Zahvaljujem. Poštovani predsjedniče Sabora, poštovani saborski zastupnici, zastupnice. Zahvaljujem što ste mi omogućili da izložim posebno izvješće pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom kojim želim ukazati na značaj ratificiranja ovog međunarodnog dokumenta. Premda je od neposrednog povoda za ovo posebno izvješće odnosno od dana obilježavanja međunarodnog dana osoba s invaliditetom, međunarodnog dana ljudskih prava proteklo više mjeseci, sve glasnija upozorenja na težak položaj roditelja djece s teškoćama u razvoju i osoba sa invaliditetom aktualiziraju primarnu svrhu ovog izvješća a to je upoznati predstavnike najviše zakonodavne vlasti s neupitnom promjenom paradigme i invaliditeta ali i odgovornosti da cjelokupno nacionalno zakonodavstvo i javne politike moraju biti utemeljene na principima ljudskih prava. Tijekom 2007. godine RH je potpisala i ratificirala konvenciju o pravima osoba s invaliditetom među prvim zemljama u svijetu. Taj dokument po pravnoj snazi je iznad nacionalnog zakonodavstva a ispod Ustava RH. Konvencija je u RH stupila na snagu 3. svibnja 2008. godine. Temeljem Zakona o pravobranitelju za osobe sa invaliditetom jedna od ovlasti pravobraniteljstva je i da predlaže donošenje izmjene propisa i zakona koji se odnose na prava i zaštitu osoba s invaliditetom. U izvršenju tog zadatka uočili smo da postoji nedovoljna razina poznavanja promjena koje je uvele konvencija a na čije smo se prihvaćanje obvezali. Shvaćanje invaliditeta koji konvencija je promiče je revolucionarno jer naglašava da je društvo to koje oštećenje osobe pretvara u invaliditet i da je zapravo invaliditet rezultat neuspjeha društava da uključe sve osobe i da prihvate razlike među pojedincima. Kako bi se cjelokupno hrvatsko društvo upoznalo s tim novinama i zaokretom u pristupu prema osobama s invaliditetom nužno je da se provode rasprave od najnižih razina do najviših razina. Budući da su članovi najvišeg zastupničkog tijela RH i nositelji zakonodavne vlasti smatramo da je iznimno važno da upravo vi budete upoznati s promijenjenim shvaćanjem invaliditeta od medicinskog prema socijalnom modelu i modelu ljudskih prava koji promiče konvencija. Stoga smo u suradnji s UN-om za razvoj NDP Hrvatska pripremili hrvatsko izdanje publikacije koja se nalazi ispred vas. Zove se priručnik za saborske zastupnike od isključenosti do jednakosti, ostvarivanja prava od osoba s invaliditetom i posebno izvješće koje ste također dobili u kojem smo istaknuli zaključke čije će usvajanje pridonijeti bržoj i učinkovitoj implementaciji konvencije u hrvatsko društvo, odnosno pridonijeti da osobe s invaliditetom i djeca s teškoćama u razvoju u Hrvatskoj od isključenih građana postaju jednaki. Kroz ovo posebno izvješće ponovno naglašavamo tko su osobe s invaliditetom, odnosno da to nisu samo one osobe koje imaju vidljiv invaliditet, koje koriste neka pomagala, osobe s tjelesnim oštećenjem ili osobe koje imaju oštećenje vida ili koje imaju oštećenje sluha, nego i osobe s invaliditetom koje su s intelektualnim oštećenjima ali i mentalnim oštećenjima čiji je invaliditet nevidljiv a koje u hrvatskom zakonodavstvu nazivaju se osobe sa psihičkim bolestima ili osobe s duševnim smetnjama. Konvencija naglašava koncept invaliditeta kao razvoji proces, kao interakciju oštećenja i okoline te govori da osobe s invaliditetom uključuju one osobe koje imaju dugotrajna, mentalna, tjelesna, intelektualna ili osjetilna oštećenja koje u međudjelovanju s različitim preprekama mogu sprječavati puno i učinkovito sudjelovanje u društvu na jednakoj razini i s drugima. RH je ratifikacijom Konvencije preuzela obavezu uklanjanja prepreka koje oštećenje pretvara u invaliditet i osiguranja podrške osobama s invaliditetom kako bi mogle u najvećoj mogućoj mjeri realizira svoje potencijale i sposobnosti. Pristup Konvenciji prema invaliditetu također naglašava značajan utjecaj koji mogu vršiti te prepreke ali i u stavovima i u okolini na uživanje ljudskih prava na osobe s invaliditetom. Konvencija je prepoznala da je sudjelovanje osoba s invaliditetom osoba u društvu bilo da je riječ o zapošljavanju, o školovanju, odlasku liječniku ili kandidaturi na izborima ograničeno ili onemogućeno. Ne zbog oštećenja koje ta osoba ima već zbog upravo prepreka koje društvo stvara od društvenih, pravnih, okolišnih, političkih i ekonomskih. Drugim riječima npr. dijete s intelektualnim oštećenjima može naići na poteškoće u školi ne zbog svog oštećenja već zbog stava nastavnika prema njemu, zbog nefleksibilnog školskog odbora ili roditelja koji se ne mogu prilagoditi učenicima drugačijih sposobnosti učenja. Isto tako osoba koja se kreće uz pomoć invalidskih kolica prilikom odlaska na posao može imati poteškoće ne zbog svog oštećenja već zbog nemogućnosti korištenja javnog prijevoza, već zbog prepreka u okolini kao što su nepristupačni autobusi, nepristupačne stepenice odnosno ne svladavanje stepenica na radnom mjestu koje toj osobi otežavaju pristup. Stoga razumna prilagodba je središnji pojam konvencije. Ona govori zapravo o mogućnostima preinaka odnosno izvršavanju određenih preinaka i prilagodbi koje nisu nesrazmjeran teret za onoga koji to treba osigurati, ali koje ne smiju dovesti u nepovoljni položaj osobu s invaliditetom odnosno omogućiti joj puno uživanje njezinih ljudskih prava i temeljnih sloboda. Konvencija ne uvodi neka nova ljudska prava osoba s invaliditetom već pojašnjava što ljudska prava znače u kontekstu invaliditeta i koje su obveze države kada je riječ o poštivanju i osiguravanju jednakog uživanja ljudskih prava. Svaka država mora poduzeti mjere kojima će postupno ostvarivati ekonomska, socijalna i kulturna prava koristeći pritom najveću količinu dostupnih resursa primjerice kod stvaranja ili unapređivanja sustava socijalne ili zdravstvene skrbi. Postupno ostvarivanje daje državama strankama fleksibilnost u ostvarivanju tih prava i ciljeva, međutim ne oslobađa ih odgovornosti pri zaštiti tih prava. Za razliku od tih prava građanska i politička prava ne podliježu postupnom ostvarivanju odnosno RH dužna ih je odmah zaštititi i promicati. Kao što smo istaknuli u izvješću puno je razloga zbog kojih je potrebno dublje poznavanje konvencije za saborske zastupnike. Neke od tih razloga navest ću. Ljudska prava osoba s invaliditetom trebalo bi promicati iz istog razloga iz kojih se promiču ljudska prava svih ostalih građana zbog uređenog i jednakog dostojanstva i vrijednosti svakog ljudskog bića. Marginalizacija osoba s invaliditetom i podupiranje njihove ovisnosti o drugima je skupo kako za njihove obitelji tako i za društvo u cjelini. Osnaživanje osoba s invaliditetom kako bi mogle živjeti neovisno i doprinositi društvu socijalno je i ekonomski isplativo. Svatko može steći invaliditet u nekom trenutku svog života da li zbog bolesti, nesreće ili starosti. Sukladno navedenom predlažemo da Sabor usvoji sljedeće zaključke: Potrebno je obaviti sveobuhvatnu analizu postojećih zakona kako bi se utvrdilo u kojoj mjeri su usklađeni s konvencijom. Prilikom donošenja novih potpisa potrebno je osigurati njihovu usklađenost s načelima ljudskih prava i Konvencija o pravima osoba s invaliditetom. U tu svrhu potrebno je razviti i dosljedno primjenjivati matricu s procjenama učinaka zakona na osobe s različitim vrstama invaliditeta te informirati i obučiti saborske zastupnike i javne službenike o njegovoj dosljednoj sustavnoj primjeni. Potrebno je omogućiti osoba s invaliditetom dostupnost informacijama o donošenju zakona kojih se tiču njihovih prava i interesa i olakšati iznošenje njihovih mišljenja zakonodavnoj vlasti, primjerice uključivanje osoba s invaliditetom u rad saborskih odbora kao vanjskih članova. Hrvatski sabor treba osigurati pristupačnost informacijama osoba s invaliditetom koristeći pri tom tehnologije i prilagođene različitim oblicima invaliditeta. Naročito je potrebno osigurati pristupačnost mrežne stranice Hrvatskog sabora. Potrebno je osigurati da se postojeće zakonodavstvo tumači u skladu i sa smislom konvencije. Potrebno je revidirati terminologiju koja se koristi za osobe s invaliditetom u čitavom postojećem zakonodavstvu vodeći računa o primjeni ispravne terminologije prilikom donošenja novih propisa. Potrebno je isticati obvezu izravne primjene Konvencije o pravima osoba s invaliditetom u radu svih državnih tijela. Potrebno je osnažiti i dodatno kapacitirati postojeće središnje mjesto unutar Vlade RH za koordinaciju politika za osoba s invaliditetom. Prava osoba s invaliditetom kao i prava ostalih građana dio su nadležnosti svih vladinih resora i ministarstava pa je potrebno da se sva ministarstva aktivno uključe u kreiranje i provedbu politika za osoba s invaliditetom u svojoj nadležnosti. Središnje mjesto za provedbu Konvencije unutar Vlade kao i koordinacijski mehanizam u okviru Vlade treba osigurati veću dostupnost pisanih uputa, smjernica i preporuka kao i primjera dobre prakse vezanih uz provedbu pojedinih članaka UN konvencije svim tijelima uprave, te osigurati sustavno praćenje i provjeru predloženih aktivnosti u odnosu na zahtjeve, a kako bi se izbjeglo samo načelno prihvaćanje prijedloga mjera i aktivnosti bez njihove stvarne provedbe. I kao zadnji zaključak, saborski zastupnici trebaju biti dio izaslanstva koji će sudjelovati u raspravi o inicijalnom izvješću o provedbi Konvencija o pravima osoba s invaliditetom pred UN odborom za prava osoba s invaliditetom i aktivno se uključiti u distribuciju zaključaka odbora. Zahvaljujem na pažnji i vjerujem da ćete podržati usvajanje ovih zaključaka.
Hvala lijepa poštovanoj pravobraniteljici gospođi Anki Slonjšak. Pozivam predstavnike odbora radnih tijela da li žele izložiti izvješća. Utvrđujem da ne. Otvaram raspravu. Raspravu krećemo po klubovima zastupnika u Hrvatskom saboru. Na redu je Klub zastupnika HDZ-a i poštovana zastupnica Đurđica Sumrak. Izvolite poštovana zastupnice.
Hvala vam lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Uvažena gospođo pravobraniteljice osoba s invaliditetom, uvažena prevoditeljice za sve koji se koriste ovim znakovnim pismom, suradnici pravobraniteljice, uvažene kolegice i kolege. Danas sam malo uzbuđena po prvi puta jer evo ga zaista sam sigurna da svatko od nas ovdje koji sjedi je ovo tema i zaključke o kojima je govorila pravobraniteljica da ćemo ih zaista svi sa dušom podržati, ali da ćemo se u skladu sa tim zaključcima i ponašati. Konvencija, kao što je rekla pravobraniteljica za osobe s invaliditetom, je najmlađi UN-ov međunarodni dokument i Republika Hrvatska je među prve četiri europske zemlje koja je tu konvenciju potpisala 30. ožujka 2007. godine. Ponos nas u Hrvatskoj nije bio mali, dalek je put i puno je borbe bilo vezano uz to i puno je rada zaista bilo, udruga koje su se posebice bavile sa problemima osoba s invaliditetom. Možemo reći da je jedan od naj po meni dostignuća taj da smo 2008. godine zakonom utemeljili dakle pravobraniteljicu za osobe s invaliditetom gospođu Anku Slonjšak, na 8 godina je njezin mandat ali sam sigurna da će on trajati i puno više. Što to znači za osobe s invaliditetom koje su vrlo često u našim zajednicama pa moram reći u našim obiteljima bile skrivene osobe kojih se trebalo sramiti, o kojima nije trebalo govoriti. Bile su to moram reći one barijere o kojima je pravobraniteljica govorila, a ja bi ih nazvala naše skrivene barijere u našim glavama i nikako da one izađu van, nikako da se mi konačno počnemo ponašati kao ljudi jedni prema drugima jer ovdje se radi o ljudskim pravila. Ovim putem želim se sjetiti i naše dvije saborske zastupnice koje su bile osobe s invaliditetom i koje su ovom Hrvatskom saboru dali jedan drugačiji dignitet, od kojih smo mogli jako puno naučiti, koje su nam instruktorice bile i ja moram reći da eto i moja prijateljica mogu ju tako nazvati Ljubica Lukačić, iskreno je mogu tako nazvati, danas sigurno ovo gleda i očekuje da kažemo svi od srca i iskreno ono što mislimo. Očekuje prvenstveno od nas političara, odnosno političarki da kažemo pod 1 da i one trebaju se uključiti u politički život, pod 2 da se sjetimo svih naših osoba s invaliditetom koji žive u ruralnim prostorima, kojima još uvijek nije jednostavno, nije lako. Danas govorimo o ljudskim pravima i o barijerama, tamo još postoje one arhitektonske barijere koje nažalost proći će još puno vremena i zalaganja svih nas, ali i pravobraniteljice da se i one riješe. A onim drugim mentalnim barijerama koje su u samim nama ugrađene u većini mora proći još puno vremena kako bismo shvatili da smo svi mi jednaki, da smo mi svi božja djeca i da se na taj način moramo odnositi jedni prema drugima, sa puno poštovanja, povjerenja u sposobnosti. Vidjela sam ovu knjigu već i prije, ali dozvolite evo da na početku svoje ove rasprave pročitam ono što me zaista dirnulo. U našoj se zajednici na invaliditet gleda kao na pitanje milosrđa. Na vas se ne gleda kao na nekoga tko živi i može imati svoj život, zaposliti se, živjeti neovisno. To je u velikoj suprotnosti sa našim ljudskim pravima. U našim zemljama postoji golema potreba za radom na podizanju razine svijesti. Ili npr. naša Linda koja kaže kao prvo od osoba rođenih s invaliditetom poput mene obitelj često očekuje jako malo tako da su očekivanja niska. Drugo, fizičke prepreke unutar zajednica mogu im onemogućiti pristup toj zajednici i treće, društvene prepreke im mogu onemogućiti pristup zajednici. Pa evo zaista sve obitelji kad s njima razgovarate i koje u svom eto obiteljskom životu imaju uz sebe jedno dijete s poteškoćama u razvoju, kasnije je to osoba s invaliditetom, koliko god je teško u početku, koliko god je taj pa moram reći jedna nevjerica kasnije svi kažu Bože pa to je bio božji dar, moje dijete je mene oplemenilo, taj čovjek uz mene koji živi, za kojeg se brinem dao mi je snagu da vidim koje su u stvarnosti druge kvalitete života. Osobno ja imam jako puno poznatih koje su osobe s invaliditetom i zaista im se divim. To je od mojih kolega koji su uspjeli i doktorirati, magistrirati, to su neki umjetnici koji slikaju, ima i kipara pa evo ima i glumaca i htjela bih ovim putem pozdraviti još jednom i ovaj studio za slabovidne. Vidimo da je bila 7.3. premijera Ionescove "Ćelave pjevačice" i moram reći da se oko toga i nije dizalo nešto previše rekli bismo prašine i da se na neki način nije guralo za karte da se dođe na tu premijeru, da se bude viđen, a u stvarnosti je vrijedilo biti tamo, vrijedilo je iskusiti njihovo iskustvo i u stvarnosti zaboraviti da uopće postoji bilo kakva barijera između njih i bilo kakva barijera između nas. Ono za što pa eto moram reći kroz svoj rad se zalažem, ali to je evo i kroz ovaj naš Odbor za ravnopravnost spolova jest to su problemi žena, osoba s invaliditetom o kojima se vrlo često malo govorilo, malo ili nikako. Jer nikako se nije moglo uopće govoriti o tome da te žene imaju problema, da su nažalost izložene nasilju i ne samo psihičkom, ne samo seksualnom nego i svakom drugom, da su te iste žene izložene i ekonomskom nasilju, da ne mogu doći do radnih mjesta. Sa ovog mjesta pitam koliko je zaposleno osoba sa invaliditetom. Evo barem na ovih 1600 kuna što je ova Vlada predložila kao jedan fantastičan program da ljudi rade za najnižu plaću u ovoj Hrvatskoj. Koliko je zaposleno? Nitko vidimo danas u medijima, šalju se političkim strankama da obavijeste svoje članstvo kako bi se mogli zaposliti za tih 1600 kuna. Zanima me pravobraniteljice da li ste vi bili u poziciji saznati da se otvaraju radna mjesta u ministarstvu i da li ste bili u prilici upozoriti i upoznati svoje članice i članove da se eventualno mogu javiti na takvo radno mjesto. Pa evo barem to. Kako da protumačimo da se danas i u medijima, ali moram reći i među političarima, pa evo i jučer je s nama bila ministrica socijale i rada gospođa Opačić. Terminologija kojom se ona koristi apsolutno je začuđujuća, jer jedna ministrica mora znati, ja sam joj rekla i u pola noći kad ju probude i na bilo kojem inventu da se radi o djeci sa poteškoćama u razvoju, da se radi o djeci i osobama sa invaliditetom. Jučer se nije smjelo spomenuti ni stančić, ni bilo koja druga problematika koja se je odnosila na zapošljavanje, koja se odnosila naprosto na upozorenje na to kako u stvarnosti osigurati čuvanje djece kroz ovaj novi Zakon o dadiljama, posebice djece koja su s poteškoćama u razvoju. Začudili smo se svi već s tim što danas evo govorimo o tome da ćemo mi saborski zastupnici, mi političarke i političari dati jako puno od sebe, priključiti se svim vašim akcijama i zaista na neki način reći nema barijera, želimo vam pomoći, uvijek smo na raspolaganju. Ali da bismo to mogli moramo, dakle usvojiti ne samo terminologiju nego to govoriti jer tako osjećamo. Ja neću sada više dužiti. Mislim da danas pred nama je ova knjižica. Svi smo to pročitali, ali neka svatko u sebi duboko zaroni u svoje srce, u svoje misli i neka kaže s nama žive osobe koje su jednake kao mi, koje imaju iste mogućnosti, koji su vrhunski sportaši, glumci, osvajaju medalje. Pa evo recimo za gospodina Kralja ili još neke od sportaša da se nije napravilo jako puno i pritisaka na športske saveze možda taj para olimpijski sport ne bi bio tako u našoj Hrvatskoj zastupljen ni na televiziji, a i mi ne bismo znali što sve rade evo naši skijaši. Divili smo se našoj Janici kada je bez jednog štapa doskijala na Sljemenu, a moramo se diviti svoj našoj djeci u skijaškom savezu koji evo dolaze na cilj sa puno većim, ja bih rekla njima to nisu problemi. Nama su to. Meni se to čini da bi meni bio strašan problem, ali evo ne samo bez štapa nego i na jednoj nozi i skijaju i plivaju. I ja zaista želim da ovo bude posvećeno ljudskim pravima, znači pravima ne samo osoba sa invaliditetom nego kad govorimo o tome da i oni imaju svoja prava kao i svi ostali. Hvala. Mi ćemo naravno podržati vašu inicijativu gospođo pravobraniteljice.
Hvala i vama. Na vaše izlaganje prijavljene su replike, idemo po redu. Prva replika poštovani zastupnik Stjepan Milinković, unutar stranačka replika.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pa kolegice Sumrak, suglasan sam svakako da ćemo podržati ove zaključke, ali isto tako i sa onom tvrdnjom da ih se treba pridržavati jer su sve glasnija upozorenja što je potvrdila i gospođa pravobraniteljica o problemima djece i stanju djece sa poteškoćama u razvoju i osoba sa invaliditetom. Jučer smo se dosta oko toga sporili, danas nema potrebe možda nastavljati. Ali je potrebito reći da nikad dovoljno napora ono što je ponovila kolegica Tireli da se, dakle na daljnji način popravi to stanje ali i postupnosti. Dobro sam primijetio tvrdnju gospođe pravobraniteljice postupnost. I u tom smislu želim reći baš glede centra Stančić. Dakle, onaj projekat deinstitucionalizacije započet na neki način hajmo reći, ali mislim da evo na to upozoravaju i roditelji i djelatnici i svi da na takav način to ne može ići. Jer na primjer u jednoj Engleskoj se radi to, ali se radi gotovo 30 godina, 30 godina jer smo svjedoci da u tom centru Stančić mnoge osobe imaju i zdravstvene potrebe daleko veće što se tim projektom ne može ovako na vrat na nos preko noći ne može se napraviti i to će izazvati dodatne teškoće i dodatne probleme. I to sam želio i jučer upozoriti i danas. Dakle, apsolutno jedna postupnost, jedan pristup koji će naravno, dakle neće stvoriti dodatne probleme i teškoće za te korisnike koji su tamo. Hvala lijepo.
Hvala i vama. I odgovor na repliku poštovana zastupnica Đurđica Sumrak. Izvolite.
Hvala vam lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Pa uvaženi kolega, vi ste u pravu. Ali da biste do te postupnosti došli puno je potrebno upornosti, ali ja bih rekla senzibiliteta jednako tako prema problemima koji se odnose na osobe sa invaliditetom. Upornosti od strane gospođe naše pravobraniteljice koju zaista ima, senzibiliteta ja bih rekla da ipak mrvica nedostaje u današnjoj Vladi nedostaje taj senzibilitet pa moramo se prisjetiti bivše Vlade, bivše tadašnje i potpredsjednice Vlade i ministrice obitelji, ja dobro znam da je jako puno surađivala tada sa udrugama i da sve ovo i 2007. i 2006. i konvencija i sve druge neke zakonske regulative ne bi bile riješene da tada nije ona imala neću reći empatiju nego jednostavno senzibilitet. Osjećala je da mora učiniti nešto. Danas treba to osjećati gospođa Opačić da je dužna učiniti nešto i da to želi učiniti i da se upozna zaista sa problemom, ali zaista, i da sluša te probleme i da ih čuje. Eto, hvala.
Hvala lijepa. Sljedeća replika i poštovani zastupnik Jozo Radoš. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Kolegice Sumrak počeli ste vrlo lijepo, široko, tolerantno i sa razumijevanjem govoriti o pravima osoba sa invaliditetom i onda ste sasvim neprimjereno pozvali gospođu Slonjšak da se uključuje u stranačke rasprave oko toga tko je koga zapošljavao i kako. Pa ja neću dakle na taj neprimjeren način uvlačiti tu temu tko je koga zapošljavao i na koji način na stranačkim listama jer to nije doista tema s kojom bi trebalo opterećivati ovu raspravu. Ali vaše pozivanje gospođe pravobraniteljice da se uključi u tu raspravu je potpuno neprimjereno.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Đurđica Sumrak.
Hvala vam lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Uvaženi kolega ja nisam nikoga uvlačila u raspravu, ja sam ukazala na problem. Ja sam samo zapitala da li je i gospođa pravobraniteljica dobila informaciju o mogućem zapošljavanju za minimalnu plaću od 1600 kuna kod osoba sa invaliditetom. Dakle, nisam je uvlačila u raspravu, a mislim i ne razumijem zbog čega se ne može ukazati na problem. Ako ne možemo ukazati na problem onda znači da nema tolerancije. Ja se nadam da u ovom pitanju ne smije biti problema, a tolerancija mora biti vrhunska.
Hvala lijepa. Sljedeća replika i poštovani zastupnik Branko Hrg. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Pa evo kolegice Sumrak vi ste rekli da je vrlo važno i bitno da se ovdje u Saboru probudi senzibilitet da budemo svi senzibilni prema osobama s invaliditetom. No ja ću reći da to neće biti dovoljno. Jer ako mi sve podržimo i svi zaključci i prijedlozi koji se daju naravno od gospođe pravobraniteljice su apsolutno prihvatljivi i svi ćemo ih sigurno podržati, ali ako to sustav ne poprati sa zakonskim aktima, ako ne poprati sa novcima, ako ćemo rješavati pitanje osoba s invaliditetom sporadično kako dođe koji ministar pa se onda otvori neki program pa se 6 mjeseci uvede program geronto službe za osobe s invaliditetom pa se onda uvede program sporadično pomoći djeci sa invaliditetom u školama, a nakon toga nakon 6 mjeseci više nema financija za to i to sve propada onda nismo ništa riješili. Dakle, mi im ovdje moramo sustavno riješiti taj problem, staviti ga u zakonske okvire, narediti svima da se time povode, osigurati za potrebna sredstva. I još jedna stvar, ja dolazim iz jednog malog grada koji ima strategiju, imao je jednu od prvih strategija za osobe s invaliditetom, koji ima Udrugu osoba s invaliditetom koja zapošljava 19 ljudi koja ovoga trenutka priprema otvaranje jedne firme socijalnog poduzetništva, znači osobama s invaliditetom samo treba pružiti priliku i one će sigurno sve napraviti što je potrebno. Ali omogućimo, zakonski omogućimo potpornim sredstvima da to ne bude od vremena do vremena, od ministra do ministra, od Vlade do Vlade. To nije dobar put, to je ono što mora ovaj Sabor riješiti. Kad se to riješi bit će puno lakše svima funkcionirati i svima raditi u ovom sustavu.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Đurđica Sumrak.
Hvala vam lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Kolega ja se s vama slažem. Evo vi ste sami rekli da dolazite iz malog grada gdje je to moguće. Dakle, moguće je. Ono što ja mislim da bi u Hrvatskom saboru veliki rad na tome implementaciju u stvarnosti svih ovih zaključaka i prijedloga bio sljedeći da se na svim našim odborima kad dolaze zakoni k nama da na neki način svoje mišljenje da i pravobraniteljica za osobe s invaliditetom da vidi u kojoj mjeri se u nekom zakonu zaista implementiralo ono što je u zaključcima navedeno, što se odnosi na ljudska prava a odnosi se na osobe s invaliditetom. Mislim da bi to bilo jako, jako dobro, onako kako bi trebalo raditi i nadam se da ćemo to jednog dana i u našem Hrvatskom saboru dočekati.
Hvala lijepa. Nastavljamo raspravu po klubovima zastupnika u Hrvatskom saboru. Na redu su Hrvatski laburisti i poštovana zastupnica Nansi Tireli. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, poštovana pravobraniteljice, prevoditeljice, svi suradnici i suradnice, kolegice i kolege. Pa evo Hrvatski laburisti će podržati ovo Izvješće pravobraniteljice za osobe s invaliditetom i bit ću vrlo, vrlo kratka. Svi znamo, odnosno najbolje znaju osobe s invaliditetom kakav im je život, koje su im prepreke u ovom našem društvu sa kojima se svakodnevno susreću i koliko god mi upozoravali i ukazivali na neke stvari činjenica jeste da se kolektivna svijest društva po pitanju osoba s invaliditetom itekako mora mijenjati i da je još pred nama jako, jako dugi put. Iskoristit ću ovu raspravu zbog jedne stvari. Žao mi je što na ovom priručniku piše priručnik za saborske zastupnike, a što nije dodano na njemu još i za ministre. Mi smo jučer u ovoj sabornici bili svjedoci gdje resorno ministarstvo, odnosno resorna ministrica replike kolega odnosno saborskih zastupnika koji spomenu problem osoba s invaliditetom kritizira i proglašava samo skupljanjem političkih poena. Mislim da je ovo izvješće i ova konvencija upravo na tragu toga i to je ono što cijelo vrijeme govorimo. Kada se donosi bilo koji zakon onda trebamo voditi računa o tome koliko su osobe s invaliditetom u taj zakon implementirane i na koji način se taj zakon odnosi prema njima samima. Dakle, to je poanta cijele ove priče, i cijelog ovog izvješća i cijele ove konvencije a onda padamo na najbanalnijem ispitu kada se predstavlja zakon u ovom Saboru i kada se saborski zastupnik sa senzibilitetom prema osobi s invaliditetom javi da bi ukazao na određene probleme dogodi da upravo resorna ministrica tih osoba s invaliditetom proziva saborskog zastupnika i kritizira da to govori isključivo zbog skupljanja političkih poena. Mislim da je to upravo ono s čime se moramo suočit i da ovo jednostavno moramo počet živjet. Mi smo potpisali strašno puno konvencija i u većini slučajeva nas se i hvali da smo među prvim potpisnicima tih konvencija, ali nije dovoljno konvenciju samo potpisati. Ono što u konvenciji piše treba isprovoditi, tu konvenciju treba živjeti i sve ono što u njoj piše shvatiti ozbiljno. Ukoliko nam je stvarno do nečega i stalo. I za kraj, samo ću evo na riječi pravobraniteljice se nadovezat, rekli ste puno je razloga zbog kojih bi zastupnici trebali poznavati konvenciju. Da puno je razloga, ali je upitno isto to koliko saborski zastupnici uopće više mogu utjecati na donošenje bilo kakvih zakona i koliko, i ako utvrde da je potreban određeni amandman na nekom zakonu na to uistinu mogu i utjecati. I za kraj, samo jedna rečenica koja piše u konvenciju, koju je i pravobraniteljica spomenula: "Svatko može steći invaliditet u svakom trenutku." I mislim da bi smo toga svi trebali biti svjesni i da kada donosimo zakone u ovom visokom Domu ih donosimo sa sviješću da ih donosimo za sebe same jer da se taj zakon upravo sutra može ticati upravo nas.
Hvala lijepa. Nastavljamo raspravu po klubovima. Na redu je klub HNS i poštovani zastupnik Boris Blažeković. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, gospođo Slonjšak. Danas raspravljamo o izvješću za koje mi u klubu HNS-a smatramo da mora biti prvo na popisu svih mogućih izvješća. Problematika koju tretira izvješće jest problematika koja mora biti ispred svega što mi kako ljudi uopće trebamo početi raditi. Uvijek i na svakom mjestu treba omogućiti normalna život potrebitima a tek onda sve ostalo dolazi na dnevni red. I kad se raspravlja o proračunu, i kad se raspravlja o obrazovanju, kulturi, zdravstvu, zapošljavanju, sigurnosti prometu uvijek prvo osobe s invaliditetom pa onda svi ostali i tek za tim sve ostalo. Svugdje i na svakom mjestu svi moramo imati pravo na jednak pravni tretman, svi smo pred javnim institucijama isti osim kad su u pitanju osobe s invaliditetom tu su oni, odnosno one imaju pravo prvenstva. Hrvatska je zemlja s relativno velikim postotkom broja osoba s invaliditetom, preko 11% po izvješću pravobraniteljice u siječnju 2012. 518 801 osoba, što je jasno je posljedica rata. Tim više se svi mi koji na sreću nismo osobe s invaliditetom moramo s punom svijesti i ljudskom savjesti angažirati na društvenoj inkluziji svih naših invalidnih sugrađana, odnosno sugrađanki. U svojim izvješćima pravobraniteljica za osobe s invaliditetom upozorava da je činjenica da se osobe s invaliditetom nalaze u sve težim socijalnim uvjetima a nerijetko žive i u uvjetima siromaštva. Mi u klubu HNS-a smatramo da je takvo nešto nedopustivo i ovim putem pozivamo sve državne institucije a posebno Ministarstvo socijalne skrbi da učini sve da niti jedna osoba s invaliditetom ne živi u uvjetima siromaštva. Po nama to je sa stanovišta elementarne ljudskosti naprosto nedopustivo. Za osobe s invaliditetom se moraju naći sredstva kako bi živjele sa stvarnim dostojanstvom i sretne po najvišim standardima koje im zajednica može pružiti. No, ovo izvješće ukazuje, izvješćuje ovaj visoki dom a putem njega i javnost o važnosti promjena pogleda na osobe sa invaliditetom s medicinskog modela na socijalni model u skladu s Konvencijom UN-a o pravima osoba s invaliditetom. I zahvaljujem se pravobraniteljici za osobe s invaliditetom na ovom izvješću i želim vam na početku izraziti zadovoljstvo činjenicom da je Hrvatska jedna od prvih država koja je ratificirala Konvenciju UN-a o pravima osoba s invaliditetom. Dozvolite mi da ovdje naglasim neke stvari iz samo izvješća a tiču se nas saborskih zastupnika odnosno ovog visokog doma. Tu pravobraniteljica iznosi i pita što Parlament može učiniti kako bi osigurao ugrađivanje konvencije u nacionalno zakonodavstvo? I kaže, priznati građanska, kulturna, ekonomska, politička i socijalna prava žena muškarcima i djeci s invaliditetom, osnovnim zakonom države odnosno Ustavom ili temeljnim zakonom. Ponovno razmotriti postojeće odredbe Ustava i temeljnu zaštitu, i zaštitu osoba s invaliditetom, uključiti opće jamstvene jednakosti, zabraniti diskriminaciju na osnovi invaliditeta, uključiti posebne odredbe o pravima osoba s invaliditetom, revidirati terminologiju koja se koristi za osobe s invaliditetom, usvojiti nacionalno zakonodavstvo u koji je ugrađen sadržaj konvencije ili čak čitav njezin tekst izričito navodeći kako je taj zakon provediv pred sudovima, usvojiti dodatno provedivo zakonodavstvo ovisno o postojećem zakonodavstvu. Sveobuhvatan diskriminacijski zakon uključujući zabranu diskriminacije na osnovu invaliditeta u javnom i privatnom životu, ne diskriminacijske zakone u različitim sektorima kao što su rad, obrazovanje, pristup pravosuđu uključujući invaliditet kao zabranjeno područje, osigurati postojanje mehanizma za savjetovanje osoba s invaliditetom ili organizacijama koje ih predstavljaju na razini donošenja zakona, revidirati terminologiju koja se koristi za osobe s invaliditetom u postojećem cjelokupnom zakonodavstvu. I kaže kako saborski zastupnici mogu pomoći pri uređivanju Konvencija u nacionalno zakonodavstvo. Osigurati da osnovni državni zakon Ustav ili temeljni zakon štiti i priznaje građanska, kulturna, ekonomska, politička i socijalna prava osoba s invaliditetom, osigurati analizu postojećeg zakonodavstva kako bi se utvrdile njegova usklađenost s konvencijom, osigurati da sva područja navedena u Konvenciji budu ugrađena u nacionalno zakonodavstvo kako ono postojeće tako i ono novo, osigurati savjetovanje osoba s invaliditetom i njihovim organizacijama tijekom procesa donošenja zakona, osigurati da se na parlamentarnoj razini ustanove odgovarajuće institucije i mehanizmi kako bi se osiguralo da svim novo usvojeni zakoni budu usklađeni s konvencijom, osigurati da državnom proračunu bude dodijeljeno dovoljno financijskih sredstava za različite sektore koji su važni za ostvarivanje prava osoba s invaliditetom. Iskoristite parlamentarne postupke kao što su podnošenje zakonskih prijedloga rasprava, podizati razinu svijesti o pravima osoba s invaliditetom kroz raspravu unutar političke stranke, udruživanje s drugim saborskim zastupnicima radi jačanja sposobnosti, lobiranja, partnerstva s organizacijama osoba s invaliditetom i kampanje za informiranje javnosti. U stvarnosti radi se o elementarnom ljudskom pravu i radi se o najosnovnijoj funkciji države. Osnovna ljudska prava svake pojedine osobe su pravo na život, pravo na sigurnost, pravo na sreću. Ta prava država mora osigurati svakoj građanki odnosno građaninu ali prije svega osobama s invaliditetom. Definicija uloge države zaista je jednostavna. Uloga države je da svojim žiteljima osigura sigurniji, bolji, jednostavniji i sretniji život. U teoriji je zapisano a mi smo kao građani imali sreću da smo se i stvarno odlučili na referendum 19. svibnja 1991. da želimo živjeti u uređenom društvu odnosno u svojoj državi. Mi smo stvorili državu i ona je tu zbog nas, a nije država stvorila nas i nismo mi tu zbog nje. Država je naša a ne mi njeni i ona treba služiti nama a ne mi njoj. Koliko god je definicija uloge države jednostavna, toliko je vođenje države izuzetno opsežan, težak, posebno sadržaj na znanju i vještinama te posebnim intelektualnim i radnim energijama baziran, složen posao. Da bi država bila iole pristojna ona se mora pobrinuti prije svih za one koji to ne mogu sami a to su prvenstveno osobe s invaliditetom. Ljudska prava osoba s invaliditetom su naš svakodnevni prioritet i prvenstveno smo mi kolegice i kolege iz SDP-a, HNS-a, IDS-a i HSU-a trenutno odgovorni, dušni poboljšati uvjete našim invalidnim sugrađanima i sugrađankama. Mi smo trenutno na vlasti i na nama je da mijenjamo model pristupa s medicinskog na socijalni i da svakodnevno poboljšavamo uvjete života osobe s invaliditetom. Možemo biti ponosni da živimo u državi koji građeni u brojnim javnim akcijama dokazuju visoku razinu empatije za naše najbolesnije i najpotrebitije sugrađane i sugrađanke često djecu. Ali to još više obvezuje institucije i političare na svim razinama da u državi da ulože maksimalne napore kako bi se naše sugrađanke i sugrađani s invaliditetom osjećali prihvaćenima i sretnima. Briga za one koji ne mogu brinuti sami za sebe govori o nama samima, govori o tome kakvi smo ljudi i na kojoj smo civilizacijskoj razini, tu ne smijemo popuštati i tu ne smije doći do pada koncentracije. To je naša svakodnevna obaveza i uvijek prvenstveno onih koji su trenutno na vlasti na svim razinama od mjesnog odbora do nas u Saboru. I dozvolite mi da ovdje opet evo ukažem na jednu sramotnu činjenicu a tiče se svih. Radi se o sanitetskim, smještajnim, zdravstvenim i rehabilitacijskim uvjetima nekih psihijatrijskih bolnica u Hrvatskoj, u velikoj većini oni su nedopustivi. Želim posebno upozoriti na stanje na gerijatrijskom odjelu Psihijatrijske bolnice u Vrapču. Taj odjel je nažalost odlaze pred sam kraj svojeg života neki naši mame i tate, neki naši djedovi, bake, izgleda apsolutno nedopustivo sramotno. To je inače mjesto koje bi trebalo izgledati najbolje i trebalo bi biti najuređenije s liječničkom opremom najnovijih generacija i trebalo bi biti naprosto jedno čisto, ugodno mjesto. Ne postoji toliko dobar liječnik ili liječnica niti postoji dovoljno dobra medicinska sestra ili bolničar koji može nadomjestiti sramotne uvjete u kojima pred svoje zadnje dane obitavaju neki od naših određenih sugrađana. Molim svoj nadležaj da ulože maksimalne napore kako bi se uvjeti na gerijatrijskom odjelu Psihijatrijske bolnice u Vrapču odmah promijenili ili treba zatvoriti taj odjel. Apeliram na ministricu socijalne skrbi, na ministra zdravlja da učine sve kako bi se to strašno stanje na gerijatrijskom odjelu psihijatrijske bolnice u Vrapću promijenilo. Ovo nazvao bih vrhunsko izvješće koje smo dobili od pravobraniteljice za osobe s invaliditetom je naprosto vrsni edukativni motivacijski materijal koji nam svima može poslužiti da se zamislimo nad samima sobom. Ali sigurno može poslužiti kao snažan motivacijski impuls ka tako važnom cilju da svi skupa što više budemo naprosto ljudi. Hvala lijepo. HNS će prihvatiti ovo izvješće.
Hvala i vama poštovani zastupniče. Idemo sa replikama. Prva replika i poštovani zastupnik Dujomir Marasović. Izvolite.
