Presidenten vil foreslå at det velges en settepresident for Odelstingets møter i dag og resten av inneværende uke – og anser det som vedtatt. Presidenten vil foreslå Gunn Olsen. – Andre forslag foreligger ikke, og Gunn Olsen anses enstemmig valgt som settepresident for inneværende ukes møter.
Etter ønske fra familie- og kulturkomiteen foreslår presidenten at sakene nr. 1 og 2 behandles under ett. – Det anses vedtatt.
Etter ønske fra familie- og kulturkomiteen vil presidenten foreslå at taletiden blir begrenset til 5 minutter til hver gruppe og 5 minutter til statsråden. Videre vil presidenten foreslå at det ikke blir gitt anledning til replikkordskifte etter de enkelte innlegg, og at de som måtte tegne seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil 3 minutter. – Det anses vedtatt.
Vi skal i denne debatten behandle to saker. Det er Ot.prp. nr. 88 for 2005-2006, som omhandler gjennomføring av europaparlaments- og rådsdirektiv 2001/84/EF om følgerett til fordel for opphavsmannen til et originalkunstverk, og Ot.prp. nr. 101 for 2005-2006 om endringer i lov om avgift på omsetning av billedkunst, kunstavgiftsloven. I framlegget omtaler departementet avgift på omsetning av billedkunst som en ordning som har eksistert i over 50 år, og som har veletablerte rutiner og regler for innkreving og utdeling av pengene. Det har likevel ved flere anledninger blitt reist spørsmål ved om ikke avgiften burde utvides til å omfatte flere kunstarter. Reglene om følgerettsvederlag som nå skal innføres i norsk rett, har gitt ny næring til denne diskusjonen. Departementet mener at det i tillegg har oppstått behov for å harmonisere de to ordningene, i den hensikt å forenkle administrasjonen. Ifølge departementet vil en harmonisering også gjøre det lettere for brukerne, både hva gjelder kunstnerne selv, og hva gjelder dem som skal kjøpe verkene deres. Det foreslås derfor å gjøre en del endringer i kunstavgiftsloven for å bringe denne i harmoni med reglene om følgerett som er foreslått innført i åndsverksloven. Dette innebærer en utvidelse av avgiftsgrunnlaget til å omfatte flere typer kunstverk, da særlig kunsthåndverk og fotografiske verk. I tillegg kommer en økning av selve avgiften, slik at den kommer på nivå med den alminnelige satsen for følgerettsvederlaget. Flertallet, dvs. alle partiene unntatt Fremskrittspartiet, har gitt sin tilslutning til denne delen av lovframlegget. Men en samlet komite ber Regjeringen følge utviklingen av kunstomsetningen nøye etter regelendringene. Jeg vil her vise til at det fra kunsthandlere er uttrykt bekymring for at reglene kan medføre at omsetningen flyttes til utlandet. Når det gjelder Fremskrittspartiets særstandpunkt, vil jeg bemerke at vi ikke ser logikken i at kunstavgiften skal økes som følge av innføring av følgerett, og at dette skal bli så mye lettere å administrere og forholde seg til for alle parter når satsene eller vederlaget settes til samme prosentsats. I en rekke bransjer, bl.a. i dagligvarehandelen, har man relativt uproblematisk klart å forholde seg til forskjellige momssatser. Det er også en kjent sak at Fremskrittspartiet mener at skatte- og avgiftsnivået i Norge bør senkes, ikke økes. Følgeretten skal komme i tillegg til de ordninger som følger av kunstavgiftsloven av 1948. I denne loven ble det innført en avgift på inntil 3 pst. ved offentlig omsetning av billedkunst i Norge. Avgiften går til et særskilt hjelpefond, Bildende Kunstneres Hjelpefond, som forvalter ordningen. Avgiften kommer som et tillegg til prisen på verket. Ifølge Ot.prp. nr. 88 er kunstavgiften en særnorsk ordning som ikke har sin like i de øvrige nordiske land. Både Sverige, Danmark, Finland og Island har i stedet i mange år hatt