje ponudbe in 20 % nižje ponudbe od srednje vrednosti so tiste, ki jih potem poskušaš analizirati in izbrati izvajalca. S tem ohraniš predvsem možnost, da resnično izbereš ponudnika, ki ima znanje, ki ima svojo tehnologijo, ki lahko potem tudi kvalitetno opravi svoje delo. Najnižje cene pa poleg tega, da slabo plačujemo ljudi, pomenijo tudi to, da se poskuša potem z nekimi dodatnimi deli, z nekimi principi izsiljevanja pokriti tisti strošek, ki je bil; in tukaj odpremo pot za korupcijo. Najnižja cena je tlakovanje poti za korupcijo, korupcija je pa tisti uničevalec gospodarske rasti, ki drastično posega v to, kako skrbno, prvič, potrošimo javna sredstva, in drugič, da imamo iz te potrošnje tudi legalen vir za polnjenje proračuna. Ob vseh teh dejstvih, s katerimi se srečujemo v Sloveniji, ki bi jih lahko tudi v zelo kratkem času tudi dejansko odpravili, bi bil zagotovo proračun za 2018 ali 2019 vsaj za eno milijardo višji, mogoče celo višji. Kajti s tem, ko imaš sistem urejen in pregleden, se seveda tudi veliko lažje vsi odločajo za investicije, vlaganja. Dobiš stabilne razmere, ki jih lahko potem zaznaš tudi v stabilnih virih prihodkov v proračun in tudi potem pokrivanja vseh tistih obveznosti, ki jih imamo – do davčne blagajne, zdravstvene blagajne, šolstva, pokojnin in tako naprej. V teh proračunih se zelo jasno vidi, kako pomembno je, da ustvarjamo dobro gospodarsko rast, da ustvarjamo več delovnih mest, koliko se razbremeni proračun zaradi tiste razlike, ki jo mora pač sistem zagotavljati recimo v pokojninsko blagajno. Ta dva proračuna zelo jasno kažeta, kako blagodejno je to, če imamo gospodarsko rast in če imamo tudi ljudi, ki prejemajo dostojno plačo, ker s tem tudi več prispevajo v pokojninsko blagajno. Ob teh sistemih in ob teh opozorilih, ki jih praviloma dajem praktično pri vsakem proračunu, bi ti proračuni dejansko bili bistveno višji. In če vložiš dodatno milijardo v investicije, je spet multiplikator pri gospodarski rasti, pri delovnih mestih ali pa tudi pri odplačilu obveznosti do kreditov in podobno, ki jih pač Slovenija ima. Lahko postanemo potem neodvisna država, ki se lahko s komerkoli pogaja o tem, kako in pod kakšnimi pogoji bo recimo s kom sodelovala; ali v regiji, Evropi ali pa tudi v svetu. Skratka, veliko rezerv je še v Sloveniji in prav bi bilo, da jih tudi v bistveno večji meri poskušamo izkoristiti v tem času. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Franc Trček, izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav vsem skupaj, lep pozdrav gospe ministrici! Imam kar nekaj časa, zato bom hitel počasi. Nekdo je že prej omenjal, da številke niso samo številke. Številke niso nikoli samo številke, če jih znaš brati. Jaz vedno pravim, to sem jim tudi na OECD v Parizu razlagal, pa so me najprej malo postrani gledali, proračun je v bistvu zgodba – ali jo znaš prebrati ali je ne znaš prebrati. Tudi občinski proračun. Tisti, ki ste bili župani, občinski opozicijski svetniki ali kakorkoli, nekdo, ki zna dobro brati občinski proračun srednje velike občine, bo odprl proračun in bo videl, kateri mali bratranec bo dobil peneze. To je naša težava. Vsi zelo radi zdaj upokojencem na dušo pihate, ker smo tik pred volitvami. Pihate jim na dušo, ker je 37 % volilnega telesa upokojencev in ker bodo verjetno naslednjo sestavo Državnega zbora oni izvolili. Name je bil Desus zelo hud, ker sem rekel, da so oni anomalija političnega sistema. Takrat so bili zelo hudi. Naj se kolega ustavi, jaz osebno to še vedno mislim. Ker potem bi lahko na primer imeli stranko Slovenskih železnic pa Franca Trčka, stranko javne uprave, ampak – nisem dokončal stavka – patologija slovenske politike ste bili pa nekateri drugi. Meni se zadnje čase, ko hočem reči SD, pogosto zareče SDS. Vmes je pa še LDS, ki se je malo transformiral, v kar se je transformiral. Tukaj tiči zajec, da imajo upokojenci penzione, kakršne imajo. To je ta fevdalizacija, ki jo jaz imenujem, ki se reče – iz naših kvot. To so se celo ne pretirano talentirani za politiko politologi v Stranki modernega centra naučili, da to rečejo. Ali pa ko reče kak gospod, žal spet, iz Desusa, freh, da je bil pa že čas, da on pride v nebesa. In to nas je, kot bi rekli v oštariji, zj [[…]], tri pike. In smo, kjer smo. In to ni smešno in to se tudi zelo lepo vidi v proračunu. V tej debati do zdaj, ga moram pohvaliti, je edino Janko govoril o proračunu in je gledal na prihodkovno stran proračuna. Ampak on je navsezadnje podpredsednik ene pomembne stranke, ki bi moral Hanu pa še komu drugemu ušesa naviti; pa da ne bo zdaj Matjaž dvignil postopkovno. In vsak je nekaj naredil, vsak je pa tudi nekaj [[…]], da ne rečem kaj. Ko sem včeraj Mira Cerarja tukaj spraševal o stanovanjski politiki, pa so mi moji rekli, zakaj ga še bolj ne navijem. Nisem ga navil, ker globoko v sebi sem vseeno gospod, pa otroci so sedeli na balkonu. Je rekel, da so to kompleksne zadeve. In naš problem je, da se ne znamo s temi kompleksnimi zadevami ukvarjati. Jaz sem prvi proračun 2014 šel zelo resno študirat, res sem celega prebral. Za vsako postavko sem šel gledat kazalce, kazalnike, indikatorje, kakorkoli hočete. Gospa Godec je prej rekla, brez kazalnikov, analiz. Tisto je bilo zame kot profesorja, ki se je kar nekaj let ukvarjal z družbenim razvojem, osebna žalitev. Ampak tako smo pač delali te proračune. Jaz včasih v šali rečem, pa smrtno resno mislim, da so verjetno stari Egipčani in Sumerci bolj resno delali proračune. Ampak to je tako zatečeno, saj sami veste, proračun je indeksacija, bolj ali manj. Malo se med samo kregate, kateri minister bo več potegnil; 25 let napačnega nas pripeljalo, da moramo v veliko večji meri fugirati pokojninsko blagajno in plačevati obresti. Ampak ko mi ljudje začnejo nabijati, jim vedno rečem – Počakajte, ne izvolimo se sami. Mi smo imeli Pahorjevo vlado, ki bi morala kaj več delati, pa je takrat Pahor skakal za, kaj je bilo že, nemško-francoskim vlakom; in zdaj ga bomo za nagrado imeli 10 let za predsednika. Dobro jutro! Pa ko je dolgo Janša čakal, da je prišel na oblast, so mi številni ljudje rekli – Evo, smo mislili, zdaj pa malo normalno, nismo bili iz prave kvote, LDS nas ni spustil v biznis; ah, klinc, še hujše je bilo. To je zdaj nekako konec citata. In to so neka dejstva. In eni ste tukaj govorili o nezadovoljstvu, zadovoljstvu, neradodajnosti, radodajnosti proračuna. Proračunska debata bi morala izhajati iz tega, kaj bi sploh mi radi. Dobro, saj včasih iz opozicije nabijamo vlado, ker so pač nerodno to skomunicirali. Ja, dajmo biti srečni. Sreča je v osnovi koncept pozne sholastike. Moj prijatelj je doktoriral iz tega. Ko se govori o varnosti, gospod Grims, ki ga zdaj ni, bo na veliko govoril o varnosti, pa se mu bojo peklenščki prikazovali, ampak če beremo slovensko ustavo, zelo jasno piše, kaj je varnost, ki jo mi moramo zagotavljati. Isto tudi, kako moramo usklajevati pokojnine. Ni se treba tukaj nekaj napihovat, Desus ali kdorkoli, saj imamo mi to z zakonom urejeno, kako se morajo pokojnine usklajevati. Kaj bomo iz tega zdaj doktorat delali?! Je bila vmes neka kriza, v Mariboru bi rekli, da smo bili v buli, pa se to ni usklajevalo. Ampak do boljših pokojnin bomo prišli z drugačnimi gospodarskimi temelji. Jaz vedno pravim, da bi morali vse dejavnosti gospodarstva, ki ne morejo generirati 800 evrov neto plače zadnjemu človeku, ugasniti, srednjeročno, ker je to proizvodnja revežev. Tisto, kar pa moramo imeti kot neko obvezno javno službo, tisto moramo pa čez proračun, čez transfer ljudem omogočiti, da imajo dostojne plače. Res je, na znanost smo čisto pozabili, bazično znanost bi kar ukinili. Če bi mi dobro razvijali bazično znanost, se nam ne bi zgodila tista šlamastika okrog arbitraže, ker imamo toliko dobrih matematikov, da bi imeli lastno kriptografijo. Mi pa še vlado imamo, da ministri in ministrice nimajo kriptografskih telefonov ali jih v nekem trenutku niso imeli. Kje je zapelo? Jaz zadnje čase dosti razmišljam – dobro, Franjo, nisi ravno najbolj pameten na svetu, daleč od tega, kdo ti je vzor v slovenski politiki. Kdo ti je vzor v slovenski politiki? Zdaj bo Vinko Gorenak razočaran, ker ne bom njega omenil, čeprav dobre bloge piše. France Bučar, potem pa se neha. Zame nista recimo Kučan in Drnovšek za vzor, ker sta oba vedela za mati vseh slovenskih afer, pa sta o tem molčala. Kučan je molčal, Drnovšek pa se je 1994 odločil, da ne bo šel košarkarja in princa teme menjati, ker bi bil to prevelik politični pretres. Zakaj France Bučar? Ker je bil državotvoren in ker je bil proti tovrstni fevdalizaciji, ki ste se jo 25 let šli. Omanu se običajno to pripisuje. Saj ni važno, kakšen je; važno je, da je naš. Naš problem je v tem, da nimamo ljudi, ki znajo misliti onkraj kvote 100 milijonov, pa da se je politično kadrovalo ljudi, ki iz milijona ne znajo v desetih letih narediti milijon in pol, kar je težko; kaj šele 2 milijona. In to je neka težava. In mislim, da bi mi morali izstopiti iz Nata, mi smo sami sebi najbolj nevarni. Reši nas pa lahko edino dosti bolj izdatna meja in mera pameti ter ljudje, ki so sposobni misliti neko kompleksnost; tudi onkraj tega – Janša, anti Janša, kar že gledamo 20 let. Tudi to je botrovalo tovrstnemu nemišljenju. Saj mi v tej bajti ne mislimo več, to je samo neko pingpongiranje. Mi rečemo, črpanje kohezije, pa gledamo samo procentke, koliko se črpa, koliko se ne črpa kohezije. Zakaj pa jo črpamo, kakšen bo – kot bi vi rekli, liberalci – multiplikator pri tem, katere občine se bodo potem pri kakšnem vodovodu spet malo skregale in tako naprej. In bom rekel, pri celi vrsti zadev. Gospa ministrica je recimo tukaj delala neko razliko med prispevki in davki. Naša davčna politika je kamena doba. V neki družbi in državi, ki misli sama sebe, je davčna politika dejansko instrument usmerjanja nekega razvoja. Ampak če se mi ne znamo ali pa nočemo zgučati, kaj je razvoj, ker se lažje krade, po domače povedano, tudi nimamo ustrezne davčne politike. Mi imamo davčno politiko, ki je pretirano trošarinska, ki še bolj po glavi udari reveže. Po najnovejših podatkih ima 10 % najbolj bogatih pri nas 47 % lastništva, spodnja petina najbolj revnih pa ima samo 0,5 %. To so neka dejstva, ki so skrita, ker mi gledamo samo povprečne plače ali pa zelo nizke pokojnine. In gospa ministrica ali pa državna sekretarka – ministrica ima tudi pravico, da malo zapusti ta prostor –, prispevki in davki, delati razliko. Jaz v osnovi vidim večino teh prispevkov, ki jih je ministrica omenjala, kot, bom kar rekel, medgeneracijski davek. Jaz zdaj plačujem za nekoga, ki je zdaj bolan, ki mi je s svojim delom omogočil, da imamo tak standard, kot imamo. Jaz zdaj plačujem za nekoga, če imam šiht, da bo on imel penzion. Nekdo drug bo plačeval prispevke, da ga bom imel jaz. Tako se mi zdi, da njena razlika tukaj ne pije kaj bistveno vode. In problem naših proračunov je v tem, da niso optimalni, ker premalo mislimo, kaj šele razvojni. In to bi morala biti naloga proračuna. In da ne bom preveč nabijal Desusa, nekdo je rekel, da se on zaveda revščine upokojencev. Velika razlika je med zavedanjem in delovanjem. Mi nismo tukaj nadomestek šova Big Brother, čeprav pogosto tako zgledamo. Mi bi morali tukaj odločati, tudi o proračunu, sprejemati boljšo zakonodajo, sprejemati neke strategije, ki so izvedljive; ne pa nekih na pol pravljic. Jaz se usedem pa vam bom v treh dneh napisal 5 dobrih strategij, po tamalem, ampak kaj imamo iz tega, če se to nekako ne bo izvajalo. In zdaj gledati do leta 2012, 2013; meni se zdi, da moramo mi gledati vsaj od leta 1987 naprej. Jaz sem bil še relativno mlad – mogoče si bo to kdo težko predstavljal, niti ne tako grd, nekateri so rekli, da celo lep – 20 let nazaj, ko sem pisal za področje informatike, da smo mi v nekem leru; in to je problem. Mi smo imeli pač tisto osamosvojitev, ker ste takrat ukinili tisti, ki ste bili – to je Desusovo maslo, čeprav je tudi ta starim odgovarjalo, kot se reče –, SDK, da se je lažje kradlo, po domače. Peterleta so inštruirali, da se gre v denacionalizacijo, katere si niti Nemčija ne more privoščiti, čeprav je veliko bolj bogata. Ustavni sodnik Šinkovec je o tem govoril leta 1996, 1997. Dober del tedanje zgodbe je bilo, da nismo šli v šok terapije raznih sachsov in tako naprej; od leta 1997, 1998 pa mi resno ne mislimo več sami sebe. Saj je vsaka vlada poskušala nekaj narediti, vsaka vlada nas je razočarala, mogoče smo imeli tudi prevelika pričakovanja. Ta vlada, zlasti neko novo politično prečenje, ki je slišalo na ime Miro Cerar, ki jo jaz dostikrat imenujem vrečka presenečenja, je veliko obljubljala. Tu se pa moramo v opoziciji strinjati, je pa malo izpolnila. Tudi zaradi tega, ker mi v politiko padamo kot [[…]], ali veste, kaj imate, tistega čarovnika, ki zajčke vleče ven. Če se hočemo mi z Avstrijo, Nemčijo ali s kom drugim primerjati, moramo tudi ljudi šolati; tako za politiko in ljudi, ki znajo misliti. Mi imamo pa večino resorjev - kaj?! Mi imamo večino resorjev, sektor država, paradržava, od tistega »zazujfanja«, da povprečna starost tam zaposlenih leze proti 48. letu ter so odločevalci stari 55 let in več. Naslednja vlada bo imela že v drugi polovici mandata velik problem z generacijsko vrzeljo, ker ne boste imeli več mlade pameti, ki bi znotraj odločevalskih procesov mislila. In tudi to bi rad videl v proračunih, pa jih ni. Janko je načel dve zelo pomembni temi – DUTB, SDH. Upravljanje SDH poteka na način nekega ne pretirano velikega gasilskega društva, se opravičujem. Poglejte si, kolikšni so prilivi Krke. Kaj se naredi? Naroči se na Madžarskem neka študija in se hoče Krko razsuvati. Preberite si intervju v Sobotni prilogi z direktorjem Krke. Mislim, da bi si ga moral vsak poslanec prebrati, trikrat, ne enkrat; ker nas pošlje, da ne rečem kam. Jaz sem delal gimnazijo v Novem mestu; Krka ima že 50 let urejen kadrovski sistem. Ta država ga v dobrem četrt stoletja ni vzpostavila. In to je v bistvu tudi dejanski problem. Kaj je slaba banka? Slaba banka je razprodaja. Saj Slovenija je tako majhna, da celo v Levici vemo, kako je to bilo. Komu so grozili: Če ti ni prav, boš dobil knjižico. Je prišla iz Ljubljane, kot se je reklo, v Maribor, koliko bo diskontna stopnja; in to je bilo. Potem pa je še s slabega na slabše, kot je Janko rekel. In potem po eni strani govoriti, kako je fino in kul [[…]]Berem moj Večer, ki ga najprej berem: Socialna trgovina Sotra gre v stečaj. Pa sem se osebno še s kom trudil, je občina iskala prostor. Problem je 20 tisoč evrov in 5 tisoč ljudi, ki so imeli to kartico v Mariboru. To so ljudje, ki res tolčejo težko revščino. Na drugi strani, včeraj omenjeni Zeleni gaj, v Dnevniku, da ne bodo rekli, da ljubljanskih časopisov ne reklamiram. Pravi Cerar, da imamo stanovanjsko politiko. Najemna stanovanja, za dvosobno bo najemnina 436–500 evrov, 6 mesečnih najemnin moraš plačati vnaprej, na to nabiješ še stroške .Kdo si pa to lahko privošči?! Pa zgornja dohodkovna meja bodo neto dohodki 3 tisoč 811. Verjetno je med nami, poslankami in poslanci, kdo, ki s partnerico ali s partnerjem nima te neto plače. Jaz bom kar rekel zelo neakademsko – Nehajmo se zajebavat! In to je to. In ko se potem gleda stroške. Mi bi lahko dosti cenejše življenje imeli, če bi imeli urejeno stanovanjsko politiko, ki je nimamo; če bi imeli urejen javni potniški promet, ki ga nimamo; če bi imeli urejen še cel niz drugih suportivnih zadev, ki jih družba mora imeti urejene; in misliti. Jaz zase vedno pravim, da bi bil najbolj srečen človek na svetu, če nikoli ne bi rabil biti lastnik nepremičnine in prevoznega sredstva, kaj več od bicikla. Pa imate družbe ne tako daleč od nas, kjer vam je to omogočeno, od mene dobrih 15 kilometrov zračne linije naprej. Avstrija tudi pobere 7 % več javnih prihodkov, kot jih poberemo mi; pa niti niso toliko bolj delovni kot mi, niti toliko – pa naj mi ne zamerijo državljanke in državljani Avstrije – bolj pametni kot mi; samo zavedajo se, da krave ne morejo pustiti crkniti, da v določenem trenutku lahko namolzeš samo določeno količino mleka. Mi, ki smo s kmetov doma, vemo, da niso vsakega pustili mleka molsti. Je bila ena najboljših resničnih anekdot prejšnjih volitev, ko tisti kmet gospoda Pahorja ni pustil v hlev, ker je vedel, da bo to preveč negativno vplivalo na krave. In potem delaš analizo mleka in bo to mleko nekako doseglo nižjo ceno. Tudi to bi se moral zavedati predsednik države, še ob čem drugem. Jaz bi lahko nizal tukaj cel niz nekih zgodb, cel niz sektorskih politik, ki nam manjkajo, ampak vi navsezadnje še tisto, kar se zmenite [[…]]Ta zgodba zdaj z OECD, pa tudi če jaz ideološko prav ne spadam tja, zakaj je to v osnovi zapelo. Saj so meni tam povedali; ker je na koncu izpadlo, da bi to razvojno strategijo Slovenije v bistvu furala štiri ministrstva. Hops, pa imate tukaj vaše kvote, pa je verjetno potem nekdo s tem v bistvu nezadovoljen. Mi bi verjetno rabili tudi manj ministrstev, če se že široko o proračunu pogovarjamo. To je ena redkih zadev, ki je meni všeč – švicarski model. Ni mi všeč pranje krvavega denarja, ampak Švicarji imajo po horizontali sedem, osem ministrstev, kar pa seveda pomeni, da bo manj kolačkov za podeliti nekim pomembnim političnim akterjem. Izhajajoč iz tega stanja, ki ste ga vi zakuhali, in če ga ne bi zakuhali, Trčka nikoli v politiki ne bi bilo pa verjetno tudi Levice ne, ali pa še koga drugega po naslednjem mandatu, se moramo končno začeti ukvarjati z vzpostavljanjem pogojev za te neke politike. In tudi zaradi tega mi amandmaje predlagamo. Nisem jaz zgolj naključno gospoda Cerarja včeraj spraševal o stanovanjski politiki. V bistvu je nimam. In to je en amandma, kjer znotraj proračuna iščemo sredstva. Da ne boste spet esemcejevci tulili letos pri amandmajih, da zaradi fiskalca tega ne moremo. Mi premikamo peneze, mi ne dvigujemo proračuna. Prosim, ne me več intelektualno žaliti. Upam, da kdo iz SMC to posluša, vsaj preko radia. In zaradi tega smo našli denar, v bistvu 6 milijonov za končen začetek razvoja stanovanjske politike. Leto dni nazaj tudi nekaj mojih zelo dobrih bivši študentov, ki so imeli zelo resno zastavljen, še zdaj imajo, projekt stanovanjskih zadrug. Privlekli so pol Evrope v Ljubljano – mi je žal, da je niso v Maribor – na Fakulteto za arhitekturo in se o tem resno pogovarjali. To je naloga odgovorne politike. Mi nimamo nobene resne politike za mlajše od 40 let. Z njimi se moramo ukvarjati. Če se bomo z njimi ukvarjali, bodo tudi upokojenci imeli boljše penzije. Mogoče Dususa potem več ne bo ali pa se bo združil z Levico ali s SDS, saj ni važno, pustimo stati, ampak to so resne zadeve, s katerimi se moramo ukvarjati. Če ste že zavozili to državo tako, da mladi težko pridejo do služb, če dobijo plače, ki niso ravno nekaj, če jih že primerjam s to našo »Afstrijo«, kot mi gor radi rečemo; jim moramo potem vzpostaviti pogoje, da jih ne bo betonmafija zagrabila za 20 let pa banke s švicarji ali podobnimi zgodbami. To je zame neka odgovorna politika. Druga zgodba. Zdravstvo. Vsi radi govorite o zdravstvu. V proračunu za 2019, bom kar govoril s tem, če je povezana debata, smo našli dobrih 15,5 milijonov evrov za investicijska vlaganja v zdravstvo. Kje smo jih vzeli? Vzeli smo jih predsedovanju Evropski uniji. Saj smo mi imeli neko predsedovanje Evropski uniji, pa se je tam na Brdu nekaj naredilo. Predsedovati Evropski uniji, če le-ta vmes ne bo razpadla, se da tudi na bolj skromen način, ni treba zdaj nekega novega betona zidati zato. Jaz prihajam iz Maribora, imamo na papirju UKC. Če imate neko univerzo, kjer izvajajo približno, kaj šele dober študij medicine – v Gradcu pravijo, da je mariborski študij medicine bolj zasnovan kot mariborski, pa ne govorim kar na pamet –, potrebujete tudi delujoči univerzitetni klični center. Tukaj je podobna zgodba kot pri Slovenski vojski, smo rekli, da bomo imeli profesionalno vojsko, nihče se ni ukvarjal s kadrovanjem, pa bi vam lahko spet Krko omenjal. Pa je tam sedel nek viden politik iz SDS, da malo še desnica faše, ki se je hvalil, kako UKC Maribor nima minusa. Zdaj pa pravijo gospodu Flisu, kaže, da preveč esejistične [[…]]o razvoju oddaja naprej. Med nami bi bil lahko kak minister, ki bi rekel, kako je ta gospod prišel do njega; pa je v medijih tulil – Dajte mi 20 teh. Potem, off the record pa mu je rekel – Tri mi daj, saj več jih ne rabim. Da se je lahko hvalil, kako je on super direktor, čeprav kot direktor seveda ni imel vpliva na to, kar je določala politika tu in izvršilna in na ravni zavarovalnic. In zaradi tega recimo predlagam v imenu Levice ta amandma, da UKC v Mariboru končno dobi nek osnovni denar, da se začne razvijati univerzitetni klični center; ker tudi UKC Ljubljana navsezadnje rabi neko konkurenco in ker mi rabimo bolj pravično razdelitev tega in ker smo mi na naši strani Trojan drugo-, tretjerazredni državljani. V zdravstveno blagajno plačujemo iste prispevne stopnje kot vi, ki živite na tej strani. Jaz imam zelo rad Ljubljano in Ljubljančane, nimam pa rad te bajte v veliki meri, ker ne delamo dovolj kvalitetno, da ne bo pomote. To je dejansko problem. Jaz sem edini iz opozicije iz Maribora z okolico. Pa smo imeli tudi Dravske elektrarne, ki se izčrpavajo. Če vi iz koalicije trikrat ne bi glasovali Mirotu, hops, pa bi se začelo misliti. Ampak je šel mandat mimo. Ampak v tem amandmaju ne zalagamo samo za UKC Maribor, ampak mi glede na geografsko členitev Slovenije potrebujemo dva UKC-ja; potrebujemo pa tudi resen razmislek o reformi zdravstvene mreže. Ne more vsaka bolnišnica izvajati vsega. Ampak tukaj boste potem poslanci in poslanke začeli ropotati. Jaz sem že zdavnaj rekel, da se iz Maribora z veseljem peljem na Ptuj, Ormož ali pa v Mursko Soboto, če se tam specializirajo za nekaj. Tukaj so tudi prihranki v proračunu, če se dotaknem zdravstva, ampak tukaj mora biti tudi naša odgovornost. Imate nek pozitivni lokalizem; imate pa lokalizem, ki je tudi razvojno negativen, da boste vi napenjali nekaj. Nek del, ki zdaj spada pod »šumijo gozdovi domači«, Židanovi, se bo iz Ljubljane selil v Kočevje. Pa sem rekel, da vas bodo poklopčkali po glavi, da je tam ceneje; pa so rekli, da ni ceneje – v Smeltu imamo za kvadrat 7 evrov, tam bomo imeli 9. Pa naj grejo novinarji gledat, kdo bo zdaj zaslužil tam. To so tudi zgodbe, o katerih moramo pač razmišljati, ko se pogovarjamo o proračunih in gledamo te zadeve. Včeraj sem dobil odgovor vlade, ker drezam, ker je portal Pod črto zvrtal – da še SD-ju ne ostanem dolžan – nek programček. Novo Slovenijo sem tam obdelal, Peterle pa SDK; Joško, da ne boš mislil. Neka firmica je sprogramirala nek programček v vrednosti 6 tisoč 200 evrov, zdaj pa ministrstvo gospe Kopačeve letno plačuje 600 tisoč evrov za vzdrževanje. Vi, ki ste malo nori na avte, za razliko od mene, predstavljajte si, če bi vas servisiranje avta toliko stalo, bi ga imeli?! Plus hkrati, mimo razpisa še 2–3 milijone. Pogledaš na računalnik, javno dostopno, 93 % vsega biznisa, ki ga ima ta firma, je s tem ministrstvom. In kaj je odgovor vlade? Smo se s tem nategovali skoraj cel mandat. To smo zdaj prepustili sodstvu, bla, bla, bla. In takih zgodb, levi, desni, saj levi v bistvu niste bili, mogoče socialdemokratski; desni, ki ste bili na oblasti, če grem gledati, jih je toliko. Pa Janko zadnje čase, verjetno tudi zato, ker je malo užaljen glede tega, kar se mu je zgodilo v stranki, to objavlja. Meni se zdi, če se midva skupaj usedeva do konca mandata, da najdeva tiste manjkajoče milijone za drugi tir. Jih najdeva! In to so zgodbe, o katerih se moramo resni politiki začeti pogovarjati. In to je tudi odgovornost državljank in državljanov, da se ali sami spustijo v politiko, ne pa da samo sprašujejo, joj, kako pa ti to preživiš; ali pa so vsaj toliko odgovorni, da grejo na volitve in volijo tiste, ki so sposobni te zadeve početi. Ker mi se moramo tudi zavedati tako imenovanega Petrovega načela. In to je tudi odgovornost vseh resnih političnih strank, skupin, da predlaga nekaj ljudi, ki niso prišli zato, da bodo prišli malo h koritu, da si bodo malo nakradli; ali kot so za nekega gospoda rekli, da se v življenju ni najedel škampov, pa lahko zdaj vsak dan škampe je. Da pridejo neki ljudje, ki imajo tudi umirjeno hormonalno situacijo in se grejo resno politiko ter vrnejo neko profesionalno deontologijo; to, kar bi Miro Cerar imenoval etika in morala. Težko pa govorimo o etiki in morali neke stranke, ki zamenja tri ministrice razvojno najbolj pomembnega resorja, pod katerim je izobraževanje in znanost. Saj veste, zakaj smo jih menjali. Prva in tretja sta spadali v tiste za pripravljenost. In seveda nadzorniki, nadzor. Ter premislek nujne davčne reforme, ampak ne spet na horuk, kot to mi radi delamo, ampak zakaj in kako. Že pri tem nepremičninskem davku, kakorkoli ga boste imenovali, ki ga nihče noče zagrabiti. Seveda se moramo malo zavedati, kako so naši ljudje prišli do teh bajt, kako jih težko vzdržujejo in tako naprej; po drugi strani pa moramo z davčno politiko pritisniti v regulacijo trga najemnih stanovanj. Ni to spet tako težko, da mi tega ne bi zmogli, če bi hoteli, ampak potem se bodo od nekoga penezi razkrivali. Verjetno ne od tistih spodnjih 20 %, ampak od zgornjih 10 %, katerim bomo obdavčili toliko in toliko praznih nepremičnin ali bo pa moral pokazati toliko pa toliko najemnih pogodb. In ko to suma sumarum pogledam, človeka zbode v oči, z izkušnjo Patrie pa, če hočete, TEŠ-a in še kaj – da smo mi obljubili Natu in bomo v osmih letih dali milijardo 200, čez 150 milijonov letno; skratka tri četrtine teh penez, ki nam manjkajo za drugi tir, letno. Za kaj? Za neka oklepna vozila, za katera se bo čez pet let nekdo spomnil, da jih moramo malo popraviti, vmes bomo prodali Fotono. Danes si v časopisu preberite, kako dela danes Fotona. In čez 10 let bo pa Nato-standard, da so to neke stare kante. Vmes bomo imeli še PESCO, da še malo evropska tako imenovana obrambna industrija, če ta evfemizem prevedemo, vojna industrija nekaj največjih evropskih držav, nam pa izpuli iz proračuna vsaj še nekaj 10 milijonov. Zaključil bom tu, da bodo imeli tudi moji še kaj za povedati. Mi smo sami sebi najbolj nevarni. Mi ne potrebujemo Nata, mi verjetno potrebujemo enega dobrega psihiatra, pa verjetno potrebujemo tudi zaključek neke zgodbe o krivdi. A veste, ta obsedenost s krivdo. Vsi, ki ste bili na oblasti, ste nekaj, bom povedal kar v ljudskem jeziku, zajebali. Ste naredili tudi kaj dobrega, ste pa pogosto in še sedaj skupaj kradete. Zato bi tudi iz proračuna rabili več penez za tretjo vejo oblasti, da se končno osamosvoji, da se končno tudi oni začnejo iti resno kadrovanje; da ne bo ljubica kakšnega ostarelega sodnika preko Sodnega sveta predlagana tja in tja; ampak bo predlagan res nekdo sposoben, za katerega bomo dali tudi peneze, da ga bomo našolali. Plus bazična znanost, plus mladi. Delate teater iz teh 8 tisoč mladih. Še več mladih bi moralo v tujino hoditi, samo mi bi jim morali iz proračuna dati možnosti. Moj drugi politični vzor je Olof Palme. Starejši se ga mogoče malo spomnite, ubili so ga. On je kot študent, podobno kot jaz, ogromno na štop prepotoval, jaz sem malo manj. Njegov ukaz je bil, ko je bil na oblasti, katerikoli študent iz države, iz katere je bil, malo guglajte, ne bom vam vsega povedal, pride na ambasado, mu morajo pomagati. Jaz vedno pravim, da morajo zlasti mladi ljudje brez Mojce Mavec iti v tujino. Ne mi srat o naborništvu. Dajmo ljudem, dajmo mladi generaciji, dajmo vsakemu toliko penez, da se gre pol leta potepati po tujini, pa bomo imeli čez deset let dosti boljše proračune in tudi dosti boljše politike. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Bojana Muršič. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! Po tako burni razpravi se skoraj težko skoncentriram pa nadaljujem. Moram sicer reči, da je kolega Trček kar nekajkrat šel iz okvirov proračuna, ampak nič zato. Kljub temu bi želela povedati sledeče. Seveda beležimo gospodarsko rast, ki si jo lahko samo želimo. Ta bo po podatkih znašala skoraj 4,4 % oziroma lahko tudi več. Tudi ta pozitiven trend se kaže v proračunu, kar je vsekakor spodbudno. A kljub temu bi želela opozoriti, da z gotovostjo lahko rečem, da posamezniki te gospodarske rasti še vedno v tem proračunu ne bodo občutili, kajti s tega stališča je proračun še vedno premalo ambiciozen. Menim, da ljudje, ki imajo minimalne dohodke, potem so tu brezposelni, upokojenci, ki so šli po ZPIZ-2 v pokoj, potem tudi invalidi, pa tudi mladi, ki enostavno ne najdejo zaposlitve in nimajo rešenega stanovanjskega problema. Ti ljudje so na robu obupa. Predvsem imam v mislih te, ki prejemajo minimalne dohodke in upokojence, ki s temi dohodki, ki jih prejemajo, enostavno ne morejo preživeti meseca. Dolgovi se jim kopičijo in enostavno jih pahnejo v nezavidljiv položaj. Takrat pride do deložacij, ki si jih ne želimo, ki bi jih moralo biti bistveno manj oziroma do njih sploh ne bi smelo prihajati. Do deložacij prihaja tudi zaradi neporavnanih obveznosti iz naslova najema stanovanja ali pa tudi zaradi tega, ker ne morejo plačati električne energije. Mislim, da je v takšnem primeru potrebno, da skupaj stopijo institucije, kot so centri za socialno delo in tudi druge ustanove, da do teh deložacij ne pride. Ta proračun, ki ga imamo danes na mizi, ima prednosti in slabosti. Ker v proračunu zagotavljamo dodatnih 136 milijonov za pokrivanje izgub v zdravstvu, bi lahko rekli, da je to ena izmed prednosti proračuna. Ampak na drugi strani se takoj vprašamo, ali je temu res tako. Najprej se vprašaš, zakaj je prišlo do teh izgub. Ali so res te izgube nastale zaradi prenizkih cen? Ali do teh izgub prihaja zaradi odprave nesorazmerij, neplačevanja zdravstvenih storitev? Če je temu res tako, se na tem mestu sprašujem, kje smo čakali tako dolgo. Če pa je do izgub prihajalo zaradi tega, ker so vodstva ravnala negospodarno z javnimi sredstvi, potem pa je to problem; in to velik problem, ki se nikakor ne bi smel prenašati na davkoplačevalce. To odgovornost bi morali iskati pri samem vodstvu. V mislih imam predvsem preplačevanje žilnih opornic in tudi ostalega zdravstvenega materiala, kajti vsi vemo, da so se žilne opornice preplačevale; vodstva pa enostavno niso uspela ali niso mogla dati nekega dodatnega napora, da bi se cene teh materialov zniževale. Izgube so se akumulirale iz leta v leto in so dosegle takšno stopnjo, da je ogroženo delovanje bolnišnic in s tem posledično tudi oskrba pacientov. Zato na tem mestu mislim, da je pravilno, da se zagotavlja dodatni denar v proračunu za zagotavljanje teh izgub, vendar nam mora biti to v poduk. Treba je pogledati te vzroke, sanacijski odbori morajo odigrati svojo vlogo in pri tem si tudi vodstva ne smejo zatiskati oči. Zgodilo se je v letošnjem letu tudi to, da nekatere bolnišnice niso zmogle plačati plač zaposlenim. Do tega enostavno ne sme priti in če v proračunu ne bi imeli sredstev, bi lahko prišlo do velikih težav. Vsekakor menim, da je investicij v zdravstvu bistveno premalo. Mislim, da s temi sredstvi, ki jih dajemo v proračun, gasimo požare. Na drugi strani bodo izgube v zdravstvu še vedno ostale in upam, da bodo sanacijske uprave rešile ta dolg oziroma zmanjšale stroške delovanja. Na eni strani govorimo o dolgovih v zdravstvenih domovih, na drugi strani pa se nam bodo ustvarjali oziroma se nam že ustvarjajo dolgovi v socialno varstvenih zavodih, kajti socialno varstveni zavodi delujejo na podlagi zakonskih določil. Mi smo sprejeli zakonsko določilo o odpravi nesorazmerij in enostavno socialno varstveni zavodi nimajo več dovolj sredstev, zato so se jim začele pojavljati izgube, kajti cen med letom oziroma za nazaj ne morejo spreminjati. Na tem mestu apel vladi, da dejansko začne razmišljati tudi v tej smeri. Pozitivno pa mi je v tem proračunu tudi to, da se zagotavljajo sredstva za specializacijo in pripravništvo. S tem se bo razbremenila zdravstvena blagajna in upam, da bo ta prihranek, ki bo v zdravstveni blagajni, namenjen za skrajševanje čakalnih dob. Pozitivno v proračunu je tudi to, da se zmanjšujejo sredstva za nadomestilo za brezposelnost, kar posledično pomeni, da se stopnja brezposelnosti zmanjšuje; prav tako pa ni več masovnega odpuščanja delavcev, kar je vsekakor dobro. A pri tem si ne smemo zatiskati oči, področji dela in sociale morata biti prioriteta tudi te vlade. Sproščanje varčevalnih ukrepov je na dolgi rok dobro in s tem moram pohvaliti tudi to, da bo 45 tisoč družin deležnih otroškega dodatka. Bi pa si vsekakor želela, da bi vlada razmislila tudi o tem, da je treba spodbujati rojstva otrok, kajti vsi vemo, da se demografija slabša; in enostavno bi morali razmišljati v smeri ponovne uvedbe dodatka za vse starše ob rojstvu otroka. Za vse upokojence je predvidena uskladitev pokojnin. Deležni bodo tudi izredne uskladitve pokojnin v aprilu za 1,1 %, prav tako bodo upokojenci deležni letnega dodatka za rekreacijo. Tudi področje infrastrukture, ki se povečuje za 28 %, je pohvalno, a pri tem, moram poudariti, se mi poraja kar nekaj vprašanj. Kakšni so bili kriteriji pri uvrstitvi posameznih projektov v proračun? Predvsem se sprašujem, kako se bo nadaljeval projekt zahodne obvoznice v Slovenski Bistrici, kajti v proračunu za leto 2018 je planiranih 250 tisoč evrov. Zanima me, ali bo ta višina sredstev zadostovala za izvedbo projekta, saj je treba izpostaviti, da gre za zelo posebno investicijo, ki bo razbremenila Partizansko cesto in tudi središče starega mestnega jedra. Investicija je tudi vitalnega pomena za prebivalce Slovenske Bistrice in tudi vse ostale, prav tako pa vitalnega pomena za veliko podjetje Impol. Prav tako izpostavljam primer rekonstrukcije ceste Ruta–Lovrenc–Pesek. V proračunu za leto 2018 ne sledi v celoti podpisanemu sporazumu iz avgusta tega leta. Zakaj to navajam? V sporazumu je navedeno, da je celotna investicija vredna okoli 5 milijonov. V sporazumu se investicija nekako prolongira na 2–3 leta, obveznost s strani države je v višini 3 milijonov. V proračunu za leto 2018 je zagotovljenih zgolj 38 tisoč evrov in v letu 2019 500 tisoč. Če ta znesek seštejemo, je tega dejansko bistveno manj, kot je predvideno v podpisanem sporazumu. Osebno se mi sicer zdi nesprejemljivo, da se podpiše sporazum, sredstva pa se potem v proračunu ne zagotovijo. Moram pa reči iskreno, da mi je bilo ob podpisu sporazuma jasno povedano, da se s podpisanim sporazumom prevzemajo tudi proračunske obveznosti, zato se mi na tem mestu postavlja vprašanje, komu sedaj verjeti, kdaj in kako se bo investicija vršila naprej. Veliko je še za povedati, vendar časa enostavno več nimam. Kljub temu pa želim povedati, da je tudi pohvalno, da se povprečnine za občine povečujejo, še zdaleč pa ta povprečnina ni v višini zakonsko predpisane, določene višine, ki znaša nekaj čez 600 evrov. Mislim, da bi država morala slediti temu, da bi se več sredstev zagotavljalo za povprečnine, saj so občine tiste, ki zagotavljajo kvaliteto bivanja svojih občanov v kraju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Andreja Potočnik.