Štovani gospodine predsjedniče. Kolega Blažekoviću, ova vaša rasprava u meni je ne samo pobudila političku strast za nekakvom replikom, ovo me dovodi do frustracije, ne znam kako ću se sa ovom frustracijom nosit. Vi ste rekli niz stvari da ovo pitanje treba biti iznad svih pitanja o proračunu, pa ste rekli da se moraju naći sredstva za život u dostojanstvu naših invalida, pa ste na kraju rekli da Psihijatriji u Vrapču da postoje sramotni uvjeti u vezi nekog higijenskog čvora itd. i tu riječ sramotno ste ponovili nekoliko puta. Ova vaša rasprava nije samo nisu krokodilske suze nego je ona sramotna rasprava. I treba jedan put pred hrvatskom javnosti vas i cijelu vladajuću garnituru razobličiti kako i u čemu i u kom smislu nastupate i čemu je ovo sramotan pristup vlasti. Koliko je meni jasno mislim da je HNS zastupao odvojenost ovih izbora za EU parlament od lokalnih izbora i time direktno potrošimo Hrvatska 75 milijuna kuna. Kolega Blažekoviću, vi i ostali partneri iz koalicije normalno da ste inzistirali da se raspišu izbori pa je onda predsjednik raspisao ono što ste mu rekli. Sa 75 milijuna možete riješiti sve pristupe na svim križanjima u Hrvatskoj za naše invalide, sa 75 milijuna kuna možete riješiti sve semafore u Hrvatskoj, sa 75 milijuna možete riješiti sve sanitarne čvorove ne samo u Vrapču nego u svim bolnicama u Hrvatskoj. Ova vaša rasprava je sramota, dokaz je da ne vodite računa o novcu hrvatskih građana nego da ga razbacujete na tako degutantan način raspisujući izbore koji su na neki način mogli biti tri tjedna poslije i dajete za njih 75 milijuna, a nemate novaca za riješiti sanitarne čvorove [[Upadica: Hvala lijepa, isteklo je vrijeme.]] ovo je više nego sramota.
Hvala. Odgovor na repliku poštovani zastupnik Borsi Blažeković. Izvolite.
Hvala lijepo. Samo bih htio reći kako sam apsolutno sjećajući se proteklih petnaesta, dvadesetak godina oduševljen sa načinom trošenja vlasti HDZ kako su oni to trošili u zadnjih 20 godina što je bilo nešto nevjerojatno za razliku od nas koji to evo po govoru gospodina Marasovića mi sramotno trošimo. A pitam se što su oni radili sve te silne godine ukoliko uopće netko mora upozoriti na ovakvo stanje u određenim psihijatrijskim ustanovama? Što su oni radili tih silnih 20 godina koliko su bili na vlasti? kako to nije sramotno? Kako ih to nije sram ukoliko se na takve stvari uopće usude replicirati.
Hvala lijepa. Sljedeća replika i poštovani zastupnik Branko Hrg. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Evo Bože moj kako meni zna biti mučno u ovoj sabornici od tolike patetike i demagogije koju ovdje slušamo i čujemo. Sve si mislim zašto to uopće radimo. No mene je kolega Blažeković obradovao obzirom da sam spomenuo da u Križevcima radimo jedan program jednu radnu aktivnost, jednu firmu, jednu gospodarski projekt sa Udrugom osoba s invaliditetom gdje ćemo zapošljavati osobe s invaliditetom, a da HNS drži Ministarstvo gospodarstva dosta je u tom dijelu naravno ima pod kontrolom stvari. Evo ja očekujem da ovdje na ovakvom primjeru doživimo nešto da ćemo se moći obratiti i da ćemo uspjeti realizirati taj projekt uz određene potpore prave pomoći aktualne Vlade. I također bih predložio i preporučio dakle i vama kao jednom od glavnih koalicijskih partnera da natjerate i prisilite i predložite zakon gdje će se jedinice lokalne samouprave zadužiti i obvezati da moraju napraviti strategije za osobe s invaliditetom, to bi bio pravi potez, to bi bio pravi posao.
Hvala lijepa. Sljedeća replika i poštovana zastupnica Jadranka Kosor. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Kolega Blažekoviću s vama se potpuno slažem u onom dijelu u kojem ste, slažem se sa puno onoga što ste izrekli ali osobito oko onoga da treba naravno uvijek voditi računa da imamo dovoljno novca kako bismo ostvarivali posebne projekte o kojima govori i Konvencija o zaštiti ljudskih prava osobe s invaliditetom. Međutim moje mišljenje i iskustvo je da to apsolutno nije najvažnije. Vi ste se obraćali nama političarima i nama zastupnicima ali naravno i političarima u Vladi ali i na lokalnoj razini. Budući da ovdje govorimo i razgovaramo o temeljnim ljudskim pravima svakoga čovjeka, svakoga pojedinca o Ustavu RH i ostvarivanju ljudskih prava, onda bih rekla da je puno važnije stvarno opredjeljenje svakoga političara u poštovanju ljudskih prava, u poštovanju prava drugoga i da ne možemo očekivati od političara koji sustavno krše ljudska prava drugih, koji ponižavaju, vrijeđaju, koji omalovažavaju druge ne možemo očekivati da poštuju prava iz konvencije ili ustavna prava o zaštiti osobe s invaliditetom. Dakle, o temeljnim ljudskim pravima ovdje govorimo. Ona su ne neki način specifična u odnosu na invalide ali od političara koji ponavljam krše tuđa ljudska prava često nažalost svakodnevno ne možemo očekivati da će imati ni senzibilitet, ali ni posebne milosti prema osobama s invaliditetom. Hvala.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku poštovani zastupnik Boris Blažeković. Izvolite.
Hvala lijepo. Drago mi je da se slažete sa većim dijelom moje rasprave. kroz ovu moju raspravu intencija je bila da mi u HNS-u Liberalnih demokrata smatramo da ne smije pasti koncentracija svih nas zajedno, a mi smo ti, političari su ti koji mogu nešto stvarno doprinijeti i pomoći, da ne smije pasti naša koncentracija u svakodnevnom poslu, pomoći i poboljšanju uvjeta života invalidnih osoba u Hrvatskoj, posebice zato jer hrvatsko društvo je pokazalo ne jednom veliki senzibilitet za one kojima je najpotrebnije, kojima je najteže i u brojnim akcijama su hrvatski građani dokazali da oni taj senzibilitet imaju. Naša obveza kao političara je da taj senzibilitet razvijamo još i više, da budemo još senzibilniji i da osobama s invaliditetom pružimo apsolutno što god je moguće u danim okolnostima, ali nikada ne zaboravljajući našu obvezu da su osobe s invaliditetom najslabiji dio našeg društva i koliko je njima dobro, najbolje, toliko je negdje to ipak granica gdje … možemo govorit da je ukupno društvo i zdravo i pozitivno u svim društvenim segmentima.
Hvala lijepa. Sljedeći Klub zastupnika je klub HDSSB-a i poštovani zastupnik Dražen Đurović. Izvolite poštovani zastupniče.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana pravobraniteljice za osobe s invaliditetom, poštovane zastupnice i zastupnici. Pa evo stvarno mi je i čast na neki način i osjećam to kao privilegiju naći se u prilici zapravo u Hrvatskom saboru razgovarat ili diskutirat o jednoj temi kao što su pitanje osoba s invaliditetom, a ne samo pitanje osoba s invaliditetom već općenito pitanje osobe. Mi se vrlo rijetko zapravo susrećemo sa nekom temom koja se tiče osoba, najčešće se susrećemo sa raznim temama koje se ne tiču ljudi već samo posredno na njih djeluju dok je ovo zapravo, a posebno i trenutak dakle današnji trenutak. Jučer smo se cijeli dan, od jutra do navečer iscrpljivali po za mene dvije frustrirajuće točke dnevnog reda, jedan je Zakon o dadiljama koji sam osobno doživljavao kao zaista potpuno izlišan u cijelosti i nepotreban i nakon toga smo se dugo iscrpljivali oko Zakona o minimalnoj plaći i oko toga da li je dovoljno da ta plaća bude 2800 ili 2900 kuna bruto, a ono je ponižavajuće bila ona 2800, bila 2900 ili 3000 kuna ili je nedostatna za normalan ljudski život i osjećao sam se zapravo na neki način loše i neugodno jer je moja bruto plaća sedam puta veća, a ja trebam dići glas i ruku da li je nekome dovoljna minimalna bruto plaća 2800, 2900 ili 3000 kuna. Koliko god ona bila, ona će bit nedostatna jer sa 2300 ili 2400 kuna neto u ovoj državi se ne može danas živjet životom dostojnim čovjeka. I ta odgovornost kojom se čovjek u takvim situacijama susreće nisi odgovoran, ali si suodgovoran zapravo na neki način barem kod mene i stvarala određenu frustraciju i nelagodu što zapravo ne mogu više učinit, a moram i prihvatit tu činjenicu eto društva u kojem živim. No eto navečer ako ništa drugo onda je navečer došla jedna dobra vijest, dobili smo novog papu Franju I., to je zaista jedna sjajna vijest, dobili smo sjajnog čovjeka na čelu naše katoličke crkve, jedan dobar, pozitivan događaj. I sada dolazim evo nekako i u duhu tog osjećaja danas na ovu raspravu, na ovu vrijednu raspravu, na ovu raspravu koja nas kao ljude zapravo pomiče ne samo kad je riječ o pitanju odnosa prema osobama s invaliditetom već općenito kad je riječ o našem odnosu prema čovjeku kao čovjeku, neovisno o tome da li on imao invaliditet ili nemao invaliditet, prema čovjeku kao osobi stvorenoj na božju sliku i priliku. Pravobraniteljica je dosta govorila o pojmu vezano za konvenciju, pojmu razumne prilagodbe, dakle razumne prilagodbe osobama s invaliditetom u odnosu na mogućnost naravno i države i jedinica lokalne uprave, ali i o senzibilizaciji potrebe zapravo da se učine dostupnijim, da se sve učini dostupnijim tim osobama. I tu se zapravo potpuno slažem što zapravo sjetim se '79. kad sam uselio u jednu zgradu, ta je zgrada imala rampu koja je bila toliko okomita da ni najzdravija djeca se nisu mogla njome uspet, a kamoli da bi se netko mogao uspet u invalidskim kolicima. Mi smo kao društvo ipak prilično promijenili svoj stav i prilično smo promijenili svoje norme i neki svoj društveni senzibilitet i mi smo se kao društvo evo otkad je Hrvatske države ipak poprilično promijenili i imamo zaista, puno smo osjetljiviji prema pitanju osoba s invaliditetom. Ja mislim da je to općenita tendencija. S druge strane, nije pitanje samo osjetljivosti već svjesnosti da se neke stvari moraju promijeniti. Hrvatski narod je bio i ostao i širokogrudan i suosjećajan i spreman pomoći i to smo mi zapravo u svakodnevnom životu pa i kroz bezbroj humanitarnih akcija, ali i kroz nas odnos ljudi prema ljudima to je vidljivo. Međutim, nije bila možda dovoljno ukorijenjena svijest o potrebi da moramo neke i zakonske i društvene prilagodbe jednostavno učiniti. I mislim da i ovakve rasprave pa i ovakve deklaracije, naravno ova deklaracija UN-a o kojoj mi sad raspravljamo jedna je od bezbroj deklaracija UN-a koja ovakve države kao Hrvatska prihvaćaju, one najveće ih u pravilu ne prihvaćaju, a ovakve kao Hrvatska prihvaćaju, male države koje žele nešto činit. Jer ima puno deklaracija i raznih odluka UN-a koje velike države nažalost i konvencija koju velike države ne prihvate male prihvate, mi činimo što možemo, a veliki idu svojim putem. No eto mi naše hrvatsko društvo gradimo, ne gradi ga nitko izvan nas, prema tome naravno i moramo i trebamo učiniti što god možemo. Jedan od problema također koji bih spomenuo, koji se javljao, bilo je pitanje asistenata za djecu s posebnim potrebama, neovisno o tome mislim neki su se žalili zbog, postoji danas hajde recimo tako neki politički korektan rječnik ili manje korektan. Ali mislim da se ne bi trebali hvatati na terminologiju kako je netko izgovorio neku riječ. No, problem tih asistenata djece u školama je prilično izražen jer ta djeca trebaju posebne asistente u školama, a na žalost to je u dobroj mjeri prepušteno financiranje toga gradovima, općinama i županijama. U prvom redu mnogi od njih nemaju novaca, jednostavno ti se programi gase i dio te djece, ja govorim o Požeško-slavonskoj županiji danas nema asistente i ne može zapravo pohađati školu zato što županija nema novca. I postavio sam i zastupničko pitanje, no nije bilo ni nekog interesa niti odgovora da se zapravo nađu, nađu određena sredstva. Neki asistenti bi radili i za onih 1600 kuna ili samo da im se plate barem radni staž ali eto, tako je to u našoj državi. Također postoji kod nas nešto o čemu također treba progovoriti. To je brojka od tzv. 450000 osoba sa invaliditetom u Republici Hrvatskoj, dakle kojih mi kao Republika Hrvatska prepoznajemo. I tu zapravo također postoji jedan nesporazum jer su razni, zbog raznih interesa u raznim vremenima razne skupine prihvaćale i dobivale status invalidnosti ili invaliditeta ili je to bilo put da se ostvari nekakva mirovinska prava i slično. Ja i dalje tvrdim da u Hrvatskoj nema 10% invalidnih ljudi nema. Ali s druge pak strane naši, udruga naših slabovidnih i slijepih osoba se žali da imaju praktički najmanji iznos naknade u regiji, a kamoli u Europi. Dakle, hoću reći da na neki način dispergiramo prava, a s druge strane onim osobama koji zaista trebaju pomoć i države i lokalne zajednice na njih onda dovoljno nismo fokusirani. I tu optiku bi zapravo trebalo mijenjati. Znači, zaista detektirat one skupine i one ljude i one kategorije koji zaista imaju problem i na te osobe zaista i usmjerit i resurse i materijalne i društvene i tim ljudima ciljano osigurati mogućnosti, a ne s druge strane proširivat krug zapravo izvan svake racionalne mjere i onda tu gubit zapravo fokus na prave probleme. I na kraju svakako klub HDSSB-a podržat će ovo posebno izvješće pravobraniteljice.
Hvala i vama poštovani zastupniče. Prijavljene su replike pa ćemo po redu. Prva replika i poštovana zastupnica Đurđica Sumrak, izvolite.
Hvala vam lijepo gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Oprostite što sam razgovarala. Uvaženi kolega, upravo i slušale su vašu raspravu neke od osoba sa invaliditetom i upravo zbog toga sam ja sad malo pričala i upućujem vam kritiku. Nije točno uvaženi kolega da je svejedno kojom se terminologijom mi ovdje koristimo, na koji način se obraćamo jedni među drugima. Oprostite koje su vaše posebne potrebe kolega? Možete li vi to reći ili isključivo mislite da samo posebne potrebe se odnose na osobe sa invaliditetom? Nije točno. Ja mislim da imate i vi isto posebne potrebe. I zamislite terminologija koja je Šeratonskom deklaracijom usvojena izmijenjena je i u našem hrvatskom Ustavu. Pa kojim pravom? Onda bi se mi mogli tako indolentno ponašati i reći ma to uopće nije bitno, pa to je recimo jednako kao da se mi nazivamo kak' nam padne na pamet, vi mene, ja vas, svrstam vas u grupu neku ili osobno pa kažem ma dobro, nije važno. Važno je da vi mene ne tučete. Kako ćete vi mene zvati to nije važno. Ma prošla su ta vremena!
Hvala lijepa. Odgovor na repliku poštovani zastupnik Dražen Đurović, izvolite.
Da, poštovana zastupnice na žalost ja vama ne mogu pomoći. Vi u svojim raspravama sustavno iskazujete određenu uskogrudnost koja vam je na žalost evo, jednostavno ne prihvaćate nikakvu širinu već volite ovako to negdje kanalizirati u nekakve određene tokove. Vjerojatno ste vi od onih koji su do devedesetih svakoga zvali druže, a poslije devedesete svakoga gospodine i to je bilo to kako je zakon propisao i nema odstupanja od toga. Pa evo, ja mislim da društvo može biti dovoljno otvoreno da i danas netko nekog zove druže, a da i netko nekoga prije devedesete zvao gospodine.
Šutim dalje. Sljedeća replika i poštovana zastupnica Jadranka Kosor, izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Pa zapravo nije replika nego je nastojanje da pomognemo ovoj raspravi, a budući da nema ispravka netočnog navoda onda koristim repliku. Naime, kolega je malo prije spomenuo da ovaj postotak, znači od 10% i problematizirao ga u smislu ima li 10% u Hrvatskoj osoba sa invaliditetom. To nije procjena hrvatska, to želim reći. To nije procjena ni jedne hrvatske Vlade ili Parlamenta ili bilo kojeg političara. To je procjena Svjetske zdravstvene organizacije. Dakle, to je poznati podatak o tome da općenito u svijetu 10% od ukupnoga stanovništva su osobe sa invaliditetom, pa tako naravno onda i 10% u Hrvatskoj. To je procjena. Taj podatak je sigurno točan, a ono što je isto tako sasvim sigurno čega smo svjedoci da smo tijekom Domovinskoga rata postali osobito senzibilizirani na osobe sa invaliditetom i na odnos društva prema njima. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Sljedeća replika i poštovani zastupnik Branko Hrg, izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Evo kolega je vrlo emotivno nastupao u ovoj svojoj raspravi i obzirom na tu emotivnost i na senzibilnost vjerujem da u Osječko-baranjskoj županiji ima jako puno jedinica lokalne samouprave koje su donijele strategiju za osobe s invaliditetom pa mislim da bi to bilo isto dobro znati i ovdje istaknuti da i mi drugi možda krenemo tim povodom, tim putem.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Dražen Đurović.
Pa da, ja isto nisam mislio da je ovo samo završetak replike no ja ne živim na području Osječko-baranjske županije i ne znam stvarno, ali ako budete trebali neku pomoć oko toga ja ću vam svakako biti kontakt pa ćete dobiti potrebnu pomoć i informacije. Hvala.
Hvala lijepa. Sad sam dužan jednu obavijest. Naime, poštovana zastupnica Jadranka Kosor je rekla nema poslovničke mogućnosti ispravka netočnog navoda. A vlastitim činom je to demantirala. Dakle, kroz repliku je demantirala da nema ispravka netočnog navoda. Dakle, ima ispravak netočnog navoda samo kroz formu replike. Drugo, kolega Dražen Đurović je rekao da je frustriran jer ne može ništa učiniti, a ja mislim da bi trebao obrazložiti zašto ne može ništa učiniti jer nijedan prijedlog zakona, nijednu mjeru nije predložio da bi se promijenilo stanje vezano za osobe s invaliditetom u hrvatskom društvu. Toliko o tome, samo radi javnosti. Nastavljamo sa raspravom po klubovima zastupnika. Na redu je Klub zastupnika nezavisne liste i poštovani zastupnik Ivan Grubišić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, pravobraniteljice za invalide sa pomoćnicima, saborski zastupnici i zastupnice. Drago mi je da mogu u ime kluba nezavisnih zastupnika uzeti učešće u raspravi o ovom zakonu i prijedlozima koje smo čuli od pravobraniteljice. Često slušam pjesmu na radio postajama, portalima "Gdje je nestao čovjek", a mislim da je to kao uvod u ovu raspravu važno reći, gdje je nestao čovjek ili gdje je nestala briga za čovjeka bez obzira na invaliditet, to samo pojačava brigu za čovjeka ali uglavnom mi živimo u civilizaciji gdje je izgubljen smisao pozitivnog odnosa čovjeka prema čovjeku i kad se gleda na invaliditet ne samo tjelesni nego i duhovni invaliditet, a takvih je i ovdje dosta prisutnih onda moramo šire govoriti o invaliditetu i pokušati humanizirati naše ljudske odnose. Izgubljenost je izgleda mi jedna određenost čovjeka uslijed suvremenih tehnologija komunikacije da je čovjek sve manje prisutan u svom domu i u sebi, otuđen od sebe i da je otuđen od drugoga a to je onda ona stara latinska izreka vae soli teško onome tko je sam. I oni koji su sami također su invalidi jer nemaju pomoći i razumijevanja s druge strane. Ja sam u svojim javnim nastupima pa i u nekoliko knjiga koje sam izdao napisao podnaslov – Čovjek nadasve. Bio sam napadnut da čovjek nadasve nije kršćanska sintagma jer Bog je nadasve. Ja tu sintagmu nisam promijenio nego pri njoj ostajem i danas i to je sastavni dio moga kršćanskog reda da čovjek nadasve jest svrha kršćanskog poslanja i kršćanskog svjedočenja. Zalagati se za dostojanstvo i za temeljna ljudska prava svakoga čovjeka. Jasno da invalidi u ovom smislu bilo koje kategorije imaju prednost u toj brizi za čovjeka po onoj što je zapisano u Novom Zavjetu – što ste učinili jednom od najmanjih, meni ste učinili. I ja neću biti vrednovan po misama koje sam izgovorio, ispovijedima koje sam saslušao nego ću biti vrednovan tako kaže Novi Zavjet prema onome što sam učinio ili nisam učinio prema potrebnom čovjeku. Dakle, u tom smislu promoviram duhovnost koja nam je svima zajednička a ne religioznost i obred koji može biti forma bez sadržaja. I pridružujem se, a nadam se i Hrvatski sabor, da smo dobili novog Papu po mjeri senzibilnosti za najpotrebnije. Hoće li ta njegova senzibilnost za najpotrebnije doći i kako će doći do izražaja, volio bih da dođe. Ali ako je kao kardinal i nadbiskup u Argentini prao noge oboljelima od HIV-a i poljubio im noge i da se na svoje radno mjesto ne vozi osobnim kolima nego javnim prometom, da sam sebi kuha i sprema onda je očito da smo dobili čovjeka po mjeri čovjeka i nadam se da nas neće iznevjeriti u svojim stavovi samo je pitanje hoće li biti da se strukturi, okoštaloj strukturi crkve nametne sa svojim stavovima. Dakle, što smo učinili jednom od najmanjih, ja bi na tu razinu digao današnju raspravu a to su invalidi bilo koje vrste. To ste učinili ne radi ispunjenja zakona to ste učinili jer ste vjernici i jer ste duhovni ljudi. To je viša razina razmišljanja i vrednovanja. Razlikujem duhovnost koja je zajednička i svjetonazorima koji su međusobno isključivi ali djela nisu isključiva. Ukoliko se zalažem za prava onih koji su obespravljeni ili "izdani" od svojih najbližih ja se zalažem po principu Evanđelja što ste učinili jednom od najmanjih, meni ste učinili. Zato jasno kao zastupnik, nezavisni zastupnika da ćemo ovaj zakon podržati i napominjem ono što je već rečeno ne samo deklarativno podržati nego ga živjeti u životu da činimo dobro onima koji su bilo s koje strane hendikepirani, da im činimo dobro ako smo vjernici iz motiva vjere, ako nismo vjernici nego svjetonazor nam je drukčiji, agnostici ili ateisti činimo dobro onom drugome kojem je potreban i na taj smo način ispunili cijeli zakon i proroke rekao je Isus. Zato ja smatram da smo svi ovdje u Saboru dijelimo se na humane ljude ili na one druge koji su ideološki opterećeni a to ne bi želio da se shvati ova rasprava i ovaj doprinos ovoj raspravi. Hvala vam lijepo i poštovanje.
Poštovani zastupniče cijenim vašu dobru namjeru, dobru vjeru apsolutno i ja poštujem vjernike svih konfesija, religioznost i duhovnost ali ovdje je zaista bilo riječ samo o izvješću pučkog, ovoga pravobranitelja za osobe sa invaliditetom. Pa nije loše da smo čuli i vaše izlaganje, ali i vratit ćemo se na temu nadam se kroz replike. Na redu su replike i to poštovanog zastupnika Dujomira Marasovića. Izvolite.
Štovani gospodine predsjedniče. Ja se osjećam povrijeđen, istupom, govorom gospodina Grubišića jer je on rekao da ovdje dosta ima, ovdje nas kolega duhovnih invalida, sa duhovnim invaliditetom u ovoj dvorani. Nije to prvi puta da sam kao političar i kao čovjek od javnog posla doživio uvrede od gospodina Grubišića u smislu da su političari ovi i oni neću vam govoriti kakve sve je pridjeve i imenice tu upotrebljavao, ali evo ovdje sam u direktno istoj prostoriji, znači direktno se, nisam reagirao prije na te uvrede, ali reagiram na uvredu jer se osjećam osobno uvrijeđen i tražim od gospodina Grubišića da mi se ispriča. Gospodine Grubišiću ja ne znam da li sam ja duhovni invalid i invalid, ali sigurno znam i ne znam da li sam moralna vertikala kao što vas tituliraju, ali sigurno znam da nisam vertikala dvostrukog morala. I ono što ste na kraju rekli neću ni komentirati, ali jer bi nas to odvelo predaleko. Smatram da sebi dajete previše prava i slobode u povredi drugih ljudi i tuđeg dostojanstva upravo obrnuto od onoga što ste pledirali za govornicom pred cijelom hrvatskom javnošću. Jedno govorite na govornici a istovremeno u tom govoru vrijeđate mene. Ja ne znam da li ste se vi ostali osjetili povrijeđeni, ako ste to prešutili, i gospodine predsjedniče i vi prešutite ali ja neću. Tražim ispriku.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku poštovani zastupnik Ivan Grubišić. Izvolite.
Na ovakve replike ne mogu odgovoriti jer nema pomoći. I to je moj odgovor i nisam želio nikoga uvrijediti, ali sa nekim ljudima postoji granica dokle se može a iznad koje se ne može. To je moj stav, ako ćete se i na ovo uvrijediti imate pravo, ali ja nisam želio nikoga uvrijediti.
Hvala lijepa. Sljedeća replika i poštovani zastupnik Branko Hrg. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Hvala vam na lijepoj propovjedi gospodine Grubišiću, ali ja se nisam zbog toga javio. Javio sam se zbog početka kad ste kazali da često slušate pjesmu Gdje je nestao čovjek. A ja ću reći da se ne slažem s vama jer u prošlom vremenu je ta pjesma bila potrebnija nego što je sada jer ipak uz sve što se događa i što još treba popravit i napravit, ali taj čovjek se pojavljuje, on je danas ipak tu. U Hrvatskoj državi danas osobe s invaliditetom definitivno ipak imaju puno drugačiji status nego su imali pred recimo dvadesetak godina. Ipak se ovo naše društvo drugačije ponaša, ipak evo i mi danas raspravljamo o ovom izvješću i moram ovako reći ni ja nisam i ja sam tražio tog čovjeka i shvatio sam da tog čovjeka možemo pronaći vrlo lako. Kad su mi članovi moje udruge došli sa prijedlogom da sjednem u kolica i da se prevezem po Križevcima i da vidim gdje su sve prepreke onda sam shvatio koliko osoba s invaliditetom u kolicima ima prepreka. Kad su mi zavezali oči i dali štap, kad sam probao hodati onda sam shvatio koliko osobe s invaliditetom koje su slijepe imaju prepreka. To je oto što moramo isprobati. To je ono što moramo dati nama koji mislimo da smo zdravi, da probamo i onda ćemo vrlo lako donositi normalnije i kvalitetnije odluke i nećemo osobe s invaliditetom smatrati građanima drugog reda niti ćemo ih se sramiti. A sada smo postigli da se ne sramimo, sada smo postigli da ih poštujemo, da ih cijenimo, da ih smatramo sebi ravnima i ravnopravnima. To je bit stvari. Zato ta pjesma gdje je nestao čovjek, on je tu, on je u Hrvatskoj samo ga treba još više njegovati.
I odgovor na repliku, poštovani zastupnik Ivan Grubišić. Izvolite.
Gdje je nestao čovjek, rekao sam da se radi o pjesmi, ali bi ja vas pitao gospodine Hrg, zar nisu svojevrsni invalidi 370 tisuća nezaposlenih, 100 tisuća onih koji rade ne dobivaju plaću, zar oni nisu isto određeni invalidi, prema tome gdje je dug Hrvatske kolikih 50 milijardi eura, je li to invalidnost cijele zemlje ili se radi o tome da ćemo praviti propagandu kako je kod nas čovjek na prvom mjestu i njegovi problemi. Ja mislim da smo tek na početku rješavanja tih problema na ispravan način. Hvala lijepo.
Poštovani zastupniče, cijenim vaše osjećaje i vašu brigu za nezaposlenim ali ne bih ih nazvao nikada invalidima, oni traže posao, traže da se dokažu i naša je obveza da im omogućimo. A sada nova replika i poštovana zastupnica Jadranka Kosor.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Ja sam se osjetila pozvanom na ove riječi don Grubišića o tome da svatko od nas pogleda što smo učinili kao ljudi, što je svatko od nas učinio kao čovjek i da na taj način stvaramo sliku o sebi. Ja se s tim slažem. Pa ću reći upravo vezano za temu o kojoj razgovaramo da sam imala čast kao potpredsjednica Vlade i kao ministrica potpisati u New Yorku Konvenciju o pravima osoba s invaliditetom o kojoj govorimo, najvećem dokumentu o ljudskim pravima u ovom stoljeću. Da sam isto tako predložila osnivanje ureda za osobe s invaliditetom, da sam sudjelovala u odabiru upravo gospođe Slonjšak kao pravobraniteljice za osobe s invaliditetom unatoč predrasudama mnogih s obzirom na njezin invaliditet i vidimo da je zaista postala sjajna pravobraniteljica. Kao ministrica pokrenula sam institut osobnoga asistenta za najteže invalide. To je jedan sjajan projekt, projekt prilagođavanja koji smo nazvali pristupačna Hrvatska dakle prilagodbi iz grada i svega ostaloga za osobe s invaliditetom, ali isto tako projekt za invalide osobito sto postotne Domovinskoga rata. Tako da mislim da se uklapam na neki način u ovu sliku, ali kao što vidite to zapravo katkada u političkom životu ne pomaže. Ali treba tako raditi, treba uznastojati, slažem se s vama. I još samo jedna mala impresija oko nečega što se proteže, što sam osjetila i u vašemu govoru, o tome da su osobe s invaliditetom slabi. Ja mislim da invalidi odnosno osobe s invaliditetom nikako nisu slabi ljudi, treba ih potpuno drugačije gledati. Oni su snažni ljudi i naša je uloga samo jedna, omogućiti im da sudjeluju ravnopravno u svim segmentima života, od političkog do sportskog. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Ivan Grubišić. Izvolite.
Osobe s invaliditetom mogu imati i imaju prednost pred navodno zdravim ljudima ili koji misle da su zdravi jer opet ću se ja pozvati ali to nije propovijed kad budem razapet na križu bit ću najjači. To je kršćanska objava. Dakle razapetost s invaliditetom ne čini čovjeka po sebi slabijim nego ga izaziva da bude još jači i da nikada ne klone. To je moje mišljenje.
Hvala lijepa. Sljedeća replika i poštovani zastupnik Stjepan Milinković. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa kolega Grubišić neću razmišljanje jer mi svatko od nas ima u Visokom domu svoj mentalni sklop i način razmišljanja. Ali sam primijetio jedno vaše razmišljanje glede definicije samoga invaliditeta. A tu je važno reći da osobe sa invaliditetom osim što imaju tjelesna oštećenja i druga, da imaju i određene potencijale a na nama svima je ovdje da pomognemo aktivirati te potencijale i u tom smislu sam suglasan da je potrebno na svakoj razini od onoga što ste vi rekli čovjek ali naravno mi ovdje promišljamo i politički, dakle na svim razinama. Od jedinica lokalne samouprave što mi svatko činimo na svojoj sredini. Evo imamo primjere iz raznih sredina, pa i ja tako u svojoj sredini mogu pozdraviti i Udruge i Naš mali kutak kraja i Podravsko sunce i Udruga osoba s invaliditetom Koprivničko-križevačke županije. Ali najveća je odgovornost na vladajućima, na vladajućima koji moraju osigurati uvjete u tom dijelu ali ne na način apela kao što smo danas čuli. Nego na način činjenja jer puno riječi bez djela je kao zdjela bez jela. Hvala lijepo.
Hvala lijepa i vama. Odgovor na repliku poštovani zastupnik Ivan Grubišić. Izvolite.
Slažem se sa djelom vaše rasprave da su samo djela, kriteriji, istinitosti humanizma samo djela i duhovnosti samo djela. Bit ćemo suđeni o djelima. Drago mi je čuti da se zalažete na lokalnoj razini za osobe s invaliditetom ali se bojim i bit će mi žao ako ovo ostane samo deklarativna podrška. Treba činiti što se može. Hrvatska nije u situaciji nažalost sada da rješava pozitivno sve ove potrebe koliko 50 tisuća invalidnih osoba ali se može pomak učiniti i to smo dužni učiniti prvenstveno svojim vlastitim ponašanjem svakoga dana u svojoj sredini.
Hvala i vama poštovani zastupniče. Nastavljamo raspravu po klubovima zastupnika u hrvatskom Parlamentu. Sada je na redu klub SDP-a Hrvatske i poštovana zastupnica Tatjana Šimac-Bonačić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Gospođo pravobraniteljice sa suradnicima. Na početku bih htjela pohvaliti i pozdraviti pravobraniteljicu i upravo ovo posebno izvješće. Zapravo pohvaljujem korištenje ovog instituta posebnog izvješća jer se vidi da jedno sažeto i vrlo pregledno izvješće i na taj način je moguće na puno bolji način prenijeti svoju poruku čak i vizualno vrlo privlačan način, te ukazati na trenutačne probleme s kojima se suočavaju osobe s invaliditetom. To je krucijalno da poruka dođe što prije do nas zastupnika, zastupnica, Vlade i hrvatske javnosti, za to treba koristiti i ovakve načine odnosno ovo posebno izvješće što ste vi koristili. Podsjetit ću i ja da je Hrvatska bila među prvim pristupnicama odnosno potpisnicama Konvencije o pravima osoba s invaliditetom. Naglašavam da smo konvenciju ratificirali 2007.godine, a osme je stupila na snagu. Ova tematika o osobama s invaliditetom nikada ne smije biti sporedna jer je pitanje ljudskih prava, a pitanje isto tako o jako velikom broju naših sugrađana. Ja imam podatke preko 500 tisuća osoba s invaliditetom koje koriste određena prava u sustavu. Prema tome očigledno je ova tematika mora biti od iznimne važnosti za svih nas. Najvažniji zaokret koji je učinjen u konvenciji to je odmicanje od medicinskog modela prema socijalnom modelu i najvažnije prema modelu ljudskih prava. U izvješću se jasno postulira pitanje osoba s invaliditetom su pitanja ljudskih prava, a ne pitanja liječenja i davanja socijalne pomoći. Upravo prelazak s medicinskog modela označava prekid odnosa prema osobama s invaliditetom, kao primateljima milosrđa ostavljenih drugima na dispoziciji da odlučuju o njihovoj sudbini. Ovaj pogled i model potpuno su zastarjeli i treba naglasiti kako su osobe s invaliditetom u biti nositelji prava, što znači da ne treba samo raditi na osiguravanju kvalitetne i pravodobne usluge prema njima, već štoviše treba se posvetiti potpori, poštivanju i shvaćanju njihove različitosti ali kao bogatstvu našeg društva. Naravno da uvijek trebamo razmišljati da treba zatrti put svakom pokušaju stigmatizacije odnosno marginalizacije osoba s invaliditetom i to moramo i mi u lokalnoj samoupravi uvijek imati na umu. Svima nam je jasno da se životne karte konstantno dijele. Nikada ne možemo znati koje ćemo karte dobiti i hoćemo li uvijek imati uspješnu partiju. Što nam nameće takav zaključak? Nikad ne znamo koja ćemo prirodna dobra dobiti jer svatko od nas vrlo lako može postati u bilo kojem trenutku našeg života osoba s invaliditetom. Dakle, svakako trebamo nastojati da učinimo sustav i društvene odnose unutar Hrvatske poštene odnosno najsklonije za one najugroženije od trenutnih socijalnih, ekonomskih i drugih poteškoća koje doživljavaju. Pravobraniteljica u ovom izvješću navodi jasnu arhitektonsku pristupačnost, komunikacijsku pristupačnost kao bitne momente za osobe sa invaliditetom i oni to uistinu jesu. Pristupi institucijama, kretanje po ulicama, javni gradski prijevoz, olakšati treba komunikaciju sa okolinom, sve su to bitne stvari kako bi osobe s invaliditetom postale ravnopravni članovi društva i da bi mogli ostvariti što veću kvalitetu života kao i svi ostali članovi zajednice koji to nisu. Sa sigurnošću mogu reći kako je treći momenat društvene prepreke i stigmatizacija izrazito biran za nas kao društvo koje želi i treba biti inkluzivno i spremno prihvatiti i tolerirati razlike. Ovdje posebno treba naglasiti osobe s intelektualnim poteškoćama i osobe s mentalnim odnosno psihosocijalnim poteškoćama koje se najviše susreću s tim nerazumijevanjima. Potrebno je što hitnije urediti njihov status unutar zakonodavstva kako bi im omogućili što kvalitetniji život. Gledam na osobe s invaliditetom kao ravnopravne sudionike našeg društva, kao građane jednake svima nama u mogućnostima i šansama koje im nužno moramo osigurati, ali i raditi na tome da ih ne moramo više osiguravati već da one budu potpuno samorazumljive i normalne pojave unutar našeg društva. To nam se nekada čini da je daleki cilj, sada izgleda možda i nedostižan ali mora nam biti svima nama prioritet moramo ga početi percipirati kao lako dosežno samo ako odlučimo učiniti nešto po tom pitanju. Zato još jedan put naglašavam i citiram iz izvještaja Invaliditet nije u osobi, invaliditet stvara društvo, invaliditet je dio ljudske različitosti koji treba poštivati, a ne hendikep koji treba izliječiti. U pojedincu treba prepoznavati njegove posebne sposobnosti i prihvatiti ga, a društvo je to koje se treba prilagoditi i ovoj ljudskoj različitosti." Mislim da svi mi imamo iskustva bilo da smo osobna iskustva ili da smo čuli nekakva iskustva sa osobama sa invaliditetom. Ja mogu reći da sam živjela, odnosno rasla sam sa jednom prekrasnom osobom sa invaliditetom, mojim didom, koji je bio čovjek bez ruke. Taj čovjek invalid je meni dao jako puno, puno ljudskih vrijednosti, a ja sam kao dijete dala njemu. Ja sam bila u interakciji i mislim da sam dobila bogatstvo od takve osobe. Još nešto o jednom istraživanju implementacije javne politike prema osobama s invaliditetom koje su radile doktorantice sa Fakulteta političkih znanosti, Pravnog i Edukacijskog fakulteta. One su došle do rezultata kako je nužno poraditi na razvijanju spomenutih razumijevanja i prelasku na modele ljudskih prava i to na razini lokalne vlasti gdje se osobe s invaliditetom još uvijek susreću sa velikim poteškoćama i nerazumijevanjima što je zapravo i vidljivo iz ovih izvještaja, sa svim onim preprekama koje sam maloprije spomenula. Dakle jačanje uloge lokalnih vlasti je vrlo bitno, jačanje uloge civilnog društva isto tako i ovo istraživanje se pokazalo da je nužno još raditi na osvješćivanju i prelasku sa medicinskog modela na model ljudskih prava, posebno na razini pojedinaca, samih osoba sa invaliditetom, kao i stručnjaka i ostalih službenika, naravno i cijeloga društva. Možda je najvažnije što naglašava ovo istraživanje zapravo činjenica kako je nužno osluškivati osobe s invaliditetom. Naime oni su, kako je to vrhunski naglašeno, iskustveni eksperti koji najbolje znaju s kojima se poteškoćama susreću i koji dijelovi sustava ne funkcioniraju na najbolji mogući način. Oni prolaze ta iskustva i mogu biti najbolji kreatori javnih politika kao najzainteresiraniji dionici ove javne politike. Spominjali smo lokalnu samoupravu. Ja znam da sve ovisi o proračunima, međutim ovisi isto tako i o nastojanjima, odnosno o našem odnosu prema osobama s invaliditetom. Spomenut ću grad Dubrovnik gdje smo pokrenuli proceduru, osigurali smo novac u proračunu za specijalno vozilo za prijevoz osoba s invaliditetom koji će služiti za one kojima je to potrebno da ih prevezemo na posao, da ih prevezemo u kazalište, da ih prevezemo u liječnika. Isto tako moram naglasiti da podržavamo našu strategiju koju smo napravili, Strategiju za osobe s invaliditetom i da po njoj postupamo. Ove godine smo povećali iznose, odnosno iz proračuna upravo za osobe s invaliditetom, upravo samo za takve udruge. Izdvajamo preko milijun kuna sufinanciranje, to se zapravo odnosi na sufinanciranje udruga, a isto tako na sufinanciranje upravo aktivnosti iz te Strategije koju smo donijeli za osobe s invaliditetom. Na kraju bih htjela još napomenuti kako bi trebalo možda razmišljati o osnivanju koordinacijskog tijela koje bi pratilo provedbu politike prema osobama s invaliditetima. Evo još jedanput, klub SDP-a prihvaća ovo izvješće i zahvaljuje još jedanput pravobraniteljici na izvrsnom izvješću. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Imamo dvije replike. Prva replika i poštovani zastupnik Zoran Vinković. Izvolite.