ulike former for følgerett. Endringene som foreslås i Ot.prp. nr. 88, gjelder gjennomføring av europaparlaments- og rådsdirektivet om følgerett til fordel for opphavsmannen til et originalkunstverk, som jeg har nevnt tidligere. Det foreslås en ny bestemmelse i åndsverksloven som gir opphavsmannen til et opphavsrettslig vernet kunstverk rett til vederlag ved profesjonelle videresalg av originaleksemplar av verket. Departementets forslag legger opp til at avgiften på omsetning av billedkunst beholdes, men slik at det ikke må betales avgift for salg som omfattes av følgerettsordningen. Følgerettsordningen foreslås utformet slik at den kun vil gjelde når salgsprisen uten merverdiavgift overstiger 3 000 euro. Satsen kan ifølge direktivet settes til 4 eller 5 pst. for den delen av salgsprisen som ikke overstiger 50 000 euro. I proposisjonen foreslås det 5 pst. For øvrig er satsene bestemt i direktivet. I tråd med direktivet vil det totale vederlaget for et videresalg ikke overstige 12 500 euro. Fremskrittspartiet støtter innføringen av ordningen med følgerett i norsk lovverk. Vi er imidlertid skeptiske til at man i forslaget fra departementet har lagt seg på den høyeste avgiftssatsen, og vi foreslår da 4 pst. Ellers vil jeg bare henvise til de merknader som ligger i innstillingene, og jeg tar opp Fremskrittspartiets forslag på disse områder.
Representanten Ulf Erik Knudsen har tatt opp de forslag han refererte til. Flere har ikke bedt om ordet til sakene nr. 1 og 2.[[Votering, se sidene 236 og 237]]
Etter ønske fra familie- og kulturkomiteen vil presidenten foreslå at taletiden begrenses til 5 minutter til hver gruppe og 5 minutter til statsråden. Videre foreslår presidenten at det ikke blir gitt anledning til replikker etter de enkelte innlegg, og at de som måtte tegne seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil 3 minutter. – Det anses vedtatt.
Familie- og kulturkomiteen legger hermed fram sin innstilling til Ot.prp. nr. 5 for 2006-2007 om lov om endringer i folketrygdloven. Jeg skal være veldig kort, for denne saken dreier seg i hovedsak om å lovfeste dagens praksis om rett til foreldrepenger ved tidlig stebarnsadopsjon. Vi har hatt en veldig kjapp saksgang i komiteen, og samtlige medlemmer av komiteen støtter innstillingen, bortsett fra Fremskrittspartiet, som går imot. Kristelig Folkeparti har en tilleggsmerknad. Jeg vil tro at de respektive partiene selv vil gjøre rede for sitt syn.
Denne saken høres jo helt udramatisk ut – et lovforslag om rett til foreldrepenger ved tidlig stebarnsadopsjon. Men hva handler den egentlig om? Jo, at homofile skal ha fulle rettigheter til adopsjon av stebarn. Fremskrittspartiets representanter stemte i sin tid mot partnerskapsloven. Fremskrittspartiet har programfestet at man ikke er tilhenger av å la homofile adoptere. Vi aksepterer selvfølgelig at homofile ønsker å leve i forpliktende parforhold, og at homofile også får barn. Vi mener imidlertid at på samme måte som det ikke kan være noen menneskerett å få barn, er det ikke en menneskerett å få adoptere barn. Fremskrittspartiet vil fremheve det heterofile ekteskapet som den mest stabile og trygge rammen for et familieforhold. Vi er av den oppfatning at barn har den beste oppveksten ved å ha foreldre av ulikt kjønn, og vi ønsker derfor ikke å la homofile få adoptere. Vi ønsker på ovennevnte bakgrunn ikke likestilling mellom heterofile ekteskap og partnerskap med påfølgende rett for homofile til å adoptere. Vi vil derfor gå imot proposisjonen. Når dette er sagt, må vi si at vi finner det oppsiktsvekkende at Kristelig Folkeparti, som tidligere har delt Fremskrittspartiets syn i disse sakene, nå legger seg flat for Arbeiderpartiets og SVs politikk.