Predsedujoči, najlepša hvala. Kolegi in kolegice, pozdravljeni! Kar nekaj besed smo danes že slišali o samem proračunu, pa mi dovolite, da mogoče – predvsem za gledalce, ki nas danes gledajo – obnovim splošno sliko, ki se pač dogaja na slovenskem prostoru, predvsem gospodarski del. Evropska komisija je 9. novembra objavila jesensko gospodarsko napoved, in sicer piše, da je slovensko gospodarstvo v prvem polletju raslo z veliko hitrostjo; realni bruto domači proizvod se je povečal za 4,8 % in s tem presegel predkrizno raven; domače povpraševanje se je še naprej povečevalo, okrepile so se tudi investicije, in sicer za 10 %; zasebna potrošnja se je povečala za 3,4 %, predvsem zaradi višjih osebnih dohodkov, ponavljam, zaradi višjih osebnih dohodkov. Že v zapisu komisije nam je jasno, kaj ima navaden, povprečen državljan – ima višje osebne dohodke, kar pomeni, da lahko troši več. In s tem imamo tudi večje zaupanje potrošnikov. Rast izvoza je ostala močna in presegla rast uvoza, kar je dodatno prispevalo k presežku tekočega računa. Imamo tudi mi v Republiki Sloveniji svojo inštitucijo, ki se ukvarja z napovedjo, to je Umar, ki ocenjuje 4,4-odstotno gospodarsko rast. Kaj vse se skriva za tem podatkom 4,4 %? Umar ocenjuje, da se bo izvoz povečal za 8,8 %. K rasti bodo po daljšem času prispevale tudi investicije. Pričakuje se 9-odstotno povečanje na strani investicij. Spodbudni so tudi podatki, da zasebni sektor ponovno veliko investira. Če želimo, da zasebni sektor investira, to pomeni, da mora imeti prihodke. In seveda me veseli podatek, da se denar ne zadržuje samo na bančnem računu. Vsi vemo, da Slovenci spadamo med tiste varčevalce, ki precej denarja zadržujejo v bankah. Umar ocenjuje, da se je v večjem delu končal tudi proces razdolževanja podjetij. Kaj to pomeni? Pomeni, da bodo podjetja del svojega dobička tudi uporabila za investicije, kar je spet izjemno razveseljiv podatek. Banke so obnovile kreditiranje, kar pomeni, da se je denarni tok med bankami in podjetji zopet aktiviral. To je spet spodbudno za investicije in nadaljnjo rast slovenskega izvoza. Kot že omenjeno, eden od izjemno pomembnih razveseljujočih podatkov je zasebna potrošnja. Beležimo pa tudi dobre rezultate na trgu dela. Vedno nam je očitano, da govorimo samo o nižji brezposelnosti. Naj vam povem podatek o zaposlenosti, tudi ta številka se viša. Po oceni Umarja se bo v letošnjem letu zaposlenost povečala za 2,7 %; v lanskem letu se je povečala za 1,9 %. Nadalje, že tudi večkrat povedano, se znižuje brezposelnost, kar pomeni, da se povečuje tudi število izplačanih plač. To pomeni, da imajo prebivalci na razpolago več dohodka za trošenje. Tukaj se konkretno vidi, kako lahko državljani občutijo gospodarsko rast. Toliko mogoče za uvod o splošni sliki. V razpravah v petek in soboto na odboru in tudi že danes pri stališčih poslanskih skupin nam je bilo povedano, da ima naša vlada na voljo več kot 1,4 milijarde v primerjavi z letom 2014. Da, to drži. Za kaj pa ta vlada porablja ta denar? Ta vlada namenja 92 milijonov več za obrambo, 68 milijonov več za znanost, 62 milijonov več za notranje zadeve in varnost. Veliko govora je tudi o usklajevanju pokojnin oziroma o samih pokojninah. Drži podatek, obveznost državnega proračuna do ZPIZ-a je skladno z zakonodajo v letu 2018 za 330 milijonov nižja, kot je bila leta 2014. Za upokojence pa je seveda najbolj pomemben podatek, ne glede na to, iz katerega konca se zagotavlja denar, ali je to državni proračun, ali je to KAD, ali ZPIZ, da je najbolj pomembno to, da bo v letu 2018 ZPIZ-blagajna razpolagala s 433 milijoni več kot v letu 2014. To se mi zdi izjemno pomemben podatek, ker vemo, da nam je vedno predstavljena samo ena plat zgodbe. Usklajevanje pokojnin. V letu 2016 je bilo usklajevanje dvakrat. Prvič januarja 2016 za 0,7 % in potem še v oktobru, zopet izredno usklajevanje za 0,4 %. To pomeni, da smo v letu 2016 namenili 36,8 milijona več za pokojnine. V letu 2017 so se pokojnine uskladile že v januarju za 1,15 %. Za letni dodatek je bilo namenjeno 21,6 milijona več kot v letu 2016. V letu 2016 se je letni dodatek pri pokojnini, višji od 750 evrov, ni izplačal; medtem ko so vsi s pokojninami, višjimi od 750 evrov, prejeli 90 evrov letnega dodatka v letu 2017, se pravi letošnje leto. Za leto 2018 je dogovorjena redna in izredna uskladitev pokojnin v višini 1,1 %, za kar bomo potrebovali dodatnih 50 milijonov. Toliko mogoče o konkretnih številkah, kar se tiče pokojnin in usklajevanja pokojnin. Bilo je tudi očitano, da vlada ne nameni dovolj za raziskave in razvoj. Po statističnih podatkih, ki nam jih nudi Eurostat, je Slovenija vlagala v raziskovalno dejavnost in v razvoj te dejavnosti skupno v višini 2,21 % BDP. To je nad povprečjem Evropske unije. Drži pa podatek, da je prispevek privatnega sektorja skoraj 70 % vseh vlaganj. To nas uvršča v sam vrh; predvsem je pa to posledica davčnih olajšav za vlaganje v raziskave in razvoj. Kaj se še na tem področju dogaja, kaj se bo še dogajalo? V pripravi je zakonodaja za visokošolsko raziskovalno dejavnost, imamo strategijo internacionalizacije znanstvenega sodelovanja ter druge razpise iz kohezijskih sredstev, kot so raziskovalni in razvojni projekti – 45 milijonov, raziskovalna infrastruktura – 35 milijonov, teamingi – do 30 milijonov ter aplikativni projekti – 2,5 milijona. To pa so še nominalni zneski, ki podpirajo podatek, da tudi vlada dr. Mira Cerarja vlaga v raziskave in razvoj ter se zaveda pomembnosti tega področja. Kolega Jožef je – pozdravljen, Jožef! – na odboru omenil, da ga skrbi predvsem implementacija zakona o razvojni podpori Pomurski regiji, ki smo ga v tem letu podaljšali. Seveda sem se šla takoj pozanimat na Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo ter sem dobila odgovor, da bo ciljna vrednost, to je 33,2 milijona nepovratnih sredstev, dosežena do konca leta 2019. Pa mogoče še podatek, koliko je bilo do sedaj porabljenega in kakšni so plani do konca leta 2019. V letu 2010 je bilo namenjeno 3,8 milijona evrov; 2011 – 3,6; 2012 – 4,4; 2013 – 2,9; 2014 – 4,2; leta 2015 – 3,8 in v letu 2016 – 2,6. V letu 2017 je planirana poraba 4,1 milijona, v 2018 – 2,1 milijona; od tega gre 1,7 milijona iz integralnih virov; 0,4 milijona pa iz virov Evropske unije, mogoče ta podatek ni bolj znan. V letu 2019 je planirana poraba 1,7 milijona, in sicer 1,3 milijona iz integralnih virov in 0,4 milijona iz virov Evropske unije. Ko to na koncu seštejemo, dobimo skupaj 33,2 milijona nepovratnih sredstev. Omenjeni so pa tudi povratni viri v skupni višini 668 tisoč 126 evrov za mikrokredite, za večje ter za večje kredite za investicije podjetjem; zadaj pa imamo to še razdeljeno na pet instrumentov, pa ne bi šla zdaj preveč v detajle. Verjamem, glede na dobro voljo, ki smo jo že pokazali do sedaj, pokazal jo je tudi minister Počivalšek, da bo tudi absorpcijska sposobnost Pomurja, da vse to uspešno počrpamo; da bomo imeli tudi primerne in ustrezne projekte prijavljene ter da to uspešno zaključimo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marija Antonija Kovačič.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav vsem! V svojem prispevku se bom dotaknila samo dveh točk in si srčno želim, da me slovenski upokojenci poslušajo. Med upokojenci je završalo, ko so slišali, da jim na postavki 21 – Pokojninsko varstvo nekdo nekaj jemlje. V letu 2018 bo zaradi ugodnih razmer na trgu dela več zaposlenih, posledično tudi večji priliv prispevkov za socialno in pokojninsko varstvo, več sredstev za ZPIZ, manj je treba prispevati iz proračuna za izplačilo pokojnin po določeni formuli. Če se na postavki 21 nabere več sredstev, kot je treba po zakonu, za pokojnine, so to namenska sredstva proračuna. Škodljivo je zavajati upokojence, zlasti tiste, ki so še vedno pod pragom tveganja revščine, da jim nekdo nekaj jemlje. Formula za izračun pokojnine določa, koliko mora država po zakonu prispevati v pokojninsko blagajno Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Kako smo pokojnine usklajevali? Redno in izredno, ne bom naštevala, ker je predhodnica pred mano in še marsikdo o tem spregovoril. Veseli pa me, da je po ZPIZ-2 bilo določeno, da je zagotovljena minimalna pokojnina v višini 500 evrov in ta velja že od 1. 10. naprej. Žalosti pa me, da si morajo nekateri z neresnicami zagotavljati bodoče volivce prav med upokojenci. Naj se dotaknem še druge točke, in sicer kakšen učinek ima letni dodatek za upokojence. Predlog, ki ga je ponudila Poslanska skupina nepovezanih poslancev, ponuja dva razreda. Naj povem, da je razporeditev teh sredstev enako težka kot razporeditev, ki jo predlaga vlada, in da je o predlogu z dvema razredoma treba reči, da desettisočim najrevnejšim upokojencem vzame ta predlog 140 evrov in daje tistim, ki imajo večje pokojnine. Pri razporeditvi v pet razredov pa se, mislim in verjamem, ta razporeditev razporeja bolj pošteno; in sicer od 410 v 1. razredu, v 2. razredu 270, v 3. razredu 210, 4. razredu 160 evrov in v 5. razredu 100 evrov letnega dodatka. Tudi ta, ki ima 850 evrov, bo prav gotovo s 100 evri vedel, kaj početi. Mislim, da je treba gledati to zadevo v celoti; ne pa zgolj s parcialnimi ukrepi, s katerimi se poskuša dosegati zgolj navidezno skrb za upokojence. Ravno več razredov naredi večji učinek za vse upokojence, ki imajo nižje pokojnine; in teh je bistveno več. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Alenka Bratušek.
Najlepša hvala. Tisti, ki govorijo o populizmu, morajo najprej postaviti predse ogledalo. In zdaj bom navedla konkreten primer. Gospod Karl Erjavec je v nedeljo po volitvah rekel, da škoda, da smo imeli drugi krog, ker bi te 3 milijone lahko namenili upokojencem. Škoda, da mu niste povedali, da tega upokojenci ne potrebujejo. V istem zamahu, takrat ko govorite o tem, da bi 3 milijone dali upokojencu, tem istim upokojencem 80 milijonov vzamete. No, zdaj pa povejte, kaj je populizem! Veste, koliko volitev je to, koliko drugih krogov volitev je to, to je populizem; in zato je slovenska politika v tako slabi luči, kot danes je. 3 milijone bi dali, če ne bi bilo drugega kroga, ampak 80 jih bomo pa za vsak slučaj vzeli. To je dejstvo. In to je populizem, tako to je, spoštovani gospe in gospodje. Drugo dejstvo. Gospod Horvat je v soboto na odboru navedel podatek, da so se pokojnine od leta 2006 do leta 2016 realno znižale za 16, mislim, da 16 in pol odstotka. Ja, menjale so se vlade, menjali so se predsedniki vlad, menjali so se finančni ministri, ampak ena stalnica in ena konstanta je pa vedno prisotna. Ali lahko verjamete, da je to Desus? Vseh deset let je v tej zgodbi prisoten Desus! To je dejstvo. In vse, kar bi želela povedati tudi jaz, če se že gremo tukaj nastopanje slovenski javnosti, je to, da za slovenske upokojence še vedno veljajo varčevalni ukrepi, vredni v tem trenutku 21 milijonov evrov. Je vredno pri upokojencih varčevati 21 milijonov ob milijardi več prihodkov? Ne vem. Ste se tako odločili! Seveda imate pravico, samo ne mečite peska v oči slovenskim upokojencem. Gospod Jurša je prej govoril o nekem lopatanju denarja v banke. Povejte mi, zakaj ne odlopatate 1,5 milijarde, o kateri se govori, da jo je preveč v bankah, in dajte jo upokojencem. Veste, zakaj? Zato, ker veste, da to ni res. Je pa populistično vsak dan stresati laži in neumnosti in zavajati slovensko javnost; odlopatajte – njegove besede uporabljam – to milijardo in pol in jo razdelimo upokojencem. Moj glas za to imate. Ampak, seveda je treba zbrati pogum in te stvari narediti. Ja, takrat, ko ni gospodarske rasti, takrat, ko ni denarja, logično, da se pokojnine niso mogle usklajevati. Logično. Ampak danes imate milijardo in pol več, spoštovane kolegice in kolegi, v enem letu, samo v enem letu imate milijard in pol več in vi še vedno pravite, pri upokojencih je treba varčevati. To je dejstvo in vsi upokojenci naj bodo veseli, da jim boste dali teh borih nekaj odstotkov. To je populizem. Številke, ki sem jih predstavila, še kako držijo. In res je, da je moja vlada skupaj z vami, skupaj z Desusom, za upokojence dala 330 milijonov več. Pa tega ne morete obrniti, kakorkoli obračate, je to dejstvo. V tem proračunu poleg te napake manjka ena velika prioriteta, to so mladi, in poleg tega manjka nekaj več za okolje. Nič ni rečeno o zelenem, če malo parafraziram. Triglavski narodni park, Državni zbor sprejeme sklep – Vlada nič. Zakaj? Ne vem. Kolega Jurša pred mano je tukaj kričal, da Državni zbor nima vpliva na proračun, ampak on bo potrdil proračun, ki ne bo upošteval zakonskih zahtev Državnega zbora. Je to prav? Ne vem. Je to stara praksa? Tudi, če je, je nova vladna stranka rekla, da jo bo spremenila, pa nič od tega, vse gre po starem, tako pravi moj kolega iz prve vrste. Kaj je s tem, da smo zapisali vodo v ustavo kot pravico vseh, pitno vodo? Nič! Nič se ne zgodi. Niti zakonov, ki bi morali biti pripravljeni, niste pripravili. Niti tega, kaj šele denar. Vse to bo pač počakalo novo vlado. Ja, tudi zadnje volitve so nam postavile vsem ogledalo. Ja, ljudje ne zaupajo v politiko, ampak zato, ker eni populistično obljubljate nekaj, potem pa v vladi delate vse kaj drugega. In to so številke, lahko telovadimo, vsi skupaj smo odgovorni. Vsi skupaj smo odgovorni, da so se pokojnine realno znižale, verjetno bi bilo prav pogledati tudi po letih, koliko, kaj in koliko gospodarske rasti, koliko denarja je kakšna vlada imela na voljo. Toliko, kot jo ima vlada Mira Cerarja, že 10 let ne. Ampak vi se otepate in branite in govorite koliko, da ste za te upokojence naredili, ker ste jim dali dve kepici sladoleda – smo slišali prej. Gospod Jurša je rekel, da je to res. Lahko tudi v skodelici ješ sladoled, ni nujno, da rabiš kornet, ampak za dve kepici sladoleda se prodajati upokojencem kot zagovornik upokojencev je pa žalostno. Žalostno. In pri milijardi in pol, spoštovane kolegice in kolegi, bi morali najti teh borih 20 milijonov in končati varčevanje, zato ker je prav tako. Lahko iščete razloge, lahko obračate stvari, ampak številke so dejstva in številke govorijo zase. Več kot 60 drugih krogov bi gospod Erjavec lahko upokojencem dal, pa mu boste s postavke, kjer piše Pokojnine to odnesli. Škoda, da se greste samo populizem, lahko bi pokazali, kaj je prav. Še vedno je možnost, še vedno je možnost v Zakonu o izvrševanju proračuna, tudi če moj amandma ni pripravljen tako, kot vi mislite, da je prav, ga popravimo in napišemo to, kar bi bilo prav. Lahko tudi več kot 410 evrov, če mislite, da je za to denar. Jaz sem pač bila realna in naredila to iskreno, kar res mislim, da je čas. Upokojenci ne smejo čutiti varčevanja do leta 2020, če imamo gospodarsko rast – in imamo jo, dokazano jo imamo –, če državni proračun razpolaga z milijardo in pol več kot leta 2014. Če je res, da pravite, da je v naših bankah več denarja, ga odlopatajte in ga dajte upokojencem. Ne samo s populizmom, ampak dajmo z dejanji pokazati, da nam je res do tega.
Hvala lepa. Je še želja po razpravi? Prosim, če se prijavite. Mag. Marko Pogačnik, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Uvodoma povem, da ne bom podprl vladnega proračuna, spremenjenega z rebalansom za leto 2018. Razlogov, zakaj ga pa ne bom podprl, je pa več. Predvsem bi rad povedal, da predlagani rebalans proračuna ni takšna zgodba o uspehu, kot ga poskušajo predstaviti tako predsednik Vlade kot ministrica za finance in ne nazadnje tudi kot sama koalicija, Stranka modernega centra, Desus in pa Socialnih demokratov. Dejstvo je, da ta vlada živi v bistveno drugačnem okolju kot predhodne vlade. Dejansko so prihodki približno za več kot 1 milijardo višji, vemo, da je neka gospodarska rast, ključno pa je, kar ugotavljamo pa ne nazadnje tudi vsi, da ne teh povišanih prihodkov za več kot eno milijardo evrov v državnem proračunu kot tudi gospodarske rasti ne občutijo tisti, ki bi to morali; to so pa državljanke pa državljani Republike Slovenije. Ti pa tega ne občutijo v svojih denarnicah. Spoštovani kolega Prikl, mislim, da ne. Tudi vaši upokojenci, ki se tako zavzemate za njih, so vam že to tudi povedali in ni tega. Usklajevanje pokojnin za dve kepici sladoleda, mislim, da je to žalostno pri več kot eni milijardi višjih prihodkih. Prepričan sem, da marsikateri upokojenec bi tudi vam osebno ali pa članom vaše poslanske skupine poslal kakšen mail, kako so se jim pokojnine, recimo v obdobju zadnjih petih let, povečale. Ta vlada se nekako hvali, da je proračun za leto 2018 bil v pozitivi, to pomeni, da bo imel presežek. Res je, planirate presežek 51 milijonov, vendar dejstvo je, da ta presežek bo zaradi enkratnega dogodka, in sicer priliva evropskih sredstev v višini več kot 200 milijonov evrov. Do sedaj je bil proračun v presežku samo enkrat v zgodovini Slovenije, in sicer leta 2008 in to obdobje, ko je vladala vlada Janeza Janše. Poglejte, tudi če ste vi napisali, da bo presežek za leto 2018, vemo, da gre tukaj zaradi enkratnega dogodka, ni pa še verjetno tudi nobene garancije. Kajti, marsikaj se lahko seveda tudi spremeni. Dejstvo je, da tudi Fiskalni svet ni dal tiste pozitivne ocene temu predlogu sprememb proračuna za leto 2018. Fiskalni svet je po pregledu makroekonomskih napovedi in napovedi javnofinančnih gibanj ocenil, da so predloženi proračunski dokumenti le deloma skladni s fiskalnimi pravili, ki veljajo v obdobju, v katerem Slovenija še ne dosega srednjeročnega fiskalnega cilja. Bi rekel, tudi tisi ključni nadzorni organ proračuna, ne samo opozicijske poslanske skupine ugotavljamo, da s tem proračunom ni čisti vse okej oziroma da to ni takšna zgodba o uspehu, kot jo poskuša na nek način predstaviti sama koalicija. Treba je povedati, da tisto, kar je zasluga za rast prihodkov, je predvsem gospodarstvo. Gospodarstvo je tisto, ki polni proračun. Namesto da bi ta vlada in ta koalicija za uspešno delo gospodarstvo tudi nagradila, ga dejansko potem na nek način z višjimi dajatvami, z dodatnimi obremenitvami tudi kaznuje. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da glede na povišane prihodke in visoko gospodarsko rast bi ta vlada in ta koalicija in predvsem Ministrstvo za finance lahko šli malo odločneje k zniževanju samih davkov. Vendar te prihodke, ki ustvari gospodarstvo, imam jaz občutek, da jih ta vlada raje porabi zase, predvsem za tiste svoje ugodnosti, ki jih imajo. Mimo tega žal ne moremo. Dejstvo je, da se plače v javnem sektorju povečujejo. Osebno nisem proti višjim plačam. Absolutno sem pa proti višjim plačam v javnem sektorju na račun gospodarstva. Dejansko je značilnost te vlade, da vlada s politiko povečevanja davkov in dodatnega zadolževanja. Lahko pridemo tudi do ugotovitve, da se dolg države v primerjavi z letom 2014 pa do konca leta 2017 bo povečal. Tukaj smo skeptični, ali so ta zadolževanja tudi upravičena ali ne. Prepričani smo, da politika zadolževanja in politika dodatnih obremenitev in dodatnih davkov ni tista, ki bi Sloveniji zagotavljala razvoj. Treba je še povedati, ko smo že pri pokojninah, veliko smo danes razpravljali, sigurno so pomemben segment tudi na področju proračuna, visoka postavka, tudi procentualno v strukturi odhodkov se nameni za leto 2018 planiranih malo več kot 1,2 oziroma 1,3 milijardi evrov. Pri tem je pa treba spomniti, da so bili odhodki za pokojninsko blagajno v letu 2014, recimo, tam 1,65 milijarde evrov, kar predstavlja, bi lahko rekli, skoraj 400 milijonov več. Dejstvo je, da po eni strani zaradi gospodarske rasti, zaradi manjše brezposelnosti je potreba po tem, da proračun polni pokojninsko blagajno, nižja, kar je seveda pozitivno. Po drugi strani pa, kot smo že povedali na odboru, ni pa nikjer nobene omejitve, da bi pa ta vlada, ki se tako hvali, kako skrbi za upokojence, lahko dala še dodatna sredstva. Tukaj sem pa mnenja, da bi lahko, kajti dejstvo je, da je čas, ko bi se pokojnine morale usklajevati, ko bi morale te pokojnine biti višje, predvsem pa zaradi vseh teh dogodkov, ki so se zgodili v preteklosti. Mi smo financirali tako bančni sistem kot ostale zadeve z več milijardami, nekako za upokojence se pa tukaj stvar pozabi. Večkrat je bilo danes tudi s strani marsikaterega koalicijskega poslanca slišati razpravo o zloglasnem ZUJF, ki je bil sprejet v času Janševe vlade. Desus je takrat tudi bil v tej vladi. Tisti poslanci, ki so takrat bili v tem parlamentu, vedo, zaradi česa se je takrat ZUJF sprejel, da se je dejansko sploh Slovenija rešila pred kolapsom, ki ga je pa povzročila predhodna vlada, vlada Boruta Pahorja, finančnega ministra Križaniča in koalicije, ki je vladala od leta 2008 do leta 2011. Vendar ti koalicijski poslanci, ki danes razlagajo o tem zloglasnem ZUJF, glejte, 3 leta in pol ste na mandatu, imate škarje in platno v svojih rokah, vendar se niste odločili, da bi ukrepe, ki so bili sprejeti za časa ZUJF, tudi preklicali. Še več, vi ste začasni ukrep, ki je bil sprejet v času vlade Alenke Bratušek v zvezi z davkom na dodano vrednost, začasnega spremenili v trajnega. Marsikateri ukrep ZUJF, ki pa tudi po mnenju stranke SDS ne bi bil več potreben, ste vi podaljšali. Kajti ekonomske razmere in pa gospodarske razmere na trgu in predvsem delo slovenskih gospodarstvenikov in gospodarstva grejo v to smer, da bi se zadeva lahko zmanjšala. Saj, kaj nas še moti pri tem proračunu? Prepričani smo, da je ta proračun daleč od tega, da bi lahko rekli, da je naravnan razvojno. Marsikateri, tudi ministrica za finance se je hvalila, kako je, bi rekel, ta proračun razvojno usmerjen. Vam bom prebral samo en podatek. V zadnjih 9 letih se je državni prispevek za naložbe z 1,9 % bruto domačega proizvoda sesedel na vsega 0,5 % bruto domačega proizvoda. To pomeni, da za razvoj Slovenije da država manj kot za vojsko; in vojska je že tako in tako obubožana. Ta podatek se je znižal z 1,9 na 0,5, ta naložbena politika same države. V to naložbeno politiko za raziskave in za razvoj, ker je bilo prej omenjeno s strani ene izmed poslank, vključuje še ves privatni sektor. Govorim o naložbah, za katere je odgovorna država. Trošarinska politika. Prepričani smo, da trošarinska politika je napačna. Ne nazadnje še vedno ne razumem, zakaj je liter nafte v Sloveniji 20 centov dražji kot liter nafte v Avstriji ali zakaj v Celovcu za tisoč litrov kurilnega olja družina plača 150 evrov manj kot za tisoč litrov kurilnega olja v Mariboru, Ljubljani, Murski Soboti. To se mi zdi, da so vse postavke, ki bi se dale zniževati, sploh pa na osnovi teh večjih prihodkov proračuna; vendar ne. Kot sem že omenil v svojem stališču, tisto, kar gospodarstvo ustvari, ta vlada in ta koalicija raje poje in pa popije. Ne moremo še enkrat mimo NLB; NLB, sem prepričan, da bo imel vpliv na proračun leta 2018, kaj šele na leto 2019. Prepričan sem, da ministrica in na Ministrstvu za finance nekaj skrivajo, kajti tako že v soboto na Odboru za finance kot danes vehementno trdijo, da NLB ne bo imela vpliv na proračun za leto 2018. Prepričan sem, da ga bo imel; imel ga bo vsaj skozi ali dividendno postavko ali z odprodajo nekaj drugega. Tako še vedno pričakujem tekom današnje razprave dodatna pojasnila. Omenili smo tudi, kaj se bo dogajalo s tako imenovanimi izbrisanimi podjetji, da tukaj obstaja velika nevarnost za Slovenijo, da bo Evropsko sodišče za človekove pravice odločilo, da je bil ta izbris neustaven, nezakonit in da bo država morala izplačevati visoke odškodnine. Dejstvo je, da se je zadeva uvrstila na Veliki senat Evropskega sodišča za človekove pravice v Strasbourgu in da po nekaterih ocenah bi celoten znesek teh odškodnin lahko prinesel eno milijardo evrov, kar pa predstavlja precejšen zalogaj. Vemo tukaj, da gre za približno 17 tisoč pravnih subjektov. Ne nazadnje to visoko odškodnino je potrdil in se je zavedal tudi minister za pravosodje in mislim, da nekje v poletnih časih je meni na poslansko vprašanje na to odgovoril kot pozitivno, da obstaja veliko tveganje za Slovenijo, pri tem pa je treba poudariti, da takrat zadeva še ni bila uvrščena na Veliki senat sodišča za človekove pravice v Strasbourgu. Prepričan sem, da Vlada je totalno padla, in koalicija, na črpanju evropskih sredstev. Tukaj sem prepričan, da je zadeva katastrofalna in ne nazadnje ne morem kupiti argumenta, ki ga ves čas ta vlada uporablja, da je slabo črpanje posledica preslabo postavljenega informacijskega sistema. Za ta informacijski sistem je nekdo odgovoren, vi ste na oblasti več kot tri leta in pol in prepričan sem, da bi lahko tukaj kaj naredili. Ne nazadnje v Sloveniji imamo 1,3 milijone davčnih dolgov, nepobranih davkov, za davčni primanjkljaj sem prepričan, da je previsok. 1,3 milijarde davčnega dolga predstavlja že skoraj 15 % vseh prihodkov v proračun Republike Slovenije. Tukaj gre za tako imenovani aktivni in neaktivni davčni dolg. Še večji šok zame osebno pa je, ko pogledaš statistiko in podatke za nazaj, da je Republika Slovenija od leta 2014 do danes odpisala za več kot pol milijarde evrov davčnega dolga, to pomeni več kot 500 milijonov evrov. Spoštovana koalicija, spoštovane državljanke in državljani Republike Slovenije, predstavljajte si, kaj pomeni v danem trenutku več kot 500 milijonov. Ta denar bi lahko bil namenjen za zdravstvo, za šolstvo, predvsem tam, kjer ima Slovenija v danem trenutku največ težav. Danes v uvodni predstavitvi, ki jo je imela ministrica za finance, ko je predstavljala segment s področja zdravstva, se mi zdi, da je tukaj šlo za norčevanje iz državljank in državljanov Republike Slovenije, kajti ministrica je na nek način predstavljala, kako učinkovit zdravstveni sistem imamo, kako imamo učinkovito vodenje zdravstvenih sistemov, javnih zavodov s področja zdravstva, ne nazadnje smo pa mesec dni nazaj v Državnem zboru sprejemali interventni zakon za več kot 125 milijonov evrov pokritja izgub v javnem zdravstvenem sektorju, pa predvsem na račun neučinkovitega vodenja. Ministrica je v svojem uvodnem nagovoru tudi razlagala, kako se čakalne vrste v zdravstvu znižujejo predvsem na račun večjih odlivov s strani proračuna v zdravstveni sistem. Mislim, kot da bi ministrica za finance živela v nekem drugem svetu! Ne glede na vse skupaj sem prepričan, da je sreča samo v tem, da je to zadnji proračun, ki ga pripravlja ta koalicija, zadnji proračun, ki ga pripravlja vlada Mira Cerarja. Kajti če pogledamo zgodovino tega mandata, je predvsem dejstvo, da je ta vlada imela politiko zadolževanja, politiko novih davkov in politiko dodatnega obremenjevanja predvsem gospodarstva in državljank in državljanov Republike Slovenije. Hkrati se bo ta vlada zapisala tudi v zgodovino vseh vlad do sedaj v zgodovini Slovenije, da v celotnem svojem mandatu niste sprejeli niti enega amandmaja, ki ga je opozicija predlagala k proračunu, pa tako za leto 2018, pa 2017, pa 2016, pa 2014. Niti enega. Ne najdete niti enega sredstva upravičenega, kar predlaga opozicija. To je bilo prvič v zgodovini Republike Slovenije. Recimo, v našem mandatu, ko je vlado vodila Slovenska demokratska stranka, smo večkrat šli nasproti opoziciji, kajti zavedali smo se tega, da tudi opozicija verjetno lahko pripomore k dokumentu, ki je najpomembnejši za razvoj Slovenije, z nekaterimi svojimi predlogi. Ne nazadnje, nazadnje, ko je vlado vodila Slovenska demokratska stranka in Janez Janša 2012, je tudi opozicijska stranka Socialnih demokratov proračun podprla. Ampak mi, žal, tega ne moremo, razlogov je preveč, odgovornost za to pa sprejemate vi.
Besedo ima gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa za besedo in lepo pozdravljeni tudi v mojem imenu! Dobivam občutek, da se danes pogovarjamo o proračunu ZPIZ, pokojninske blagajne, veliko je tukaj govora o upokojencih. Prav patetični so ali pa ste nekateri, ko skušate tako obračati besede. Ne bom govoril o populizmu, ampak tako nekorektno prikazati, kaj ni bilo narejenega oziroma bi moralo po vašem mnenju biti več narejenega za upokojence, da ste enostavno zelo lahko preberljivi in ljudje, verjemite, ne nasedajo na te floskule. Če je populizem, karikirano, da smo dali par kepic sladoleda upokojencem, je to vseeno boljše, kot da kolegica Alenka Bratušek, ki verjamem, da me nekje v zapečku posluša – kot da pa kažete upokojencem ali pa ste kazali upokojencem sladoled skozi šipo. Mislim, da nekaj je pa vseeno bilo narejenega oziroma nekaj pa vseeno ta proračun odraža; jaz ne bom rekel, da je idealen, ker takšnega ni, da se namenja več za varnost. Pa ne izključno obrambnemu sistemu v neposrednem pomenu besede, ampak tudi na področju obrambe pred poplavno ogroženostjo, požari in tako dalje, da to je nek doprinos, da se namenja procentualno in nominalno več; večji znesek za znanost in raziskave; več za infrastrukturo; več za zdravje – to so vseeno neki tisti elementi, ki me navdajajo z optimizmom, da je ta proračun vendarle razvojno naravnan in da je toliko optimističen, da je vendarle toliko pozitivno nastrojen, da lahko prinaša neke pozitivne učinke tako v smislu zagotavljanja socialne države na eni strani kot spodbud gospodarstvom, da se še to naprej razvija in nosi svoje pozitivne učinke. Ja, tisti famozni ZUJF – jaz uporabljam ta pridevnik poleg tega zakona –, ki je posegal v celo vrsto socialnih transferjev, ga mehčamo in smo ga praktično omehčali. Z naslednjim proračunskim letom več ne bo praktično nobenih učinkov tega famoznega, bom še enkrat ponovil, ZUJF; vračajo se nazaj socialni transferji vsi, tudi otroški dodatki kot del družinskih prejemkov, vračajo se višji DSP, nadomestila za brezposelne in tako dalje in tako naprej. Kaj je bilo narejenega na pokojninskem in invalidskem zavarovanju? Najnižjo pokojnino smo seveda dvignili na 500 evrov za polno delovno dobo, ampak tu se seveda ne bomo ustavili, dokler ne bo najnižja pokojnina takšna, da bo omogočala upokojencem dostojno življenje. To ni socialni korektiv, to je vendarle tisti prejemek, ki ga upokojenci dobijo za svoje minulo delo, ko so se odrekali in izgrajevali to družbo [[…]]
Mir v dvorani, prosim!
Hvala lepa predsednik, da skrbite za red, je potrebno očitno. Nadalje, napaka pokojninske reforme je bila prostovoljna vključitev v pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Odpravili smo to anomalijo in se bo ljudem, ki so plačevali in bili na nek način zavedeni, tudi to povrnilo, pokojnine se bodo seveda zvišale. Kar zadeva valorizacij, ja, majhni koraki, začeli smo usklajevati po petih sušnih letih, če hočete, ko se niso pokojnine usklajevale, smo začeli jih usklajevati tako redno kot izredno. Desus je tisti, ki je prinesel v koalicijski sporazum tudi to, da če bo gospodarska rast več kot 2,5 % od GDP per leto, da bomo pokojnine usklajevali. Takrat se je mnogokomu to zdelo smešno, nedosegljivo, nemogoče. Rekli so: Tu imate, itak ne bo prišlo do tega. Evo, prišlo je do tega. V letošnjem letu, v naslednjem letu in v vseh naslednjih letih upamo, da bo poleg rednih usklajevanj zapisano v sistemskem zakonu tudi izredno usklajevanje pokojnin. Ne bom tratil besed pri letnemu dodatku, regresu, je kolegica Kovačičeva zadosti jasno povedala. Ja, vedno pa ostaja v tem kaskadnem sistemu – ne več, kot je bilo pred krizo, 2 razreda, sedaj 5 razredov – ,vedno obstaja tista nevarnost, da nekdo, ki ima en evro višji ali nižji dohodek prejemek na leto, pač izpade in dobi nižji znesek. Ampak mi ocenjujemo, da je pač potrebno, da je v tej masi upokojencev, da je pač 5 teh razredov, ker ocenjujemo, da je to bolj pravično. In evo, dobijo vsi, ne glede na višino pokojnin. Nikoli pa ne bomo do konca zadovoljni, vsaj do takrat ne, dokler ne bodo vse tiste pokojnine na tej ravni, da noben upokojenec za svoje minulo delo ne bo rabil imeti takšne pokojnine, da bo tvegal socialno izključenost in tudi na tem bomo delali. Naš, zaenkrat še neuresničen, cilj ostaja seveda demografski sklad, ki smo ga želeli prinesti – in smo ga prinesli – v koalicijski sporazum. Zaenkrat se še ni udejanil – upanje vedno nazadnje umre –, tako da tudi tukaj še upamo, da bo kaj iz tega. Nove Ljubljanske banke tukaj ne bom omenjal, ker tudi ne vidim direktnega vpliva na proračuna, ki ju zdajle spreminjamo oziroma bomo spremenjena, verjamem, tudi sprejeli. Ena bolečina pa ostane, da so bile te banke prekapitalizirane in ena izmed državnih bank prekapitaliziranih, to nas, Mariborčane, še posebej boli, Nova Kreditna banka Maribor praktično šenkana, prodana za bagatela. Nimamo je več, dividende ne prihajajo niti več na to stran Atlantika, ampak kar tam ostajajo in to je seveda ena bolečina, ki so pač nekateri, ki so bili takrat na oblasti in so dajali zaveze in hodili po drage kredite v Ameriko, ki jih danes by the way nadomeščamo s cenejšimi krediti, dali obljube in je bilo pač nekaj treba realizirati. Nekaj časa si bom pustil, da bom lahko še komu odgovoril, ker pričakujem, da bo tudi kakšna reakcija z vaše strani na to moje izvajanje. Hvala lepa zaenkrat.
Besedo ima gospod Ljubo Žnidar.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Spoštovane kolegice in kolegi, vsem prav lep pozdrav tudi iz moje strani! Ko poslušam razprave mojih sokolegov z vladne strani, imam občutek, kot da so v opoziciji ali pa, da se ne zavedajo, da so na vladni strani; skratka, izražajo nezadovoljstvo nad proračunom. Ampak poglejte, spoštovani kolegi, vi ste tisti sestavni del vlade, ste vladni regulatorji. Vi pripravljate dokumente, vi ste pripravili proračun, ste sestavni del tega in sedaj ne jokati in stokati. Drugo vprašanje pa je, kaj ste pa naredili. Spoštovani Desus, vi ste obljubili, zelo jasno in glasno obljubili: Pokojnina bo tisoč evrov. Jasno in glasno. Danes pa vprašajte vaše upokojence, če so zadovoljni, tisti, ki imajo 350, 400, 500 evrov pokojnine, če so zadovoljni s stranko Desus, ki daje samo obljube, naredi pa zelo malo. Tako bi tu rekel, treba se je zavedati dejansko, kdo je tisti sestavni del vlade, vladni regulator, ki ima to možnost. Mi v opoziciji pa na tiste pomanjkljivosti, ki jih opazimo, ki jih na terenu vidimo ali ki jih vidimo na neki prioriteti – verjamem, da za vse segmente je seveda v proračunski malhi premalo denarja – in zato je treba izbrati neko prioriteto. Pa se bom na nekaj področij osredotočil, ker vidim, da se nekako mačehovsko obnašamo do nekaterih področij. Pa mogoče začnem res kar na prvem mestu s pokojninami. Po mojem mnenju je razkorak med najnižjo in najvišjo pokojnino v Sloveniji neprimeren. Po mojem mišljenju je treba najnižje pokojnine dvigniti, tiste visoke, privilegirane pokojnine, ki so med 2 tisoč evri in 3 tisoč evri, tiste je pa treba znižati. To bi bil pravi ukrep, ki bi dal tudi določene rezultate in tudi zadovoljstvo v širšem delu med upokojenci, ki prejemajo tiste najnižje pokojnine. Pa naj grem malo bolj na strokovni, tehnični del. Protipoplavni ukrepi. V proračunu že, ne samo v tem proračunu, tudi že v prejšnjih dveh, opažamo relativno majhna sredstva za zmanjšanje protipoplavne nevarnosti; skratka za investicijska vlaganja, da se zmanjšuje možnost povzročanja škod s strani [[…]]
Mir v dvorani!