Zahvaljujem. Pozdrav pravobraniteljici, ali i svim invalidnim osobama u Hrvatskoj koji znaju da je Hrvatska potpisnica svih najvažnijih međunarodnih dokumenata o pravima osoba s invaliditetom i čija su prava regulirana kroz gotovo 300 propisa i po tim propisima, po tim potpisanim ugovorima, konvencijama život invalida i invalidnih osoba u Hrvatskoj je besprijekoran, idealan, međutim stvarnost je drukčija. I ne treba zaboraviti ni činjenicu, evo ja kao zastupnik od 2008. godine dajem amandmane na državni proračun koji se odnose na iznos doplatka za sljepoću, od 2008. godine. Niti HDZ-ova, a niti kolegice vaša nije prihvatila taj amandman, a Hrvatska je na začelju europskih zemalja. Ispred nje su čak Albanija, Srbija, BiH, Slovenija. U Sloveniji je to 258 eura, u Bosni 202, u Srbiji 175, u Albaniji 100, a u Hrvatskoj samo 50-ak eura. I mi pričamo o tome i netko je spomenuo gdje je nestao čovjek i da trebamo se odrediti prema vlastitim afinitetima, prema mogućnostima lokalnih samouprava, prema ne znam čemu, a lokalne samouprave u Republici Hrvatskoj se mogu podijeliti isto kao Hrvatska na bogatu Hrvatsku i izuzetno siromašnu Hrvatsku. I sve jedinice lokalne samouprave nemaju jednake mogućnosti, bez obzira tko je čelnik. Nabavio sam i ja kombi u humanitarnoj akciji za prijevoz djece s posebnim potrebama, financirao hranu za psa vodiča itd., itd., ali probudimo se malo. Hvala.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Tatjana Šimac-Bonačić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pa kolega Vinkoviću, evo maloprije mi je kolega iz klupe slušajući izvješća predstavnika klubova rekao je evo danas ćemo čuti puno empatija a pitanje je što će biti u stvarnosti. I to je točno što je rekao. Pitanje je da li će ostati sve one prepreke koje jesu prisutne? Međutim, ja bih rekla da sve to ovisi o nama, ljudima. Pitamo se gdje je nestao čovjek? Potražimo ga, počnimo od samih sebe. Sve ovisi od toga od lokalne vlasti do državne. Svako nek' napravi, jedan kamenčić nek' napravi pa ćemo napraviti dobro prema osobama sa invaliditetom. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Sljedeća replika i poštovani zastupnik Stjepan Milinković, izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa evo malo da repliciram kolegici iz drugog kluba da ne bi bilo što ste, ali dobro je možemo i unutar kluba. Ali u svakom slučaju slažem se s vama kolegice Bonačić u onom dijelu gdje ste rekli da ovo posebno izvješće treba poticati nas zastupnike na razmišljanje, ali naravno i na djelovanje, dakle glede osoba sa invaliditetom. Ali naravno treba poticati i one s druge strane Markova trga, dakle isto tako na djelovanje, jer uistinu su problemi djece sa poteškoćama u razvoju i osoba sa invaliditetom veliki. Vi ste govorili u tom dijelu o područjima djelovanja o čemu svake godine svjedočimo u izvješćima glede pristupačnosti. I u tom dijelu određeni napretci se vide. Ali zasigurno posebno mjesto zavređuje ona zdravstvena problematika. Ja se ispričavam ovdje što ću ponovo ponoviti centar Stančić koji evo ide se u jedan projekt deinstitucionalizacije gdje su osobe korisnici toga centra imaju značajne potrebe zdravstvene, znači od korištenja respiratora, aspiratora, kateterizacije i svih drugih zdravstvenih postupaka i zasigurno ovakav brzi način deinstitucionalizacije može dovesti do dodatnih poteškoća. I ja sam osobno uputio pitanje gospođi pravobraniteljici na odboru. Ona je rekla da, ali ne na način uskraćivanja bilo kojega prava do sada. Evo na taj način trebamo razmišljati. Hvala lijepo.
Hvala i vama. Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Tatjana Šimac-Bonačić, izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pa kolega Milinkoviću, da ja sam pohvalila upravo instrument, odnosno institut posebnog izvještaja zato što nam još na jedan način sažetiji vizualno prihvatljiviji osvješčava problem koji je. To je točno. Mislim da to kad ste rekli da treba zapravo puno tražiti od njih preko sa Markovogo trga. Međutim, ja mislim da oni dobro rade i da su dobro napravili. I vraćam se na to, da svatko od nas mora napraviti svoj dio da bi napravili dobro osobama sa invaliditetom i od vas kao čelnika lokalne samouprave i kao zastupnika u Hrvatskom saboru, naravno i od ministara i od predstavnika Vlade svak ima svoj dio. Ne možemo tražiti od drugoga, ne možemo prebacivati loptice na druge, nego trebamo svi skupa raditi upravo da bi poboljšali status osoba sa invaliditetom. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Jedna obavijesti. U 10,45 minuta isteklo je vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta u skladu sa člankom 207. stavak drugi Poslovnika Hrvatskog sabora. Na redu je klub HSU-a i poštovana zastupnica Višnja Fortuna. Izvolite poštovana zastupnice.
Poštovani predsjedniče, poštovana pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom, sa svojim suradnicima. Prvo bih željela pohvaliti zaista ovo posebno izvješće pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom, a ono je zapravo u svrhu podizanja razine svijesti o primjeni UN konvencije o pravima osoba sa invaliditetom. Posebno bih još naglasila da je zapravo pravobraniteljica svjesna kako se zapravo na ovaj način kojim nam je ovo sada ovo izvješće predstavila svjesna kako je zapravo podizanje razine svijesti izuzetno bitno i nikada nije dovoljno zaista na to poticati. Pozvala bih tu i naše medije koji su sigurno puno, puno bolji nego što su to bili prije. Ali evo usudim se reći da to još nije dovoljno onoliko koliko bi trebalo kako bismo upravo tu razinu svijesti doveli do onog stupnja koji bi bio potreban, a to bi značilo izjednačavanje svih građana u Republici Hrvatskoj da nema nikoga više sa posebnim potrebama jer posebne potrebe postoje samo u svakom od nas. Svi mi njih imamo. Dakle, u odnosu na posebno ovo sad izvješće rekla bih da je prema Konvenciji o pravima osoba sa invaliditetom, na snazi je ona već gotovo 5 godina i nema se još uvijek dojam da postoji zadovoljavajuća razina svijesti o tome da se radi o obvezujućim međunarodnom dokumentu kojim Republika Hrvatska nalaže da cjelokupno svoje zakonodavstvo uskladi sa odredbama i načelima konvencije. Najznačajniji zaokret koji konvencija uvodi je zapravo što je izuzetno bitno to je odmicanje od medicinskog modela invaliditeta i usvajanje socijalnog modela i modela ljudskih prava. Ne bismo trebali pristajati na bilo kakva opravdanja zbog kojih još nije učinjena sveobuhvatna analiza o usklađenosti postojećih zakona s konvencijom na svim razinama. Pitanje osoba sa invaliditetom su pitanja ljudskih prava, a ne pitanja liječenja ili davanja socijalne pomoći. Unatoč određenim pozitivnim pomacima kroz promjene nekih zakona kao i postupanja određenih državnih tijela i institucija koji odražavaju opredjeljenje za poštivanje ljudskih prava i istinsku jednakost još uvijek na mnogim područjima i razinama prevladavaju stajališta da je invaliditet jednako nesposobnost i da je invaliditet osobni problem pojedinca, a ne posljedica neuspjeha društvene zajednice da uključi sve osobe i prihvati različitosti među njima. Osobe s invaliditetom su nositelji prava i moraju biti prihvaćeni kao ravnopravni partneri i suradnici, kao aktivni subjekti osobnog razvoja. Oni imaju pravo na obrazovanje koje odgovara njihovoj sposobnosti, pravo na zapošljavanje kojim će osigurati vlastitu egzistenciju, pravo na sudjelovanje u javnom političkom životu, pravo na zaštitu i puno ljudsko dostojanstvo. Ne zaboravimo da su za invaliditet odgovorne prepreke koje onemogućavaju da osoba uslijed svog oštećenja participira u životu zajednice na jednakoj osnovi sa svim drugim osobama. Stoga na državi leži velika odgovornost da uklanja prepreke, a ta se odgovornost mora ogledati u sasvim određenim političkim odlukama. Posebno izvješće naglašava konvencijom ustanovljeni socijalni model odnosa prema invaliditetu potvrđuje zapravo tko su osobe s invaliditetom i ukazuje na našu obvezu da im osiguramo različite vidove podrške za uključivanje i razmjernu prilagodbu. Ono nadalje ističe važnost osnaživanja osoba s invaliditetom kao pretpostavke njihove neovisnosti koja doprinosi socijalnoj i ekonomskoj isplativosti za cjelokupno naše društvo. Upoznavanje s načelima odredaba, konvencije za saborske zastupnike kao nositelje zakonodavne vlasti ima značenje u kreiranju javnih politika i od iznimne su važnosti za afirmaciju onih promišljanja koja su utemeljena na ljudskim pravima uvijek kada se izglasavaju zakoni i drugi propisi. Vjerujem da će ovo izvješće i Priručnik za saborske zastupnike od isključenosti do jednakosti ostvarivanja prava osoba s invaliditetom sadrži konkretne nam smjernice koje će doprinijeti učinkovitoj implementaciji konvencije u hrvatsko društvo. Jednako očekujem da će potaknuti da se prilikom donošenja svakog zakona procjenjuje kakve će implikacije imati pojedini propisi na položaj i prava 520 tisuća 488 osoba s invaliditetom u RH. Željela bih ovdje još istaknuti kada sam rekla državnu odgovornost ta odgovornost leži i na svakoj lokalnoj upravi i samoupravi. Ovdje dozvolite da sa razine Grada Zagreba istaknem da Grad Zagreb ima jedan partnerski odnos, jednu dobru suradnju sa Uredom pravobraniteljice, sa udrugama osoba s invaliditetom jer civilno društvo je ono na čemu se mjeri isto tako kvaliteta rada svakoga grada i to je nešto što smatram normalnim, tako treba biti. Ništa posebno tu ne želim istaknuti, ali ono što možemo na razini grada i na razini svake lokalne uprave i samouprave učiniti to se mora zapravo stvarno učiniti kako bismo što se tiče sredstava ovdje bih rekla da sredstva su izuzetno bitna, bez sredstava ne možemo učiniti ništa, ali vjerujte da je jako bitno i kako se ta sredstva i rasporede. Ona se mogu rasporediti na neke druge projekte i programe a ne moraju recimo rasporediti u ovaj projektni program koji Zagreb smatra izuzetno bitnim, a to su projekti i programi koji se odnose na osobe s invaliditetom. Stoga bih istakla par stvari koje smatram bitnima. Ne želim duljiti, ali želim reći da Grad Zagreb je izradio već treću Strategiju za osobe s invaliditetom na temelju Nacionalne strategije. Svake godine dostavljamo izvješće Skupštini u kojoj sudjeluju i pri tom izvješću sudjeluju i osobe s invaliditetom na samoj Skupštini gdje one imaju i mogu i moraju, mislim mogu i uvijek kažu ono što nije dobro, što treba učiniti kako bismo za sljedeće izvješće to mogli i ono što nismo učinili da to učinimo do sljedećeg izvješća. Nadalje, izuzetno je bitno imamo povjerenstvo na razini grada za osobe s invaliditetom u koje su uključene upravo osobe s invaliditetom i sve odluke koje donosimo, donosimo zaista zajedno na onom što je učinjeno i na onom što bismo trebali učiniti. Istaći ću da osobe s invaliditetom u Zagrebu imaju besplatan prijevoz, da imaju posebna kombi-vozila za djecu s teškoćama u razvoju, tri ustanove koje su osnovane a koje su isključivo osnovane i ustanove Grada Zagreba to je naš "Silver" za školovanje pasa vodiča ustanova, ustanova "Mali dom" za djecu sa višestrukim oštećenjima i ustanova URIHO gdje Zagreb sufinancira osobe s invaliditetom koje rade u toj ustanovi jer inače zaista kao same ne bi mogle opstati. Ovo nije hvala, ovo su činjenice i sigurna sam da nismo učinili dovoljno i još uvijek imamo jako puno posla. Ali bih željela naglasiti da vrijednost i kvaliteta života u svakom gradu mjeri se po dostupnosti svih usluga i sadržaja koliko su dostupni svim građanima, a osobito najosjetljivijim skupinama u svakom gradu. I još bih željela reći da Grad Zagreb od 2007. godine svake godine se prijavljuje svoje projekte na projekt europskog tjedna mobilnosti i svake godine bili smo u prvih deset gradova od 2500 gradova. U ovoj godini Europska komisija za zaštitu okoliša prošli tjedan u Bruxellesu dodijelila je Gradu Zagrebu 1. nagradu u odnosu na 2500 gradova. Grad Zagreb nije to učinio sam, Grad Zagreb je to učinio sa svojim partnerima, sa svojim udrugama, osobama s invaliditetom i svim ostalim građanima koji su zajednički s nama participirali da bi Grad Zagreb bio eto dostojan čovjeku. To je potvrđeno i ovom prilikom, 1. nagradom na koju smo ponosni, ali to ne znači da smo učinili sve i da smo ikada učinili sve svijest mora biti ona koja nas uvijek potiče da trebamo bolje, više i izjednačiti sve osobe i nema tu razlike nikakve. Razlike postoje samo u našim glavama i to želim da svi znamo i shvatimo. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Imamo prijavljene replike. Idemo po redu. Prva replika i poštovani zastupnik Stjepan Milinković. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa kolegice Fortuna primijetio sam vašu tvrdnju gdje ste rekli da je pitanje prava osoba s invaliditetom jesu temeljna ljudska prava, a ne pitanje liječenja ili socijalne pomoći. Ako sam u nečemu pogriješio ispričavam se, ali želim reći sljedeće itekako je liječenje važno i bitno, o tome nas upozorava gospođa pravobraniteljica svake godine u svojim izvješćima. Od problema rehabilitacije osoba sa invaliditetom, od ortopedskih pomagala, od zdravstvene njege u kući i raznih drugih, dakle dostupnosti zdravstvene zaštite za osobe sa invaliditetom. Naravno, dakle dodatne napore su uvijek moraju tu ulagati. A drugo, što se tiče socijalnoga statusa i o tome djelu ste razmišljali. Naravno da ekonomske teškoće dodatno pogoršavaju status osoba sa invaliditetom. Pa ne možete me uvjeriti da povećan PDV, cijene energenata, grijanja itd. da dodatno ne opterećuje stanje osoba sa invaliditetom, itekako. A ako ćemo poći od same definicije zdravlja svjetske zdravstvene organizacije koja kaže da je zdravlje potpuno duševno, tjelesno i socijalno blagostanje. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Odgovor na repliku poštovana zastupnica Višnja Fortuna. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani kolega dobro ste me slušali to mi je drago, sve ste uočili ali ovo što sam govorila bilo je iz konvencije. Ono što je konvencija propisala i to su bile riječi, ne riječi nego moje riječi iz konvencije. A ovo što ste rekli liječenje, da točno, liječenje je potrebno svima, svima nama. Naravno da je liječenje u odnosu na osobe s invaliditetom, da trebaju puno više dodatnih, da tako kažem pomaganja ovisi o stupnju invaliditeta. I to je točno, ali to nije razlog da ih dijelimo po tome. Mi njih ne smijemo dijeliti po ničem, to je ono što ja želim ovdje istaknuti, niti po socijalnoj pomoći, niti po zdravstvenom osiguranju, liječenju itd. Ono što je najbitnije da ih osnažimo u svakom području. A ovo što sam govorila u odnosu na konvenciju. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Sljedeća replika i poštovani zastupnik Zoran Vinković. Izvolite.
Uvažena kolegice, obzirom da ste izabrani u četvrtoj izbornoj jedinici ja sam očekivao da ćete govoriti o mogućnostima slavonskih gradova, odnosna gradova iz te četvrte izborne jedinice i mislim da bi trebali znati da je ta fiskalna mogućnost tih gradova bez obzira koliko se čelnici lokalne samouprave trudili, imali prije svega svijest o potrebama invalidnih osoba, jednostavno sve potrebe dakle one infrastrukturne ne mogu napraviti. Da ne spominjem državne institucije koje su u tim lokalnim samoupravama koje praktično nemaju niti mogućnost ulaska invalidnih osoba u državne institucije. S druge strane spominjete Grad Zagreb, je Grad Đakovo je grad, kao što je i Grad Zagreb. Gradonačelnik je ovdje Bandić, tamo je Vinković ali razlikuje se, ne način rada nego razlikuje se prije svega fiskalna mogućnost Grada Zagreba koji ima negdje oko 7 milijardi kuna, Grad Đakovo oko 40 milijuna kuna. Tu je i Dubrovnik već spomenut. Pa Grad Đakovo ima u 4 godine onoliko koliko turisti ostave u posjetu onim zidinama, odnosno starom dijelu Grada Dubrovnika. To je problem Hrvatske, Hrvatske koja je podijeljena na siromašnu i bogatu i dodatno ova tzv. fiskalna decentralizacija, između ostalog za nju ste i vi glasali iako je u Planu 21. osnova tog programa decentralizacija a istoga izvire i mogućnost i lokalne samouprave da pomogne invalidnim osobama, na taj način spriječena. Evo imam ovdje i knjigu gospodina Kregara koja se zove "Decentralizacija".
Hvala. Imamo svi knjige.
Pokazat ću vam je poslije.
Hvala. Isteklo je vrijeme. Odgovor na repliku poštovana zastupnica Višnja Fortuna.
Hvala. Poštovani zastupniče, da to točno izabrana sam u četvrtoj izbornoj jedinici i zapravo zahvaljujem se svima koji me tamo birali. Moj mandat nije završio i ja neću ništa obećavat, samo sam rekla da moj mandat nije završio, to je prvo. Što se tiče sredstva i tu se slažem s vama i to sam rekla ako se sjećate i u mojem izlaganju. Jasno je da su sredstva jako važna i jasno je. Ali ja kao socijalni radnik po struci puno sam projekata i programa vodila, radila i provodila gdje nisu bila potrebna velika, zaista ne velika sredstva nego su potrebni dobri ljudi, ljudi dobre volje koji to mogu, žele i hoće. I onaj dio koji sam naglašavala i danas naglašavam ne umanjujem važnost sredstva ali hoću reći da, a razvijanje svijesti i ono što sam, na koje sam ja mislim da je bilo očajno, dala naglasak je zapravo nešto što nam je najbitnije kako bi upravo osobe s invaliditetom bile izjednačene sa svim drugim građanima. To je nešto za što se borim zaista svoj cijeli profesionalni vijek i borit ću se i nadalje i vjerujte tu moramo biti zajedno neovisno o sredstvima, sa sredstva i bez sredstava. A što se tiče sredstava, slažem se bitna su, ali isto tako morate se složiti samnom da se ta ista sredstva mogu upotrijebiti i u neke druge svrhe.
Hvala lijepa. Sljedeća replika i poštovani zastupnik Branko Hrg. Izvolite poštovani kolega.
Hvala lijepa. Poštovana kolegice Fortuna evo lijepo ste rekli kao zaposlenica, pročelnica gradskog ureda što sve ima Grad Zagreb i mi smo svi ponosni na to da Grad Zagreb to ima. Ne bi bilo dobro kad glavni grad Hrvatske ne bi imao takav senzibilitet i ne bi tako postupao prema osobama s invaliditetom. No, kao saborska zastupnica tu ste u drugoj ulozi, pa ja očekujem da ćete pomoći, budući da ste unutar vladajuće koalicije sastavni dio da i mi, i naše osobe s invaliditetom u Križevcima, u Đakovu, u svim gradovima i općinama RH imaju barem približno slične uvjete za to. A to bez sustavnog rješavanja na državnoj razini neće biti moguće. I naše bi osobe s invaliditetom htjele da ne moraju svakodnevno pisati da se omogući fizikalna terapija, i naše bi osobe s invaliditetom htjele da mogu doći sa specijalistima ortopedu u Križevcima, da ne moraju ići okolo, da se ne moraju voziti. I mi moramo kupovati automobil, kombi da prevozim osobe s invaliditetom. To je ta nejednakost. I dobro je da je rasprava otišla u ovom pravcu i dobro je da ste otvorili ove teme, ovo pitanje, jer ovo pokazuje koliko je Hrvatska diskriminirajuća država za građane a da ne govorim o osobama s invaliditetom.
Odgovor na repliku, poštovana zastupnica Višnja Fortuna. Izvolite.
Evo poštovani zastupniče Hrg, ja bih samo rekla da u prvom djelu slažem se da Zagreb mora to imati i mora to biti, to je potpuno jasno ali nije morao osvojiti prvo mjesto od 2500 gradova a osvojio je. To dalje znači da je i iznad onog što mora učinio, to je prvo. A što se tiče sustavnog rješavanja na državnoj razini, ja se još ne bih usudila reći da to nije učinio ili na državnoj razini imamo još tri godine da taj dio, ovo što ste danas rekli da potvrdimo da nije točno. Da neće biti točno, pardon.
Hvala lijepa. Završili smo sa replikama. Sad prelazimo na pojedinačnu raspravu zastupnika u trajanju od deset minuta. Na redu je poštovana zastupnica Ana Komparić Devčić. Izvolite poštovana zastupnice.
Zahvaljujem poštovani predsjedniče, pravobraniteljice za osobe s invaliditetom sa svim suradnicima, kolegice i kolege. Ja ću malo drukčije raspravljati u odnosu na sve moje kolege. Ja ću u ovu raspravu unijeti nešto osobnog iskustva i započet ću dakle raspravu upravo rečenicom iz samog priručnika kaže. "Kao prvo od osoba rođene s invaliditetom poput mene obitelj često očekuje jako malo". Dakle to je citat iz samog priručnika. Moje osobno iskustvo je nešto drugačije. Ja kao kćerka čiji je otac 100%-tni invalid, ja sam od moga oca očekivala uvijek puno. Ja sam imala isto djetinjstvo, ja sam imala istu mladost i kao svi moji prijatelji koji dakle nisu imali osobe s invaliditetom. Moj otac danas čuva moju djecu, on njih odgaja, moja djeca njemu pomažu a on pomaže njima. Vrlo je aktivan u društvu, vodi jednu udrugu. Dakle može se, naravno užasno je važna potpora obitelji. Ako nemate potporu obitelji, zaistinu vjerojatno ste sami na svijetu. I točno je da mi imamo jedno drukčiju obitelj, da smo posebne, da dobivamo možda puno više ljubavi, puno više razumijevanja. I danas uživam gledati svoju djecu kako odrastanju i uopće ne razlikuju dida koji je invalid i deda koji nije invalid. Oni to ne razlikuju. To su njihovi djedovi i ja sam na to strašno ponosna. Ali da ne biste pomislili da je uvijek idilično. Dakle ima teških trenutaka, ima svađa, ima svega onoga što ima u svim drugim obiteljima. O pravima osoba s invaliditetom, ja kažem deklarativno, govorimo kada se pred nas stavi izvještaj pravobraniteljice bio on redovan ili je poseban. Kao osoba koja cijeli život živim s osobom s invaliditetom, dati ću si za pravo da budem možda kritičnija i na bivšu Vladu i na sadašnju Vladu i na nas svih ovdje koji ovdje sjedimo. Smatram da RH ima dobre zakone ali oni se ne provode ili se ne provode u potpunosti. I spomenut ću možda samo neke probleme s kojima se susreću osobe s invaliditetom ali i svi mi koji s njima živimo. Pravobraniteljica i brojne kolege i kolegice danas su već spominjali pristupačnost. Ja samo želim podsjetiti svih nas ovdje da je pristupačnost već 2007. godine trebala biti završena. Danas smo u 2013. godini. Ja odgovorno tvrdim da javne institucije ove države kao i na jedinica lokalne samouprave pa tako i na razini same države nisu prilagođene osobama s invaliditetom u potpunosti. Da si sretan ako se rodiš u velikom gradu koji ima odgojno obrazovne ustanove prilagođene djeci sa poteškoćama u razvoju osoba s invaliditetom gdje dijete može krenuti u vrtić, u osnovnu školu, srednju školu i fakultet i eventualno naći posao. Da naš obrazovni sustav još uvijek u svojim udžbenicima za djecu u osnovnim školama upotrebljava izraze koji su davno napušteni, invalidi, poteškoće u razvoju i da to zapravo cijeli taj sustav uopće nije prilagođen i da se time nitko ne bavi. Spominjane su zdravstvene ustanove. Ja tvrdim da zdravstvene ustanove naše bolnice nisu prilagođene osobama s invaliditetom. Čast onima bolnicama koje su novo izgrađene ili preuređivane ali većina bolnica nema wc za osobe s invaliditetom. Osoba s invaliditetom kada uđe u bolnicu nema gdje obaviti nuždu i ne može se otuširati. Iako imamo poticaj za zapošljavanje to se ja mislim ne primjenjuje. Dobra stvar je osobni asistent i to treba zaistinu podržavati jer to je vrlo važna osoba u životu osobe s invaliditetom. Ne mogu a da ne spomenem smart kartice, jako dobra ideja koja zapravo nije dobro zaživjela. Ako ne znate što je smart kartica to je bila ideja da osobe s invaliditetom imaju besplatnu cestarinu ali oni moraju kupiti auto. Smart kartica nije vezana za osobu nego je vezana za auto što ja smatram nedopustivim zato što, zašto ja ne bi svoga oca u vlastitome autu vozila negdje ili moja susjeda jer ja sada nisam u mogućnosti. Ne, on mora imati vlastiti auto na koga se veže kartica, mora biti u autu što je razumljivo ali zašto on ne može biti u autu koji nije njegovo vlasništvo. Želim spomenuti hotele i plaže. Ja ne znam koliko od nas ikada razmišlja gdje se naše osobe s invaliditetom na Jadranu sa tisuću otoka može okupati. 10 plaća za osobe s invaliditetom i ne sve u potpunosti prilagođene. I nemojte me krivo razumjeti, Hrvatska država ima više plaža za pse nego za osobe s invaliditetom. Ja vas molim da se nitko ne osjeti uvrijeđenim ali imam pravo to reći. Ono što smatram da se treba promijeniti, a ja vjerujem da će se i pravobraniteljica sa mnom složiti, ja smatram da trebamo uvesti vaučere, osobne iskaznice za osobe s invaliditetom ovisno o stupnju invalidnosti. Zašto to govorim? Zato što svi smo mi različiti i svi imamo različite potrebe i svaki mjesec nemamo istu potrebu, tako da osobe s invaliditetom dobije određenu svotu novaca koju će taj mjesec potrošiti ovisno o potrebi koju ima, a ne da se nameće da svaki mjesec mora kupiti tri paketa pelena, dva paketa gaza, šest paketa nečega, a taj mjesec ona uopće nema potrebu za paketom pelena jel se to može dogoditi. Dakle trebamo sustav prilagoditi osobama. Ne možemo govoriti generalno, različiti smo. Ujutro se probudimo i nemamo svi iste potrebe, tako i osobe s invaliditetom bez obzira na stupanj nemaju istu potrebu, različite su potrebe. I ono što ja na kraju želim vas kolege zamoliti, a to sam zamolila i onda kada sam govorila u ime kluba na izvješće pravobraniteljice za osobe s invaliditetom. Zaista apeliram na svih nas ovdje koji sjedimo, da o osobama s invaliditetom ne razgovaramo od izvješća do izvješća da zaistinu o njima razgovaramo i kod donošenja svih zakonskih propisa u ovom Visokom domu. Ja vam se zahvaljujem.
Replika Zoran Vinković.
Pa ja se slažem uvažena kolegice s vama da ne trebamo pričati o osobama s invaliditetom s osobama s posebnim potrebama od izvješća do izvješća. Možda možemo pričati kada se usvaja državni proračun. Pa kada netko postavi amandman npr. da se povisi dodatak na sljepoću, slijepim osobama, onda vas ja molim da za taj amandman podignete ruku, a ne da se držite stranačke stege kao što se držao i HDZ, kada je gospođa Jadranka Kosor u New Yorku potpisivala određene sporazume, a kada dođe jedan takav amandman onda ruka ostane dole. I to je to.
Odgovor na repliku.
Poštovani kolega ja ovu temu zaistinu ne želim politizirati, uopće i mislim da bismo se svi trebali zajedno ugledati na osobe s invaliditetom i to je još jedna tema koja je meni strašno draga. Kod njih nema razlike između muškog i ženskog, oni se bore za isti cilj i ista prava.
Nastavljamo raspravu. Na redu je kolegica Dunja Špoljar.
Hvala potpredsjednice. Pravobraniteljice, uvažene kolegice i kolege zastupnici. Po meni ključni pojmovi ovog izvješća su zasigurno aktivno uključivanje osoba s invaliditetom u društvo. Najbolji primjer tome ali i osnovni preduvjet je uključivanje djece s teškoćama u razvoju u redovan obrazovni sustav. Moderno društvo, društvo je promjena na svim područjima i rada pa tako i na području odgoja i obrazovanja djece s teškoćama u razvoju. Sve ali baš sve što nam se nekad činilo pravilnim danas razmatramo i preispitujemo. U prvom redu te promjene osjećaju same osobe s teškoćama u razvoju. Imaju li mogućnost izbora različitih programa odgoja i obrazovanja, mogu li samostalno odlučivati o načinu života, imaju li na raspolaganju više tehničkih i ortopedskih pomagala koja olakšavaju uključivanje u širu socijalnu sredinu. Sve to temelj je socijalne integracije takvih osoba u posve novi oblik života. Osnovna čovjekova potreba je potreba za interakcijom i komunikacijom s drugim osobama. Čovjekovu dobru sliku o sebi i samopouzdanje između ostalog krijepi prijateljstvo, osjećaj osobne vrijednosti i pripadanja skupini. Bez toga čovjek se osjeća usamljenim i manje vrijednim, a time je kvaliteta života svakako siromašnija. Djeci s teškoćama u razvoju potrebno je u procesu odgoja i obrazovanja omogućiti što bolje odnosno kvalitetnije uvjete za ostvarivanje socijalnih kontakata i razvoj intelektualnih sposobnosti. U suprotnome o stvarnoj se integraciji ne može govoriti. Ako se ne osiguraju uvjeti djeca s teškoćama u razvoju usprkos integraciji ostat će izolirana. Sprečavanje potonjeg najveći je izazov u ostvarivanju integracije u praksi. Povijest uključivanja djece s teškoćama u razvoju u osnovnu školu te pronalaženje načina njihovog poučavanja podrazumijeva kratko ali vrlo dinamičko razdoblje od tek četrdesetak godina jer 1969.godine Norveška je u svom zakonu prva o obrazovanju otvorila mogućnost ulaska djece s teškoćama u redovite škole. U Hrvatskoj se humane odrednice odgojno-obrazovne integracije započinju provoditi donošenjem Zakona o odgoju i obrazovanju još davne 1980.godine. Svaka vrsta teškoća otežava djetetove odnose i komuniciranje s roditeljima, s odgajateljima, učiteljima i vršnjacima te na taj način ometa djetetovu sposobnost razvoja, učenja i skladnog komuniciranja. Važno je da možemo pomoći roditeljima naučiti kako zaobilaziti teškoće i tako omogućiti djetetu da uči, komunicira i raste na najbolji mogući način. Svako, baš svako dijete jedinstveno je u svojoj vrsti. Zbog tog razloga pojavio se novi način promatranja i tretiranja djece s teškoćama u razvoju. U tu svrhu roditelji i stručnjaci trebaju razumjeti djetetovu jedinstvenu strukturu. Ta struktura ne uključuje samo djetetovu biologiju već i njegov odnos prema okolini i prema ljudima koji ga okružuju. Razumijevanje te strukture omogućuje izradu terapije koja je prilagođena djetetovim individualnim potrebama i koja mu pomaže da se penje u svom razvoju, a da pritom ne izostavi nijednu stubu. Učitelji, podvlačim učitelji i načini poučavanja djece s teškoćama u razvoju značajna su karika u tom lancu. Teorija i praksa integracije djece s teškoćama donekle se razlikuje po stavovima učitelja, naravno i učiteljica koji pokušavaju prihvatiti promjene i nova rješenja koja sve brže nameće razvoj suvremene ljudske civilizacije. Promjenu u fundamentalnim stavovima prema invalidnim osobama nisu nastale slučajno već se temelje na prodoru humanističkih gledišta naprednih ljudi u današnjem svijetu ma gdje oni živjeli. S takvom djecom mogu raditi stručno i duhovno obogaćene osobe koje će lakše razumjeti probleme i prihvatiti da žive i uče s drugačijima od sebe s obzirom na postojeće razlike u stupnju razvijenosti neke sposobnosti, nekog osjetila ili neke osobine. Stoga integracija predstavlja i novi zahtjev za obrazovanjem redovitih učitelja te njihovom stalnom dodatnom edukacijom i permanentnim profesionalnim obrazovanjem. Svako je dijete bez obzira na stupanj oštećenja, odnosno teškoće sposobno za odgoj i obrazovanje. Na učiteljima i učiteljicama je da tu tvrdnju potvrde u praksi. Na tom putu podizanje razine svijesti o primjeni UN-ove Konvencije o pravima osoba s invaliditetom pomoći će im temeljno afirmativnim društvenih stavom, ne samo na Dan osoba s invaliditetom, ne samo medijskim istupima i reakcijama na nerazumijevanje potreba teško pokretnog Denisa usred urbanog Zagreba duboko u 21. stoljeću već svaki dan u svakoj situaciji, na svakom mjestu, a ponajviše kolegice zastupnice i kolege zastupnici u glavama i u srcima.
Hvala lijepa. Sljedeća kolegica u Raspravi Martina Banić. Izvolite.
Hvala vam gospođo potpredsjednice Hrvatskoga sabora. Uvažena pravobraniteljice za osobe s invaliditetom, kolegice i kolege. Ljudska prava predstavljaju temeljne standarde bez kojih ljudi ne mogu živjeti u dostojanstvu kao ljudska bića. Ona su temelj slobode, pravde…
Samo trenutak kolegice. Izvolite.
U redu, oprostite. … [[Upadica se ne razumije.]] Nema problema, hvala. Ljudska prava predstavljaju temeljne standarde bez kojih ljudi ne mogu živjeti u dostojanstvu kao ljudska bića. Ona su temelj slobode, pravde i mira te su univerzalna neotuđiva i nedjeljiva. Prema Općoj deklaraciji o ljudskim pravima od 10.prosinca 1948. godine u članku 1. se kaže: sva su ljudska bića rođena slobodna i jednaka u dostojanstvu i pravima. Navedeni članak odnosi se na glavna uporišta sustava ljudskih prava, na slobodu, na jednakost i solidarnost. Slobode poput slobode misli, savjesti i vjeroispovijesti te sloboda mišljenja i izražavanja zaštićena su kao ljudska prava. Katalozi ljudskih prava da bi oni bili djelotvorni i prihvatljivi do sada su se kroz pravno-politički razvoj utvrđivali uglavnom političkim dogovorima i sporazumima, a pravno se uobličavali kroz oblik deklaracija, konvencija, zakona, ustava i međunarodnih ugovora. Ti dokumenti predstavljaju izvore prava čak i kad nemaju posebnu formu. Problem ljudskih prava ima dvije usko povezane cjeline: primjenu i teoriju ljudskih prava. Ljudska prava osoba s invaliditetom od posebne su važnosti za državu i zajednicu čija je odgovornost brinuti se za one kojima je to potrebno. Osobe s invaliditetom čine oko 10% ukupnog stanovništva i u 21. stoljeću karakterizira se da su uglavnom nezaposlena i najsiromašnija skupina u društvu, a time i izrazito obespravljena i socijalno izoliran dio zajednice. Javna politika koja za ciljnu skupinu ima osobe s invaliditetom stvara se prema tri osnovna modela: medicinskom, socijalnom te modelu ljudskih prava koji se međusobno razlikuju prema razumijevanju problema i ciljeva politike te prema njenoj implementaciji. Kad se u primarnu ciljnu skupinu ubroje i svi oni koji nemaju invaliditet, ali pripadaju socijalnoj mikrosredini osoba s invaliditetom, njihove obitelji, prijatelji i kolege i izravno osjećaju posljedice postojanja invaliditeta. Broj pripadnika primarne ciljne skupine onda je značajno veći. Za razvoj i transformaciju politike prema osobama s invaliditetom ključne su dvije stvari, prvo kako se razumijeva invaliditet, zašto je problematičan i kako se to razumijevanje mijenja te drugo, kako se s obzirom na tu promjenu problema doživljavaju ciljevi i politike prema osobama sa invaliditetom koje država svojom intervencijom treba ostvariti. Od 2000. Hrvatska je donijela čak pet važnih dokumenata u sklopu politike prema osobama sa invaliditetom. Položaj osoba sa invaliditetom s obzirom na značajni udio u ukupnom stanovništvu direktno govori o stupnju socijalnog razvoja i osjetljivosti zajednice. Republika Hrvatska u tom području prihvaća praktične i znanstvene tekovine najrazvijenijih europskih zemalja osobito u području zakonske legislative i strategijskih odrednica. Među prvim zemljama smo prihvatili Konvenciju o pravima osoba sa invaliditetom još u lipnju 2007. a konvencija je prvi međunarodni dokument izvršne snage koji znatno unapređuje položaj osoba sa invaliditetom ugrađujući suvremene pristupe u sustavu primjene ljudskih prava u djelovanju prema osobama sa invaliditetom u cilju osiguravanja jednakih mogućnosti. Konvencija o pravima osobama sa invaliditetom označava obrazac za promjenu stava i pristupa pitanju invalidnosti. Također, Konvencijom o pravima osoba sa invaliditetom namjerava se promovirati, štititi i osigurati potpuno i jednako uvažavanje svih ljudskih prava i temeljnih sloboda za sve osobe sa invaliditetom i promovirati poštivanje njihovog urođenog dostojanstva. Pored toga konvencija ima i jasnu dimenziju socijalnog razvoja. Republika Hrvatska je činom ratifikacije preuzela obavezu uklanjanja prepreka koje oštećenje pretvaraju u invaliditet kao i obavezu osiguranja podrške osobama sa invaliditetom kako bi mogla u najvećoj mjeri realizirati svoje potencijale. Prepreke koje rezultiraju isključivanjem osoba sa invaliditetom, odnosno kršenje njihovih ljudskih prava vrlo često su zakonodavstvo i političke odluke, a mi saborski zastupnici imamo ključnu ulogu u promicanju i zaštiti ljudskih prava. Izvješće pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom o kojem danas raspravljamo bazira se na podizanju razine svijesti o Konvenciji o pravima osoba sa invaliditetom povodom obilježavanja Međunarodnog dana osoba sa invaliditetom i Međunarodnog dana ljudskih prava. U izvješću pravobraniteljica navodi kako postoji potreba da svi zakoni i propisi budu usklađeni sa konvencijom koja po pravnoj snazi iznad zakona. Prema izvješću nužno je napraviti sveobuhvatnu analizu postojećeg zakona kako bi se utvrdilo u kojoj mjeri su usklađeni sa konvencijom, te prilikom donošenja novih propisa također osigurati njihovu usklađenost. Isto tako, potrebno je omogućiti i osobama sa invaliditetom pristup informacijama o njihovim pravima, te informiranosti prilikom donošenja zakona u njihovom interesu. Prema izvješću, u svrhu postizanja stvarnog ostvarivanja prava osoba sa invaliditetom potrebno je izmijeniti one javne politike i zakone koje ograničavaju prava poput zakona koji su osobama sa invaliditetom zabranjuju stupanje u brak, zakona kojim im se dopušta liječenje osoba sa invaliditetom bez njihovog slobodnog i informiranog pristanka, zakona koji dopuštaju lišavanje slobode na temelju mentalnog ili intelektualnog oštećenja. Uz to nužno je donijeti programe, podizati razinu svijesti i osigurati podršku društva kako bi se promijenio način na koje društvo djeluje i kako bi se otklonile prepreke koje osobama sa invaliditetom onemogućuju puno sudjelovanje. Konvencija o pravima osoba sa invaliditetom uvodi obavezu države da osigura razumnu prilagodbu i kaže da je uskraćivanje razumne prilagodbe oblik diskriminacije, odnosno stavljanje u nepovoljniji položaj na osnovi invaliditeta. Da bi se postiglo puno uključenje nužno je stoga pristupačno fizičko i društveno okruženje bez prepreka i borba protiv predrasuda. Na radnom mjestu prilagodba može uključivati nabavu ili prilagodbu softwarea i tipkovnice za zaposlenika sa oštećenim vidom, obuku ili davanje dodatnog vremena za izvršavanje zadataka. U obrazovanju razumna prilagodba može zahtijevati i osiguravanje alternativnih načina ispunjavanja školskih ili studijskih obaveza, pomoć nastavnika ili korištenje pomoćnih tehnologija. U ovom su segmentu poslodavci zakonski obavezni obrazovne ustanove pružateljima usluga ili drugima osigurati razumnu prilagodbu. I na kraju kolegice i kolege, osobe sa invaliditetom čine skupinu građana koja još uvijek nije prepoznata kao hrvatska snaga. Osobama sa invaliditetom treba omogućiti da rade, da se za to obrazuju, da budu resurs društva i da se osjećaju korisnima. Treba osiguravati i preduvjete da osobe sa invaliditetom sudjeluju u životu zajednice na različite načine, a posebice iz treba poticati na političku participaciju da postanu ciljna skupina kojoj je demokracija korisna i koja je korisna za demokraciju. Hvala.