Jeg har innledningsvis lyst til å presisere at denne saken ikke dreier seg om adopsjon eller ikke for homofile. Representanten Ulf Erik Knudsen er nok helt klar over Kristelig Folkepartis syn i den saken når det gjelder homofile. Den lovendringen vi vedtar i dag, vil gi barn en bedre samlet foreldrekontakt. Det har barna behov for, og det er viktig for begge foreldre som har foreldreansvaret. Foreldre og barn legger grunnlaget for et godt forhold allerede det første leveåret. Forskning viser at foreldre som har lengre tid sammen med barnet sitt i løpet av barnets første leveår, vil prioritere barnet mer i hele småbarnsperioden. Derfor er det viktig at samfunnet legger til rette for å øke begge foreldrenes tid med barna. Det er en god investering i framtiden. I familiemeldingen skisserte regjeringen Bondevik II forslag til endringer i fødselspengeordningen, med fokus på foreldrene som likeverdige omsorgspersoner, valgfrihet for familien og et enklere regelverk. Det er viktig å få en likestilt fødselspengeordning, slik at hver av foreldrene får rett til fødselspenger på grunnlag av egen opptjening. Det er også viktig å fortsette utvidelsen av fedrekvoten ved å utvide den samlede permisjonstiden. Derfor er Kristelig Folkeparti skuffet over at Regjeringen ikke tar nye skritt for å styrke fedres og – etter dagens lovendring – partneres rettigheter til tid med barna fra begynnelsen av. Jeg undres over holdningen til Fremskrittspartiet i denne saken. Det står i merknaden til Fremskrittspartiet at det er «ingen menneskerett å få adoptere», men Fremskrittspartiet «aksepterer selvfølgelig at homofile ønsker å leve i forpliktende parforhold, og at homofile også får barn.» Samtidig skal altså ikke barn som faktisk lever med foreldre i homofilt partnerskap, ha samme rettigheter som andre barn. Kristelig Folkeparti er opptatt av å sikre alle barn god kontakt med begge foreldre som har foreldreansvaret, uavhengig av om disse er biologiske eller ikke. Når et barn bor med foreldre som har inngått partnerskap, og begge har foreldreansvaret, må barnets rettigheter til god kontakt med begge sikres. Det er barnas rett til god og tidlig kontakt med begge foreldrene som er det sentrale i den proposisjonen vi behandler i dag, ikke spørsmålet om generell adopsjonsrett for homofile. I tilfeller der stebarnsadopsjon finner sted der foreldrepengeperioden fortsatt løper, vil omsorgssituasjonen og behovet for at begge foreldrene skal kunne ta ut deler av stønadsperioden, være det samme som når begge foreldrene er biologiske foreldre. Vi kan ha ulike syn på adopsjonsspørsmålet, men jeg tror ingen som adopterer, vil mene at det er en menneskerett å få barn. Det mener heller ikke de som føder barna selv. Det sentrale er imidlertid at barna må ivaretas, uavhengig av foreldrenes seksuelle orientering og valg av samlivsform. Ekteskapet representerer en forpliktelse som andre samlivsformer mangler, og erfaring og forskning viser at ekteskapet gir den beste og mest stabile ramme rundt barns oppvekst. En moderne familiepolitikk må imidlertid ta hensyn til at familier er forskjellige, med ulike behov, og ønsker frihet til å skape sin egen hverdag. Da er vår rolle som politikere å sikre barnas rettigheter, uavhengig av de voksnes valg. Det burde også Fremskrittspartiet være opptatt av, hvis de har ambisjon om å være et bredt folkeparti.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 3.[[Votering, se side 239]]
Odelstinget går da til votering.
Under debatten har representanten Ulf Erik Knudsen satt fram et forslag på vegne av Fremskrittspartiet.