[[…]]poplav. Kajti treba se je zavedati, da poplava ni potres, ki ga ne moreš napovedati. Poplava je ponavljajoča posledica večdnevnega dežja, povprečno dvakrat na leto. Dvakrat na leto se v povprečju soočamo s poplavami. To ne gre za zadevo, katero ni moč napovedati. V povprečju dvakrat na leto jo lahko pričakujemo. Občutno občutno premalo sredstev namenjamo reševanju protipoplavne varnosti in potem seveda z odškodninami poplačujemo povzročeno škodo, namesto da bi s strokovnim pristopom, z investicijami in seveda tudi z ostalimi ukrepi preprečili povzročanje škode, ki jo nudijo narasle hudourniške reke v času poplav. In na koncu – kdo je to kriv? Krivi smo mi sami, da k temu področju ne pristopimo, tako kot bi se moralo. Na ministrstvu je kar nekaj projektov, sprejetih prostorskih ureditev, tudi izdelana projektna tehnična dokumentacija; skratka, projekti so pripravljeni takoj z možnostjo, da se preide v realizacijo, vendar ni sredstev. Zelo dobro poznam porečje reke Savinje, tako v zgornjem toku, v spodnjem toku, pripravljena tehnična dokumentacija za izvedbo, konkretno tudi odsek od Prebolda do Letuša, ureditev levega brega reke Savinje v dolžini cirka 7 kilometrov na čakanju že sedem, osem let. Zgodi se popolnoma nič. Savinja tam prestopi bregove, povzroča škodo in tako naprej. Skratka, voda teče, zgodi se popolnoma nič, povzroča škodo – pristopa, ukrepa, posluha dejansko ni. V nadaljevanju, če pogledam segment prometa, kajti proračun je le pogled v prihodnost in najprej se bom osredotočil na tiste postavke, ki ne zahtevajo velikih finančnih sredstev. To je priprava prostorske in tehnične dokumentacije. To je prvi korak pristopa pri nekem projektu in tukaj se vidi usmeritev. V proračunu se vseh teh usmeritev ne vidi! V tem momentu se ne pripravlja niti en nov projekt s prometnega področja, da ne govorim o tretji razvojni osi, projektno-tehnično dokumentacija se ne izdeluje. Če govorim o odsekih v navezavi proti Hrvaški, Postojna–Jelšane, Koper–Dragonja, niti postopki za umeščanje teh tras niso v teku, pa vemo, da ta umeščanja trajajo tam nekje pet, sedem, celo do dvanajst let so tisti z najdaljšo dobo. V tem proračunu se ne vidi niti pričetek teh prepotrebnih segmentov, ki bi jih bilo treba nujno pričeti, vsak dan se pa soočamo s prometnim kaosom na vseh segmentih ali, da ne rečem, na vseh koncih Republike Slovenije. Pa se na veliko že govori, da je potreben tretji pas na avtocestah. Res je, da se je vožnja z vseh koncev Slovenije proti Ljubljani z ene ure zdaj podaljšala že na dve uri. V petih letih se bo ta vožnja s prvotne ene ure podaljšala na tri ure. Pa tudi tretji pas na avtocesti tega ne bo rešil, ampak je en bistvenih tehničnih segmentov, ki bo povzročal velik kaos, ljubljanski obroč avtoceste. Slej ko prej bo treba razmišljati o zunanjem obroču okrog glavnega mesta Ljubljane. To bo največji zamašek v prihodnosti, kar se tiče prometa v Republiki Sloveniji. Poglejte si ta magnetogram čez pet let, kaj sem danes na tem mestu s svojo prognozo tu napovedal, da v roku petih let bo največji prometni zamašek ljubljanski obroč, ki te rešitve dejansko v tem trenutku nima, se niti ne načrtuje in to bo največja ovira in največja cokla v prometu v Republiki Sloveniji. Skratka, priprav velikih projektov, priprav prostorske umestitve, priprava, izdelava tehnične dokumentacije, da se te rešitve začnejo oziroma vzpostavijo v nek tek, teh rešitev v proračunu v nobenih postavkah ni zaznati. Jih praktično ni. Jih ni! Je nekaj segmentov na področju železnic, ta famozni drugi tir, itak vemo, kako teče in kako je ta zadeva speljana preko posebnega zakona, čeprav bo tudi proračun Republike Slovenije imel tu posledice tudi pri tem projektu. Če grem na področje gospodarstva. Več ali manj vse razprave so usmerjene samo v odhodke. Zelo redko se kdo usmeri s svojo razpravo glede prihodkov v proračun Republike Slovenije. Prihodki so načrtovani za eno milijardo več kot prejšnje leto. Seveda je to posledica strategije te vlade. To se pravi, absolutno bi rekel, da z represijo pridobivanje večjih prihodkov v državni proračun, na vsakem koraku, na vsakem segmentu višanje davkov, višanje kazni; skratka, več represije v prometu in na vseh segmentih ali če kdo ne odkaže drevesa na svoji parceli v skladu z vsemi pravili, skratka gre za zelo represiven pristop in na ta način se tudi višajo prihodki. S tem bi se strinjal, če bi ti povečani prihodki bili pravilno tudi v nadaljevanju porabljeni oziroma porabljeni tako, da bi potencirali in ustvarjali družbeni prihodek v krogu potem nazaj v proračun. V tem primeru bi se strinjal, kajti večina teh prihodkov gre za lastno porabo ali drugače rečeno, za porabo javnega sektorja. Ampak tu se nikakor ne usmerjam na policijo in vojsko, ki dobro opravljata svoje delo v minimalnih finančnih zmožnostih, ampak na celoten drug segment javnega sektorja. Da ne govorim o javnih agencijah in tako naprej; skratka teh nepotrebnih in predimenzioniranih služb je ogromno. Ogromno! Ja, Vlada se zelo rada pohvali oziroma stranka SMC: Smo zelo uspešni, smo v Republiko Slovenijo pripeljali Magno. Ne, niste je pripeljali. Slovenci smo jo kupili. Stalo je to 28 milijonov. To je stalo 28 milijonov, da smo Magno pripeljali v Slovenijo. Če bi v poslovni coni Hoče naredili poslovno cono s temi 28 milijoni, bi lahko zgradili kompletno poslovno cono, pa vam garantiram, da bi lahko zaposlili več, kot pa bo zaposlila Magna na tem prostoru. Magno smo kupili, ne pa pripeljali, stala nas je 28 milijonov, Yaskawa nekaj manj, nekaj čez 5 milijonov. Magno smo kupili, nismo je pripeljali in tega ne štejem kot velik gospodarski uspeh. Treba se je pa zavedati, da gospodarstvo je tisto, ki ustvarja prihodke v proračun, ki ustvarja višje pokojnine, ki ustvarja boljše razmere v zdravstvu, šolstvu in vseh ostalih segmentih. To je gospodarstvo. V gospodarstvo se ne vlaga na tak način oziroma s takšnim načinom bi se jaz ne hvalil. Bi se ne hvalil. Pomagajmo domačemu gospodarstvu oziroma sam sem mnenja, da če bi z 28 milijoni pomagali domačemu gospodarstvu, bi lahko zaposlili več. Ne bom se dotaknil, ker dejansko res ni vezano na proračun, ampak kljub vsemu posredno je – prodaja NLB. Glejte, kupnina sploh ni pomembna, če ti v nek poslovni subjekt vsako leto vlagaš velike milijone – no dobro, par let nazaj smo vlagali več kot milijardo letno –, potem je to sod brez dna, ne pa državna srebrnina. Zakaj se Vlada tako brani prodaje NLB, je, mislim, da že vsem državljanom zelo, zelo jasno in da tu ugibanj več ni. Ne gre za to, da to povzroča oziroma da je segment bančne in finančne stabilnosti republike, ampak da je to segment soda s pipo, ki ima denarni curek zelo jasno in natančno usmerjen. Tako s to kupnino, pa četudi je za 5 evrov, je treba NLB seveda prodati, da potem ne bo treba vlagati teh silnih milijonov v našo največjo banko. Skratka, ta regulacija v samem proračunu je nepravilno usmerjena, seveda zaradi tega tudi sam proračuna za leto 2018 v takšnem obsegu ne morem podpreti, s temi usmeritvami. Mi smo vedno doslej pripravljali amandmaje, sugestije, izboljšave, predloge, v vseh teh letih niti en predlog od opozicije, pa ne glede na stranko, niti en predlog od opozicije ni bil upoštevan. To se pravi, da gre za zelo jasno namenskost: opozicija nima popolnoma nič prav oziroma tudi če ima prav, jo bomo absolutno preglasovali. To se pravi, ne gre za dobro Republike Slovenije, ampak gre za politično prevlado, kdo bo koga preglasoval, ne pa to, kdo ima prav. Vam, koalicijski poslanci, bi rekel takole: treba je ločiti kaj je fino, kaj je pa prav. Fino je tisto, če nas z lahkoto preglasujete. To je fino. Državljani Republike Slovenije pa bodo to presodili, če je to prav. Hvala.
Besedo ima gospod Zvonko Lah.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Malo prej, ko je kolegica Bratušek razpravljala, kar užival, ker bom kmalu tudi jaz dosegel tisto mejo, ko mi bo pripadala pokojnina. Pa bi se kar malo pridružil njeni razpravi, da glede na to, da je preko milijarde več prihodkov kot do sedaj, pa da Desus, ki igra odločilno vlogo v tek koaliciji, ne poskrbi za tiste, ki so jih izvolili, in ne vem koliko mandatov ste že, kolegi in kolegice, v vladi, da izgleda, da vas večje koalicijske stranke rabijo zaradi tega, da s tem krotijo potrebe upokojencev. Ker očitno bolj skrbi stranka za svoje politične veljake, da so vseskozi pri koritu, kot pa za tiste upokojence, ki imajo po 200, 300 evrov pokojnine na mesec in morajo s tem preživeti. Res ste sedaj polno minimalno penzijo dali na 500 evrov, to je miloščina, in s tem ste povzročili to, da se ni treba truditi, da bodo tisti z najmanjšo plačo plačevali čim več prispevkov, ker bodo tako ali tako imeli 500 evrov penzije; tako tisti, ki imajo 600 evrov plače minimalne, kot tisti, ki bodo imeli skoraj 900 evrov. Ker za 870 evrov povprečne plače [[…]]
Malo miru!
[[…]]je ravno tako 500 evrov penzije, kot za tistega, ki ima 600 evrov, ker manj kot 500 evrov ne more dobiti. In to ni stimulativno, ni pošteno. Govorijo nam tudi tisti, ki imajo invalidske penzije, za nas niste pa nič poskrbeli, ker nimamo polne delovne dobe. Ker s popravkom ene krivice delate še večje krivice drugim, ker to izgleda kot neko darilo. Nič niste s tem naredili. Po drugi strani pa bi pričakoval, da tisti, ki predstavljate tiste, ki imajo zelo nizke mesečne prihodke, boste kaj poskrbeli tudi, da bodo imeli čim nižje življenjske stroške. Pa nikoli se ne oglasite, kolegice in kolegi, pri tem, ko se dvigujejo stroški javnih gospodarskih služb, to se pravi družb, to je položnic komunal, kjer se cene dvigujejo, postajajo socialno nesprejemljive za tiste z majhnimi prihodki; ampak ne. Prav zanimivo je bilo, ko sem enkrat eno analizo delal, kakšno penzijo imajo tisti predstavniki upokojencev, ki jih predstavljajo na lokalnem, regionalnem in državnem nivoju. Ne boste verjeli – med najvišjimi! In vsi si prizadevajo, kako naj bi procentualno se pokojnine dvigovale. Tisti, ki ima 300 evrov dobi povišico 5 evrov, tisti, ki ima tisoč 500 evrov pa – koliko že znese? In za tiste se najbolj prizadevajo funkcionarji. Recimo, bil je primer, ravnatelj osnovne šole v pokoju je predstavljal upokojence z najnižjimi pokojninami in se je trudil, da bi se povečale. Prej pa čitamo, da so bili ravnatelji med tistimi, ki so imeli najvišje plače v regiji osnovnih šol. Tako se zavzemate za svoje upokojence! Kot je že prej kolegica povedala, imamo, vsi smo ploskali, pravico do pitne vode. Dali smo jo v ustavo, vse lepo in prav. In potem vse tiho je bilo – nekaj smo dosegli! A res? 300 tisoč Slovencev pije oporečno vodo. A ste kaj naredili s tem? Bomo pripeljali vodo v vsako gospodinjstvo. Ja, za kakšno ceno? Zdaj se pa ljudje sprašujejo, koliko bom pa potem plačeval mesečno, ko mi jo boste priklopili? Če bo dal tretjino pokojnine za položnico komunale [[…]]Za odpadke bo moral plačati, takso za odvajanje in obremenjevanje podtalnice tudi, ker jo mora, ja, edino vode pa ni treba, da se priklopi, da bo imel nižjo položnico. Gospe in gospodje, a ni to podobno tistemu, ko imajo v Afriki, ko so se hvalili, kako so pripeljali tistim ubogim ljudem vodo, pitno vodo, na žetone? Potem so morali kamen tolči na roke cel dan, da je zaslužil žeton, da je prišel do pitne vode. A ni to pri nas nekaj podobnega? 300 evrov pokojnine, pa položnica 150 evrov komunale. Potem ti pa, ker ne moreš plačati, pa hišo vzamejo ali pa stanovanje. To je politika. Pričakoval bi, da bi bila politika tistih, ki naj bi skrbeli za upokojence, čisto drugačna, da bi skrbeli za vse. To je isto kot sindikati. Skrbijo za delavce, se borijo predvsem v javnem sektorju, nič pa niso se pobrigali za tistih 80 tisoč, ki so v krizi izgubili službo. Ker izgubiš službo, nisi več član sindikata, ker ne plačuješ članarine. Tako kot v zdravstvu. Danes imamo polna usta, kako bomo, vse politične stranke, branili, da nekdo ne bo moral iz naše države, ljudje nam pa umirajo v čakalnih vrstah za zdravnika, za zdravniške preglede. Naši ljudje! V eni razpravi, ko smo se pogovarjali o problemih zdravstva, sem slišal, da je bilo v čakalni vrsti nekje v Mariboru 30 ljudi, ampak ko so prišli na vrsto, so jih poklicali, je bilo že 5 mrtvih, pokojnih, sploh niso rabili na vrsto priti. A kdo zbira te podatke? A se kdo briga za te ljudi? Ne! Ker to ni populistično, sploh pol leta pred volitvami. Sicer pa, na nivoju občinskih proračunov smo se vedno pogajali za investicije za prihodnje leto. Drugo je večino vezano in tako naprej, danes slišimo, da je 28 % višji proračun za infrastrukturo. Za lopatanje? Za drugi tir? Za investicijo v infrastrukture. Sem slišal predsednico, kako je pomemben drugi tir in da je toliko več denarja. Sicer pa, volitve so spomladi, investicije se začnejo spomladi, da vam ni treba skrbeti, ker v glavnem se pogodbe sklepajo spomladi za ta proračun, in vas ni treba skrbeti, ker bojo naslednji, ki bojo prišli, potem takoj mogli sprejeti rebalans oziroma pogodbe podpisovati za razne izgradnje raznih cest in tako naprej. Na terenu pa poslušamo in pogledam NRP, pokličem župana, občine financirajo projekte na državnih cestah, minister obljubi, gradi se prihodnje leto, potem pa pogledam v NRP, 80 % sredstev bo po letu 2021. Pokličem župana – kaj ti je pa obljubil minister? Ja, vse bo, vse bo. Tretja razvojna os. 75 milijonov naj bi bilo kohezijskih sredstev za južni del tretje razvojne osi. 300 milijonov investicija, ta finančna perspektiva se konča 2020, en plus tri seveda; ampak, glej ga zlomka, gros denarja, ki naj bi bil kohezijski denar – po letu 2021! Ja, kam je šel tisti kohezijski denar, ki je bil obljubljen?! Belokranjci so sicer začeli z lopatami kopati pa verjetno bi prišli prej čez Gorjance, kot pa bo na vrsti denar za to tretjo razvojno os. Ne farbati ljudi! Saj papir vse prenese, papir prenese vse, ampak na ta način [[…]]Na infrastrukturnem delu imamo čez 500 postavk na državnih cestah, starih 20, 25 let. Koliko od tega se bo 2018 končalo? Verjetno kakšen promil; nič, vse se prestavlja. Pa milijardo je več prihodkov v letu 2018 v proračun, kot je bilo do sedaj. Sicer pa škoda se pogovarjati, ker vaš čas je tako že potekel.
Sem pravilno razumel, najprej replika? Ja, najprej replika mag. Alenke Bratušek, potem pa vaša. Torej besedo za repliko ima mag. Alenka Bratušek.
Najlepša hvala. Očitno se v tej dvorani ne poslušamo ali pa ne slišimo, zato želim kolegu pred mano še enkrat povedati določena dejstva. Ne, da se pogovarjamo, žalostno je, da se pogovarjamo o dveh kepicah sladoleda, kadar govorimo o upokojencih – pred šipo ali za šipo. Še enkrat, in ljudje vem, da vedo, ampak dejstvo je, da Desus je v vseh vladah v naši državi od leta 2002 dalje. Ko se je kopala bančna luknja – ste bili zraven; ko se ni pravočasno sanirala – ste bili zraven; ko se je sanirala – ste bili zraven, ampak zdaj spet za vse to odgovorni drugi. To ne gre! Ja, v vladi je težko, treba je sprejemati težke odločitve, ampak ne morejo biti za vse slabe stvari odgovorni drugi, za vse tisto, kar je pa dobro, je pa kriv in odgovoren Desus. To preprosto ne gre. Ob milijardi in pol več prihodkov, spoštovane kolegice in kolegi, bi morali poskrbeti za upokojence tako, kot je treba! Ne z dvema kepicama s kornetom ali brez, to je dejstvo. In ne populistično razlagati pa naslavljati ljudi, ampak povejte dejstva. Lahko vam še enkrat pokažem grafe, koliko več smo v preteklosti skupaj z vami, skupaj z Desusom, dali upokojencem. To je dejstvo, to so številke, ki jih, prosim, ne obračajte drugače. Če si v vladi, si seveda kriv za slabo in zaslužen za dobro, ampak za vse, ne samo zaslužen za dobro in ne kriv za slabo. Še enkrat lahko pogledamo številke, milijardo in pol, v tej milijardi in pol bi lahko našli 20 milijonov za normalno izplačilo regresa, lahko bi našli tudi rešitve za invalidske pokojnine, za vdovske pokojnine in še kaj. To ste preprosto izpustili, in ob takšni količini denarja to ni prav. Ljudem je seveda lepo razlagati, kako je fino, kako ste poskrbeli za njih, samo saj ljudje vidijo in čutijo. Samo med to sejo sem dobila kopico mailov s prošnjo, da vam povem, da ne zavajajte.
Replika, gospod Franc Jurša, ne na tole, ampak na prej.
Hvala za besedo, moram biti hiter, ker nimam dovolj časa. Zelo v redu bi bilo, kolega Zvonko Lah, če si že omenjal ravnatelja, verjetno tam iz tvojega konca Slovenije, da bi bilo v redu, če poveš z imenom in priimkom in da ta ravnatelj pač ne dela v skladu s programom te stranke, katero jaz zastopam. Očital si, da nekateri – pa mislim, da vsi skupaj verjetno vemo, kaj si mislil glede funkcionarjev, da obdržijo funkcijo. Moram ti direktno povedati, pa nimam te navade, da bi se spopadal znotraj Državnega zbora, vedno sem hotel biti korekten, ampak tokrat ti bom povedal. Tudi ti si odšel iz SDS v Novo Slovenijo, da boš ostal pri koritu in ni korektno, da na tak način dejansko razpravljaš in ocenjuješ svoje kolege oziroma pripadnike drugih političnih strank oziroma poslanskih skupin. Kdo je kaj v Vladi pokrival? Ve se, predsednica vlade in minister za finance. Komu je pripadal minister za finance pa tudi vemo, to pa mislim, da tam zadaj za mano.
Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Čisto na kratko, kasneje se še mislim oglasiti pri amandmajih. Zahvaljujem se, da nam nekateri koalicijski poslanci berejo poročila Evropske komisije, to znamo brati sami, beremo tudi kaj drugega, ne samo to, kar je dobro in to tudi nas spodbuja. Dejstvo pa je, da pa beremo tudi poročilo Svetovnega gospodarskega foruma za leto 2016 in 2017, ki ugotavlja, da slovensko davčno okolje ne spodbuja niti k investiranju niti k delu. Ocena spodbudnosti davčnega okolja za investiranje kaže, da je Slovenija med primerljivimi državami na zadnjem mestu. Prav tako isto poročilo ocenjuje, da je Slovenija na področju spodbudnosti davčnega okolja za delo s še nekoliko slabšo oceno med primerljivimi državami pristala za Avstrijo, za Poljsko, za Slovaško, za Nemčijo, za Češko, za Madžarsko. Gospe in gospodje, danes 90 % razprave ne bi bilo, če bi vi, koalicija in spoštovana Vlada, v začetku mandata izvedli modernizacijo našega poslovnega okolja, da bi bilo bolj konkurenčno. Izvesti bi morali davčno reformo, pravo davčno reformo, izvesti bi morali zdravstveno reformo, se ne bi cele dneve pogovarjali o problemih v zdravstvu, zdaj je seveda že tudi predsednik Vlade izgubil živce, kar je povsem normalno; izvesti bi morali pokojninsko reformo, da naši mladi, ko bodo enkrat prišli v penzijo, ne bodo reveži, tako kot mi, in odgovoriti danes, ko imamo proračunsko razpravo, na vprašanje, ali smo pripravljeni na naslednjo gospodarsko krizo, ki bo – ko bo – prišla. Vesel sem, da je z nami danes tudi ministrica za okolje in prostor. Mislim, da je potrebno, ministrica, koliko se da še sploh narediti. Zmenite se, da bomo intenzivneje spodbujali vzpostavljanje obnovljivih virov energije. Veste vsi, da tukaj zaostajamo za našimi zavezami. To danes zelo svobodno lahko govorim, ker sem letos spomladi toplotno črpalko inštaliral – da mi ne bi kdo očital, da to govorim za sebe. Ampak, kaj pa tisti, ki na mesec prinesejo domov morda samo tisoč evrov ali pa 500 evrov? Kdaj bo ta šel na OV, na obnovljive vire energije? Nikoli! To politiko spremenite, gospa ministrica, drugače ne bo nič!
Besedo ima gospa Vojka Šergan.
Hvala za besedo. Lepo pozdravljeni! Danes razpravljamo o proračunu in sama bi na začetku vendarle rekla, da so v proračunu zagotovljena sredstva za vse potrebe in za vse skupine ljudi. Zdi se mi, da je prav, da v uvodu na to opozorim, ker se v razpravah vendarle včasih zaide in se razpravlja, kot je da res proračun namenjen ne vem komu. Skratka, proračun in sredstva v proračunu so namenjena za potrebe ljudi. Proračun je razvojno naravnan, kljub temu da smo slišali precej pripomb s strani koalicije, pardon, opozicije. Seveda verjamem, da bi opozicija proračun sestavljala pač drugače, kajti tudi to na nek način je legitimno in pač tako je. Vsaka skupina ljudi in vsak pač razmišlja lahko po svoje in kadar je na poziciji, tudi tako načrtuje, tako izvaja in vodi procese, kot misli, da je prav. Zakaj je proračun razvojno naravnan? Proračun je razvojno naravnan, ker se je pri sestavi proračuna vendarle sledilo vlaganjem v infrastrukturo, v znanost, v varnost in v in v zdravje.
Malo miru prosim.
Malo prej je bilo rečeno, da ni v infrastrukturo bilo vlaganj in da je to samo povečanje sredstev samo na račun drugega tira. To ne drži, kajti prav za infrastrukturo, prav za infrastrukturo, cestno pa tudi železniško, je namenjenih za 2018 945 milijonov in za 2019 887 milijonov več sredstev. Prav tako je več sredstev za znanost, prvič se sredstva povečujejo, in potem za varnost, kar smo tudi že slišali, da v policijo kot tudi v vojsko in prav tako v zdravje. Za zdravje so pravzaprav podvojena sredstva v primerjavi z letom 2016. Okrepljeno je tudi financiranje v obnovljive vire energije, kar za 822 milijonov. Toliko o razvojno naravnanem proračunu. Seveda makroekonomske razmere so se od lani znatno izboljšale. Zato proračun sledi cilju zmanjšati deficit dolga sektorja država v višini 1,6 milijarde [[…]]
Res prosim malo miru, no.
[[…]]doseči strukturno uravnotežen proračun, slediti srednjeročnem fiskalnem cilju in uravnoteženemu razvoju celotne države Slovenije. K temu so in seveda bodo tudi v naslednjem letu pripomogli: gospodarska rast, rast izvoza, več zaposlenih, manj brezposelnih. Tukaj naj povem, da je bilo oktobra stanje brezposelnih 83 tisoč in je v bistvu najmanjša brezposelnost nastala in pravzaprav je stopnja brezposelnosti v evroobmočju 7,9, pri nas pa 5,2. Zdaj govorimo o zmanjšanju brezposelnosti. Pri tem bi rada tudi [[…]]
Dajte no!
[[…]]opozorila, da se na gospodarskem področju, ko se srečaš s podjetniki, že srečujemo s tem, da ni ustreznih delavcev z ustreznimi kompetencami in bo tukaj potreben popolnoma drug napor. Potrebno bo tiste, ki so na zavodu, ki so sposobni delati, pač dodatno usposabljati za te kompetence, da bodo zaposljivi. Seveda nekateri, to moramo pa tudi vedeti, pa nikoli ne bodo. Ampak za te je treba pa seveda s socialnimi korektivi in socialnimi subvencijami pač poskrbeti za to, da tudi ti ljudje spodobno živijo. Seveda se ob tej rasti tudi veča zasebna potrošnja, tudi rast investicij, tujih in domačih, je v porastu. Prav vsa ministrstva so izpostavila in poudarila, da so zadovoljni s proračunsko perspektivo glede na stanje ob prevzemu mandata. Tukaj bi tudi rada poudarila, da se prvič od leta 2009 spet namenjajo investicije v osnovno šolstvo. Sicer bi si jih želeli več, ampak začetek je in verjamem, da se bo to nekako nadaljevalo. Prav tako imamo prvič po letu 2008 presežek 51 milijonov in tukaj je bilo opozorjeno s strani opozicije, da prav zaradi sredstev črpanja evropske perspektive 2007–2013, pa vendar bi se pri tem ustavila in bi nekako opozorila, da je črpanje sredstev, ko smo nastopili mandat, bilo katastrofalen. Bili smo tik pred tem, da se izgubijo vsa ta sredstva za razvoj in prva naloga te vlade in ministrstva, SVRK, je bilo, da so vzpostavili mehanizme, da se je črpanje evropskih sredstev vzpostavilo in prvi rezultati kažejo na to [[...]]
Malo miru, lepo prosim!
[[…]]pravzaprav 200 milijonov sredstev za 100-procentno črpanje, grozilo pa je, ta teh sredstev sploh ne bomo mogli počrpati. Seveda se pa strinjam, tako kot je bilo opozorjeno, da pri črpanju evropskih sredstev je na eni strani država tista, ki mora določene mehanizme vzpostaviti, da se lahko črpajo, na drugi strani pa seveda lokalna skupnost in pa akterji na terenu, ki morajo imeti projekte, ki morajo poskrbeti, da se potem ta evropska sredstva počrpajo. Prav tako je tudi kritika, da se črpa evropska sredstva tudi iz nove perspektive. Seveda bi si vsi želeli, da bi bilo boljše, pa vendar sem tudi danes jaz dobila na mail na primer posebno poročilo Evropskega računskega sodišča, v katerem opozarjajo in ugotavljajo, da je v tej perspektivi kljub nekaterim ukrepom Evropske komisije črpanje slabo in da še vedno ugotavljajo, da so dokumenti pri tem zelo zahtevni in verjamem, da na podlagi tega poročila bo skupen napor tako posameznih članic kot tudi Evropske komisije, da se to spremeni. Ampak hočem opozoriti, ja, se strinjam, ni vse idealno, [[…]]
Lepo prosim, če se pogovarjate, se pogovarjajte zunaj.
[[…]]pa vendar mi včasih kar po dolgem in počez obsojamo in kritiziramo, včasih tudi tiste, ki delajo in ki se zavzemajo za to, da bi bili uspešni oziroma da bi bilo delo dobro opravljeno, in s svojimi populističnimi izjavami pravzaprav to nekako negiramo. Izpostavljeno je bilo tudi, da je proračun strukturno drugačen. Seveda je strukturno drugačen, čeprav je vendarle treba opozoriti na to, da se ta vlada srečuje že od samega začetka z vrsto anomalij, ki so se dogajale in marsikatero napako je bilo treba odpraviti. Odpraviti je bilo treba plačne anomalije, potem ostri rezi v preteklosti, ki so jemali preveč rigorozno nekatere pravice ljudem, so se vendarle v tem obdobju skozi proračun pokazali tudi skozi povečanje plač, tudi v javnem sektorju. Na primer, minimalna plača, ki prej ni imela dodatkov, se je potem to spremenilo in so zdaj priznani pri minimalni plači tudi dodatki. Pa še vrsto drugih anomalij, da se zdaj ne bi preveč detajlno podajala v samo vsebino. Bilo je rečeno tudi, da Fiskalni svet pa ni [[…]]Da je pač negativno. Poslušala sem tudi predstavitev mnenja Fiskalnega sveta, pa vendar je bilo tudi v tem mnenju omenjeno, da gre zniževanje dolga v pravo smer v proračunu. Seveda pa tudi o tem pišejo, da bi bil potreben večji strukturni napor, seveda pa pomeni na drugi strani, to včasih ljudem tudi zamolčimo, če delamo hitrejše spremembe in če teh sprememb nekako ne prerazporejamo, potem na drugi strani ne moremo pričakovati, da se bo ljudem poznalo to v denarnici, če se na kratko izrazim. Seveda ne, kajti reforme, če se dotaknem reform, na eni strani pomenijo drastične reze in če se namenjajo sredstva za reforme in če so te prerigorozne in če niso časovno pravilno opredeljene, potem občani in državljani preveč občutijo to težo na svojih plečih, v prihodkih. Tako, kot se je dogajalo [[…]]
Zdaj pa, če se ne boste umirili, bom prekinil sejo!
[[…]]v letu 2012, ko je bila marsikatera pravica odvzeta in pozneje vrnjena. Pravite, da ni reform. Omenila bi, glejte, pokojninska reforma je bila leta 2012 in prve učinke te pokojninske reforme – praktično zdaj daje prve rezultate. To se pravi [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Ne, ni naša zasluga! Ni zasluga, dragi kolega! Ni to naša zasluga [[…]]
Gospod Žan Mahnič – opomin!
[[…]]hočem pa povedati, da reforme, ki jih nekdo sprejema, kot ste jih vi 2012 – poglejte, katerega leta smo, šele zdaj dajejo prve rezultate. Ne morete potem pričakovati, da se tudi tiste spremembe, ki smo jih mi v teh treh letih ali pa naša vlada naredila, da bodo rezultati že vsi kar na mizi in že kar dajali učinke. Ti rezultati in ti učinki se postopoma potem lahko merijo in primerjajo. Zato je davčno prestrukturiranje pri davčni reformi za nas tudi bil primeren ukrep, ker se enostavno potem drastično ne spreminja in posega, ampak se postopoma odpravljajo anomalije in se potem vzpostavlja sistem, ki ga tudi potem lažje uresničujejo v praksi. Zdaj pravite, da ni reforme zdravstva. V zdravstvu vendarle je Zakon o zdravstvenem varstvu in Zakon o zdravstvenem zavarovanju, ki prinašata strukturne spremembe na področju sistema zdravstvena varstva in zdravstvenega zavarovanja. Zdaj, če gledamo, učinki te reforme seveda niso znani danes in tukaj, ampak bodo znani v prihodnosti. Za to se zavzemamo in v teh reformah se posebej zavzemamo za javno zdravstvo. Zdaj pa, ker ste prej, in tudi kolega je omenil, kako se uvrščamo kot Slovenija. Bi pa jaz omenila Svetovni gospodarski forum. To so podatki od septembra, ko je Slovenija na letošnji lestvici globalne konkurenčnosti pridobila 8 mest in med 137 državami zaseda 48. mesto. A veste, kje je dobila najboljšo oceno? Ne boste verjeli – na področju zdravstva in izobraževanja! Zdaj pa ne vem, ali to čisto narobe berem ali [[…]]? Vsak pač prebere tisto, kar mu ugaja. Skratka, najslabša ocena je pa vendarle na področju razvitosti finančnega trga, pa vsi mislimo, da je z zdravstvom vse narobe, da je z izobraževanjem vse narobe. V resnici pa rabimo samo čas, da se spremembe z Zakonom o zdravstvenem varstvu in Zdravstvenem zavarovanju uveljavijo. Na kakšen način naj bi tudi državljanke in državljani občutili večjo gospodarsko rast, sem že nekatere stvari nanizala, pa vendar bi se dotaknila še tega, da smo pri davčnem prestrukturiranju tako popravili dohodninsko lestvico z 1,6-kratnikom. To se pravi, tisti, ki so v višjem dohodkovnem razredu, kot tudi tistim, ki so v najnižjem, kajti že v letošnji dohodninski lestvici, kar bo vidno pri plačilu dohodnine, bodo privarčevali 300 evrov letno. To se mi zdi, da za dohodke okrog 10 tisoč evrov letno je to tudi nek, bom rekla, prihranek. Potem smo študentom namenili določene olajšave. Otroški dodatek bodo prejele tudi družine s sedmim in osmim dohodkovnim razredom. Poslovna uspešnost, to se pravi 13. plača bo, v naslednjih dneh bomo sprejeli še dodaten nov davčni paket za letošnje leto, kjer bo celo 100-odstotna olajšava dohodninska. Prav tako je zagotovljena minimalna pokojnina za polno delovno dobo 500 evrov. Tukaj bom rekla, da se strinjam, da to ni zadosti, ampak prvi korak pa je. To bo vsekakor ljudem tudi prineslo določene večje prihodke. Še enkrat bi rada poudarila, da ta vlada porablja sredstva za potrebe ljudi. Bi si pa res včasih želela manj populizma in več predlogov, ki bi bili dobri za ljudi v tem smislu, da se ne bi iz tega razvil populizem, ampak da se resnično sama vsebina dotakne ljudi v tem smislu, ne da – tako kot je že kolega rekel – enkrat eni skupini nekaj damo, pa ji potem naslednjič vzamemo, drugi skupini in da vedno delamo krivice. Zavzemam se tudi sama za to pri kakršnemkoli predlogu, da sledimo temu, da poskušamo odpravljati pa delati dobro in prav. V teh treh letih je bilo s strani vlade sprejeto veliko pozitivnih ukrepov, zato da so danes takšni rezultati. Čeprav seveda gospodarstvo polni proračun z davki, prispevki in tudi delavni ljudje, ampak na nek način, če Vlada ne bi ustreznega okolja zagotavljala, seveda ni potem uspehov tudi na drugih področjih. Tako mislim, da sta predlagana proračuna korektna, da vodita k stabilnosti javnih financ in gresta v smeri, ki omogoča stabilnost naše države. Obseg javne porabe pa je načrtovan tako, da lahko izvajamo in da so lahko ugodnejše gospodarske razmere, da je lahko gospodarska rast. To konjunkturo, ki pa v tem trenutku seveda je, pa je treba izkoristiti za to, da se pripravimo na nov gospodarski obrat, zato da smo za naslednjo krizo nekako bolj pripravljeni. Mogoče bi samo še eno stvar. Zadnjič smo tudi na odboru, pa tudi danes je bilo omenjeno, da čisto vse amandmaje zavrnemo. Ampak, bom rekla, da tudi nekateri amandmaji, ki so bili zavrnjeni, je v bistvu bila na samem odboru tudi obrazložitev. Recimo, koliko je namenjeno za 3. razvojno os. Ko je bil vložen amandma, je bilo s strani Ministrstva za infrastrukturo zelo natančno pojasnjeno, zakaj nekateri projekti nimajo finančne postavke v proračunu 2018–2019. Zdaj pa, ker je obrazložitev bila že tam zelo natančna in dolga, tudi jo imam pred sabo, bi pa vendarle rada pri tem opozorila, da je nekako predvideno, da se za posamezne odseke iz te 3. osi ureja dokumentacija, da se ureja umeščanje v prostor in da se bo predvidoma gradnja, to je pa bilo povedano, začela leta 2020. In poglejte, če je neka gradnja predvidena 2020, potem je res nesmiselno, da se neka proračunska sredstva zagotavljajo že v 2018 ali pa 2019. Ampak okej. Tudi sama sem razmišljala, da je mogoče prav, da smo bolj prijazni drug do drugega, pa bolj povezovalni pa da se ne jemlje, da se vse samo zavrne zaradi tega, ker je iz opozicije, ampak nekateri predlogu tudi nimajo pač prave podlage. Toliko zaenkrat. Hvala lepa.
Najprej replika gospa Jelka Godec.
Gospa Vojka Šergan, z vsem spoštovanjem, od vas bi pričakovala – rekli ste, da mi govorimo populistično, vi pa ne. Nenehno govorite: uvedli smo spremembe, uvedli smo ukrepe. Ali bi lahko, prosim, enkrat konkretno povedali en ukrep, katerega ste uvedli in bo rezultat viden čez dve leti? Ker ukrep, ki ste ga vi uvedli v zdravstvu, skrajševanje čakalnih dob, se je povečala čakala doba za stokrat. To je ena zadeva. Ne govorite, smo uvedli ukrepe, smo uvedli spremembe, mi smo za javno zdravstvo. Ne, gospa Šergan! Govorite, mi smo za kvalitetno, kakovostno zdravstvo v Sloveniji, ne glede na to, katero je, javno ali zasebno. Ampak zdaj vas ponovno sprašujem, imate še možnost razprave, da odgovorite, kateri so konkretni ukrepi na področju zdravstva, šolstva, črpanja evropskih sredstev, infrastrukture in tako naprej. Lahko greste kar po postavki pa postavki. Bi me pa zanimalo zdravstvo, ker sem slišala od naše vodje poslanske skupine glede na vašo razpravo, da nimamo mi v naši poslanski pojma o zdravstvu, da bo sklical posebno sejo naše poslanske skupine in nas boste vi lahko podučili, ker imamo baje zelo dobro zdravstvo – tako vi pravite, da so mednarodne raziskave pokazale. Gospa Šergan, jaz vas nekaj prosim, odprite si današnje medije, odprite si katerikoli portal, katerikoli časopis danes, pa si preberite, kaj se v slovenskem javnem zdravstvu dogaja. Ja, vaša vlada daje denar za ljudi. Ja, kam pa ga naj da? Ampak vprašanje je, za katere ljudi. To je pa veliko vprašanje! 136 milijonov ni za tistega bolnika, ki čaka že 6 let. Ne, za dobavitelje, gospa Šerganova! Za dobavitelje. Lahko vam dam spisek dobaviteljev, ki so ta denar dobili. Prosim ponovno: ukrepi, ki bodo pripomogli, da v naslednjem letu 2018 pa v letu 2019 in 2020 ne bodo povzročali oziroma pripomogli k zmanjšanju primanjkljaja v zdravstvu. Da UKC Ljubljana ne bo imel 99 milijonov zgube, da bodo bolnišnice poslovale vse pozitivno, da mladi zdravniki ne bodo odhajali v tujino, pa lahko še kaj naprej naštevam. Kar se tiče pa evropskih sredstev gospa Šergan – v katerem milnem mehurčku pa vi živite? 2014 se ni začela evropska perspektiva. 2014 – no mislim nova ja, ampak prej je že bilo. Mehanizmi, gospa Šergan, so bili nastavljeni prej [[…]]
Tri minute.
Ker v Evropi ne delajo [[…]]Ja, to je replika, ker v Evropi ne delajo tako, da naredijo mehanizme za ne vem [[…]]
To sploh ni replika, od začetka ne, ampak vseeno.
Pozivam gospo Šergan, da mi odgovori na zadeve. Torej ukrepe, ki jih je ta vlada izvedla, ker je govorila, da so izvedli ukrepe, da bo v prihodnosti pač slovensko zdravstvo, šolstvo, črpanje evropskih sredstev in tako naprej uspešno. Ker danes teh ukrepov ne vidimo v opoziciji očitno in tudi ljudje ne, [[…]]
Tri minute so že čez.
[[…]]potem bi vas prosila, če lahko nato v svoji razpravi naprej, ker imate še možnost, odgovorite. Vsaj to.
Zdaj bom vseeno za vsak slučaj prebral odstavek 70. člena, ki govori o repliki, da bomo jasni, o čem se pogovarjamo in zakaj lahko preskočimo vrsto. »Vsak razpravljavec ima pravico do odgovora na razpravo drugega razpravljavca, repliko, kolikor se ta razprava nanaša na njegovo razpravo, če meni, da je bila njegova razpravo napačno razumljena ali napačno interpretirana. Predsedujoči mu da besedo takoj, ko jo zahteva. Replika se mora omejiti samo na potrebna pojasnila in ne sme trajati več kot tri minute.« To je eno od izhodišč, potem je pa naprej tisto, da replika na repliko ni dovoljena, razen če gre za res izjemno zadevo glede ne vem česa in mora predsedujoči tako zadevo oceniti. Zdaj ima pa glede na to, kar sem o 70. členu prebral, besedo za repliko gospod Jožef Horvat.
Hvala, gospod predsednik. Bom upošteval. Spoštovana kolegica Vojka Šergan. Prepoznal sem se v njeni razpravi. Draga kolegica, ne da je proračun strukturno drugačen, je strukturno neustrezen. To so besede Fiskalnega sveta – povabite dr. Kračuna na kavo! Kar se tiče evropskih sredstev. Sem vesel, nisem nevoščljiv, da je Ljubljana dobila 69 milijonov sredi avgusta evropskih sredstev za 135-milijonski kanalizacijski projekt. Vesel pa bi bil, veste, da bi tudi periferija kaj dobila in periferni župani mene kličejo: »Ej, kaj pa to, spet samo centralizacija? A je ta Slovenija samo Ljubljana? Kaj pa mi?« Ja, nič, zdaj bomo v kratkem obravnavali spet kvartarno poročilo, pa da vidimo, kaj je. Če ste kje prebrali, da je zdravstvo po nekih tujih poročilih v super stanju v Sloveniji, ste vi kot poslanka dolžni, da na to reagirate. Ker sami veste, da to ni res. Pred enim letom sem se trudil, ministrico za zdravje spraševal, kdaj bo program zgodnjega odkrivanja raka dojk Dora dosegljiv ženskam v Pomurju. Jaz danes odgovora nimam. Tukaj imamo predstavnice Ministrstva za zdravje, upam, da bodo lahko kaj odgovorile. Kar se tiče pitne vode. Tu smo bili priča paradi vodnega ponosa, danes pa Goričko še vedno nima vode! Potrebujemo 40 milijonov, jaz pa, hvala bogu, da mi je v soboto ministrica dala neko upanje, kje da bi se lahko našlo teh 40 milijonov, da bi lahko to vodno infrastrukturo zgradili. 280 tisoč Slovenk in Slovencev pije vodo, ki nima deklaracije »pitna voda«, če smem tako reči. Kljub Ustavi! Stokrat lahko napišete v Ustavo! Pa si mislim, zdaj pa bo nekaj v tem proračunu, da bomo vendarle odkljukali pravico do pitne vode. Ustava sicer ni izvršilni akt, ampak pove pa veliko več, daje neke usmeritve. Tako da imam počasi polno glavo tega [[…]] Aha! Dobro ste izračunali in pravite, da po petih letih pa daje naša pokojninska reforma rezultate. Ta zagotavlja vzdržni sistem do leta 2020. Danes smo leta 2017, čez pet let, če bi vi danes naredili reformo, bodo učinki – kdaj? Leta 2022! Ste zamudili dve leti! Črna pika.
Sedaj pa ima besedo oziroma k besedi se je javila državna sekretarka na Ministrstvu za zdravje gospa Jožica Maučec Zakotnik.
Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke in poslanci! Dovolite, da odgovorim na nekaj vprašanj iz današnje razprave. Mogoče najprej odgovor gospodu poslancu gospodu Horvatu. V Pomurju se Dora, presejalni program za zgodnje odkrivanje raka dojke, odpira 24. novembra, zdaj v tem mesecu. [[aplavz]] Potem še v januarju na Koroškem [[…]]Se pravi, zdaj se v Celju, Pomurju, Koroškem in s tem pravzaprav zagotavljamo, da je cela Slovenija pokrita s presejalnim programom za zgodnje odkrivanje raka dojke in to zagotavljam z res kvalitetnim presejalnim programom, ki ženskam od 50. do 69. leta s presejanjem na vsaki dve leti omogoča, da res zgodaj odkrije tega raka in da v zdravstvenem sistemu, ki zagotovljeno v tem programu zagotavlja vrhunske storitve, se pravi tudi nadaljnjo obravnavo, če pride do suma na raka. Mogoče tukaj poudarim to, da smo v Sloveniji ena redkih držav, ki ima vse tri presejalne programe; se pravi na področjih, kjer dejansko obstajajo dokazani učinkoviti presejalni programi, Dora, Zora in Svit, pokrito zgodnjo odkrivanje raka dojke, raka materničnega vratu in debelega črevesja in danke pri moških in ženskah od starosti 50 do 74 let. Presejalna programa Zora in pa Svit, ki teče zdaj deveto leto, Zora od leta 2003 na nacionalni ravni, res dokazano odkrivata predrakave spremembe in vplivata tudi na zmanjševanje pojavnosti raka. Se pravi Svit, ki teče 8 let, 9. leto, je zmanjšal število rakov, ki je stalno rastlo, vsa desetletja, iz leta v leto, je od leta 2010, 2009 je začel delovati na nacionalni ravni, in leta 2013 je bilo že 350 rakov debelega črevesa in danke manj. To se iz leta v leto zmanjšuje. Seveda tudi odkrivamo zgodnje rake, 70 oziroma 75 % rakov v Svitu je odkritih v zgodnji fazi. Hkrati vsi trije programi zagotavljajo zelo visoko stroškovno učinkovitost. Se pravi, če vzamemo samo program Svit, vložimo za to 6 milijonov evrov na letni ravni, z vštetimi sredstvi pa prihranimo na letni ravni 20 milijonov evrov. Tako kar se tega tiče, res lahko zagotavljam, da smo vodilni v Evropi ali pa celo v svetu. Morda, da odgovorim na nekaj vprašanj iz proračuna. V bistvu, kaj bomo zagotavljali s sredstvi, se pravi s 40 milijoni evri, ki jih je proračun prevzel in s tem razbremenil zdravstveno blagajno in teh 40 milijonov pravzaprav pustil v zdravstveni blagajni, da se namenijo sredstva za skrajševanje čakalnih dob in tudi za nove potrebne programe. Ta sredstva so namenjena za zagotavljanje podiplomskega usposabljanja zdravstvenih delavcev, in sicer za zagotavljanje financiranja pripravnikov in sekudnarijev in za specializacije za potrebe javne zdravstvene službe. Seveda imamo tudi določene kazalnike za ta sredstva, in sicer za financiranje stroškov pripravnikov bomo s tem zagotovili financiranje 3 tisoč 200 pripravnikov v letu 2018 in 2019 in 2020, vsako leto toliko, in pa seveda tudi število specializacij: z letom 2018 530 specializacij zdravstvenega kadra – zdravnikov, tisoč 100 v 2019 in tisoč 800 v letu 2020. S tem ukrepom, poleg razbremenitve zdravstvene blagajne, zagotavljamo neprekinjeno in ustrezno število kvalificiranih zdravstvenih delavcev in zdravstvenih sodelavcev za samostojno delo v zdravstveni dejavnosti. Moram poudariti, da se Ministrstvo za zdravje oziroma proračun prevzema stroške tega, Ministrstvo za zdravje pa tudi po ustrezni zakonodaji prevzema nalogo načrtovanega razpisovanja specializacij skupaj s stroko in z izvajalci zdravstvene dejavnosti. Se pravi, da bomo na osnovi postavitve mreže zdravstvenih delavcev, ki bodo zagotavljali ustrezne storitve, in z načrtovanjem specializacij lahko zagotavljali v zdravstvenem sistemu ustrezno število določenih specializacij tam, kjer jih seveda najbolj potrebujemo. Drugo vprašanje je bilo, kako bomo, seveda vroča razprava in seveda nismo vsi prepričani oziroma niste vsi v prepričanju v učinkovitost trošenja sredstev, se pravi 18 milijonov evrov, ki so namenjena že v letošnjem letu in tudi v naslednjem letu za skrajševanje čakalnih dob in zagotavljanje kakovosti v zdravstvu. Moram poudariti, da sigurno v zdravstvenem sistemu nimamo dovolj sredstev za zagotavljanje vseh storitev, ki jih naša populacija potrebuje, kajti vsa ta leta, se pravi od leta 2008 dalje, vsi dobro veste, v času krize so se cene zdravstvenih storitev manjšale iz leta v leto. Prav zajeten kup denarja je bil v tem času odvzet zdravstvu in zaradi tega težko pričakujemo, da s sredstvi, ki jih imamo v zdravstvenem sistemu, zagotavljamo vse, kar bi si pravzaprav želeli. Moramo se zavedati, da [[…]]Se pravi, sodoben svet oziroma Slovenija je med njimi seveda, imamo porast kroničnih bolezni – drago zdravljenje in zdravstveni sistem potrebuje nova sredstva finančna. Vendar kljub vsemu, se pravi z namenjenimi sredstvi za skrajševanje čakalnih dob v zdravstvu, smo prepričani, da bomo dosegli teh 10 % skrajševanja, ki smo si jih zastavili. Se pravi, čakalnih dob na prve ambulantne preglede nad dopustno čakalno dobo in tudi števila čakajočih pacientov na storitve nad čakalno dobo. Postavili smo si kazalnik iz izhodiščnega na zmanjšanje za 10 % in vsekakor smo prepričani, da bomo to v naslednjem letu dosegli. Potem je bilo vprašanje, kar se tiče investicij, in sicer vprašanje, za kaj so namenjena investicijska sredstva za Splošno bolnišnico Celje, ali je to novogradnja ali je to rekonstrukcija. Gre za projekt na obstoječi lokaciji, in sicer del objekta se ruši in v tem delu se izvaja novogradnja, v določenih delih pa se izvaja rekonstrukcija. V letu 2018 je 5 milijonov namenjenih najprej za pripravo dokumentacije in za preprojektiranje, v 2019 pa se začenja gradnja v treh fazah. Morda bi samo izpostavila še to, ker je bilo tudi nekako očitano, da je premalo sredstev za investicije v zdravstvu. Vsekakor verjetno je res, da bi jih rabili še več, vendar v 2018 zagotavljamo 38 milijonov evrov integralnih ter evropskih sredstev in dodatnih okvirno 30 milijonov kumuliranih sredstev proračunskega sklada in da 10 velikih investicijskih projektov je v 10 pravzaprav institucijah. Mogoče še glede učinkovitejšega poslovanja javnozdravstvenih zavodov in zmanjševanja izgub v zdravstvu. Seveda vsi poznamo to magično številko 136 milijonov evrov. Z interventnim zakonom za pozitivno poslovanje javnih zdravstvenih zavodov, ki jih ustanavlja država oziroma vlada, je cilj, da se preko sanacijskih ukrepov oziroma sanacijskega odbora, ki ga imenuje ministrica, pomaga priti do pozitivnega poslovanja. Ta sanacijski odbor, ki ima svetovalno vlogo, pripravi strokovna izhodišča za pripravo sanacijskih programov in ti programi bodo z ozirom na institucijo in način poslovanja potem imeli tudi določene kazalnike uspešnosti za spremljanje uspešnosti sanacije. Pa še vseeno enkrat poudarim, da izguba v teh javnozdravstvenih zavodih ni posledica, kot se očita, zgolj ali pa zaradi slabega poslovanja – tudi verjetno delno –, ampak zaradi vseh teh vzrokov, ki sem jih že navedla; se pravi nekega progresivnega zmanjševanja finančnih sredstev v zdravstvu, ki so namenjeni za zdravstvene storitve. Se pravi nižanje cen zdravstvenih storitev, ki je zneslo velik obseg sredstev, poznate tudi, skoraj do ene milijarde je to bilo, kar je bilo odtegnjeno. Se pravi, da s tem ukrepom izboljšanja poslovanja bo seveda ustrezen ukrep, da bojo javni zdravstveni zavodi poslovali ustrezno z ozirom na sanacijske programe. Hvala lepa.
Besedo ima še državna sekretarka na Ministrstvu za finance mag. Saša Jazbec.
Hvala lepa za besedo. Lepo pozdravljeni! Moram se odzvati na velikokrat omenjeno dejstvo, da ima ta vlada na razpolago milijardo 400 več davčnih prihodkov. To drži, ampak kam gre ta denar? Saldo državnega proračuna bo v naslednjem letu boljši od tistega v 2014, se pravi takrat, ko je bilo toliko manj prihodkov, za milijardo 250. Takrat je bilo milijardo 195 primanjkljaja, naslednje leto bo 51 milijonov presežka. Poleg tega so se v vmesnem času začeli sproščati varčevalni ukrepi v javnem sektorju na področju plač, tako da gre za plače javnih uslužbencev, se pravi, za neposredne proračunske uporabnike in za posredne uporabnike, torej preko transferov v javne zavode, je namenjenih 340 milijonov več. Se pravi, za ljudi, za javne uslužbence. Poleg tega se namenja za znanost 68 milijonov več, za varnost 150 milijonov več, za zdravje, kot je ravnokar govorila kolegica, 80 milijonov več. Tja gre ta dodaten denar. Res je, da se namenja bistveno manj za obresti, 227 milijonov manj obresti bomo plačali naslednje leto, kot smo v 2014, ampak to je posledica več dejavnikov. Eno je stanje na finančnih trgih, zgodovinsko nizka raven obrestnih mer. To je danost. Drugo, ki ni danost, je ocena stanja v slovenskem gospodarstvu, tako makro situacije kot fiskalnega stanja. Bonitetne agencije nas ocenjujejo bistveno bolje, kot so nas pred leti. Septembra je še Moody΄s za dve bonitetni oceni, torej nam povišal oceno, tako da skupaj z višjimi bonitetnimi ocenami gre pa nižji pribitek za kreditno tveganje, tako da se lahko država zadolžuje ceneje. Pa tudi tukaj smo morali biti aktivni, smo morali aktivno upravljati z dolgom in menjati dolarske višje kupone za evrske obveznice z nižjimi kuponi. Tako od tukaj prihranek, da je treba za obresti namenjati nižje [[…]] Druga nižja postavka so investicije. 220 milijonov so nižje kot od 2014, ampak vzeti za primerjavo oziroma za osnovno leto 2014, ni zelo strokovno, zato ker leti 2014 in 2015 sta bili leti gospodarske oziroma vrha investicijskega cikla. Veste, da se je takrat zaključevala stara perspektiva evropska sredstva 2007–2014 in investicije v prihodnjem letu so načrtovane na ravni 944 milijonov evrov, kar je več, kakor v letih 2010, 2011, 2012, 2013. Se pravi, se vračamo nad raven primerljivih let, ki niso bila vrh tega investicijskega cikla. Tretja nižja postavka v naslednjem letu je transfer v pokojninsko blagajno. O tej temi ste obširno razpravljali in dejstvo je, da bo državni proračun vplačal v pokojninsko blagajno manj, ampak spet je bil leta 2014, če se z njim primerjamo, najvišji transfer v pokojninsko blagajno. In še vedno je absolutna števila, absolutni transfer, ki ga državni proračun plača v pokojninsko blagajno, približno milijarda 200. Se pravi, gre še vedno ne za nekaj 100 milijonov, kot je bilo nazadnje rečeno, ampak še vedno je tega milijarda 200. Ampak mislim, da za upokojence ni pomembno, kaj je vir za njihove pokojnine. Mislim, da je za upokojence pomembno, da je, recimo, leta 2014, da je bila pokojninska blagajna velika 4 milijarde 950, da je letos zgornja meja, ki je določena v odloku, 5 milijard 156 – se pravi, to je več kot 200 milijonov več – in da je naslednje leto zgornja meja za 2018 5 milijard 381. Se pravi, še 225 milijonov več. Glede pokojnin samo še dva stavka. Do 2009 so se usklajevale po sistemskih zakonih. V obdobju od 2010 do 2014 se pokojnine praktično niso usklajevale, ampak zdaj od 2016 dalje se usklajujejo več kot po sistemskem zakonu, ob tem pa puščam ob strani te vrednostne sodbe, ampak dejstvo je, da je formula za uskladitev pokojnin vezana na rast inflacije oziroma na rast plač in na stopnjo inflacije in da smo v leti 2015 in 2016 v tej državi imeli deflacijo, se pravi, je splošna rast cen, merjena s tem indeksom, padla. Dolg države kljub temu v tem času narašča. Seveda dolg države narašča ali državnega proračuna ali sektorje države, vedno ko se izkazuje primanjkljaj. Vključno z letošnjim letom in zadnjih deset let porabimo v tej državi več kot zberemo, zato imamo vsako leto primanjkljaj in zato ta primanjkljaj financiramo z dodatnim zadolževanjem. Je pa dejstvo, da se bomo morali dodatno zadolževati oziroma da se bomo morali na novo zadolževati vsako leto, ko zapade ena obveznica, ko zapade obveznica v višini milijarde 500, izdaš novo obveznico in s tem pač refinanciraš te potrebe. Se pa dolg znižuje tako skladno s fiskalnimi zahtevami, tako da kot delež BDP se pač znižuje. Glede ocene Fiskalnega sveta, ki je v svoji oceni poudaril, da je proračun delno skladen. Tukaj bi rada poudarila, o tem smo na tem mestu že razpravljali, da gre za dikcijo Evropske komisije, ki države oziroma njihovo izpolnjevanje fiskalnih zadev ocenjuje v matriki, kjer si lahko skladen, delno skladen ali pa obstaja tveganje resnega odstopanja. Ta vlada si je že v začetku izbrala pot postopne javnofinančne konsolidacije in da bo svoj srednjeročni fiskalni cilj dosegla leta 2020. Srednjeročni cilj, medium term objectives je namreč strukturno uravnotežen proračun ali pa proračun sektorja države, če sem bolj natančna, kar pa za Republiko Slovenijo ne pomeni saldo nič, se pravi izravnan saldo, ampak pomeni zahteven strukturni presežek v višini 0,25 % BDP. Se pravi, mi bomo imeli dosežen srednjeročni cilj, ko bomo dosegali 0,25 % BDP strukturnega presežka. To načrtujemo, da bi dosegli leta 2020. Tak cilj imamo pa postavljen zaradi tega, ker imamo starajočo se populacijo in smo izpostavljeni stroškom staranja zaradi demografskih pritiskov zaradi demografske situacije. Ves čas poudarjamo, da je pot oziroma hitrost javnofiskalne konsolidacije pomembna. Mogoče še glede dveh eksplicitnih vprašanj, ki sem ju zasledila na naše teme. Glede NLB in načrtovanja dividend iz naslova NLB oziroma cele dividendne politike v 2018 in 2019 smo tudi na odboru že pojasnili, da smo tudi v 2018 računali na dividende, zato ker je država v letošnjem letu lastnik banke in je pač logično, da v letu, ko si lastnik, da ko se za to leto deli dobiček, da dobiš del tega dobička in da bo tudi naprej država ostala vsaj v enem delu lastnik Nove Ljubljanske banke. Tako je upravičeno dividende tudi naprej pričakovati iz tega naslova. Še drugo vprašanje je bilo glede davčnega dolga. Časovna vrsta, če pogledamo, kaj dela Finančna uprava. Finančna uprava vsako leto od leta 2014 naprej pobere več javnofinančnih dajatev, medtem ko je stanje davčnega dolga pa nižje. Se pravi, če gledamo, to je edini relevanten kazalec, zdaj gledaš, kakšno je stanje dolga glede na pobrane javnofinančne dajatve in ta delež se vsako leto znižuje. Z 10,4 v letu 2014 na 9 % ob koncu lanskega leta. Letos imamo šele polletne rezultate. Torej znesek pobranih dajatev je še višji, upad dolga je spet nižji. Tako v bistvu časovna vrsta kaže na učinkovito izterjavo davčnega dolga, pa tudi v primerjavi z drugimi finančnimi upravami je naša finančna uprava uspešna, saj na letni ravni ostane nepobranega manj kot en odstotek javnofinančnih dajatev, odpis davčnega dolga je pa predvsem posledica stečajnih postopkov in to ni ena nova metoda zniževanja davčnega dolga. Toliko z moje strani. Hvala lepa.
Sprašujem, če želi še kdo razpravljati. Prosim za prijavo. Besedo ima mag. Andrej Šircelj.
Ja, hvala lepa. Tekom razprav je bilo kar veliko poudarkov na ta pozitivno plat proračuna za leto 2018 in leto 2019. Ta pozitivna plat, kakorkoli že jo gledamo, temelji na večjih davčnih prihodkih, državna sekretarka je govorila o 1,4 milijarde od leta 2014 naprej, lahko govorimo pa tudi o eni milijardi večjih javnofinančnih prihodkih, če gledamo položaj 2017, če ocenimo za prihodke za leto 2017 glede na leto 2016. Približno za 500 milijonov so bili ti prihodki dejansko večji v prvem letu 2017 glede na obdobje 2016. To je seveda res. In zdaj drugo vprašanje, ki sem ga tudi že zastavil v dopoldanski razpravi, pa je, ali vsi ti podatki, makroekonomski kazalci, makroekonomski podatki, tudi to, kar je zdaj državna sekretarka dejansko navajala, ali vsa ta pozitivna energija dejansko pride do ljudi. Ne samo v obliki energije kot take, ampak tudi v materializirani obliki, in ali je ta proračun dejansko za ljudi. Mislim, da ne. Mi se lahko tukaj pogovarjamo o makroekonomskih zadevah, kako krasne so, od tega ljudje v denarnici ne bodo imeli dejansko nič. Seveda, vedno boste lahko rekli, lahko bi bilo še slabše, lahko bi bilo še slabše, če bi prišla trojka, lahko bi bilo še slabše, če takrat ne bi naredili enega ali drugega, ampak kaj dosti od tega dejansko ne bodo imeli. Tukaj so prvi tisti, ki jih pač opozarjamo na vse to, so na eni strani upokojenci, ker ZUJF, kakorkoli ga je sprejela takrat vlada Janeza Janše, ampak ta ZUJF še vedno velja. Gospe in gospodje, ne samo da velja, dejansko tiste določbe, ki so v ZUJF, se enostavno prenesejo v druge zakone in zaradi tega dejansko pride do tega, da ti ukrepi nočejo ali pa ta vlada jih ne želi odpraviti, čeprav ima večje prihodke, ima gospodarsko rast in tako naprej. To je na eni strani, če govorimo seveda o upokojencih. Kar je bilo tudi zdajle povedano o tem, da bo imela pokojninska blagajna eno leto 4,5 milijarde, drugo leto 5,2 milijarde in tako naprej in ker je bilo poudarjeno, da je to pomembno za upokojence. Ne, gospe in gospodje, za upokojence ali pa za upokojence kot posameznika je pomembna pokojnina, ki jo dobi vsak mesec na transakcijski račun. Je čisto vseeno, ali ima pokojninska blagajna 5 milijard ali ima 4 milijarde pa pol za njega, ampak za njega je pomembno, ali ima on pokojnino 370 evrov ali pokojnino 390 evrov. Ampak on ima, če zdaj figurativno govorim, še vedno 370 evrov, čeprav so bile takrat, ko je bil ZUJF, narejene na tem področju največje restrikcije, takrat so bili največji omejevalni ukrepi, če tako rečem s slovensko besedo. To je problematičnost tega proračuna, da se denar kanalizira v napačne kanale! To je. In če ministrica za finance reče, nisem za to, da gre za več transferjev, ampak za to, da se ustvarijo pogoji – ja, gospe in gospodje, pogoje ste ustvarjali tako, da ste zviševali davčne stopnje poenostavljeno rečeno, ne bi jih še enkrat našteval. Ne zniževali, ne ustvarjali boljše tudi administrativne pogoje, ampak v glavnem je šlo to na račun davčnih stopenj. Če zdaj državna sekretarka govori o 340 milijonih in pravi, ja saj to je za ljudi, 340 milijonov bomo dali več za plače javnih uslužbencev. Prav, nič narobe. Ampak koliko boste dali pa na druge načine za tiste, ki niso javni uslužbenci? Za tiste, ki dejansko plačajo? Koliko boste pa spodbudili te pogoje? V tem je zdaj srž težav tega proračuna. Koliko bo šlo tistim, ki niso javni uslužbenci, ali pa koliko bo šlo za investicije, koliko bo šlo za znanost? Ali gre zadosti za znanost, a gre zadosti za šolstvo? V tem je, bom rekel, ta težava tega proračuna. Ne zato, da bomo zdaj samo dali javnim uslužbencem več denarja. Tudi ostalim in tudi to se lahko kanalizira. In tukaj ni te razvojne komponente ali pa ni poudarjena zadosti ta razvojna komponenta. Tudi ni zadosti poudarjeno, da se tiste zadeve razrešijo dokončno, ki so bile narejene z ZUJF, ampak da se ta ZUJF naprej vleče. Saj vam ga ni treba. Noben makroekonomski kazalec ne kaže na to, da se ta ZUJF vleče naprej. Tukaj je tudi vedno poudarjeno to, da obresti so danost. Obresti, ki jih moramo plačati, so danost. Glejte, če imamo danes zadolževanje po nižji obrestni meri, potem to seveda ni danost. Te obresti, ki jih plačujemo v višini ene milijarde evrov, potem niso danost in Vlada je na tem področju nekaj naredila in prav je, da dela tudi še naprej. Če govorimo o Fiskalnem svetu in ali je to v skladu ali ni to v skladu s Fiskalnim svetom oziroma, kot je bilo rečeno, delno skladno. Mislim, da bi bilo treba mnenje Fiskalnega sveta vzeti zelo resno, tudi v povezavi s strukturnim primanjkljajem, ker država ali pa ta vlada ni uspela zagotoviti takih temeljev javnih financ, da bi v primeru ponovne krize, ki bo enkrat prišla, ker pač v tem ekonomskem sistemu se vsakih 7, 8 let ponovi ta kriza, da bi takrat ta država imela toliko zdrave temelje, da bi krizo enostavno lahko preživela na najelegantnejši način in brez kakršnihkoli odrekanj. Ampak tega ni naredila in na to opozarjajo, če želite, svetovni ekonomisti in svetovne finančne organizacije. Christine Lagarde je povedala, živimo v izobilju, cel svet, gospodarska rast se dviguje, ampak naredite strukturne reforme za slabe čase. Glejte, ta vlada jih ni naredila in jih tudi do volitev ne bo naredila; na področju zdravstva, ki je najbolj kritično v tem pogledu, tudi na področju ugodnejših pogojev poslovanja. Tukaj je zdaj ta težava pri tem proračunu. Drugače pa se strinjam, da s toliko denarja, kolikor ga zdaj več dobite, je to lahko delati, ni težava v tem. Težava je v tem, da je treba pripraviti državo na stanje, ko situacija ne bo tako dobra – to je prvič; drugič, da se da ljudem tisto, kar dejansko si zaslužijo oziroma čemur so se odrekli v času krize; in tretje, da se mladim da perspektivo. Mladim se da perspektivo, da sploh ostanejo v tej državi. 8 tisoč 800 mladih je po podatkih oziroma ljudi je po podatkih Statističnega urada v letu 2016 zapustilo Slovenijo. 8 tisoč 800 Slovencev! Čez nekaj let lahko, ob tem da je seveda tudi toliko ljudi prišlo v Slovenijo, ampak to niso bili Slovenci, lahko pričakujemo popolnoma drugačno sestavo te države tudi glede na demografska gibanja. Ampak glejte, tudi s tem proračunom ta koalicija, ta vlada ne daje možnosti za to, da bi ljudje dejansko tukaj živeli in imeli dejansko perspektivo. In to ni v redu!
Besedo ima gospa Jelka Godec.
Hvala. Najprej bi se dotaknila pokojnin. Desus nenehno govori, kako so pripomogli k temu, da se bodo pokojnine v prihodnjih letih dvignile, da bodo, ne vem, upokojenci očitno živeli v ne vem kakšni blaginji. Vprašala bi poslance Desusa in seveda tudi vladno stran, kako je z dolgotrajno oskrbo oziroma s tem – seveda tega zakona še vedno ni –, in da istočasno, ko je Vlada objavila povišanje pokojnin za nekaj procentov – danes smo primerjave slišali takšne in drugačne –, hkrati tudi prišel ven ta osnutek zakona o zdravstvenem zavarovanju, v katerem so izračuni takšni, da se bo oskrbovanje v domu, cena oziroma strošek za posameznega upokojenca povišal od 250 do 800 evrov, odvisno od primera do primera. Zdaj pa vi govorite, da ste za pokojnine, zvišanje pokojnin za nekaj evrov, hkrati, istočasno pa Ministrstvo za zdravstvo, ki je prevzelo odgovornost za zakon o dolgotrajni oskrbi – prej je bilo na Ministrstvu za delo –, dobimo izračune, ki so sramotni za državljane Republike Slovenije. Pred časom je že Skupnost socialnih zavodov Slovenije podala tožbo proti Zavodu za zdravstveno zavarovanje Republike Slovenije, češ da plačujejo premalo iz zdravstvene blagajne za oskrbo v domovih. Določene razlike seveda morajo plačati tudi sami oskrbovanci, po novem zakonu pa bodo oskrbovanci – torej tako, kot sem rekla – od 100 do 830 evrov plačali več sami. Zdaj pa vi meni odgovorite, ali Vlada, ali Desus, predvsem Desus naj odgovori, ali bo podprl takšen zakon, ki obremenjuje starejše, nad 80 let predvsem, ker 50 % tistih ljudi, ki so nad 80 let stari, potrebuje to oskrbo. Ta procent se bo zvišal seveda še za 20 % v naslednjem letu oziroma še naprej zviševal, definitivno, ker to nenehno poudarjate, da se nanaša populacija stara, kar je vsem jasno, in tega ni treba toliko razlagati; ali bo Desus podprl tak diskriminatoren zakon in kaj o tem pravi ministrstvo. Ali ta zakon, ki smo ga dobili v vpogled, ali to drži, gospa sekretarka? Ali drži izračun, ki jih je podala Skupnost socialnih zavodov, vam bom prebrala samo dva oziroma tri primere, ki so jih izračunali, koliko bo več treba dati oskrbovancu. Recimo, oskrbovanec je v dom prišel zaradi zloma kolka in osamljenosti, ker je živel sam. Zdaj, recimo, poleg tega, da plača zdravstvena zavarovalnica in tako naprej, je plačal uporabnik 699 evrov še zraven, mesečno. Zdaj bo plačal veliko več in sicer za 465 evrov več, po novem zakonu. Torej, oskrbo v domu, človek, ki je prišel zaradi zloma kolka in osamljenosti, ker je živel sam in je v domu – v osnovno oskrbo. Za 465 evrov po novem zakonu več! Koliko bo višja pokojnina za tega človeka?! Kaj sta to tisti dve kepici sladoleda ali kako je bilo. Naslednji primer je domska namestitev. Oskrbovanka je živela sama, postala nepomična, nima svojcev in tako naprej, zdaj razliko po novem zakonu bo plača 118 evrov več za oskrbo. Človek, ki ga je kap in je nameščen v domu, nepomičen, na sondi – 245 evrov več. Torej, lepo vas prosim v Desusu, nehajte se tolči po prsih – in v koaliciji –, kako delate za upokojenec, kako delate za starejše, ko dvigujete pokojnine, hkrati pa dolgotrajno oskrbo z novim zakonom povečujete stroške oskrbovanca, ki jih ne bodo zmogli ne oskrbovanec sam, ne s pomočjo ponekod, kjer so socialni problemi, ne s svojci. Že danes so velike stiske, predvsem dementnih ljudi in tistih, ki so nepokretni, in z novim zakonom, če bo uveljavljen takšen, kot je – in tu bi prisila za odgovor ministrstva, če ti podatki držijo, ki jih je dala Skupnost socialnih zavodov Slovenije –, če to drži, potem je danes najbolje, da ste vsi tiho glede teh pokojnin in skrbi za upokojence, ker boste naredili še večjo stisko starejših, predvsem tistih, ki bodo potrebni te domske oskrbe v domu ali drugače. Druga stvar je pa seveda zdravstvo. 136 milijonov, pa me boste slišali še ne vem kolikokrat, ste dali za ljudi; vendar za določene ljudi in ne za bolnike. 136 milijonov! Ko ste prej rekli, da ni res, vam bom prebrala samo to, katerih je 20 največjih upnikov v UKC Ljubljana, ki skupaj dajo 53 milijonov. Na hitro, da vam preberem: »Poleg Zavoda Republike Slovenije za transfuzijsko medicino, Salus, Veletrgovina, Kemofarmacija, Johnson&Johnson, Sanolabor, Roche, Medias International, PRO-GEM, Gopharm in tako naprej. To vse so dobavitelji, ki skupaj za UKC Ljubljana prikazujejo terjatve v višini 53 milijonov. In vi meni sedaj govorite, da gre to za ljudi! Ne gre. Denar v slovenskem zdravstvu ne sledi pacientu, do sedaj še nikoli ne, in tudi to ministrstvo in tudi ta vlada ni sprejela nobenega ukrepa, ki bi pripomogel k temu, da se ne bi dogajale takšne razlike, da bolnik, ki ne dobi oskrbe v Sloveniji in gre v tujino na oskrbo k zasebniku, mu zavarovalnica plača to, če pa gre k slovenskemu zasebniku pa ne. Sedaj mi pa to razložite! Kje so ukrepi, da bo, ne glede na to, kje bo pacient oskrbovan, dobil plačano? Saj je sodišče v enem primeru odločilo, ta je šel, mislim da, k zobozdravniku zasebnemu, da mu je treba plačati to oskrbo. Zakaj diskirminitorno delujete do domačih zdravnikov? Zakaj ne plačate tudi te oskrbe v zasebnem sektorju? Če greš v tujino, ni nobenega problema. Torej, sedaj po novem oziroma vedno bolj odhajajo v tujino pacienti, zdravniki. Poglejte si spletne strani, kjer ponujajo službe v Avstriji, Švici, Nemčiji. Zdravnik dobi, plača je zraven napisana – takoj. Mladi zdravniki te linke delijo po socialnih omrežjih. In ministrica še vedno pravi: Ne ni [[…]]Z našimi ukrepi, s proračunom, z več denarja za izobraževanje mladih zdravnikov oziroma da prenašamo iz zdravstvene zavarovalnice v proračun, bomo naredili to, da bodo pač mladi zdravniki ostajali doma. Ja, kazalnike, gospa sekretarka, imate pa napisane tako, v tem primeru za teh 40 milijonov za specializacije, beremo evre, ker ne poznam človeka oziroma kako bi bilo 3 tisoč, vejica, nič nič. Napišite kazalnike 3 tisoč 200, ne pa, kot da pišete evre, da potem lahko človek prebere, ker je vse pač v proračunu tako napisano. Torej, 136 milijonov v Ljubljani, v UKC Ljubljana, 90 milijonov izgube in to boste sedaj pokrili z interventnim zakonom. Uničili ste otroško srčno kirurgijo, pa če hočete to slišati ali ne. Uničili ste jo. In sedaj, kaj ste naredili? Sedaj bi pa tu prosila odgovor Vlade, v proračunu namreč na najdem nečesa. »Ministrstvo bo ustanovilo nov javni zavod,« tako je rekla ministrica, »ki bo izvajal program otroške srčne kirurgije.« Dobila sem sedajle vmes podatek, da naj bi na tem programu deloval nekdo iz tujine, tuji strokovnjaki, ker doma očitno so tako vsi pobegnili, tisti, ki bi lahko delali, so odšli. In ta naj bi – dva naj bi bila – imela plačo tudi trikrat oziroma petkrat višjo od domačih strokovnjakov oziroma predstojnikov oddelkov. Ker ne najdem v proračunu, vas prosim, kje v proračunu je ustanovitev novega javnega zavoda, koliko denarja bo šlo za ta novi javni zavod in koliko predvidevate, da bodo stroški dela. Ker po mojih izračunih, če te informacije držijo, bo, če sta to dva, bo to nekje tudi 240, nekje tudi več kot pol milijona letni strošek za plače. Pa ni garant, da bo ta otroška srčna kirurgija v Sloveniji delovala še naprej. Torej, denarja gre v zdravstvo v zadnjem letu nenormalne količine, nenormalne količine. In še enkrat, danes smo govorili tudi o urgenci, češ naj bi ta ministrica to urgenco rešila. Ta urgenca v Ljubljani je 2007, danes se je slikala z gospodom Cerarjem, tam je bil tudi gospod Zemljarič in vsi – direktorja sedanjega nismo videli, seveda ne, ker ga danes rušite, če ga že niste, in to SMC, ker vsi v svetu zavoda teh 6 od Vlade, bo zdaj SMC-jevskih. Torej, kaj zdaj to pomeni? Državni udar oziroma udar na UKC Ljubljana ali pa sta Desus in SD rekla, mi se s tem ne bomo več mazali, rešite zadeve. Od danes naprej je potem odgovornost samo na SMC, 6 članov v svetu zavoda, ki bodo sedaj pokorni ministrici, bo rešila UKC Ljubljana, ki požira proračunski denar. In res je, kot je rekla sekretarka, te izgube niso samo zaradi dobaviteljev, so pa predvsem zaradi dobaviteljev in ministrstvo in tudi Vlada nista naredila popolnoma nič, da bi šlo manj denarja za te dobavitelje oziroma manj za material. In je res, ja, tudi nekaj zaradi povišanja plač in zaradi znižanja cen storitev. Ampak to, gospa sekretarka, ste vi povedali danes, ministrica mi je zadnjič trdila, da to ni res. Da to ni res. Vi na ministrstvu se boste morali pa zdaj zmeniti, ali so te izgube, ki jih krijemo tudi iz državnega proračuna, iz denarja davkoplačevalcev, zakaj so te izgube in kako dolgo jih bo še moral proračun pokrivati in kateri so tisti ukrepi, da do teh negativnih številk ne bi prihajalo. Vi na ministrstvu, Vlada je sprostila te varčevalne ukrepe, prevzemite odgovornost za te minuse. Tega pa ne! Nihče v Sloveniji ne prevzema odgovornosti za slabe stvari. Ko je pa treba se slikati v UKC Ljubljana, ko vemo, kakšno je stanje, danes je sicer naše slovensko zdravstvo super, potem smo pa vsi tam oziroma ste. Prosila bi za odgovore: Kje v proračunu Republike Slovenije je namenjen denar za nov javni zavod otroške srčne kirurgije? Koliko bodo stroški dela in vsega ostalega za ta program? Dajte nam odgovore, konkretne: na kateri postavki, koliko denarja za leto 2018. Ali je to zdravstvena blagajna ali iz proračuna? Od kod? Ne cmokat, ne cmokat, otroška srčna kirurgija ni za cmokat! To je program, ki je zelo žalosten, da se v takšnih zadevah začne pa, tu noter bo šlo ogromno denarja, pa se ne bojo zadeve rešile. SMC imate od danes naprej, ker imate člane sveta zavoda in pa tudi direktorja, ki ste ga vi nastavili oziroma vaša ministrica, popolno odgovornost tukaj. Očitno, pravim, Desus in SD pri tem ne želita več sodelovati ali pa ne želita prevzemati odgovornosti za popolni polom UKC Ljubljana. Hvala.
Besedo ima Luka Mesec.
Hvala za besedo, gospod predsednik, in lep pozdrav vsem. Uvodoma še enkrat opozoril na tehničen problem v proračunu, na katerega sem opozarjal že v soboto na proračunski seji. Namreč, za nabavo novih 8-kolesnikov, novih patrij, je v proračunskem memorandumu na strani 11 zapisano, da se bo v naslednjih dveh letih namenilo 52 milijonov evrov, v srednjeročnem obrambnem načrtu države, ki ga je julija sprejela Vlada – ne ministrstvo, ampak Vlada –, v kateri sedi tudi ministrica za finance, pa piše 72 milijonov evrov. Se pravi, 20 milijonov razlike je v teh dveh dokumentih. Zato še enkrat sprašujem, v soboto smo se zmenili, da do danes priskrbite pisni odgovor. Tega ni bilo, tako pričakujem, da bo Ministrstvo za finance vsaj ustno pojasnilo, zakaj ta razlika nastaja; zakaj v enem dokumentu Vlade piše 52 milijonov, v drugem dokumentu Vlade piše 72 milijonov. Zanima me enostavno, katera številka je točna in koliko denarja pač nameravate investirati. En zaplet z nabavami patrij smo že imeli pred leti, vsi dobro veste in vemo, kako se je končal, in ne bi rad, da se ob nabavljanju novih osem kolesnikov zopet na ta način zapletete. Kakorkoli, težava s proračunom, ki jo imamo v Levici, je malo večja od tega. Namreč, zdaj vsi so veliko govorili o potrebnih strukturnih reformah, o tem, kako upravljati javnofinančni presežek, ki se pojavlja pač glede na leta prej. V Levici mislimo, da napori te vlade predvsem niso zadostni na prihodkovni strani proračuna. Se pravi, če Slovenijo postavite ob bok drugim državam v Evropi, boste hitro ugotovili, da smo bistveno podpovprečni pri davkih na premoženje in pri davkih na kapital. Pri teh dveh davčnih postavkah zajamemo bistveno manj sredstev v proračun, kot to naredijo primerljive države. Če gledamo relativno, Francija zajame sedemkrat več denarja v svoj proračun iz naslova davka na premoženje, kot to stori Slovenija. Liberalna Velika Britanija zajame trikrat več davkov iz naslova kapitala v svoj proračun, kot to stori Slovenija. Zato je rezultat še vedno tak, kot je bil pred tremi leti. Povprečen slovenski državljan, zaposlen, srednji razred, hodi v službo in plačuje davke, je bolj obremenjen, relativno gledano, z davčnimi dajatvami kot, recimo, njegov premožnejši sodržavljan, ki, recimo, živi od kapitalskih vložkov in se preživlja ali pa se je preživljal z oddajanjem stanovanja. Tisti, ki dela, je bistveno bolj obremenjen od nekoga, ki živi enostavno od tega, da oddaja stanovanja ali pa je kapitalski vlagatelj. To je ne samo anomalija v proračunu, to je tudi nepravičnost naše davčne ureditve. Zato pričakujemo, da naslednja vlada, ta vlada nima več časa, da bi v to posegala, ampak da bo naslednja vlada vsaj približno te anomalije odpravila. Kar se tiče odhodkovne strani, že dolgo opozarjamo, da se nam zdi obrambna potrošnja popolnoma odvečna. Slovenija ni vojaško ogrožena ali pa varnostno ogrožena na noben način. Imamo sosednjo Avstrijo, ki je nevtralna država in ne vidimo nobenega razloga, zakaj tudi Slovenija ne bi zasledovala neke pozicije nevtralnosti v svetu in se na ta način izogibala izdatkom za misije Nata, za nabavljanje opreme za sodelovanje v Natovih bataljonih, za trošenje denarja za nabavljanje novih patrij. 207 milijonov bomo porabili za nove patrije, 1,2 milijardi naj bi porabili za oborožitev za dva Natova bataljona, 46 milijonov na leto so tekoči stroški, ki jih imamo s sodelovanjem v tujih misijah. Ves ta denar ali pa vsaj večino tega denarja bi morali prioritetno investirati v to, kar se že celo popoldne omenja. Se pravi, bistveno imamo podhranjene investicije v razvoj in raziskovanje, zmanjšujejo se, celo glede na prejšnja leta, investicije v zdravstvo, predvsem v zdravstveno infrastrukturo, premajhne investicije so v stanovanja. Še enkrat poudarjam, za nacionalni stanovanjski sklad je v proračun odmerjenih bornih 790 tisoč evrov, ob tem, da so tržne cene trenutno take, da si jih praktično slovenski državljani z našimi plačami ne morejo več privoščiti, ne najemnih, ne nabavnih cen stanovanj, in to so pač vrzeli, v katere bi morala država intervenirati. Vemo, da proračuna kot majhna opozicijska stranka ne moremo bistveno spreminjati. Razumemo, da sta se pač Vlada in koalicija odločili za nek koncept, mi pa želimo pač opozarjati, kje so anomalije tega koncepta in kaj bi bilo treba v prihodnje napraviti drugače. Smo pa kljub temu pripravili več amandmajev, s katerimi pa želimo vsaj minimalno popravljati to, kar si je Vlada zamislila. Tako si bom vzel nekaj minut, da na kratko predstavim, kaj bi želeli popravljati. Prva stvar, na katero bi opozoril, je delovna inšpekcija, v Sloveniji imamo delovno inšpekcijo, ki je bila v letih krize zmanjšana s 87 na 78 zaposlenih, s tem da se trenutno samo 42 delovnih inšpektorjev ukvarja s kršitvami delovnopravne zakonodaje. Teh 42 inšpektorjev naj bi imelo pregled na kršitvami zakonodaje v kar 200 tisoč poslovnih subjektih, ki so v tej državi. Mislim, da si lahko že iz teh številk ustvarite sliko, da je to praktično nemogoče delo in da so inšpekcijski nadzori pač tu in tam, ne morejo pa sistematično slediti, ali se delovnopravna zakonodaja v teh podjetjih izvršuje ali ne. V soboto smo ob obravnavi zakona o izvrševanju proračunov s strani ministrice dobili zagotovili, da zakonska podlaga za zaposlitev 20 novih inšpektorjev v letu 2018 je. Zakaj dvajsetih? Tak sklep je bil sprejet s podporo koalicije 6. julija letos, ko smo na predlog Levice obravnavali stanje v delovni inšpekciji. Z amandmajem k proračunu za leto 2019 pa želimo zagotoviti tudi sredstva za to, se pravi 600 tisoč dodatnih sredstev za proračunskega uporabnika delovna inšpekcija, s katerimi bi zaposlili teh 20 novih inšpektorjev v naslednjem letu. Mislimo, da je to pač povsem realna proračunska postavka in da z neko minimalno voljo koalicije bi morala biti sprejeta. Potem nekoliko ambicioznejši smo pri stanovanjih. Tam bi k tem 790 tisoč evrom dodali še 4 milijone dodatnih sredstev, kar bi bila, recimo temu, neka minimalna spodbuda za to, da se začnejo spodbujati alternativne oblike gradnje in deljenja stanovanj. Teh 4 milijone ciljamo predvsem na stanovanjske zadruge, opozarjamo pa, če bomo hoteli, da bodo mladi, predvsem mladi, ki do stanovanj težko dostopajo pod trenutnimi pogoji, lahko normalno živeli v tej državi, bo treba v naslednjih letih v stanovanjsko politiko vlagati bistveno več. Treba bo zagotoviti, da se bodo cene na trgu sistematično nižale, da Stanovanjski sklad ne bo obratoval kot nepremičninska agencija, ampak dejansko kot stanovanjski sklad, ki bo zagotavljal najem in nakup stanovanj po netržnih cenah in targetiral skupine, ki ta stanovanja rabijo. Predvsem imam tukaj v mislih ljudi iz svoje generacije, o tem sem govoril že na odboru, ker številni enostavno vidijo, da če se preselijo na Dunaj, v Berlin ali pa v kakšno drugo evropsko mesto, imajo tam hitro bistveno boljše življenje, bistveno boljše pogoje za delo in življenje, plače so višje, do stanovanj pa je lažje priti za nižje cene. Na Dunaju so najemnine nižje kot v Ljubljani, recimo, kljub temu da je tam standard, splošni življenjski standard, dvakrat do trikrat višji kot tu. To je naloga tako nacionalnega stanovanjskega sklada kot države v celoti, da zagotovi tako zakonske kot infrastrukturne pogoje, da se lahko temu cilju približamo. Tretji amandma, ki ga bom predstavil zdaj, so pa sredstva za socialno pomoč. Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve je izračunalo, da so minimalni življenjski stroški v tej državi 613 evrov mesečno za samsko odraslo osebo. Če od tega odštejemo sredstva za rekreacijo, kulturno potrošnjo, zavarovanja in stanovanje, pridemo na 443 evrov, kar naj bi bil absolutni eksistenčni minimum v tej državi. Mi želimo, da se minimalna socialna pomoč izenači s to število. Se pravi, toliko, kolikor je absoluten eksistenčni minimum, mora država garantirati vsakemu, ki iz takšnih ali drugačnih razlogov ne more dobiti zaposlitve ali pa dela ni zmožen. Zato bi rabili ambicioznejšo številko. V našem amandmaju je opredeljenih 50 milijonov evrov, opredeljeno je tudi, iz katerih naslovov bi ta denar lahko na čim bolj neboleč način dobili. Opozarjamo pa, da moramo kot država, kot parlament in kot vlada poskrbeti, da bo gospodarska rast in prosperiteta, ki sta se v državo vrnili v zadnjih nekaj letih, deljena z vsemi. Upam, da bosta Vlada in koalicija razumeli dobronamernost naših amandmajev. Nismo na noben način poskušali s kakšnimi demagoškimi triki, recimo, sredstva, ki so namenjena poplačilu zunanjih obveznosti, ki jih naša država ima, preusmerjati v lokalne ceste ali pa kaj drugega, kot so kakšne stranke počele, ampak smo poskušali na konstruktiven način s čim bolj minimalnimi posegi pokrpati tista področja, ki se nam zdijo prioritetna in kjer smo pričakovali, da bi lahko naša stališča in stališča trenutne koalicije prišla skupaj. Tako. S tem bom zaključil. Kot sem rekel, upamo, da bomo v naslednjih mandatih uspeli pripraviti bolj socialno pravične proračune in bolj predvsem razvojno naravnane proračune, ki bodo imeli koncept, kako to družbo razvijati in ne samo, kako se približevati nekim zelo abstraktnim makroekonomskim specifikam, kot je, recimo, to, kar ministrstvo govori o strukturni uravnoteženosti proračuna. Proračun je predvsem sredstvo, s katerim država zasleduje socialne, ekonomske in razvojne cilje, in kot takega je tudi treba začeti obravnavati. Hvala.