Hvala lijepa. Replika Josip Salapić.
Hvala lijepo potpredsjednice, uvažena pravobraniteljice, kolegice Banić. Vaša rasprava je bila konstruktivna i sve ste to lijepo rekli samo jedan problem u Hrvatskoj vjerojatno postoji. Mi smo obveznica mnogih međunarodnih ugovora, pa i konvencije pa i protokola uz konvencije i samih zakona koje smo donijeli. Neke od njih na žalost nismo prilagodili. Pred nama je zaista velika obveza. Sve počinje od nas samih i o tome kako mi smatramo problem koji je pred nama, a taj problem može reći samo država bez obzira na politike koje trenutno vladaju bile one lijeve, bile one desne, bili mi u oporbi. Svatko od nas može dati doprinos tome da se oni propisi koje smo mi preuzeli kao buduća država, europska država članica EU zaista budu provedivi. Zakon je svaki zakon na papiru može biti dobar ili loš, ali provedba zakona, provedba propisa i zaista pomoć osobama koje država ne kao pomoć nego kao ruku suradnje u problemima u životima koje žive treba pružiti ovisi o nama samima. Tako da bismo u tim razinama prije svega trebali iznaći jedan veliki zajednički politički konsenzus, pronaći financijska sredstva koja postoje. U mnogim se velikim gradovima gdje novca ima možda i za više ulaganja u pomoć osobama sa invaliditetom novac troši na neke nebitne stvari, a onda kažemo da je gospodarska kriza, da se tu ne može pomoći. Smatram osobno da je pred nama veliki izazov od nas samih, od naših glava, od naših razumijevanja problema, pa i do one zadaće koje su nam građani RH dali u Hrvatskom saboru, a to je da razumijemo sve skupine društva koje žive u RH bez ikakvih razlika u odnosu na invaliditet. I vi ste skupa sa nama svi, oni koji biraju zastupnike u Sabor, oni koji biraju svoje gradonačelnike i načelnike, oni koji biraju svoje prijatelje, a najbolje se može razumjeti onda kada država pruži ruku svima onima koji na njenom teritoriju žive. To su jednostavno svi zaslužili po svim zakonima i propisima, a i po samome dragome Bogu. Ne treba zakon shvatiti da je nekom nešto potrebno pružiti, potrebno je krenuti od nas samih a tu smo zato da to promijenimo. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Nastavljamo raspravu. Kolega Zlatko Komadina je na redu.
Poštovana gospođo potpredsjednice, gospođo pravobraniteljice. Evo uvodno prvo da skrenem pozornost na jednu činjenicu na koju je meni skrenuo pozornost moj dragi kolega Kovačić. Vidite u raskoraku zapravo prakse i teorije ili ti ga teorija drumom, a praksa šumom a radi se o gospođi prevoditeljici za gluhonijeme koja je maloprije intervenirala za brzinu govora, ali nitko od nas npr. nije primijetio dužinu njezinog govora. Uzmimo npr. da smo dali pauzu jel' pa da se gospođa malo odmori jer već 2,5 sata govori jel'. Mislim toliko o našoj percepciji tko je ima ili tko je nema jel'. A navest ću još jedan primjer jer sam to u praksi i vidio, mi imamo raskorak od normativne priče naravno da ove konvencije su hvale vrijedne i da ćemo na razini ljudskih prava svi podržati konvenciju i svi smo što se toga tiče zapravo konsenzus je sigurno u ovoj sabornici prisutan. Ali reći ću vam jedan primjer, sljepoća na primjer. U praksi vi kad imate naknade onda imate različite naknade za istu posljedicu, znači za isti invaliditet. Na primjer ako je netko slijep taj ima različite prihode s osnova socijalne pomoći ili već kako bih rekao s te kategorije invaliditeta ukoliko je slijep rođen ili ako je oslijepio u ratu ili ako je oslijepio na radu ili ako je oslijepio od bolesti. A posljedica je ista, čovjek je slijep a ima različite naknade. Tako da želim samo reći kako to sami ljudi s invaliditetom ne mogu izboriti jer su manjina bez obzira što je svaki deseti i više građanin Hrvatske ima neku vrstu invaliditeta mora im ta prava osigurati većina. A da ne govorim da je prvo mjesto zapravo tamo u ministarstvima da kreiraju zakone koji se u praksi provode i nas koji to moramo ovdje usvojiti, ali ne samo usvojiti nego i inicirati. Jer pravobraniteljica može i naravno to i čini puno angažmana svoga dati na ukazivanju mnogih stvari ali ako to što ukazuje se poslije ne pretoči u rad onih koji su za to odgovorni i nadležni tada će malo toga biti. Bez obzira što moram reći da je moj dojam da je barem javnost puno više senzibilizirana za ovu tematiku nego što je bila ajmo reći u neko vrijeme kada sam ja bio nešto mlađi.
Hvala. Replika, Đurđica Sumrak.
Hvala vam lijepo gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora. Kolega Komadina slažem se s vama. Htjela sam vam samo nešto reći, prošla Vlada već pri kraju mandata ali i ova obvezala se da će u roku od 3 godine donijeti naime tzv. "inkluzivni dodatak". Upravo taj inkluzivni dodatak bi se odnosio na različita oštećenja. Jer evo kolega Vinković je govorio da se zalaže za dodatak na sljepoću. A što onda i tko će se zalagati na dodatak za gluhe, za slabovidne, za ne znam osobe u kolicima? Upravo će to riješiti ovaj inkluzivni dodatak puno toga. I ja se nadam da će se i pravobraniteljica skupa s nama izboriti da se to zaista u što kraćem roku riješi.
Odgovor na repliku, Zlatko Komadina.
Ma ovo što kaže gospođa Sumrak kažem imamo raskorak prakse, ovdje je već bilo riječi i o tome da npr. osobe s invaliditetom u velikom broju slučajeva nemaju pravo na određenu zdravstvenu pomoć itd. A praksa pokazuje, ja sam to i u praksi i vidio a imam u obitelji tih situacija sam imao, naime vi ne možete ljude dizanjem postotka invaliditeta da bi ostvarili pravo zapravo idete raditi uštede da im ne dajete pravo na neku njegu, na nekakve potrepštine. Primjerice neke specijalne ortopedske cipele ili ne znam neku terapiju, vježbe, rehabilitaciju nego se to daje tek u nekom visokom stupnju invaliditeta, a zapravo i puno niži stupnjevi invaliditeta imaju te potrebe ne'. A ti ljudi to moraju koristiti jer jednostavno im potreba to nalaže.
Kolega Ante Babić.
Poštovana potpredsjednice Hrvatskog sabora, poštovana pravobraniteljice gospođo Slošnjak sa asistentima, poštovani kolege i kolegice. Naime, podržavam vaše Izvješće o radu pravobraniteljice za osobe s invaliditetom. Na klupe smo dobili jedan Priručnik – Invaliditet i kad okrenete jednu stranicu dalje Invaliditet i sposobnosti i tu u svom predgovoru pišete o patologiji društva, odnosno o rezultatima neuspjeha društva da uključe sve osobe i da prihvate razlike među pojedincima. Pa ću zapravo iskoristiti ovu prigodu i govoriti o jednoj stvari koja vjerujem je poznata i vama osobno, a radi se zapravo o jednoj udruzi sa osobama s invaliditetom na području Imotske krajine. Prije 9 godina kada smo razgovarali i razmišljali o tome vidjeli smo da invalidi sa područja Imotske krajine nisu institucionalno povezani, nisu imali svoju udrugu i onda smo na tom tragu zajedno sa ostalim općinama i s Gradom Imotskim osnovali jednu udrugu osoba sa invaliditetom. I vidjeli smo stvari zapravo na terenu koje su pogodile osobe s invaliditetom tako neki kvadriplegičari i paraplegičari koji nisu iz svoga doma izlazili po 10 pa i više godina, a da ne govorimo o njihovim potrebama. Udruga osoba sa invaliditetom je tada pristupila zapravo problemu invalida na području cijele Imotske krajine i u tome je uglavnom uspjela. Danas ta udruga broji 300 članova i oni su uglavnom kroz tu udrugu uglavnom dobivaju one potrebe najnužnije, a kroz logopeda, kroz psihologa i defektologa. Ova udruga je kao vjerujem i još neke u RH imala jedan program institucionalne prevencije koji završava 31. svibnja ove godine i nadam se da vam je ovaj problem jako poznat. Kroz ovaj program udruga je zaposlila 24 djelatnika koji će ukoliko se ovaj program ugasi ostati bez posla. Možda je u ovom trenutku manje bitno što će 24 djelatnika ostati bez posla, ali je bitno da će i članovi udruge izgubiti sve ono što su do sada imali kako u samoj udruzi, a tako i kroz terapijsko djelovanje na terenu, odnosno u svojim domovima. Zato vas molim, molim da apelirate kod resornog Ministarstva socijalne politike i mladih, kod resorne ministrice koja je jučer ovdje govorila da neće biti nikakvih rezanja, nikakvih rezanja prava pa vas molim i apeliram na vas da posvetite pozornost ovome projektu koji je još u tijeku, a trebao je biti šestogodišnji. Ono što bih želio još dodati, a to se danas provlačilo kroz ovu raspravu jest da se mi deklarativno zalažemo, a trebamo zapravo dati potporu za sve ideje i potencijale osoba sa invaliditetom. Kad sam govorio o ovom projektu, reći ću vam i samo jednu stvar još vezano za ove programe. Ova udruga je zapravo izračunala da kroz ovaj projekat koji Ministarstvo socijalne politike i mladih daje u iznosu od 500 tisuća kuna zapravo štedi državi cirka 1,4 milijuna kuna vezano samo za putne naloge jer vam je poznato da osobe s invaliditetom uvijek idu u pratnji. I mislim da nema razloga i dalje nepodržavati ovaj projekat u toj vjeri i nadi da ćete se zauzeti podržavajući vaš rad i dalje i unaprijed zahvaljujem se na pozornosti.
Hvala lijepa. Završna riječ u ime kluba HDSSB-a i kolega Zoran Vinković.
Gospođo potpredsjednice, uvažena pravobraniteljice. Evo istaknut ću samo nekoliko stvari i klub HDSSB-a će poduprijeti ovo izvješće. Mnogi su se danas pitali gdje je nestao čovjek, čovjek nije nigdje nestao nego očigledno taj čovjek, malo da parafraziram i pjesmo i stihove, mora pronaći "Put ka sreći." da ne bi imali doista teške boje u RH, pa pozdravljam i Bareta. I nije nevažno istaknuti da je Hrvatska doista potpisnica svih najvažnijih međunarodnih dokumenata o pravima osoba s invaliditetom čija su prava regulirana kroz gotovo 300 različitih propisa, no i dalje se javljaju brojni problemi kada ih treba pretočiti u svakodnevni život. Dakle, kad bismo problematiku invalidnih osoba promatrali samo kroz tu silnu, ja bih nazvao papirologiju kako jamstvo njihovih prava onda bismo mogli zaključiti da je život invalidnih osoba u Hrvatskoj doista idealan. Ali nažalost uvijek postoji to ali, u svakodnevici to apsolutno nije tako. Invalidi u Hrvatskoj i nadalje su marginalizirani, odnosno invalidne osobe, isključeni u većini slučajeva iz zajednice. To je gorka istina, istina svakodnevnog života u RH. A što je najvažnije nema odgovarajuću materijalnu i drugu potporu za neovisan život. To stanje definitivno se mora mijenjati i na nivou države, ali isto tako i na razini lokalne samouprave no da bi razina lokalne samouprave, jer svi u Hrvatskoj nismo u jednakoj poziciji, nismo u istim fiskalnim mogućnostima definitivno moramo krenuti i putem decentralizacije kako bi se ovaj, i to fiskalne decentralizacije, ne decentralizacije kroz davanja ovlasti krenuli upravo i u rješavanje ovog problema. Neću navoditi primjere, smatram da ih u svakom gradu ima dovoljno i da svi oni koji su izabrani od građana i prepoznaju prije svega i probleme i osoba s invaliditetom. Populacija osoba s invaliditetom u svijetu je doista velika. U Hrvatskoj je gotovo 11% a osobe s invaliditetom u RH su na najnižim razinama primanja, i socijalno i društveno i svakako drukčije te osobe doista se nalaze na minimumu standarda. Od onog pristupa u javne ustanove do toga da se ne mogu adekvatno obrazovati, zaposliti još uvije gotovo velika društvena zajednica promatra te osobe kao osobe ne samo sa posebnim potrebama nego ja bih rekao i usudio se reći nažalost kao socijalne slučajeve. U Hrvatskoj danas je više od 530 tisuća osoba sa svim vrstama invaliditeta od kojih je oko 250 tisuća osoba koje su postali invalidi radi neadekvatnih uvjeta rada i postali invalidi rada. Rečeno je i da i zna se da i mnogi od njih iako još uvijek radno sposobni su morali otići u tzv. invalidske mirovine gdje primaju naknade oko 1200 kuna mjesečno i te naknade nisu dovoljne za jedan normalan život. Neću spominjati i ne želim nazvati doista ovih 375 tisuća nezaposlenih novim invalidima hrvatskog društva ali također i oni ulaze u ovu kategoriju. Pa evo ja pozivam prije svega i Vladu RH ali i sve nas saborske zastupnike da doista kada raspravljamo o ovim problemima ne raspravljamo samo prilikom ovih izvješća nego da tu raspravu usredotočimo i prilikom donošenja državnog proračuna, da te iznose koji su namijenjeni za standard život invalidnih osoba povećamo i ne mislim tu samo na slijepe osobe ali je to pokazatelj koliko skrbimo i o slijepim osobama ovih zadnjih 20 godina jer ta naknada je najniža- čak i Albanija ima veću. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. I završna riječ pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom gospođa Anka Slonjšak. Izvolite.
Pa evo zahvaljujem svima koji su sudjelovali u današnjoj raspravi i znam da svi imamo dobre namjere. Međutim na svima nama unatoč pozitivnim pomacima od samog trenutka današnjeg, možemo reći od jučer predstoji još dug put da položaj osoba s invaliditetom, djece s teškoćama u razvoju, njihovih bližnjih i svih onih koji im pružaju podršku bio doista dostojan i jedan o čemu danas govorimo kao i svim drugim građanima u RH. Pitanje osoba s invaliditetom u današnjoj raspravi više se puta govorilo o sustavu socijalne skrbi. Moram reći da pitanje osoba s invaliditetom, položaj osoba s invaliditetom, prava osoba s invaliditetom nisu isključivo vezana za sustav socijalne skrbi. Oni su vezani za pitanje svih resora, svih ministarstava i ako doista se ta suradnja bude odvijala na pravoj razini, na onoj najnižoj mogućoj razini u interesu osoba s invaliditetom, djece s teškoćama u razvoju, tada će biti i promjene očite na bolje. Bez međuresorne suradnje, bez uključivanja stručnjaka koji najbolju poznaju, govorim ovdje i o akademskoj zajednici i o svim onim područjima u kojima postoje stručnjaci koji mogu dati svoje doprinose uz naravno uključivanje osoba s invaliditetom, uz uključivanje organizacija civilnog društva koje su ovdje upravo partneri i države i lokalne i regionalnih jedinica nema onog istinskog rješenja za pitanja osoba s invaliditetom. Stoga u ovoj završnoj riječi još želim podvući jednu crtu i reć da u mnogim sredinama, manjim sredinama, mnoge obitelji su suočene sa rubom i na rubu su siromaštva upravo iz razloga što moraju izdvajati mnoga svoja sredstva da bi mogli ostvariti pravo na zdravlje, pravo na sve one druge usluge koji sami građani mogu bez problema uskladiti a oni moraju putovati u druge sredine da bi mogli dobiti različite usluge kako bi njihovoj djeci odnosno njihovim članovima obitelji odraslim osobama bilo bolje. Stoga apeliram i na državu i na nacionalnu razinu i na Vladu i na jedinice lokalne i regionalne samouprave da učine sve napore da uz financijska sredstva, uz onu podršku imaju razumijevanje i ne samo da slušaju te obitelji već da ih dosita i čuju i da primijene da te osobe doista u svojim sredinama imaju sve one usluge koje su im potrebne da bi bili ono što danas govorimo na ravnopravnoj razini. Danas imamo jednu nesigurnost kroz projekte, mi trebamo sustav. Bez sustavnog rješenja i bez konkretne primjene nema niti pozitivnih pomaka. Pomaganje osobama s invaliditetom i djeci s teškoćama u razvoju nije pitanje našeg milosrđa i nije naša humanost već pitanje poštivanja njihovih prava. Osobe s invaliditetom kao i svi ostali građani su glasači, su porezni obveznici, oni su građani. Očekuju vašu podršku i na nju imaju potpuno pravo. Ovaj priručnik koji ste dobili to nije priručnik isključivo namijenjen za saborske zastupnike. On se tako zove iz razloga što je to originalan prijevod a on je namijenjen apsolutno za sve one koji donose odluke i koji su u izvršnoj vlasti. Stoga sam moto Konvencije o pravima osoba s invaliditetom govori ništa o nama bez nas. Ovom prilikom potičem još jedanput sve vas da uključite osobe s invaliditetom u svoje aktivnosti, u svoj odluke da doista imamo društvo ravnopravno za sve građane ove zemlje. Hvala.
Hvala lijepo. Zaključujem raspravu. Glasat ćemo o izvješću kada se steknu uvjeti. Hvala gospođo Slonjšak i vašim suradnicama i suradnicima.
Posebno Izvješće pravobraniteljice za osobe s invaliditetom. Rasprava je zaključena. U skladu s prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: - prihvaća se posebno Izvješće pravobraniteljice za osobe s invaliditetom. Molim da dizanjem ruke se izjasnimo tko je za? Tko je protiv? Tko je suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da je jednoglasno sa 102 glasa za donesen predloženi zaključak. U skladu s prijedlogom Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina dajem na glasovanje sljedeći zaključak: - mišljenje, primjedbe, prijedlozi izneseni u raspravi o izvješću kao i primjedbe, prijedlozi i preporuke pravobraniteljice za osobe s invaliditetom dani u izvješću dostavljaju se Vladi RH radi poduzimanja mjera za učinkovitiji rad nadležnih državnih tijela i tijela koja imaju javne ovlasti. Molim da se dizanjem ruke očitujemo tko je za predloženi zaključak? Hvala lijepa. Tko je protiv? Tko je suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da je jednoglasno sa 102 glasa za donesen predloženi zaključak.
Prelazimo na: - Izvješće o radu i poslovanju Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje za 2011.godinu Podnositelj izvješća je Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje, temeljem članka 129. i 139. Zakona o mirovinskom osiguranju. Materijal ste primili u pretince. Vlada je dostavila mišljenje. Raspravu je proveo Odbor za rad, mirovinski sustav i socijalno partnerstvo, Odbor za financije i državni proračun. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predlagatelj dati dodatno obrazloženje? U ime predlagatelja ravnatelj HZMO-a Srećko Vuković. Izvolite.
Poštovana gospođo potpredsjednice, poštovane gospođe i gospodo zastupnici. Mirovinsko osiguranje ključni je element socijalne države i sustava socijalne sigurnosti u RH. u okviru mirovinskog sustava svoju socijalnu sigurnost ostvaruje više od milijun i 200 tisuća umirovljenika i članova njihovih obitelji te je stoga Izvješće o radu HZMO-a uvijek rado čitano štivo i dragocjen izvor podataka koji po značaju izlaze i izvan okvira samog mirovinskog sustava. I ovo izvješće je izrađeno po istoj metodologiji kao izvješća prethodnih godina da bi podaci bili usporedivi. Ono sadrži uobičajena poglavlja o stanju sustava mirovinskog osiguranja, međugeneracijske solidarnosti, o ustrojstvu zavoda te njegovim ljudskim potencijalima, informacijskoj tehnologiji o radu upravnog vijeća, financijskom poslovanju i portfelju zavoda, te dakako o ostvarivanju prava i radu stručne službe s bogatim tabličnim prilogom. Zavod je javna ustanova s javnim ovlastima u rješavanju o pravima i obvezama iz mirovinskog osiguranja osnovana Zakonom o mirovinskom osiguranju kojim je uređeno obavezno mirovinsko osiguranje na temelju generacijske solidarnosti. Ostali dijelovi sustava mirovinskog osiguranja u RH obvezno i dobrovoljno mirovinsko osiguranje na temelju individualne kapitalizirane štednje uređeni su posebnim zakonom. Par riječi o stanju sustava mirovinskog osiguranja međugeneracijske solidarnosti. Obveznim mirovinskim osiguranjem na temelju generacijske solidarnosti obvezno se osiguravaju prava na starosnu i prijevremenu starosnu mirovinu, invalidsku, obiteljsku mirovinu, najnižu mirovinu, osnovnu mirovinu, profesionalnu rehabilitaciju, naknadu zbog tjelesnog oštećenja te naknadu putnih troškova u vezi s ostvarivanjem osiguranih prava što sve skupa čini osnovnu djelatnost zavoda. U zavodu je 31.prosinca 2011.bilo evidentirano milijun i 213 tisuća korisnika što je poprilici 1% više nego u prosincu 2010.i milijun i 468 tisuća osiguranika što je bilo oko 0,6% manje nego u prosincu 2010. To daje omjer 1:1,21 u 2008. taj je omjer bio 1:40, u 2009. 1:1,30, a u 2010. 1:1,23. Dakle podaci govore o nastavku trenda rasta broja korisnika mirovina i pada broja osiguranika što je dovelo do sada najnižeg omjera te dvije skupine korisnika usluga zavoda. Od ukupno milijun 213 tisuća umirovljenika njih 633 tisuće ili 52% korisnici su starosne mirovine. Invalidsku mirovinu ostvarilo je 327 tisuća korisnika ili 27%. Obiteljsku nešto oko 21% ili 252 tisuće korisnika. Od ukupnog broja umirovljenika njih gotovo 86% ostvarilo je mirovinu prema općim propisima o mirovinskom osiguranju. Istodobno smanjio se broj korisnika koji su mirovinu ostvarili prema povoljnijim uvjetima propisanih posebnim zakonima na 171 tisuću 975 ili 14% od ukupnog broja umirovljenika. Unatoč povećanju broj umirovljenika za približno 1% te povećanju ukupnih rashoda za 0,2% u odnosu na prethodnu godinu udio mirovinskih izdataka u BDP u 2011.blago se smanjio na 10,42%. U skladu sa Zakonom o odgodi usklađivanja mirovina u 2011.godini mirovine i mirovinska primanja nisu usklađivanja dok je od 1.siječnja 2012.opet uspostavljeno redovito usklađivanje mirovina dva puta godišnje prema rastu plaća i potrošačkih cijena. Prosječna mirovina ostvarena prema Zakonu o mirovinskom osiguranju za prosinac 2011.umanjena za porez i prirez iznosila je 2151 kunu što je za 0,24% manje nego u prethodnoj godini, a udjel prosječne mirovine u prosječnoj neto plaći iznosio je 39,17%. Prosječna mirovina ostvarena je prema Zakonu o mirovinskom osiguranju bez mirovina ostvarenih primjenom međunarodnih ugovora koji na neki način ipak iskrivljuju ukupnu sliku za prosinac 2011.iznosila je 2308 kuna što je bilo 42% prosječne neto plaće. Udio prosječne starosne mirovine u prosječnoj neto plaći iznosio je 43,5%. Inače u međunarodnim publikacijama kao prosječna mirovina najčešća se navodi prosječna starosna mirovina za puni radni vijek radnika i samostalnih profesija. Prema navedenim kriterijima starosnu mirovinu s mirovinskim stažem od 40 i više godina na dan 31.prosinca 2011.ostvarilo je 94 tisuće korisnika ili 18,4% od ukupnog broja starosnih mirovina odnosno 12% od ukupnog broja svih korisnika. Ta prosječna mirovina je iznosila 58% kada se oduzmu one mirovine ostvarene primjenom međunarodnih ugovora, tada se to povećava na čak 68% ali za puni radni staž. Problem je kako vidimo taj puni radni staž od ukupnog broja umirovljenika ostvarilo je samo 12% korisnika mirovine. Osim mirovinskog osiguranja na temelju međugeneracijske solidarnosti zavod provodi i postupke ostvarivanja prava na doplatak za djecu. Za prosinac 2011., dakle u prosincu 2011. bilo je ukupno 216 tisuća korisnika doplatka za djecu što je za 1,35% više nego u prosincu 2010. Primali su dakle doplatak ti korisnici za 403 tisuće djece i on je iznosio prosječno 356 kuna po djetetu. Ukupno za financiranje doplatka za djecu u 2011., približno kao i u 2010. utrošeno je ukupno 1,7 milijardi kuna. Par riječi o financijskom poslovanju zavoda. Ukupni prihodi zavoda iznosili su 35,5 milijardi kuna, a rashodi također 35,55 milijardi kuna. Za ilustraciju, prije 10 godina, dakle 2002. godine rashodi su iznosili 23 milijarde kuna, dakle u 10 godina povećali smo ukupne rashode za 50%. Prihodi od doprinosa ostvareni su u svoti od 19,075 milijardi kuna što čini 53,6% ukupnih prihoda ostvarenih u 2011., a prihodi od proračuna za obveze države za mirovine ostvarene prema posebnim propisima i na ostale prihode iz proračuna prikupljeno, dakle država je iz proračuna izdvojila 16,275 milijardi kuna, odnosno 46% približno. U strukturi ukupnih rashoda, rashodi za mirovine i mirovinska primanja iznosili su 98,3%. Udio rashoda same Stručne službe zavoda što čini dakle rashodi za zaposlene i materijalni rashodi u ukupnim rashodima u 2011. iznosili su 1,3% što u usporedbi sa sličnim službama govori o zapravo relativno jeftinoj službi s obzirom na opseg poslova koji se u zavodu obavlja, a naročito moram to naglasiti kad se ti troškovi usporede sa troškovima administriranja drugog stupa mirovinskog osiguranja. Rad Stručne službe zavoda. U sklopu provedbe mirovinskog osiguranja na temelju međugeneracijske solidarnosti u 2011. u zavodu je bilo na rješavanju ukupno 557740 zahtjeva o pravima iz mirovinskog osiguranja i doplatka za djecu. Od toga riješeno je 507801 zahtjev ili 91%. U 2011. izvršenje u prvom stupnju bilo je nešto bolje nego u 2010. Broj novih zahtjeva smanjio se za 13665, ali je broj neriješenih predmeta iz prethodnog razdoblja smanjen sa 62661 na 51931 zahtjev. U drugom stupnju u 2011. bilo je na rješavanju 36139 predmeta, od čega je ukupno riješeno 28070 predmeta ili 78%. Na trajanje postupka u navedenim predmetima posebno utječe postupak medicinskog vještačenja s kroničnim nedostatkom i velikim opterećenjem liječnika vještaka u zavodu te naglašenom tendencijom odlaska ovog profila visokog stručnog kadra zbog osjetno većih plaća izvan zavoda. Tijekom 2011. u zavodu je nastavljen rad na projektima vezanim uz njegov preustroj i modernizaciju. Prema programu rada zavoda za 2011. dovršen je niz projekata vezanih uz provedbu propisa koji uređuju mirovinsko osiguranje generacijske solidarnosti, kao i onih koji se odnose na poboljšanje i racionalizaciju dijelova poslovnih procesa. Također, nastavljen je rad na projektu zamjene radne knjižice u Republici Hrvatskoj u sklopu kojeg se dizajniraju i implementiraju procesi i procedure radi zamjene radne knjižice i razmjene podataka među povezanim institucijama od 1.7.2013. godine. Napomenuo bih da se na 2278 informatiziranih radnih mjesta u zavodu godišnje obavi preko 70 milijuna različitih tipova transakcija u online radu s bazama podataka, korištenjem oko 330000 transakcija dnevno. I nekoliko riječi o tome što nas čeka u budućem razdoblju. Inzistiranje na povećanju ažurnosti, kvalitete u radu, radne discipline, ali i neprekidni nadzor nad zakonitošću u radu kako se ne bi ponovile neke epizode iz proteklih godina, prvenstveni su zadaci poslovodstva zavoda. Pred nama je također posao ispravljanja disproporcija između pojedinih područnih ureda s obzirom na odnos broja zaposlenika prema broju osiguranika i korisnika s tog područja, daljnja racionalizacija mreže ispostava, preispitivanje osnovanosti tražene stručne spreme za pojedine informatizirane poslove, preispitivanje postavljene norme za pojedine poslove, precizno detektiranje eventualnog viška ili možda manjka kadrova u pojedinim poslovnim procesima i svakako korištenje pritom pozitivnih iskustava službi mirovinskog osiguranja Austrije, Slovenije, Njemačke i zemalja drugih koje nam mogu poslužiti kao uzor. Sve to trebalo bi voditi ka stvaranju modernije, organiziranije i još učinkovitije službe. Osim toga, nužno je ekipiranje dijela službe u provedbi međunarodnih ugovora o socijalnom osiguranju i pravnih propisa EU na čemu vrlo intenzivno radimo zadnjih mjeseci s obzirom na nove poslove u vezi s primjenom pravnih propisa Europske unije o doplatku za djecu i poslove utvrđivanja mjerodavnog zakonodavstva. Velik i važan posao koji je pred nama u 2013. je osnivanje i stavljanje u funkciji Centra za medicinsko vještačenje koji treba započeti s radom 1. siječnja 2014. u skladu sa Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o mirovinskom osiguranju. Za istaknuti je da će u centru postojati funkcionalna dijagnostika kojom će se omogućiti provođenje odgovarajuće dodatne medicinske obrade na zahtjev vještaka. Nastojat ćemo nastaviti sa smanjenjem izdataka zavoda za isplatu mirovina, a prvenstveno se to odnosi na plaćanje usluga Hrvatskoj pošti. Sada je to 1,9% od svake isplate putem pošte uz pojačanje aktivnosti za maksimalno korištenje instituta bezgotovinske isplate, odnosno izbjegavanja gotovinske isplate preko pošte. S druge strane, daljnja informatizacija zavoda mora dobiti prioritet. Smatram da se danas u 21. stoljeću neulaganje u informatičku opremu nikako ne može opravdati štednjom. I na kraju, ali svakako ne na kraju po važnosti, otvaranje zavoda prema javnosti i promjena imidža zavoda u javnosti nizom konkretnih poteza što prvenstveno treba dovesti do drugačijeg odnosa prema populaciji umirovljenika ili potencijalnih umirovljenika ali i približiti zavod tim istim korisnicima ili još bolje rečeno, svakom pojedinom čovjeku. Naime, mirovinsko osiguranje generacijske solidarnosti međugeneracijski je sporazum najdubljeg etičkog i humanog karaktera. Uskrsnuće novog sustava kapitaliziranog mirovinskog osiguranja nikako ne znači istovremeni kraj ili odumiranje starog sustava utemeljenog na generacijskoj solidarnosti. Posve suprotno, odgovornost za stabilnost javnog mirovinskog sustava generacijske solidarnosti, visinu i sigurnost mirovina iz tog sustava, te za reforme i promjene koje se čine unutar njega postaje proporcionalno veća svakim danom primjene i obveznog i dobrovoljnog sustava kapitalizirane štednje. I javno i privatno mirovinskog osiguranje samo su različiti koegzistirajući modeli kojima se osigurava stabilnost i svrha mirovinskog sustava kao osnovnog preduvjeta za kvalitetan život svakog pojedinca u starosti. Može se reći da i u takvom sustavu paralelnog prožimanja javnog i privatnog ostaje uvijek jedinstveni primarni najvažniji cilj osigurati svakom čovjeku pristojan život u trećoj dobi, život na sunčanoj strani starosti. Hvala lijepa.
Hvala. Na vaše izlaganje imamo 3 replike. Zoran Vinković.
Pa evo odmah na početku mislim da bi bilo dobro da smo odmah imali izvješće za 2012. godinu. A ja bih rekao ovako. Sačuvaj me bože teških riječi i sunčane strane treće životne dobi. Ja mislim da je ovo izvješće trebalo sadržavati a i ovo za 2012. godinu činjenicu da 80% umirovljenika u RH ne može preživjeti od prvog do prvog, da ne mogu kupiti unucima kad ste već spomenili uskrsnuće, ne mogu kupit unucima poklone za Uskrs, da tim unucima djed i baka ne mogu osigurat onog zeca. To je trebalo sadržavat ovo izvješće. To je istina Hrvatske, a ne ove teške riječi. Možda je ovo izvješće trebalo sadržavati doduše ne ove e-mailove koji su upućeni u određena ministarstva, nego činjenicu da je ovaj Hrvatski sabor u nekoliko navrata donosio izmjene i dopune zakona kako bi Mirovinski zavod imao i ravnatelja i pomoćnika ravnatelja i zamjenika i da oni imaju i praktično dužnosničke plaće, da u ovom trenutku u istom tom mirovinskom zavodu se rješavaju određene političke smjene, da se smjenjuju nepodobni i postavljaju politički podobni putem ne e-mailova, nego putem političke podobnosti. To je trebalo sadržavati izvješće i za 2011. i za 2012. O uskrsnuću je jedino Isus Krist uskrsnuo, a ja ne vjerujem da hrvatski umirovljenik koji je pošteno radio svojih 40 ili 45 godina može uskrsnuti sa ovom sramotnom mirovinom od koje ne može preživjeti ni 7 dana u RH.
Nansi Tireli, replika.
Zahvaljujem gospođo potpredsjednice. Pa evo ponukalo me je upravo ovo osigurati sunčani život u trećoj dobi za svakog osiguranika. I druga jedna rečenica da se poduzimaju konkretne mjere i približavanje svakom pojedinom slučaju, pa bih iskoristila ovo što ste danas ovdje da vas pitam koliko se konkretno približavate svim onim invalidima druge i treće kategorije koji su radili u Republici Sloveniji, a žive u Republici Hrvatskoj i kada se zadnji put sa vaše adrese na njihovu adresu uputio bilo kakav dopis da bi oni znali kakav im je status. Evo svjedoci smo da tih ljudi na žalost ima sve manje i manje, jer nikako da dočekaju to rješavanje svog problema. Učestalo dobivamo odgovore od nadležnog ministarstva kako se oni jako trude. Međutim, da slovenska strana nema sluha za rješavanje takvog problema, pa bih voljela od vas evo već kad ste danas ovdje čut odgovor a da ga čuju i ti invalidi druge i treće kategorije. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku, gospodin Vuković.
… [[Govornik naknadno uključen.]] što je ovo izvješće došlo ovako kasno, zaista izvješće za 2011. dolazi u 2013. To naprosto je malo prekasno. Ali to zaista u ovom slučaju nije ovisilo o Hrvatskom zavodu za mirovinsko osiguranje. Nadam se da izvješće za 2012. kojeg smo dužni podnijeti Saboru do 30.6.2012. neće biti u 2014. nego da ćemo ga imati znači sredinom ove godine, odnosno za par mjeseci. Svakako da teške riječi niti lagane riječi neće pomoći, nego samo predani rad i to i nas u zavodu, ali ja mislim i svih vas saborskih zastupnika kao i Vlade RH, svima nama je potpuno jasno da ovakva mirovina, ovakva prosječna mirovina nije mirovina za koju bi se moglo reći da ju netko uživa, nego zaista da s njom preživljava. Međutim, kažem uzroci su puno dublji. Kao što sam i rekao u uvodnom slovu samo 12% od ukupnog broja umirovljenika u Hrvatskoj navršilo je puni staž. Mislim da se puno krije u tome kad uzmemo da je mirovina tih, prosječna mirovina tih korisnika blizu 70% onda dobivamo sasma drugačiju sliku o visini mirovine u odnosu na prosječnu plaću u Republici Hrvatskoj. Dakle, moramo poticati u svakom slučaju svim mogućim mjerama što dulji rad, što dulje uplaćivanje doprinosa. Što se tiče odgovora na ovo pitanje konkretno, znam da se radi na tome da, dva ministarstva rade na tome između dvije države. Konkretan odgovor, dakle ili ćete ga dobiti od ministarstva ili od nas u ovom trenutku, dakle ne bih ulazio u pojedinosti u kojoj je fazi to. Evo hvala.
Hvala. I Ivan Šuker, replika.