Her foreligger et alternativt forslag fra Fremskrittspartiet. Forslaget lyder: «Lov 4. november 1948 nr. 1 om avgift på omsetning av billedkunst oppheves.»
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Under debatten har Ulf Erik Knudsen satt fram et forslag på vegne av Fremskrittspartiet.
Når det gjelder I § 38 c tredje ledd bokstav a, foreligger det et alternativt forslag fra Fremskrittspartiet. Forslaget lyder: «Åndsverkloven § 38 c tredje ledd bokstav a skal lyde:4 pst. av den del av salgsprisen som ikke overstiger 50 000 euro.»
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Fremskrittspartiet har varslet at de vil stemme imot.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Presidenten foreslår at behandlingen av denne referatposten utsettes inntil utvalget som er oppnevnt av Regjeringen for å granske straffesakene mot Fritz Moen, har levert sin utredning. Carl I. Hagen har bedt om ordet.
Jeg slutter meg til innstillingen, men vil gjerne knytte noen få kommentarer til saken. Henvendelsen, eller anmeldelsen, fra Tore Sandberg er datert den 18. september 2006. Årsaken til at den ikke er referert i Odelstinget tidligere, er at på det tidspunktet satte justisministeren i gang gransking av justismordet mot Fritz Moen – som sonet 18 år for noe han ikke hadde gjort. Der var også en vurdering fra justisministeren om hvorvidt han skulle utvide mandatet for granskingsutvalget til også å omfatte domstolenes behandling av Fritz Moen-sakene. Derfor ventet man til det var avgjort hva justisministeren ville gjøre. Det hørte direkte sammen, i og med at det her er høyesterettsdommere som på en måte er anmeldt. Justisministeren har nylig utvidet granskingsutvalgets mandat til å omfatte straffesakene mot Fritz Moen, de opprinnelige straffesakene. Henvendelsen fra Tore Sandberg dreier seg om gjenopptakelsesbegjæringen både i underdomstoler og i Høyesterett. De er da i realiteten unntatt fra granskingen, slik at de forholdene som gjelder denne saken, er unntatt fra det som granskingsutvalget skal gjøre. Likevel har jeg forståelse for at det er en del medlemmer av Odelstinget – og jeg går ut fra at Odelstingets medlemmer har gått gjennom den meget grundige dokumentasjonen som er kommet fra Tore Sandberg – som selv om det ikke har noen direkte tilknytning til anmeldelsen og Høyesteretts behandling av gjenopptakelsesbegjæringen, ønsker mer materiale fra granskingsutvalget. Og fordi det har en så kort frist som utgangen av mars, har vi også akseptert at dette utsettes når det gjelder referatet, til det tidspunktet hvor vi blir kjent med granskingsutvalgets innstilling.
Flere har ikke bedt om ordet til referatsak nr. 28. Presidenten foreslår igjen at behandlingsmåten blir som følger: Behandlingen av referatpost nr. 28 utsettes inntil utvalget som er oppnevnt av Regjeringen for å granske straffesakene mot Fritz Moen, har levert sin utredning. – Det anses vedtatt. Videre ble referert:
Presidenten foreslår her at saken henlegges. Siv Jensen har bedt om ordet.