Besedo ima gospa Urška Ban.
Najlepša hvala za dano besedo. Lepo pozdrav tudi z moje strani! Dobrih devet ur že danes razpravljamo o proračunu, o dveh proračunskih dokumentih za naslednji dve leti. Verjetno po vseh teh razpravah tudi sama ne bom povedala nič kaj dosti novega, vendar je morda prav, da kakšno stvar tudi ponovim, saj je bilo danes tudi v tej dvorani že ugotovljeno, da se enostavno ne slišimo. Začela bi morda takole, pa čeprav je bilo to tudi že nekajkrat povedano, pa se mi zdi vseeno pomembno, da je bilo glavno vodilo pri pripravi tudi tokratnih obeh proračunskih dokumentov, kot je praktično že cel mandat te vlade, zagotavljanje stabilnosti javnih financ. Zdaj, spomnimo se na tej točki še enkrat. V letu 2014 je bil naš primanjkljaj več kot eno milijardo, slabih 1,2 milijardi evrov. Danes ob teh dveh proračunskih dokumentih se pogovarjamo prvič po desetih letih o proračunskih presežkih za cirka 50 milijonov evrov v obeh letih. In da je bil glavni cilj pri pripravi teh dveh dokumentov prav nadaljnja javnofinančna konsolidacija, je po mojem edino pravo načelo, edini pravi cilj, saj bo verjetno oziroma je to osnova za stabilen ekonomski, gospodarski in tudi socialni razvoj naše države. Res je, da so danes makroekonomska gibanja in tudi napovedi zelo ugodne in zaradi tega so verjetno naša pričakovanja, pa ne samo naša, ki sprejemamo ta proračun, ampak tudi pričakovanja naših državljanov in državljank, upravičeno visoka oziroma velika. V luči, ko imamo visoko gospodarsko rast, pozitivno rast, ko je ekonomsko okolje ugodno, ko je trg dela v vzponu, ko ima več ljudi delo, ko se brezposelnost niža, znižuje, je verjetno normalno, da so naša pričakovanja kot celota in še posebej na določenih segmentih, ki so nam morda bližje, visoka. To se zdi meni povsem razumljivo. In iz tega je logično, da bi želeli čim prej nadoknaditi ves zaostanek, ki je bil zaradi nastopa krize zaznan na veliko proračunskih področjih, na veliko proračunskih politikah, programih. Vemo, da je bilo z Zakonom o uravnoteženju javnih financ poseženo na marsikatero področje, da ne govorimo o posameznih, res vsebinskih področjih od znanosti, šolstva, športa, do plač, do pokojnin, do socialnih transferov, investicij, občin. Se pravi, vsi ti segmenti, ki so porabniki proračuna, so bili na nek način z nastopom krize na slabšem, kot bi bili sicer. Ampak ob situaciji, kakršno imamo danes, in ob fiskalni politiki, kakršno vodi ta vlada, že danes ni mogoče v absolutni višini te zneske postaviti na predkrizno raven. Bom še enkrat povedala, tudi tem letu, v letu 2017, bomo še imeli primanjkljaj v proračunu in dokler bo ali v A ali v B bilanci primanjkljaj, to pomeni, da še vedno trošimo več, kot imamo, in zato se moramo zadolževati. In zakaj ni mogoče naenkrat v vseh teh absolutnih številkah sprostiti vseh ukrepov, ki so bili v preteklosti sprejeti in uveljavljeni? V veliki meri gre pri teh sistemih, ki sem jih prej naštevala, za sisteme, katerih delovanje oziroma upravljanje je bilo na nek način določeno pred krizo; naj bo to plačni sistem, financiranje občin in še ostalo. Vsi ti sistemi imajo vpliv na javne finance, tako ali drugače. Lahko se sicer danes in tudi v prihodnje pogovarjamo, ali so ti sistemi finančno vzdržni, ali so ti sistemi najboljši, ali je naš plačni sistem, ki ga imamo, najboljši, finančno vzdržen in tako naprej. Ampak, kot sem rekla, postavljeni so bili pred krizo. Potem je prišla kriza in pričeli so se varčevalni ukrepi in vmes smo v ustavo zapisali tudi to, da bomo javne finance uravnotežili, da ne bomo porabljali več, kot imamo. Zapisali smo si cilj, da bomo do leta 2020 strukturno dosegli to strukturno uravnoteženje. Zapisali smo, do leta 2020; torej postopno, ne naenkrat. To nam zagotavlja ravnotežje med javnofinančno konsolidacijo in podporo nadaljnjemu razvoju, kot sem že prej rekla, tako gospodarskemu kot razvoju sploh. Ostrejše omejevanje odhodkov državnega proračuna bi nas lahko vodilo v krčenje gospodarske aktivnosti, čemur smo bili priča že v preteklosti. Sedaj smo v situaciji, ko postopoma sproščamo varčevalne ukrepe na eni strani, se pravi na vseh področjih, ki sem jih prej omenila, in tudi finančno situacijo še vedno konsolidiramo, da se bomo potem lahko v naslednjih letih pogovarjali tudi o drugačnem vodenju tovrstne politike. Prav je, da to celotno vrečo, celotno proračunsko malho, ki jo imamo, gledamo skupaj in ne jemljemo iz te vreče vsako postavko posebej. Ne vem, postavko javnih uslužbencev posebej, postavko pokojnin posebej, materialnih stroškov, ki so bile danes velikokrat omenjene, in jih interpretiramo na svoj edinstven način izven celotnega konteksta. Meni se zdi prav, da dodatna sredstva, ki jih danes imamo na razpolago, razporedimo tako, da čim bolj uravnotežimo vsa področja, ker so vsa področja pomembna in vsem je bilo v krizi nekaj odvzeto. In kaj dela naša vlada, kar kažejo tudi tej proračunski dokumenti? Postopno sproščamo na eni strani pri upokojencih varčevalne ukrepe. Kaj je bilo že narejenega? Dvignjena je bila minimalna pokojnina za polno delovno dobo, redna in izredna uskladitev pokojnin, letni dodatek, potem naprej, pri plačah javnih uslužbencev tudi sproščamo varčevalne ukrepe, niso še v celoti sproščeni, so še omejitve pri regresu, premijah za kolektivno pokojninsko zavarovanje, še nekaj omejitev na uspešnosti in tako naprej. V prejšnjih razpravah so bili tudi in prav izpostavljeni tudi javni uslužbenci kot ena izmed postavk, kjer smo zvišali odhodke. In ja, smo jih, in verjetno je tudi prav tako, saj so tudi oni reševali na nek način krizo – na plečih javnih uslužbencev. V času krize, ki je seveda prišla iz različnih razlogov, verjetno za to ni bila krivda ne upokojencev, ne javnih uslužbencev in tudi drugih ne, so tudi oni nosili veliko breme le-te. Tudi njihove plače so bile, če temu lahko tako rečem, znižane z nekimi linearnimi ukrepi. Prav je, da tudi to stanje saniramo, seveda v okviru možnosti, ki jih imamo. Potem naprej na področju transferov posameznikov, gospodinjstev. Predvsem na področju družinske politike – tudi tukaj sproščamo varčevalne ukrepe. Potem povprečnine, občine. Ministrica je predhodno že tudi povedala, da povprečnina ni bila za občine še nikoli tako visoka, kot je predvidena za naslednji dve leti, pa seveda ne še v takšni višini, kot je predvidena z zakonom. Vse to so postavke, kjer se sprejete varčevalne ukrepe sprošča, kar je razvidno iz teh proračunskih dokumentov. Mogoče zdaj, glede na to, da se je razprava tako na odborih, na odboru za finance, kot tudi tukaj danes veliko vrtela okoli pokojnin, ne morem si, da tudi sama nekaj na to temo ne rečem. V zadnjih treh letih, 2014, 2015, 2016 se je raven pokojninske blagajne gibala okrog 5 milijard evrov, medtem ko bo letos velikost pokojninske blagajne znašala 5 milijard 160 milijonov in v letu 2018 5 milijard in 381 milijonov. Torej, iz teh številk izhaja, da je za upokojence več denarja tako v letu 2017 kot v letu 2018. Res pa je, da je obveznost državnega proračuna do ZPIZ blagajne za 330 milijonov nižja, kot je bila leta 2014, saj blagajna zaradi ugodnejših prilivov iz naslova socialnih prispevkov, kar je posledica višje zaposlenosti, svoje obveznosti pokriva v večji meri, kot jih je lahko v letu 2014. Ampak, kot je tudi že prej državna sekretarka povedala, verjetno za upokojence ni najpomembnejše oziroma pomembno, ali denar zagotavlja državni proračun, ali denar zagotavlja Kad ali ZPIZ, za upokojence je najbrž predvsem pomembno to, da bodo v letu 2018 iz ZPIZ blagajne dobili oziroma da bo ZPIZ blagajna v letu 2018 razpolagala s 433 milijoni več kot v letu 2014. To se zdi meni pomembno. Veliko smo se spraševali, kaj je v tem proračunu sploh za ljudi. Ob vseh teh silnih milijardah več denarja, ki jih imamo, pa nič ni za ljudi. S to trditvijo se absolutno ne morem strinjati. Kot je bilo že velikokrat danes povedano, več namenjamo sredstev za varnost v najširših možnih oblikah, več za znanost, več za plače, več za upokojence, podpora novim investicijam in s tem novim delovnim mestom, več za transfere posameznikom in gospodinjstvom. Vse to je po moji oceni neposredno namenjeno ljudem. Morda še en stavek o investicijah, ki so bile tudi danes večkrat omenjene. Pomembno je poudariti res to, da sta bili leti 2014 in 2015 neki posebni leti. Bili sta najmočnejši investicijski leti zaradi zaključevanja evropske kohezijske politike 2007–2013. Verjetno res ni primerno, da primerjamo današnjo ali pa to raven investicij, ki je predvidena v proračunih za 2018, 2019 s tema dvema letoma, pa kljub vsemu se investicije za leto 2018 vračajo na raven, ki je višja od 900 milijonov evrov, kar je več, kot je bilo tudi že povedano, tako kot v letu 2010 in vse do 2013. In ja, res je, da imamo v proračunu za leto 2018 načrtovanih za 1,36 milijard več davčnih prihodkov. Drži, več, kot jih je bilo v letu 2014. Imamo pa tudi rezultat državnega proračuna malo drugačen, kot smo ga imeli v letu 2014. Boljši oziroma nižji je za 1,25 milijarde evrov. Še enkrat, v letu 2014 smo imeli primanjkljaj 1,2 milijarde evrov, ko govorimo o proračunu za leto 2018 in 2019, se pogovarjamo o presežku 50 milijonov evrov. In ja, imamo tudi več sredstev praktično na vseh proračunskih politikah, na pomembnih proračunskih politikah, ki omogočajo nadaljnji razvoj naše države, naj gre to za varnost, naj gre to za zdravje, naj gre to za investicije, cestno infrastrukturo in tako naprej. Ob vsem tem imamo pod črto, kot sem že rekla, tako za leto 2018 kot za leto 2019 proračunski presežek po desetletju, ko smo se, če temu spet tako rečem, pod črto soočali zgolj z rdečimi številkami. To je verjetno najboljša mogoča osnova, ko se bomo naprej pogovarjali o nadaljnjih možnostih, ki jih naša država ima tako na gospodarskem področju, ekonomskem, socialnem najboljša možna osnova. Sama ocenjujem, da so v danes obravnavanih proračunskih dokumentih tudi ustrezno finančne podprte vse te vsebine, ki bodo ta cilj omogočile. Zato se ne bi več ponavljala, kar je bilo že danes velikokrat povedano, katere so te naše prioritete, ki bodo sledile cilju nadaljnjega razvoja naše države, ampak ker smatram res, da proračun to ustrezno zajema, tudi po finančni plati, bom sama ta proračun podprla. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Žan Mahnič. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Vlada, kolegice in kolegi! Če bi se koalicijski poslanci toliko ukvarjali pri sprejemanju tega proračuna, pri sestavljanju tega proračuna s slovenskimi državljankami in državljani, kot so se včeraj in danes ukvarjali z enim ilegalnim migrantom iz Sirije, potem sem prepričan, da bi res lahko trdili, da gre denar, ki ga je več, dejansko ljudem. Pa bom nekaj več oziroma nadaljeval samo tam, še enkrat izpostavil to, kar je prej omenila kolegica Jelka Godec. Mislim, da je na 24ur ena izmed top 3 novic ravno ta čas, in sicer naslov je »Od 100 do kar 830 evrov več izdatkov iz lastnega žepa. To naj bi prinesla nova ureditev dolgotrajne oskrbe«. In kaj je razlog za to? Premalo sredstev iz javnih virov! »Ključni razlogi za zavrnitev so v prenizkem financiranju storitev iz javnih virov. V luči demografskih sprememb, ki jih bo Slovenija občutila nadpovprečno, brez dodatnih sredstev za dolgotrajno oskrbo ne bomo zmogli dostojno poskrbeti za starostnike, ki bodo tako še bolj kot danes prepuščeni debelini lastnih denarnic in zmožnostim svojcev.« Potem pa odpremo proračun Republike Slovenije za leto 2018 in pogledamo postavko Dolgotrajna oskrba in je takoj jasno, o kakšni potrebni debelini denarnic državljank in državljanov se govori in kako je ta debela denarnica, ki je bila na razpolago Vladi Republike Slovenije, kako iz te debele denarnice državljanke in državljani v primeru – konkreten primer navajam – dolgotrajne oskrbe ne bodo deležni te rasti in tega povečanja proračuna. Toliko o tem, koliko je mar koaliciji do državljank in državljanov, seveda pustimo tiste, ki pridejo iz Sirije, tisti so top prioriteta, 120 milijonov evrov v preteklem letu ni noben problem, to se takoj najde, komaj pa se dobi v več kot 9-milijardnem proračunu 7 milijonov evrov, borih 7 milijonov evrov za dolgotrajno oskrbo tistih, ki ste jim v letošnjem letu namenili toliko denarja več, da si lahko kupijo dve kepici sladoleda. Strinjam se z vsemi, ki so danes govorili in s prstom kazali tudi in predvsem, kar se pokojnin tiče, na strank Desus. Stranka Desus je razvojna cokla vsake vlade in prepričan sem, če vlada ne bi imela stranke Desus – katerakoli; ta prejšnja, prejšnja, še pred prejšnja, vsaka vlada od leta 1096 naprej, z izjemo Bajukove vlade pol leta 2000 ,kjer ni bilo stranke Desus –, ve, kako je bilo s tem. Ne morete govoriti, kako ste za to, da se višajo pokojnine, hkrati pa zagovarjati, da mora Nova Ljubljanska banka ostati v državnih rokah, in vam je malo mar, čeprav je zdaj to že mimo, ampak mislim, da bi brez problema tudi plačali 360, 370 milijonov evrov, samo da privatni bankomat nekaterih povezanih z lobiji, ki to državo dejansko vodijo in nastavljajo marionetne vlade, da ti dobro živijo na račun tistih, katerim ste dali letos dve kepici sladoleda več. Ampak, dokler bo pač Desus vodil tako politiko, dokler bo glavni populist te vlade Karl Erjavec govoril, da dajmo raje tri milijone evrov upokojencem, namesto da imamo drugi krog predsedniških volitev – osebno sem za to, da niti prvega kroga nimamo, ampak da predsednika republike izvoli parlament z dvotretjinsko večino vseh poslank in poslancev. Upam, da čez pet let bo ta parlament to že volil, da bomo zmogli toliko modrosti in spremenili ustavo v tej smeri in da ne bomo več priča takih farsam, kot se je dogajala zadnje tri tedne. Pa vendarle, če grem nazaj k proračunu, veliko je bilo govora o varnosti in pa o obrambi. Pa če grem na postavke proračuna Ministrstva za obrambo, vemo, kolikokrat je tudi na plenarni seji ta parlament razpravljal o obrambnem resorju, vemo, kakšno je stanje v Slovenski vojski; odkar ta resor vodijo Socialni demokrati, ta resor hira. Samo v tem mandatu je iz Slovenske vojske odšlo približno 400 pripadnic in pripadnikov in ta trend seveda se nadaljuje še naprej. Sedaj pa poglejmo, naprej se spomnimo, kaj smo leta 2014 obljubili zvezi Nato v Walesu, da bomo do leta 2020 imeli dva odstotka BDP, namenjenega za obrambo in znotraj tega 20 % za investicije. Spoštovana Vlada Republike Slovenije, draga državna sekretarka, zdaj pa vi meni povejte, kako je mogoče, kljub temu da se je jasno povedalo, da bo v naslednjem letu obrambni proračun tak, da bo odstotek BDP, ki ga namenjamo za obrambo, pa zdaj tukaj gledam celoten resor, bolj primerno bi bilo gledati samo postavko pod Generalštab Slovenske vojske, kajti to je tisto, kar dejansko gre za vojsko pa vendarle, če gledamo napovedi Umarja, je situacija taka: leta 2016 je šlo za obrambo 0,96 % BDP, leta 2017, letos, smo šli še dol, na 0,93 % BDP [[…]]Gospa Jazbec, poglejte si napoved BDP za letos na spletni strani in enostaven račun; to, kar je na postavki Ministrstva za obrambo, delite s tem in dobili boste 0,93 %. Leta 2018 glede na napoved – mislim, da je 45,2 milijardi, da bo BDP – tu pa imamo proračun MORS 435 milijonov, kar nanese 0,96 % BDP. Povejte mi, kje v naslednjem letu je 1,1 % BDP, kot ste celotno leto govorili, da bo naslednje leto. Škoda, da ni ministrice za obrambo, da bi slišali, kaj se sploh namenja s tem dodatnimi 46 milijoni, kar je seveda pohvalno, ampak to bi morali dati že takoj leta 2014, leta 2015, ko je načelnik Generalštaba general Osterman dejal, da nujno potrebuje 46 milijonov evrov, ker je sistem v eksistenčni krizi. Potem pa vprašaš, kaj boste pa sploh kupovali za ta denar. Ja, sedaj bomo popolnili oziroma nabavili uniforme, pa škornje, pa osebno opremo vojakov. To je vlaganje v osnovno opremo vojakov, ne pa v varnost države oziroma v izboljšave Slovenske vojske. Gospa državna sekretarka, prosim, da mi poveste, kje boste dobili pol milijarde evrov do leta 2020 za srednjo bataljonsko bojno skupino. Škoda, da ni ministrice za obrambo, ker me res zanima, kako bo potekal nakup osemkolesnikov. Mi jih potrebujemo 50, ministrica je rekla, naslednje leto jih bomo kupili 7 in čez dve leti še 7. Ampak na vseh postavkah je isto. Ta proračun na področju obrambe ne prinaša nobene modernizacije, ampak se vojski dajejo neke drobtinice, da se bo lahko reklo, da bo lahko predsednik Vlade maja na soočenih pred parlamentarnimi volitvami govoril, da ste dvignili obrambni proračun. Ampak vi veste, za zvezo Nato, pa ne gre samo za zvezo Nato, gre tudi za našo varnost, ampak za zvezo Nato je merodajno samo nekaj: koliko odstotkov BDP gre za obrambni proračun. In mi naslednje leto ne bomo čez en odstotek! Če bo gospodarska rast še višja, kot se napoveduje, vemo, klima je ugodna, bo ta odstotek še nižji, ker nominalno imamo, kolikor imamo, BDP raste in glede na BDP bo seveda obrambni proračun padal. Kredibilnost Slovenije v Natu se bo na ta način zniževala in pozabite, vidim, da tam še dodatnih 7 milijonov evrov namenjate Ministrstvu za zunanje zadeve za nadaljevanje te slovenske rusofilske politike, kar pa se seveda tudi odraža in kaže v tem, kako nas države, predvsem tiste države, ki dejansko v svetu nekaj veljajo, podpirajo pri implementaciji odločbe arbitražnega sodišča. Razen nekega vljudnostnega trepljanja po ramah neke akcije, konkretne podpore, ki bi dejansko pripeljalo do implementacije, ni in glede na politiko, ki jo Slovenija vodi na zunanjem področju, bo pri tem tudi ostalo. Spomnim se, kako je minister za infrastruktur dr. Peter Gašperšič govoril, če želimo imeti nek resen program na področju infrastrukture, če želimo, da ustavimo to propadanje naših državnih cest, če želimo se pogovarjati o nekih resnih investicijah, potem potrebujemo na tej postavki približno 350 milijonov evrov. No, in koliko je vlada Mira Cerarja namenila postavki Cestni promet in infrastruktura? Slabih 225 milijonov evrov! Potem pa greš gledati NRP, načrt razvojnih programov, na hitro sem preletel nekaj stvari za svoj volilni okraj. Praktično vse stvari se bodo zaključile 31. decembra leta 2023. Naslednje leto namenjate tam 100 do 150 tisoč evrov na posameznih programih, toliko seveda, da notri je, da nekaj piše, da ni ravno nula. Konkretno, recimo, severni škofjeloški obvoznici od leta 2018 do leta 2022 ne boste namenili praktično nič, leta 2023 boste pa dali 24 milijonov evrov in zadeva bo narejena. Kolikokrat smo slišali, da bo severna blejska obvoznica končana leta 2018?! Sredstev, kot jih je obljubljal Minister za infrastrukturo dr. Peter Gašperšič za dokončanje severne blejske obvoznice, v letu 2018 ni. Da južne blejske obvoznice sploh ne bom omenjal. Sramota je, da že desetletja država ne more urediti prometne infrastrukture v najbolj turističnem kraju v Sloveniji, v našem biseru, kot radi rečemo, s katerim se povsod ponašamo. Ampak ko pa ljudje pridejo in ko, mislim, da niti ne morejo rezervirati na južni strani Grand hotela Toplice, ker jim en meter od okna vozijo šleparji, potem pa vidijo, kaj dejansko Bled je in kako se država mačehovsko do njega obnaša. Da ne govorim o cesti Trebija–Sovodenj. Vsak dobro pozna to cesto, tam poteka veliki krog maratona Franja. Že leta in leta se govori o tem, neke preplastitve se bodo zaključile prihodnje leto, kar se pa tiče tistega najpomembnejšega, zidovi in brežine, projekt bo zaključen konec leta 2023 in seveda glavnina tega bo narejena leta 2023. Da ne govorim o prepotrebni obvoznici v Žireh zaradi industrijske cone, ampak seveda, eno je, kar vlada govori, drugo je, kar vlada dela. Žal se je izkazalo tisto, mislim, da je eden od portalov dobro povzel glavni očitek opozicije: ta denar ne bo šel državljankam in državljanom. Kolegici sta že povedali, kam bo šel denar, ki se ga dodatno namenja za zdravstvo – predvsem za preplačila, za bogatenje tistih, ki hodijo kot zaslišanci na komisijo gospe Jelke Godec. Zdaj berem, da se razrešuje generalnega direktorja, ampak ta denar ne bo prišel do pacientov, ne bo prišel do državljank in državljanov. Sto tisoč več čakajočih v zdravstvu, če bi dejansko se pokazalo, da je tega manj, potem bi lahko rekli, denar, ki ga je več pod našo vlado, namenjamo dejansko državljankam in državljanom za izboljšanje njihovega statusa, za izboljšanje njihovih denarnic. Poglejte, potem se pa čudimo, kako je mogoče, da pride nek župan, nek kvazi nov obraz in dobi 47 % na predsedniških volitvah. Veste, zakaj, gospe in gospodje? Zaradi tega, ker so ljudje siti raznoraznih obljub in pričkanj v tem parlamentu. Ker ljudi danes ne zanima nič drugega kot samo debelina njihove denarnice, kako so situirani, kakšna je oskrba v tej državi, kakšno je zdravstvo, po kakšnih cestah se vozijo, ker vse to plačujejo. In prav imajo. In prav imajo! Namesto da bi se Vlada streznila, predstavila stvari malo drugače, kot jih predstavlja, ker ni vse tako rožnato, seveda še naprej poslušamo, kako denar gre za ljudi, naslednje leto pa bodo zopet nove zgodbe, nove afere, ker pod to vlado, pod to ministrico več denarja v zdravstvu pomeni samo več denarja za mafijo, ki prazni to zdravstveno blagajno. Kako pa gre denar za ljudi, pa smo videli na primeru pokojnin. Ne nazadnje mislim, da so imeli prejšnji teden izredno sejo, na kateri smo tudi obravnavali spremembe ZPIZ, glede na to, da je denar. Če smo potrdili, da se popravi krivica za nazaj, da se prizna upokojencem oziroma tistim, ki sicer še niso v penziji, tudi tista leta, ki so jih prostovoljno plačali, če bi bil denar, kot pravite, da je, in da bi šel za ljudi, potem bi potrdili tudi amandma Slovenske demokratske stranke, da se prizna leta tudi tistim, ki so si sami plačali za študij in za služenje vojaškega roka. Ampak, ker so eno besede, drugo so dejanja, ker bodo očitno starostniki morali čakati sami doma, da umrejo, ker za domove očitno ne bodo imeli denarja, ker se bodo ti podražili, Vlada pa namenja borih 7 milijonov evrov za pomoč reševanju tega problema, ker ne gre dejansko za krepitev obrambnega sistema, ker s tem, da s 46 milijoni evrov kupujemo škornje in uniforme za pripadnice in pripadnike Slovenske vojske – kar je seveda prav, da jih, ker jih moramo, ampak to bi moralo biti že zdavnaj narejeno, ne pa po treh letih in pol –, da s tem ne krepimo obrambnega sistema, da državljanke in državljani ne bodo imeli zaradi tega proračuna dejansko izboljšane cestne infrastrukture in pa predvsem to, kar ste storili danes, ko ste se poslanci danes fizično, včeraj pa na tiskovni konferenci zavzeli za ilegalnega migranta, za Sirca, ste dokazali, da se vse da, če se hoče. Da se lahko potepta tudi pravno državo, samo, če imate voljo. Ko se boste, tako kot ste se za tega migranta, zavzeli za Slovenke in Slovence, ki životarijo z nizkimi pokojninami, kljub temu da si letos lahko kupijo dve kepici sladoleda več, takrat bom pa tudi jaz podprl proračun. Tega proračuna pa ravno zaradi teh razlogov, žal, ne morem podpreti.
Besedo ima gospod Igor Zorčič. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice, kolegi! Danes pravzaprav nekako z zadovoljstvom spremljam to sejo. Mislim, da v tem mandatu lahko potegnemo zanimivo zgodbo sej, na katerih smo obravnavali proračune. Če smo bili na začetku mandata precej negotovi glede tega, kam ti ukrepi oziroma politika, ki je zasnovana s proračunom, vodi, lahko danes ugotovimo, da smo ubrali prave korake in da lahko že nekako žanjemo prve sadove; pa čeprav tu opozicija trdi nasprotno, čeprav ljudi prepričuje, da od te gospodarske rasti in vsega drugega dobrega, kar se je zgodilo v zadnjih letih, ne čutijo ničesar, temu seveda ni tako. Verjamem, da vsakdo od državljanov, ki je na ta ali na on način vpet v delovanje države, občuti po eni strani, da se zadeve premikajo na bolje, po drugi strani je pa pričakovanje vsakogar, pa sploh mislim, da je to značilno za Slovence, da nismo nikoli povsem zadovoljni, in prav je tako, ker se mi zdi, da je to tudi edini motiv, da stremimo vedno k nekim boljšim in višjimi ciljem. Če se spomnimo, leto 2014, 2015, volitve, novi obrazi in podobno – danes oziroma pretekli teden smo bili ponovno v eni podobni diskusiji pri predsedniških volitvah, lahko danes ugotovimo, da ti novi obrazi vendarle niso takšni, kot si nekdo želi, da bi bili ali pa kot jih želi predstaviti, pa čeprav je to ena floskula, ker ne nazadnje imamo nove obraze tudi v starih strankah, moramo ugotoviti, da ukrepi, ki so bili sprejeti s samimi proračuni – in verjamem, da je temu tako tudi v tem proračunu –, Slovenijo danes postavljajo med države v Evropski uniji, ki imajo najvišjo gospodarsko rast. Mislim, če se ne motim, naj me kdo popravi, da smo tretji v Evropski uniji. Mi lahko kdo to potem pojasni, kaj je ta vlada naredila tako narobe, da imamo tretjo najvišjo gospodarsko rast in da je takšna dobra gospodarska rast predvidena tudi v bodoče, da moramo pravzaprav sprejemati nek rebalans, ker imamo več prihodkov, kot je bilo predvideno. Verjamem, da nihče ne pozna odgovora na to. Prepričan sem, da vsaki vladi lahko očitamo, da ni nič naredila in da so vsi učinki neke gospodarske rasti pravzaprav rezultat, ne vem, recimo, da dobrega poslovanja gospodarstva; pa vendar, ko gre narobe, pa pravzaprav vsi vsaki vladi očitamo, da je vlada tista, ki je kriva, da gre nekaj narobe, da nimamo dobre gospodarske rasti. Prepričan sem, da če smo pošteni sami do sebe, da lahko ugotovimo, da smo na pravi poti, da je ta vlada v tem mandatu naredila prave korake in da so to koraki, ki nas postavljajo, tako kot sem omenil, sploh kar se tiče gospodarske rasti, nekam na čelo evropskih držav. Slišati je bilo neke očitke proračunu, politiki Vlade in podobno, da pravzaprav zaostajamo za marsikatero državo po konkurenčnosti in podobno. Jaz sem prepričan, da če bi mi bili tako hudičevo slabi, ne bi bili priča temu, da imamo pravzaprav prve prave greenfield investicije. Moram spomniti tudi na to, da ko je šlo za to, da se pridobijo te investicije, je del politike takšnim odločitvam nasprotoval, jih miniral, in sem prepričan, da bodo vse te investicije ne glede na to, da so tudi spodbujene z nekimi državnimi sredstvi, v prihodnje pokazale tiste rezultate, ki si jih vsi želimo, to je še manjša brezposelnost, večja dodana vrednost, več pobranih davkov in več denarja tudi za upokojence, če želite. Nedavno je bilo v medijih objavljeno eno sporočilo, in sicer da Švica ostaja najbolj konkurenčno gospodarstvo na svetu, kar je ugotovil Svetovni gospodarski forum, Slovenija je na letošnji lestvici globalne konkurenčnosti pridobila osem mest, med 137 državami zaseda 48. mesto. Najslabšo oceno je dobila na področju razvitosti finančnega trga, najboljšo pa na področju zdravstva in izobraževanja. To je ocena Svetovnega gospodarskega foruma, 27. septembra je bilo objavljeno. Prepričan sem, da se nekateri danes s tem ne boste strinjali, ampak seveda zaradi tega, ker če bi se strinjali s tem, potem ne vem, s čim bi nastopali na naslednjih volitvah. Tako sem pa prepričan, da četudi mi delamo še po najboljšem vzorcu pa po najboljših politikah, se bo našla opozicija, ki bo temu nasprotovala, prepričevala v nasprotno, ker sicer ne bi imela na naslednjih volitvah česa početi. Prepričan sem, da takšni članki, ocene nekih tretjih institucij kažejo tisto najbolj primerno ali pa najbolj resnično luč, ki jo potrebujemo, da ovrednotimo svoje stanje. Seveda si ne smemo zatiskati oči, prepričan sem, da je veliko ljudi, ki potrebujejo in ki lahko dobijo pomoč, pa morda še niso prišli na vrsto. Ampak danes, ko poslušam to razpravo, ugotavljam, da na vrsto niso prišli samo tisti, ki so potrebni pomoči, da na vrsto ni prišel vojaški proračun, da niso prišle te in one ceste, da ni prišlo zdravstvo, skratka različni sektorji družbe, ki če bi jih želeli vse zadovoljiti, sem prepričan, da ne bi bilo dovolj teh 10 milijard oziroma malo manj evrov prihodkov proračuna, ampak bi jih potrebovali verjetno 20. Prepričan sem, da naša pot, ki je tlakovana tudi s tem in s preteklimi proračuni, gre k temu, da bomo enkrat imeli bistveno boljši proračun in da bo vsakdo prišel na vrsto – ne samo za tisto, kar pomeni neko odpravljanje Zujfa, ampak tudi za tisto, kar mu gre v skladu z nekakšnimi smernicami politike. Danes je bilo veliko slišati o infrastrukturi. Prepričan sem, da smo slišali, ne slišali, pravzaprav smo izkusili v tem mandatu, da se je marsikatera cesta, ki je bila doslej v razpadajočem stanju, obnovila, da smo priča novim in novim investicijam na področju cestne, železniške infrastrukture. Tudi ta proračun predvideva nek razvoj na tem področju, tako na cestnem področju kot tudi na železniškem področju, kjer nismo načrtovali samo izgradnje drugega tira, ki je hvala bogu zasnovan po sprejetju zakona na ta način, da imamo možnost ta proračun usmeriti tudi v druge stvari, ne samo v drugi tir. Priča smo tudi temu, da imamo neke investicije na železniškem omrežju, ki popravlja tudi druga ozka grla. Skratka, mi železniško omrežje razvijamo, seveda je to en projekt, ki se je že začel v preteklih proračunih, ampak se tudi v tem nadaljuje. Predvidene pa so tudi nove investicije, tudi na področju avtocest, državnih cest. Ugotavljam, sploh recimo v Posavju, da je ta razvoj v preteklih 3, 4 letih enormen, sploh če upoštevam še tisto, kar je bilo zavezano s strani ministrstva pa tudi že vneseno v ta proračun, da se bo gradilo v prihodnje, kot je na primer nov most čez reko Savo in čez eno leto bomo še enega odprli in podobno. Napredek je več kot očiten. Želim si, da bi pri nastankih proračunov – seveda vsaka vlada dela neko svojo politiko – morda imeli nek skupen cilj, ki bi bil oblikovan kot nekakšen plan, kjer bi kot neko oporo pri razporejanju državnih sredstev lažje ugotavljali, ali smo zadostili nekim ciljem, kot je na primer ali gremo bolj v razvoj gospodarstva, razvoj infrastrukture, morda šolstva. Iz tega, kar smo že naredili ali kar je predlagano, lahko sklepamo, v katero smer gremo, pa vendarle se moramo kot družba dolgoročno sami med seboj dogovoriti, ali bo Slovenija tehnološko razvita država ali bo svoje prihodke in svojo prihodnost črpala iz prihodkov, ki so povezani s tranzitnim prometom, in podobno. To bi nam, sem prepričan, v bistvenem olajšalo odločanje o vseh zadevah. Ne glede na to, da bi si tudi jaz želel, da so nekatere postavke višje, sem prepričan, da bo tam, kjer se bo izkazala nujnost, vedno obstajala tudi volja, in bo vsako od ministrstev, takšna je tudi moja izkušnja s preteklimi proračuni, prisluhnilo potrebam nekega lokalnega primera in bo lahko tudi z nekimi prerazporeditvami namenilo določena sredstva, kjer so ta potrebna. Hočem povedati, da to, da na nekaterih postavkah ni določenih sredstev, še ne pomeni, da se te zadeve ne bodo zgradile, če se bodo izkazale kot zelo nujne. Hvala lepa.
Besedo ima državna sekretarka na Ministrstvu za finance mag. Saša Jazbec.
Hvala lepa za besedo. Gospodu Mescu sem želela potrditi odgovor, ki ga je v bistvu dobil že na sobotnem odboru. Spraševal je, katera številka je prava. V Srednjeročnem obrambnem programu Republike Slovenije je ministrstvo načrtovalo 72 milijonov za nakup bojnih vozil, to je bilo, preden je dobilo razrez, ko dobi razrez, se pravi, ko dobi ministrstvo limit, potem znotraj tega limita naredi svoje prioritete, tako da se je pač po tem ministrstvo odločilo in je v finančnih načrtih za 2018 in 2019 za nakup teh bojnih vozil načrtovalo 52 milijonov. Tako da samo potrjujem, kar smo mu že povedali, proračun je namreč tisto ključno sidro, h kateremu v končni fazi gravitirajo ali konvergirajo vse strategije, programi, načrti posameznih resorjev. Rada bi povedala glede dolgotrajne oskrbe, da v proračunu načrtujemo sredstva za tiste namene, ki imajo pravno podlago. Zakon o dolgotrajni oskrbi kot tak še ni bil sprejet, zato če poslanec išče postavko, kjer piše zakon o dolgotrajni oskrbi, je ne najde. Drugače pa v tej državi vseeno na takšen ali drugačen način financiramo dolgotrajno oskrbo, in sicer namenja ZZZS, se pravi zdravstvena blagajna, 163 milijonov za namene, ki se smatrajo za dolgotrajno oskrbo, pokojninska blagajna, ki plačuje dodatek za pomoč in postrežbo, tega je okrog 80 milijonov na leto, spada v to kategorijo, občine, ki plačujejo družinskega pomočnika in doplačila v domove za starejše, to je še nadaljnjih 79 milijonov, in pa državni proračun ima svoje postavke na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, tako da dolgotrajna oskrba se že zdaj v obstoječem sistemu na ta način financira. Rada bi se odzvala še na obrambne izdatke, kot poslanec nedvomno ve, ni dovolj pogledati finančni načrt Ministrstva za obrambo pa deliti to z bruto domačim proizvodom, obrambni izdatki in finančni načrt Ministrstva za obrambo nista ista zadeva. Od finančnega načrta ministrstva je treba odšteti Upravo za zaščito in reševanje, nato pa dodati še vojaške pokojnine, se pravi še izdatke, ki gredo iz pokojninske blagajne za ta namen. Tako pridemo do obrambnih izdatkov. Guideline, se pravi navodilo ali guideline, neko vodilo Nata je, da naj bi bilo tega 2 %, in znotraj tega jim je ta struktura pomembna, da gre 20 % za investicije, in ker se je v preteklosti na obrambnem področju varčevalo, je pač ta del znižan. Glede številk za Slovenijo je pa tako, da smo v letu 2015 imeli 0,95 % obrambnih izdatkov, se pravi 0,95 BDP smo namenili za obrambne izdatke. Po tem, ko je prišlo do revizije, vi veste, da je letos jeseni prišlo do revizije podatkov o BDP za zadnja leta, je pa na obstoječe izdatke procent padel na 0,93. Za lani, se pravi za 2016, je bilo po prvotni oceni obrambnih izdatkov 1,02 % BDP in se je potem zaradi spremembe BDP, se pravi imenovalca, ta delež znižal na 1 %, ob tem da je treba povedati, da je bilo v 2016 precej izdatkov z migranti, tako da je vojska dobila precejšen del tega in je to povečevalo obrambne izdatke za 2016. Če pogledamo za 2017, je bil sprejet proračun načrtovan v višini 0,92 % BDP, potem smo pa letos med letom za obrambne namene namenili dodatnih 24 milijonov 300, tako da je letos še z namenskimi sredstvi še vedno načrt, da bi bila realizacija okrog 1 %. Zato ker vi morate vedeti, da Nato deli države na 2 razreda, ali si pod ali si nad 1 %, in je ključno, da si nad 1 %. Da ne govorim nadaljnjih številk, ista je zgodba za 2018 in 2019. Načrtovali smo, da bi lovili ta 1 %, Vlada se je tudi zavezala, da bo vsako leto namenjala teh 30 milijonov več, in potem se ti spremeni imenovalec in je v relativnem deležu lahko težava. Sicer pa bi samo še poudarila, da to zavezo 2 % BDP, ta odstotek dosega zelo malo držav. Sem zdaj preverila, ZDA, Velika Britanija, Grčija, Estonija, Romunija in Poljska, to so države, ki imajo 2 %, države, ki so pa blizu nas ali pa s katerimi se primerjamo, imajo pa bližje tam 1,2 %. Zato si je Vlada tudi to zadala za vmesni cilj, da se v naslednjem obdobju doseže cilj 1,2 s temi letnimi porasti, kot sem jih že omenila. Hvala lepa.