Hvala lijepo gospođo potpredsjednice. Pa gospodine ravnatelju, gospodine Vukoviću svejedno da li ste vi ovo izvješće podnosili 2010., 2011., 2012. priča vam je potpuno identična zato što iznos isplaćenih mirovina je isti, struktura je ista. Međutim, ono što sam ja očekivao, o tome ću nešto više govoriti u svojoj raspravi, ali na nešto sam morao reagirati naprosto u replici. A to je ova vaša zadnja rečenica ne možete govoriti o sunčanoj strani a da prije toga ne govorite o problemu drugog stupa mirovinskoga. I možda najveća tragedija umirovljenika u RH je što svi šute i ne pričaju o drugom stupu mirovinskog i što će se dogoditi sa ljudima koji su prije deset godina odlučili se zapravo po zakonu su neki morali ići u drugi stup mirovinskoga s obzirom da se nije povećala stopa izdvajanja za drugi stup mirovinskoga i naprosto niti Vlada niti vi danas niste rekli nitijednu riječ. Znači 2013. će proći da se nitko s time neće baviti. I da li ćemo dobiti novu četvrtu skupinu ugroženih umirovljenika u RH? A to su oni koji će mirovinu dobivati jednim dijelom iz ovoga Zavoda za mirovinsko osiguranje, a drugo iz drugog stupa mirovinskog. I mislim da je to tema o kojoj bi mi danas trebali ovdje otvoriti raspravu i tema o kojoj bi itekako trebalo razgovarati u Hrvatskoj. Jer ponavljam uz ovakav zakon, uz ovakve prihode i ovakvu strukturu umirovljenika bez obzira da li će ovo izvješće biti za 2014. ono će biti potpuno identično. Ovisi o tome da li će vaši materijalni troškovi biti 2% niži ili manji, ali što se tiče izvješća oko isplate mirovine nećete imati nažalost nikakvu razliku jer je struktura takva kakva je i vi je ne možete promijeniti. Ali, ja sam očekivao s obzirom i nakon naše rasprave na odboru da ćete vi uz ovo svoje izvješće koje je kvalitetno napravljeno potaknuti možda neku raspravu u ovom Visokom domu ka gorućem problemu mirovina umirovljenika kako sadašnjih tako i budućih u RH.
Odgovor na repliku, Srećko Vuković.
Dakle, vrlo kratko. Slažem se s vama o problemu drugog stupa treba razgovarati i treba poduzimati mjere prije svega. Ne treba ih odlagati i ne treba ih odlagati nikako u daleku budućnost, treba ih što hitnije poduzeti jer s ovom uplatom doprinosa na ovoj razini sigurno da mirovine iz drugog stupa onda ni mirovine onih koji idu i u osnovne i u mirovine iz drugog stupa neće biti adekvatne niti očekivane onome kako se mislilo to prije 10-ak godina. Ono što dakle mogu reći da se vrlo intenzivno radi u Ministarstvu rada i mirovinskog sustava na izradi propisa vezanih upravo uz drugi i treći stup mirovinskog osiguranja. Mislim da će to na neki način svakako poboljšati situaciju. Ti zakoni će svakako opet doći ovdje na raspravu u ovaj Visoki dom. Izvješće Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje na neki način otvara svakako temu cijelog mirovinskog sustava ali ipak smo mi, dakle ljudi iz Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje oni koji provode sustav generacijske solidarnosti i u ovom trenutku čini mi se nemamo niti mandata da nekakvu širu raspravu o tom sustavu drugog stupa.
Hvala lijepa. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne žele. Otvaram raspravu. Na redu su klubovi. U ime kluba SDP-a kolegica Vanja Posavac.
Zahvaljujem poštovana potpredsjednice, ravnatelju sa suradnicima, kolegice i kolege. Dakle, tema rasprave je Izvješće o radu i poslovanju Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje za 2011. godinu. Sustav mirovinskog osiguranja u RH uređen je i provodi se kao obvezno mirovinsko osiguranje na temelju međugeneracijske solidarnosti te kao obvezno i dobrovoljno mirovinsko osiguranje na temelju individualne kapitalizirane štednje. Predmet ovog izvješća je obvezno mirovinsko osiguranje na temelju međugeneracijske solidarnosti i rad Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje. Kao što vidimo iz izvješća u 2011. godini nastavljen je trend rasta broja korisnika mirovina i pada broja osiguranika pa je u zavodu bilo evidentirano dakle milijun 213 tisuća korisnika i milijun 468 tisuća osiguranika. Tako da je omjer između te dvije skupine iznosio 1 na prema 1,21. Vidimo prema izvješću zavoda da su ukupni prihodi zavoda iznosili 35 milijardi 560 i nešto milijuna kuna, a rashodi 35 milijardi 554 milijuna kuna. Dakle, ukupni rashodi veći su za 0,2% 2010. godine, a evo kao što smo čuli u 10 godina ti rashodi su i značajno povećani. Prosječna mirovina ostvarena prema Zakonu o mirovinskom osiguranju za prosinac 2011. iznosila je 2151,12 kunu a udjel prosječne mirovine u prosječnoj plaći iznosi je 39,17%. Starosna mirovina je prosjek 2389,94. Prosječna mirovina uključujući korisnike i mirovina hrvatske vojske, hrvatskih branitelja i pripadnika Hrvatskog vijeća obrane je dakle u tom periodu iznosila 2346 tisuća kuna što je udjel od 42,72% u prosječnoj plaći. Zavod provodi i postupke ostvarivanja prava na doplatak za djecu. U prosincu 2011. godine bilo je ukupno 216,13 tisuća korisnika doplatka za djecu koji su primali doplatak za 403 tisuće 64 djece. Doplatak je iznosio prosječno 356,20 kuna po djetetu. To su sve podaci evo ukratko i oni najvažniji. No međutim, u navedenom Izvješću iz 2011. godine nisu iskazane obveze prema korisnicima invalidskih mirovina primjenom Ugovora između Republike Hrvatske i BiH o suradnji na području prava stradalnika rata u BiH koji su bili pripadnici Hrvatskog vijeća obrane i članova njihovih obitelji. U predmetnom izvješću navodi se da je korisnicima invalidskih mirovina primjenom navedenog ugovora isplaćen iznos od 29 milijardi 808 tisuća kuna za dio neisplaćenih svota mirovina za 2006. godinu ali se nigdje ne navodi iznos neisplaćenih svota koje prema podacima kojima raspolaže Ministarstvo financija iznosi preko 180 milijuna kuna, a složit ćemo se da to nije mali iznos. Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje trebao je u svom izvješću navesti ovu činjenicu s obzirom da je riječ o dugovanjima za 2006., te za 2007. i 2008. godinu. Navedene iznose zavod je trebao planirati i isplatiti u prethodnim proračunskim godinama. Također, smatramo da bi u godišnjim izvješćima zavoda u dijelu koji se odnosi na rješavanje o pravima na doplatak za djecu bilo korisno posebno iskazivati broj zahtjeva za uvećanim dječjim doplatkom i broj pozitivno riješenih zahtjeva za priznavanjem ovog prava. U predmetnom izvješću u glavi 6. financijsko poslovanje trebalo je u okviru podatak o prihodima iz proračuna raščlaniti sve mirovine ostvarene po povoljnim uvjetima s pripadajući iznosima, a ne samo posebno iskazati iznose plaćene iz državnog proračuna za mirovine hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata. Zbog svega navedenog podržavamo zaključak, klub SDP-a podržava zaključak Vlade i prihvaća na znanje Izvješće o radu i poslovanju Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje za 2011. godinu. Hvala.
Hvala lijepa. Repliku ima kolega Branko Hrg.
Hvala lijepa gospođo potpredsjednice. Evo, kolegice Posavac vi ste nama jako lijepo pročitali brojke i podatke iz ovog izvješća, mi smo vam na tome zahvalni samo što sam ja osobno očekivao da nećemo dobiti još dopunsko obrazloženje izvješća nego da ćemo možda dobiti od vas kao od predstavnice kluba vladajuće većine u Kukuriku vladi kako i na koji način se troše novci građana Hrvatske, tko odlučuje o njima, tko odlučuje da se na temelju tih novaca koje mi uplaćujemo postavljaju politički menadžeri koji nakon toga povećavaju statističku brojku na zavodu za zapošljavanje i povećavaju broj umirovljenika kao što je to slučaj u Podravci.
Odgovor na repliku, Vanja Posavec.
Zahvaljujem. Kolega Hrg, ja sam zato na početku naglasila pa i na kraju, ovo je izvješće iz 2011. godine. Radi se o izvješću, a to što vi koristite svaku priliku za politiziranje i skupljanje bodova to je sad druga stvar, to nek procijene građani. Zahvaljujem.
Nastavljamo raspravu po klubovima. U ime kluba HSU-a, kolega Željko Šemper.
Hvala gospođo potpredsjednice, poštovani ravnatelji sa suradnicima, kolegice i kolege. Pred nama je Izvješće o radu i poslovanju Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje za 2011. godinu te stanje mirovinskog sustava na temelju generacijske solidarnosti za istu godinu. Iz izvješća vidimo da je i u 2011. godini nastavljen trend smanjenja omjera između osiguranika i umirovljenika, dok je još 90. godine omjer bio 3 prema 1, 98. godine se prepolovio pa je jedan 54 naprema 1, da bi u 2011. godini pao na dosad najniži omjer 1 prema 1,21. U razdoblju od 90.-98. smo izgubili 500 tisuća osiguranika, a dobili 300 tisuća novih umirovljenika. U 2011. i odnosu na 98. imamo isti broj osiguranika ali više 257 novih umirovljenika. Veliki broj mirovina nije pokriven plaćenim doprinosima, ima i socijale ali i previše povlastica. Taj loš omjer osiguranika i umirovljenika uz demografsko stanje stanovništva je najveći problem hrvatskog mirovinskog sustava. Previše je izgubljenih radnih mjesta zbog privatizacijske pljačke, korupcije, stečajeva i otkaza a manje uplaćenih doprinosa u mirovinski sustav. Pod parolom tzv. restrukturiranja imamo otpuštanje radnika u sveopćoj borbi za profit, s premalo osjećaja za ljude i nepoštivanje onih koji su desetljećima gradili i ugradili dio sebe u sva ta poduzeća. Društveno je vlasništvo postalo državno, radnici su putem dionica još jednom platili ono što su sami stvorili, a krivi koncept privatizacije uništio je hrvatsko gospodarstvo i proizvodnju. Izlaz iz tih problema stalno se traži u restrikcijama u mirovinskom sustavu, a rješenje je na drugoj strani u zapošljavanju i investicijama koje zaobilaze Hrvatsku, u rastu gospodarstva i BDP-a, i u promjeni stava kako se ništa ne isplati proizvoditi već možemo sve uvozit. U prosincu 2011. prosječna mirovina prema Zakonu o mirovinskom osiguranju iznosila je 2151 kunu, što je bio udjel u prosječnoj plaći 39,17%. Dok je još početkom 2004. godine nakon ulaska dodatka 100 kuna i 6% u mirovinu, udio iznosio 43,65%. Glavni uzrok takvom padu mirovina bilo je štetno usklađivanje mirovina prema švicarskoj formuli, prema kojoj su u razdoblju 99.-2011. mirovine za plaćama zaostale 10%. Dolaskom krize mirovine su se umjesto da budu zadnja linija obrane, našle na prvoj crti bojišnice. Najprije krizni porez od 2 i 4%, a onda u 2010. i 2011. zamrzavanje i usklađivanje mirovina što je za posljedicu imalo i nominalan pad prosječne mirovine. Već 3 godinu za redom ukupni rashodi za mirovine iznose oko 35 milijardi kuna što unatoč padu BDP-a zadržava mirovinske rashode na 10,5% BDP-a što je na razini država EU. Usporavanju rasta mirovinskih izdataka pridonosi i razina mirovina. Prosječna mirovina novih umirovljenika manja je za 450 kuna ili čak 19% od umirovljenih do 98. godine. U 2011. umirovljeno je 50 tisuća umirovljenika s prosječnom mirovinom od 1857 kuna a umrlo je 40 tisuća s prosječnom mirovinom od 2012 kuna. Cilj mirovinske reforme i izmjena zakona o mirovinskom osiguranju od 1.1.99. godine bio je ublažiti priljev novih umirovljenika i održati pod kontrolom rasude mirovinskog sustava. Radi provedbe tog cilja povećano je obračunsko razdoblje s deset najpovoljnija godina na cijeli radni vijek povećana je kazna za odlazak u prijevremenu mirovinu sa 6,65 na 20,4%, postroženi su uvjeti odlaska u invalidsku mirovinu a aktualna vrijednost mirovine kao jedan od najvažnijih elemenata izračuna mirovine izračunata je na bazi pokradene razine mirovine 31.12.98. godine. Što radimo ovih posljednjih godina? Pored financijskih neplatiša i korisnici prijevremenih mirovina pribijeni su na stup srama. Zašto? Samo zato što su se nakon izgubljenih radnih mjesta, stečajeva i privatizacijske pljačke usudili otići u prijevremenu mirovinu. I dok se drvlje i kamenje dosad bacalo na korisnike prijevremenih mirovina svih ovih godina ništa se nije poduzeto da se spriječi preveliki i neopravdani odlazak u invalidsku mirovinu. Otkrivanje afere doktora Rubale i njegovih ortaka s kupovinom lažnih i invalidskih mirovina ukazalo je na taj problem. U Hrvatskoj imamo samo 11% korisnika prijevremenih mirovina, ali čak 27% korisnika invalidskih mirovina. Prosječan staž korisnika prijevremenih mirovina u 2011. godini iznosi 36 godina i 7 mjeseci. Starosnih mirovina 29 godina i 9 mjeseci a invalidskih mirovina samo 23 godine i 7 mjeseci. I tu dolazimo do jednog od najvećih apsurda i nepravdi našeg mirovinskog sustava. Jedna godina radnog staža za prijevremenu mirovinu iznosi 64 kune, starosne mirovine 66 kuna a invalidske čak 83 kune. Korisnici invalidskih mirovina uz najniži staž imao najviše mirovine dok korisnici prijevremenih mirovina uz najduži staž imaju najnižu mirovinu a MMF svjetska banka i hrvatski ekonomisti pričaju priču kako ih još žešće treba opaliti. I dok na jednoj strani dnevno bilježimo velik broj gubitaka radnih mjesta na drugoj strani slušamo kako treba još pooštriti uvjete za odlazak u imovinu, povećati dobnu granicu na 67 godina a na burzi trune 130 tisuća od 34 godine. Iz ovog izvješća se vidi koliko je zavod značajno unaprijedio komunikaciju sa osiguranicima i umirovljenicima koji imaju niz mogućnosti pristupa aktualnim informacijama putem info telefona, internetskih stranica zavoda te pisanim i elektroničkim putem. Tako internetsku stranicu zavoda podsjetilo približno milijun i 286 tisuća posjetitelja a pregledano je oko 5 i pol milijuna stranica. U 2011. lozinku je za pristup korisničkim stranicama zatražilo 45 tisuća osoba koje su bile posjećene više od 200 tisuća puta. Te stranice koristili su uglavnom osiguranici pred mirovinom koji su na taj način mogli provjeriti svoj staž i plaću te na vrlo jednostavan način dobiti informativni izračun svoje buduće mirovine. Za mene osobno zanimljivi su statističke informacije koje izlaze kvartalno i daju vrlo detaljne informacije kako osiguranicima a posebno o kretanjima u mirovinskom sustavu i dobra su baza za rasprave oko poboljšanja mirovinskog sustava RH. Klub zastupnika Hrvatske stranke umirovljenika podržat će ovo izvješće. Hvala.
Hvala lijepa. Prelazimo na replike. Zoran Vinković izvolite.
Uvaženi kolega, obzirom evo da je vaša stranka bila i s HDZ-om u koaliciji, sada je s SDP-om ja ne vidim baš ovaj da je i vaša stranka, tu ne mislim na vas osobno jer niste bili zastupnik, možda ste donosili određene odluke ali da je bitno doprinijela poboljšanju standarda života velike većine umirovljenika u RH. Pa čak ni u Ustavu RH nema niti riječi o onima koji su pošteno odradili svoj životni vijek niti je u Ustavu zagarantirana upravo to pravo na dostojanstven život nakon završetka svog radnog vijeka. Činjenica je da u Ustavu piše da svatko ima pravo na rad i slobodu rada i da svatko slobodno bira poziv i zaposlenje, svakom je pod jednakim uvjetima dostupno svako radno mjesto i dužnost. Međutim tih radnim mjesta u Hrvatskoj nema, ali stvarna slika Hrvatske i velike većine umirovljenika je ta i ne moramo sada otići niti u Slavoniju, možemo ovdje otići i na Trg bana Jelačića, otići u Ilicu, otići u bilo koji kvart Zagreba i kako bi to rekla Ingrid nemreš belivit svaki umirovljenik koji je pošteno radio i odradio svoj radni vijek ima svoj kontejner i brani ga, brani ga od drugog umirovljenika jer mu je to jedini način preživljavanja jer s ovom sramotno niskom mirovinom ne može preživjeti sedam dana. To je stvarna slika Hrvatske. To je rezultat i svih ovih mogućih koalicija koji su te umirovljenike i doveli na prosjački štap, nažalost, nažalost.
Kolega Vinkoviću, nije korektno da na takav način spominjete kolegicu koja sjedi ovdje s nama u Parlamentu a koja danas ovdje nije, pa vas lijepo molim. Željko Šemper.
Pa kolega Vinkoviću, ja mislim da sam sasvim dovoljno napravio jedan dobar presjek od 90. godine do godine ovoga izvješća iz kojeg se vidi šta je tko napravio bilo od '98.kada je došla ova mirovinska reforma i koja je i prema ovom izvješću i prema svim podacima napravila najviše štete posebno novim umirovljenicima. Poznato je da je od '93. do '98. pokradena jedna generacija umirovljenika i daje trebalo jako, jako puno godina, a tako i danas kada god se donese neki zakon a uvijek u tim zakonima ošteti se neka skupina ili umirovljenika ili radnika. A takva ispravka traje godinama. Kada je Ustavni sud '98.godine donio odluku o povratu duga koliko je trebalo godina da krene prva isplata? Trebalo je čitavih 8 godina. Znači u takvoj toj situaciji umirovljenici su svakako oštećeni jer i ova nova generacija može se reći da svake godine daje jedan doprinos, a može se mjeriti u 3,5 milijarde jer razlika između starih i novih umirovljenika je sada već 462 kune, a to je na godišnjoj razini 3,5 milijarde i mislim da je to najveći doprinos jednog dijela stanovništva svim ovim reformama i onoj situaciji i posljedicama koje su nastale prije toga.
Sljedeći na redu za repliku Dražen Đurović.
Gospodine Šemper stvarno mi se jako svidjela vaša rasprava, posebno analiza ili kronološko slaganje problema koji su doveli do ovog stanja u kojem se danas nalazi mirovinski sustav, ali kao kolega Vinković podsjetio bih vas zaista na neizbježnu činjenicu i odgovornost koju vaša stranka nosi, praktički 10 godina u jednom ili u drugom obliku dio ste vlasti i osim sudjelovanja u povratu duga umirovljenicima niste bili spremni preuzeti odgovornost za ispravljanje tih devijacija. Pa podsjetit ću da se i predsjedniku vaše stranke nudilo a on nije bio spreman prihvatiti odgovornost i za ministarsko mjesto u tom resoru. I mislim da je to jedan dio odgovornosti koju ćete vi morati preuzeti što se tog tiče. A kada je riječ o ovom problemu invalidskih mirovina koje ste ovdje također ja mislim odlično detektirali mislim da je bazično problem našeg odnosa prema radu jel mi i dalje kao društvo pa i mi nekad kao Sabor nismo spremni preuzeti činjenicu i postaviti rad kao kategoriju koja ima svoju vrijednost i rad vrednovati u prvom redu. Spremni smo vrednovati sve, svaki oblik neke zasluge osim pojma rada, a taj pojam rada ako ga počnemo vrednovati kroz cijelu paradigmu on će na kraju biti vrednovan i u sustavu mirovina, a to sada nije slučaj. I druga stvar, pitanje drugog mirovinskog stupa i ovih obveznih mirovinskih fondova koji su poslužili za pumpanje onog stanja na hrvatskim burzama koje se događalo u drugoj polovici prošlog tisućljeća ajde recimo, a kada se taj balon ispuhao tko je na kraju platio cijenu? Platili su upravo oni koji ulažu u taj drugi stup. I u ovom trenutku bi bila vjerojatno veća vrijednost tih mirovinskih fondova da je taj novac samo stavljen u banku umjesto što je poslužio za manipulaciju na tržištu burze i zagrebačke i varaždinske.
Odgovor na repliku Željko Šemper.
Pa poštovani kolega ja se zahvaljujem na vašoj ocjeni moje rasprave. što se tiče ostalih stvari koje ste naveli, HSU u svakom slučaju i svakom pogledu može položiti račune šta je napravila u kojem razdoblju. Imamo jedan set naših rezultata i mi smo vjerojatno jedina stranka koja može i brojčano potkrijepiti svaki rezultat nakon svoje akcije. Da krenemo ne samo od obeštećenja od 10,5 milijardi, možemo govoriti o 100 kuna i 6% koje danas iznosi milijardu 300, možemo govoriti o obećanju do 20% od 2001.godine koje je sada preko 2 milijarde, možemo govoriti o Zakonu o dodatku koji je milijardu 200 milijuna. Prema tome mi stojimo iza ovih rezultata. A kada nismo mogli nešto napraviti onda smo u tom slučaju kao što je poznato 2009.kada smo dobili dva krizna poreza kada su mirovine bile zamrznute na dvije godine, kada smo bili prvi koji su praktički trebali platiti onaj račun za početak krize, onda smo naravno morali izaći iz takve koalicije. A što se tiče drugog stupa, drugi stup nije predmet ovog izvješća, drugi stup će biti vjerojatno problem svih narednih godina i već se na tome rada s Ministarstvom rada i mirovinskog sustava.
Branko Hrg replika.
Hvala lijepa. Gospodine Šemper pa evo vi ste govorili o otpuštanju radnika, o problemima koji nastaju. A ja sam malo prije spomenuo a i vi ste iz ovog našeg kraja pa ću reći da imamo prisutno na djelu suludo otpuštanje radnika u jednoj od najelitnijih hrvatskih firmi. I ja vas molim kao čovjeka onog podravskog kraja, kao člana vladajuće koalicije da utječete na SDP da zaustavi suludo ponašanje političkog menadžera koji je na čelu Podravke došao preko mirovinskih fondova, preko sredstava građana RH. ja vas molim da to napravite da ova izvješća u narednim godinama neće biti još jača, još lošija sa još lošijim statističkim podacima.
Odgovor na repliku Željko Šemper.
Pa poštovani kolega pustimo sada demagogiju. Ja vas moram podsjetiti, ja sam iz Podravke otišao 2000.godine u to vrijeme Podravka je imala 11,5 tisuća zaposlenika. Danas je to palo na 6 tisuća. Tko je sve bio na čelu Podravke i tko je diktirao šta će se događat u Podravki. Našim odlaskom profit, dobit, plaće nisu se povećale, vrhnje su pobrali vrhunski menadžeri. U jednom trenutku 250 ljudi je bilo bogom dani menadžeri, nije se pitalo za rezultate rada, dobili su se auti, kartice i dobre plaće. Sjetimo se kakve su bile otpremnine iza kojih nisu stajali rezultati tvrtke. Prema tome, taj problem nije u posljednjih godinu dana, taj problem je već prije 12 godina. Hvala.
I Ivan Šuker, replika.
Hvala lijepa. Pa kolega Šemper, moram vam replicirati iz jednostavnog razloga jer ste zaboravili, vi sebi pripisujete da ste vi nešto napravili oko povrata duga umirovljenicima. To je koštalo Hrvatsku državu 14 milijardi kuna, to je činjenica koju treba reći. Ali želim ovdje isto tako nešto zbog javnosti reći, kad govorite o kriznom porezu, to je bilo nužno zlo, ali ste zaboravili reći ključnu stvar da 880 tisuća umirovljenika nije plaćalo krizni porez, plaćalo ih je samo 300 tisuća. Ali kad govorimo o dosljednosti, ne želim vas jer vas poštujem kao gospodina i kao kolegu zastupnika da politizirate reći, ali vam moram nešto reći kolega Šemper. Ako kažete da ste zbog kriznog poreza otišli iz Vlade onda mi nije jasno kako to da niste otišli iz Vlade kad se dignuo PDV 2%, kad se dignula cijena struje 20%, kad se digla cijena plina i grijanja 37% što nekoliko puta više košta nažalost hrvatske umirovljenike, a to su činjenice od kojih ne možete pobjeći. I ne možete zanemarit činjenicu, ne možete reći da nije u redu ako netko ima veću mirovinu da ne plaća isti porez kao i svi ostali građani Hrvatske. To je u tom trenutku bilo možda jedino rješenje da dobijemo novce da se možemo zadužit da isplatimo mirovine. Ali ponavljam vam, digli ste ruku za povećanje PDV-a 2%, digli ste ruku da HERA donosi odluku o tome da struja može otići dokle god hoće po nekakvim tržišnim cijenama, da mojim Goričanima grijanje ode 37% ili da cijena plina ode 37%. Da ste mislili na taj način kao što govorite o kriznom porezu onda ste i tada trebali otići iz Vlade jer vjerujte mi povećanje od 2% PDV-a je najviše pogodilo hrvatske umirovljenike i hrvatske građane koji imaju plaću ispod 3000 kuna jer tih 2% povećanja PDV-a se odnosi nažalost na ono što oni moraju mjesečno koristiti.
Odgovor na repliku, Željko Šemper.
Pa kolega Šuker, ja mislim da se vi sjećate dobro 2009. godine, početkom godine iz HDZ-a nije bilo riječi, da nema krize bilo je rečeno. U lipnju 2009. rekli ste neće biti mirovina u rujnu ako nećemo uvesti krizni porez. … [[Upadica se ne razumije.]] Ja mislim da se svi dobro sjećamo toga. Mislim da se sjećamo toga. … [[Upadica se ne razumije.]] Što se tiče dizanja ruku PDV-a i ovih ostalih stvari koje su se dogodile ove godine trebate znati da je ova Vlada odmrznula mirovine, da se mirovine treće polugodište usklađuju… … [[Upadica se ne razumije.]] I da se ispravlja sa tim PDV-om 25% sve ono što nije napravljeno prije, inače ne bi… … /Buka u dvorani./… Otkuda bi bile ove naše mirovine. … [[Upadica se ne razumije.]]
Hvala. Nastavljamo sa raspravom po klubovima. Na redu je… … /Buka u dvorani./… Molim vas raščistite to izvan dvorane. U ime kluba HNS-a Srđan Gjurković. … [[Upadica se ne razumije.]] Kolega Šuker. … [[Upadica se ne razumije.]] Klub gubi pravo na raspravu po ovoj točci jer kolege nema. I još ćemo čuti klub Hrvatskih laburista-Stranke rada i kolega Zlatko Tušak.
Hvala potpredsjednice Hrvatskog sabora. Poštovani ravnatelju Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje, kolegice i kolege zastupnici. Jasno već smo danas čuli da ova rasprava o ovom izvješću imala bi itekako veće značenje i smisla da smo imali prilike o njoj raspravljati u prošloj godini jel još u rujnu je uvrštena u dnevni red, a evo tek danas smo ju dobili na raspravu što jasno ne ide na dušu vama gospodine Vuković nego praktično onima koji pripremaju sjednice Sabora. Izvješće je ipak vrlo bitno jer se odnosi na negdje 2 milijuna i 650 tisuća građana u kojima je obuhvaćeno oni koji primaju mirovinu i oni koji uplaćuju fond za svoju mirovinu. U izvješću imamo punu brojku i one su danas potpune drugačije od podataka iz 2011. godine, zato kada uzmemo određena kretanja onda postoje stvarno zabrinjavajući trendovi koji se iz godine u godinu pogoršavaju. Iz podataka je vidljivo da je Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje 2011. godine bilo evidentirano, o čemu je bilo već govora, milijun i 213 tisuća korisnika i milijun 468 tisuća osiguranika. Sada su te brojke s puno više umirovljenika, a sa puno manje osiguranika što je znatno zabrinjavajući podatak. Zavod je ostvario 35,5 milijardi kuna sredstava što je negdje oko 1/3 proračunskih sredstava kada uzmemo hrvatski proračun u pitanje. Od toga 54% ili 19 milijardi su ostvarena sredstva iz doprinosa i 46% ili 16 milijardi iz proračunskih sredstava. Tih 16 milijardi godišnje ili oko 1,3 milijarde mjesečno nedostaje za redovitu isplatu mirovina. Iz ovih podataka vidimo da je prvi stup uz ovako malu zaposlenost neodrživ i da sadašnji kao i budući umirovljenici ne mogu očekivati baš nešto dobro u svojoj budućnosti ako uskoro ne dođe do pozitivnih promjena. Nema većeg zapošljavanja i otvaranje novih radnih mjesta. Ova Vlada nije baš do danas ništa učinila na tom planu, te je upitna dugoročna održivost fonda. Danas sam razgovarao sa radnicima DIOKI-a koji su prosvjedovali ovdje na Markovu trgu. Oni nemaju šanse za novi posao, nemaju otpremnine, nemaju uplaćene doprinose za cijelu 2012. godinu, nemaju pravo na povrat poreza dok ne uplate se doprinosi, a oni su za to najmanje krivi. I pitaju da li za njihovo stanje tko je odgovoran u ovoj državi. Kako stvari stoje vjerojatno nitko, jer takva trakavica vuče se već više od godinu dana i ona se nije riješila kad su u pitanju njihova prava. Vlada ipak nešto čini, ona smanjuje plaće čime direktno dovodi u pitanje održivost mirovinskog sustava, jer će za mirovinsko osiguranje izdvajati se znatno manja sredstva uz jasno manji broj osiguranika. To je i dalja tendencija koja će dovoditi u vrlo negativnu situaciju prvi mirovinski stup. Iako u ovom izvješću nema govora o drugom stupu, ali dvije rečenice samo da kažem jer on nije predmet izvješća, ali negdje oko 5 do 6 milijardi godišnje se odvaja u drugi stup jer ti novci u ovoj situaciji itekako nedostaju na neki način da bi se podmirivale određene obaveze kad je u pitanju mirovinska prava. U tom drugom stupu postavlja se i pitanje rizika novaca koji je izdvajan do sada i u onom trenutku kako će se u konačnosti rješavati, jer i po nekim informacijama imamo da dio tih novaca su u određene Nexi grupu dionice ili u određene zapise metnute i pitanje je njihove nesigurnost uopće na tržištu novaca. Ovakvi negativni trendovi odnosa korisnika i osiguranika konstantno ili stalno se pogoršavaju. U 2008. godini bilo je omjer 1:1,4 zaposlenih i 1 umirovljenik, dok je 2009. godine taj omjer već bio 1:1,3, 2010. godine 1:1,23, 2011. što stoji i u ovom izvješću 1:21, a ove godine prema ovim podacima on pada 1:1,17. I ako nastavimo sa ovakvim trendom vrlo brzo ćemo doći da imamo jednog radnika i jednog umirovljenika. Uz to evo danas je i bila, kolega Šemper je tu i naznačio, praktično Vlada u jednom dijelu se i dodvorava Međunarodnom monetarnom fondu koji najavljuje produljenje radnog staža na 67 godina umjesto da se radi strategija razvoja gospodarstva koja će u budućnosti osigurati i popraviti ovakvo stanje sa otvaranjem novih radnih mjesta i stvoriti održivi fond sa popunjavanjem više osiguranika koji će uplaćivati u taj fond. Vladu baš puno ni ne zanima da li trgovci, odgajateljice u vrtićima, učitelji, vozači, građevinski radnici, radnici u ljevaonicama itd. mogao bih nabrajati u nedogled svoj posao mogu raditi sa 67 godina i da li poslodavci žele radnike u tim godinama i kakva je njihova učinkovitost. O tome bi prvo trebalo razgovarati, a tek onda razmišljati o produljenju radnoga vijeka. Vladu nije ni briga ni to što je životni vijek građana u Hrvatskoj za 4 do 5 godina kraći nego u većini zemalja EU, a ni to da imaju drugačiji standard zaštite na radu kojima čuvaju zdravlje svojih radnika dok kod nas to nije slučaj. Uz ove loše trendove u izvješću se govori i o unutarnjoj kontroli, a nema ni riječi o aferama, kupovanja invalidskih mirovina iako je USKOK te godine pokrenuo istragu protiv Drage Rubale i njemu sličnih, a koji su za sređivanje invalidskih mirovina uzimali od 2 do 5000 eura i nekima nezasluženo ostvarili mirovine. Ima i nekih priča o 5000 lažnih braniteljskih invalidskih mirovina i iznosa od 4,2 milijuna kuna kojima je 14 godina oštećen proračun. Ali postoji, ako i postoji u to sumnjam onda mjerodavni valjda trebaju to skinuti taj kremen na način da ga se riješe ili utvrde ima li u tim pričama istine ili ne. Zabrinjava i podatak da imamo preko ¼ invalidskih mirovina od ukupnog broja umirovljenika. Zemlja smo sa svim mogućim čudesima, pa prednjačimo daleko od ostalih zemalja i u broju invalidskih mirovina. Imamo na sto tisuća radno aktivnog stanovništva 12000 korisnika invalidskih mirovina što je 12% Na primjer u Italiji i Belgiji taj odnos je 3 tisuće invalidskih mirovina na 100 tisuća stanovnika, što je 4 puta manje nego kod nas u Hrvatskoj. Sa druge strane imamo primjera da ozbiljno bolesni radnici koji stvarno ne mogu više raditi ne mogu ostvariti pravo na invalidsku mirovinu, a neki u punoj snazi primaju dobre invalidske mirovine a još dodatno rade na crno čime po dva osnova oštećuju i varaju državu. U izvješću stoji da je prosječna mirovina bila 2151,12 kunu u 2011. godini, a za primjer u 2012. godini ta prosječna mirovina porasla je za 33,38 kuna. Ako se samo prisjetimo što nam se dešavalo u prošloj godini, da je struja porasla za 20%, grijanje za 30%, voda, prijevoz, cijene prehrane su porasle zbog povećanja PDV-a. Da li to pokriva tih 33,38 kuna u prosječnoj mirovini? Pitam se kako ti umirovljenici mogu još nositi taj teret na svojim leđima i ne svojom krivnjom dovedeni su praktično u jedan bezizlazni položaj. Imamo i 570 tisuća umirovljenika koji su ispod 2 tisuće kuna sa primanjem mirovina, što je negdje blizu skoro polovine umirovljenika koji se nalaze ispod praga siromaštva. Bezbroj umirovljenika su pod ovrhama, po nekim procjenama njih je oko jedna četvrtina koji ne mogu jednostavno platiti i podmiriti sve svoje račune iako oni bi to vrlo rado učinili i znajući da su umirovljenici ti koji prvi kad dobiju mirovine odmah nahrle da podmire sve svoje obaveze. Veliki broj tih umirovljenika koji je sa ovrhom koji imaju i po nekoliko desetaka kuna opterećuje se i sa troškovima ovrhe koje ponekad iznose i preko 1000 kuna. Bojim se da im ni ograničenje vezano za ovrhe neće puno pomoći jer ono što im ostaje za život nije im sigurno dosta za pristojan život i pristojnu starost u koju su ušli. Ono što treba pohvaliti u ovom izvješću i može se primijetiti da je Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje postao efikasniji jer je uspio riješiti više zahtjeva nego prijašnjih godina i postao je znatnije učinkovitiji. Riješeno je 91,5% zahtjeva dok je manje od 9% preneseno u prošlu godinu što je za pohvalu, čime je fond postao znatno efikasniji. I što je najbitnije to je učinjeno s manjim brojem zaposlenih u 2011. godini nego u 2010. godini i vjerujem da će se takvi trendovi nastaviti i u 2012. godini. Broj zaposlenih u Hrvatskom zavodu za mirovinsko osiguranje u zadnje tri godine se smanjio za 10%, a prosječna plaća kreće se negdje približno sa prosječnom plaćom u RH. Po čemu se može zaključiti da se u ustanovi napravili su određeni pozitivni pomaci u restrukturiranju i većoj efikasnosti. I na kraju, ovo je za pohvalu ali to neće riješiti određene probleme mirovinskog sustava koji su stvarno zabrinjavajući i koliko god se šalju poruke da isplate mirovina su sigurne bojim se ako ne krene se sa novim zapošljavanjem i osiguranjem više radnih mjesta i više osiguranika koji će uplaćivati u mirovinske fondove da dolazimo u jednu bezizlaznu situaciju. Hvala.
Hvala. Još ćemo saslušati replike. Zoran Vinković.
Kolega Tušak izvješće kao izvješće, dakle stvar je i sadržaja izvješća, stvar je i kako je to izvješće tehnički koncipirano, međutim ono što dolazi iza ovoga izvješća dolazi ona surova stvarnost i praktično jedna velika većina umirovljenika na ulicama ne želeći uvrijediti nikoga prisiljeni su prebirati po onim kontejnerima skupljati ambalažu, tražiti po onim eko-kontejnerima za bio-otpad, tražiti uvelu salatu, stari kruh itd. Nažalost, evo ide i najveći kršćanski blagdan Uskrs. Pa ja evo i kao gradonačelnik već jedno 10-ak godina kažem opet nažalost dodjeljujem uskrsnicu isto tako i božićnicu umirovljenicima. Dakle, onima koji su pošteno odradili svoj posao 40, 45 godina koji su trebali svojim unucima kupovati poklone i za Božić i za rođendane i za Uskrs, dati im možda po 100, 200 kuna kad dijete prođe sa 5 ili opisno sada u ovim opisnim ocjenama s izvrstan međutim ta velika većina hrvatskih građana koji su stvarali između ostalog i ovu Hrvatsku državu, stvarali i ove tvrtke koje je netko opljačkao u pretvorbi i privatizaciji danas su dovedeni zahvaljujući i strankama koje su bile u koaliciji i koje su se skrbile za njihov standard dovedeni na prosjački štap. Pa je meni bilo izuzetno žalosno slušati gospodina iz HSU-a koji se hvalio s određenim brojkama kako je tim umirovljenicima ta stranka pomogla. Pa eno ti umirovljenici su na ulici.
Odgovor na repliku, Zlatko Tušak.
Hvala. Kolega Vinković ja se u velikom dijelu slažem sa vašom replikom i jasno žalosno je kada umirovljenici ne mogu si priskrbiti ni uskrsnicu ni božićnicu a ono što sam rekao iza toga stojim jer znam i iz svog vlastitog iskustva i po svojim pokojnim roditeljima kada su dobili mirovinu prvo su bilo je plaćanje računa i podmirivanje svih onih obaveza. Ali je, mi smo došli polako u jednu bezizlaznu situaciju i ovo kada vi kažete da oni ne mogu kupiti za Uskrs svojim unucima ali najgore u svemu tome što oni moraju davati od tih malih mirovina i svojoj djeci koja ne mogu naći posao i koja se ne mogu zaposliti i koja su isto u jednoj jako bezizlaznoj situaciji.
I Branko Vukšić, replika.
Uvaženi kolega Tušak sve ove brojke koje ste vi govorili i koje su prethodnici govorili nisu plod slučajno već zapravo namjere, sustavnog rušenja mirovinskog sustava. Sjetite se samo onog, ajmo tako reći mirovinskog stampeda devedesetih godina kad su bili umirovljeni ljudi sa 40 godina života, ne radnoga staža. Kad znamo da je, da se u Hrvatskoj prosječno odlazi u mirovinu sa 51 godinom života, a u EU 61 onda ta stravična bilanca koju danas, o kojoj danas slušamo je sasvim normalna. Međutim, vi ste spomenuli ono čega nema u izvješću a to je afere. U tim aferama kao, te afere dvije, tri su se pustile u medije međutim vinovnici tih, protagonisti tih afera i dalje politički djeluju pa tako imamo i jednog predsjednika jedne umirovljeničke stranke koji je, barem je bio prozvan dignuta je čini mi se i optužba protiv njega, još politički djeluje, čini mi se da se tada zvao taj gospodin Lazar Gruić. Koji je isto tako išao po sistemu plati pa odi u penziju. Ništa se nije napravilo da se kazne oni, da se oduzmu te privilegije, jer to su privilegije jer nije zasluženo koji su otišli u mirovinu tako da su kupili te mirovine ili se napravila jako malo. Počelo se raditi ali mi smo država koja kad počne nešto raditi odmah odustane ako treba nekoga penalizirati. Prema tome, sve ovo što se radi, da doći ćemo vrlo brzo da ćemo imati 1 400 tisuća umirovljenika a ne da ćemo imati 1 400 tisuća zaposlenih, nego 1 200 tisuća zaposlenih jer Vlada opet s druge strane ne radi na tome da čim više ljudi zaposli, nas premalo radi.