Jeg vil få lov til å ta opp det forslaget som er omdelt i salen, som et alternativ til presidentens innstilling, og jeg vil gjerne få lov til å begrunne forslaget. Innholdet i brevet fra RV stammer jo egentlig fra boken til tidligere statsminister Kjell Magne Bondevik, hvor det altså fremkommer ganske alvorlige påstander om mulige lekkasjer fra Regjeringens sikkerhetsutvalg. Fremskrittspartiet er av den oppfatning at såpass alvorlige påstander, som heller ikke kommer fra noen hvem som helst, faktisk bør undersøkes nærmere, granskes nærmere, for at vi kan få avklart de faktiske forhold. Ikke minst bør dette gjøres av hensyn til de daværende statsråder som dette faktisk angår. Det er personer som ikke har noen mulighet til å kunne renvaske seg for denne type beskyldninger uten at det foretas en gransking av saken. Det er også Fremskrittspartiets utgangspunkt for å fremme dette forslaget, for vi mener det er riktig. Så antar jeg – siden presidenten ikke har begrunnet innstillingen – at det er et flertall i denne salen som støtter innstillingen. Og jeg må si at jeg er noe forundret over det. Jeg er forundret over det fordi det er svært sjelden det kommer saker av denne karakter, og når de oppstår, mener jeg Odelstinget har en særskilt plikt til å gå dem nærmere etter i sømmene, for det finnes ikke veldig mange andre muligheter for å få klarhet i saken. Men det som begrunnelse tar jeg opp forslaget.
Representanten Siv Jensen har tatt opp det forslaget hun refererte til. Vi kommer tilbake til dette når vi skal ta den endelige behandlingen av referatpost nr. 29.
Ingen i denne salen skal være i tvil om at dette er en sak vi i Høyre føler et betydelig sterkt ubehag ved, for det første fordi medias takling av de opplysningene som fremkommer i tidligere statsminister Bondeviks bok, er blitt tolket slik de er blitt, og fordi søkelyset er blitt rettet mot en del Høyre-statsråder for et forhold som aldri ble undersøkt da vi satt i regjering. Og de undersøkelser som foreløpig er gjort, i hvert fall for egen regning, tyder på at det heller ikke er grunnlag for å si at det har eksistert noen lekkasje fra Sikkerhetsutvalget i regjeringen. Det at det ikke ble gjort noen undersøkelser på det tidspunktet, tror jeg tyder på at det heller ikke er riktig at opplysninger om uenigheter i regjeringen nødvendigvis stammer fra et møte i Sikkerhetsutvalget. Jeg tror dagens regjering har forståelse for at det er uenigheter. Opplysninger om uenigheter kan komme frem på mange andre måter enn ved at det er direkte lekkasjer fra interne møter i en regjering. Men det er ingen tvil om at det er et betydelig ubehag for mennesker når også media begynner å spekulere, med anonyme kilder, om hvem det i så fall skulle være, i møter hvor det sitter mange personer, der noen er politikere og andre er embetsmenn. Så er situasjonen slik, basert på at vi tror at det faktisk ikke har funnet sted noen lekkasje, at det er en uriktig tolkning av en situasjon som står i boken til tidligere statsminister Kjell Magne Bondevik. Det er forståelig at man av og til kan gjøre seg den typen tanker, men koblingen har nok vært feil. Så vi hadde nok syntes det hadde vært mest behagelig hvis et enstemmig storting, med det som begrunnelse, også hadde henlagt saken. For det er noe spesielt å sette i gang undersøkelser som egentlig er forberedelser for en eventuell og mulig riksrett. Jeg tror at for alle dem som har vært involvert i dette, hadde det vært oppfattet som at Stortinget hadde tatt stilling og sagt at det ikke er grunnlag for å gjøre noe så alvorlig – hvis det hadde vært et enstemmig storting. Men situasjonen er slik at når det ikke blir det, så er det nesten umulig for Høyre i dag å ikke stemme for Fremskrittspartiets forslag – ikke fordi vi tror det er grunnlag for å sette i gang denne typen undersøkelser, men fordi at når vi er blitt utpekt som kilden for lekkasjer og det ikke er enstemmighet i dette stortinget om å henlegge saken, medfører det at vi iallfall ikke noen gang skal få det ryktet på oss at vi ønsket å feie dette under teppet. Og vi ønsker ikke å feie dette under teppet. Vi hadde egentlig ønsket at det skulle være erklært dødt og maktesløst, for det er personer som faktisk rammes når den type spekulasjoner pågår. På den andre siden hadde det vært fullt godtgjort hvis det hadde vært et enstemmig storting som hadde henlagt dette, og som da på en måte hadde gitt den oppreisningen. Men når det ikke er det, kommer Høyres gruppe til å stemme for forslaget fra Fremskrittspartiet. Vi ønsker ikke å toppe det som har vært lagt ut i media og i referat fra Bondeviks bok, med at vi på en måte skulle være med på å kunne feie noen problemstillinger under teppet. Og jeg gjør det med den helt klare forståelsen at jeg har kjempegod samvittighet med tanke på hva alle Høyres statsråder gjorde i den forrige regjeringen, og at en eventuell gransking ville vist at det ikke var noen kilder fra Høyre som skulle ha sagt noe om hva som skjedde i Sikkerhetsutvalget. Sannsynligvis er det ingen kilder som har sagt noe i Sikkerhetsutvalget under den forrige regjering.