Besedo ima državna sekretarka na Ministrstvu za zdravje gospa Jožica Maučec Zakotnik.
Hvala lepa. Dovolite, da kar nadaljujem. Sredstva, ki se Ministrstvu za zdravje zagotavljajo iz sredstev EU in pripadajoče slovenske udeležbe, imamo za vzpostavljanje nove dolgotrajne oskrbe za leto 2018/2019, za to je namenjenih 25 milijonov evrov, in sicer so ta sredstva namenjena za vzpostavitev informacijske podpore za izvajanje sistema dolgotrajne oskrbe, za izvedbo pilotnih projektov, ki bodo podpirali prehod v izvajanje sistemskega zakona v dolgotrajni oskrbi, prilagoditev in preoblikovanje obstoječih mrež institucionalnega varstva ter vstop novih izvajalcev za nudenje skupnostnih storitev in programov za starejše in pa model dolgotrajne oskrbe v skupnosti. Predvsem so ta sredstva namenjena za to, da se na osnovi zakona o dolgotrajni oskrbi spilotirajo novi modeli in se hkrati tudi omogoči varen in kakovosten prehod na nov sistem dolgotrajne oskrbe, hkrati z vzpostavljeno informacijsko podporo. Zdaj pa zelo kratek odgovor gospe Godec v zvezi z očitkom, da bodo po zakonu o dolgotrajni oskrbi oskrbovanci plačevali več, namreč po nekih izračunih, ki jih navaja Skupnost socialnih zavodov. Moram demantirati to izjavo oziroma te trditve, vsekakor bodo ljudje plačevali manj, namreč ti izračuni, ki so jih naredili, so naši sodelavci tudi preverili, vključujejo vse stroške, se pravi tiste, ki gredo iz lastnega žepa, tiste, ki gredo iz pomoči in postrežbe, in pa zdravstvene nege. Moram poudariti, da zdravstvena nega je in bo še naprej plačevana s strani ZZZS in pravzaprav zdravstvena nega ne sodi v dolgotrajno oskrbo, sem sodita dve vrsti storitev, to je podpora temeljnim življenjskim aktivnostim in pa podpornim aktivnostim. Že zdaj obstajajo različni dodatki za pomoč in postrežbo, nekje od 146 evrov pa do 422, največji, v tretji kategoriji, s tem da ima ta najvišji dodatek za pomoč in postrežbo samo 2 % populacije in zdaj dobijo 418 evrov tega dodatka. Po novem sistemu bodo imeli 422 evrov, poleg tega dodatka oziroma pokritega stroška, ki so namenjeni za pokrivanje temeljnih življenjskih aktivnost in podpornih aktivnosti, bodo pa tako kot do zdaj storitve plačane v DSO, se pravi v domu, ali pa bodo zdravstvene storitve na domu ali storitve zdravstvene nege še vedno pokrite v obeh primerih in bodo financirane s strani Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Tako da ta trditev vsekakor ne drži, kakšne natančne izračune pa demantaže teh izračunov, ki so prikazani v časopisu, pa vam lahko posredujemo potem, ker je težko posamezen primer tukaj obrazložiti. Potem tudi vaše vprašanje glede novoustanovljenega zavoda za srčno kirurgijo za otroke s prirojenimi srčnimi napakami, v četrtek je bil sprejet sklep Vlade o ustanovitvi tega centra oziroma zavoda, in ko bo ustanovljen, ko bodo načrtovani vsi elementi tega centra, bodo tudi javnosti predstavljeni stroški. Moram pa povedati, da stroški vsekakor ne bodo višji, kot bi bili stroški, če bi bili otroci, ki bodo sedaj obravnavi doma, obravnavani v tujini, kajti stroški zdravstvene obravnave, kirurgije in ustreznih spremljajočih obravnav, so dvakrat višji, kot so stroški tovrstnega zdravljenja v domačem okolju oziroma v Sloveniji. Je pa načrtovano tako, da bo vzpostavitev tega centra poleg lastnih domačih strokovnjakov zaposlovala tudi tujce, ki bodo pomagali vzpostaviti kakovostne storitve, in bi nekako v petih letih poleg zagotavljanja visokokakovostnega centra za tovrstne storitve, poleg domačega okolja podprli tudi okoliške države oziroma za jugovzhodno Evropo naj bi bil pravzaprav nek tak evropski center, regionalni center za jugovzhodno Evropo poleg v vzpostavljanju kvalitete, izobraževanja, usposabljanja. V tej prvi fazi bomo pa seveda potrebovali oziroma zaposlovali tudi ustrezne tuje strokovnjake, zato da se domača stroka usposobi za izvajanje teh storitev. Hvala lepa.
Kolegice, kolegi, želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ja. Vseeno vas prosim, da se prijavite. Prijava poteka. Besedo ima gospa Vojka Šergan.
Hvala za besedo. Samo neke stvari bi še – tudi sama gospa državna sekretarka je to že odlično razložila, jaz bi pa še enkrat – rada poudarila, ker se mi zdi, da je bilo to, češ da se ne poskrbi za nemočne ljudi, zavajanje s strani kolegice, zaradi tega bom jaz šla še enkrat skozi. Mi moramo ločiti tisto, kar bo dolgotrajna oskrba kot nov sistem za oskrbo starejših, ki še ni niti zakon v razpravi, to je ena zgodba, obstoječi sistem pa že danes omogoča, da tisti, ki so zboleli in ki prejemajo ali pokojnino ali so bili zaposleni ali so invalidni, dobijo dodatna sredstva za oskrbo. Tako kot je državna sekretarka že poudarila, bi jaz še enkrat poudarila to zaradi tega, da tudi ljudje, ki nas poslušajo, ne bodo mislili, da so odvisni samo od pokojnine, ki jo prejemajo. Ne glede na višino poleg pokojnine lahko prejmejo tudi še odmero dodatka za pomoč in postrežbo, in to pripada praktično vsem državljanom v Sloveniji. Če kdo mogoče tega ne ve, naj se obrne na ZPIZ in pa svojega zdravnika, ker to lahko dobi. Ne pa, da rečemo, da nekdo dobiva 500 evrov in zdaj je to konec, on ima samo 500 evrov in ne more s tem preživeti in ne more imeti oskrbe in tako naprej. To ni res, za vsakega je tudi danes poskrbljeno, da na nek način dobi ta dodatna sredstva. Tisti, ki je nepokreten, tako kot je gospa državna sekretarka povedala, v tem trenutku dobi 418,88 evra. Tudi za dementne, ki so še v oskrbi doma in ki so ogroženi in se lahko še vedno sami do neke mere oblečejo in določene funkcije opravijo, ti pač dobijo ustrezno manj, pa vendar to dobijo kot dodatek h pokojnini, da lahko še vedno za njih tudi nekdo zunanji skrbi. Tako da jaz bi tukaj zato to poudarila, ker enostavno ljudje potem mislijo, da jim ne pripada in da nimajo v tem trenutku nobenega izhoda, zato se mi je zdelo prav, da sem se oglasila še enkrat in da sem to pojasnila, da ljudje vedo, da obstajajo ti dodatki za oskrbo, ko so nemočni in ko zbolijo. Hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. Glasovanje o splošnem delu predloga sprememb proračuna bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v četrtek 16. novembra v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 35. točki dnevnega reda oziroma ob 9. uri. Prehajamo na obravnavo posebnega dela Predloga sprememb proračuna Republike Slovenije za leto 2018. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne. Ker nihče ne želi razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na razpravo o vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 13. 11. 2017. Prehajamo na proračunskega uporabnika 1611 Ministrstvo za finance ter na razpravo o vloženem amandmaju pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Izplačevanje pravic ter amandma Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 1811 Ministrstvo za zunanje zadeve ter na razpravo o vloženem amandmaju pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Razvojno sodelovanje in humanitarna pomoč ter amandma Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 1912 Uprava Republike Slovenije za zaščito in reševanje ter razpravo o vloženem amandmaju pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Delovanje sistema za zaščito, reševanje in pomoč ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 1914 Generalštab Slovenske vojske ter na razpravo o vloženih amandmajih pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Operativno delovanje in pripravljenost Slovenske vojske ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. Opravičujem se, izpustil sem amandma Poslanske skupine Nove Slovenije. Ne želite razpravljati? Zaključujem razpravo. V razpravo dajem še podprogram Infrastruktura in opremljenost Slovenske vojske ter amandma Poslanske skupine NSi. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 2130 Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo ter na razpravo o vloženih amandmajih pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Podpora tehnološkim razvojnim projektom ter amandma Poslanske skupine NSi. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem podprogram Lokalno razvojna infrastruktura ter amandma Poslanske skupine SDS in amandma Poslanske skupine NSi. Želi kdo razpravljati? Vidim, da ja. Gospod Jožef Horvat, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Govorimo o amandmaju Nove Slovenije in govorimo, gospe in gospodje, o realizaciji zakona o razvojni podpori Pomurski regiji. Hvaležen sem, da ste vsi letos spomladi sprejeli novelo tega zakona in da smo ga podaljšali do konca leta 2019. Tam smo tudi Vlado zavezali, da je pripravila spremenjeni program spodbujanja konkurenčnosti Pomurske regije v obdobju od 2010 do 2019. Vlada je na svoji 148. seji 14. septembra letos ta spremenjeni program tudi sprejela. Za leto 2018 se po tem vladnem dokumentu predlaga 2 milijona 45 tisoč 427 evrov, za leto 2019 pa je načrtovanih milijon 495 tisoč 397,41 evra. Takoj ko smo dobili v Državni zbor proračunske dokumente za leti 2018 in 2019, sem šel seveda pogledat številke in ugotovil, zdaj govorimo o letu 2018, da v letošnjem letu manjka v proračunu 480 tisoč 427. Boste rekli, »saj to je pa ja drobiž« – glejte, mi Pomurci smo skromni, ne bomo pa dovolili, da bi si kdorkoli privoščil to, da se ne bi spoštovali zakoni, ki so tukaj sprejeti. Res gre za drobiž, še enkrat, mi smo skromni, pomursko gospodarstvo ima absorpcijske sposobnosti, do danes enostavno nihče ni znal povedati, kje, v kateri postavki naj ta denar iščem. Nekateri pravijo, »ja, ja, saj je, saj bo«. Verjamem, da nimate nobenih črnih fondov, upam vsaj, da nimate, ampak jaz prosim, da ta amandma vendarle podpremo, ker sicer je to klofuta vsem nam, ki smo pred nekaj meseci podprli zakon o razvojni podpori Pomurski regiji. Preprosto ne razumem, zakaj tu ni neke skrbnosti na vladni strani, pri skrbniku zakona, da bi zagotovili zadostna sredstva. Ali ima morda kdo iz koalicije kakšen odgovor na to? Jaz preprosto ne najdem, seštevam te številke in ugotavljam, da ni dovolj denarja za naslednje leto, torej v višini 480 tisoč 427. Zato je naš amandma in prosim za podporo.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ja. Gospa Marija Bačič, izvolite, imate besedo.
Hvala, gospod podpredsednik, za besedo. Pridružujem se kolegu Jožefu Horvatu.
Gospa Bačič, se opravičujem, nimate več časa, smo šele zdajle ugotovili. Če želite zaključiti v sekundi.
Upam in želim, da bo ta naš pomurski zakon končno zagledal luč sveta, da bomo dobili denar, ki ga tako težko potrebujemo, in da ne bomo mi poslanci vedno v slabšem položaju, ko nas že tudi poslanske skupine grdo gledajo, češ spet pomurski zakon. Tri leta se že pogovarjamo in prosim, da to sprejmemo.
Hvala lepa, gospa Bačič. Želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem podprogram Učinkovito trženje in promocija Slovenije ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 2330 Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano ter na razpravo o vloženem amandmaju pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Razvoj podeželja ter amandma Poslanske skupine NSi. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 2431 Direkcija Republike Slovenije za infrastrukturo ter na razpravo o vloženih amandmajih pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Upravljanje in tekoče vzdrževanje državnih cest ter 4 amandmaje Poslanske skupine Nove Slovenije. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem podprogram Investicijsko vzdrževanje in gradnja državnih cest ter 3 amandmaje Poslanske skupine nepovezanih poslancev, 9 amandmajev Poslanske skupine SDS in amandmaje Poslanske skupine NSi. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem še podprogram Vzdrževanje javne železniške infrastrukture ter amandma Poslanske skupine NSi. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 2550 Ministrstvo za okolje in prostor ter na razpravo o vloženih amandmajih ter pri tem proračunskem uporabniku dajem v razpravo podprogram Upravljanje z vodami ter amandma Poslanske skupine NSi. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem podprogram Ohranjanje biotske raznovrstnosti in varstvo naravnih vrednot ter amandma Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem še podprogram Stanovanjska dejavnost ter amandma Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 2611 Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti ter na razpravo o vloženih amandmajih pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Denarna socialna pomoč ter amandma Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem še podprogram Program in pomoč v družini ter amandma Poslanske skupine Nove Slovenije. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 2613 Inšpektorat Republike Slovenije za delo ter na razpravo o vloženem amandmaju pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Urejanje in nadzor na področju dela ter amandma Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 3330 Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport ter na razpravo o vloženih amandmajih pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Podpora raziskovalni infrastrukturi ter amandma Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem podprogram Podporne aktivnosti na področju izobraževanja in športa ter amandma Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. V razpravo dajem še podprogram Izvajanje osnovnošolskih programov ter amandma Poslanske skupine Nove Slovenije. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 3340 Ministrstvo za kulturo ter na razpravo o vloženih amandmajih pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Varstvo kulturne dediščine, arhivska in knjižnična dejavnost ter amandma Poslanske skupine Levica in amandma Poslanske skupine Nove Slovenije. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. Glasovanje o amandmajih in o posebnem delu predloga sprememb proračuna bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v četrtek 16. novembra v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 35. točki dnevnega reda oziroma ob 9. uri. Prehajamo na obravnavo Načrta razvojnih programov. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne, zato zaključujem razpravo. Glasovanje o Načrtu razvojnih programov bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v okviru glasovanj v četrtek 16. 11. v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 35. točki dnevnega reda oziroma ob 9. uri. S tem prekinjam 3. točko dnevnega reda. Prehajamo na nadaljevanje 4. točke dnevnega reda, to je Dopolnjen predlog proračuna republike Slovenije za leto 2019. Prehajamo na razpravo o dopolnjenem predlogu proračuna. Razpravljali bomo o posameznih delih dopolnjenega predloga proračuna in o vloženih amandmajih. Kot posamezni del se štejejo splošni del, posebni del in Načrt razvojnih programov. Prehajamo na obravnavo splošnega dela Dopolnjenega predloga proračuna Republike Slovenije za leto 2019. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ja. Dr. Matej T. Vatovec, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, podpredsednik. Precej podobno kot pri prejšnjih točkah ali prejšnji točki, torej za spremembe proračuna za leto 2018, lahko tudi jasno povemo, da Levica ne podpira niti proračuna za 2019, kot smo napovedali že v stališču. Pravzaprav so razlogi zelo podobni kot tisti, ki jih na žalost ponavljamo vsako leto znova, ko obravnavamo proračune. Eden je ta, da davki, iz katerih se proračun napaja, bistveno bolj obremenjujejo povprečnega prebivalca Slovenije kot pa recimo na drugi strani lastnike kapitala, premoženja večje vrednosti in tudi tiste, ki so prejemniki najvišjih dohodkov. Namesto da bi tako država vračala denar prebivalcem, da bi jim zagotovila kakovostno zdravstveno varstvo, resnično pravo socialno varnost in tudi pogoje za vsestranski razvoj družbe, daje prednost raznim zavezam do Nata, do Evropske unije in kar je še podobnega, torej birokraciji, protokolu in tako naprej. Naj navedem samo dva primera, ki to jasno potrjujeta. Verjetno je bilo to že omenjeno, ampak nič hudega. Če se sprehodite recimo okoli kliničnega centra v Ljubljani, boste videli, da se bolniki z najtežjimi stanji zdravijo v stavbah, ki so stare sto let ali več, torej so nekatere celo še iz časa Avstro-Ogrske, kljub temu pa bo Vlada v naslednjih letih bistveno zmanjšala obseg investicij v bolnišnice. To je nek absurd, ki zeva vsakič znova ven iz proračunskih dokumentov. Po drugi strani pa bo samo v naslednjih dveh letih zapravila več kot 21 milijonov evrov za obnovo protokolarnih objektov na Brdu pri Kranju. Skratka, lahko beremo te vrstice oziroma te postavke v proračunu, kot »koga brigajo pravzaprav slabe razmere bolnikov tukaj in sedaj, tisti, ki se na žalost zaradi svojih stanj morajo zdraviti in jih seveda tudi odpraviti, važno je, kako bo poskrbljeno za objekte, v katerih bomo gostili tuje politike, tuje birokrate, ko bo Slovenija leta 2021 predsedovala Evropski uniji«. In to je ta absurd, ko govorimo, da ta proračun ni proračun za ljudi, ampak je prej proračun za kaj drugega. Drugi primer je zdravstvo. Parlament je na prejšnji seji sprejel tako imenovani interventni zakon, ki bo saniral 80 % preteklih izgub v bolnišnicah, toda zaradi premajhnih sredstev bodo največje bolnišnice še naprej poslovale negativno, tako da o kakršnemkoli resnem izboljšanju stanja v zdravstvenem varstvu lahko torej samo sanjamo in nič drugega. Problem ni omejen samo na zdravstvene ustanove, enako je recimo tudi v domovih za starejše in tudi drugih socialnih zavodih, ki skrbijo za tiste prebivalce naše družbe, ki so najranljivejši. Vsaka normalna vlada bi v takšnih okoliščinah takoj začela z modernizacijo zdravstva in socialnega varstva, ampak ne ta vlada. Ta vlada bo namesto tega raje do leta 2025 namenila 1,2 milijarde evrov za izpolnitev tako imenovanih ciljev Nata za Slovenijo, torej med vrsticami oziroma drugače rečeno za oborožitev, za orožje, za staro železo in tako naprej. Drugič, vsakič, ko obravnavamo proračun, koalicijski poslanci in ministri radi govorijo, kako bi bilo lepo uslišati vse različne želje, predvsem tiste, ki jih zagovarjamo v Levici, torej več socialnih pravic in več razvoja, ampak ni dovolj denarja, žal. Ampak to preprosto ni res, to je enostavno zavajanje. Slovenija ima velike rezerve, tako na strani prihodkov kot tudi na strani odhodkov. Na strani prihodkov so te rezerve v pravičnejši obdavčitvi kapitala, visokih dohodkov in premoženja velike vrednosti. Na strani odhodkov pa bi lahko ogromno pridobili, če bi blaginji ljudi dali prednost pred raznimi škodljivimi zavezami, kot sem že omenil, do tujih centrov moči. Ta računica je zelo preprosta, verjetno gre predvsem za prioritete, torej ali postavimo ljudi pred kapital in tuje centre moči ali pa tega ne želimo narediti. Ta vlada očitno raje skrbi za Nato, Evropsko unijo in kar je podobnega kot pa za lastne prebivalce. V Levici že ves mandat dajemo konkretne predloge za povečanje prihodkov države, občin, tudi obeh socialnih blagajn. V teh predlogih ni nič populističnega, vsi temeljijo na nekih objektivnih dejstvih. Prvo objektivno dejstvo je, da Slovenija z davki in prispevki zbere bistveno manj sredstev kot recimo sosednja Avstrija. Naši javni prihodki so lani znašali samo 37 % BDP, medtem ko je v Avstriji ta delež 44 %. Gre torej za veliko razliko, ki na koncu bistveno vpliva na blaginjo ljudi in ne nazadnje tudi na razvitost same države. Če hočemo to razliko zmanjšati, moramo torej nujno povečati javne prihodke. In če hočemo povečati javne prihodke na pravičen način, moramo pogledati, kje so te rezerve. In rezerve so, kot rečeno, obdavčitev visokih dohodkov, kapitala in premoženja velike vrednosti. To dokazuje primerjava z drugimi evropskimi državami. Nekatere članice EU že skoraj 30 % vseh davkov zberejo od kapitala. 30 %. Slovenija z davki na kapital zbere samo dobrih 10 % vseh davkov. To dejstvo nas uvršča na predzadnje mesto med državami članicami Evropske unije, ampak kljub temu je koalicija gladko zavrnila naše predloge, predvsem tiste, s katerimi smo skušali izboljšati ravno davčno politiko v tej državi, torej da bi davek na dobiček podjetja dvignili vsaj na evropsko povprečje, če že ne bi bili nekoliko bolj ambiciozni in šli še višje. Dodatna rezerva je pravična obdavčitev premoženja velike vrednosti. Prejšnji mesec je bila objavljena raziskava sodelavke Umarja, ki je pokazala, kako zelo velika je premoženjska neenakost v Sloveniji, 10 % najbogatejših ima v lasti več kot 47 % vsega premoženja. Torej, 10 % ljudi v Sloveniji si lasti skoraj polovico vsega premoženja, ki se nahaja pri nas, najrevnejših 20 pa samo pol odstotka. Tu vidimo, kako velika je ta razlika in neenakost v premoženju, iz tega bi lahko celo rekli, da je za teh 10 % najbogatejših Slovenija davčna oaza, ker po davkih na premoženje smo na repu Evropske unije. Skratka, splača se biti v teh 10 % v Sloveniji, ker so davki za te zelo zelo nizki. Če gledamo v primerjavi z drugimi članicami Evropske unije, mi zberemo samo 0,6 % BDP davkov na premoženje. Če pogledamo Francijo, je ta odstotek že 4,5. To so tiste realne rezerve, o katerih govorim, tiste realne rezerve, ki ostajajo neizkoriščene, ker politični razred preprosto noče poseči v interese lastnikov kapitala in tistih, ki imajo najvišja premoženja. Žalostno dejstvo na koncu je, da posledice take politike ali pa, če želite, nepolitike čutijo pravzaprav vse državljanke in državljani, predvsem pa tisti, ki se nahajajo na dnu ali pa na robu družbe. Rezerve niso samo na strani prihodkov, kot sem že prej dejal, so lahko rezerve tudi na strani odhodkov, in tudi vzrok za to, da te rezerve ostajajo neizkoriščene, je zelo podoben. Namesto da bi bila prioriteta blaginja prebivalcev in razvoj družbe, imajo prednost interesi kapitala in interesi tujih centrov moči. Že prej sem omenil, da bo Vlada v prihodnjih dveh letih samo za obnovo protokolarnih objektov na Brdu pri Kranju namenila 21 milijonov evrov, čeprav se bo predsedovanje EU začelo šele julija 2021 in čeprav je bil pred komaj 10 leti zgrajen popolnoma nov objekt. Imamo torej 21 milijonov evrov, ki bi jih lahko porabili za gradnjo novih domov za starejše, lahko bi jih porabili za bistveno bolj koristne in za družbo pomembnejše stvari. Drugi primer, Vlada namerava do leta 2025 porabiti 1,2 milijarde evrov za izpolnitev tako imenovanih ciljev Nata za Slovenijo. 1,2 milijarde evrov v osmih letih pomeni, da naj bi za oborožitev in opremo povprečno porabili 150 milijonov evrov letno. 150 milijonov. Za primerjavo, Vlada bo za vse investicije v javne bolnice v letu 2018 namenila samo 26 milijonov evrov, skoraj šestkrat manj. In to nima nobene zveze z blaginjo Slovenije, k večjemu z blaginjo vojaške industrije, zato v Levici vztrajno nasprotujemo takšnemu servilnemu odnosu do teh zavez Nata in vztrajamo na tem, da bi morale biti potrebe ljudi daleč pred potrebami, ki smo jih sprejeli z vstopom v to zvezo, in pred potrebami izvažanja vojn v tuje države. Delček teh zavez do Nata je tudi nabava 56 novih tako imenovanih patrij, za kar naj bi porabili približno 200 milijonov evrov. To je točno toliko, kot nam manjka kapitala za izgradnjo drugega tira proge Divača–Koper, recimo. Teh 200 milijonov manjkajočega kapitala je izgovor za to, da bo Vlada Madžarski kot nekemu tujemu investitorju omogočila vstop v lastniško strukturo drugega tira in ponudila tudi vezane posle na škodo Luke Koper. Če bi šlo za obrambno tehniko in če bi bila Slovenija vojaško ogrožena, bi človek to s stisnjenimi zobmi še nekako razumel, ampak v sedanjih razmerah lahko to potezo razumemo samo kot namerno sabotažo razvoja ali pa kot izgovor za direktno ali indirektno privatizacijo strateške infrastrukture. Ves čas smo tudi opozarjali, kako v primeru izgradnje drugega tira nekaj v resnici močno smrdi, kako je ta finančna konstrukcija neutemeljena, predvsem izgradnja dela strateške infrastrukture v sodelovanju z neko drugo državo. Prav tako smo tudi ves čas vztrajali, da obstajajo možnosti za to, da to sami zgradimo, da sami tudi financiramo vsaj teh 200 milijonov skozi določeno število let, ta postavka 200 milijonov za izpolnjevanje zavez do je Nata jasen odgovor, kje bi lahko to našli, čeprav so seveda tudi drugi mehanizmi oziroma druge rezerve. Takih primerov je še cel kup, lahko bi jih našteval še dolgo v noč, ampak to ni potrebno, ker nam pravzaprav statistični podatki povedo dovolj. Slovenija primerjalno gledano za represivni aparat porabi več kot recimo Avstrija, in to je eden od vzrokov, zakaj nam za zdravstveno in socialno varstvo ostane vsako leto manj. Nihče me ne bo prepričal, da je Slovenija varnostno bolj ogrožena od Avstrije ali pa da naši ljudje potrebujejo manj socialne države kot naši sosedje. Vem pa, da lahko Slovenija kljub članstvu v zvezi Nato avtonomno odloča o svojem proračunu. Konec koncev je v Natu tudi Islandija, ki vojske sploh nima, in tudi večina ostalih članic porabi manj kot 2 % BDP za izpolnjevanje teh zavez. V Levici nimamo niti nobenih iluzij, da bo Vlada od svoje politike odstopila, ampak vseeno moram za konec izpostaviti še en vidik tega proračuna, ki je skrajno nepravičen in skrajno protisocialen, to so postavke, s katerih se financirajo socialne pomoči, varstveni dodatek in nadomestila za brezposelne. To so postavke, od katerih je odvisnih okoli 100 tisoč naših prebivalcev, in sicer dolgotrajno brezposelni, revni, upokojenci, prekarni delavci in zaposleni z najnižjimi plačami. 27. oktobra je ministrstvo za delo objavilo izračun minimalnih življenjskih stroškov za leto 2016. Minimalni življenjski stroški za samsko osebo so v povprečju znašali 613 evrov na mesec, kar je več, kot je znašala minimalna plača. To je dvakrat več, kot trenutno znašajo socialna pomoč, zajamčeno nadomestilo za brezposelnost ali pa najnižja pokojnina. Strokovnjaki so tudi izračunali, da je samski prebivalec, ki se je odrekel izdatkom za rekreacijo, kulturne dejavnosti, zavarovanje stanovanja, za preživetje potreboval približno 442 evrov. Kljub temu Ministrstvo za delo predlaga nov znesek socialne pomoči, ki bo pokril samo 75 % od tega minimuma od minimuma, torej če gledamo zgolj golo preživetje. Ministrstvo v bistvu predlaga, da naj bodo najbolj revni prebivalci Slovenije še naprej deležni samo 75 % socialne pomoči. Ministrstvo ali pa tudi ta vlada, če želite, pravi da lahko nekdo preživi s 75 % tistega, kar je minimum. Očitno je to ta socialna politika. Izgovor je, da je premajhna razlika do minimalne plače. Pustimo ob strani, da ministrstvo te teze pravzaprav ni nikoli dokazalo. Recimo, da je razlika res premajhna, ampak tega problema ne moremo rešiti s socialnimi prejemki, ki ne krijejo niti fizičnega minimuma, in z minimalno plačo, ki je pod pragom absolutne revščine. Edina rešitev v takšni situaciji je hkratni dvig minimalne plače in tudi socialnih prejemkov na človeka vredno raven, na tako raven, ki bo ljudem omogočila, da dostojno živijo. Te ravni ta proračun ne omogoča in je niti ne predvideva. In ne, mislim, da to ni noben ponoven populističen predlog. Leta 2010, v času najhujše krize po drugi svetovni vojni, se je minimalna plača dobesedno čez noč zvišala za 137 evrov, socialna pomoč se je z letom 2012 v trenutku zvišala za 30 evrov, zdaj imamo že četrto leto gospodarske rasti, v primerjavi s tujino smo imeli 3,7 milijarde presežka in tako naprej – zakaj ne bi v naslednjih dveh letih ljudem preprosto zagotovili človeka vrednih socialnih prejemkov in tudi plač? Oziroma bom vprašal drugače, proračun predvideva odmrznitev otroških dodatkov za višji srednji razred, štiričlanska družina, v kateri vsak od staršev zasluži dve povprečni plači, torej 2 tisoč 40 evrov neto, bo mesečno dobila 53 evrov subvencije. Takih družin je v Sloveniji mogoče tam 2 % ali pa kaj takega. Sprašujem vas, ali ne bi bilo prav, da bi najprej poskrbeli za dostojne socialne prejemke, pokojnine in plače tistih, ki so v najhujši stiski. Zadnji primer pravzaprav obkroži tisto, kar je problem, ki ga imamo v Levici s tem proračunom in z vsemi proračuni, ki jih je predlagala ta vlada, torej da veliko preveč dela na nepotrebnih izdatkih, veliko premalo dela na pravični davčni politiki, da bi se povišali prihodki v proračun. Ob tem jo v največji meri najslabše odnesejo ljudje, torej tisti, ki morajo zaradi ravno takšnih politik na koncu preštevati vsak cent, zato da zaključijo mesec, če ga sploh lahko, in tisti, ki bi pravzaprav od tega proračuna morali imeti največ. Pod črto lahko rečemo samo, da ta proračun nima v mislih ljudi, nima v mislih prebivalcev te države, skozi njegove postavke lahko vidimo neke druge interese, ki ne naslavljajo niti enega izmed tistih, za katere bi lahko rekli, da so bili ključni problemi te države v tem zadnjem obdobju, začenši z zdravstvom, in v sklenitvi nekega kroga na koncu s socialno politiko v tej državi, ki je na nek način tudi začetek tega kroga. To so bistvene težave, ki jih ima ta proračun, in to so bistveni razlogi, zakaj ga v Levici nikakor ne moremo podpreti.
Kolegice, kolegi, želi še kdo razpravljati? Gospod Jožef Horvat, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavnici Ministrstva za finance, dragi kolegice in kolegi! Vsakič ko se nova vlada usede v svoje prostore na Gregorčičevi, nekako pričakujem, kakšna bo nova ekonomska politika vlade, in tako sem tudi v primeru Cerarjeve vlade pričakoval, kakšna bo ekonomska politika Cerarjeve vlade. Pričakoval sem seveda lahko šele takrat, ko se je res usedla na Gregorčičevi, ker prej stranka, ki jo je dr. Miro Cerar pripeljal v parlament, ni imela nekega gospodarskega programa, tako da se ni natančno vedelo, v katero smer bo Cerarjeva politika sploh šla. Tudi zdaj se iz teh proračunskih dokumentov, ki smo jih v teh treh letih obravnavali, pravzaprav ne da ugotoviti, kakšna je Cerarjeva ekonomska politika. Ne da se. Jaz obžalujem pa se tudi vnaprej opravičujem, če bom rekel, da tu nekako želim stopiti v bran Ministrstva za finance, ki je na vladni strani skrbnik proračuna, na drugi strani pa so ministrski resorji tisti, ki bi morali kreirati vsak v svojem resorju svoje politike. Dejansko zdaj vidim, da je tukaj ministrstvo za finance pravzaprav postalo ministrstvo za računovodstvo Republike Slovenije. Obžalujem in se opravičujem, ampak tako pač vidim. Ni nobenih premikov, ki bi dejansko kazali neke nove smeri ali pa odločne smeri ekonomske politike te vlade. Ko govorimo o proračunu za leto 2019, ko seveda ne bo več te vlade, lahko rečem, da obžalujem tudi to, da ni usklajen v skladu s priporočili fiskalnega sveta. Pa ne bom tukaj zdaj na dolgo razvijal, ker smo že imeli dolge razprave prejšnji teden na matičnem delovnem telesu, ampak dejstvo je, da struktura proračuna ni dobra. Pohvalil bom nominalni presežek, ampak struktura, gospe in gospodje, ni dobra. Spet lahko dolgo govorimo, kaj je zdaj ta struktura, vemo, da moramo gledati nek gospodarski cikel, in ta gospodarski cikel pač traja eno določeno obdobje, biblijsko je to 7 let, včasih je teh 7 let enako 10 let ali 15 let, lahko pa tudi seveda manj kot 7 let. Tukaj se nam tudi glede na naše izjemno slabe izkušnje v času hude gospodarske krize takoj generira vprašanje, ali smo pripravljeni, ali je ta politika prava, taka, ki bo postavila neke trdne temelje slovenskemu gospodarstvu, javnim financam za morebitno prihodnjo krizo – pa jaz je ne vabim, boljše je, da pride enkrat, ko nas ne bo več, ne mislim, ko ne bomo več tukaj, ampak ko bomo nekje na drugem svetu. Ampak odgovorna politika mora vse to imeti pred očmi. Na ta vprašanja mi odgovorov praktično nismo dobili niti na matičnem delovnem telesu, morda danes, ampak iz teh številk se vidi, da odgovorov praktično ni. Želel bi si, da bi mi enkrat postavili takšno državo, ki bo res ustvarjala okolje, kjer bo lahko vsak sam sprostil vse svoje sposobnosti, ki jih nosi. Na eni strani seveda pravim, da je vsak najprej sam odgovoren za sebe, za svojo družino in tako dalje, če se zgodi nesreča, takšna ali drugačna, izguba službe invalidnost, potem se mora vklopiti socialna država. Ampak najprej pa je vsak sam odgovoren za svojo eksistenco, za svoje bližnje. Zato bi si želel okolje, kjer bi res lahko vsak sprostil svoje podjetniške potenciale, svoje intelektualne potenciale, in da se nam ne bi dogajalo to, kar vsi obžalujemo, da nam ljudje, krasni ljudje odhajajo. In potem beležijo fantastične kariere na Stanfordu in drugih univerzah in tako naprej, svetujejo Evropski komisiji, mi pa jih odbijamo. Tega preprosto ne razumem. Meni je dovolj tega državnega gospodarstva, državnega zdravstva, državnega šolstva in tako naprej. Drugo je javno, da se ne bomo kregali. Mi, Nova Slovenija, jaz osebno zagovarjam javno zdravstvo, javno šolstvo. Javno zato, ker mora biti nek nadzor, če gre tudi en evro iz javnega denarja, iz proračuna v neko šolo, mora biti nadzor, da se vidi, kaj se tam dogaja. Treba pa je tukaj, prav v tem segmentu, kjer nam gre zelo slabo, zdravstvo, šolstvo, prav v tem segmentu bi se dalo angažirati in moramo v prihodnje angažirati več zasebnih sredstev. Seveda bodo tam angažirana tudi javna sredstva, ampak zato bo pa tudi kontrola s strani tistega, ki financira. Vsakdo, ki financira en evro v karkoli, mora imeti nadzor, kaj se s tem evrom zgodi. Pri prejšnji točki priznam, da nam je zmanjkalo časa, zato morda nekaj konkretnih projektov oziroma amandmajev. Za to bo sicer še čas, ampak [[…]]Ko govorim, pa bom zdaj začel z ustavo, res ponavljam, ko je bila v tem mandatu spremenjena ustava in je bila v ustavo vpisana pravica do pitne vode – ja, razumem, ustava ni izvršilni akt, to ni zakon, ampak – sem pričakoval, res iskreno sem pričakoval, da se bo zdaj, ko pridejo proračunski dokumenti, predsednik Cerar najprej pohvalil in rekel: »Poglejte spremenili smo ustavo in zdaj bomo dejansko vsakemu od dveh milijonov državljanov te države zagotovili pitno vodo, ker tukaj gre za zdravje.« Žal mi je, da so gospe z Ministrstva za zdravje odšle, bi jih prosil za podatke, zakaj je v Pomurju menda največkrat postavljena diagnoza rak. Nekateri pravijo, da tudi zato, ker nimamo ustrezne pitne vode. Bil sem vesel, bil sem tudi zraven, ko smo leta 2012 štartali s projektom vodooskrba Pomurja. Potem je nekaj časa ta projekt tekel, v sistemu A smo ga dokaj dobro in uspešno zaključili, sistem B, to je gorički del, in sistem C, to je Prlekija, še potrebuje 40 milijonov, in ko govorimo o proračunskih dokumentih, preprosto greš najprej iskat te številke in seveda jih ne najdeš. Teh 40 milijonov naj bi se našlo v okviru postavk, ki jih tudi ne najdete, kjer se bo formiral denar v skladu z dogovorom za razvoj regij. Ampak vse to je v zraku, vse to je v luftu. V Evropi že kar nekaj časa govorimo o enotnem trgu, celo enotnem digitalnem trgu, Evropa spodbuja izgradnjo širokopasovnih omrežij, tam kjer pač ponudniki, distributerji nimajo komercialnega interesa. Po podatkih ljudi, ki jih poznam na ministrstvih, mi še vedno potrebujemo okrog 350 milijonov evrov za izgradnjo širokopasovnega omrežja tam, kjer so tako imenovane sive sence. Zadnjič ste slišali, v nedeljo zvečer, gospoda z Goričkega, ki pravi: »Mi ne moremo telefonirati, nimamo mobilnega signala, razen preko avstrijskega operaterja.« Ja, potem je pa počasi že vse avstrijsko. Pa avstrijski je delodajalec – no, hvala bogu, saj je Evropa enotni trg, imamo prost pretok ljudi in tako dalje. Ampak jaz ne vem, če se kdo ukvarja v tej vladi, pa je tam armada ljudi, armada ljudi je v tej celotni državni upravi, nekaj deset tisoč, in vsaj eden bi lahko gledal, kaj se dogaja z ljudmi na obrobju, na robu, kaj se dogaja s temi, ki v Avstriji dobijo izjemno ugodno ponudbo za gradbeno parcelo, konkretno v občini Jennersdorf. Jaz moram te zadeve tukaj odpirati, ker imam občutek, da to preprosto nikogar v vladi ne zanima, pa so zame kot državljana to izjemno pomembna vprašanja. Nimam toliko težav, če nekdo dela v Avstriji in tukaj živi, je doma, tukaj troši, je rezident, je tukaj ne nazadnje tudi davčni zavezanec, ampak ko pa gleda, kakšne so tam ponudbe za življenje – ja, potem pa, poglejte, mladi so korajžni, mladi spakirajo kufre pa gredo. Da ne govorim potem, kakšne so demografske posledice, kdo bo vsa ta polja obdeloval. »Polje, kdo bo tebe ljubil?« bomo najbrž tudi tukaj mi počasi morali ponavljati oziroma je že skrajni čas. In če sem že pri statistični regiji Pomurje, iz katere prihajam, ponovno opozarjam, da preprosto ne morem verjeti, zakaj v teh proračunskih dokumentih za leto 2018 in 2019 manjka za realizacijo pomurskega zakona 840 tisoč evrov. Ni veliko, zdi se mi pa, kot da gre za princip, kot da je nekdo rekel, malo jih bomo zafrkavali. Preprosto ne razumem. Če bi šlo za 80 milijonov pa bi nekdo rekel, ne moremo, bomo dali samo 40, bi nekako poskušal razumeti. Tukaj gre za drobiž. Ampak jaz bom tukaj vztrajal, dokler bom tukaj na sedežu številka 90, na zadnjem sedežu, bom vztrajal, da se bo dejansko ta pomurski zakon realiziral do slehernega evra. Predvsem mislim na tisto določilo v zakonu, kjer je v zakonu zagotovljenih 33 milijonov evrov za spodbujanje konkurenčnosti. Preprosto ne razumem. In ko se pogovarjam z ljudmi v Pomurju, ki so tam v regiji na nek način skrbniki zakona, in jim pravim: »Poslušajte, po mojih izračunih manjka 840 tisoč evrov.« Mi pravijo: »Koliko?« »840 tisoč.« »A, že vemo, kam je to šlo.« To je neverjetno. Ali imamo res neko vzporedno državo? Tukaj se mi nekaj pogovarjamo, imamo neskončne ure debat in se praktično nič ne moremo dogovoriti. In če sem pri dogovoru, drage kolegice in kolegi iz koalicije, moram reči, oprostite, da ste zelo nerodni. Zelo nerodni. Lahko bi se dogovorili, vodje poslanskih skupin recimo, pa bi rekli, poglejte, dajmo opoziciji sprejeti štiri, pet amandmajev, recimo v skupni vrednosti 1 milijon evrov. In vi bi bili glavni džeki, kot se temu reče. Junaki bi bili. In mi seveda tudi ne bi imeli toliko motivacij, da bi razlagali, kaj je narobe v tem proračunu in kaj bi moralo biti in tako dalje. Kolega Janko Veber je bil leta 2012 vodja Poslanske skupine Socialnih demokratov, bile so proračunske obravnave, Socialni demokrati so predlagali, mislim da, 16 milijonov za raziskave in razvoj, inovacije in tako dalje. V koaliciji smo takrat vzeli odmor in se dogovorili skupaj s kolegom Jankom, da bomo podprli ta amandma Socialnih demokratov. V času razprave, v času plenarke. Socialni demokrati so rekli, okej, to je dovolj, da mi podpremo proračun. Redko se zgodi, da tudi opozicijska stranka podpre proračun. Če vi pravite, da je to slaba praksa, jaz pravim, da ni. Vsi pravimo, dajmo, sodelujmo, pa dajte, pa zakaj napadate – nič ne napadamo. Samo opozarjamo, samo izražamo želje in pomisleke in predlagamo, kaj bi morali narediti, da bi bilo boljše. In trdno verjamemo v to, kar govorimo. Če nadaljujem s to temo, o kateri sem govoril, ta amandma SD iz leta 2012, raziskave in razvoj inovacij, in ko gledam statistiko, gospe in gospodje, koliko Slovenija pravzaprav vlaga javnega denarja v raziskave in razvoj, ugotovim, da smo na dnu v Evropi. Jaz govorim tukaj izključno o raziskavah in razvoju inovacij, ki imajo svojo aplikativno vrednost, svojo uporabnost v gospodarstvu. Torej pravzaprav govorim o gospodarstvu. Tehnološki razvoj, tehnološki napredek je strahoten. Neverjetno! Ne vemo, kakšen bo promet čez 5 let in tako dalje in tako dalje. Nimam časa, da bi o vseh teh zadevah razpredal, ampak glejte, tudi Evropska unija, to smo tudi mi, je zapisala v svojih dokumentih, da obstajajo neizpodbitni dokazi, da je pot k ekonomskemu napredku in konkurenčnosti močno povezana s povečanjem investicij v raziskave in inovacije. Če to počasi projiciram na države članice, seveda na Slovenijo, moram ugotoviti, da je evidentno tudi, da so se razlike med državami Evropske unije z ekonomsko krizo še poglobile. Proces gre v škodo Slovenije, inovacijski sistem v Sloveniji namreč zaskrbljujoče nazaduje tako relativno kot absolutno. Dejstvo pač je, da medtem ko države razvite Evrope polagajo vse večjo pozornost sistematičnemu in persistentnemu vlaganju v inovacijske sisteme ter skrbi za učinkovite strukturne spremembe, drugi del Evrope, v katerega sodi tudi Slovenija, vse bolj zaostaja in temu ne posveča skoraj nobene pozornosti. Razlika med enimi in drugimi se na področju raziskav in razvoja zaskrbljujoče veča. Ne bi želel, da mi postanemo, postajamo tako imenovani »lon arbajterji«, oprostite grdemu germanizmu, da bi mi dejansko prodajali živo silo, zgolj neke operacije, da bi bil človek robot na tekočem traku. Želel bi, da prodajamo znanje, da prodajamo cele sklope za bodoče električne avtomobile, ki bodo imeli bistveno manj, od deset do dvajsetkrat manj gibljivih delov kot konvencionalni avtomobili z motorji z notranjim izgorevanjem. Ta naša podjetja, ki so zelo uspešna v avtomobilski industriji, bodo torej kar naenkrat imela od desetkrat do dvajsetkrat manj proizvodov, bo pa najbrž treba proizvajati nek celoten sklop, v katerega bo pa treba vgraditi veliko znanja. Če naredim samo primerjavo s Švedsko, mi smo lani v raziskave in razvoj vložili 145 milijonov evrov, Švedska 4 milijarde 150 milijonov. Seveda takoj pravite, ja, Švedska je večja. Ja, seveda je večja. In če zdaj naredim normalizacijo glede na število prebivalcev, bi Slovenija, če bi po glavi toliko vlagala kot Švedska, morala vlagati v raziskave in razvoj na letni ravni okrog 830 milijonov! Ne 146 milijonov, ampak 830. Da ne govorim o Avstriji, gospe in gospodje, ki je dobesedno eksplodirala od vlaganj v raziskave in razvoj. Normalno, da nam Avstrija posrka zelo dobre kadre, ker jih tudi boljše plača, ker jih motivira. Avstrija je recimo v lanskem letu v raziskave in razvoj vložila, če pogledam ta graf, približno 2,8 milijarde evrov. Mi 145 milijonov. Pa si sami izračunajte, glede na to, da je Avstrija približno 4,3-krat večja, koliko oni vlagajo po glavi, če smem tako reči. Pri njih vlaganje v raziskave in razvoj konstantno raste, pri nas konstantno pada. Ne vem, če se kdo v Vladi s tem ukvarja. Mi niti direktorata za tehnologijo nimamo več. Mi imamo tehnologijo napisano samo na tabli, kjer piše MGRT, t kot tehnologija. Če se motim, bom itak doživel repliko. Da ne bom vsega časa pokuril, bi samo še nekaj rad povedal, spet v zvezi z gospodarstvom, v zvezi z razvojem inovacij. Pri nas – in to pravijo strokovnjaki, ki nekaj vedo o tem, sem si pač pridobil gradiva in imel sestanke z njimi – mi zaznavamo totalno razsulo med znanostjo in gospodarstvom. Totalno razsulo. Ni sistematičnega vlaganja, občasni inštrumenti, strategije pametne specializacije in tako dalje sicer obstajajo, o tem bi lahko na dolgo govorili, sredstva ne zajamejo celotne razvojne verige, kratkoročni učinki so, namen ni vzpostavitev temeljev, trga se inovacijski sistem. In kaj še beležimo? Beležimo degradacijo slovenske znanosti. Tukaj je najbrž tudi odgovor, zakaj toliko dobrih mladih strokovnjakov odhaja. Tukaj imamo pravi eksodus. Jaz ne vem, ali Vlada sploh beleži, zaznava te številke, imamo ta števec ali ne. Če pogledamo starejše raziskovalce, ti niso več konkurenčni, srednji raziskovalci so apatični in nimajo možnosti, ni projektov, ni opreme, mlajši raziskovalci so se razpolovili. Sprašujem se, kje je polovica, ki je ni v razvoju. Infrastruktura se seseda, ni strukturnih izboljšav, deregulacija, institucionalno financiranje, neprimeren je seveda tudi plačni sistem in pravni status organizacij ter raziskovalcev. Najhuje pa je gotovo to, česar pravzaprav ne vidimo, pa deluje, in sicer v negativni smeri. Vlada Republike Slovenije je 20. septembra 2015 sprejela slovensko Strategijo pametne specializacije, to najbrž poznate, vendar obžalujem, da tukaj v Državnem zboru nismo imeli kakšne poglobljene razprave na to temo. Predsednik Vlade dr. Miro Cerar je 15. 6. 2015 na konferenci z imenom Z vami do Strategije pametne specializacije Strategijo pametne specializacije označil kot eno izmed ključnih vladnih prioritet. Poudaril je, da bo izvedba Strategije pametne specializacije predstavljala prioriteto Vlade, pazi to, prioriteto Vlade, saj, citiram: »Gre za izvedbeni dokument dveh ključnih strategij, raziskovalno-inovacijske ter slovenske industrijske politike. S tem bomo končno opredelili prioritete, tako da bo jasno, kam se usmerja ta država. Nekaj, česar do sedaj še nismo imeli.« Konec citata dr. Mira Cerarja. Morda to kje je, morda se to kje dogaja, povejte mi, drage kolegice in kolegi iz koalicije, kje, jaz bom zelo vesel. Zaradi navedenega in zaradi še drugih zadev, ki jih niti ne bom navajal, mi v Novi Sloveniji proračuna za leto 2019 ne moremo podpreti ali bolje, glasovali bomo proti.