Odgovor na repliku Zlatko Tušak.
Hvala. Ja se ipak kolega Vukšić nadam da nećemo doći u takvu situaciju jel to bi bilo katastrofalno za ovu državu. Ali ono što ste rekli i u svakom slučaju tu se potpuno slažem da dio nezakonitih mirovina, ne radi se o određenog reda, ne provode se određene aktivnosti da bi se vidjelo oko toga ako postoji nezakonitih mirovina i da bi se te privilegije na neki način uskratile. A kada je u pitanju ovaj sistem i odlaženje u mirovine, kako god se mijenjao određeni zakon i kako su se pooštravala određena, određeni uvjeti za odlazak u mirovinu onda se i omogućavalo određeni stampedo odlaženja ljudi u mirovinu pa na način, znademo da je bilo čak na oglasnim pločama po pojedinim tvrtkama da se jave oni kojima se hoće da se otkupi mirovina. I jasno da je to nekonzistentno vođenje, pitanje mirovinske politike koja nas je dovela u jednu ovakvu situaciju i jedini izlaz iz ove situacije je upravo to što ste vi rekli a što i tvrdimo mi kao Hrvatski laburisti da se definitivno u Hrvatskoj moraju povećati radna mjesta, da se moraju otvoriti nova radna mjesta i da se ne smije ići na smanjivanje plaća i uništavanje srednjeg sloja građana jel oni su ti koji pune mirovinske fondove i imamo sve manje novaca. I jasno da svi više zadiremo tamo gdje nedostaje doprinosa za mirovinske fondove u ona sredstva koja su direktno iz proračuna da bi se mogle isplatiti mirovine. Hvala.
Hvala. Određujem stanku do 15, 00 sati a onda je na redu prvi, u ime kluba HDZ-a Ivan Šuker.
Kolegice i kolege nastavljamo sa raspravom. U ime Kluba zastupnika HDZ-a Ivan Šuker. Izvolite kolega.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine ravnatelje sa suradnicima, kolegice i kolege Krasno je vidjeti kako nas puno ima u ovoj sabornici zajedno ovako važnu raspravu, ali dozvolite mi da u ime Kluba HDZ-a iznesem naša mišljenja o izvješću koji se odnosi na period kad je vlast u Hrvatskoj obnašala koalicija na čelu sa HDZ-om ali isto tako jednu primjenu da se naprosto ne bi smjelo dozvoliti da se izvješće Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje nakon i da se o njemu raspravlja nakon donošenja proračuna za sljedeću godinu. Dakle bilo bi logično da se ovo izvješće raspravi do trenutka donošenja proračuna za sljedeću godinu iz jednostavnog razloga što bi saborski zastupnici i hrvatska javnost dobili puno informacija. Jer izvješća o tome ću nešto kasnije govoriti je kvalitetno napravljeno i nudi niz kvalitetnih informacija i ona prilikom rasprave o proračunu za sljedeću godinu zastupnici a i svi zainteresirani bi mogli koristiti te podatke jer na isplatu mirovina praktički odlazi negdje 33, 34% ukupnih rashoda državnih proračuna. Isto također dozvolite mi da kažem da ovo izvješće je isto i za 2010., 2011. kao s obzirom da nije bilo nikakvih naznaka kad je u ime predlagatelja ovog izvješća obrazlagano ovo izvješće što će se dogoditi sa mirovinama, sa mirovinskim sustavom, da li dolazi do nekakvih reformi ili ne. Slično ili potpuno neće biti u brojku potpuno identično ali ako se metodološki ne bude mijenjala ali ne vidim razloga da se mijenja osim da se dopune nekim podacima će biti izvješće za 2012., 2013., 2014. i možemo ići tako u nedogled dok gospodarski rast ne bude malo veći pa se neke brojke ne budu mijenjale. Ono što me začuđuje je mišljenje Vlade. Iskreno govoreći pa ako već želite maknuti nekoga od nekuda onda bar nađite pravi argument da nemate pozitivno mišljenje za izvješće za koje su svi zastupnici u ime svih klubova koji su govorili do sad da je tehnički i korektno napravljeno, dapače nudi niz pokazatelja i podataka o kojima mnogi građani Hrvatske naprosto a niti mi zastupnici nismo imali pojma. No tu se navodi da nije spomenuta nekakva cifra ali još je apsurdniji ovaj drugi dio obrazloženja veli također Vlada RH smatra da bi u godišnjem izvješću Zavoda u djelu koji se odnosi na rješavanje o pravima na doplatak na djecu bilo korisno posebno iskazati broj zahtjeva za uvećanim dječjim doplatkom i broj pozitivno riješenih zahtjeva. E sad možete misliti tu se radi o par stotina ili par desetaka tisuća kuna, a mi raspravljamo o izvješću koji nam govori kako se troši 36 milijardi kuna. Dakle to je samo apsurd. To samo govori zašto ovo izvješće koje je Hrvatski zavod za mirovinsko u jednom korektnom vremenu s obzirom na promjene i sve koje se događalo u 2012. Praktički u rujnu poslao Vladi i Vlada ga je mogla do kraja rujna proslijediti Hrvatskom saboru da on razmuti njemu. Međutim ajmo polako po ovom izvješću. Ima ovdje odmah na početku i čudi me da Vlada nije u svom ovome mišljenju navela da se to izbaci van jer stalno tvrde a to nije istina. Dakle u izvješću stoji da se udjel mirovinskog izdataka u BDP-u 2011. blago smanjio na 10,492% što je posljedica činjenice da su mirovine nisu usklađivale, 2010., 2011. te blagog porasta bruto domaćeg proizvoda 2011. godine. Dakle ovo je službeni dokumenat koji je prošao kroz Vladu RH i da Vlada RH zvanično priznaje da je Hrvatska 2011. imala gospodarski oporavak što su naprosto činjenice od kojih se ne može pomoći, ne može se pobjeći i sad ćemo mi lijepo kad nam god bude trebalo mahati s ovim podatkom jer činjenica je činjenica. Vi ste ga usvojili i ne možete pobjeć od toga, ne. No ono što je rekao i gospodin Vuković i tu ću se ja sada u puno stvari složiti s njim. Dapače i sugerira da se neke stvari naprave jer ovo je naprosto jedan zanatski uredak koji je kvalitetno napravljen. Dakle i kad govorim o ovom izvješću mi bi trebali raspravljati ipak malo o onome što je stvarni problem mirovinskog sustava RH. A to je da mi godišnje prikupimo nešto manje od 20 milijardi s osnovnog mirovinskog doprinosa a ukupan trošak što isplate mirovina, što rada Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje je 36 i pol milijardi. Dakle 16 i pol milijardi je minus između osnoga što Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje da bi obavio ovaj kompletan i vrlo složen posao potroši i onoga što se prikupi doprinosu. I to je ključni problem i to je problem koji možemo uključiti onu jučerašnju popodnevnu raspravu kad smo govorili o minimalnoj plaći jer kad vam je minimalna plaća onolika onda ne možete govoriti ni o tome da će vam prosječna mirovina biti puno veća. Jer nažalost svi ti o kojima se priča da će dobiti tu minimalnu plaću sutra ne mogu više očekivati od 70% toga nego da će im biti mirovina. I zato naprosto kad raspravljamo o pojedinim izvješćima, pojedinim zakonskim prijedlozima, mi moramo shvatiti da je to zakon spojenih poslova. I neke rasprave moraju nadići partikularne političke interese jer se radi o životnim sudbinama. Tako i izvješće i kad bude sljedeće godine za 2012., dakle za vrijeme mandata SDP-ove Vlade neću ništa drugačije govoriti nego što danas govorim. Dakle stvarni problem je što dakle je i kolega vuković rekao a to da samo 12% umirovljenika ima praktički puni radni staž ili ako se uzmu svi umirovljenici tako koji samo vele sa stažom dužim od 40 godina je 18% korisnika mirovine. I to je ključni problem puno ljudi koji bi trebali uplaćivati dakle i raditi, mirovinski staž odu u mirovinu, dobivaju mirovinu takvu kakva je, nažalost vrlo niska i imamo to što imamo. No kolegice i kolege, ima tu također podatak koji kaže da prosječni mirovinski staž korisnika starosne mirovine iznosi 32 godine. korisnik prijevremene starosne mirovine 35 godina, korisnik invalidske mirovine 23 godine, korisnici obiteljske mirovine 27 godina, prosjek mirovinskog staža svih korisnika u mirovini iznosi 29 godina i udjel umirovljenika sa navršenim mirovinskim stažom od 40 i više godina u ukupnom broju umirovljenika također se povećava i on je u 2011.iznosio 12%. A zašto vam to govorim? Zato što kolegice i kolege dok mi od postojećih milijun i 250 tisuća umirovljenika imamo samo 12% onih koji imaju puni radni staž i priča o tome da bi mi sutra trebali pomaknuti granicu za odlazak u mirovinu na 67 godina će imati efekat tek za 15 ili 20 godina jer kada govorimo o svim mirovinskim zakonima i mirovinskim reformama i bilo kakvom davanju prava onda moramo reći da taj efekat progresivno raste tek za desetak ili 15 godina on se više … to je naprosto činjenica koju moramo imati na umu kada govorimo o ovim stvarima. No, ima tu na strani 11 nešto što bih ja stvarno želio prokomentirati sa kolegama iz HZMO-a o tome sam govorio dok sam bio ministar financija. Naprosto se ne mogu složiti kada i nemojte me sada krivo razumjeti da branim nešto kada govorimo o korisnicima mirovina koji su mirovinu ostvarili pod povoljnim uvjetima. Kada se govori u javnosti onda se govori kao da ti ljudi nikada nigdje nisu radili i nikada nisu uplaćivali mirovinski staž. To naprosto nije istina. Jer gledajte i svi pripadnici NOR-a su negdje radili i uplaćivali negdje mirovinski staž. Dakle oni su temeljem tog svog ostvarenoga ostvarili nekakvu zakonsku mirovinu, a to što im je nekakav zakon dao pravo da na tu mirovinu imaju nekakav dodatak ili da ta mirovina ne smije biti ispod tog iznosa, to je stvarni trošak recimo koji je ajde tih povlaštenih mirovina. Jer svatko od tih ljudi je kroz svoj radni vijek radeći uplaćujući mirovinsko ostvario isto kao i svaki drugi građanin RH. Prema tome, kada govorimo o ovom iznosu koliko se potroši za te mirovine pod povoljnijim uvjetima onda mislim da bi tu u jednom izvješću nije bitno kojem, možda kada budete radili izvješće za 2012.pokušati napraviti simulaciju jer gledajte radi se o 172 tisuće ljudi za koje kako je percepcija u hrvatskoj javnosti. I mene čudi da HSU se nikada nije analitički pozabavila time nego kažu ne nije istina, mirovine su osnova radnog staža iznose toliko i njih pokriva doprinos to nije istina. Pa čak i kolege saborski zastupnici koji su dobili puno veću mirovinu od one koju bi recimo imali jedan dio njih da su otišli u redovnu mirovinu su jedan svog dio radnog vijeka proveli negdje drugdje, uplaćivali mirovinski staž i stoga osnova su oni ostvarili bi nekakvo pravo na nekakvu mirovinu. A zašto to govorim? Pa to govorim upravo zbog ovih 16 milijardi. Jer nije dobro ne jedanputa sam se naslušao toga u razgovorima i pregovorima sa HSU-om da mirovinski doprinos pokriva ono što su mirovine oni koji su otišli iz redovnog staža. Dakle svih ovih 172 tisuće je u jednom svom periodu života uplaćivalo mirovinsko i s tog osnova bi da su otišli u mirovinu ostvarili nekakvu mirovinu. Dakle ovo što oni dobivaju je nešto više. Evo uzmimo prema pravima hrvatskih branitelja, hrvatski branitelji kada odu u mirovinu, ispravite me ako nisam u pravu, njihova mirovina ne bi smjela biti manja od 40% prosječne plaće jel tako nešto. Mislim da je tako definirano. I sada ako netko od njih temeljem svog radnog staža ima i svojih uplaćenih doprinosa ima veću mirovinu od 40% toga on neće ostvarivati mirovinu temeljem prava, dobro 45 ja se ispričavam zato, a jesam rekao da me ispravite ako pogriješim brojku. Dakle ako on ostvari veću mirovinu on neće ostvarivati mirovinu kao hrvatski branitelj nego ostvaruje mirovinu temeljem onoga i mora napuniti puni staž. Ne može on otići u mirovinu samo zbog toga što je hrvatski branitelj bio ali se stvorila nekakva percepcija da hrvatski branitelji imaju takva i takva prava. Ali za one hrvatske branitelje koji tijekom zakonskih odredbi odu u mirovinu, a njihova mirovina bude ispod 45% prosječne plaće e njima je zakon rekao njihova bi mirovina na ime toga što su bili hrvatski branitelji trebala biti 45%. Dakle to je nešto što treba razbiti ono što je nekakva percepcija u hrvatskoj javnosti. Isto tako i zaposlenici koji su nekada bili pripadnici NOR-a pa pripadnici Hrvatske domovinske vojske od '41.do '45., pripadnici bivše JNA i to su te grupacije koje su najveć. Dakle svi ti ljudi su u jednom svom periodu života neki više neki manje uplaćivali doprinos i uplaćivali taj … na mirovinski, zato ova tablica mislim da bi trebala izvršiti se nekakvu korekciju iz jednostavnog razloga da damo jedan pravi podatak, a prije svega zbog invalida i branitelja Domovinskog rata jer oni su bili najviše na fokusu da su dobili privilegije da ovako da onako po njima se možda najviše udaralo. A isto tako kada pogledate kolegice i kolege svi pripadnici Hrvatskog sabora i članovi Vlade njih je 541 za ovih 20 godina steklo mirovinu temeljem nekakvog statusa, manje-više svi ti ljudi su imali nekakav radni staž i temeljem toga bi ostvarili mirovinu. Imate čak kolega pa i iz Vlade u kojoj sam ja bio koji su otišli u mirovinu koji nisu koristili mirovinu temeljem ovog zakona nego su otišli u mirovinu temeljem onoga što su uplaćivali tijekom svog profesionalnog rada jer im je ta mirovina bila veća, dakle imate i takav slučaj. Ali zbog istine zbog onih koji su različitim povijesnim vremenima na ovim područjima otišli u mirovinu mislim da bi ovu tablicu trebalo ispraviti. Dakle nisu oni otišli u mirovinu bez da su ostvarili neko pravo. I s obzirom da mi vrijeme već polako curi dozvolite mi da još nešto kažem, bez obzira što će me opet napast oni koji su me napali i 2009. godine, drugi stup mirovinskog. Hrvatski umirovljenici su u proteklih 20 godina Hrvatske države proživjeli četiri traume, imamo u ovom trenutku četiri vrste hrvatskih umirovljenika koji su promjenama određenih zakona ili im je ispala manja mirovina samo zbog toga što su dan ili dva kasnije otišli u mirovinu od nekoga drugoga. Međutim ono što je mene strah i što ovdje izražavam i bojazan, a isto tako na određen način i preporuku kolegama iz Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje, a to je da se mora riješit pod hitno drugi stup mirovinskog ili povećat doprinos ili jednostavno ga ukinuti. Gledajte, mi svake godine 5 milijardi kuna dajemo fondovima koji s tim upravljaju na način na koji upravljaju, a sa 5% izdvajanja iz drugog stupa mirovinskog te mirovine će bit ispod svake razine u onom trenutku kad ih za par godina počnu koristiti, kad većina hrvatskih građana bude najveći dio mirovine ostvarivala iz drugog stupa mirovinskog. Dakle s obzirom da je taj prijedlog bio u vremenima kad je bila drugačija gospodarska situacija u Republici Hrvatskoj, s obzirom da u ovom trenutku je svjetsko financijsko tržište doživjelo već nekoliko stresova i s obzirom da i u toj financijskoj krizu su ti fondovi izgubili negdje preko milijardu kuna svoje imovine, smatram da ne bi 2015. raspravljali o istom izvješću Vlada pod hitno treba krenuti u mirovinsku reformu jer ako se ni to ne dogodi teško hrvatskim umirovljenicima za 10-tak godina. Hvala lijepa.
Hvala. Na vaše izlaganje imamo prijavljeno nekoliko replika. Prvi se javio Josip Borić. Izvolite.
Hvala lijepo. Poštovani kolega Šuker, dobro ste vi raspravljali o ovom izvješću i spomenuli ste znači onu famoznu činjenicu da svega 12% ljudi je ušlo u mirovinu sa punim radnim stažom. Što su ti ljudi dobili od tog punog radnog staža, to danas mnoge od njih muči jer na neki način oni su ispali kako kažu Zagorci bedaki. Evo primjer mog oca koji je 40 godina odradio, imao mirovinu 2100 kuna i otišao je kažem u punu mirovinu sa 40 godina radnog staža dok je njegov kolega na istom radu, znači na istom poslu imao mirovinu 2700 kuna, a ima 25 godina radnog staža. I što da on danas kaže o pravednosti svega toga, što da očekuju svi oni koji sutra trebaju također otići u mirovinu sa punim radnim stažom kad imamo činjenicu da se sve vrtilo oko nekoliko dana i vremenu otkada se ili kada se odlazilo, ajmo reći kada dobivaš rješenje da si u mirovini. Kako bude vrijeme prolazilo, a ovaj sustav vidimo da ide u krivom smjeru, da je sve teže održiv, postavlja se zaista pitanje što čeka sve buduće umirovljenike, a pogotovo one koji su zaista odradili sve onako kako to nalažu zakoni ove države. Hvala lijepo.
Hvala. Imamo odgovor, kolega Šuker izvolite.
Hvala lijepo kolega Borić. Ja jesam zato rekao kad se ide u reformu mirovinskog sustava onda se mora napravit kvalitetna procjena što to znači za 10-tak i više godina. Iz razloga mi u Hrvatskoj imamo traume među umirovljenicima zbog izmjena zakona koje su se prvi put dogodile 2002., a onda smo i mi kasnije još jedanput mijenjali i onda smo dobili one nove i stare umirovljenike i razlika u mirovini je nekoliko stotina kuna, ovisno tko je u kojem trenutku išao. Zato se po mirovinskom sustavu što bi Zagorci rekli ne peha, ne kopa se bezveze nego kad se ide u mirovinsku reformu ona se mora napravit kvalitetno i kad se donese onda se mora znati da ona mora vrijediti bar desetljeće i pol ili dva ako ne bude značajnih ekonomskih poremećaja. Sve drugo nas dovodi do ovog do čeg nas dovodi. Zašto ovolika razlika u mirovinama? Pogledajte, mi smo, današnji umirovljenici su, jedan dio njih proveo veći ili manji dio svog radnog vremena u Jugoslaviji kad su inflacije bile tisuću i još nešto posto i kad su usporedbe i zarada praktički nemjerljive. Sjetite se što je kod nas bilo 2003., zapravo do '93. godine prije stabilizacijskog programa u 10. mjesecu 1993. godine, inflacija je praktički bila tisuću i još nešto posto. Dakle plaću koja je bila po Markoviću '89. godine 2000 maraka pa nakon one devalvacije praktički krajem '90. ili početkom '91. ta plaća je pala na 100 ili 200 maraka i kako vi možete, a sve je bilo u dinarima pa se kasnije to pretvorilo u HRD-ove ili kune, kako vi možete pravilno bez nekakvih revalorizacijskih faktora izračunati kolika je čija mirovina i to je ustvari najveća trauma pa neki ekonomski genijalci vjerojatno će to izračunati ali nažalost hrvatskih umirovljenika to još nitko nije uspio napraviti da bi hrvatski građani i hrvatsko gospodarstvo to moglo podnijeti.
Hvala. Sljedeća replika, Srđan Gjurković. Izvolite kolega. Oprostite kolega Gjurkoviću. Povreda Poslovnika.
Kolega potpredsjedniče, povrijeđen je članak 213. koji govori o pravu govornika, znači pravo govoriti o temi dnevnog reda za koji se prijavio gubi i klub zastupnika čiji predstavnik nije bio nazočan u dvorani kad je pozvan da govori u ime kluba zastupnika. … [[Upadica se ne razumije.]] [[Govornici govore u isti glas, ne razumije se.]] Kolega Gjurković nije bio tu i ne može govorit više [[Upadica: Ja sam izgubio isto tako.]] [[Upadica se ne razumije.]] [[Upadica Gjurković: Izgubio sam pravo na raspravu i gotovo.]] Znači predstavnik kluba nije bio u Saboru.
Klub nema tada, klub gubi pravo na raspravu. Kolega Gjurković se javio za repliku.
Nama je tumačeno, pa mi smo, ne može uopće govoriti [[Upadica: Ne, nikako, do kraja.]] [[Govornici govore u isti glas, ne razumije se.]]
Dozvolite kolege. … [[Govornici govore u isti glas, ne razumije se.]] Samo malo molim vas ovako. Znači kolega Gjurković, evo dat ćemo tumačenje, kolega Gjurković se javio u ime kluba i izgubio je pravo, nije bio nazočan i klub gubi pravo na raspravu. Kolega Gjurković se sada javio za repliku [[Upadica: Ne može.]] [[Govornici govore u isti glas, ne razumije se.]] Ali on osobno nije izgubio pravo.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, dakle nama uopće ne smeta da kolega Gjurković govori da ne bi ispalo da smo mi sad, međutim samo malo. Replika je isto govor gospodine. Gledajte, imali smo sličan slučaj prije mjesec dana. Kolega Milinković nije, ma gledajte što. Hajde idemo vidjet što piše ovdje pa nam to promijenite. Pravo govoriti o temi dnevnog reda za koju se prijavio gubi i klub zastupnika čiji predstavnik nije bio nazočan u dvorani. Znači, kompletan klub gubi pravo govorit o tome. Tak vam piše u Poslovniku ljudi moji. Pogledajte pa ćete vidjeti, evo pogledajte što vam piše ovdje. Pravo govoriti o temi, jer gledajte imate prije toga zastupnik koji se prijavio za govor i nije bio nazočan u dvorani kad je pozvan gubi pravo govorit o temi dnevnog reda za koju se prijavio. Dakle, tu se govori o zastupniku. Onda imamo sljedeću odredbu. Pravo govoriti o temi dnevnog reda za koju se prijavio gubi i klub zastupnika čiji predstavnik nije bio nazočan u dvorani kad je pozvan da govori u ime kluba zastupnika. … [[Upadica sa strane, ne čuje se.]] Pa pozvan je da govori, nije ga bilo unutra. … [[Govornici govore u glas, ne razumije se.]]
Ja vas samo molim kolegice i kolege, kolegice i kolege molim vas samo malo.
Imate, ali naravno Hrelja vi tumačite i inače zakone to je opće poznato kak' vam paše. Ne?
Hvala. Ja vas molim, kolega Hrelja molim vas ovako. Izvolite kolega Vinkoviću.
Ja sam mogao gospodine potpredsjedniče tražiti stanku u ime kluba, ali želim podsjetiti samo da je na isti način predsjednik Sabora meni oduzeo pravo da govorim radi iste stvari, radi iste stvari. Hajmo se onda držati Poslovnika.
Ali pojedinačno, radilo se ja sad ne znam točno kada i što je bilo, ali radilo se o pojedinačnoj raspravi.
Hajmo raspraviti konačno u Saboru, hajmo raspraviti koji Poslovnik je na snazi ovaj tu koji nije objavljen u Narodnim novinama ja vas molim samo ili onaj koji je objavljen, koji je Ustav na snazi u Republici Hrvatskoj. Onaj Šeksov pročišćeni tekst koji je Ustavni sud odbio ili stari Ustav Republike Hrvatske. Nemojmo se igrat!
Hvala kolega Vinkoviću, hvala kolega. Evo ovako. Kolega Gjurković je odustao od replike. U redu. Međutim, ono koliko ja mogu iščitati klub nema pravo na raspravu. Da li zastupnik pojedinačno ima? Ima. … [[Upadica Šuker, ne razumije se.]] Kolega Šuker, dozvolite. Molim vas ovako. … [[Upadica Šuker, ne razumije se.]] Tako je. Ja tražim, bit će u zapisniku i molim da se Odbor za Ustav, Poslovnik očituje o ovim primjedbama. Nastavljamo sa raspravom. Za repliku se javila Dragica Zgrebec.
Hvala potpredsjedniče. Pa ja bih se sa replikom uključila na onaj dio vaše rasprave na kraju rasprave oko drugog mirovinskog stupa. Kad smo prvi puta raspravljali o toj reformi '98. godine čini mi se da je bila čak odlična rasprava. U to vrijeme nije samo Hrvatska raspravljala o mirovinskoj reformi, čini mi se da su tada i u Italiji i u Francuskoj raspravljali o mirovinskoj reformi sa sličnim podlogama kao što je to i Hrvatska radila. I kada smo uveli ovaj drugi mirovinski stup, dakle osobnu kapitaliziranu štednju obveznu od 5% činilo se da će to dobro funkcionirati s obzirom da je bila pretpostavka da će godišnje ili dvogodišnje ta stopa uvećavati. Međutim, šta smo mi došli? Mi smo u 2013. godini još uvijek na tih 5%. U čemu je nama problem? Problem dva velika sustava mirovinskog i zdravstvenog strašno opterećuje i državni proračun, a onda posljedice su takve kakve jesu i u zdravstvu i u mirovinskom sustavu. Međutim, mislim da bi jedan od boljih poteza bilo da preispitamo našu bruto plaću. Mi sad imamo dvije vrste … … [[Upadica Šuker, ne čuje se.]] A jel' ja mogu dovršit svoju repliku? S obzirom da sada imamo jedan bruto iz kojega se financira dio mirovinskog doprinosa i drugi bruto koji plaća poslodavac lakše bi se nekako moglo hajde pod navodnicima manipulirati kad bismo to sve stavili u jedan bruto. Mi dugo ovdje vodimo polemike što je to obavezni zdravstveni doprinos i tko ga mora plaćati. Samo dio umirovljenika i samo zaposleni? Dakle, puno stvari bi trebalo zapravo, o puno stvari razgovarati prije nego se uopće počne razgovarati o nekoj novoj mirovinskoj reformi.
Hvala. Imamo odgovor na repliku, kolega Šuker. Izvolite.
Da kolegice Zgrebec. Mi se tu slažemo. Na kraju krajeva moja je rasprava išla u tom smjeru. Ja sam samo pokušao nametnut nešto za raspravu što je u ovom trenutku veliki problem Hrvatske. Jer kad bi sad izbacili brojku onih koji će imati recimo pola mirovine po novom, a pola mirovine po starom, onda bi vidjeli da se radi o nekoliko stotina tisuća osiguranika i koji će sa ovakvim izdvajanjem od 5%, vi dobro znate da kad se išlo u mirovinsku reformu 1999. godine da je tada bila procjena da bi se negdje do 2012., 2013. došlo na izdvajanje za drugi stup negdje oko 10%. I to je bila nekakva procjena da tih izdvajanja praktički pola u ovaj prvi, a pola u drugi stup da bi to bilo nešto što bi zadovoljavalo da tako kažem da mirovine budu kako tako pristojne razine. Dakle, ja sam samo pokušavajući reći da se dosta novaca izgubilo i u financijskoj krizi i da nam se ne dogodi četvrta ili peta skupina ugroženih hrvatskih umirovljenika ja bih htio reći da se mora početi o tom razgovarati. Ili ukinut ovo što imamo, sve te novce vratiti praktički u državni proračun i smanjiti javni dug RH za 40 milijardi kuna i donijeti izmjenu zakona da svi ti ljudi idu u mirovinu po zakonu kao da su cijeli život uplaćivali kao da nije bilo drugog stupa ili jednostavno vidjeti što napraviti sa drugim stupom mirovinskoga da nam se ne dogodi da ćemo imati umirovljenike čija će mirovina biti duplo manja od one mirovine koju će dobiti s osnova prvog stupa mirovinskoga. Dakle, to je realna opasnost. I netko to mora računati i netko to mora reći. Jer ako ćemo, zato i jesam rekao ako ne budemo govorili o tome naše izvješće za i 2012. i 2014., 2015. će biti vrlo slično ili skoro identično.
Zahvaljujem. Nastavljamo sa raspravom. U ime Kluba zastupnika HDSSB-a Igor Češek i Zoran Vinković su podijelili raspravu. Izvolite.
Zahvaljujem potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege zastupnici, predstavnici zavoda. Izvješće o radu Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje za 2011. godinu, a danas je 2013. godina, je vrlo iscrpno izvješće koje je upućeno Vladi još u rujnu 2012. godine. I na koji je Vlada dala mišljenje i prijedlog Saboru da izvješće primi na znanje. Taj izraz primio na znanje mi ima negativnu konotaciju jer se vrlo često koristi i kao uzrečica. Primio na znanje i nastavim po svome. Mišljenja sam da sve što se odvija u Hrvatskoj Vlada samo primi na znanje. Kakvo će biti Izvješće za 2012. tek ćemo imati prilike vidjeti dogodine, a najviše se bojim Izvješća za 2013. godinu za koje je bolje možda da niti ne ugleda svjetlo dana, naravno ako se ovakvi negativni trendovi nastave, a sve upućuje na to da hoće. No da se vratim na samo izvješće koje uistinu govori kakvi su nam katastrofalni trendovi bili koji se i dan danas nastavljaju, a koje Kukuriku vlada očito ne prepoznaje. Činjenica je da ovo izvješće sadrži sve bitne podatke koji zanimaju hrvatsku javnost, a eto nažalost kako nema popodnevnog prijenosa sjednice šira javnost neće biti upoznata s ovim izvješćem. Tako dobar dio ovog izvješća govori o samom ustrojstvu zavoda. Znamo da zavodom prema zakonu upravlja upravno vijeće koje imenuje Vlada Republike Hrvatske. Zavod vodi ravnatelj sa svojim pomoćnicima, a zavod ima i svoju stručnu službu koja je organizirana na način da postoji središnja služba, područna služba i kao najmanja jedinica ali vrlo važna jer je ona ustvari prvi kontakt sa građanima, a to je ispostava. No da se vratimo na same podatke koji najviše i zanimaju javnost. Dakle, u 2011. godini nastavljen je trend rasta broja korisnika mirovina i pada broja osiguranika te je u Zavodu za mirovinsko osiguranje bilo evidentirano 1,213 milijuna korisnika mirovina i 1,468 milijuna osiguranika. Tako da je omjer između te dvije skupine iznosio 1 na prema 1,21 što je do 2011. godine najniži omjer i realno pokazuje kojim je smjerom išla bivša Vlada. Kola su krenula nizbrdo i građani su na parlamentarnim izborima kaznili takvo vođenje države. No nažalost ništa bolju Vladu nisu dobili niti sada. Prosječna mirovina ostvarena prema Zakonu o mirovinskom osiguranju za prosinac 2011. godine iznosila je 2151,12 kunu što je za 0,24% manje nego u 2010. godini a udjel prosječne mirovine u prosječnoj neto plaći iznosio je 39,17% dok je taj isti udjel u 2010. godini iznosio 39,17%. Svjedoci smo da je taj udjel u zemljama susjedama daleko veći nego kod nas. Radi se o iznosu koji ne može osigurati preživljavanje umirovljenicima. Oni uredno moraju podmirivati svoje obveze, plaćati vodu, struju, telefon, grijanje, prijevoz a ne daj Bože ako nemaju riješeno stambeno pitanje ne znam sa čime podmiruju troškove stanovanja. Svjedoci smo nažalost i činjenice kako umirovljenici iz velikih gradova mijenjaju svoje stanove za manje stanove kako bi mogli podmiriti dugove i troškove života, a nije niti rijedak slučaj gdje stanove prodaju i kupuju manje kuće ili vikendice po selima kako bi živjeli jeftinije i bili u mogućnosti proizvesti hranu za svoje potrebe. Pogledajte danas te ljude na tržnici, krpaju kraj s krajem. Dolaze do prodavača na kraju radnog dana i skupljaju otpatke. O mesu mogu samo sanjati i počastiti se za blagdane. A radi se nažalost o ljudima koji su radili 30, 40 godina, gradili naše društvo i dizali gospodarstvo, punili državni proračun, osiguravali isplatu mirovina drugima da bi danas spali na ovih bijednih 2 tisuće kuna. Nažalost, njima se priključuje i velik broj onih koji imaju sreće raditi za minimalnu plaću i ona vojska nesretnika od 375 tisuća nezaposlenih. U izvješću se vidi da je na dan 31. prosinca 2011. u zavodu bilo registrirano milijun 468 tisuća 133 osiguranika što je manje za 0,59% u odnosu na 2010. dok se broj korisnika mirovine povećao za 1,01%. Ako pogledamo dobnu strukturu osiguranika dolazimo do podatka da je 50,96% osiguranika mlađe od 40 godina, 22,5% osiguranika starije od 50 godina i da samo sa 26,49% su zastupljeni osiguranici starosti od 40 do 50 godina. Dakle, oni kako ih ja zovem međugeneracija jer za njih nakon što su odradili 20 do 30 godina radnog staža više nema radnih mjesta. Uistinu žalosno! Ono što me također zabrinjava je ogroman pad osiguranika obrtnika. Tako je 2011. godine evidentirano 67 tisuća 998 obrtnika, a 2006. ih je bilo 82 tisuće 736. Toliko o pričama o razvoju malog i srednjeg poduzetništva te poticanju razvoja obrtništva. Vidimo kako uspješno potičemo obrtništvo tako da ih je svake godine sve manje. Nadalje, mirovinu od bijednih 1500 prima 326 000 umirovljenika, a postotak žena koje primaju takvu mirovinu iznosi 60%. Nažalost, žene su te koje imaju manje plaće, sa time i mirovine. A zamislite kako se one osjećaju sa 1500 kuna mirovine. Nitko im nije rekao kakvu će mižeriju od mirovine imati dok su mahom radile u sada propalim tekstilnim industrijama i tamo ostavljale svoje zdravlje. Kako zaustaviti te crne trendove? Ima li ova Vlada mjera u području gospodarstva, porezne politike, politika zapošljavanja, ima li ova Vlada mjere koje će poticati aktivnost naših građana, mjere koje će omogućavati otvaranje novih poduzetničkih inicijativa. Samo na taj način će se ostvariti veći prihodi u proračunu te stabilnost i sigurnost mirovine, i ne samo stabilnost i sigurnost nego u budućnosti i rast tih mirovina. Dakle, u sljedećim izvješćima ćemo vidjeti kakve mjere provodi ova Vlada. Bojim se da će izvješća biti daleko katastrofalnija nego što je ovo.
Zahvaljujem. Klub HDSSB-a će podržat ovo izvješće no ne želi ga primit na znanje, kao što ne želi primit na znanje ni ovaj nevažeći Poslovnik. Ja sam bar imao 5 iz hrvatskog jezika i književnosti, a kaže:"Pravo govoriti o temi dnevnog reda za koji se prijavio gubi klub zastupnika čiji predstavnik nije bio nazočan u dvorani kada je pozvan da govori u ime kluba zastupnika." To znači da gospodin Jozo Radoš ne bi trebao pričati, po ovome, ali obzirom evo da je iz Đakova neću toliko, neću toliko … [[Upadica se ne čuje.]] gospođo pročitajte i vi vrlo dobro šta piše, da da. U ime završno, nemate pravo. No, sačuvaj me Bože teških riječi, doista sačuvaj me teških riječi ali i gluposti i gluposti, ali neću o Poslovniku. Ovdje je gospodin Vuković pričao o uskrsnuću, ja vjerujem da on i vjeruje u to da će se i život umirovljenika kao što bi i mi svi trebali vjerovati ali to je ipak stvar religije, poboljšati u RH. Ali obzirom, evo da smo imali i nesreću, a nekome je to i sreća da nas vode ovako dvije izvanredne Vlade, one od 2003. do 2012. i od 2012. pa ovih godinu dana taj standard umirovljenika sve više i više pada. I mislim da niti jedan taj umirovljenik neće doživjeti tu sunčanu stranu zrele životne dobi. Ta sunčana strana je možda okrenuta onoj njegovoj mogućnosti da, obzirom da na visinu prosječne mirovine u RH, da kad kažem umirovljenik mislim i na umirovljenike oba spola, to govorim radi rodne ravnopravnosti. Da vjerojatno čekaju i mole se Bogu da bude što više sunčanih dana u onim zimskim hladnim danima kada temperatura dođe ispod nule, a ovakva, ja bih rekao jedna socijalno osjetljiva Vlada između ostalog tim istim umirovljenicima kao najugroženijoj skupini stanovništva u RH donese i određene odluke, kao što je PDV od 25%, kao što je poskupljenje kruha, mlijeka i osnovnih životnih namirnica i podizanje stope PDV-a sa 0 na 5%, iako je to obaveza RH danom stupanja u EU, a ne 1.1. 2013. Pa tako umirovljenici koji doista nemaju i to gotovo 70 do 80% umirovljenika u RH koji su živjeli, i proživjeli, i stvarali materijalne vrijednosti u RH, koji su stvarali i tvornice i radna mjesta sada kada su došli u tu mračnu stranu zrele životne dobi u koju se nisu doveli sami, koje su ih dovele očigledno pa i one komunističke Vlade, ali isto tako i ove naše hrvatske. Jedva spajaju kraj s krajem i ne mogu proživjeti od 1. do 1. Jedva prežive a to statistika i pokazuje po onoj potrošačkoj košarici, jedva prežive 7 dana u mjesecu. Dakle, to su umirovljenici kojima je ova Vlada poskupjela i struju za 20 do 30%, pa onda je tu potreban genijalac koji bi obračunao. izračunao utrošenu električnu energiju, potrebnu snagu itd. No, ni to nije bilo dovoljno pa smo za prošli Uskrs, pa evo sad je prošlo godinu dana i vjerujte čak i stranke HSU-a da mnogi umirovljenici dobivaju i do 40 i 50% skuplji, skuplje uplatnice za zemni plin, ne spominjem grijanje u ovih nekoliko gradova. I da im doista prelaze na alternativne načine grijanja. Možemo samo zamisliti kakve. Ne trebam daleko otići, ja imam i obitelj, dakle oca koji je evo prije godinu i po dana otišao u mirovinu, ta mirovina, radio je 45 godina, bio šef stanice za tehnički pregled, ta mirovina nije dovoljna za ratu struje i ratu plina. I dođe mu vjerujete, dođe mu vjerujte da kukuriče od veselja, da kukuriče od veselja, da jadan nije uštedio u tih 45 godina radnog staža vjerujte da u ovom trenuktu on ni majka ne bi mogli preživjeti od prvog do prvog. U drugoj kategoriji, počev s 19 godina, nije bio saborski zastupnik. U drugoj kategoriji su oni ja bih rekao koji nisu samo gradili hrvatska materijalna dobra nego su gradili ta dobra po bijelom svijetu po Njemačkoj, zapadnoj Europi, koji nisu bili isključivo emigranti ali su i političkim putem bili prisiljeni trbuhom za kruhom tražiti posao gdje se mnogi nisu ni vratili, nisu imali sreće kao glumac Gregurević u onom filmu uživati mirovinu. Ali oni se nalaze u jednoj drugoj kategoriji gdje čak ni ta mirovina u RH više nije ona u eurima ili ona bivša u njemačkim markama nije dovoljna da se preživi. Dolazi i Uskrs, s time ću i završiti. Dakle nisu svi umirovljenici u RH imali tu sreću da su bili jedan dan ili deset dana ili dvije godine u Hrvatskom saboru ili bili predsjednici Sabora pa da imaju onu povlaštenu mirovinu pa da se eventualno čak i mogu kandidirati za neke druge stvari ali u svakom slučaju za ovaj Uskrs sasvim sigurno bez pomoći lokalne i regionalne samouprave neće moći skuhati ni onu na sniženju rolovanu plečku ili kako se to već zove ili kupiti deset jaja, ofarbati ne želim vrijeđati one koji sad ne slave Uskrs da se odmah razumijemo, ali Uskrs je jedan od najvećih i državni blagdan u RH i eventualno najveći znam ja gospođo Turina [[Upadica Batinić: Vrijeme kolega Vinkoviću.]] nemojte da vam pričam šta je elementarna nepogoda [[Upadica Batinić: Vrijeme.]] završavam gospodine predsjedniče./ [[Upadica Batinić: Potpredsjedniče.]] potpredsjedniče, tko zna možda budete i predsjednik samo opomenite svoju kolegicu iz kluba da ipak ne dobacuje jer ovo ipak nije striperski klub nego sabor. Zahvaljujem.
Imate još deset sekundi. Hvala. Imamo prijavljene četiri replike. Prvi se javio Stjepan Milinković. Izvolite kolega.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa nisam se mislio javljati jer sad dosta prijepodne govorio o problemima djece s teškoćama u razvoju, naravno osobama s invaliditetom ali zasigurno i umirovljenici u tom djelu zauzimaju značajno mjesto jer mnogi imaju iznimne zdravstvene tegobe i želim i potakli ste mi kolega Češek vašim zornim prikazom stanja, materijalnog stanja umirovljenika. Uistinu gdje ste govorili o svim troškovima, o standardu jednostavnog umirovljenika, o svim troškovima koje moraju podmirivati od hrane koja usput bude rečeno je 5% viša od struje koja je 20% viša, od plina 29%, grijanja i sve ostale dakle namete koji oni jednostavno nisu u stanju. I što se sad događa, oni moraju iseliti iz svojih stanova, moraju mijenjati stanove koje nitko ni ne kupuje niti mijenja. To je prvo. A drugo ili otići eventualno otići u svoju klijet, jer mi smo jedan skrban narod, naši umirovljenici su godinama skrbili, izgradili su neku klijet, vikendicu i otići tamo. I što se tamo događa začaranom? Ni tu nije kraj problemima. Ni tu nije kraj problemima. On mora tu klijet, ja dolazim iz jednog kraja koji ima tradiciju tih klijeti, Goric i on mora to sad legalizirat a legalizirat znate za koliko za 30 tisuća kuna. Izračunali su moji umirovljenici tamo u Podravini, 30 tisuća kuna. Izračunali, on ne može drugačije otkud? Šta mu preostaje? Ništa drugo nego bager. I onda me zanima što u tim okolnostima [[Upadica Batinić: Vrijeme.]] ima reći Stranka umirovljena koja se toliko zalaže za materijalni znak. Hvala.
Vrijeme vam je isteklo. Ali za 30 tisuća kuna onda je to klet preko sto kvadrata. Izvolite kolega Češek.
A da kolega hvala vam na replici i potpisujem sve što ste rekli jer činjenica ako malo promatrate, možete u oglasnicima vrlo često naći da baš umirovljenici inzistiraju na promjeni svojih stanova i tu su praktički oni ucijenjeni jer prodaja stanova ne ide danas u RH kao što neide ništa danas u RH pa tako ni prodaja stanova. Međutim oni su prisiljeni jednostavno te stanove mijenjati pa nije rijedak slučaj da za nekakvu zamjenu od stana od trideset kvadrata dobiju garsonijeru od 189 i dobiju naknadu od 5, 6 tisuća kuna ali budu i zbog toga sretni jer mogu eto si produžit život još par mjeseci. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Imamo sljedeće tri replike na izlaganje kolege Vinkovića. Prvi se javio Silvano Hrelja. Izvolite kolega.
Pa uvaženi kolega Vinković, ja znam da vi volite ovdje govoriti istinu a ono što sam ja primijetio iz vašeg govora je da mi se neke činjenice ne slažu. Naime ako je vaš poštovani otac radio 45 godina i ako je bio šef stanice, onda ako bi imao najnižu mirovinu, onda bi trebao imati 2665 kuna a to je mnogo više nego za jednu ratu struje. Ja mislim da je to tako. A kao šef stanice imao je sigurno više od prosječne plaće, dakle da je to ipak 3 tisuće kuna. Volim govoriti argumentirano. Volio bih da svi znate kako se bar izračuna najniža mirovina, kako se izračuna prosječna mirovina i da znamo jer raspravljamo o instituciji koja pokriva sustav mirovinskog osiguranja. U sustavu mirovinskog osiguranja postoje zadanosti postoji solidarnost, postoji uzajamnost ali ne može ništa doći na pamet. To mora biti pokriveno ili zakonom ili uplata dakle posebnim propisom ili uplatom doprinosa. Zato bih volio uvijek dati da sa dignitetnom raspravljamo a ne da izvlačimo argumente iz rukava. Hvala.
Hvala i vama. Imamo odgovor kolega Vinković. Izvolite.
Činjenica da bih ja volio da gospodin Hrelja objasni, npr. ljudi prije nisu pravili kuće od 24 kvadrata. Već su to kuće koje imaju 200 kvadrata, imate prizemlje, imate potkrovlje uredno sa građevinskom dozvolom plaćene i ne mora čak ni legalizirati ništa pa ako uzmete to da je sada negdje kubik plina oko 4,5 kune pa ako izračunate i njegovu energetsku vrijednost tada ćete vidjeti da ni te tri tisuće nisu dovoljne za onaj 12.mjesec i vi možete reći da se ugase svi radijatori u toj kući da se pokriju. … [[Upadica se ne razumije.]] Čekajte malo. To je zemni plin to nije ovo toplinsko grijanje koje ste poskupili odnosno ne vi nego HERA, pa je na taj način ova Vlada preuzela odgovornost prebacivši lopticu na HERA-u. pa tako sada možemo očekivati da će HERA biti protiv odluke Vlade, a istovremeno uhljebili određene stvari. Ja se ispričavam za ovo što sam rekao za određeni klub ali u svakom slučaju možda je to i bolje nego da možda sada preko televizije poručim ocu obzirom da postoji ovaj dio za 1600 kuna koji je otvoren čak i za umirovljenike ako nije radio u svojoj struci pa da pošaljem mail u Ministarstvo gospodarstvo i da o tome normalno obavijesti nadležne pa bi na taj način možda mogao dobiti. A što se tiče Poslovnika uzmimo se pameti pa radimo po onom poslovniku koji je važeći, a to važi i za mene a isto tako i za sve ostale kolegice i kolege a ne o kućnom odgoju.
Hvala kolega. Što se tiče Poslovnika tu je manje-više sve jasno. Sljedeća replika Josip Borić. Izvolite kolega.
Hvala lijepo. Kolega Vinkoviću vi ste se s pravom upitali tko danas uopće brine o umirovljenicima i na koji način i naveli ste i primjer vlastitog oca koji je nakon toliko godina 45 godina radnog staža došao u situaciju da može kukurikati i pitati tko će mi pomoći, ali ste i rekli da je odradio 45 godina zahvaljujući nekakvoj ušteđevini ali i djeci itd. danas su umirovljenici ipak nekako skrpaju kraj s krajem od mjeseca do mjeseca. A tko će im pomoći? Hoće li im pomoći Zavod za mirovinsko? Hoće li im pomoći ova Vlada, Stranka umirovljenika koja se uvijek pojavljuje od izbora do izbora koja je jednostavno 2009.recimo protumačili krizni porez kao deranje kože umirovljenicima, a sve ove mjere ovih 20% struje, 23% plina, benzina od 9,5 na 10,89 ili što ja znam što sve nije poskupjelo plus ove nemoralne ovrhe koje im uzimaju i čitave mirovine na FINA-i jednostavno je očito protumačeno kao ne deranje kože nego kao nešto što je dobrodošlo i u korist je tih naših umirovljenika jer jednostavno oni mogu i na taj način preživjeti bez obzira što će sada postati opet vrlo interesantno tijelo koje će birati pa posebno i u nekim gradovima oni imaju vrlo visoki udjel izlaznosti i biraju gradonačelnike, načelnike itd. I tako će to bit ono što je kolega Šuker govorio dok se ne postigne stabilnost ovog mirovinskog sustava i dok svaka vlada ne počinje iz početka pa čini ono što misli daje popularno a nema veze sa svakodnevnim životom.
Hvala. Imamo odgovor. Izvolite kolega Vinković.
Zahvaljujem kolega Borić. Ma neću imam jedan bećarac ali neću ga pročitati, nije baš sada u ovom trenutku uputan. No ja sam rekao ali ne želim ići daleko od svoje obitelji i onako smo javne osobe i rekao da bih kukurikao dakle da nije štedio sve te godine, kukurikao bi sada i ma ne kukurikao, derao bi se od muke. Imao je čak i dobru plaću. No što je sa ovim umirovljenicima koji su imali onu minimalnu plaću koji su imali nešto manje od, ma nisu svi bili saborski zastupnici i ministri. Kaže meni gospodin Hrelja ja sam gradonačelnik pa neka riješim problem. pa on je mogao biti ministar, pa je mogao preuzeti odgovornost. S druge strane, ne želeći sada replicirati gospodinu Hrelji ja želim upravo ukazati na ovaj problem. želim ukazati i na to da mnoge jedinice lokalne samouprave nemaju mogućnost a to je velika žalost da gradonačelnici tada poglavarstva vijeća moraju davati umirovljenicima uskrsnice i božićnice bilo to 100 kuna ili 1000 kuna, zavisi od. Ne, ne ja već dajem 12 godina Hrelja. Ne na zahtjev HSU-a nego zato što vidim da ti ljudi ne mogu živjeti i na taj način jednostavno da mogu ili Božić ili Uskrs bar jesti meso i jaja jer kako se vodi ne Mirovinski fond nego ova država uskoro neće biti ni mesa ni jaja.
Hvala. I zadnja replika Ivan Šuker. Izvolite kolega.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Kolega Vinković vi ste ovdje u svojoj raspravi spomenuli jednu skupinu umirovljenika koji nisu zanemarivi i koji nisu ovdje u izvješću kolege Vukovića, a to su oni koji su silom prilika šezdesetih morali napustiti svoja ognjišta i par godina otići van i to se nažalost provuklo na cijeli radni vijek i ti ljudi su radili Austrija, Njemačka, Švicarska, neki su otišli preko mora, imali su pristojne zarade, neki od tih ljudi su imali i tadašnjih nekoliko tisuća maraka ili sada nekoliko tisuća eura i temeljem toga su stvarali čisto pristojne mirovine. Kad je u Hrvatsku uvođen Zakon o porezu na dohodak onda se reklo da se mirovine ispod 3500 kuna neće oporezivat, znate zašto, zato što nekad u onom socijalističkom obračunu plaća u bruto plaći vam je bio i mirovinski doprinos na koji su se obračunavali porezi pa tako taj solidarni dio koji je uplaćen je već u njega plaćen porez pa nema potrebe da se plaća sad na mirovinu. Te inozemne mirovine su bile oslobođene plaćanja porez iz jednostavnog razloga što svi ti ljudi su te mirovine dobivali negdje na račun u Austriji ili Njemačkoj u trenutku kad je išla izmjena Zakona o porezu na dohodak mislim da je bilo to '95. godine, svi su oni praktički te doznake preusmjerili u Hrvatsku. Danas je u Zakonu o porezu na dohodak definirano da se na te mirovine plaća porez. Iskreno govoreći, vi danas nemate jasan naputak porezne uprave da li su ti ljudi dužni ili nisu dužni podnest poreznu prijavu jer većina tih ljudi ima i nekoliko godina staža, to najbolje kolega Vuković zna i na području bivše Jugoslavije imaju mirovine od nekoliko stotina kuna, ali imaju mirovine izvana koje su tisuću i još nešto kuna. Nitko im dan danas ne zna reći da li su dužni podnest poreznu prijavu, nitko, a o njima ovdje nitko ne govori. Oni nisu bitni, bitno da Vlada kaže da neće dati mišljenje zbog toga što neko nije napisao koliko je riješeno nekakvih posebnih dječjih doplataka.
Hvala. Imamo odgovor, izvolite kolega Vinković.
Pa eto opet neću ići dalje od svoje obitelji. Sada j i pokoj joj duši pokojna, moja baka je radila 33 godine u Stuttgartu, majka nije upoznala nikad oca jer je bio onaj sa U na čelu koji je nestao negdje '45. na Bleiburgu. Mnogi tu zastupnici vjerojatno imaju takve sudbine, mnogi očevi su radili u Njemačkoj, kupovali kuće, stanove itd. To je isto kao što je meni moja pokojna baka kupila kuću i vjerujte da bi i ona kukurikala danas, bez obzira što je isto također radila i odradila pošteno svoj radni vijek u Saveznoj Republici Njemačkoj, ali bi je dotukle ove mjere. I ona je naučila vjerojatno i više štedjeti od nas svih zajedno u Hrvatskoj jer se borila i za bolji život ovdje želeći pomoći svojim unucima, ali dotuklo bi ju Boga mi i ovaj PDV od 25%, to ni Sulejman nije imao, Šuker je imao harač, a ovo ja ne znam šta je. Dotukla bi je i ove cijene kruha, mlijeka, mesa, pad gospodarske proizvodnje, pad BDP-a, povećanje cijena struje, plina, grijanja i kojekakvih još inovacija koje dobivamo od ove Vlade koja se naziva Vlada nepostojećeg plana 21 ili Kukuriku ili kukulele.
Hvala. Nastavljamo sa pojedinačnom raspravom. Tatjana Šimac-Bonačić, izvolite kolegice.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Predstavnici Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje. Slušajući kolege, zapravo diskusije kolege koji su govorili o klijeti, o legalizaciji, o garsonijerama i o pitaj Boga čemu ne, vjerujte da sam se vraćala na kojoj smo mi uopće točki danas. Vraćala sam se zapravo da smo mi, mi imamo ispred sebe Izvještaj o radu i poslovanju Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje za 2011. godinu. Ja to shvaćam kao izvještaj institucije, institucije koja je temelj sigurno socijalne sigurnosti građana Hrvatske. Izvještaj govori o stanju u 2011. godini, odnosno govori o ključnim pitanjima, da li taj sustav izvršava svoje obveze. Tako shvaćam ovo izvješće. Iz toga se vidi zapravo ovo, ponovit ću neke podatke koji su već kolege govorili prije mene, a to je da je smanjen broj osiguranika, da je povećan broj umirovljenika što je jedan vrlo negativan trend, da je svega 12% u mirovinu otišlo sa punim stažom, da rashodi su se povećali u zadnjih 10 godina 50% što je naravno vrlo loše i od tih rashoda 98% ide na mirovine, znači za zaposlenike ide svega 1,3%. Spomenuli ste jeftinu službu i naravno da postoji problem i u medicinskom vještačenju jer naravno na tako niske plaće normalno da imate manjak kadra koji je naravno potreban. Zabrinjavajući trendovi sigurno jesu, međutim u mirovinskom sustavu vjerojatno ima bitnijih problema, no ukazivanje na ovaj problem o kojem ću sad govoriti, a govorim ga iz razgovora sa djelatnicima mirovinskog sustava, reći ću da je ovaj problem o kojem ću govoriti neophodan jer je još jedan od dokaza da trebamo što hitnije i uspješnije integrirati i umrežiti državne službe i njihove baze podataka. Taj korak je neizmjerno nužan i kad ga ostvarimo sigurno da će biti kvalitetnija usluga prema građanima, a sustav će unutar sebe kao i prema van postati efikasniji i efektivniji. Unutar sustava matične evidencije javlja se problem s kojim se svakodnevno susreću zaposlenici mirovinskog sustava, a to je zapravo da se suočavaju sa priznavanjem neplaćenog staža. Naime, iz razgovora sa vašim djelatnicima sam saznala da evidencija kojom se koriste od strane trgovačkog suda nije ažurirana i dolazi do pojava da poduzeća ne rade godinama a vode se kao aktivna na Trgovačkom sudu. Imate takvih slučajeva. Posljedica ove pojave da se staž priznaje radnicima unatoč tome što iza njega ne stoje plaćeni doprinosi. Sad pogledajte koja država zapravo može plaćati neadekvatno ostvarena prava. Naravno da ovaj problem implicitno je riješen zahtjevima da se isplata plaća zapravo moguće jedino uz uplatu doprinosa ali je iznimno važno naglasiti da moramo raditi na upravo takvoj ažurnosti svih naših državnih službi i na njihovom povezivanju. Mirovinska služba je u tom slučaju ovdje u fokusu jer za njezin suvremeni i efikasan rad nužna je povezanost ali u realnom vremenu sa Poreznom upravom, zdravstvenim i ostalim sustavima koji su potrebni za njihov rad. I još jedno pitanje. Zanima me kakvo je stanje u međusobnim priznavanjima inozemnog staža, koliki je omjer, je li on izbalansiran. Da li smo mi tu u plusu ili minusu prema drugim državama u regiji i ako smo u minusu na koji način nadoknaditi. I danas su kolege spominjali vrlo često lokalnu samoupravu, odnos prema umirovljenicima. Reći ću naš primjer. Osnovali smo Vijeće umirovljenika. Cenzus koji nadoplaćujemo onih 200 kuna, znači onaj standard koji lokalna samouprava može davati prema svojim sugrađanima treće životne dobi je kod nas 1800 kuna. Napravili smo jedno istraživanje preko tog Vijeća umirovljenika i onima najsiromašnijima jer smo dobili koji su dajemo još povećani iznos. Evo to je isto tako jedan primjer na koji način može lokalna samouprava djelovati na povećanje standarda umirovljenicima. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Imamo prijavljenu jednu repliku Stjepan Milinković. Izvolite kolega.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa kolegice Šimac-Bonačić ja sam govorio o klijetima i legalizaciji ne zato što imam klijet nemam, ne ni zato što mi se pije nego zato što sam evo u okviru ove teme htio ukazati na probleme sa kojima se susreću naši umirovljenici u svojim eto teškoćama, materijalnim teškoćama koje su više nego očite. Oni jednostavno nemaju sredstava za živjeti u stanovima hajmo reći da nastavimo o tome, ove troškove namiriti da ne ponavljam ono što sam rekao. I mnogi su godinama šparali, štedjeli kao Vinkovićev otac da bi imao neku ušteđevinu da ne bi sad kukurikao. Mnogi su ulagali u nešto, a kod nas u Podravini su ulagali u te klijeti, u gorice itd. i sad oni su na neki način prisiljeni i napravili su određeni komfor hvala Bogu i sad su oni prisiljeni ići u te svoje klijeti, gorice, tamo eventualno živjeti. Međutim, kako kad je moraju legalizirati, legalizirati po cijeni koja je vrlo, vrlo visoka. Za razliku od naših susjeda Mađara koji imaju isto takvu tradiciju tih klijeti gdje je 100 eura, 100 eura košta jedna takva legalizacija. I šta su oni napravili? Sada podnijeli su tužbu Ustavnom sudu. Ja zato upozoravam na taj momenat iz ekonomskih razloga, a druge strane da i potakne Hrvatsku stranku umirovljenika da se kad toliko brani žestoko pravo umirovljenika da i u tom dijelu doprinese da se ti jadni naši umirovljenici na taj način tako ne na neki način da im se još dodatno ne urušava standard. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Ako mislite da klijeti ne treba legalizirati u tom kontekstu za umirovljenike? … [[Upadica Milinković, ne čuje se.]] Za umirovljenike, aha dobro. Hvala. Imamo odgovor na repliku, kolegice Bonačić. Izvolite.
Hvala lijepo. Pa kolega svatko ima sigurno svoju životnu priču i nitko nije rekao da je našim umirovljenicima dobro i sigurno negativni trendovi koji jesu odnos sa broja osiguranika i broja umirovljenika koji je vrlo negativan i negativan trend jest nepovoljno utječu na stanje umirovljenika. Međutim, ja vam kažem danas govorim o izvještaju ove institucije i govorimo o odnosu na jedanaestu godinu. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Nastavljamo sa raspravom. Josip Borić, izvolite kolega.
Hvala lijepo potpredsjedniče. Evo ja ću pokušat kratko u svojoj raspravi malo nešto reći o ovom izvješću Zavoda za mirovinsko osiguranje. Ja ga prihvaćam i primam na znanje kao i naša Vlada. Ne znam zbog čega je to bilo tako. Ako je to bilo zbog toga da se moraju smijeniti oni prethodni da bi došli novi, svaka Vlada ima i to pravo legitimno. Pa ja ga osobno smatram dobrim prikazom, jer je zaista detaljan u mnogim segmentima i pomaže i u raspravi ali i o tome da shvatimo stvarnost trenutka u kojem živi. Međutim, on je samo ipak statistička stvarnost. Niti je sve ovako kako piše u okviru ovih brojki koje su često i prosječne, ne i točne netko ima više, netko manje od tih prosjeka. Ali postoji ona svakodnevna stvarnost o kojoj mi danas ovdje pričamo iz saborskih klupa, a ta stvarnost govori da su hrvatski umirovljenici danas pod jednim presingom i presijom aktualne vlasti ma što tko govorio o tome pogotovo sa strane vladajućih. Jer činjenica jest da predstavnici tih umirovljenika u Saboru nisu stali na put nekim mjerama koje ih dodatno osiromašuju i otežavaju njihov svakodnevni život, a čuli smo o čemu se tu radi. Nije moguće da skuplja hrana radi PDV-a od 25% ili 5% PDV-a 7 mjeseci prije roka na kruh i mlijeko, ali i neke druge potrepštine ne utječu na njihov standard. Nije točno da skuplja energija, električna energija, grijanje i sve ostalo što ide u tom segmentu ne utječe na njihov svakodnevni život. Utječe jer njihovi su troškovi gospodo u 2012. porasli, a mirovine su ostale iste ili hajmo reći u onakvom obliku kako su i započele uz neko malo usklađivanje. Mi često ovdje dobivamo tumačenja pa dali smo im, uskladili smo, dali smo im 10, 20 kuna. Nikad sa strane vlasti ne čujemo koliko smo im oduzeli. To se jednostavno ne može utvrditi jer se ne želi utvrditi. A tvrdim odgovorno jer svi mi imamo nekog umirovljenika ili u svojoj obitelji ili u bližoj sredini da im je teže i da imaju manje nego što je to bilo 2011. godine. Zato ja i upozoravam da njihovi predstavnici ovdje u Saboru u koje su oni očito vjerovali nisu spremni stati tome na put jer je izazov ajmo ih nazvati fotelja bio jači od te brige za umirovljenike. I to je isto legitimno, međutim evo sada dolaze još jedni izbori pa drugi odmah u roku mjesec dana vjerojatno će ti umirovljenici zasigurno opet postati oni o kojima će svi brinuti barem jedan do dva mjeseca kroz obećanja u lokalnim, regionalnim proračunima itd., itd. No, svatko ima pravo pa i ti njihovi predstavnici da čine ono što čine, međutim 2009. ponavljam radi svega 3% kriznog poreza koji se odnosio ne na sve nego na 300 tisuća umirovljenika to je procijenjeno kao deranje kože umirovljenicima. To su činjenice, a napad je osjetio tadašnji ja mislim ministar financija gospodin Šuker. Ali dobro. A sad o izvješću, rekao sam da je statistički prikaz pa ću evo nešto od tih brojki. Mi danas imamo milijun i 213 tisuća umirovljenika, ovo je za 2011., a milijun i 468 tisuća osiguranika. Jednak broj osiguranika kao i 1997. godine. Odnos osiguranika i umirovljenika spustio se u 15 godina sa 1,59 '97. na 1,21 2011. godine. Kad budemo sljedeće godine ili možda ove raspravljali o Izvješću za 2012. broj osiguranika će se smanjiti za dodatnih 60 tisuća koji su završili u proteklih godinu dana na Birou za zapošljavanje, a zasigurno će porasti i jedan dio tj. broj umirovljenika. Tako da ovaj povijesno najniži odnos od 1,21 u 2012. sigurno će pasti još i niže. To su činjenice koje upozoravaju a zvona zvone na uzbunu jer sustav dolazi zaista u fazu teške održivosti jer vidimo iz izvješća da se teško skuplja ono što se mora skupiti, a još teže nadomiruje ono što se mora dobiti iz državnog proračuna. Mi najviše umirovljenika imamo u dobi od 65 godine pa naviše. Jedan dio, 18%, u dobi od 70 do 74 godine. Osvrnut ću se malo na korisnike po povoljnim uvjetima, njih je ukupno 172 tisuće, od toga hrvatskih branitelja koji su po posebnom zakonu ostvarili pravo na mirovinu 70 tisuća i 411 koji nas godišnje košta negdje oko 4,5 milijarde kuna. Pa ću navesti i saborske zastupnike i bivše članove Vlade koji su ostvarili pravo na tzv. "privilegiranu" ajmo reći ili mirovinu po posebnim uvjetima koji su često ovdje bili predmet rasprave, a radi se o 540 osoba u proteklih 20-ak godina koji nas godišnje koštaju 54 milijuna kuna, ajmo reći tu negdje godišnje. To je bila bitka svih bitaka na početku mandata, sjećate se, kad je trebalo ukinuti onu famoznu nezasluženu posebnu ili povlaštenu mirovinu. Čisto da imamo odnose. Međutim, imamo ovdje i pripadnike vojske bivše JNA, njih 10 tisuća 117 koji primaju mirovinu, ne želim raditi razliku među ljudima svatko je radio gdje je mogao i htio, koji nas koštaju godišnje negdje oko 360 milijuna kuna, a onda imamo sudionike narodnooslobodilačkog rata njih 33 tisuće i 806 za 2011. koji nas godišnje koštaju negdje oko milijardu i 100 milijuna kuna po prosjecima ove mirovine. To je jedna zanimljiva tema koja se često isto povlači ovdje. Volio bih da nam predstavnici ovog Zavoda za mirovinsko kažu na što se odnose te mirovine. Pokušao sam pronaći u statistikama, a to je popis stanovništva za 2011. broj osoba starijih od 90 godina, svega 13 tisuća u RH. Da nam se jasno kaže jesu li to nasljednici, u redu, najbližeg ili užeg dijela obitelji ili su to zaista krivi podaci. Na koga se odnose ti podaci? Jer ako biste vi sudjelovali u ratu vi biste danas sa 18 godina, znači da ste '41. imali 18 godina morali ste biti rođeni 1923., danas bi već imali 97 godina. Ako su to bili samo oni koji su se tek rodili ni ti ne pašu nikako na ovaj segment. Pa ja bih zaista volio vidjeti na koji način su se desile ovakve statistike čisto da raščistimo tu priču ovdje i da se ona ne zloupotrebljava jer zaista je proteklo samo od završetka rata 67 godina, od završetka '45. godine. Nažalost kažem, evo mi imamo najave ovih dana da će naši budući umirovljenici raditi i do 67. godine. Netko je s pravom rekao to je program sa rada ili iz rada ili sustava rada na groblje. Vidimo da je prosjek korištenja mirovine između 16 i 17 godina. Hrvati možemo reći uz pomoć dobrog našeg zdravstvenog sustava, još uvijek, žive podosta dugo i dobro je da to bude i duže i duže, međutim činjenice nas kažem u nekim segmentima, a posebno ovog održivosti ovog mirovinskog sustava ovakav kakav je pomalo demantiraju. Evo, toliko sam htio čisto da i ja kažem ono što sam već mislio da treba reći jer zaista su ta skupina ljudi danas u jednoj teškoj situaciji, a nažalost pomoći nemaju od onih od kojih to očekuju. Hvala.
Hvala. Imamo prijavljenu jednu repliku, Silvano Hrelja. Izvolite kolega.
Uvaženi kolega Borić vrlo je interesantno slušati vašu raspravu i raspravu o vremenima kojima niste sudionik, a i o temi koja nije područje vašeg užeg interesa, barem niste to do sada iskazivali i zbog toga mora intervenirati i reći će vam da, reći vam da je postojala samo jedna Vlada koja je uzela umirovljenicima novac i to u periodu od 1994. do 1998. jer se mirovina, jer zakonska osnova za isplatu mirovina bila jedna, a isplaćivala se ona koju je Vlada, manja, niža za 40% na temelju uredbe koja je u tom periodu donosila Vlada Republike Hrvatske. To je jedan i jedini put kad je netko nekome uzeo nešto mimo zakona. Niti je vaša vlada 2009. godine ništa uzela, ali nije ni dala. I nije točno da smo mi napustili koaliciju zbog 3% harača, nego zbog 3% harača koji je pogodio 300 tisuća ljudi i zamrzavanja mirovina. To su dva bitna razloga na temelju čega je u narednih 30 mjeseci nastao minus, odnosno pad umirovljeničkog standarda za 10%, ako ćemo govoriti argumentima, ako ćemo govoriti istine. I u ostalom mi smo politička parlamentarna stranka koja je treći puta u ovom našem mandatu, ja molim vas nemojte nam dijeliti savjete kada ćemo napustiti, i koliko ćemo, i gdje, i s kim ćemo biti, i kako ćemo realizirati naše ciljeve. Mi smo jedna mala stranka koja se bori za preživljavanje međe lavovima, valjda sam vam dao kompliment sada, i jednostavno u tim okolnostima treba zaštiti umirovljenike na najbolji mogući način. Isto tako za vašeg mandata od 2009. niste dozvolili da sve cijene rastu, ali troškovi života su rasli, a mirovine to nisu pratile.
Hvala. Imamo odgovor, kolega Borić. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolega Hrelja, ja ne želim vama dijeliti lekcije što ćete vi raditi i kako ćete vi raditi. Ja sam samo rekao da ste vi umirovljenike sada ostavili na čistacu i da oni plaćaju sve ono što im ova Vlada namjenjuje. Ako je neka Vlada u nekom vremenu kada se, ajmo reći borilo za samostalnost države i sve ono što smo prošli svi zajedno, oduzela nešto onda je u nekakvom drugačijem i sličnom obliku bez obzira na to što je neka prijašnja prelazna Vlada u razdoblju 2000.-2003. tvrdila da nema tog duga, onda je ta Vlada taj dug vratila i on je negdje oko 14 milijardi kuna i još ga vraća sada i ova tekuća Vlada. I to su činjenice. A što se tiče harača i kriznog poreza to je i bio razlog jer to piše ovdje i to se ne može izbrisati, piše u vašem priopćenju zašto izlazite iz tadašnje koalicije, to je 7. mjesec 2009. godine. I rekli ste da izlazite zbog toga jer je 3% deranje kože umirovljenika i ja sam u svojoj raspravi usporedio tih 3% sa ovim što imamo danas. Tvrdim da je danas jači presing i presija na njihove osobne kućne budžete koje primaju putem mirovina puno veći od tih 3%, a čak nije bilo ni 3% nego 2 i 4% ako ćemo baš argumentirano i točno, i ne za svih, nego za 300 tisuća umirovljenika. A to što se vi ne možete unutar ove Vlade izboriti niti za jedno njihovo pravo ili olakšanja pokazuje vašu snagu i sve ono što ide prema vani, a to je percepcija onih koji će sutra izaći na prve, pa na druge izbore i reći što misle o takvom zalaganju za njihova prava. Evo, hvala lijepa.
Hvala i vama. Nastavljamo sa raspravom, Jozo Radoš. Izvolite kolega.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. Pa evo, najprije da postavimo koordinate gdje se, u okviru kojih se krećemo pa će onda biti jasno što se od mirovina može očekivati i šta se ne može očekivati. Naime, mirovine sa oko 35 milijardi kuna godišnje i državni dug sa negdje 28 milijardi kuna godišnje čine 63 milijarde kuna i gotovo polovicu državnog proračuna RH. I kako ćete taj trend, te odnose promijeniti i koliko treba da bi se ti odnosi promijenili? Dakle, to je 63 milijarde kuna godišnje javnoga novca i da bi te odnose sveli u prihvatljive odnose u odnosu na proračun i bruto društveni proizvod trebate vjerojatno desetak godina i to vrlo teškoga i vrlo uspješnoga rada. To je ono što je plod mirovinske politike, i gospodarske politike, i upravne politike ove države zadnjih dvadesetak godina i zna se naravno tko u tom smislu snosi najveću odgovornost. Podatak da je danas prosječna mirovina u odnosu na prosječnu plaću 39,17% je također samo uvjetan podatak jer ovdje lijepo stoji da odnos prosječne starosne mirovine što se najčešće računa kao starosna mirovina, prosječna mirovina prema prosječnoj plaći je 58,65%. Dakle, rušenje ovoga postotka prema 39,17% su sve one mirovne koje nisu očekivane, odnosno poželjne mirovine. A naravno poželjna mirovina je samo starosna mirovina. Dakle, rušenje za punih 20%. I kad toga ne bi bilo i kada bi taj postotak bio manji onda bi puno lakše bilo održati mirovinski sustav RH i bilo bi ga puno lakše popraviti. U ovakvim okolnostima popravljanje ovoga sustava će trajati toliko dugo koliko je dubok problem toga sustava, a to je ovih gotovo pola državnog proračuna zajedno sa dugom. A dio toga duga od 16 milijardi kuna godišnje ide na ove iste mirovine i tek kad imate taj podatak onda zapravo znate kolika je dubina problema i onda možete znati koliko se teško taj problem može riješiti, usput bude rečeno i tko je odgovoran za nastanak takvih odnosa. Jer takvi odnosi se ne mogu stvoriti za jednu godinu, ni za dvije, ni za tri nego za stvaranje takvih odnosa potrebno je dvadesetak i više godina. Naravno ima i nekih negativnosti mirovinskog sustava koji smo naslijedili još od prije 90 godine ali za većinu zapravo stanja u mirovinskom sustavu smo sami odgovorni, odnosno odgovorni su Hrvatske Vlade zadnjih 20-tak godina. Dakle samo 12% umirovljenika kao što je ovdje bilo rečeno i kao što piše u izvješću ima puni mirovinski staž. I u tome se kriju odgovori zapravo na mnoga pitanja. Ako pogledate povećanje broja invalidskih mirovina a to su većine mirovine koje su plod mirovina hrvatskih ratnih vojnih invalida onda imate 2006., 2007., 2008., 2009. I 2010. godine 15 godina nakon rata imate drastičan rast broja tih umirovljenika i to 2008. i 2009. gotovo deset tisuća godišnje priljev takvih umirovljenika i da će u 2000. godini vjerojatno redoviti nekakav priljev tih umirovljenika je oko tri tisuća. Dakle 6 tisuća takvih umirovljenika godišnje je dolazilo u tim godinama, 2008. i 2009. i taj trend rasta polako završava 2010. godine da bi se u 2011. vratio na nekakav normalan broj. I tu se krije brojka od nekakvih 30 do 40 tisuća invalidskih mirovina, uglavnom mladih umirovljenika a kao što vidite u podacima koje imamo prosječna mirovina takvih umirovljenika je 4914 kuna a prosječna starosna mirovina u Hrvatskoj je 2362 kune znači više nego duplo mana nego što je ova mirovina. I naravno ovi ljudi koji primaju ovu prvu mirovinu su kudikamo mlađi i puno će duže godina opterećivati mirovinski sustav i zato je teško očekivati neke bitne pomake u tome sustavu. Ovdje se u mišljenju Vlade govori o tome kako mirovine za pripadnike Hrvatskog vijeća obrane temeljem državnog sporazuma u godinama 2006., 2007. i 2008. nisu isplaćivane. Govori se samo o tome da je 2006. isplaćeno 29 milijuna kuna ali prema procjenama Ministarstva financija dug koji je RH ima prema toj skupini umirovljenika temeljem međudržavnog ugovora je oko 180 milijuna kuna i taj novac netko opet mora platiti i taj novac je opet prepustio platiti da bi to platio neki drugi nakon njega i to isto treba imati na pameti. Naravno sve te stvari uključujući i to da mirovine nisu usklađivane kao što piše ovdje 2010. i 2011. godine opet nekoga čeka. Opet je to posao koji je netko trebao odraditi, nije ga odradio zbog ovih ili onih razloga čuvajući proračun i onda ostavio taj posao koji treba odraditi opet nekome drugome i sve je to naravno što ćemo se, s čim ćemo se sresti vjerojatno u izvješću za 2012. godinu. Inače kolege iz HDZ-a vrlo benevolentno primaju ova izvješća za 2011. godinu i 2010. godinu, ne samo ovo izvješće nego sva izvješća ali to naravno nije njihov politički stav. Kada to budu izvješća za 2012. godinu bez obzira da li će biti ista izvješća ili čak bolja izvješća onda će to biti drvlje i kamenje po tim izvješćima i onda to naravno možemo očekivati. Ali što možemo u ovim okolnostima? Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje je podnio korektno izvješće. Imamo podatke, imamo dobar pregled stanja. Oni ne mogu dakako predložiti mjere kako će to ovaj, kako će se to popraviti. To naravno je nadležnost Vlade, odnosno plod ukupne ne samo mirovinske nego i gospodarske politike i zato kolege iz HDSSB-a kad govore o tome kako kao što je rekao kolega Češek da umirovljenici mogu samo sanjati o mesu, al to nije samo pitanje mirovina to je pitanje uništenoga gospodarstva ove države a posebno uništenog gospodarstva Slavonije i Baranje a znamo tko je odgovoran za to da je to gospodarstvo uništeno. To nije samo pitanje mirovina nego pitanje ukupne politike. Tragična je situacija da je to tako i naravno da je logično da opozicija na to upozorava, ali to nije pitanje mirovinskoga sustava nego je to pitanje ukupne politike odnosno u užem djelu ukupne gospodarske politike a zna se tko je u Slavoniji i Baranji zadnjih 20-tak godina vodio tu politiku, tko je tamo upravljao i tiče se naravno HDSSB-a. Dakle temeljem svega ovoga kolegice i kolege naravno da treba ovo izvješće primiti na znanje, ali naravno da se rasprava o ovim pitanjima u izvješću za 2012. zbog promijenjenog očekivanog stava HDZ-a biti puno zanimljivija. Hvala lijepa.
Hvala i vama. Imamo prijavljene četiri replike. Prvi je Ivan Šuker. Izvolite kolega.
Kolega Radoš meni je žao što vi vrlo rijetko boravite u ovoj sabornici i niste slušali moju raspravu. Da ste slušali moju raspravu onda nikad ne bi rekli ovo što ste sad rekli. Ali to je vaše. Međutim vrlo je interesantno kako se vi volite razbacivati brojkama, 35 milijardi je sastavni dio rashodovne strane proračuna koje čine deficit od 10 ili 11 milijardi kuna i to je minus koji se financira iz udruženja. Kako ste vi došli do 28 milijardi, to je samo vama poznato i to je samo nekakva vaša matematika isto kao i puno činjenica koje ste ovdje nažalost rekli koje nisu argumentirane. Ali da ste slušali raspravu onda sam ja rekao isto ovakvo izvješće ako se ne promijeni politika mirovinskog će biti i za 2012., 2013., 2014. i 2015. Onda mi nije jasno kako neko može govoriti sada ovako ili onako. No, kada se nema rješenja onda se optužuje neko drugi ali ponavljam ove 63 milijarde ste izmislili isto kao što ste izmisli i oko visine mirovina za pripadnike Domovinskog rata. Pa od vas kao bivšeg ministra obrane bi čovjek najmanje očekivao da prigovarate nečemu što je zakon. Ako smatrate da visina mirovine koja je dana pripadnicima Domovinskog rata izmijenite pravo hrvatskih branitelja ili povećajte ili smanjite 45% jer to nije nešto što je zabetonirano. I druga stvar kolega Radoš, nije korektno reći da ne indeksiranje mirovina 2010., 2011.će platiti netko drugi jer to nije obaveza. Zakon je donesen da nema indeksacije, prema tome ne postoji nikakva obveza. I nemojte, vi ste taj koji ste obmanjivali hrvatsku javnost jer klub HDZ-a je korektno raspravljao o činjenicama, isto tako i u završnoj riječi ćemo se pozabaviti s nekim stvarima, dapače od predstavnika HZMO-a smo tražili i predlagali da se neke tablice drugačije slože i postave u sljedećem izvješću da bi svima bilo puno jasnije jer mislim da ovo nije tema na koju bi trebali politizirat, a vi ste nažalost tamo gdje su egzaktne činjenica brojke su egzaktni pokazatelji upustili u politikanstvo je 63 milijarde nema minusa.
Hvala. Imamo odgovor kolega Radoš. Izvolite.
dakle nema smisla kada neko nekome kaže da ne govori istinu kaže da taj ne govori istinu od toga nema ništa jer ostaje samo dojam da jedan drugom kažu da ne govore istinu ali ja moram reći ono što je istina ipak. Kolega Šuker ja sam često u Hrvatskom saboru i ja sam slušao šta ste vi govorili i sve što sam rekao je istina. Ja sam rekao da je državni dug dakle ono što Hrvatska godišnje otplaćuje na ime kamata i na ime glavnice 18,5 plus 9,5 milijardi kuna što je 28 milijardi kuna. … [[Upadica se ne razumije.]] Hrvatska naravno otplaćuje i ove godine 2013.godine Hrvatska će na ime glavnice i kamata platiti 28 milijardi eura, to sam rekao. Samo sam htio reći 28 milijardi kuna i taj novac sa ovih 35 milijardi je 63 milijarde kuna što govori o poteškoćama u kojima se mi nalazimo, to sam rekao i to je istina. Što se tiče ovih podataka ti su podaci sve službeni podaci HZMO-a. ja sam govorio naravno u kontekstu opterećenja HZMO-a o nekim drugim političkim aspektima toga pitanja naravno može se raspravljati, ali najprije treba logično vidjeti koja je slika stanja našega mirovinskog sustava da bi se o njemu moglo meritorno raspravljati. To sam ja naveo i svaki podatak koji sam naveo je točan i počiva na informacijama HZMO-a.
Hvala. Sljedeća replika Josip Borić. Izvolite kolega.
Hvala lijepo. Pa evo kolega Radoš vi ste se u svom izlaganju pitali kako će se promijeniti trend gdje će se ovih 45 milijarde svake godine obaveza jednostavno lakše otplaćivati. I drugo pitanje je bilo tko će raditi indeksaciju za 2010., i 2011.godinu. Kako uopće promijeniti trend? Evo imao sam priliku slušati ministra rada gospodina uvaženog Mrsića koji je rekao da u Hrvatskoj treba raditi dva milijuna ljudi, znači moramo imati dva milijuna osiguranika da bi na ovaj broj umirovljenika taj sustav bio održiv. Znači rješenje je vidljivo ono je jasno treba nam 550 tisuća novih radnih mjesta i sustav će postati održiv. Međutim nije problem što je rečeno nego što se radi, a trend u tom dijelu što se radi je obrnut. Smanjuje se broj osiguranika samo u prošloj godini 60 tisuća manje osiguranika nego godinu dana prije. Tako da nam sada ne treba 550 nego 620 tisuća novih radnih mjesta da bi uopće mogli govoriti o održivosti ovog sustava. Ako se ovako nastavi, a blizu je brojka od 400 tisuća naravno da će nam svake godine trebati sve više i više da bi taj sustav bio održiv. Jedino rješenje moguće je ovo koje imamo ovih dana koje ide iz Ministarstva gospodarstva, mailovi ako ste možda podobni možda da pošaljemo nešto i prema umirovljenicima pa da i oni pomognu u ostvarenju tog cilja od 2 milijuna novih radnih mjesta jer drugo od ove Vlade teško je to očekivati. Hvala lijepo.
Hvala imamo i odgovor kolega Radoš. Izvolite.
kolega Boriću broj osiguranika i taj odnos se smanjuje kontinuirano zadnjih 8 godina vladavine stranke kojoj vi pripadate. Ovo izvješće je za 2011.godinu, godinu u kojoj je vladala stranka kojoj pripadate i kada je došlo do najniže stope toga odnosa i naravno kada sam oslikao stanje koje vlada u tom sustavu dakle dubinu problema onda je logično da se ne može očekivati da se neki bitni preokret dogodi u roku od godine, dvije ili tri dana. Ali bilo koja vlada bez obzira na vanjske okolnosti koja ne promijeni taj trend u 8 godina kao što vi to niste učinili će snositi odgovornost. Prema tome za sada je odgojnost na vama. Vaše prognoze kako će biti izvješće za 2013.godinu to ćemo vidjeti. To je možda vaša želja da to bude tako ali to ja se nadam da neće biti tako pogotovo neće tako biti u onim izvješćima koji će se odnositi na kraj mandata ove Vlade. Što se indeksacije tiče to je i kolega Šuker rekao, indeksacija nije zakonska obveza ali je neki dio političke obveza. Vi ste malo prije rekli da to nije zakonska obveza bez obzira bila ili ne bila zakonska obveza vi tu indeksaciju niste provodili i neko ju treba provoditi jer ona je važna s obzirom na standard umirovljenika bez obzira da li je to pisalo u zakonu ili ne.
Hvala. Sljedeća replika Zoran Vinković. Izvolite. Kolega Šuker molim vas.
Ima vjerojatno ovaj, hoćete mi zaustavit vrijeme.
Molim vas zaustavite vrijeme. Kolega Vinkoviću izvolite, počinjemo odbrojavanje.
Mislim ako već želite Reuters zaustavit. Pa ima dosta istine i u ovim brojkama koje je naveo kolega Radoš, doista ima istine i konačno i treba priznati da smo zaduženi ko Grčka, a možda i više od Grčke. S druge strane, malo ću se osvrnut na ovu izjavu tko je kriv za stanje gospodarstva u Slavoniji i Baranji. Mislim da se možemo složit kolega Radoš da je to ona pretvorba i privatizacija iz '92. '93., pa čak i ona najava revizije pretvorbe i privatizacije gdje nitko tko se ogriješio, ja ne znam da li se ogriješio ali vjerujem da je, da je tu bilo lopovluka itekako, međutim nitko iz te pretvorbe i privatizacije, a to je pokazao i onaj Ured za državnu reviziju, gospođa Šima Krasić. Bilo je tu nekih malih onako igrarija, nemoralnih radnji ali nitko nije završio u zatvoru. Nitko nije završio u zatvoru. I ona Vlada 2000.-2003. i ruku na srce kojoj sam iskreno vjerovao ona je najavila tu reviziju pretvorbe i privatizacije koja nije nikad provedena i ta Vlada između ostalog je i pala zbog toga jer su građani očekivali da će netko završiti u zatvoru zbog toga što je uništeno nekoliko stotina tisuća radnih mjesta. E sad, zbog čega vi optužujete HDSSB ja ne znam, ali ja bih isto onda rekao da sam sasvim siguran da za stečaj Köninga eventualnog stečaja neće biti kriv HDSSB.
Hvala. Imamo odgovor na repliku, kolega Radoš. Izvolite.
Dakle kolega Vinkoviću, revizija pretvorbe i privatizacije je provedena. Državni ured za reviziju je tih godina kontinuirano svake godine podnosio Hrvatskom saboru reviziju privatizacije i pretvorbe svih poduzeća sa naznakama posebnim skupinama poduzeća koja su privatizirana temeljem zakona, koja su privatizirana temeljem zakona ali je privatizacija bila neuspješna i ona koja su privatizirana protuzakonito. I Državni ured za reviziju je to podnio Hrvatskom saboru i ta su izvješća kompletne revizije privatizacije i pretvorbe upućena Državnom odvjetništvu. I istina je kao što vi kažete da se nakon toga nažalost nije ništa dogodilo, ali ne možete reći da ta revizija nije provedena i da Vlada od 2000.-2003. godine to nije učinila. To što to nije dobilo pravorijek kao što bi i ja htio da oni koji su upropastili poduzeća i pri tome proveli pretvorbu na nezakonit način snose odgovornost, to je malo šire pitanje, očito je povezano sa pravosudnim sustavom ove zemlje.
Hvala. I zadnja replika, Igor Češek. Izvolite.
Hvala lijepo. Kolega Radoš, pa kolega Vinković je djelomično replicirao ono što sam i ja kanio replicirati. Mislim da se zna tko je uništio, odnosno zna se tko je uništio hrvatsko gospodarstvo, no nažalost građani su na zadnjim parlamentarnim izborima vjerovali da znaju tko će ga pokrenuti, međutim prevarili su se. Što ste vi napravili kad već govorimo, i sami ste spomenuli to meso, šta ste vi napravili da građani imaju tog mesa. Niste ukinuli stopu PDV-a ili smanjili na meso, smanjili ste stopu PDV-a na luksuzne proizvode, na bundu od krzna, uveli ste stopu PDV-a na kruh i mlijeko. Dakle sve ovo 15 mjeseci što radite nije dobro za dobrobit građana Hrvatske, ne vodi nikamo. Što vaš ministar gospodarstva kaže, javnu izjavu daje, nitko normalan ne želi ulagati u Hrvatsku niti živjeti u Hrvatskoj. Na ovakav način kako vi vladate ne vodi se ni krčma, a kamoli država.
Imamo odgovor na repliku. Kolega Radoš, izvolite.
Kolega Češek, pa bilo bi dobro da nije se morala povećavati stopa PDV-a, bilo bi to jako dobro. Svaka Vlada koja se odgovorno ponaša prema mandatu koji je dobila i koja hoće dići standard svojih građana, a to bi trebala svaka i koja hoće pokrenuti gospodarstvo, to bi isto trebala svaka, naravno da neće dizati PDV. Ova Vlada je to učinila samo zbog toga što je to bio jedini način očuvanja proračuna ove zemlje i preko toga isplaćivanja ako hoćete i mirovina. Pitanje uspješnosti i pokretanja gospodarstva, ovo je samo jedna strana, jedan dio priče oko gospodarskih teškoća u kojima se ova zemlja nalazi, 20 supermena za 10 godina ne bi postigla ono što vi očekujete da bi ova Vlada postigla u godinu dana, ali i ova Vlada unatoč teškim okolnostima u kojima se nalazi ukoliko ne bude uspjela pa dajmo joj još prilike s obzirom na dubinu krize u kojoj se nalazimo i ona će snositi odgovornost, ali o tom potom, kada za to dođe vrijeme. Do tada treba naravno za tu Vladu navijati i ja to naravno kao zastupnik i kao član HNS-a i pripadnik vladajuće koalicije činim.
Hvala. Ovime smo iscrpili prijavitelje za pojedinačnu raspravu. Završna riječ u ime kluba, Silvano Hrelja. Izvolite kolega.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani gospodine ravnatelju sa suradnicima, kolegice i kolege. Prvo, meni je žao da o ovoj današnjoj temi, ovoj točki dnevnog reda nismo raspravljali prošle godine jer bi bilo lijepo da smo prošle godine Hrvatskom zavodu za mirovinsko osiguranje čestitali za hrvatske pojave, za hrvatsko društvo jedan rijetki jubilej. Naime, oni su prošle godine obilježili devedesetu godišnjicu svog rada. To je za hrvatske prilike vrlo rijetki slučaj da jedna institucija brodi kroz četvrtu državu i vodi računa o socijalnoj sigurnosti svojih građana. Prema tome, mislim da bi morali početi od te priče i početi raspravljat o jednoj javnoj ustanovi, o jednoj instituciji koja nije državni zavod, o jednoj instituciji koju su izgradili radnici ove države u svim generacijama. Radnici ove države u svim generacijama i u svim sustavima koji su odvajali dio svoje plaće za svoju sigurnost u starosti. I umjesto da razgovaramo o financijskoj održivosti sustava ovdje možemo razgovarati samo o financijskoj održivosti generacijske solidarnosti prvog stupa zvanog mirovinsko osiguranje. I ne možemo raspravljati samo o financijskoj održivosti. Zašto uvažene kolegice i kolege ne možemo raspravljati samo i isključivo sa pozicije financijske održivosti ovog sustava? Zato što je ovo prvenstveno pravno pitanje i političko pitanje. U 90 godina svog postojanja Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje 70 godina je bio u plusu, 70 godina je imao više prijema doprinosa od isplate mirovina. Bilo je 8 osiguranika na 1 umirovljenika, pa je bilo 6, pa je bilo prije zadnjeg rata, prije samostalnosti su bila 3 zaposlenika prema 1 umirovljeniku. I 70 godina je ova javna ustanova ili kakav god imala status u prethodnim državama gradila ovo društvo. Ogromna imovina, zgrade, sjedišta Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje po cijeloj Hrvatskoj. Davali su vrlo povoljne kredite za poduzeća, davali su kredite za ustanove, za profesionalnu rehabilitaciju i osposobljavanje osoba sa invaliditetom. Davali su kredite gospodarstvu, izgrađivali domove umirovljenika, izgrađivali odmarališta, ogroman stambeni fond. Ljudi moji 70 godina su to radili! Zadnjih 20 godina ne samo zbog odnosa radnika i umirovljenika, osiguranika i umirovljenika nego i zbog toga što su sve politike izvršile politički utjecaj na generacijsku solidarnost, na mirovinsko osiguranje i utrpale u sustav ono što nije pokriveno uplatama doprinosa Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje ne može isplaćivati mirovine. On je u minusu i do tisuću, pardon 1999. svaki mjesec se je morao zaduživati da bi isplatio mirovine. 2000. je isplata mirovine, odnosno uplata doprinosa ušla u državnu riznicu. Dobro 2002. pardon, ali u tom mandatu. O.k. Točno je. Još su se dvije godine mučili dizanjem kredita da bi se isplatile mirovine i plaćale su se kamate. I država je od toga dobila korist, ima veću solventnost proračuna jer dolaze doprinosi, uplaćuju se doprinosi, ne plaćaju se svi isti dan. A nemojte mi reći da 20 milijardi doprinosa godišnje za državni proračun je beznačajno? … [[Upadica sa strane, ne čuje se.]] Ma nemojte mi reći da 20 milijardi doprinosa radnika ove Republike u državni proračun su beznačajne i da je to trošak. Radnici financiraju svoje kolege umirovljenike. Dakle, imamo transfere živog rada prema minulom radu. Nemojmo govoriti država hrani umirovljenike. Radnici svojim doprinosima osiguravaju 2/3 za isplatu mirovina [[Upadica Batinić: Vrijeme kolega Hrelja.]] Dakle, o ovome možemo razgovarati jako puno. Privodim ovu raspravu kraju. Na žalost nisam mogao iskoristiti onih 15 minuta. Ima tu jako puno govoriti o Hrvatskom zavodu za mirovinsko osiguranje i mislim da bi se trebali baviti time koliko je on na usluzi građanima Republike Hrvatske umirovljenicima i da li i koliki je utjecaj politike na rad Hrvatskog zavoda za mirovinsko i odrediti pravu mjeru i ne trpati u sustav sve i sva. Hvala vam lijepo.
Hvala i vama gospodine Hrelja. Evo ja ću iskoristiti prigodu da vam čestitam 55 rođendan koliko znam [[Upadica Hrelja: Imate dobre statistike moram priznati.]] Hvala lijepo. I završno u ime kluba HDZ-a, Ivan Šuker. Izvolite kolega Šuker.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine Vuković sa suradnicima. Pa upravo zbog ovoga što je govorio gospodin Hrelja sam se javio za završnu riječ jer sam već tu temu načeo kad sam se obraćao prvi put u ime kluba. Dakle, kad bacate ovakve netočne podatke onda dolazite do ovoga do čega dolazite. Prvo, isplata mirovina počinje ako se ne varam petoga i traje negdje do devetnaestoga. I u tom periodu se država s obzirom da je u istom periodu i isplata plaća počinje sa MUP-om petoga i završava tamo negdje desetoga kratkoročno mora zadužit da bi to, da bi doznačila sredstva, zapravo da bi mirovinsko iz riznice mogao isplatiti sredstva kakva jesu. No, ono što je stvarni problem mirovinskog sustava i dok ga mi realno, pošteno ne sagledamo sa pozicije struke egzaktnih pokazatelja dotle ćemo se politički prepucavati. Dakle, mi prikupimo 19 i još nešto milijardi, isplatimo 36 milijardi. I definitivno minus mirovinskog sustava je 16 i pol milijardi. I zašto sam rekao i molio kolege iz mirovinskoga da ovu tablicu na strani 48. treba promijeniti? Iz jednostavnog razloga što ovdje piše mirovine hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata tu piše da je to dotacija iz proračuna 4 milijarde i 800. To naprosto nije istina. Ti ljudi su radili, uplaćivali mirovinsko kao i svi zaposleni u RH. Neki su nažalost stradali u Domovinskom ratu, dobili invaliditet i temeljem toga su dobili mirovinu. Isto tako, dakle Vlada HDZ-a je rekla da sudionici Domovinskog rata kad odu u mirovinu ne smiju imati mirovinu manju od 45% prosječne plaće. To je bio naš stav, naš odnos, to smo predložili u ovom Saboru i to je usvojeno. Ako netko smatra da ne treba biti tako neka to promijeni. Ali i ti ljudi su za vrijeme svog staža uplaćivali mirovinsko osiguranje. Dakle, nisu ovi ljudi mirovine hrvatskih branitelja nisu to ljudi koji nemaju dana radnog staža. Ovdje može stajati samo onaj dodatak koji se dovodi temeljem posebnog zakona da se to financira iz državnog proračuna, a ne kompletan iznos. I to je naša zabluda i to nije pošteno prema braniteljima. Nije korektno prema hrvatskim braniteljima jer oni nisu išli u Domovinski rat da bi ostvarili ovo. Nažalost, neki su stradali. I zar smatrate da njima taj invaliditet ne treba im dati veću mirovinu da mogu normalno živjeti? Zar isto tako smatrate da mnogi hrvatski branitelji koji su otišli u rat, vratili se nakon rata u firme koje su nestale ili nisu mogli dobiti nekakav normalan posao, imali su nekakvu malu plaću i zar vi stvarno smatrate da nije korektno što smo mi u ovom Visokom domu predložili da mirovina hrvatskih branitelja ne može biti manja od 45% plaće? Ali onda ne možemo reći i svrstavati ih u skupinu ljudi kao da oni nikad u životu nisu uplaćivali mirovinsko osiguranje. Oni su uplaćivali i oni s tog osnova imaju pravo na mirovine isto kao i svi drugi. Ali, kolega Hrelja ako gledate na ovakav način kako ste vi govorili onda šaljemo lažnu poruku. Dakle, problem Hrvatske je ono što smo jučer govorili da minimalna plaća od 2900 kuna i s tog osnova ti ljudi sutra ne mogu imati plaću veću od 2400, 2500 kuna to je problem Hrvatske. Problem Hrvatske je 1400 i koliko imamo zaposlenih, zapravo milijun i 400. Mi da u ovom trenutku imamo 2 milijuna 100 ili 2 milijuna 200 zaposlenih mi ovaj negativan sraz između isplaćenih mirovina i prikupljenih doprinosa ne bi imali. I to je naš problem! I o tom problemu sam govorio i kao ministar dok sam bio ovdje, dok sam bio na vlasti. Dakle, nisam bježao od njega, i danas ću govoriti o njemu jer to je stvarni problem kolegice i kolege. I dok ga mi ne prihvatimo kao problem koji je tu i koji ako pogledate da je deficit državnog proračuna 10 milijardi kuna, a da je minus Mirovinskog fonda, dakle govorim ukupno o troškovima mirovine i upravljanja Mirovinskim fondom, 16 milijardi kuna onda ne da sa tim deficitom financiramo taj minus u mirovinskom sustavu nego smo još uzeli 6 milijardi kuna prihoda od poreza. To vam je recimo negdje 3,5% stope PDV-a, 3,5 postotna poena. I to je naš problem! I sad gledajte kad to netko kaže iz HDZ-a koji o tome govori već 10 godina, pogledajte kad sam o tome govorio kao saborski zastupnik tamo 2001., 2002. kad se donosio proračun onda je to problem. I ako netko govori 10 godina potpuno isto [[Upadica Batinić: Vrijeme kolega.]] Ja to ne razumijem. I gledajte, i zato jesam rekao na početku iz korektnosti prema kolegama u mirovinskom, iz korektnosti iz onoga što se događalo proteklih godina da ako ne poduzmemo, samo molim vas još jednu rečenicu gospodine potpredsjedniče, a ako ne poduzmemo nešto imat ćemo isto izvješće i za 2012., 2013. i 2014. i ja ću o tom izvješću govoriti isto kao što govorim i danas bez obzira što je u to vrijeme na vlasti SDP i HNS. Evo kolega Radoš možete se smijati koliko god hoćete, vidjet ćemo, bit ćemo živi za nekoliko mjeseci pa ćemo vidjeti.
Hvala. Imamo prijavljene tri replike. Prvi se javio Zlatko Komadina. Izvolite kolega.
Pa htio sam samo jednu crticu reći, poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodinu Šukeru kad je spomenuo braniteljske mirovine. Mislim svaka mirovina koja se isplaćuje iz mirovinskog sustava je na teret tog sustava pa i te braniteljske, ali htio sam malo se podsjetiti vas na to kako se država odnosi prema drugoj kategoriji hrvatskih branitelja, a to su oni koji su Hrvatsku branili u 2. svjetskom ratu. Koliko se ja sjećam njima su bile prepolovljene mirovine, prepolovljene uspostavom Hrvatske države su tim ljudima jer je netko valjda zaključio da su bili na krivoj strani. Ja se točno sjećam da sam mom pokojnom ocu rekao e moj stari izgleda da si se ti borio na krivoj strani. A koliko ja znam u Ustavu RH piše da je nastala na tekovinama antifašizma jel'. A što se tiče neki dan sam imao jednu raspravu na jednom mjestu vezano za mirovinski sustav. Malo je čudna ali reći ću vam samo dio te priče. Na primjer u državi koja ima malu stopu nezaposlenosti još bih razumio ovu priču da se radi do 67, 70 ili dosmrtno. To bih još razumio. Ali u državi koja ima ovaj broj nezaposlenih moj je dojam čisto matematički pa bolje poslati ove starije i prije 65 u mirovinu pa da ovi mladi s Biroa rade pa bi bilo 30 tisuća manje nezaposlenih ovih mlađih.
Hvala. Imamo odgovor, kolega Šuker.
Kolega Komadina ja sam štitio one koji se nažalost retorički vrlo često najviše napada, a koristimo ih kad nam treba da pričamo o tome kako su oni nešto napravili. Međutim gledajte, sudionika NOR-a ima 33 tisuće 806. Ja ću reći ono što neki kolege, ne vi, nego neke kolege s vaše političke opcije govore o broj branitelja. Tako ću ja reći da je Tito imao toliko boraca pa ne bi Nijemci bili ni do '43. na području bivše Jugoslavije. To su ljudi koji sad imaju 80 ili 90 godina. Prema tome da se razumijemo, ja sam legalista, svatko dobiva onakvu mirovinu kakva mu je zakonom definirana. Većina ovih mirovina je po rješenju iz vremena bivše Jugoslavije a tada su plaće bile po 200, 300 maraka ili ako pretvorite u eure po 150 eura, to vam je 1000 i još nešto kuna prosječna plaća. A ovdje se govori o prosječnoj mirovini od 2006. Znači ova prosječna mirovina je negdje 2,5 prosječne plaće iz vremena Jugoslavije. A kad govorimo o hrvatskim braniteljima onda govorimo o živim podacima, govorimo o prosječnoj plaći koju hrvatski građani danas dobivaju, u isto vrijeme žive i zarađuje sa tim hrvatskim braniteljima. Oni su radili, neki imaju veću mirovinu od onih 45% prosječne plaće, ali mi smo rekli da oni koji imaju manju mirovinu od 45% da je taj 45% nekakav minimum koji bi branitelji Domovinskog rata trebali imat. A isto tako da je netko donio vjerojatno nekakvu revalorizaciju ili nekakvu izmjenu Zakona o NOR-u pa niko ne bi to mogao samo tako ukinuti. Znači ja pretpostavljam kolege iz mirovinskog to mogu potvrditi ili demantirati da je to nešto što je naslijeđeno, nisu vršene vjerojatno određene revalorizacije o određenim područjima, ali morate shvatiti da je nekad u Jugoslaviji plaća od 200 maraka, 250 maraka bila nešto što je realno.
Hvala. Vrijeme.
I ako na temelju toga imate mirovinu, mirovina ste otišli 85., onda morate znati što je to.
Hvala. Sljedeća replika Silvano Hrelja. Izvolite.
Ma uvaženi kolega Šuker radi 3 stvari sam se javio na repliku. Prva je da ste vi govorili o ubranim doprinosima, međutim nikad ne smijemo zaboraviti i još otprilike 5 milijardi ubranih doprinosa koji se transferiraju u 2. stup mirovinskog osiguranja. To nije predmet ove rasprave, to nije u domeni Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje ali jesu ubrani doprinosi. Drugo što želim reći, 10 godina se srećemo u raznim situacijama ovdje u Hrvatskom saboru, Vladi ali ne možete mi naći i jedan trenutak kad je HSU bilo što rekla protiv primanja i statusa branitelja i bilo čega vezano uz njihove mirovine. Ali u jednom se nismo, ali ne ne, slušajte me do kraja nije napada da se razumijemo, ali ono što želim reći mi se od početka zalažemo da se točno odvoji ono što je zarađeno doprinosima i spada u Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje, znači na temelju uplate doprinosa i godina staža od onoga što je pravo po posebnim zakonima i nek se to financira, ta financiranja odvoje. Jer oprostite maloprije, dat ću još jedan argument, maloprije ste spomenuli odnos, povezali ste minimalnu plaću i najnižu mirovinu, jel tak? [[Upadica: Ne.]] Ne, dobro, ali minimalna plaća proizvodi, minimalna plaća proizvodi najnižu mirovinu ne može ništa drugo, ne može ništa drugo. Ali znajte da u najnižim mirovinama ima oko 400 kuna mjesečno socijale ali ne socijale koju daje država, nego primanja umirovljenika sa najnižom mirovinom na način što se onima koji su više davali skine od mirovine, dakle zbog sustava koji je takav i dakle rješava se najniža mirovina kao zaštitna kategorija koja je ispravna ali to nije utjecaj državnog proračuna i države nego je to solidarnost među samim umirovljenicima.
Hvala. I zadnja replika, kolega Šemper izvolite. A pardon, oprostite odgovor, odgovor na repliku kolega Šuker najprije.
Dakle, kolega Hrelja ja u svojoj raspravi u ime kluba i 15 minutnoj i sad upravo to želim cijelo vrijeme reći. Dakle, hrvatski branitelji koji su otišli u mirovinu su imali nekakav radni vijek, neki i puni. Uplaćivali su nekakav doprinos i prema tome ne možemo njih svrstat sa kompletnim iznosom njihove mirovine da oni nisu plaćali. Dakle, ja sam o tome govorio, o tome sam govorio i to naprosto želim ovdje i javno reći jer cijelo vrijeme se guraju. Evo i ovom podatku neko ko ne razumije stvar će reći da iz državnog proračuna, zapravo iz mirovinskog se hrvatskim braniteljima plaća skoro 5 milijardi kuna. Ali nama je ovdje, ako hoćemo riješiti ovaj problem da raščistimo neke stvari. Jer gledajte bez obzira tko bio na vlasti ne može pobjeći od toga da godišnje treba osigurati 36 milijardi kuna za mirovine, a da od doprinosa u ovom trenutku ne može prikupiti više od 20 milijardi. Dakle, to je činjenica od koje ne možemo pobjeći. Isto tako ja sam ovdje jasno rekao, kao što sam rekao i 2009. pa su me raskasapili da bi bilo najpametnije da se ukinu 2. stup mirovinskoga i da se za taj iznos umanji javni dug i da jednostavno svi građani RH imaju mirovinu temeljem 1. stupa jer naprosto u ovom trenutku mi stvaramo oprostite jednu socijalnu, vrlo ugroženu socijalnu kategoriju u budućim godinama. Jer bez 10 % izdvajanja u 2. stup mirovinskoga to ne može biti pristojna mirovina s obzirom na sad plaće. Ako govorimo o nekakvom gospodarskom rastu, o nekakvom budućem periodu i pa to znači i povećanje plaća pa što će biti ako sa ovakvom plaćom i s ovakvim uplatama u 2. stup mirovinskog sutra neko sa 300 eura bude živio u EU. O čemu mi pričamo? Dakle, to su teme o kojima treba razgovarati. Svako diranje u mirovinski, pogledajte uključivanje 100 kuna plus 6% u osnovicu je prve godine koštalo 90 milijuna. Pogledajte koliko košta nakon 9 godina, ne nakon 9 nego nakon … [[Govornik se ne razumije.]] milijardu i 300 milijuna.
Hvala.
I to je problem reforme mirovinskog sustava što morate gledati što će se financijski dogoditi za 10 godina i da li će to, da li će to temeljem nekakvih makroekonomskih procjena moći financirati ili ne. A mi to nažalost i promjenom zakona 2002. i 2004. nismo napravili dobro i zato imamo danas ovo što imamo.
Hvala kolega Šuker. I sada replika kolega Šemper. Izvolite.
Kolega Šuker, govorili ste dosta o problemima omjera i osiguranika i manje prikupljanju doprinosa, već 3 godine smo negdje na nivou 19 milijardi. Ja moram podsjetiti analizirajući broj osiguranika da vidimo u kojem je to razdoblju nastalo. Pa kad gledam da je 98. u odnosu na 2011. razlika nekih 21 tisuća osiguranika čak i više. Problem je nastao između 90. i 98. kad smo izgubili 497 tisuća osiguranika, a u međuvremenu smo dobili 300 tisuća novih umirovljenika. To je jedan od problema što se tiče prikupljanja doprinosa i omjera osiguranika i umirovljenika. Drugi veliki problem o kojem se često ne govori a ima veliki utjecaj na položaj novih umirovljenika. Znamo da oni danas imaju 19% manje mirovine od onih koji su otišli do 98. godine. O čemu se radi? Radi se o izračunu aktualne vrijednosti mirovine 31.12 1998. godine koja je izračunata. To je napravila Matičina Vlada koja je izračunata na bazi pokradene razine mirovina od 93-98. godine. Sva davanja, sto kuna i 6% koji su dobili stariji umirovljenici i tko je ušao u obeštećenje nije korigirana aktualna vrijednost mirovine i zato 640 tisuća novih umirovljenika danas ima 19% manju mirovinu ili 462 kune u prosjeku. To je godišnje tri i pol milijarde. To je veliki problem i tko će ga riješiti i kada riješiti kad je ovakva ekonomska i financijska situacija. O tome se ne govori ali to se ne smije nikad zaboraviti jer su oni sad većinska kategorija. Uvijek smo se uspoređivali sa starijima. Sada je već starijih ispod 500 tisuća a novi idu prema milijun.
Hvala i odgovor kolega Šuker.
Kolega Šemper vi ste samo potvrdili ono što ja cijelo vrijeme govorim. Kad se ide u reformu mirovinskog sustava onda se mora pokriti sve umirovljenike. Ne dirati samo jednu skupinu. Naprosto određena ekonomska događanja u plusu ili minusu može jednu skupinu baciti u minus kao što se dogodilo s ovim pa smo donosili onaj zakon o izjednačavanju mirovine i tako dalje. Međutim činjenica je da mi u Hrvatskom zavodu za mirovinsko moramo osigurati svake godine 36 i pol milijardi kuna bez inedksacije a doprinosima prikupimo 19 milijardi i sad mi možemo pričati koliko god hoćemo. Možemo pričati ovakvi, onakvi umirovljenici. I ovi i oni. Mi tim ljudima moramo osigurati taj minimum. I to je naš problem. I mi moramo vidjeti ako idemo u sljedeću reformu mirovinskog sustava da se napravi reforma koja će biti fiskalna, održiva za naredno razdoblje od 20 godina. Jer mi u ovom trenutku imamo tri skupine umirovljenika. Četvrta će vam se pojaviti kad bude prvi puta značajniji broj umirovljenika koji će ići u mirovinu jednim djelom iz prvog i iz drugog stupa mirovinskog. To su činjenice od kojih ne smijemo bježati. Ne smijemo žmiriti. Evo Hrelja pa evo i na kraju i vi ste bili ne na jednim sastancima. Ja o tome govorim već godinama i govorit ću o tome stalno jer je to problem. Na kraju krajeva to smatram svojom obvezom kao građanin RH i zastupnik u ovom saboru. I o tome sam govorio dok sam bio ministar. Dakle dok sam se borio kako osigurati sredstva i nisam govorio ništa drugačije nego danas. I kad sam rekao da neke stvari ne idu. Rekao sam zbog toga jer naprosto se nisu mogli financirati a ne zbog toga što netko nekome nije htio dati, ali ponavljam ovo izvješće je samo poruka svima jer će biti potpuno identično za 2012. Nema nikakvih promjena. Evo tu je kolega Vuković pa možemo reći da moramo početi razmišljati o jednom gorućem problemu u RH i da ga moramo riješiti jer očigledno ona reforma koju smo napravili 99 bez povećanja drugog stupa mirovinskog ne pije vodu više.
Hvala. I završno ime predlagatelja gospodin Srećko Vuković. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Još jednom poštovane gospođe i gospodo zastupnici. Neću trideset minuta, piše trideset minuta, neću toliko govoriti. Vrlo kratko na kraju samo nekoliko odgovora na pitanja koja su postavljena u međuvremenu. Ne redom ali dakle u sustavu državne riznice smo da bude točan podatak 1.7.2001. smo u sustavu riznice i mi i zdravstveno osiguranje. Što se tiče razdvajanja to je svakako nužno i neophodno. Dakle na tome se već radi. I mi smo procijenili i u zavodu i u ministarstvu da je to važno kako bi se uopće stvorile pretpostavke i za sagledavanje postojeće situacije i za ozbiljniju mirovinsku reformu. Dakle moramo vidjeti ono što je uplaćeno kroz doprinosni sustav i ono što je čisti posebni propis. To nije jednostavan zadatak. 170 tisuća odnosno preko 170 tisuća takvih korisnika mirovina je u pitanju. Nije se na taj način, nisu se vodili podaci i mi moramo zapravo na neki način provrtati svih 170 tisuća ljudi da bi došli do pravog podatka a taj pravi podatak je onda preduvjet za sve ostalo. Dakle radi se na tome da li će biti već u sljedećem ovom izvješću pa će ono biti malo drugačije ili neće nastojat ćemo barem djelomično odgovoriti i na to. što se tiče uplate odnosno priznavanja staža temeljem neuplaćenog doprinosa dakle po propisima obveznih plaćanja doprinosa dakle za ljude koji rade u poduzećima je poslodavac i ako nije plaćen doprinos svi oni koji rade kod poslodavca imaju pravo na staž, dakle to je malo drugačije od samostalnih djelatnosti. Dakle kod radnika koji rade u tvrtkama, u poduzećima, u javnoj državnoj upravi gdje god dakle ako doprinosi nisu plaćeni staž pripada. Tako je po propisima. Što se tiče odnosa u regiji sa priznavanjem, ne priznavanjem staža dakle postoje međudržavni ugovori koji reguliraju sa svakom bivšom republikom bivše Jugoslavije to pitanje, naravno s nekima funkcionira provedba tog ugovora puno bolje. Imamo određenih problema s nekim državama poput recimo BIH ili dijela Republike Srpske gdje nam postupci znatno duže traju unatoč svim našim naporima, razgovorima koji vodimo na neki način, pokušajima da utječemo na brzinu, ali tu nažalost su nam ruke često puta vezane. Bilo je još pitanje boraca nora i njihovog broja. Najveći dio toga su obiteljske mirovine. Točan podatak u ovom trenutku nemam, ali ćemo na neki način kao zastupničko pitanje onda odgovoriti točno konkretno u toj cijeloj grupaciji koliko je kakvih mirovina. mislim da je pitao gospodin Borić da je postavio to pitanje. Toliko konkretno a možda sam i nešto zaboravio al nadam se i nisam. Ono što bih želio reći da zahvaljujem svima onima koji su pohvalili ne samo izvješće nego i sam rad HZMO-a koji je zaista institucija koja traje 90 godina, institucija koja ima svoje jako dobre strane i koja ima svoje slabosti. Sve te slabosti poslovodstva u Zavodu pokušava i pokušat će što prije i na što bolji način što efikasniji način otkloniti. Najveći dio ćemo probati napraviti prodor u povezivanju ovo o čemu je bilo govora o povezivanju sa drugim institucijama, ali ostaje nam i sasma drugačiji pristup i to ne na razini nekakve fasade i nekakve samo jednostavno fraze nego zaista drugačiji pristup svakom osiguraniku, korisniku. Moramo postati taj popularno reći ali taj servis građana dakle da čovjek koji dolazi u Mirovinski zavod, a takvih je danas malo dojam je premda Mirovinski zavod radi veliki i dobro radi svoj posao i svi ljudi koji rade tamo ili većina ljudi stvarno kvalitetno odrađuje svoj posao ali dojam ili ja bih rekao odjek toga u javnosti nije takav i to moramo svakako promijeniti, dakle mislim da imamo dobre preduvjete svi koji tamo radimo za to. I ono što je možda najvažnije od svega premda kažem ovo izvješće Zavoda za mirovinsko osiguranje ali dobar dio vremena i u samom izvješću ali i u raspravi potrošeno je na procjeni stanja sustava mirovinskog osiguranja generacijske solidarnosti, mislim da je općenito sustav mirovinskog osiguranja u Hrvatskoj zaista sazrio za jednu ozbiljnu reformu, reformu koja će biti vrlo pažljivo odrađena na temelju analiza koje ćemo najbolje dati mi u HZMO-u uz pomoć naravno i ostalih stručnjaka u Hrvatskoj kroz ekonomske institute i različite druge institucije koje mogu tome pomoći. Ta reforma mora biti zaista postavljana na dugi rok i ono što je možda mislim da ste ipak većina o tome govorili, ona mora imati konsenzus baš zato što se radi za 20, 30 godina unaprijed. Hvala vam lijepo svima.
Hvala i vama gospodine Vuković. Zahvaljujem i vašim suradnicima. Ovime smo završili. Zaključujem raspravu. Nastavljamo sutra sa Izvješćem o provedbi plana humanitarnog razminiranja i utrošenim financijskim sredstvima za 2011.godinu.
Izvješće o radu i poslovanju Hrvatskog fonda za mirovinsko osiguranje za 2011. godinu. Rasprava o izvješću je zaključena. U skladu s prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: - prima se na znanje Izvješće o radu Hrvatskog zavoda za mirovinsko osiguranje za 2011. godinu. Molim dizanjem ruke da se izjasnimo tko je za? Hvala lijepa. Tko je protiv? Hvala lijepa. Tko je suzdržan? Molim rezultat. Utvrđujem da je predloženi zaključak prihvaćen većinom glasova, 81 glas za i 21 glas protiv. Poštovane kolegice zastupnice u Hrvatskom saboru, poštovani kolege zastupnici u Hrvatskom saboru. Dozvolite mi da se najprije prisjetimo da je Hrvatski sabor 2011. godine donio Zakon kojim je utvrđeno da je 16. ožujka Spomendan narodne zaštite u Republici Hrvatskoj. Dakle u vihoru ratnih stradanja zahvaljujući slozi hrvatskog naroda prije 22 godine osnovane su postrojbe narodne zaštite sa osnovnim ciljem obrane legitimne vlasti građana i Hrvatske države. Danas nakon malo više od dva desetljeća od tog vremena možemo reći narodna zaštita bila je jedan od faktora mira i stabilnosti koji nije dopustio incidente i samostalna djelovanja, a njeno stvaranje je bilo pravovremeno te je izrazilo temeljni interes hrvatskog naroda u obrani domovine, tj. u našem Domovinskom ratu. Bez plaćenih mjesta i bez materijalnih interesa za ulazak u narodnu zaštitu, narodna zaštita predstavljala je izraz stvarne potrebe građana Hrvatske, želja hrvatskih ljudi, ali i izraz i demonstracija hrvatskog jedinstva u obrani domovine. Izrazom dubokog poštivanja prema ogromnom doprinosu dragovoljaca narodne zaštite u Domovinskom ratu pozivam kolegice i kolege zastupnike u Hrvatskom saboru da minutom šutnje odamo počast poginulim pripadnicima narodne zaštite. - minuta šutnje – - Neka im je vječna slava i hvala! – - Slava im! - Poštovane kolegice i poštovani kolege zastupnici, nastavljamo sa plenarnom sjednicom po utvrđenom dnevnom redu.