Kristeleg Folkeparti har full tillit til odelstingspresidenten si vurdering. Dette samsvarar òg med Kristeleg Folkeparti sine vurderingar og med vår konklusjon. Kristeleg Folkeparti vil derfor støtta at saka vert lagd vekk.
Først skal jeg si meg enig med representanten Siv Jensen i at Odelstinget skal ta det veldig alvorlig når man har til vurdering et spørsmål om man skal iverksette etterforskning, som i neste ledd betyr oppstart av en mulig riksrettssak. Jeg kan forsikre at det har vår gruppe tatt veldig alvorlig, og vi har også studert nøye først og fremst det som er Riksadvokatens brev i saken. Det framgår jo av Riksadvokatens brev at Riksadvokaten har funnet disse opplysningene av en slik karakter at man har vurdert hvorvidt det bør bli gjenstand for etterforskning. Det framkommer altså av Riksadvokatens brev. Så gjør selvfølgelig Riksadvokaten sine vurderinger av dette. Jeg tillater meg å referere avslutningen på Riksadvokatens brev, der det sies: «Ut fra det materialet man i dag kjenner er det intet som leder mistanken om en eventuell lekkasje i en bestemt retning. Riksadvokaten viker tilbake for å beordre etterforsking mot deltagerne på møtet som faller utenfor personkretsen etter grunnloven § 86 med mindre Odelstinget iverksetter undersøkelser. For ordens skyld bør det også avslutningsvis tillegges at en ved foranstående ikke har gitt uttrykk for at etterforsking ville blitt igangsatt om forholdet i sin helhet hørte under den ordinære påtalemyndighet.» Det er svært vanskelig å konkludere annerledes etter Riksadvokatens avslutning. Dette er en klar og tydelig vurdering av at saken bør henlegges. Arbeiderpartiets gruppe støtter fullt ut presidentens tilråding om å henlegge saken. I tillegg har jeg ikke noe grunnlag for å betvile det som ble sagt av representanten Erna Solberg om sakens realiteter. Det har sikkert Høyre bedre kunnskaper om enn undertegnende. Men det er også slik at jeg synes det er litt spesielt. Hvis man er så sikker på at dette er det ingenting i, hvilket samsvarer med Arbeiderpartiets konklusjon, er det min vurdering at man også burde stemme for henleggelse. Dette er ikke en sak der man etter rent partitaktiske hensyn burde stemme annerledes. Det er min vurdering. Oppsummert er min anbefaling til Arbeiderpartiets gruppe å stemme for presidentens forslag om å henlegge saken.
Vi i Venstre mener også at dette er en sak som må behandles skikkelig og ordentlig. Vi er enig i odelstingspresidentens innstilling, og etter Hill-Marta Solbergs innlegg har jeg ikke noe behov for å begrunne det nøye, for hun gav en veldig god begrunnelse. Min anbefaling til Venstres gruppe er at vi støtter odelstingspresidentens innstilling.