Kolegice, kolegi, želi še kdo razpravljati? Ugotavljam, da ja. Gospod Zvonko Lah, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, podpredsednik. Jaz bi nadaljeval to, kar je kolega povedal, malo na drugih področjih. Nikakor se namreč ne morem znebiti nekega občutka po tistem, ko sem že kmalu po nastopu te vlade izjavil, verjetno ste to tudi videli, da glede na sestavo te vlade ne pričakujem, da bo ta vlada v tem mandatu kaj velikega postorila, in mislim, da sem imel takrat prav. Veliko novih ljudi, novih obrazov je priletelo iz akademskih krogov, s fakultet, z raznih upravnih enot, od vsepovsod. Enkrat sem že razpravljal v tej smeri, da bi morali tisti, ki prihajamo iz gospodarstva, imeti pred sabo napis recimo v drugi barvi, na primer v zeleni, da ne bom rekel v modri, tisti, ki so prišli iz javnega sektorja, pa v rdeči barvi, da bi ljudje, ki nas gledajo, poslušajo, lažje ločili, od kod kdo prihaja, in nas tudi razumeli. Ko razmišljam o tem, kako mi upravljamo to našo državo v tem četrt stoletja, tudi predsedniku države sem na komisiji povedal, da tamle na hodniku, kjer vidimo napis Prelomnica trenutka iz leta 1990, da ko pogledam tiste slike, se sprašujem, ali smo upravičili zaupanje takratnega plebiscita, ljudi, ki so se s tako večino odločili za samostojno državo. To vprašanje sem postavil predsedniku države, ker je bil od vsega začetka prisoten na vseh možnih funkcijah in politikah do zdaj. Če bi naredili neko anketo, mislim, da bi približno s takim rezultatom, kot so se odločili takrat na plebiscitu, ljudje potrdili, da je politika v vsem tem času razočarala. In tudi od te vlade, ki se ji čas izteka, ta proračun je že za naslednjo vlado, bi človek pričakoval vsaj v Načrtu razvojnih programov, da je začrtana neka pot, v katero smer bomo šli, kaj je treba narediti, da so za tiste projekte, ki so usmerjeni za naslednje obdobje nekaj let, vsaj projekti izvedeni, pripravljeni, umeščeni v prostor, da naslednja garnitura, ko pride, samo zaviha rokave in začne graditi. Vendar je tega vse manj. Projektanti, ki so po raznih ministrstvih, delajo vse manj. Tako se govori, tako čutijo občine in imam občutek, da je bila ta vlada tudi postavljena z namenom, da bodo na nek način »čuvali tekovine« te tranzicije, da bodo čuvali bankomat, da bodo zameglili ali pa preusmerili tiste, ki raziskujejo, kdo je lopatal denar iz bank, da bodo na nek način spregledali tudi tiste, ki so gledali stran, ko so prali denar. Vse s tem namenom, na koncu pa se zapičijo v KPK, ki še nekaj hoče narediti, se izpostavi pri drugem tiru, potem ga dajmo pa kar zamenjati. Odslužil pa je KPK takrat, ko je bilo treba vreči eno vlado, je pa naredil svoje. Imamo proračun približno 10 milijard, iz tega proračuna damo približno milijardo za socialno, približno z milijardo moramo pokojninski sklad doštukati, da dobijo vsi upokojenci pokojnine, kakršne pač dobijo, po drugi strani pa, namesto da bi izboljševali poslovno okolje za gospodarstvo, da bi pripravljali poslovno okolje za tuje investitorje, ki bi pripeljali v Slovenijo kapital, ustvarjali nova delovna mesta, dodano vrednost, s tem bi se plačevali tudi prispevki in davki v vse blagajne, v proračun, nadaljujemo tisto politiko izpred ne vem koliko let, na katero v poslanski skupini, tudi tiste moje prejšnje in zdajšnje, opozarjamo, kot da mi ne potrebujemo novih delovnih mest, kot da se bojimo novih kapitalistov, ki bi polnili naš proračun. Vsi tuji vlagatelji, ki prihajajo, samo povprašajo pa gredo mimo, naprej, ker so naša komunalno opremljena stavbna zemljišča trikrat dražja kot v sosednjih državah, ker je čas umeščanja v prostor in pridobitve potrebnih dovoljenj petkrat daljši kot v sosednjih državah. Pa zato ne potrebujemo denarja, potrebujemo voljo. Izgleda, da čuvamo tiste poštne nabiralnike, ki čakajo na priložnost, da bo naše gospodarstvo obubožalo, da bodo s tistim denarjem, ki je bil včasih v naših bankah, nazaj pokupili naša podjetja, ampak čas gre naprej. Po desetih letih ni več tistega, kar je bilo takrat, ko so uničevali. Na začetku krize smo izgubili 80 tisoč delovnih mest pa, mislim da, še bistveno več tistih, ki so šli nazaj v nekdanje bratske republike, ki jih v večji meri tudi niso naši delodajalci plačali, brez plačila so morali nazaj na svoje domove, ker so pač ti gospodarji ali lastniki praznili račune svojih podjetij in ta denar nalagali na račune v tujino. Tako da imamo situacijo, nič boljšo, kar se tiče poslovnega okolja, kot pred desetimi leti. Ta vlada v tem mandatu ni postorila nič. Edina svetla točka je zakon o gradnjah, kjer smo končno malo popustili, da se bo tistih 300 tisoč objektov, ki so zgrajeni v Sloveniji v neskladju s predpisi, vsaj delno lahko legaliziralo in bodo občine pridobile komunalne prispevke za izgradnjo komunalne infrastrukture pa država nekaj na račun uzurpacije, se pravi od kazni. To, drugega pa ni bilo narejenega nič. Operativni programi. Spomnim se nazaj, tam 2009, 2011 so bile takratne vlade polna usta regionalnega razvoja, skladnega regionalnega razvoja, kar nekaj zakonov smo sprejeli v ta namen in potreba je bila še po mnogih, polna usta vsega. Naenkrat, ko je ta vlada šla mimo – vse tiho je bilo. In v tem mandatu. Skladen regionalni razvoj ni več potreben, ker se vse na nek način centralizira. Za nas tukaj v centru mora biti, naprej pa, če je kaj, je, če ne, bodo pa že nekako [[…]]Tega ni. Govorimo o krožnem gospodarstvu. Nekaj se je slišalo, zdaj se pa zopet pozablja na krožno gospodarstvo, kaj to je, krožno gospodarstvo. Danes sem enkrat že omenil, vehementno smo rekli: »Pitno vodo v ustavo! Tega imamo pri nas dovolj, bogati smo z vodo, zapišimo to v ustavo, vsak ima pravico do pitne vode.« Ali res? Pravico ima, samo niste nič povedali, po kakšni ceni pa kdaj. Približno 300 tisoč Slovencev pije neustrezno vodo. Ali država omogoča? Ni več državnih sredstev niti evropskih sredstev za te projekte. Nekaj je bilo še v stari finančni perspektivi oziroma kohezijski projekti so bili pripravljeni v prejšnji perspektivi, sedaj se izvajajo in tudi v tem je zasluga, da je prišlo kar nekaj evropskega kohezijskega denarja v ta proračun – na račun minulega dela v prejšnjem mandatu. Ali pa res po zaslugi tudi ministrstva v tem mandatu za projekte, ki so bili pripravljeni v prejšnjih mandatih, zdaj se samo izvajajo, pa še to ne, če ne bi občine in tisti predstavniki tukaj v Državam zboru, ki smo to podpirali, na nek način morali izsiliti sklepe Vlade, da so se ti projekti sploh začeli izvajati, da se je v tej finančni perspektivi za to namenil denar. Prej je že kolega omenil pomurske vodovode A, B, C pa notranjski projekti, pa dolenjski, hidravlične izboljšave, suhokrajinski vodovod in še en kup jih je. 10 je takšnih projektov, ki so bili v tej, težki 205 milijonov evropskega denarja, mislim, da približno toliko, pa še državni denar in občinski. Vendar to še ni vse, to so primarni, sekundarni cevovodi, na te cevovode je treba še priključiti posamezna gospodinjstva, kar bo pa terjalo še toliko in toliko denarja, da bomo dosegali te cilje, ki so v teh projektih zahtevani. Kaj delamo na področju odvajanja in čiščenja odpadnih voda? Država je obljubila Evropi, da bo do določenega datuma, mislim, da je zdaj 2023, vsa odpadna voda šla v podtalnico prečiščena. Kaj se je v tem mandatu premaknilo na tem področju? Nič. Operativni program, ki določa aglomeracije, je socialno nesprejemljiv. Nekaj milijard je treba denarja, da se to zgradi, kar smo obljubili. Je kje kakšen denar? Ni, ne kohezijskega ne državnega, vse je na občinskih proračunih in na samih uporabnikih. Ravnanje z odpadki. Evropske direktive sprejete, smer določena, mi pa kar končujemo ali pa še gradimo objekte, ki so bili na nek način sprojektirani ali pa zamišljeni pred 10 leti, takrat je bila politika čisto drugačna. Imamo deponije za odlaganja odpadkov takšnih kapacitet, da bomo 2030 imeli za odlaganje celega Balkana, Ljubljana za celo Slovenijo, ostali pa še za bistveno več. A politika je, da naj se ne bi nič odlagalo, mi pa se gremo smetarskega turizma iz Izole v Ljubljano, iz Trebnjega v Ljubljano, iz Novega mesta po novem v Ljubljano in nazaj. Smetarski turizem, namesto da bi se lotili. Pričakoval bi, da ima odgovorno ministrstvo ali pristojno ministrstvo ekipo strokovnjakov, ki ima vizijo, ima strategijo in tudi izvedbeni načrt, kako naj bi občine ali pa skupine občin to izvajale. Pa ni nič. Nimaš človeka, na katerega bi se obrnil. Kakorkoli se bodo med sabo občine dogovorile, tam so različni interesi po zaslužkih, občani pa naj plačujejo. Občinski svetniki potrjujejo programe, potem ko so izračunane cene, pa pridemo do takšnih cen, da so socialno nesprejemljive. V moji občini bo glede na sedanje cene, ki so nižje kot v marsikateri občini, položnica za štiričlansko družino 120 evrov, za vse tri javne gospodarske službe. Ali je to socialno še sprejemljivo? Ko bodo zgrajeni še ti projekti, ki se zdaj gradijo na vseh treh področjih, pa bo to verjetno še bistveno dražje. Cene tako visoke kot v sosednji Avstriji ali Nemčiji ali pa še višje, s tem da je tam standard nekajkrat višji kot pri nas, in tudi kupna moč ljudi. Mi pa kar vztrajamo. Veliko je na raznih področjih treba postoriti, da bomo dohiteli. Po eni strani se pogovarjamo o novi ekonomiji, blockchain tehnologiji in ne vem, čem še vse, kjer smo lahko referenčna država, ker imamo stroko, po drugi strani se pa vedemo kot banana republika. Ne urejamo tiste stvari oziroma ne na primeren način, smo slabši od sosednjih bivših republik, Hrvaške, Srbije, Bosne, Makedonije, oni so naprednejši. Da se ne primerjamo slučajno s Češko! Kako hitro tam napredujejo. Prehitevajo nas vse višegrajske države po levi in po desni, mi pa se samo hvalimo, da se premikamo, da gremo, namesto da bi se primerjali s tistimi, ki napredujejo bistveno hitrejše kot mi. Včasih smo se smejali, s kakšnimi avtomobili so se Čehi vozili k nam na dopust, zdaj jih lahko samo še občudujemo, stvar se je obrnila. Res nas še niso dohiteli v BDP, ampak so čisto blizu, gredo pa zelo hitro naprej. Mi se hvalimo z gospodarsko rastjo, ampak kdo je to gospodarsko rast ustvaril? Ali je bil en pogoj v tem mandatu izboljšan iz prejšnjih mandatov, da ima gospodarstvo pri nas boljše pogoje kot pred tremi, štirimi leti? Niti eden, samo davke smo še povečali. In se čudimo, zakaj gredo tujci mimo nas, zakaj naši bežijo ven, ne samo mladi, tudi tisti uveljavljeni. Tisti, ki imajo svoje produkte, ki jih bogato ali pa z veliko dodano vrednostjo prodajajo po celem svetu, bežijo ven, ostajajo pa tisti, ki opravljajo lon posle, kot je rekel kolega. Kaj bo drugega Magna kot lon posel? Kaj je drugega Revoz? Razen tistih dobaviteljev, ki jih je en kup naših, pa še država jim delo financira. To nam ostaja, pa še tega verjetno ne bomo dolgo imeli, ker se seli v nižje balkanske države, kjer je še vedno delovna sila cenejša kot pri nas. Tukaj nismo naredili svoje naloge, nismo je opravili in jaz se ne čudim, da pravijo tisti gospodarstveniki, ki morajo napredovati tako hitro kot evropsko gospodarstvo, s katerim morajo tekmovati za posel, da je politika 15 let za gospodarstvom, da nas je povozil čas. Ampak mi, kot da ne slišimo. Na lokalnih nivojih se politiki oziroma gospodarstveniki s politiki pogovarjajo samo tisto, kar je nujno, ker nas enostavno ne jemljejo resno, kot da smo mi zaostali, da ne znamo več razumeti njihovega jezika, tempa razvoja. Najslabše je, če nas politike povozi čas. Verjetno bomo morali priznati, da je treba tudi mlade upoštevati, jih poslušati in jih na nek način najprej pripraviti, da bodo šli na volitve, potem pa, da se bodo lotili politike, da bodo prinesli nov svež veter in spremenili tisto, kar bi se že zdavnaj moralo spremeniti. Ampak včasih imam res občutek, da se Slovenija ne zaveda, da smo samostojna država, da smo gospodarji na svojem, ampak razmišlja, kot da smo še neka bivša republika, kot da pričakujemo in potrebujemo nasvete in komando od nekod drugod. Ravno tako imam za nekatere občine občutek, da se ne zavedajo, da so občine, ampak mislijo, da so krajevne skupnosti, da samo zapravijo tisti denar, ki ga država da za določene naloge. Tak občutek imam. Sicer sem pa že tudi nekajkrat povedal v Državnem zboru, moj stari oče, ko sem bil še takle [[pokaže z gesto]] , je rekel: »Veste, najslabše nam bo takrat, ko bo hlapec minister.« Mislim, da je že kar nekaj časa ta čas, in dajmo na nek način zanimirati, da gredo v politiko tisti, ki so gospodarji doma, na svojem, da bodo prišli še v ta hram demokracije in pokazali, da smo Slovenci lahko tudi gospodarji, ne samo hlapci.
Sprašujem, ali želi še kdo razpravljati. Da. Besedo ima gospod Igor Zorčič.
Hvala lepa za besedo. Sicer se nisem mislil javiti, ampak, kolega Lah, malo ste me spodbudili k temu. Zdaj ne vem, jaz vam moram vrniti z besedami, ki ste jih enkrat na mene naslovili, jaz imam občutek, kot da ste z lune padli. Govorite o tem, da vsi investitorji bežijo, da zaobidejo Slovenijo, a priča smo temu, da polagamo temeljne kamne za nove tovarne. In če je vse tako narobe v Sloveniji, če smo res tako neprijazni, potem ne razumem vseh teh investitorjev, ki so že začeli z investicijami ali ki so izkazali namero, da jih bodo še začeli. Pa to niso male firme, to so svetovno priznane firme. Vi pa pravite, da nas kar obidejo, da vse, kar smo naredili, smo davek zvišali. Mislite, da jih je potem to privabilo, ali kaj? Jaz se pač s tem, kar govorite, ne morem strinjati in bi bilo malo čudno, če se ne bi oglasil po tem, kar vi govorite. Dejstvo je, da Slovenija beleži gospodarsko rast, da ta gospodarska rast ni padla z neba, da je seveda rezultat politike, fiskalne politike, konsolidacije javnih financ, ki so imele za rezultat tudi to, da je Sloveniji zrasla boniteta pri bonitetnih hišah, da je lahko začela najemati cenejši kredit in podobno, kar se je vse odrazilo tudi na poslovanju gospodarstva. Seveda ima velik vpliv tudi gospodarska rast drugje, ampak ne pozabimo, Slovenija ima eno izmed višjih gospodarskih rasti – ja kako to, če smo tako slabi? Zakaj pa nimamo samo polprocentne? Zakaj se ocenjuje, da bo še višja, da bo rast BDP blizu 5 %, se pravi, da bo nadpovprečna glede na rast v EU? Zaradi vseh teh politik in ukrepov. Verjamem, da vi niste zadovoljni s tem pa da lahko spodbujate, ne vem, kogarkoli, da pride in da začne novo politiko, ampak povejte mi, kakšna pa je alternativa. Ali boste dosegli 8-odstotno rast? Saj je nihče v Evropi ne. Veste, pomembno je – in pred tem si ne smemo zatiskati oči – da imamo gospodarsko rast, da je ta med najvišjimi v Evropi in da je ta rast kolikor toliko stabilna, kar nam pravzaprav vsi napovedujejo. Seveda pa to ne sme biti kakršenkoli izgovor pred tem, da ne naredimo tudi neke strukturne reforme, kakor se od nas pričakuje, pa vendarle, ko govorimo o tem, kako slabo je v Sloveniji, imam občutek, kot da nekateri niso bili v tujini. Tudi ko govorimo o zdravstvu. Veste, saj lahko imaš v tujini ne vem kakšno zdravstvo, ampak vse je – ko prideš tja, te najprej vprašajo po denarju in po zavarovanju. To, kar imamo mi, so za nekoga sanje, to morate vedeti. Kar se tiče teh učinkov, tudi na lokalno politiko, kar ste omenili, jaz sem se zadnjič pogovarjal z nekaj dolenjskimi župani, vsi so se pohvalili, da imajo nova delovna mesta, nove zaposlitve, Trebnje, Mirna, skratka povsod so neke investicije v tem mandatu. Jaz ne vem, če bi bilo res temu tako, kot ste vi zdaj to opisali, tega sigurno ne bi bilo. Ni prav, da zdaj sadite nek pesimizem tam, kjer to niti najmanj ni potrebno, dejstvo je, da si moramo priznati, da je bil napravljen en velik korak v tem mandatu in da so ti napori, ki so sprejeti v okviru tega proračuna, takšni, da bo še kakšen korak naprej narejen. Prepričan sem, da ne samo eden, ampak več. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Veseli me ta razprava. Nova Slovenija nikoli ni rekla, da je vse slabo, nikoli vam ni rekla, da ste padli z lune, in nam tega tudi ne talajte, kot se reče. Tako da prosim tu za en korekten besednjak, spoštovani kolega poslanec. Ne vem, koliko imate kaj izkušenj v gospodarstvu, ampak ni pomembno, so tudi druge izkušnje pomembne, to zdaj ta trenutek sploh ni pomembno. Gospodarsko rast lahko danes pripišemo izključno iznajdljivemu slovenskemu podjetniku, slovenskim gospodarskim subjektom, to so zaposleni in tako dalje. Hodimo po Sloveniji, 45 obiskov v nekaj zadnjih letih, v glavnem gremo k družinskim podjetjem, malim podjetnikom. Malo gospodarstvo, saj poznate, je 99 % slovenskega in tudi evropskega gospodarstva, in nam pravijo lastniki, direktorji, moj največji kapital so ljudje, ti ljudje nimajo pravice, da meni kupijo jahto. To so besede, če dam nek skupni imenovalec, mnogih, verjemite, mnogih podjetnikov, lastnikov in tako naprej. Trdim pa – seveda nimam mehanizmov, da bi vam to numerično dokazal, ampak – če ne bi ta vlada sprejela nekaj nepremišljenih rešitev, recimo dvig DDV, gospodarstvo je nasprotovalo, Obrtno-podjetniška zbornica je nasprotovala, bi lahko imeli še višjo gospodarsko rast. Da je visoka, da je rekordna v Evropi, je pa tudi logično, mi smo imeli brezno, mislim, da smo šli tja do minus 7, ko Nove Slovenije ni bilo v parlamentu. Do minus 7. Poglejte si krivulje, mi smo konec leta 2015, pred dvema letoma, prišli na nivo BDP, kot smo ga imeli konec leta 2008, se pravi pred krizo. [[oglašanje iz dvorane]] Ne še? Evo, tu strokovnjakinja pravi, da še ne. Tako da, poglejmo si krivulje, zdaj na pamet – res nimam pri roki teh podatkov, ampak dajmo pogledati te krivulje. Niste vi krivi pa kot rečeno Nova Slovenija tudi ne, ker nas ni bilo zraven. Nekdo drug. Ampak zdaj iskati krivca pa ga – kaj boš zdaj z njim? Zdaj moramo delati naprej. Kaj mi pogrešamo, dragi kolega Zorčič? Mi pogrešamo odločnejše korake. Včasih je morda treba pri kakšni stvari tudi tvegati. Tudi poslovne odločitve so pravzaprav vedno opremljene s tveganji, če smem tako reči. Berem pa seveda tudi strokovne članke, zakaj uspešni slovenski startupi odhajajo v tujino. Pa si nisem jaz tega izmislil, berite glasnika digitalnih tehnologij, prejšnjega glasnika, berite mnoge druge prispevke in tako naprej. Saj vem, da berete, ampak seveda opozicija mora na to opozarjati, ker se nam trga srce, ko gre za te pojave, pa vam tudi, verjamem. To sem že večkrat – mislim, da enkrat celo dr. Miroslavu Cerarju – rekel, dobro je, da se predsednik hvali in da hvali državo, upam, da tudi gospodarstvo za takšno gospodarsko rast, mi v opoziciji vprašamo, naštejte svoje ukrepe in povejte, koliko je kateri od vaših vladnih ukrepov prispeval v tej strukturi 4,4-odstotne gospodarske rasti, in povejte, aha, ukrep A je prispeval 0,5 odstotne točke, ukrep B toliko in tako dalje. Vlada ima mašinerijo, vi poslanci ne boste tega delali, naročite Vladi, da vam to izračuna, izmeri, obstajajo metodologije. Saj imate pri vsakem zakonu dejansko tudi finančne posledice, ki so obvezna sestavina zakona. Mi prihajamo v neko novo digitalno obdobje, saj veste, včasih pravim, da se ponavljam kot lajna, kdor ne bo digitalen, tistega ne bo. Tistega ne bo. In me seveda skrbijo mnoge zadeve, kar se tiče informacijske družbe, informacijske ekonomije pa tudi upravljanja državne informatike. Mi smo imeli tukaj v preteklosti – pa tudi sedaj, kolikor mi pravijo strokovnjaki s tega področja, ki so tam zaposleni – hude probleme in imamo hude probleme, za mnoge niti ne vemo, baje so nekateri zreli za kazenske ovadbe. Zadnje čase je informacijska tehnologija in digitalizacija dobila resnično vse večjo pozornost, tudi med nami politiki in tistimi, ki z našo družbo upravljajo. A žal, se vedno pogosteje pokaže, da je ta pozornost namenjena zgolj medijskim spinom in zelo malo vsebini. Večkrat sem tudi že razpravljal in pohvalil to vlado, ki je prva, to je prva vlada in prvi koalicijski sporazum, ki si je cilje informacijske družbe zapisala v svoj koalicijski sporazum, a hkrati, ne zamerite, hkrati postaja vedno bolj očitno, da tega pač ni mislila resno. Sindromov brezbrižnosti odgovornih do sicer ene najpomembnejših tem za našo prihodnost in konkurenčnost je veliko. Ni dovolj, da zavozimo informacijske projekte na obrambnem ministrstvu, ki jih plačamo in ne uporabljamo, 5,2 milijona evrov, imamo debakel zavarovanja komunikacijskih sistemov na Policiji in med diplomati, ne znamo upravljati razvoja informacijskega sistema za finančno upravo za 23 milijonov evrov in informacijskega sistema za upravljanje socialnih transferjev, saj se spomnite, za 10 milijonov evrov. Pri vseh naštetih primerih je Računsko sodišče odkrilo večje pomanjkljivosti pri upravljanju projektov uvajanja informacijskih sistemov ali pa sistemi enostavno niso delovali. Zdaj je logično, zakaj sem govoril, da so nekateri primeri zreli za kazenske ovadbe. Hvala lepa.
Želi še kdo razpravljati? Besedo ima gospa Vojka Šergan.
Hvala za besedo. Rada bi v tej smeri razpravljala, glede tega, da gospodarstvo kar samo od sebe začne delovati in deluje in ne potrebuje države. S tem se ne morem strinjati zaradi tega, ker ravno iz gospodarstva prihajam. Ko se spomnim krize, ki je nastopila, in če bi pretekle vlade delale ukrepe, ki bi blažile to krizo, tudi gospodarstvo ne bi zašlo v tako velike težave in tudi odpuščanj ne bi bilo tako velikih, ker pa država v preteklosti ni odigrala svoje vloge in ni blažilcev krize vzpostavila na tak način, da bi to tudi gospodarstvo koristilo, se je seveda tudi ta država toliko več časa pobirala po krizi napram drugim državam. Zato ne govoriti, kako je to vse nepovezano, jaz se strinjam, da je gospodarstvo tisto, ki plačuje davke v proračun in tako naprej, ampak če ni teh povezav, če država ne deluje dobro, da ni mehanizmov, potem tudi gospodarstvo ne more delovati. Pravite tudi, da si želite več investicij – saj točno to se zdaj dogaja! Kaj pa so greenfield investicije? Zdaj je pravzaprav največje investicije ta vlada pritegnila v Slovenijo. Zdaj imamo tukaj investicije, kot so Magna, Yaskawa, Sumitomo, so spodbudni kazalci za naložbe domačih in tujih podjetij, pravijo v Združenju Manager. In da ni pravega okolja za razvoj podjetništva, to ne more držati, kajti ko se s podjetniki pogovarjaš, sploh tisti, ki delajo naložbe, pravijo, da imamo še vedno zelo kvalitetno delovno silo, da imamo dobre pogoje za delovanje, in jaz ne vem, saj tudi medije poslušamo, da se pohvalijo s tem. Če ste na terenu z gospodarstveniki, jaz vem, da izpostavljajo tudi težave, seveda so tudi težave, ne bom rekla, da ne, vedno so, ampak na nek način je praktično to, da se je država ekonomsko osamosvojila na novo in da je ta kriza zdaj nekako mimo, tudi gospodarstvu je lažje, sploh za storitvene dejavnosti. Storitvena dejavnost je še posebej odvisna od tega, da se neke investicije v državi zaženejo in potem se tudi storitvene dejavnosti lahko okrepijo in delujejo. Tako da mislim, da pretiravate s temi negativnimi navedki, ki jih imate, in tudi same tuje investicije bodo prinesle precej delovnih mest, mi se bomo pravzaprav bolj morali pogovarjati o tem, na kakšen način bomo ljudi spodbujali, da je pomembno biti zaposlen, tisti, ki imajo težave s tem, ker kmalu ne bo več delovne sile, ki bi jo lahko zaposlili. In ko smo imeli zadnjič en sestanek točno v Posavju, je bilo to zelo izpostavljeno, na kakšen način še aktivirati ljudi na zavodu za zaposlovanje, da jih bodo usposobili za to, da bodo imeli kompetence, da se bodo lahko zaposlili. Tako da mi moramo to krizo že enkrat preskočiti tudi v naših pogovorih v parlamentu in se nekako lotevati drugih zadev. Pravite, da za je podjetništvo slabo, poglejte, za vse investicije, ki se na nek način dogajajo, so se še vedno ohranile olajšave, tako za inovacije kot za nakup strojev in opreme, in pa spodbude, ki jih imajo še vedno na Zavodu za zaposlovanje pri zaposlitvi določenih skupin ljudi, še vedno to podjetja koristijo in to so neke prednosti. Seveda pa čez noč ne moremo spremeniti tega, da je obdavčenje osebnih prejemkov nekoliko višje od obdavčenja kapitala, ampak to je pa zgodba nepremičninskega zakona pa obdavčitve in nasploh spet nekega prestrukturiranja davkov. Mislim, da moramo tudi neko pozitivno sporočilo poslati, ne glede na to. Obravnavamo proračun 2019, mislim, da moramo biti optimisti in to tudi sporočati ljudem. Hvala.
Besedo ima gospod Zvonko Lah.
Hvala lepa, predsednik. Vem, da raje pogledate pozicijo kot opozicijo.
Ne, v bistvu nekako lepo mi zgleda, če je enkrat pozicija enkrat opozicija, pravi dialog izgleda.
Dobro. Hvala. Bom pa tokrat malo bolj konkreten. Na Slovaškem je na neto plačo tisoč evrov prispevkov 340 evrov, pri nas pa 730. Ali smo konkurenčni? Ali se nek tuj vlagatelj vpraša, koliko ga bo stal delavec, preden bo šel v investicijo? Verjetno se vpraša. Ker ste govorili Magna, Yaskawa. Poslanci smo bili v Mariboru, za Magno je bilo dovolj prostora na Teznem v poslovni coni, samo je bil kvadratni meter 80 evrov in so se investitorji odločili, tukajle bomo. In država je sprejela zakon lex Magna, s katerim ja zagrozila lastnikom, da če ne bodo prodali po 10 evrov, jih bodo razlastili. Mariborski župan je povedal na odboru, da so tržne cene stavbnih zemljišč v Mariboru 60 evrov. Povejte, če je to pošteno, da samo za eno lokacijo država zagrozi z zakonom. Ne bi rekel, da država sprejme DPN, da je to državnega pomena in ona pelje, ne, občina je, OPN je morala sprejeti. Država je dala 10 milijonov občini za nakup zemljišč ali komunalno opremljanje – katera občina v Sloveniji je še dobila izreden državni denar za komunalno opremljanje neke industrijske cone za kateregakoli investitorja? Še nobena! Gospod Luka Ivanič je na odboru, ko smo obravnavali prostorsko zakonodajo, povedal, da se je postopek sprejemanja OPN za Magno odvijal po zakonu in je bil sprejet v pol leta, za ostale je pa rok od štiri do osem let. Zakaj? Zato ker je bil določen interes zadaj. Yaskawa je šla v Kočevje – na čigavo zemljo? Občinsko. Ali lahko občna prej kupi zemljo po vrednosti dejanske rabe, jo komunalno opremi in potem proda, pošteno proda na osnovi porabljenih stroškov za komunalno opremljanje in cene zemljišča nekemu investitorju, ki bo pripeljal, ne vem, toliko kapitala, ustvaril toliko novih delovnih mest? Ne more! Zakaj ne? Zato ker naša zakonodaja ščiti špekulante, ki so prej kupili zemljišče, in ko je spremenjeno v stavbno, imajo dvajsetkratnik zaslužka. Zakaj tega ne spremenimo? Zakaj je v sosednjih državah to drugače? Zakaj v sosednji Avstriji občina kupi zemljišče, spremeni namensko rabo, komunalno opremi in potem občina prodaja? Kdo pri nas prodaja komunalno opremljena stavbna zemljišča? Ne občne. Taka kot Kočevje ja, ker je nekoč dobila od države ali od sklada pod tistimi pogoji, ko je bilo stavbno zemljišče, v last, in je zdaj lahko po nizki ceni investitorju ponudila, drugače pa vsepovsod – razen, mislim da, Komende, kjer je pa tudi cena, ne vem, 100 in več evrov – prodajajo lastniki zemljišč, ki so komunalno opremljena z občinskim denarjem. Tukaj smo različni. Pa še gospodu Zorčiču – SPIRIT, ministrstvo za gospodarstvo je naredilo analizo in jaz sem vašemu poslanskemu kolegu, ko sem enkrat razpravljal, poslal analizo, SPIRIT je naredil analizo konkurenčnosti naših con ali pa komunalno opremljenih stavbnih zemljišč s sosednjimi državami in pogojev, ki jih imajo ostali. Mi imamo izredno geografsko lego za razvoj logistike, smo na križišču X. in V. koridorja, interes je zelo velik. Koliko imamo logističnih središč v Sloveniji? Nič. Koliko jih ima Madžarska? Koliko delovnih mest v teh? Vsa vozijo preko Slovenije. Koliko damo za nova delovna mesta tujim vlagateljem v Sloveniji? Tukaj sem postavil poslansko vprašanje ministrici, je rekla, nimam nič denarja, še za javne delavce ne. Madžarska od 4 do 8 tisoč evrov. Imamo primer, ko so šli investitorji mimo nas naprej v Romunijo zaradi treh pogojev, hitro pridejo do gradbenega dovoljenja, država jim subvencionira nova delovna mesta pa bistveno cenejša je komunalno opremljena parcela. Te tri stvari, direktno so nam povedali. Zato gredo mimo. In kaj smo naredili v tem času? Nič nismo naredili. Čisto konkretne stvari, ki bi jih lahko, in smo opozarjali, ampak zakaj ne, se pa vi vprašajte.
Želi še kdo razpravljati? Besedo ima gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa. Še nekaj sekund. Kolegica Vojka, najboljši menedžerji, najboljši podjetniki nam pravijo: »Politiki, pustite nam, da delamo! Ustvarite stabilno okolje in nas pustite pri miru.« Nikoli nisem negativist, jaz sem vedno rekel: »Zdaj je pravi čas, zdaj letimo, zdaj cvetimo, dajmo zdaj narediti reforme!« Res je, nekaj, 5, 6 tujih investiciji, čeprav smo na dnu v Evropi glede tujih investicij, je prineslo hvala bogu nekaj 100 delovnih mest. Knjižite si Ormož, Carrera, minus 250 delovnih mest. Knjižite si. Politika, država se ne sme vmešavati v gospodarstvo. Poglejte si Aha Muro, 6 milijonov smo dali noter in to izgubili. Tista dva, gospod pa gospa, sta bila bolj premetena kot celotna [[izklop mikrofona]]
Zopet sprašujem, ali želi še kdo razpravljati ali končamo s splošnim delom dopolnjenega predloga proračuna. Besedo ima gospod Uroš Prikl.