Senterpartiet gjev òg si støtte til presidenten si tilråding. Vi er einige i at ein sjølvsagt skal ta ei sak som denne på alvor. Det er svært sjeldan at vi har ei sak til behandling som kan medføra etterforsking og eventuelt riksrett. Vi føler at vi har teke saka med det alvoret som ho skal takast. Vi legg den same vekta, som allereie er referert frå fleire, på Riksadvokaten sitt brev. Eg sluttar meg òg til dei sitata som Hill-Marta Solberg viste til, og som vi òg ser på som det mest relevante. Det kan vera grunn til å undra seg over at tidlegare statsminister Kjell Magne Bondevik omtala denne saka slik som han gjorde, all den tid han ikkje gjorde noko for å følgja opp dette sjølv. Men vi ser ingen grunn til at det frå Odelstinget si side skal gjerast noko meir med denne saka.
SVs gruppe har også gått nøye inn i denne saken, for det er jo ikke dagligdags at man begynner forberedelser til riksrett. Derfor har vi brukt en del tid på det. Vi har kommet fram til den samme konklusjonen som odelstingspresidenten, at saken må henlegges. Begrunnelsen syns jeg representanten Hill-Marta Solberg framførte på en god måte. Jeg slutter meg til den begrunnelsen.
Jeg har behov for å påpeke to forhold. Først til representanten Erna Solberg: Jeg forstår veldig godt Høyres argumenter og begrunnelse i saken. Jeg har bare lyst til å nevne at det foreligger jo ingen begrunnelse fra presidenten, eller fra flertallet i denne sal, utover det faktum at man ønsker henleggelse. Det ligger altså ingen begrunnelse noe sted for den konklusjonen man har kommet frem til. Med andre ord henger påstandene sånn sett i løse luften. Det er også Fremskrittspartiets begrunnelse for å ønske videre undersøkelser. Dernest: Jeg har litt problemer med å bruke Riksadvokatens brev som en god begrunnelse for å henlegge saken. For det Riksadvokaten skriver i sitt brev, er at han ikke av eget tiltak kan beordre etterforskning av saken, fordi det er konstitusjonelt ansvarlige personer som er utsatt for denne type påstander. Det betyr at da må Odelstinget inn i saken – derfor forslaget om å be om å få en gransking. Når Riksadvokaten så klart og tydelig sier at han ikke på eget initiativ kan beordre en slik etterforskning, har han altså basert seg på det materialet man kjenner i dag, og det er åpenbart ganske lite, særlig når man ikke har gått inn i saken eller har etterforsket den nærmere. Jeg synes at det i seg selv er god nok begrunnelse for at Odelstinget bør iverksette nærmere undersøkelser av påstandene. Det kan i sin tur være nok til at det ikke blir noen riksrettssak, men at det faktisk blir foretatt undersøkelser som kan være tilstrekkelige til å lede frem til en avgjørelse i saken. Det er Fremskrittspartiets begrunnelse, og jeg må bare gjenta: Det er ingen hvem som helst som serverte disse påstandene. Det er en tidligere statsminister, mangeårig stortingsrepresentant, som i hvert fall jeg forventer kjenner de konstitusjonelle regler, kjenner systemet og kjenner hva man igangsetter når man kommer med den type påstander i en bok rett etter at man har gått av som statsminister.
Flere har ikke bedt om ordet til referatsak nr. 29. Det foreligger to forslag. Det er forslag fra Presidentskapet om at saken henlegges, og forslaget framsatt av Siv Jensen. Forslaget fra Siv Jensen lyder: «Odelstinget anmoder om at Kongen i statsråd utvirker Riksadvokatens medvirkning til gjennomføring av etterforskningsskritt for å avklare de faktiske forhold som er omhandlet i skriv datert 7. november 2006 fra Rød Valgallianse og skriv fra Riksadvokaten av samme dato med vedlegg vedrørende eventuelt riksrettsansvar for mulige lekkasjer fra møte i regjeringens sikkerhetsutvalg 8. november 2004, for så vidt gjelder de konstitusjonelt ansvarlige personer.» Presidenten vil foreslå at det voterers alternativt mellom Presidentskapets forslag til behandling av saken og forslaget framsatt av Siv Jensen.