Najlepša hvala. Tokrat bom pa res kratek za razliko od svojih običajnih nastopov, čeprav imam relativno dosti časa. Ko sem poslušal to razpravo, levo, desno, res dobi človek občutek, ko opozicijo posluša, tako na prvo žogo, da je čisto zanič ta proračun, da v eni točki ni vreden tega, da se ga podpre. In poslušam, sploh kolegico Šergan o tem proračunu, med in mleko se cedita. Jaz imam tukaj pač eno specifično gledišče, stališče, jaz sem po naravi sicer kritičen in se ne bom absolutno z Vojko strinjal, da je vse idealno, vendarle sem seveda kot koalicijski poslanec bližje njenemu mnenju kot kolega iz opozicije, kar je seveda normalno, ampak veste, vsak proračun je na koncu kompromis nečesa. Bog pomagaj, pač nimamo 20 milijard za razdeliti, pa še tam bi verjetno kdo imel kakšno dodatno željo. Jožef, spomni se, kako je bilo, ko je bila Nova Slovenija v koaliciji, jaz takrat nisem bil na tem mestu kot poslanec Desusa, ampak sem eno drugo zadolžitev opravljal, pa sem prepričan, Jožef, da bi si ti takrat kot koalicijski poslanec zaželel še marsikaj drugega, pa če ne drugače, bi si v Prekmurju želel še kakšen dodaten evro, da se kakšna cesta asfaltira pa se kakšen pločnik naredi. [[oglašanje iz dvorane]] Pa ni zdaj to razprava ali pa polemiziranje s teboj, tudi jaz bi si v tem trenutku zaželel, da kakšen evro dodatno pride v Maribor ali pa njegovo okolico ali pa severovzhodno Slovenijo, če želite. Maribor je tisti, ki je plačal največjo ceno te tranzicije in krize, ekonomske, finančne, kakorkoli. Pa vendarle mislim, da je ta proračun v končni fazi toliko pozitivno naravnan, toliko ambiciozen, da bo, kot se temu reče, pravilno naslovil tudi vse tiste potrebe na področju socialne politike, o upokojenski politiki oziroma pokojninski politiki smo že zadosti tega rekli, in da bo tudi zadosti ambiciozen na področju gospodarstva, da bodo tiste prave spodbude in da bo lahko gospodarstvo, kot se rado temu reče, dobilo zadosti kisika in bo lahko gonilo nekega napredka. Če zelo na kratko še nekatere številke malo pogledamo. Če je tukaj kaj pozitivnega, je to, da se je v obdobju, odkar je ta vlada, ta koalicija prevzela upravljanje države, do sedaj, prvič zgodilo, da je saldo državnega proračuna pozitiven, da je 50 milijonov plusa, na začetku, ko se je prevzemalo upravljanje s strani te koalicije, je bila država na 1,2 milijarde minusa, da je več denarja namenjenega za varnost v najširšem pomenu besede, razvoj, znanost, več je denarja na področju infrastrukture. Vse to je pohvalno. Da zdravstva ne omenjam, upajoč, da bo šel v prave namene ta denar, ki je neposrednemu proračunskemu uporabniku Ministrstvu za zdravje namenjen. Pohvalno je tudi to, da se iz naslova obresti zmanjšujejo sredstva, ki so potrebna, kar je seveda maksimalno pozitivno, je pa bilo zelo negativno to, da se je država, ko je nastopila kriza, vemo kje, zadolževala po nenormalno visokih obrestnih merah in je na račun tega tudi trpel kakšen transfer v javne zdravstvene zavode, v socialne zavode in še kakšne druge javne zavode. Ob zaključku en apel Vladi, predvsem Ministrstvu za javno upravo, pa tudi ostalim deležnikom, dajte usmeriti, lepo vas prosim, maksimalne napore, da bodo občine, lokalne skupnosti dobile toliko, kot bodo dobile. Jaz bom seveda glasoval za spremembi obeh proračunov oziroma za spremembo in za 2018 in za 2019. Občine bodo dobile, kolikor je pač tukaj zapisano in dogovorjeno, dajte pa jih razbremeniti na področju tega, kar morajo zdaj delati mnogokrat po neumnosti, mnogokrat so to neka administrativna dela, ovire, dajmo jih tam razbremeniti pa ne bo takšne želje in potrebe po nekih silnih dodatnih sredstvih. Tudi občine bi seveda rade več denarja, najboljša popotnica temu proračunu bi bilo tudi to, da bi lokalne skupnosti z njim soglašale, soglašajo pa iz že navedenih razlogov, ker jih včasih resnično za brez veze dušimo. Dajmo tukaj kakšen napor več narediti in jaz verjamem, da na koncu neke pozitivne valence tukaj ne bodo izostale. Toliko, upam, da nisem bil predolg. Hvala lepa.
Želi še kdo razpravljati? Besedo ima gospod Žan Mahnič.
Hvala za besedo, predsednik. Tudi v tem proračunu žal vidim, da ne gre za tisto, o čemer je bilo govora tudi pri prejšnji točki, niti ne gre za zaveze, ki jih je Vlada sama sprejela, predvsem pa je proračun, če se fokusiram samo recimo na obrambni del, v nasprotju s tem, kar govori Vlada, predvsem pa ministrica za obrambo gospa Andreja Katič že celoten mandat. Ta vlada je tista, ki je sprejela Srednjeročni obrambni program Republike Slovenije, kjer so jasno postavljeni roki in kjer je jasno definiran potek izgradnje srednje bataljonske bojne skupine, ki mora biti končana do leta 2022, nekje do leta 2020 se predvidevajo končani nakupi, do takrat bi morali imeti že vso opremo, do 2022 pa prva v uporabi, druga pa 2025. Kljub temu da smo takrat že opozarjali, da se sprejemajo tudi dokumenti, ki imajo za isto stvar tri različne letnice, pa vendarle, 30 milijonov evrov več napram letu 2018 ni tisto, kar smo pričakovali, ni tisto, kar bi sledilo zavezam, ki jih je sprejela že prejšnja vlada, prav tako ta vlada. Zopet se bomo v letu 2019, če se ne bo prihodnje leto potem z rebalansom naredilo drugače, s spremembami, vrteli okrog 1 % bruto družbenega proizvoda za obrambni proračun, če se nam bo BDP še naprej poviševal, mi pa 30 milijonov evrov letno namenimo za obrambo, vsako leto več, bomo mi še vedno okrog 1 %. Vem, da finančne ministrice, ki je verjetno takrat ne bo več na tem položaju, to ne zanima, če mogoče ona bo, pa verjetno dr. Miro Cerar nikoli več ne bo predsednik vlade in mu ne bo treba odgovarjati in polagati računov, ko ne bo več šel na srečanje predsednikov vlad in držav zveze Nato, kjer lahko rečemo vsaj tisti, ki se udeležujemo parlamentarnih skupščin zveze Nato, da vedno gledamo dol, ko nam pokažejo tabelo, kako države namenjajo proračun, ko se predvsem Angleži vedno oglasijo, kdaj se bo terjala odgovornost od držav, ki v tem klubu vedno podpisujejo oziroma podpisujemo ene in iste zaveze, ko se pride domov, se pa dela povsem drugače. Če je lansko leto ta seja potekala približno na tak način, da so bili ministri tukaj, da so, ko je govoril nek poslanec, približno se ve, katero problematiko kdo pokriva, ministri prišli v dvorano – vsaj jaz vem, takrat ko sem se lansko leto javil, samo da sem mikrofon vklopil, že je tam Andreja Katič tekla proti tej klopi, danes se niti toliko ni potrudila, imam namreč nekaj vprašanj, ki bi ji jih želel zastaviti. Vem, da niti državna sekretarka niti ministrica ne moreta vsega vedeti, vesta, koliko gre tja, ne morejo pa oni meni govoriti, kako se bo s tem denarjem razpolagalo, ker ne morejo za vsako ministrstvo vedeti. Niti tistih najbolj osnovnih stvari se ne bo naredilo, h katerim smo se zavezali, in žal smo priča nekemu razkroju obrambnega sistema pod vlado Mira Cerarja. Kar se tiče financ, tukaj največjo odgovornost nosi Stranka modernega centra, ima premiera in ima ministrico za finance, prej ministra za finance, ki se je, kljub temu da je bil deležen številnih opozoril tako v tej hiši kot tudi v tujini in na kakšnih kosilih s kakšnimi diplomati, požvižgal na to, češ, kaj bo meni, kaj bo Sloveniji vojska. Za razkroj sistema znotraj pa je seveda odgovorna ministrica za obrambo oziroma konkretno Socialni demokrati, ki to ministrstvo vsega skupaj zdaj tam od leta 2008 vodijo že praktično 7 let. Mi smo daleč od vseh začrtanih politik, ki smo jih sprejeli v Državnem zboru, ki jih je sprejela tudi Vlada in na katere parlament niti nima vpliva, saj se z njimi samo seznanja oziroma o njih samo razpravlja, ne more pa jih potrditi ali zavrniti. Izpademo neverodostojno, seveda v skladu z našo rusofilsko zunanjo politiko. Kaj si pa zavezniki v zvezi Nato mislijo o nas? Kaj si mislijo o nas Američani? Vemo, gospod, ki je obljubljal tisoč evrov pokojnine – prej gospoda Prikla ni bilo notri – to je bilo rečeno, mislim da, konec septembra 2008 na enem od soočenj na 24ur, sem šel potem preverit, ker ste govorili, kdaj je Erjavec rekel, da bo penzija tisoč evrov, lahko vam potem članek tudi sprintam pa vam ga prinesem, skratka, ta gospod še niti enkrat, odkar je na tej poziciji, ni bil povabljen v Združene države Amerike, raje hodi v Moskvo. Za to se ga v proračunu tudi nagrajuje s še dodatnim denarjem za Ministrstvo za zunanje zadeve, in kot sem že prej dejal, je tudi takšen odziv ob implementaciji oziroma ob morebitni podpori, razen trepljanja po ramah, je tudi ta politika pripeljala do tega, da kakšnih drugih konkretnih zadev ni. Drugo blamažo bomo doživeli, ko ne bomo izpolnili zavez, ki smo jih dali zvezi Nato, da bomo imeli leta 2022 prvo bataljonsko bojno skupino in pa leta 2025 drugo, ker me resnično zanima, kje boste vi do leta 2025 dobili eno milijardo evrov za obrambo, konkretno za Generalštab Slovenske vojske za te nakupe. Mi potrebujemo, kot sem rekel, 50 vozil, naslednje leto jih bomo kupili 7, leta 2019 pa 7, to so bile besede ministrice za obrambo, ampak problem je to, da to za vas ne bo več problem, ampak bo za to odgovarjal in pa se predvsem zagovarjal pred zavezniki tisti, ki bo prišel za vami. Skratka, neresna politika na področju obrambe, škoda, da niste v treh letih in pol zmogli, da bi sprejeli nek zakon, neke trajnostne razvojne programe, to, kar je ministrica stalno govorila, da bi potrebovali, nek zakon, usklajen med Ministrstvom za finance in med Ministrstvom za obrambo, ki bi prinesel neko stalno in redno financiranje Slovenske vojske, to, kar je bilo sprejeto leta 2007, ko je Slovenska vojska takrat dobila neko stalno financiranje, ki ji je omogočilo tudi nakupe, potem je prišla kriza, ministrica Ljubica Jelušič in pa sedanji vrhovni poveljnik obrambnih sil, ki je tej vojski prizadejal najhujšo škodo, danes ji pa žal poveljuje. Ampak pač, to je bila v nedeljo na nek način očitno nagrada za to, kar je storil tej vojski za nazaj, ampak državljani ocenijo, kakor ocenijo. Je pa dejstvo, da gremo vse bolj proti tisti želji, ki je bila vedno želja Socialnih demokratov, da Slovenija ne bo več imela takšne vojske, kot je zapisano v dokumentih, to se pravi nekje 8 tisoč 500 pripadnikov stalne sestave, ampak 5 tisoč pripadnikov stalne sestave. Vemo pa, da si s takšno vojsko ne moremo kaj prida pomagati. To se je že pokazalo leta 2015 in pa 2016, ko je vojska s pomočjo policije komaj obvladovala migrantsko krizo, s tem da smo bili že tik pred tem, da pokličemo naše pripadnice in pripadnike, ki so na misijah, ker nam je seveda zmanjkovalo kadrov – pa je od takrat do danes šlo še 200 dodatnih vojakov iz Slovenske vojske. Ob takšnih proračunih in ob boljši gospodarski situaciji v Sloveniji, predvsem tudi v drugih bližnjih državah, v Avstriji, pa nam bodo vojakinje in vojaki še odhajali in jih ne bomo mogli zadržati, ne s takšnim proračunom ne s takšnim zakonom, kot se sprejema sedaj, zakon o obrambi in zakon o službi v Slovenski vojski. Odgovornost je seveda vaša, ker odgovarja nihče ne, in tudi ta na koncu ne bo vaša, ampak kot sem – in s tem bom zaključil – dejal na začetku obravnave prejšnjega proračuna, proračuna za leto 2018, če bi se vi toliko zavzemali za Slovence kot se za Arabce, za migrante, kakor smo danes videli, bi bil ta proračun v parlamentu verjetno potrjen soglasno.
Želi še kdo razpravljati? Ne. Potem zaključujem razpravo. Glasovanje o splošnem delu dopolnjenega predloga proračuna bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v četrtek 16. 11. 2017 v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 35. točki dnevnega reda oziroma ob 9. uri. Prehajamo na obravnavo posebnega dela Dopolnjenega predloga proračuna Republike Slovenije za leto 2019. Želi kdo razpravljati? Nihče. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na razpravo o vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 13. 11. 2017. Prehajamo na proračunskega uporabnika 1318 Zagovornik načela enakosti ter razpravo o vloženem amandmaju pri tem proračunskemu uporabniku. V razpravo dajem podprogram Odprava in preprečevanje kršitev človekovih pravic ter amandma Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Želi kdo razpravljati? Nihče. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 1611 Ministrstvo za finance ter razpravo o vloženem amandmaju pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Izplačevanje pravic ter amandma Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Želi kdo razpravljati? Nihče. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 1912 Uprava Republike Slovenije za zaščito in reševanje ter razpravo o vloženem amandmaju pri tem proračunskemu uporabniku. V razpravo dajem podprogram Delovanje sistema za zaščito, reševanje in pomoč ter amandma Poslanske skupine SDS. Besedo ima gospod Žan Mahnič.
Hvala, gospod predsednik. Ravno v mandatu te vlade smo bili priča katastrofalnim poplavam oktobra 2014, ki so prizadele kar nekaj delov Slovenije. Tudi sicer naravne nesreče nikoli ne počivajo, ampak nekaj je tem naravnim nesrečam skupnega, to so tisti, ki pridejo pomagat, to so tisti, ki tvegajo svoja življenja, zato da rešujejo premoženja in tudi ljudi. In kaj je politikom skupnega? Da po tem, ko je že vse mimo, pridejo do teh ljudi, se z njimi rokujejo in slikajo. To je to, kar ta vlada, ta oblast počne z gasilci. Kaj si gasilci mislijo o tej vladi, smo videli na protestih. Vlada Mira Cerarja ne želi prisluhniti gasilcem, seveda gre tukaj samo za segment poklicnih gasilcev, da ne govorim tudi o stanju v prostovoljnem gasilstvu. Samo prostemu času, ki ga namenjajo pripadnice in pripadniki Gasilske zveze Slovenije, lahko rečemo na nek način operativni gasilci, se lahko zahvalimo, da je posredovanje ob naravnih in drugih nesrečah hitro, učinkovito in strokovno. Namesto da politika samo hvali gasilce, namesto da hodi na teren in se z njimi slika, lahko, gospe in gospodje, danes oziroma v četrtek, ko bodo glasovanja, opravimo nekaj konkretnega, in to je, da namenimo dodaten denar za gasilce, konkretno, da namenimo dodaten denar za gasilsko opremo. Verjamem, da ste vsi dobronamerni. Sredstva, ki so namenjena v proračunu pri tej postavki, niso zadostna, zato predlagamo minimalno povišanje sredstev, da če drugega ne, vsaj pokažemo neko dobro voljo, da damo neko priznanje gasilcem. Podobno je tudi na drugih področjih, da ne govorim o amandmaju, ki smo ga vložili tudi za področje športa in športne infrastrukture. Žal tudi tukaj ne sledimo temu, kar govorimo, kar stalno delamo, pišemo po twitterjih in facebookih, ko čestitamo športnikom, nekateri so zelo pogumni in gredo na Kongresni trg, na oder čestitat športnikom, kljub temu da vedo, da bodo izžvižgani, govorim seveda o ministrici za izobraževanje. Če bi takrat ona resno mislila, potem bi predlagala povišanje na teh postavkah. In če bi tudi ministrica Andreja Katič resno mislila, da je treba krepiti ta sistem zaščite in reševanja, bi imeli danes višjo številko na postavki za opremo gasilk in gasilcev. Naš amandma gre v smeri krepitve sistema prostovoljstva, da gasilkam in gasilcem omogočimo nakup nove opreme. Tukaj ne gre samo za opremo, s katero se spopadajo z naravnimi in drugimi nesrečami, ampak tudi za njihovo osebno opremo, ki jo potrebujejo, da so pri tem, ko druge rešujejo, tudi sami varni.
Želi še kdo razpravljati? Ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 2130 Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo ter razpravo o vloženih amandmajih pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Podpora tehnološkim razvojnim projektom ter amandma Poslanske skupine Nove Slovenije. Želi kdo razpravljati? Nihče. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem podprogram Lokalno razvojna infrastruktura ter amandma Poslanske skupine SDS in amandma Poslanske skupine Nove Slovenije. Želi kdo razpravljati? Nihče. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem še podprogram Učinkovito trženje in promocija Slovenije ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Nihče. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 2330 Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano ter razpravo o vloženem amandmaju pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Razvoj podeželja ter amandma Poslanske skupine Nove Slovenije. Želi kdo razpravljati? Nihče. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 2431 Direkcija Republike Slovenije za infrastrukturo ter razpravo o vloženih amandmajih pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Upravljanje in tekoče vzdrževanje državnih cest ter 4 amandmaje Poslanske skupine Nove Slovenije. Želi kdo razpravljati? Nihče. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem podprogram Investicijsko vzdrževanje in gradnja državnih cest ter 6 amandmajev Poslanske skupine SDS in 2 amandmaja Poslanske skupine Nove Slovenije. Želi kdo razpravljati? Nihče. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem še podprogram Vzdrževanje javne železniške infrastrukture ter amandma Poslanske skupine Nove Slovenije. Želi kdo razpravljati? Nihče. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 2550 Ministrstvo za okolje in prostor ter razpravo o vloženih amandmajih pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Upravljanje z vodami ter amandma Poslanske skupine Nove Slovenije. Želi kdo razpravljati? Nihče. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem podprogram Ohranjanje biotske raznovrstnosti in varstvo naravnih vrednot ter amandma Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Želi kdo razpravljati? Nihče. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem še podprogram Stanovanjska dejavnost ter amandma Poslanske skupine Levica. Besedo ima dr. Franc Trček, prosim.
Hvala za besedo. Če že delamo do desetih, dajmo delati do desetih. Naš amandma, sem že v splošni razpravi razlagal, naslavlja problematiko, ki je v petindvajsetletni zgodovini nobena vlada do sedaj ni resno zagrabila. Mi smo imeli, mogoče se kolega Mahnič niti ne spomni, ker je bil takrat verjetno v plenicah, slučajno ga vidim tukaj pred menoj, Jazbinškov zakon in potem smo s tem – ne vem kaj, rešili stanovanjsko politiko za veke vekomaj, amen. Seveda je nismo rešili, še marsičesa drugega nismo rešili. Zdaj sem prišel z Brda pri Kranju, kjer smo podelili nagrado najboljšemu obrtniku, to je gospod, ki dela zelo krasne turbine za male hidroelektrarne, ampak to bi bil kakšen drug amandma. Zakaj je to pomembno? Dobro veste, da sem v ponedeljek gospoda Cerarja spraševal o tem, nekako se je vlekel ven, da imamo te pilotske projekte, tiste pilotske projekte, pač nek resor, s katerim se nihče ni ukvarjal, verjetno tudi zaradi tega, ker ima večina politikov rešeno stanovanjsko vprašanje. Ali če ste bili iz pravih kvot, kot vi to rečete, so vam ugodno rešili kreditna vprašanja. Če ste bili mogoče iz akademske oligarhije, ste imeli še dodatek za pripravljenost zraven. Ali pa če ste bili kje povezani, se je delala kakšna avtocesta, pa je, ne vem kaj, pol hruške k vam domov prišlo. Vse to so resnični dogodki. Lahko bi o ljudeh pa o imenih tukaj govoril, pa bi mi potem kdo hotel imuniteto vzeti pa bi mi spet kdo grozil po telefonu, da me bo počil. Večina državljank in državljanov ni imela te sreče, ni zadela na loteriji, dejstvo pa je, veste, v moji profesiji obstaja izraz, ki sliši na ime rdeči Dunaj. Kaj je rdeči Dunaj? Rdeči Dunaj je to, slovenski socialdemokrati so svetlobna leta od tega, ko je med dvema svetovnima vojnama tedanja socialdemokracija na Dunaju zagnala program izboljšanja življenjskih pogojev za delavstvo. Iz tistih časov je ena najbolj znanih zgradb – slovenska desnica ne bo vesela – ki sliši na ime Karl Marx Hof. Vedno peljem svoje študente tja, ne zaradi Karla Marxa, ampak zaradi te gradnje. Nekaj takega imate tudi v Ljubljani, tudi v Mariboru imamo Vurnikovo kolonijo, še pred tem Železničarsko kolonijo, imamo tudi Hutterjevo kolonijo, s katerimi se je nekako ljudem omogočilo, da so lažje reševali stanovanjska vprašanja. Tudi na način, da se jim to ni toliko zajedalo v njihov dohodek, ker sprejeto je in približno normalno naj bi bilo, da daš za reševanje stanovanjskega vprašanja do 30 % svojih dohodkov. Kje smo mi od tega? Že takrat, ko se je Jazbinškov zakon izvajal – ker imam pač čas, pa do desetih imamo dnevni red danes, si bom vzel čas – je nekaj ljudi opozarjalo, da se ta zgodba ne bo izšla. Ne bo se izšla tudi zaradi tega, ker že takrat številni ljudje, ki so postali lastniki stanovanj, niso bili sposobni teh stanovanj vzdrževati. Potem se nam je zgodila kriza. Ljudje, ki se s tem resno ukvarjajo, vam bodo rekli, glejte, mi imamo nekako tako, 20 % populacije v Sloveniji nekako lahko rešuje svoje stanovanjsko vprašanje, pa na ta način že trpi njihova kvaliteta življenja, imamo 40 % lastnikov stanovanj, ki približno vzdržujejo stanovanja na rangu, kjer so, to pomeni, da se vsake toliko časa prebeli pa se kakšna pipa zamenja, po domače povedano, za kakšen parket brusiti že zmanjka, in 40 % ljudi, ki absolutno tega ne zmorejo več. In potem pridemo do, ne vem, situacij deložacij. Ob tem nimamo nobenih resnih politik za ljudi, mlajše od 40 let, me nihče ne bo prepričal, da jih imamo, nimamo jih. Potem imamo neko kvadraturo kroga, ki bi jo tudi bilo treba zagrabiti, in misliti zlasti skozi kvaliteto življenja in makroekonomsko politiko, ker mi v tej družbi in državi dobesedno preveč denarja damo tistemu, kar jaz imenujem betonska mafija. Sočasno imamo super arhitekte, ampak prevelik del arhitekture imamo pa v osnovi slabe. Vsak, ki je zlasti v tem bumu gradnje, ki je bil do pred same krize – večina tega stavbnega fonda je relativno slabo narejena. Ob tem imamo problematiko, da imamo tudi ogromno starega stanovanjskega fonda, ki bi ga bilo treba obnavljati. Ampak seveda, potem je tu neodgovorna politika, na tri četrt razsut Eko sklad brez penezov. Obnova stanovanjskega fonda ni to, da boste vi nek blok dali v stiropor ali pa v stekleno volno pa malo fasado gor potegnili pa vam bodo potem tisti, ki bodo to delali, tako naredili, da ne boste mogli, če se vam roleta pokvari, rolete zamenjati, obnova je nekaj drugega. Obnova pomeni – če bi bil Ljubo tu ali pa še kdo iz gradbene stroke – obnovo celih infrastrukturnih vodov. To so znana dejstva, veste, in tudi to v tej še vedno dokaj paternalistični družbi kaže, da se s tem ne ukvarjamo, da se v bistvu že v akademski sceni s tem v glavnem ukvarjajo gospe. Richard Sendi pa mogoče še kdo, potem pa so dame, ki se pri nas ukvarjajo s stanovanjsko politiko. V kateri smeri gre naš amandma? Mi smo dejansko poiskali peneze, da najdemo tistih nekaj milijonov v skoraj 9,7 milijarde, da se končno začne na tem področju nekaj malo premikati. Imate Zadrugator, ki je naredil to, česar ministrstvo ne naredi. Zadrugator je šel gledat cel niz tujih praks stanovanjskih zadrug, ki so, dajmo biti odkriti, nastale v nekih družbah, kjer so bili v podobnih problemih. V Švici so bili to azjenponarji, učitelji, takrat tudi močni sindikati zraven, ki so v nekih relativno dragih mestih lahko ljudem zagotovili dokaj dobro kvaliteto stanovanjskega okolja, in to je spet makroekonomsko pomembno, veste. Ne bom omenjal nekoga, da ne bo kdo strigel z ušesi, midva sva izredna profesorja, pa sva si komaj reševala stanovanjsko vprašanje, če sva lahko s predsednikom Državnega zbora tako odkrita, relativno pozno. Če bi imeli ustrezne stanovanjske zadruge, verjetno v to niti ne bi šla. Ali bi šla lažje v to pa bi ti penezi šli v neko drugo potrošnjo pa bi generirali delovna mesta. Ali pa bi, nora, kot sva, v afirmativnem smislu, še več penezov zmetala za knjige – ali ne, Milan? Verjetno vse od tega. Hočem zelo nazorno povedati. Tudi v tujini so imeli probleme, recimo meni je Srna Mandič razlagala o neki zgodbi iz Rotterdama, pristaniško mesto, tam so jim ostale neke omice, ki so govorile samo neke blazno stare japonske dialekte, ker ste imeli pač neko [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Proračun je, pa pol ure manj, pa razlagam svoj amandma, vstajniški kolega. Časa imamo, veste, jaz sem trezen, če vi niste, vaš problem. Imeli ste neko pristaniško mesto in so te omice ostale same in je bilo treba rešiti njihovo usodo. Govorijo samo neko japonščino – kaj bodo z njimi? In so jim naredili neko stanovanjsko skupnost. Tudi to bi se dalo pri nas delati. Tudi skrajni čas bi bil pri nas, da se lotimo, seveda izhajajoč iz neke malo drugačne zgodbe, kako smo gradili te naše bajte, obdavčitve stanovanjskega fonda. Tudi bi bil čas, da mi začnemo razmišljati v smeri – ankete slovenskega javnega mnenja kažejo to že kar nekaj časa – da imamo ljudi, ki imajo afinitete in ki se zavedajo, da nepremičnine mogoče niso tako dobra naložba, da bom govoril v vašem diskurzu, ne levičarskem, ker so tudi strošek. Potem smo še nabili, če imamo neke večstanovanjske stavbe, da bomo imeli upravitelje, že vsak vrabec govori, da imajo dvojno knjigovodstvo, računovodstvo, pa so po navadi samo neki posredniki pa pogosto gulijo folk, in imamo neko kvadraturo kroga, ki se je mora dejansko naslednja vlada lotiti, kdorkoli jo bo sestavljal. Ta amandma gre v smeri, da smo našli 6 milijonov, ki jih premikamo na to postavko, da neka vlada 2019 že brez nekih dodatnih amandmiranj reče, glejte, tukaj imamo 5 milijonov pa bomo naredili 3 stanovanjske zadruge. Ko so bili tukaj gospodje iz Švice, ki ima 5 tisoč stanovanjskih zadrug, pa ko sem to omenjal na eni predhodni seji, se me je takrat v razhajanju s SDS Čuš tam drl, da je pa to socialistični relikt pa gor pa dol. Mi tudi v parlamentu potrebujemo dosti pametnejše ljudi, ki bodo brez Mojce Mavec gledali čez planke, kako te zadeve drugje rešujejo. Pet tisoč stanovanjskih zadrugi imajo, 20 % ljudi v Zürichu živi v stavbah, ki so last stanovanjskih zadrug. Mi moramo tudi to stanovanjsko kulturo spreminjati. V Sloveniji je dandanes nepojmljivo, da bi bil jaz član stanovanjske zadruge, pa ne bi bil lastnik nekega konkretnega kvadratnega metra. Ampak saj živimo v neki taki družbi, si sam, se z nekom srečaš, imaš otroke ali se ločiš, gredo kam po svoje, gor, dol. Jaz sem dal to za štos na Facebook kot pravilo – v kar nekaj švicarskih stanovanjskih zadrugah pa tudi kje drugje – če se število članov gospodinjstva zmanjša pod toliko in toliko, greste v manjše stanovanje. In je folk znorel, ker je mislil, kaj zdaj, vi norci boste tako spreminjali zakonodajo. Tega seveda ne smemo, mi imamo v ustavi varnost privatne lastnine, to še najbolj radikalni levičarji vemo. To so neke zgodbe, ki se jih dejansko moramo lotiti, vključno – pa je nismo tokrat amandmirali – z zgodbo javnega potniškega prometa, vključno z zgodbo celega niza urbanih infrastruktur. Jaz pač izhajam iz angleške šole urbane infrastrukture, Graham, Marvin, dva ključna avtorja, in to bi morala vsaka odgovorna vlada delati. Ali če vam je kot politikom super, da preveč penezov za tovrstno infrastrukturo plačate. In tega v bistvu v več kot četrt stoletja nihče ni počel. Smo v nekem stanju, v katerem smo. Odgovorna politika ni, da se ukvarjaš samo s tistim, kar tebi paše pa kar tebi manjka, plus s tem, kaj ti bo dalo neke volilne glasove nekje. Zdaj boste gradili, ne vem, hidroelektrarne na spodnji Savi, kjer bo šlo iz proračuna četrt milijarde samo za beton, brez samih elektrarn notri, sočasno bo SMC to hotel malo zagnati v Zasavju, da bodo tam dobili volilne glasove. Čakajte, ljudje božji, dajmo se vprašati, ali bi to v kaj drugega dajali kot v beton. Kaj pa če bi to rajši dajali v stanovanjske zadruge? Kaj pa če bi šli pogledat tega gospoda, ki je postal obrtnik leta, ki dela, ne vem, turbine za Francijo? Tukaj se moramo tudi mi ekologi malo zožiti. Seveda pa ni treba tistega prijatelja z bagrom tja pognati, da bo cel potek razsul. To so nekatere zadeve, o katerih se je treba pogovarjati, in proračun bolj resno gledati. Ne pa da mi, kdorkoli bo minister ali pa predsednik vlade, reče, veste, to je kompleksno. Kdor se ne zaveda, da so v 21. stoletju, bom prfoksarsko rekel, zadeve perpleksne, ne zgolj kompleksne, nima kaj v politiki iskati. Nima kaj iskati v politiki na rangu, ne vem, pa ne bi rad bil žaljiv, tukaj je kolega Lah, velikosti njegove občine. Kaj šele v državni politiki. Mi imamo verjetno preveč teh strategij, preveč imamo nekih pravljic in skrajni čas je, da začnemo delati neke konkretne zadeve, konkretne politike. Teh 6 milijonov dejansko čaka naslednjo vlado 2019, v kateri srčno upam, da bo Levica, da bo končno ena levičarska vlada, ne pa leva na način šalabajzerske, da se bo začela ukvarjati s to perečo problematiko. Seveda bodo potrebni še rebalansi, seveda bo treba veliko delati, zlasti na področju mestnih občin, seveda se bomo mi morali resno tudi vprašati, počakajte, nas je 2 milijona, imamo nekaj čez 6 tisoč naselij, v malo manj kot 6 tisoč naseljih živimo, pa saj ne moremo povsod vsega pripeljati. Mi se moramo tudi vprašati, ne vem, mogoče bo pa dobro, da bomo pa tam en v redu makadam naredili. Poznam neko zgodbo, nad Medvodami, neka moja znanka je bila občinska svetnica, so jo skoraj linčali, ker je bila proti temu, da bi se do enega zaselka, kjer sta živeli dve družini, pred volitvami vleklo 5 kilometrov asfalta. Pa so povlekli asfalt, verjetno s slabo drenažo, ki je bil čez kakšni dve leti razsut, po dveh zimah, že vmes, dokler so vlekli, se je ena družina dol preselila, potem je župan zmagal, potem je oma, kot bi rekli v Mariboru, umrla, potem je gospod 14 dni gori živel, potem je šel dol k hčerki, 5 kilometrov asfalta so pa ruknili, namesto da bi, ne vem, uredili nekaj stanovanj v Medvodah. Mi se moramo tudi na takšen način začeti pogovarjati, moramo seveda – upam, da bomo v naslednji vladi dobili tudi nek zakon o arhitekturni dejavnosti, pa ne na takšen način, kot se nam je zdaj zgodilo, da je arhitekturna stroka povozila vse druge stroke, ker se je dejansko zgodilo, ne vem, da je Janez Janša proti lastni hčerki glasoval, mogoče, ker ji je zrihtal šiht kje drugje. Da jaz glasujem proti svoji lastni hčerki pa njeni disciplini po zahtevnem študiju, če se me odreče v časopisu z oglasom – mislim, bi bilo čudno, če se me ne. Zdaj vzdihujete, to je dejansko – ja, ura je pozna Priki, ja, zgodnja v osnovi. To je dejansko noro, ta prostorska zakonodaja, ki smo jo zdaj mleli, spet kaže, da smo eni šalabajzerji. Tega ne bodo stroke rešile, to mora začeti reševati odgovorna politika. Stroke imajo vedno neke interese in prečenja, odločitve so pa politične. Meni je zelo všeč nek predhodni mandat angleškega parlamenta, ko so dejansko odbor za infrastrukturo, okolje in prostor, ki se malo drugače tam imenuje, peljali na štirinajstdnevno izobraževanje o arhitekturnih urbanističnih osnovah. Mi imamo v parlamentu nekaj ljudi, ki imamo ta znanja, imamo nekaj ljudi, ki so delali v gradbeništvu, nekaj v arhitekturi, imamo nekaj županov in podžupanov, ki so se morali skozi ta gozd pogosto norih podzakonskih aktov prebijati, skrajni čas je, da mi odpremo te zadeve in rečemo, pa saj mi teh politik nimamo, mi imamo neke drobnarijice. Ta amandma gre v smeri tega, da najdemo nek mali nastavek, da se to končno začne izvajati, da ne bo nekdo, ki bo premier ali ministrica ali predsednica naslednje vlade, pol leta pred koncem vlade nekomu težil oziroma napol jokal, da pa izvaja neke pilotske projekte. To je dejansko na kratko o tem amandmaju. Hvala.
Ker je bilo na začetku zadnje sicer izvirne razprave omenjeno, da sva oba s kolegom dr. Francem Trčkom izredna profesorja, ga moram popraviti vsaj s pravilnim podatkom, da sem sam le docent. Še kakšna razprava? Ni več razprav. Potem zaključujem razpravo glede tega. Prehajamo na proračunskega uporabnika 2611 Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti ter razpravo o vloženih amandmajih pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Denarna socialna pomoč ter amandma Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravodajem podprogram Izenačevanje možnosti za invalide ter amandma Poslanske skupine Nove Slovenije. Želi kdo razpravljati? Nihče. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem še podprogram Programi v pomoč družini ter amandma Poslanske skupine Nove Slovenije. Želi kdo razpravljati? Ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 2613 Inšpektorat Republike Slovenije za delo ter razpravo o vloženem amandmaju pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Urejanje in nadzor na področju dela ter amandma Poslanske skupine Levica. Besedo ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Gre za šlager, ki ga Levica predlaga že skozi vse proračune. Mi vemo, da imamo velik problem na Inšpektoratu za delo, vemo, da bi potrebovali dejansko podvojitev teh ljudi, tega staffa, in vedno nam ta amandma povozite, kar pomeni, da si ne želite ureditve tega področja. V slabem desetletju se je število ljudi na Inšpektoratu za delo celo zmanjšalo za 10, zmanjšalo se je pa na inšpektoratu, ki gleda delovne pogoje, tam se je za eno četrtino zmanjšalo. Kaj s tem sporočajo zadnji dve, tri vlade? Da jim je figo mar, v kakšnih pogojih bodo delavci delali. Pa tudi za nekega takega inšpektorja se mora nekdo izšolati. To tulimo že ves čas, ob tem, če se že oglašam, pa moramo mi tudi davčno politiko na glavo obrniti, da bo kaznovala ekscese. In seveda mora tudi Furs končno začeti opravljati svoje delo. Mi ne potrebujemo zdaj nekega novega, paralelnega ustanavljanja SDK, kot je nekdo govoril, Furs mora postati to, za kar je namenjen. Mi z amandmajem znova apeliramo, da se vsaj nekaj deset, vsaj dvajset ljudi zaposli, razbremeni inšpektorje. Danes sem se z obrtniki, podjetniki pogovarjal, pravijo, pa saj se malo premikamo v pravo smer, ampak dejansko se moramo očistiti. Imeli bomo različne lastniške strukture, od zadružnih do lokalne skupnosti, do privatnih, do mešanih, ampak ljudje enostavno hočejo uživati v svojem delu, delati za to, da bi lahko živeli, in ne obratno. Seveda potrebujemo nek močan inšpektorat, ki bo dejansko sopomagal pri tovrstnem očiščenju. Za to gre v tem amandmaju. Hvala.
Želi še kdo razpravljati? Nihče. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 2711 Ministrstvo za zdravje ter razpravo o vloženem amandmaju pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Investicijska vlaganja na sekundarni in terciarni ravni ter amandma Poslanske skupine Levica. Besedo ima dr. Franc Trček.
Hvala. To sem že razlagal v splošni razpravi, v enem delu gre tukaj za problematiko UKC Maribor, če hočemo imeti univerzitetni klinični center, mu moramo tudi zagotoviti peneze. Ne moremo kar reči, bodi. In to se ves čas ni zgodilo. Kdorkoli bo tam prišel na funkcijo primarija Flisa, mimogrede, vrhunskega žilnega kirurga, potrebuje neko pomoč, da lahko začne normalno delati. Tu gre tudi za neko protiustavnost, ker smo mi, ki živimo na naši strani trojanskih krofov in klanca, državljani drugega, tretjega reda. Isto plačujemo v zdravstveno blagajno, imamo pa slabše usluge ali pa moramo predolgo čakati v nekih čakalnih vrstah kliničnega centra v Ljubljani. Univerzitetni klinični center potrebujemo tudi za resen razvoj fakultete za medicino v Mariboru, ki je dobra fakulteta, mimogrede, čeprav nekateri iz Ljubljane, tudi tisti, ki tam predavajo, pravijo, da ni. To več pove o njih kot o medicinski fakulteti v Mariboru. In ob tem seveda še neke druge investicije. Moramo pa se resno zavedati in povedati – jaz sem šel gledat, tako radi se primerjamo z Avstrijo in še s kom – da bi mi svoje zdravstvo lahko primerjali z Avstrijo, bi vanj morali vlagati 2,4-krat več, kot vlagamo zdaj. Da ne bom predolgo o tem govoril, poiskali smo denar in ga premikamo s postavke predsedovanja EU na zdravje. Mi smo na Brdu zgradili čisto dovolj lično zadevo, v kateri se leta 2021 lahko izvede predsedovanje EU s strani Slovenije, če bo takrat EU še obstajala. Lahko se kaj prebeli, naredi, gor, dol, za to ne potrebujemo 20 milijonov, zato smo od tam vzeli ta denar. Potrebujemo pa seveda dober UKC v Mariboru in navsezadnje tudi sporočilo študentkam in študentom medicine v Mariboru, da resno mislimo na njih. Nekdo bo rekel, da je to mogoče Trčkov osebni amandma, ker dva moja otroka študirata medicino v Mariboru. Jaz si ne želim, da bi moji hčerki s proračunskim denarjem izobrazili v Sloveniji za Avstrijo. Imam doktorsko študentko, katere moža smo tukaj izobrazili za vrhunskega otroškega kirurga, kardiokirurga, pa dela zdaj v »herzkliniki« v Münchnu. Verjetno je skrajni čas, da nehamo biti toliko butasti. V njegovo izobrazbo smo dali nekaj 100 tisoč evrov, ampak seveda, ko je prišel nazaj, je bil špilferderber nekega dogovora s tistim gospodom iz Izraela in tako naprej. Tudi to je pogovor o proračunu. Tudi to je resen pogled na proračun. Hvala.
Želi še kdo razpravljati? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 3330 Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport ter razpravo o vloženih amandmajih pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Podpora raziskovalni infrastrukturi ter amandma Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem podprogram Podpore aktivnosti na področju izobraževanja in športa ter amandma Poslanke skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem podprogram Izvajanje osnovnošolskih programov ter amandma Poslanke skupine Nove Slovenije. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. V razpravo dajem še podprogram Športna infrastruktura ter amandma Poslanke skupine SDS. Besedo ima gospod Žan Mahnič.
Hvala, predsednik. Na kratko tisto, kar sem že prej omenil. Mi smo imeli v lanskem letu izredno sejo odbora za izobraževanje ravno na temo športne infrastrukture v Sloveniji, kjer smo dobili s strani olimpijskega komiteja seznam nekako 60 športnih objektov, ki se trenutno bodisi obnavljajo bodisi so v izgradnji. Žal Vlada v tem mandatu vsega skupaj ni namenila niti 8 milijonov evrov za športno infrastrukturo. Že za prejšnje leto smo poskušali z našimi amandmaji, žal neuspešno, letos je bil razpis, vemo, kako so se sredstva podelila. Športni objekti, ki se gradijo na novo, so ostali brez sredstev, drugi so se stepli za drobtinice. S tem amandmajem sledimo neki pozitivni politiki do športa, ki jo pogrešajo predvsem športniki, in pa temu, da končno dobimo športno infrastrukturo, da bomo lahko izobraževali predvsem mlade kadre. Če greste po Sloveniji in pogledate, v kakšnem stanju so predvsem na periferiji, na podeželju športne dvorane, telovadnice [[…]]Konkretno, v Gorenji vasi gradimo novo, 4 milijone evrov bo zadeva stala, dobili nismo niti evra. V Žireh bodo gradili novo, prav tako ne morejo računati na razpis, ker enostavno ni sredstev, ta športna infrastruktura pa je še kako potrebna.
Želi še kdo razpravljati? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na proračunskega uporabnika 3340 Ministrstvo za kulturo ter razpravo o vloženem amandmaju pri tem proračunskem uporabniku. V razpravo dajem podprogram Varstvo kulturne dediščine, arhivska in knjižničarska dejavnost ter amandma Poslanske skupine Nove Slovenije. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Glasovanje o amandmajih in o posebnem delu dopolnjenega predloga proračuna bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v okviru glasovanj v četrtek, 16. 11. 2017, pol ure po prekinjeni 35. točki dnevnega reda oziroma ob 9. uri. Prehajamo na obravnavo Načrta razvojnih programov. Želi kdo razpravljati? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Glasovanje o Načrtu razvojnih programov bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili v četrtek 16. 11. 2017 v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 35. točki dnevnega reda oziroma ob 9. uri. Vseeno bi pripomnil eno stvar, ki sem jo opazil, pa bi bilo mogoče o njej pametno razmisliti. Tam, kjer ni razprave o amandmajih, si nekako ne želim strašno veliko obrazložitev glasov. To pa res ne bi smela biti nadomestitev, ker zdaj je bil čas za razpravo, in upam, da bomo to upoštevali, ko bomo glasovali. S tem prekinjam 35. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri.