Gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospođe i gospodo zastupnici. Zakon pred vama su, je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom odvjetništvu u prvom čitanju. Zakon o Državnom odvjetništvu donio je Hrvatski sabor 2001. godine. U petogodišnjoj primjeni ovoga zakona pokazalo se da je potrebno pojedine odredbe zakona dograditi novim zakonskim rješenjima, te da neka dosadašnja zakonska rješenja su dobra ali nisu dovoljno jasno utvrđena i nomotehnički nisu dovoljno jasno iskazana. Stoga Vlada Republike Hrvatske predlaže donošenje Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom odvjetništvu sa kojim u najkraćim crtama želi postići slijedeće. Kao prvo urediti nadležnost građansko-upravnih odjela općinskih, županijskih i Državnog odvjetništva Republike Hrvatske. Naime, prema sadašnjem zakonu Državno odvjetništvo Republike Hrvatske mora zapravo svojim naputcima ili odlukama odlučivati koje je državno odvjetništvo nadležno u određenom predmetu, a poglavito je to u stvarima, u predmetima pred trgovačkim sudovima gdje se područja Trgovačkog suda ne poklapaju sa područjima županijskih, odnosno općinskih državnih odvjetništava. Stoga se predlaže urediti nadležnost građansko-upravnih odjela i ovlasti zamjenika u tim odjelima za donošenje odluka i odnos prema državi i njezinim tijelima koja po zakonu zastupa Državno odvjetništvo. U tom smislu se predlaže da se nadleštvo pojedinog državnog odvjetništva određuje pred Trgovačkim sudom prema sjedištu registriranom sjedištu pravne osobe. U slučaju stvarne nadležnosti suda nadležnost slijedi općinsko, županijsko odnosno državno odvjetništvo slijedi nadleštvo suda. Drugo što se želi urediti ovlasti za zastupanje u skladu s Ustavom Republike Hrvatske. Naime, po sadašnjem zakonu državna odvjetništva na temelju posebne punomoći mogu zastupati jedinice lokalne samouprave i područne samouprave kada je to s obzirom na predmet postupka opravdano. U pravilu je Državnom odvjetništvu davano od strane jedinice lokalne i područne samouprave generalna punomoć za zastupanje u svim predmetima. Često je bilo problema iz razloga što je s jedne strane jedna stranka bila država, s druge strane jedinica lokalne ili područne samouprave pa su tu interesi bili suprotni. Stoga se predlaže da ovim izmjenama da Državno odvjetništvo više ne zastupa po punomoći regionalnu, odnosno lokalnu samoupravu. Ostaje i dalje zastupanje na temelju posebne punomoći u građanskim i upravnim predmetima pravnih osoba koje su u vlasništvu ili pretežitom vlasništvu Republike Hrvatske. Također se sužava odredba o tome da Državno odvjetništvo daje pravna mišljenja vrlo široko svim tijelima državne uprave. Izmjenama se predviđa da Državno odvjetništvo daje pravno mišljenje samo onda kada je to posebnim zakonom utvrđeno ali jasno i dalje ostaje njegovo nadleštvo da daje pravno mišljenje na prijedloge i nacrte zakona i propisa. Slijedeće što se izmjenama želi urediti to je poboljšati unutrašnji nadzor nad radom državnih odvjetnika i stvoriti sustav kvalitetnog i objektivnog ocjenjivanja državnih odvjetnika u cilju da bi se unaprijedio rad državnog odvjetništva i provela nužna kadrovska obnova, stvorili uvjeti za učinkovito i kvalitetno vođenje poslova predlaže se osnivanje posebnog odjela u državnom odvjetništvu Republike Hrvatske koji bi se bavio nadzorom nad radom, edukacijom i praćenjem kvalitetnijih pravnih i drugih stručnjaka u državnim odvjetništvima. Jasno je da bez sudjelovanja u edukaciji ne može se dobiti kvalitetni ljudi koji će dobiti visoku ocjenu i kojima će se onda moći i osigurati brzo napredovanje u državno-odvjetničkoj službi. Ovim izmjenama se također uvodi i mogućnost preispitivanja ocjene po višem državnom odvjetniku a postupak ocjenjivanja posebno je razrađen tako da se predlažu ne samo novi rasponi ocjena nego i cijeli sustav novih mjerljivih kriterija. Ovim se izmjenama također predlaže da se omogući osnivanje odjela za međunarodnu pravnu pomoć i suradnju unutar Državnog odvjetništva Republike Hrvatske radi usmjeravanja međunarodne suradnje, pružanja pravne pomoći, usmjeravanje rade zamjenika u tijelima Vijeća Europe, regionalnim udruženjima i mrežama državnih odvjetnika. Dakle to je jedna neminovnost obzirom na globalizaciju, obzirom na kretanja međunarodnog kriminala i korupcije nužna je tješnja i učinkovitija suradnja, međudržavna suradnja i u ovom dijelu Državnog odvjetništva. Također se određuje podrobnije sadržaj godišnjih izvješća kako u smislu izvješća nižih državnih odvjetništava u odnosu na viša koja prate konkretan rad državnih, državnih odvjetnika. Također se i određuje, sadržajno određuje i izvješće koje Državno odvjetništvo jedanputa godišnje podnosi Hrvatskom saboru. Do sada je bilo određeno samo da se to izvješće podnosi. Izmjenama se predlaže i sadržaj toga izvješća jer je cilj i smisao ovog izvješća koje se podnosi Vladi i Hrvatskom saboru da se prikaže općenito stanje kriminalitet i zaštite državne imovine u Republici Hrvatskoj i da se temeljem takvoga izvješća onda i predlažu mjere za učinkovitije postupanju u nadolazećem razdoblju. Također se uvode odredbe kojima se razgraničavaju poslovi državno-odvjetničke uprave i pravosudne uprave što znači da je potrebno razgraničiti ovlasti u pravu unutarnjeg nadzora u odnosu na niža državna odvjetništva, glavnog državnog odvjetnika i Ministarstva pravosuđa, a također i riješiti pitanje nadzora pravosudne uprave. Uvodi se pravosudna inspekcija radi učinkovitog nadzora državnih odvjetništava u poslovima pravosudne uprave i rješavaju se nužna pitanja u vođenju evidencije o kadrovima u Državnom odvjetništvu. Također je podrobnije razrađen i poboljšan postupak imenovanja i razrješenja državnih odvjetnika i zamjenika. Postojećim zakonom, u postojećem zakonu su određene dvojbe oko toga da li se općinski državni odvjetnici koji moraju imati uvjete za imenovanje u županijska državna odvjetništva mogu neposredno kandidirati za mjesto županijskih državnih odvjetnika ili moraju najprije biti imenovani zamjenikom županijskih državnih odvjetnika. Prijedlog ovih izmjena je da se utvrdi da se mogu neposredno imenovati na višu dužnost dakle i da nisu prethodno zamjenici višeg Državnog odvjetništva. Također se uvodi da prije davanja mišljenja se uvodi obveza razgovora s kandidatima, pribavljanje podataka o njihovom prijašnjem radu i ako oni to pristaju provođenje sigurnosnih provjera. Također je na jasan način propisana procedura razrješenja državnog odvjetnika, trenutak razrješenja i tako dalje. Dakle riješene su sve one nejasnoće koje postoje u sadašnjem zakonu. Riješena su sporna pitanja u vezi premještaja stegovne odgovornosti i stegovnog postupka pa tako sadašnji, sadašnja odredba o trajnom premještaju koja, koje nema u ovome zakonu već se to radi po nalogu Višeg državnog odvjetništva je sada utvrđena zakonom. Stegovno djelo sada općenito koje kaže da je stegovno djelo ako se postupa na štetu Državnog odvjetništva ili na koji drugi način sada je definirano na način da je rečeno, onaj stavak 6. koji je sada vrlo općenit, stegovno djelo određeno na način da se kaže da je to ono postupanje koje je suprotno temeljenim načelima etičkog kodeksa. Postupak se može voditi i protiv zamjenika koji opstruira dolazak na ročišta, stegovni postupak i produljeni su rokovi za pokretanje stegovnog postupka na 3 godine. Također je ovim izmjenama i dopunama uvedena obveza za prijavu imovine državno-odvjetničkog dužnosnika i njegove obitelji tzv. imovinska kartica i ovdje je to utvrđeno rok od 30 dana nakon stupanja na dužnost a prelaznim odredbama je utvrđeno evo ono što smo propustili u Zakonu o sudovima a to ćemo popraviti. Dakle prijelaznim odredbama je utvrđeno da i postojeći državno-odvjetnički dužnosnici su u roku od 3 mjeseca od donošenja Odluke o obrascu za prijavu dužni podnijeti prijavu. Ovim izmjenama su također dane nove ovlasti savjetnicima. Po sadašnjem zakonu savjetnici i viši savjetnici nisu bili dovoljno iskorišteni posebno u građansko-upravnim odjelima a i nisu mogli obavljati poslove u manje složenim slučajevima. Prijedlog izmjena i dopuna je da se savjetnici mogu zastupati optužbu u skraćenom postupku a u građanskim predmetima zastupati na raspravi, u sporovima manje vrijednosti uz ograničenje ovlasti. Također su unijete odredbe o tajnosti podataka. Dakle nužno je bilo u samom zakonu o Državnom odvjetništvu odrediti koji su podaci tajni i čijim bi se otkrivanjem mogla nastati šteta za učinkovito vođenje postupka te je također bilo i to se učinilo ovim izmjenama nužno pojačati odgovornost za čuvanje tajnosti podataka. Gospođe i gospodo zastupnici ovo su u najkraćem i najbitnije izmjene. Ima još nekih niz manjih ispravaka u izričaju samom čime se smisao pojedinih odredaba ne mijenja. Hvala lijepa.
Hvala. Odbor za zakonodavstvo? Odbor za pravosuđe? Predsjednik Emil Tomljanović, izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Uvažena gospođo ministrice, uvažena pomoćnice ministrice, kolegice i kolege. Odbor za pravosuđe Hrvatskog sabora razmotrio je na 42. sjednici održanoj 29. lipnja 2006. godine Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom odvjetništvu koje je predsjedniku Hrvatskog sabora podnijela Vlada Republike Hrvatske aktom od 14. lipnja 2006. godine. Odbor je predmetni zakon raspravio na temelju svojih nadležnosti iz članka 73. Poslovnika Hrvatskog sabora u svojstvu matičnog radnog tijela. Uvodno predstavnik predlagatelja istaknuo je da se predmetnim prijedlogom uređuje nadležnost građansko-upravnih odjela općinskih, županijskih i Državnog odvjetništva Republike Hrvatske, daju se ovlasti za zastupanje u skladu s Ustavom Republike Hrvatske, poboljšava se unutarnji nadzor nad radom državnih odvjetnika, predlaže se osnivanje odjela međunarodne pomoći, određuje sadržaj godišnjih izvješća, razgraničavaju se poslovi državno odvjetničke i pravosudne uprave, poboljšava postupak imenovanja i razrješenja državnih odvjetnika, predlaže imovinska kartica za dužnosnike i dr. Na upit o zastupanju jedinica lokalne i područne samouprave obrazloženo je da je iz prakse državnog odvjetništva u zastupanju istih, proistekao prijedlog da ih Državno odvjetništvo više ne zastupa. U raspravi su članovi Odbora podržali prijedlog zakona istaknuvši sljedeći prijedlog. U članku 7. predlaže se ugraditi obvezu Državnog odvjetništva Republike Hrvatske za davanje mišljenja o pravnoj valjanosti pravnog posla o stjecanju ili otuđenju nekretnina i to u roku od 30 dana. Nakon rasprave, nakon provedene rasprave Odbor za pravosuđe jednoglasno je sa 7 glasova za, odlučio predložiti Hrvatskom saboru sljedeće zaključke: Prvo, prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom odvjetništvu i drugo, sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja iznijeta u raspravi o Prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom odvjetništvu uputit će se predlagatelju radi izrade konačnog prijedloga zakona.
Hvala. Otvaram raspravu. Klub HDZ-a, poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospođo ministrice, kolegice i kolege. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će Prijedlog izmjena i dopuna Zakona o Državnom odvjetništvu koji je u redovnoj proceduri u prvom čitanju i smatramo da je ovaj zakon dobar i čak mislimo da neće u odnosu na drugo čitanje niti trebati pretrpiti nekakve značajne izmjene. Državno odvjetništvo možemo reći da je neovisno pravosudno tijelo koje ima zadaću sankcioniranje počinitelja kaznenih djela, ali ono je dužno i poduzimati radnje radi zaštite imovine Republike Hrvatske. Kada kažemo Državno odvjetništvo, prvo što nam, prva misao nam je zapravo onaj njegov kaznenopravni dio kojim se državno odvjetništvo bavi, međutim moramo znati da smo zadnjim izmjenama i Ustava i zakona objedinili u Državnom odvjetništvu i ono bivše državno pravobraniteljstvo koje se bavilo zaštitom interesa vezano za imovinu Republike Hrvatske i da je to sada jedan cjelokupno državno tijelo koje se bavi i kaznenim djelom, koje se bavi i ovim građanskim dijelom pa i upravnim dijelom. Već unazad nekoliko godina imamo redovita izvješća o radu našeg Državnog odvjetništva i ta izvješća većina naših klubova podržava, većina naših klubova se vrlo afirmativno izražava i iznosi stavove i mišljenja o tim izvješćima. U kaznenopravnom dijelu rada mislim da je Državno odvjetništvo doista dosegnulo jednu vrlo visoku razinu ažurnosti i to vidimo po svim izvješćima da po broju zaprimljenih prijava, po rokovima u kojima se te kaznene prijave obrađuju, to je zaista rokovi su moramo reći vrlo vrlo korektni, u vrlo kratkim rokovima se to rješava. U svakom slučaju veliki je prostor za napredak i veliki je prostor na kojem treba poraditi, to je zapravo zaštita državne imovine, interesa Republike Hrvatske u ovom sljedećem razdoblju i moramo znati da smo zadnjim zaključcima vezano za izvješće o privatizaciji i pretvorbi dali zapravo zadaću Državnom odvjetništvu da poduzme sve one mjere u predmetima privatizacije i pretvorbe gdje god je to moguće da se zaštiti interes Republike Hrvatske. Stoga mislimo da su dobrodošle ove izmjene i dopune koje se predlažu jer sve ove izmjene i dopune gledajući i svaku pojedinačnu i sve u ukupnosti upravo imaju za cilj da rad Državnog odvjetništva bude još učinkovitiji, još bolji, da te ovlasti budu još preciznije, da budu još jasnije i stoga mislimo da je ovo jedan iskorak koji će samo pripomoći i koji će unaprijediti rad Državnog odvjetništva. Jer kada vidimo sve ovo što je ministrica navela je sasvim sigurno potrebno da se u zakonu kvalitetnije regulira, to znači da se i precizira ta nadležnost u građanskim stvarima tako da nema Državno odvjetništvo onog lutanja tko je nadležan u određenom predmetu, da li ovo općinsko državno odvjetništvo, da li ono, nego se sada točno ovim odredbama zna i zapravo stvari se rješavaju po nekom automatizmu. Također što se tiče ove odredbe da Državno odvjetništvo više neće zastupati jedinice lokalne samouprave, to je doista točno da u određenim situacijama, nije to često, ali u određenim situacijama zaista postoji različiti interes pogotovo imovinski između jedinica lokalne samouprave i Republike Hrvatske i sada u nekim predmetima znači jedinica lokalne samouprave tuži, ona je tužitelj u odnosu na Republiku Hrvatsku a u drugim predmetima naše Državno odvjetništvo je li kao državno tijelo, zastupa tu jedinicu lokalne samouprave. I mislim da je u ovim prijelaznim odredbama i pogođen rok gdje je dato da se do 1. siječnja 2007. godine da ima jedno prijelazno razdoblje gdje će se općine i gdje će se gradovi drugačije organizirati bilo putem odvjetničkih ureda ili nekakve samostalne vlastite pravne službe koja će to rješavati. Također za pozdraviti je i osnivanje ovih odjela unutarnjeg, Odjela za unutarnji nadzor, također Odjela za međunarodnu pomoć i suradnju. Osnivanjem ovog unutarnjeg Odjela za nadzor pojačava se zapravo i sami nadzor nad radom, to je jedna velika organizacija u Državnom odvjetništvu koja radi na području cijele države i zaista potrebno je uspostaviti jednu učinkovitu organizaciju, jedan odjel koji će provoditi jedan kvalitetan i nadzor nad radom tog našeg Državnog odvjetništva. Kao što je rečeno ukazala se i potreba za osnivanje Odjela za međunarodnu pomoć i suradnju jer vidimo da i oblici kriminaliteta i sama kaznena djela postaju sve sofisticiranija, postaju zapravo različita kako ide i razvoj društva, kako ide i razvoj poslovanja među subjektima sve više poprimaju međunarodna obilježja i stoga je zapravo potreban jedan sveobuhvatan rad ne samo Državnog odvjetništva unutar Republike Hrvatske nego Državnog odvjetništva i u međunarodnim okvirima i stoga je vrlo značajno osnivanje ovog Odjela za međunarodnu pomoć i suradnju. Također u okviru svih državnih i općinskih i županijskih osnivaju se odjeli za kazneno, građansko i upravne predmete što je također dobro jer to su predmeti koji su različiti po svojoj naravi, po svom karakteru. I na ovakav način osnivanjem posebnih odjela sasvim sigurno bolje će se moći pratiti, bolje će se moći raditi na svakom od tih odjela. Vidimo da se u okviru Državnog odvjetništva vodi sada po Prijedlogu ovog Zakona, vodit će se i zasebna kadrovska evidencija. Do sad je kadrovsku evidenciju Državnog odvjetništva vodilo ministarstvo, ali jako je dobro da i samo državno odvjetništvo također ima ustrojenu kadrovsku evidenciju, točno da vidi koji su kadrovi zaposleni, kako je u budućnosti kadrovsku politiku potrebno ovdje voditi. Razrađeni su i poboljšani su ovi postupci vezano za razrješenje, vezano za imenovanje. Također razrađeni su i puno kvalitetnije regulirani postupci vezano za ocjenjivanje jer se vidjelo da je prilično dosadašnja regulativa vezana za ocjenjivanje državnih odvjetnika bila neselektivna i postojećom, zapravo, regulacijom nije se moglo na kvalitetan i dobar način ocijeniti rad državnih odvjetnika. Sada se uvodi zapravo puno više tih kategorija vezano za ocjenjivanje što u svakom slučaju može samo pripomoći, može doprinijeti da nam državni odvjetnici budu objektivno ocijenjeni. Da njih rad zaista bude i ima jednu objektivnu ocjenu i ovih 5 razreda i 4 razreda koji se predlažu za općinsko i županijsko državno odvjetništvo također će pripomoći jednoj boljoj ocjeni o tome kakve državne odvjetnike imamo. Također značajna je i pozdravljamo odredbu članka 29. gdje se ona prava nacionalnih manjina koja su zagarantirana Ustavnim zakonom o pravima nacionalnih manjina ugrađuju u ovaj Zakon tako da nema nikakvog spora da li će se taj zakon primjenjivati ili neće. Ovdje sada eksplicitno i vrlo jasno piše koja su prava znači u područjima gdje nacionalna manjina prelaze određeni postotak. Također ovaj Zakon inzistira i na stalnoj edukaciji. To vidimo da je i u pravosuđu, znači u našim sudovima, pa sasvim sigurno potrebno je da te norme budu ugrađene i u državnom odvjetništvu. Jer svakodnevno donosimo nove propise, svakodnevno vidimo nove pojave u poslovanju i u društvenom životu i zato je edukacija potrebno ne samo u ostalim segmentima nego i u državnom odvjetništvu i ove izmjene Zakona upravo to apostrofiraju što također u cijelosti podržavamo. Također vidimo se da se uvodi i imovinska kartica i to je nešto što će doprinijeti i transparentnosti, odgovornosti. To je jedna i mjera koja zapravo sasvim sigurno će pridonijeti i da nam bude potpuno jasno da u državnom odvjetništvu želimo također spriječiti bilo kakvu korupciju. Jer vrlo će jasno biti što je državni odvjetnik od imovine imao prije njegovog imenovanja i nakon. Kada to usporedimo vidjet ćemo da li je to bilo u skladu s njegovim primanjima ili nije. Tako da ukoliko postoje nekakve velike razlike tu sumnje već mogu biti opravdane pa se može i ući u nekakav postupak. Stroža su pravila vezano za stegovnu odgovornost što također smatramo da je u redu. To će i pojačati rad, pojačat odgovornost i pristup u samom poslu. Vidimo da se, kao što su i u samim sudovima, pojačane ovlasti savjetnika i ovdje kod Državnog odvjetništva se pojačavaju i povećavaju ovlasti savjetnika što će biti dobro obzirom na opseg posla koji, kažem, objedinjavanjem ovog kaznenog i građanskog dijela unutar Državnog odvjetništva svakako će biti dobrodošla jer i posao Državnog odvjetništva samim tim je bitno veći i bitno veći je opseg tog našeg Državnog tijela. Glasnogovornik, također institucija koja se uvodi, vidimo koliko je zanimanje javnosti za rad Državnog odvjetništva i stoga je ovaj Zakon predviđa i instituciju glasnogovornika što je vrlo značajno da državno odvjetništvo pravovremeno i na jedna objektivan, dobar način pruži informaciju javnosti o svom radu, a opet s druge strane da to bude, da budu i zaštićene sve one stvari koje unutar tog postupka moraju biti, a koje se odnose i na trajnost određenih podataka i to. Stoga, evo, Klub Hrvatske demokratske zajednice podržava izmjene ovog Zakona jer izmjene ovog Zakona mislimo da će doprinijeti jednoj jasnijoj, kvalitetnijoj organizaciji rada Državnog odvjetništva, a koje je i do sada prema izvješćima koja smo primali u ovom Saboru bilo kvalitetno. I nakon ovoga očekujemo da bude još kvalitetnije. Hvala.
Kluba zastupnika HSP-a, poštovani zastupnik Pero Kovačević, izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, poštovana ministrice. Pa slušajući uvodno izlaganje ministrice i predstavnika Kluba Hrvatske demokratske zajednice stekao bi se krivi dojam kako je situacija u radu i djelovanju Državnog odvjetništva idealna, kako je idealna situacija u funkcioniranju pravne države. I eto, sad ćemo mi donijeti još određene izmjene i dopune vezano na ovih 4, 5 pitanja koji se ovdje predlažu tako da će situacija biti još bolja nego što je bila. Ali ovdje moramo kazati kakva je percepcija hrvatske javnosti, kakva je percepcija hrvatski građana. I u ime Kluba Hrvatske stranke prava, a i u ime percepcije hrvatskih građana moramo postaviti 3 najbitnija pitanja i tražimo konačno da dobijemo odgovore na 3 bitna pitanja. Situacija nije tako divna i krasna kako se nastoji prikazati. Prvo je bitno pitanje hoće li ovaj Zakon odgovoriti na pitanje, što hrvatski građani traže, a i Klub Hrvatske stranke prava, učinkovito djelovanje i postupanje Državnog odvjetništva i konačno, uspostavu načela vladavine prava i funkcioniranje pravne države vezano u sankcioniranju počinjenih kaznenih djela i zaštite imovine Republike Hrvatske? Što kazati javnosti nakon slučaja narkodilera Jakše Cvitanovića koji ima 92 kaznene prijave. Pa kako je tu radilo državno odvjetništvo, što je tu radila policija, što je tu radilo sudstvo, a on pobjegao iz Hrvatske. I to tako da je, mu je to očito policija omogućila. Kakve su to poruke hrvatskoj javnosti i kakve, i što se, jel' mi možemo tako prijeći jednostavno? Na to treba odgovoriti Zakon o izmjenama i dopunama Državnom odvjetništvu. Ljudi očekuju funkcioniranje i djelovanje pravne države, a ne da se narko dileri šeću, da narko dileri uz pomoć nekoga izbjegavaju odgovornost. Ako je protiv nekoga podneseno 92 kaznene prijave, a između ostalih kaznene prijave je podnosila i policija, znači kaznenu prijavu koju podnosi policija ima sasvim drugu težinu nego kaznenu prijavu koju podnose hrvatski građani, neka druga tijela ili recimo anonimne kaznene prijave. I znači kad se govori o ovome dijelu Zakona o radu Državnog odvjetništva tu se mora uvesti pitanje i odgovornosti za nepostupanje, za nesankcionranje počinjenih kaznenih djela, za činjenicu da oni koji su počinili kaznena djela slobodno šeću, a s druge strane država se obračunava sa umirovljenicima koji prodaju na tržnicama hlače da bi skupili novca za puko preživljavanje. Znači kakve su to poruke i sad mi tražimo prije svega kao i hrvatska javnost odgovor na ovo prvo pitanje. Drugo, drugo bitno pitanje, odnosno drugi bitni odgovor koji tražimo je taj hoće li Državno odvjetništvo po službenoj dužnosti postupati konačno u svim slučajevima kad je država oštećena kao su slučaj pretvorbe i privatizacije, znači tu je riječ o tome da Državno odvjetništvo treba zaštititi imovinu Republike Hrvatske. Ako je Državna revizija za tisuću 481 slučaj utvrdila da je privatizacija i pretvorba provedena nezakonito od tisuću 556, a mi nemamo ni jedan slučaj da je Državno odvjetništvo postupilo po službenoj dužnosti i pokrenulo postupak oglašavanja ništavnim, odnosno poništenja pretvorbe i privatizacije i zašto to nije explicite kazano u ovome dijelu nadležnosti građansko-upravnih odjela općinskog, županijskog i državnog odvjetništva? Zašto to nije explicite kazano nego se tu govori u skladu sa zakonom bez znači jasne dikcije? To svakako očekuje hrvatska javnost i klub Hrvatske stranke prava. E sad, kad smo govorili o izvješću o radu Državnog odvjetništva onda smo svi kazali kako treba riješiti konačno jedno pitanje vrlo bitno pitanje, a to je pitanje sporova koji hrvatski građani vode protiv države, znači vode protiv države jer je država njima dužnik. Takvih sporova je puno i vrijednost takvih sporova je bez kamata kako redovnih tako zateznih preko 7 milijardi kuna, preko 7 milijardi kuna ako se uzmu redovne i zatezne kamate onda tu prelazi i preko 11 milijardi kuna. Svi smo se složili da je to pitanje treba riješiti i zakonom. Zašto to niste riješili? Zašto država, odnosno Vlada sili Državno odvjetništvo da kupuje vrijeme i vodi sporove koristeći sva pravna sredstva kao redovna tako i izvanredna kako bi se sporovi zavlačili umjesto da idemo da damo ovlast Državnom odvjetništvu sklapanje sudskih nagodbi ili izvan sudskih nagodbi sa vremenom tijekom otplaćivanja svih tih dugova jer ako se ovako nastavi ne raditi znači mi samo, Državno odvjetništvo samo zavlači ljude s jedne strane, s druge strane je situacija u mnogim od tih sporova imovinsko-pravnih, znači građansko-pravne narav je takva da će država te sporove izgubiti jer je stvar jasna i nedvojbena, to nam je rekao i sam glavni državni odvjetnik kad nam je podnosio izvješće, ali i dogovorili smo se onda da ćemo reagirati. Sad je došao zakon, ne reagiramo. Sad ćemo opet raspravljati o tome dijelu kod izvješća Državnog odvjetništva pa opet nećemo ništa reagirati. Prema tome, mislim da je mjesto i vrijeme da se konačno i taj dio stavi u zakon i da se počnu i ta pitanja rješavati, a ne na ovakav način koji se sad radi. Što se tiče znači prvo očekujemo odgovore na ova tri bitna pitanja, onda možemo razgovarati i oko ovih drugih situacija. Svakako da se mi u klubu slažemo da treba urediti nadležnost građansko-upravnih odjela općinskih, županijskih i Državnog odvjetništva i to prije svega sa ovoga stajališta postupanja po službenoj dužnosti i to gledajte što moramo biti, postupanja po službenoj dužnosti u svim slučajevima kad raznorazna ministarstva i središnja tijela državne uprave sklapaju raznorazne ugovore. To vam se svaki dan događa da se sklapa i tu bi, a znamo da oni nemaju status pravne osobe nego za sve te stvari što oni naprave odgovara država i tu bi Državno odvjetništvo moralo ne samo davati mišljenja nego stvarno davati čak i suglasnost na ugovore takve naravi jer ima puno ugovora koji su na štetu države i očekujemo i odgovoran odnos Državnog odvjetništva. Slažemo se s činjenicom da nije u redu da bez obzira što je nekad to bivše pravobraniteljstvo zastupalo i općine i gradove jer stvarno ima situacija da s jedne strane kazneni odjel mora protiv odgovornih osoba u gradovima i općinama pokretati kazneni postupak, a s druge strane građansko-upravni odjel brani taj grad i općinu za štetu koja je ta općina svojim kaznenim, recimo čelnik te općine, odnosno grada ili odgovorna osoba počinio u odgovarajućem postupku. Znači to je stvarno nonsens koji je dobro riješen na ovaj način jer već imamo puno raznoraznih situacija gdje recimo kad pitate čelnike u okviru gradova i općina za pitanja gdje su oštećeni građani tih gradova i općina, recimo pitanje Grada Zagreba i udruživanja sredstava za izgradnju tržnica onda je odgovor gdje su ljudi očito oštećeni, to smo raspravljali i na saborskome Odboru za predstavke i pritužbe, znači gdje su napravljeni ugovori takve vrste naravi gdje se sili nekoga da da novac, a na kraju za taj novac ništa ne dobiva. Udruživanje sredstava tržnice ne daju ništa, građani daju novac i na kraju je sve vlasništvo tržnica, a kad se pita kakvo je stanje onda se kaže jednostavan odgovor to je sudski spor traje, Državno odvjetništvo nas zastupa, dok bi s druge strane to isto Državno odvjetništvo trebalo poduzimati mjere kako se ne mogu ugovori takve naravi opće ni sklapati i po službenoj dužnosti postupati vezano za oglašavanje ništavnim ugovora takve vrste naravi. Ove ostale izmjene što se odnose vezano za imovinske kartice na ovaj dio međunarodno-pravnu pomoć i ova druga pitanja stegovne odgovornosti, premještanja izvješća to je manje-više kozmetika vezana na onaj dio što je napravljeno u području izmjena i dopuna Zakona o sudovima, s tim da se ovdje stvarno mora kazati da je bolje riješeno ovo pitanje imovinske kartice znači i to tako jer kod sudova smo samo riješili za buduća imenovanja a ovdje se govori i za sve one koji u ovom trenutku obnašaju dužnost što je dobro rješenje da i oni moraju dati svoju imovinsku karticu. Mi se slažemo i sa ovim djelom da u pojedinim situacijama će trebati obavljati i sigurnosnu provjeru vezano kod imenovanja dužnosnika u državnim odvjetništvima. Samo se nadamo da sigurnosna provjera neće biti politički motivirana jer po našem sudu za glavni kriterij, glavno mjerilo za rad u Državnom odvjetništvu odnosno za obnašanje dužnosti državnog odvjetnika, zamjenika državnog odvjetnika treba biti stručnost, čestitost, profesionalnost, domoljublje i poštenje. E sada, ako to provjerava se kroz sigurnosnu provjeru onda ovisi tko provjera. Najgore bi bilo kad se u sklopu takvih sigurnosnih provjera stavlja i ta politička obojenost jer onda se događa varijanta ako si podoban za jedne vlasti automatski kad se promijeni vlast onda si nepodoban. Prema tome, tražimo da se za drugo čitanje poduzmu mjere i odgovori na ova tri krucijalna pitanja Kluba Hrvatske stranke prava kao i samih hrvatskih građana koji konačno očekuju da profunkcionira i državno odvjetništvo i da se na taj način da pun prinos jačanju opcije sigurnosti hrvatskih građana i da se odlučno krene u borbu protiv korupcije i svih drugih oblika koji ugrožavaju hrvatsko društvo i koji građanima šalju krive poruke. Hvala lijepa.
Hvala. Klub HNS-a poštovani zastupnik Nikola Vuljanić. Izvolite!
Hvala gospodine predsjedniče. Gospođo ministrice, kolegice i kolege! Raspravljamo danas o državnom odvjetniku o čijem izvještaju smo pred par mjeseci razgovarali vrlo pohvalno svi oduševljeni i načinom prezentacije i onim što je on sve napravio. Međutim, očito da se stvari i dalje mogu poboljšati i napraviti efikasnijima, napraviti suvremenijima, napraviti korisnijima. Dokaz je i to što ministarstvo predlaže odnosno Vlada predlaže ove izmjene i dopune zakona. U uvodnom dijelu su istaknute nakane predlagatelja, dakle što sad predlagatelj tu želi napraviti. Neke od tih nakana, većina od njih zapravo su pohvalne i govore o nastojanju da se organizacijski i izrijekom konačno uobliči funkcioniranje državnog odvjetništva na takav način da bolje odgovori svojoj funkciji. Neke Klubu Hrvatske narodne stranke nisu baš sasvim jasne, vidimo u njima neka dubiozna rješenja pa bih i o tome nešto htio reći. Prva nakana je urediti nadležnosti sređivanjem stanja koje je do sada bilo pomalo kaotično pa se nije točno uvijek znalo koje državno odvjetništvo je nadležno na kojem terenu i u kojem slučaju. Ovim bi se to donekle pojasnilo i smatramo da je ta izmjena zapravo hvale vrijedna i potrebna. Druga nakana je ukinuti mogućnost ovlasti državnog odvjetništva da zastupa lokalnu samoupravu odnosno interese lokalne samouprave sa obrazloženjem da je to rješenje protuustavno i da ima situacija kad su interesi lokalne samouprave i interesi centralne države čije zapravo koju štiti državni odvjetnik divergentni odnosno nalaze u konfliktu i laički i u interesu javnosti mislim da bi bilo potrebno zapravo definirati što je to Hrvatska država. Je li grad Rijeka Hrvatska država, je li Primorsko-goranska županija Hrvatska država. Jasno mi je da se može dogoditi situacija u kojoj interesi središnje države i lokalne samouprave se stvarno ne podudaraju, može doći do spora oko nekog objekta, oko imovine. I sada, logično je da će državni odvjetnik zastupati jednu od strana, ne može obadvije zastupati ako ne izražavaju isti interese. Međutim, to bi se pretpostavljam moglo u zakonu regulirati da se takva situacija ocrta i da se ponudi rješenje za takvu situaciju. U svim drugim situacijama ne vidim zapravo potrebe da se lokalnoj samoupravi ukida mogućnost da ju državni odvjetnik zastupa. To će značiti da će trebati u svakoj situaciji za svaki spor i za svaki predmet angažirati svog odvjetnika, angažirati nekakvu pravnu službu, potrošiti još jednu hrpu novaca a služba i potencijali koji mogu pomoći u takvoj situaciji već postoje u centralnoj državi. Mislim da Hrvatsku državu čini ne samo središnja država i ovo što se odigrava na ovom trgu nego da Hrvatsku čini i svih 4,5 milijuna njenih stanovnika i sve županije, gradovi i općine. Jedna od nakana je uvesti unutrašnji nadzor odnosno razlučiti unutrašnji nadzor sudstva i državnog odvjetništva što je naravno potrebno jer su poslovi kojima se ta dva tijela sudbene i dijela sudbene vlasti bave naravno različiti i potrebno je evidentno da se ljudi koji vrše nadzor specijaliziraju za onaj dio nadzora kojim se bave, koji će vršiti. Malo nas je u Klubu Hrvatske narodne stranke zbunilo što je obrazovanje državnih odvjetnika i njihovih zamjenika svrstano pod poglavlje unutrašnjeg nadzora. Nije nam prihvatljivo da se te dvije kategorije zapravo preklapaju, poistovjećuju, što li se radi s njima. Naravno da je potrebno da se državni odvjetnici i njihovi zamjenici obrazuju, usavršavaju i sve to skupa, konačno i Pravosudna akademija je za to ustanovljena. Ali da li baš to spada pod glavu nadzora ili bi to trebalo spadati pod neku drugu glavu, neku samostalnu glavu čini mi se da je ovo neracionalno i netransparentno rješenje. Kad smo kod obrazovanja u članku koji govori o potrebi obrazovanja spominje se samo pravosudna akademija. Formalni sustavi obrazovanja pravnika tu nisu uključen. Mislimo da to nije dobro i da bi formalne sustave, fakultetske sustave obrazovanja pravnika također trebalo uključiti kao jednu od mogućnosti usavršavanja državnih odvjetnika. Uspostavlja se odnosno otvara se mogućnost tako piše uspostave odjela za međunarodnu suradnju. Naravno da je to potrebno. Državni odvjetnik kao što se iz njegovog izvješća vidi i do sada je surađivao i na međunarodnom planu. Surađivat će i ubuduće. Postoje i, postoji i regionalna suradnja zamjenika državnih odvjetnika sa pandanima u susjednim zemljama i dobro je da se to regulira institucionalno tj. da postoji služba, odjel, svejedno kako će se to zvati koji će se baviti tim poslom. O sadržajima izvješća puno smo govorili i ove godine i lani i predlani kad je gospodin Bajić ta izvješća podnosio Hrvatskom saboru. Zaključili smo da su ona sustavno napravljena i koliko vidim definiranje sadržaja izvješća je i krenulo od izvješća gospodina Bajića. Dakle kako ono izgleda tako poprilici i zakon sad definira što bi u njemu trebalo biti. Dakle još jedna potvrda da su ta izvješća bila dobra. Međutim, no vratit ću se kasnije na to. Uvodi se, ali ne obaveza nego mogućnost sigurnosne provjere i daje se budućim državnim odvjetnicima odnosno njihovim zamjenicima mogućnost da: a) prihvate sigurnosnu provjeru, b) odbiju sigurnosnu provjeru. Ta mogućnost je naravno samo fiktivna. Mislim da bi je trebalo ukinuti i uvesti obavezu sigurnosne provjere. Radi se o takvim funkcijama gdje se mora biti siguran da je to osoba koja će pošteno obavljati taj posao i nema mrlja na biografiji kojima bi se moglo ucijeniti. A u krajnjoj instanci ako netko tko se kandidira za tu funkciju odbije sigurnosnu provjeru pa kako će, tko će imati povjerenja u njega da ga imenuje na tu funkciju? Ako se čovjek boji ući u sigurnosnu provjeru onda znači da ima valjda razloga zašto se boji? Pa je taj, taj institut je zapravo čini mi se besmislen. Besmisleno je nuditi mogućnost za nešto što čovjek odbiti za pravo ne može. Uvodi se imovinska kartica za državne odvjetnike i njihove zamjenike što je naravno pohvalno. To su ljudi koji se nalazi u poziciji da ih se pritišće sa svih strana pa i pritišće sa korupcionaškim ponudama i svi su samo ljudi. I ovakav način provjere imovine kao i za sve druge državne dužnosnike je potreban. Sve više i sve češće govorimo o imovinskim karticama. Kad smo govorili o zdravstvenim zakonima govorilo se o imovinskom cenzusu koji naravno podrazumijeva karticu. Kako će to ustanoviti cenzus ako ne postoji kartica. Čini nam se u Klubu Hrvatske narodne stranke da ćemo se uskoro morati pozabaviti i nekakvim, nekakvim takvim zakonom ili izmjenom nekog postojećeg zakona gdje će imovinska kartica postati obaveza. Očito da se uređenost društva približava toj razini da bi tako nešto trebalo postati obavezno. I konačno savjetnicima se daju veće ovlasti što naravno povećava efikasnost i smanjuje pritisak na državnog odvjetnika i zamjenike državnog odvjetnika. Premda i tu treba zadržati granicu. Naime savršeno je jasno da ipak savjetnik ne može obavljati sve one funkcije koje državni odvjetnik može obavljati i u Konačnom tekstu zakona mislim da se to može i jasnije razgraničiti. Par primjedbi na sam tekst ovih izmjena i dopuna Zakona. U članku 7. izmjena i dopuna stavci 4. i 5., uspoređivao sam ih sa prethodnim tekstom, ja ne vidim razloge. Mislim da je tekst identičan, mislim da se ništa nije promijenilo osim brojeva, brojeva stavaka tako da ne znam što to radi tu? U članku 8. Vlada se na neki način izvlašćuje u smislu da više ne daje upute državnom odvjetniku nego mišljenje. To puno ljepše zvuči, ali ne znači «Bog zna što» jer mišljenje Vlade naravno obavezuje Državno odvjetništvo ako je dato na dosta tako jasan i eksplicitan način, Državno odvjetništvo teško da će to mišljenje izignorirati, a još manje ga opovrgnuti. Članak 13. to sam već spomenuo govori o usavršavanju i nadzoru u jednom članku, u jednom, jednom zapravo stavku. Mislim da bi te dvije stvari trebalo razdvojiti jer one definitivno ne znače isto i ne spadaju u istu vrstu posla. Kontrola o kojoj se govori u članku 19. i izmjenama članka 44. govori o obavljanju poslova pravosudne uprave. Pretpostavljam da je definicija preuzeta zapravo od Zakona o sudovima je li? Ovdje je to ako ne osjetljivije a ono barem jednako osjetljivo kao u Zakonu o sudovima. Naime ta kontrola se stvarno striktno mora ograničiti na onaj administrativno-upravni dio poslovanja i ne smije ni jednim prstom zaći u meritum stvari tj. u to što i na koji način državni odvjetnik stvarno radi? Mislim da bi se i to dalo jasnije i konkretnije u samom tekstu zakona definirati. Sigurnosna provjera iz članka 22. je rekao sam već po našem mišljenju potrebna. Jedino oko čega treba voditi računa i što se u praksi ne bi smjelo događati a događalo nam se stotine i tisuće puta da se ta sigurna provjera zapravo na, zaustavi na razini političnosti, na razini moralno-političke i ne znam kako se već zove podobnosti. Dakle sigurnosna provjera treba biti provjera u interesu formiranja odnosno ocrtavanja lika tog državnog odvjetnika kao stručnog, poštenog pravnika koji je u stanju predano se baviti svojim poslom, ne otkrivanja da li se čovjek u svojim političkim ili sličnim stavovima opredijelio za lijevu, desnu, srednju ili neku četvrtu opciju. U člancima 24. i 68. govori se o prestanku dužnosti državnog odvjetnika i jedan od načina prestanka dužnosti je kada navrši 70 godina života. Zamislimo se malo? Ovo je posao čini mi se dinamičniji, stresniji i zahtjeva više i fizičke energije i intelektualne energije nego većina poslova u državi. Je li 70 godina granica koju bi trebalo respektirati kao u sudačkim zvanjima i zvanjima redovnog sveučilišnog profesora i tome slično. Nisam uvjeren da je to sasvim tako. Htio bih još samo vidim da mi vrijeme ističe skrenuti pažnju na jednu stvar koja nam se često događa pogotovo sa prvim čitanjima zakona. Materijali dolaze na klupe da ih evidentno nitko nije barem dva puta pročitao od onih koji predlažu, pa se tako događa da u obrazloženju na jednom ili dva mjesta umjesto državni odvjetnik piše sudac je očito definicija i obrazloženje su uzeti iz Zakona o sudovima. Pa onda u članku 52. piše zamjenjuje se riječima dati će što je da prostite mislim nepismeno jel, infinitiv nema i u futuru i tome slično. Molio bih predlagatelja da tekstove koje šalju u Sabor podvrgnu prethodnoj lekturi. Hvala.
Hvala. Klub SDSS-a poštovani zastupnik Ratko Gajica. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospođo ministrice, kolegice i kolege. Ja ću odmah reći na početku da će Klub SDSS-a podržati ovaj prijedlog zato što u njemu vidimo ili barem mogu tako reći želimo vidjeti da se hoće poboljšati rad državnog odvjetništva. Možda reći i na ovaj način podići i osigurati autoritet državnog odvjetništva naprosto zato što je zapravo to nužda. E sad, kada govorimo o autoritetu državnog odvjetništva tu se može reći da treba govoriti o autoritetu stručnosti, dalje o korištenju činjenica i argumenata u postupku kao snage. Zatim govoriti o jednakom odnosu prema svakom pojedincu, govoriti o brzom djelovanju i ono što mi se čini nekako ponajvažnije da Državno odvjetništvo funkcionira kao sustav. Ja želim i ima naznaka da ovaj prijedlog hoće poboljšati autoritet Državnog odvjetništva u ovom smislu kako sam to rekao sada. Moglo bi se još nešto reći. S ove govornice i u ovom domu mi smo i o sudovima govorili na sličan način. To znači da suci i sudovi trebaju zapravo autoritet struke i autoritet sustava. Naravno da se to ne može razriješiti i razrješavati samo jednim prijedlogom ili ni ovim prijedlogom i da se u krajnjoj liniji to ne može razriješiti samo zakonom. E zbog toga kažem da ovi pokušaji koje ovdje imamo na dnevnom redu čini mi se priznajem da idu u tom pravcu, ali mi se čini da oni nisu dovoljni za ono što bismo mi željeli da državni odvjetnici budu stvarno autoritet i da to sve skupa djeluje kao sustav. Nekoliko segmenata koji su ovdje obrađeni spomenut ću posebno. Prvo ovo pitanje koje spada pod nekakav naslov kadrovska obnova i nadzor. Tu se prije svega radi o tome da državni odvjetnici traže kvalitetniji rad. Zapravo se traži od njih da se kvalitetnije radi. Traži se stručna i ljudska legitimacija. Ovdje se predlaže aktivnija uloga savjetnika. Mislim da je to dobro i ono što bi se sve skupa ili što bi trebalo da se zbraja u nekakav zajednički nazivnik to je da Državno odvjetništvo radi i djeluje kao tim. Da bi djelovalo kao tim potrebno je i ovaj stručni autoritet i ova aktivnija uloga savjetnika i zajedničko djelovanje cijelog tima u jednom od tih odvjetništava. Druga stvar koju ovaj prijedlog spominje ili koju ovaj prijedlog obrađuje to je stručno napredovanje. Čovjeka začuđuje obrazloženje ili stav u obrazloženju ili opaska u obrazloženju da neki ljudi nemaju volju ili da odbijaju stručno usavršavanje. To fakat znači da zapravo ne razumiju ovo da je uloga odvjetnika uloga struke i to uloga stručnog autoriteta i da se to ne može ni postići ni održavati bez stručnog napredovanja. Ja sam nešto skeptičan da se to može samo ovim prijedlogom naprosto zato da biste od čovjeka u Državnom odvjetništvu, uopće da biste od čovjeka koji obnaša neku državnu ulogu ovakvoga ranga da biste od njega dobili struku a ne činovnika tu je naravno potrebno ovo da zakon tu uspostavlja određene uzuse ali i uopće u radu da se na to obrati pažnja i da se čovjeka cijeni zapravo u cjelini prema tom kriteriju. Ocjena koja će se dati, ja mislim da je dobro ovo da se model ocjenjivanja usavrši na način da se upravo ovo može pratiti kako će to sve skupa ići i kako će to sve skupa ispasti to tek treba vidjeti. Slijedeća stvar treća koja se veže za ovo što sam malo prije rekao. To je ovo pitanje pojedinačne odgovornosti. Zakon, odnosno prijedlog ovdje kaže da će se pitanje odgovornosti nekako uspostaviti u korelaciji s onim što se zove koliko se poštuje etički kodeks i uopće koliko se postupa po kodeksu. Ovo se ja mislim mora i treba ugraditi u zakon, da li na ovaj ili još bolji način tu se sada da razgovarati, ali svakako treba se procjenjivati svačiji rad pojedinačno na ovom pitanju struke i na pitanju časnog postupanja u svom zadatku. E sad kako će kodeks izgledati kako će se moje postupanje u skladu s njim pratiti to tek treba vidjeti, jer praksa može imati razno-razne varijacije pa može se izvitoperiti u Bog zna što. Mislim da je dobro ovo pitanje, pitanje reguliranja premještaja na način da se on radi bez pardona, a ako imam argumente da je netko takav premještaj zaslužio i ako za takvu vrstu uvjetno rečeno kazne, postoji dovoljno argumenata. Na žalost što se u zakon mora ugraditi i ovo postupak protiv državnog odvjetnika koji opstruira rad. To je opet ovo što sam malo prije kazao da neki ljudi svoju ulogu, ovu svoju ulogu shvaćaju zapravo kao ulogu činovnika i onda nema tog većeg stepena odgovornosti. Ali sama činjenica da ovo ugrađujemo u zakon, pokazuje da ta stvar u praksi može biti još škakljiva i da će se ljudi različito ponašati i svakako ponašati čini mi se na žalost ponašati se mimo onog što se od takve uloge i takvog pojedinca očekuje. Četvrta stvar koja se u ovom prijedlogu ovdje ugrađuje ili razrađuje, to je ovo pitanje oslobađanja državnih odvjetništava u zastupanju jedinica lokalne samouprave. To naravno ima logike zbog onog što se ovdje zove nekom vrstom sukoba interesa, ali to će jedinice lokalne samouprave na neki način dovesti u težu situaciju jer trebati će više novaca i ulaze u neku vrstu kompliciranijih aranžmana. To načelno stoji i ja se bojim da to može imati i nekakve nezgodne posljedice. Čini mi se da je bilo moguće da državna odvjetništva ostanu kao generalni zastupnici jedinica lokalne samouprave u nekim segmentima, no ne bi sada to puno razglabao. I završit ću s onim što je kolega Vuljanić ovdje spomenuo, o pravopisu i pravo pisanju. Ja, rizično je o pravopisu govoriti jer je to pitanje pravopisanja sada nikad se nezna kako je, ali ja mislim koliko kužim da nije ispravno napisati postupati će, nastaviti će, pozvati će ti itd. ja mislim da to treba popraviti naprosto zato što to pravopisno nije korektno. Zahvaljujem.
Hvala. Klub HSLS-a, poštovani zastupnik Zlatko Kramarić. Izvolite.
Štovani gospodine predsjedniče, štovana gospođo ministrice, kolegice i kolege. To je malo kolega Gajica mi je dao zapravo šlagvort, malo jest tragično da eto i Visoki hrvatski dom zapravo dolaze ovako tekstovi koji pripadaju negdje doista pučkoj, naime u pučkoj školi bi se trebalo naučiti, ali to naše školovanje za kojeg mi mislimo da je jako dobro očito ne … [[Ne razumije se.]] doista prilično neugodni propusti, ali vjerujem da će ova po ko' zna koja opomena djelovati da se to ipak ubuduće ispravi. Odmah na početku da kažem klub HSLS-a će podržati ovaj Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom odvjetništvu. Prije svega upravo zbog toga, iz jednostavne činjenice što liberali upravo inzistiraju na važnosti institucija, a posebice su institucije važne u ovakvim delikatnim situacijama koje pripadaju našoj tranziciji i doista institucije koje sa autoritetom, neovisne institucije moraju biti upravo naš cilj i sve treba činiti da im omogućimo da doista mogu raditi autonomno, da njihove se odluke slušaju, da se uvažavaju i da doista svaki građanin bude ponosan što su institucije u njegovom društvu upravo takve. Isto također nešto što se pokazalo jako dobrim, mi smo Zakon o odvjetništvu donijeli čini mi se u svibnju 2001. godine i nije se išlo na ono naglo mijenjanje, čekao se u pravo time ing, čini mi se da je pet godina upravo jedan dobar protek vremena da se doista može vidjeti što je, da li je intencija svaki puta bila u suglasju sa stvarnošću i čini mi se evo nakon ovih pet godina da doista i ove predložene izmjene i dopune na neki način svjedoče upravo o toj jednoj i strpljivosti i jednoj analitičnosti koja stoji iza ovoga prijedloga zakona i to također u ime našega kluba pohvaljujemo. S druge strane treba prisjetiti se da smo nedavno ovdje i imali imenovanje staroga novoga državnog odvjetnika i ako me sjećanje ne vara, on je dobio našu jednoglasnu potporu. Doista nije bilo ni kluba, čini mi se niti jednog … [[Ne razumije se.]] zastupnika koji je imao nešto protiv imenovanja gospodina Bajića. To također pokazuje da i državni odvjetnik, odnosno njegov tim, jer on je samo zapravo prvi među jednakima, ima pozitivnu percepciju ove, barem političke javnosti koja mu je dala zeleno svjetlo i upravo mu omogućila novi mandat i na neki način da radi ono što jest intencija svakoga društva a posebice ovako kažem tradicijskih društava gdje je pravna sigurnost, vladavina prava, jednakost ljudi pred zakonom nešto što je, što treba biti svetinja i treba doista biti stvari koje se na neki način same po sebi predmnijevaju. Druga je stvar što se poneki puta stvarnost naruga s nama, pa eto i danas su neki kolege upravo rekli da se to dogodi to neznam da se dilera navodno, ja ne, ono ako je vjerovati medijima, s njime pije kavu pa mu pobjegne ili upravo se pokazuje ako jedan segment u ovome sustavu ne funkcionira onda doista imamo onda deklarativnu činjenicu da imamo dobre zakone, dobre institucije ili dobre ljude na čelu tih institucija, ali kažem ako samo jedan segment iskoči iz tog sustava onda eto imate upravo ovo ruganje upravo i pravnoj državi i nekoj vjeri da doista ono što želimo ostvariti da ćemo i ostvariti. No svakako da i ovoj stvarnosti i ovome svemu što zapravo želimo postići, a institucija Državnog odvjetništva i upravo jest takova da ćemo staviti u suglasje. Rekli smo, prošlo je i ide, 5 godina je prošlo i u tom, od 2001. do danas dogodilo se to da je Državno odvjetništvo u sebi objedinilo poslove koje su nekad obavljala 2 državna tijela, Državno odvjetništvo i Državno pravobraniteljstvo. Takvo spajanje nakon određenog vremena iskazalo je, svakako, i određene nedostatke koji se odnose na nadležnosti i ovlasti iz sadašnjih građansko-upravnih odjela koji su preuzeli poslove pravobraniteljstva jer njih rad često iziskuje naputke Državnog odvjetništva u pogledu odlučivanja o nadležnosti u određenim predmetima. Kako bi se, kaže, poboljšao taj rad građansko-upravnih odjela, odnosno uredili odnosi vezano za zastupanje Vlada Republike Hrvatske je predložila određene izmjene u tom dijelu Zakona. Problemi koji se često javljaju je, su bili situacije kad je Državno odvjetništvo u postupku zastupalo jedinice lokalne samouprave jer su često interesi Republike Hrvatske, čije interese je Državno odvjetništvo je dužno i prema Ustavu i štititi i zastupa, sa interesima lokalne samouprave koji znaju biti jedni drugima suprotstavljani. Kako bi se to izbjeglo, Državno odvjetništvo više ne bi po generalnoj punomoći moglo zastupati lokalnu samoupravu već bi to moglo činiti samo na temelju posebne punomoći u građanskim i upravnim predmetima pravnih osoba u vlasništvu ili pretežitom vlasništvu Republike Hrvatske. Ovako predloženo rješenje u potpunosti bi se uskladilo djelovanje Državnoga odvjetništva sa Ustavom Republike Hrvatske. Iako ovdje, čini mi se da su kolege iz HNS-a zapravo dobro primijetili da bi mi sami sebi morali definirati što je to zapravo, što je to Republika Hrvatska i da li je doista moguće da doista postoji nešto što, ne znam, što pripada uvjetno rečeno, nešto lokalnom, Osječkom, Riječkom, Zagrebačkom, da bi moglo biti u suprotnosti sa interesima Republike Hrvatske. Jer ja mislim sve što je Osječko je ujedno i Hrvatsko, a sve što je Hrvatsko ne mora biti Osječko, itd. Tako da mi se čini da će u ovom, zapravo u ovome razgraničenju jedinica lokalne samouprave ponovno zapravo plaćati prilično skupu cijenu jer čini mi se da čitav niz stvari koji nisu sređeni u ovim zemljišnim knjigama ili pitanje vlasništva i pitanje svega onoga što se zapravo proteklih 50-ak godina, a posebice ovih zadnjih 15 događalo, da tu jedinice lokalne samouprave prolaze puno lošije, upravo u ovoj kada se njihovi interesi naizgled su u suprotnosti sa interesima Republike Hrvatske. A bojim se i čini mi se barem iz iskustva da se uvijek jedinica lokalne samouprave kudikamo bolje može brinuti o onome što čak i navodno i pripada, ne znam, Republici Hrvatskoj a nalazi se na teritoriju te jedinice lokalne samouprave, uprave. Nadalje, činjenica je da je do sada bilo vrlo teško kontrolirati učinkovitost Državnoga odvjetništva, stoga su i mjere koje se sada predlažu, a odnose se na unutarnji nadzor i drugačiji način ocjenjivanja rada državnih odvjetnika. Međutim, općenito prema ocjenjivanju rada treba imati ipak jednu određenu skepsu s obzirom na objektivnost jer uvijek je i svagdje je ta postupak uključen i određeni subjektivni faktor, bez obzira bio on pozitivan ili negativan. Ne bi bilo dobro da naši privatni animoziteti ili simpatije zapravo budu dominantni kada se daje ocjena nečijega rada. Stoga bi možda bilo bolje umjesto komuniciranoga sustava ocjenjivanja uvesti sistem nagrađivanja na temelju postignutih rezultata. Mislim da je, da možda … [[Govornik se ne razumije.]] , ali zapravo i nije. Uvođenjem obvezne edukacije za državne odvjetnike svakako treba pozdraviti jer je za očekivati da će se na taj način postići kvalitetni rad baziran na novijim spoznajama i standardima. Doduše, postavlja se pitanje na koji način će se riješiti pitanje određenih sankcija za one državne odvjetnike koji neće htjeti sudjelovati u edukaciji iako doista moram priznati da takvo šta ne mogu ni shvatiti. Permanentno obrazovanje zapravo doista je i nešto što bi trebalo biti smisao obavljanja svakoga posla, a posebice jednog takvog delikatnog i osjetljivog kao što je rad u Državnom odvjetništvu. Naime, kod zamjenika će biti usporen tijek njihovoga napredovanja, ali kažem, što će se dogoditi s onima koji su cijelosti ostvarili sve mogućnosti napredovanja, odnosno koje ne zanima daljnje napredovanje, na koji način će se stimulirati da se educiraju. Isto tako postavlja se pitanje zašto obveza educiranja se odnosi samo na zamjenika državnog odvjetnika jer bi po našem mišljenju i u klubu svi trebali pratiti novine u pravnom sustavu. Isto također, osnivanje Odjela za međunarodnu pravnu pomoć i suradnju. Mi u Klubu smatramo da je to dobar prijedlog, to više što će potreba za takvim odjelom biti sve važnija i sve više izraženija našim približavanjem Europskoj uniji i odnosno konačnom ulasku što je vjerojatno i cilj. Dosadašnja praksa pokazala je potrebu da se razgraniče poslovi državno-odvjetničke uprave i pravosudne uprave. Na taj način bi se razgraničile i ovlasti u pravu unutarnjeg nadzora u odnosu na niža državna odvjetništva, glavnog državnog odvjetnika i Ministarstvo pravosuđa. Što se pak tiče sigurnosne provjere, njoj bi trebali biti podvrgnuti svi kandidati. Znači, tu bi trebao biti princip svi ili nitko, a ne samo oni koji, kažem, daju svoj pristanak na nju jer posao kojim će se baviti često ima elemente koji su vrlo bitni na nacionalnu sigurnost. Stoga, po našem mišljenju, nije logično da se sigurnosno provjeravaju osobe koje su puno niže rangirane, koje mogu puno teže ugroziti nacionalnu sigurnost zemlje negoli to mogu kandidati za buduće državne odvjetnike i njihove zamjenike, ukoliko oni to budu izabrani. Davanje većih ovlasti savjetnicima smatramo također da je dobra odluka jer će se na taj način rasteretiti državni odvjetnici od predmeta koji po složenosti nisu toliko zahtjevni da ih ne bi mogli i savjetnici odraditi, a na taj način će se ujedno i stimulirati same savjetnike da svojim zalaganjem i kvalitetnim radom pridonesu svom bržem imenovanju za zamjenike državnih odvjetnika te da se bolje pripremaju za potpuno samostalni rad. Predlaganje … [[Govornik se ne razumije.]] kodeksu učinjen je još jedan korak, po našem mišljenju, u zaštiti digniteta ovoga državnog tijela i zvanja što će sigurno pridonijeti jačanju funkcije državnoga odvjetnika. I ono što nam se čini zbilja, državni odvjetnici neće biti počasna garda bez oružja nego dapače, itekako bitan čimbenik u uspostavi pravne države i sigurnosti svih njenih građana. Predloženi tekst izmjena i dopuna daje jednu čini mi se posebnu dimenziju u dijelovima zakona koji se odnosi, pa se kažem po našem mišljenju može prihvatiti u prvom čitanju. A iznesene primjedbe nadamo se da će zakonodavac razmotriti. Mi samo postavljamo pitanje o imunitetu, da li je to ostalo unutra. Jer ako, čini mi se da to nije do kraja sukladno našem Ustavu, da imunitet imaju i državni odvjetnici. Kažem, možda je malo za nijansu metodološki Prijedlog zakona o izmjenama je pisan nepregledno pa mi je možda to promaklo pa dopuštam da nisam baš ponajbolje iščitao. Ali postavljamo, kažem, pitanje imuniteta, da li ono ostaje ili ne ostaje jer to treba onda uskladiti sa Ustavom. I imamo na strani 16 prilikom imenovanja zamjenika državnih odvjetnika mora se voditi računa o zastupljenosti pripadnika nacionalnih manjina sukladno odredbama članka 22. stavka 2. Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina. Ako se tamo ne varam to bi se trebalo urediti posebnim zakonom, a ovdje se to samo u članku 29. kaže se da će se u članku 63. dodati novi stavci 44. i 5. Nama se čini da je već zapravo u tautologiji da to nije određeno onako kako to odredba članka 22. stavka 2. Ustavnog zakona o pravima nacionalnih manjina predviđa pa bi je tu molili isto jedno objašnjenje, ali još jednom bez obzira na sve ove manje primjedbe upravo u interesu da Državno odvjetništvo bude institucija od ugleda u našem društvu klub HSLS-a će dati pozitivno mišljenje o ovom Prijedlogu zakona. Hvala.
Hvala. U 10 i 48 isteklo je vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta. Klub SDP-a, poštovana zastupnica Ingrid Antičević Marinović. Izvolite.
Hvala poštovani gospodine predsjedniče, poštovana ministrice sa suradnicom, kolegice i kolege. Klub SDP-a podupire izmjene i dopune Zakona o Državnom odvjetništvu. Ove izmjene i dopune nalazimo da su u biti na onom tragu, u biti na istoj koncepciji i postavkama donesenog zakona koji je značio tada bitni iskorak i bitnu izmjenu, naime da se podsjetimo Zakon o Državnom odvjetništvu, dakle kompletno novi zakon donesen je 24. svibnja 2001. godine kao što to i predlagatelj napominje, a donesen je nakon izmjene Ustava Republike Hrvatske s 2000. godine kada je dakle Ustavom proklamirana neovisnost Državnog odvjetništva. Dakle, imamo sustav na temelju Ustava, uveli smo sustav da je kod nas Državno odvjetništvo kao dio pravosudnog sustava, dakle nesudbeno tijelo, ali dio pravosudnog sustava koje je potpuno neovisno od izvršne vlasti. To je ustavno polazište. Međutim, na žalost u recentnoj prošlosti imali smo slučaj da najviši državni dužnosnici javno izdaju naloge policiji i Državnom odvjetništvu. To je nešto što je za svaku osudu. S druge strane imamo sustava kao što su Sjedinjene Države, donedavno Italija, a i mnoge druge zemlje po kojem je Državno odvjetništvo koje je zaduženo samo za progon počinitelja kaznenih djela je dio izvršne aparature, dakle dio izvršne vlasti, ali u tim i takvim sustavima koji su proklamirali dakle ne neovisnost nego dio izvršne vlasti, njima ne pada na pamet da se diraju u posao ovakvog tijela koje je zaduženo za progon počinitelja kaznenih djela i drugih kažnjivih radnji. Naravno da u to vrijeme to je izazivalo veliki otpor i podozrenje. Sjetimo se tih vremena. Zato nam je drago danas da predlagatelj naročito klub HDZ-a podržava dakle, odnosno i predlaže daljnje nadopune koje upravo leže na ovim principima, na ovoj koncepciji, na ovim postavkama. I da se prisjetimo ono što sada predlagatelj priznaje, a nekada je žestoko, žestoko se tome odupirao, a to je spajanje upravo nekadašnjeg pravobraniteljstva sa Državnim odvjetništvom gdje se upravo sada ovim izmjenama želi unaprijediti taj rad upravo u ovom segmentu djelovanja Državnog odvjetništva, tj. u poslovima građanskih odjela što je od iznimne važnosti na području gospodarskog kriminaliteta kako to ocjenjuje samo Državno odvjetništvo, a predlagatelj i prihvaća. Tu su bili veliki sporovi, sjećamo se samo 2001. godine, međutim da smo bili na pravom tragu tada govori upravo ono kažem, još jednom podcrtavam, ono što tvrdi Državno odvjetništvo da je to ne samo unaprijedilo njihov rad nego da je zaštitilo državnu imovinu i to je nešto što eto Državno odvjetništvo koje je dobrim dijelom kako vidim iz njihovog leksusa i izradilo ovaj Prijedlog zakona traži upravo i dodatni minucioznu razradu upravo tog dijela svojih ovlasti kako ustavnih tako i zakonskih. Međutim, to je jedno stanje koje zabrinjava jer ni u jednoj demokratskoj zemlji Državno odvjetništvo ne zastupa državu nego se brine samo za progon kriminaliteta, ali očito da država još uvijek ima potrebu da netko nadzire njezin rad u raspolaganju i zaštiti državne imovine. Vidite u temeljima jedne republikanske, jedne demokratske države ugrađena je obrana javnog dobra, zaštita javnog interesa, zaštite državne imovine, a ne rasprodaja iste i zato je ovo djelovanje i ovo traženje Državnog odvjetništva da mu se tu ovlasti još ne povećaju, ali u svakom slučaju da se preciziraju hvalevrijedno, pa čak i da se povećaju i to je nešto što klub SDP-a podržava sa velikom vjerom i nadom da će doći vrijeme da se Državno odvjetništvo bavi onim pitanjima kojima se bavi Državno odvjetništvo u čitavoj Europi i u čitavom svijetu, tj. da bude rasterećeno da se bavi samo poslovima kaznenog progona, odnosno procesuiranjem počinitelja kaznenih djela. Dobro je da se konačno rasterećuje dakle upravo u ovom smislu Državno odvjetništvo da ne zastupa više jedinice lokalne samouprave jer je ovaj posao zaista dodatno opterećivao njihov rad. Što se tiče unutarnjeg nadzora i praćenja rada Državnog odvjetništva ovo je hvalevrijedno gdje Državno odvjetništvo kao i ustrojeno po monokratskom režimu upravo traži jednu veću odgovornost, naravno ne ulazeći i u paralelnu odgovornost samog Ministarstva pravosuđa koje i dalje treba da ima ovaj upravni nadzor nad svim segmentima Državnog odvjetništva zato možda i nije najsretnije rješenje da Ministarstvo pravosuđa ako želi kontrolirati jedno niže Državno odvjetništvo ne može to činiti i izravnim putem. Naravno da bi u tom slučaju bilo onda dobro da obavijesti i Državno odvjetništvo Republike Hrvatske, ali ne može se odreći Ministarstvo pravosuđa njegova ovlast i niti ograničiti da komunicira sa nižim Državnim odvjetništvom samo preko Državnog odvjetništva. Ali razumijemo potrebu da Državno odvjetništvo Republike Hrvatske mora imati onda i nadzor nad tim, odnosno ne samo nadzor nego i tu potrebnu kontrolu koje iziskuje Ministarstvo pravosuđa nad nižim tijelima Državnog odvjetništva. Dobro je također da se dobar dio poboljšica odnosi i na edukaciju i radi kvalitetnijeg i objektivnijeg ocjenjivanja državnih odvjetnika zato je prava šteta da se malo vodi računa upravo o ovim kriterijima koji su tako minuciozno ovdje razrađeni što mi u Klubu SDP-a podržavamo već za one početnike koji će sutra postati državni odvjetnici a to su državno-odvjetnički vježbenici. Dakle, u tom smislu iščekujemo što prije taj novi zakon tako da se prekine sa novo ustaljenom praksom od 2003. godine da mogu konkurirati odnosno preteći lošiji kandidati bolje kandidate tako u pravosuđu tako i u državnom odvjetništvu, jer onda i ovo kasnije sve se čini da je bez smisla ako od samog početka nemamo razrađene kriterije izvrsnosti, kvalitete, odličnosti, dakle nešto što se proklamira iz mnogih ministarstava i na nivou čitave Vlade. Također pozdravljamo osnivanje ovog odjela za međunarodnu pravnu pomoć i suradnju i ovaj poseban odjel unutar samog državnog odvjetništva, ali napominjemo da bi ono zaista moglo funkcionirati, da bi ono moglo izvršiti ovu zakonsku ovlast koja se sada ustanovljuje šteta je i mi se ovdje pitamo kako će ona biti zadovoljena ako nisu osigurana potrebna sredstva. Vidimo da u obrazloženju ovog prijedloga zakona kod ocjene sredstava nisu osigurana potrebna sredstva. Dapače, predlagatelj tvrdi da tu nije potrebno osigurati sredstva. Dakle, mi držimo da tomu nije tako jer se ustanovljuje i čitav niz novih evidencija koje vodi Državno odvjetništvo Republike Hrvatske i konkretno sam državni odvjetnik a svaka evidencija a pogotovo odjeli iziskuju dodatna sredstva. Prema tome, ako predlagatelj ozbiljno misli da ovo se i oživotvori bit će nužno osigurati dodatna sredstva pa predlažemo da o tome predlagatelj svakako razmisli da bi u konačnici do drugog čitanja se iznašla sredstva u državnom proračunu. Glede same ove imovinske kartice za dužnosnike sasvim pozdravljamo onu nespretnost koja se dogodila kod Zakona o sudovima gdje je na kraju krajeva onda proizašlo da samo novi suci moraju podastrti javnosti imovinske kartice i upravo je to natjeralo i Klub SDP-a sa posebnim odnosno sa prijedlogom izmjena i dopuna zakona upravo na ovom tragu a kao što smo sada čuli od gospođe ministrice da će se to na tom tragu ispraviti. Međutim, moramo biti dosljedni. Ove imovinske kartice ne dostavljaju se radi kontrole njihovih čelnika nego radi kontrole javnosti. One nisu za nekakav bunker ili nekakvu arhivu u Ministarstvu pravosuđa ili Državnom odvjetništvu ili kod kartica za suce u Vrhovnom sudu. One moraju biti podastrte javnosti jer gube inače bilo kakav smisao. Ako nisu, prema tome mi upravo na tome ovdje inzistiramo i stavljamo prigovor da predlagatelj izmijeni odnosno i dopuni i bude posve konzekventan na ovom tragu dakle i ako su već predviđene imovinske kartice one se rade radi otklanjanja sumnje odnosno radi vjerodostojnosti nastupa i radi upoznavanja javnosti o imovinskom statusu ovih dužnosnika. Mislim da je to jako potrebno. Ono što je posebno za istaći jeste odredba članka 7. Davanje pravnih mišljenja koje je do sada davalo državno odvjetništvo. Državno odvjetništvo s pravom tvrdi i prigovara državi da je do sada davalo mišljenja nedovoljno poznavajući određenu materiju a često je takvo mišljenje molim vas služilo kao opravdanje za pravne poslove koji su mogli ili su mogli imati posljedice za interese Republike Hrvatske. Što se tražilo od državnog odvjetništva? Počesto kad bi izbila neka afera u javnosti onda da bi se ona suzbila određena dokumentacija bi se dostavila državnom odvjetništvu na očitovanje a kako se dostavljala samo ona koja se htjela i u mjeri u kojoj se htjela državno odvjetništvo je normalno iz takvih papira, iz takvih materijala reklo da nema osnova za kazneni progon. I onda se u javnosti mahalo odlukom odnosno mišljenjem neovisnog pravosudnog tijela tj. državnog odvjetništva. E vidite, na to upozorava državno odvjetništvo i ono želi da ga se otkloni od takve dužnosti i davanja takvih mišljenja. Mislim da se radilo o čistoj zlouporabi ove institucije na koju oni su vrlo osjetljivi i s pravom upozoravaju. Odnos državnog odvjetništva i države je vrlo osjetljivo pitanje. S jedne strane imamo instituciju dakle i proklamirano ustavno načelo i do kraja u zakonu razrađeno da je državno odvjetništvo neovisno pravosudno tijelo. A s druge strane imamo nepobitnu činjenicu, odnosno također ustavnu ovlast i zakonski razrađene situacije da upravo državno odvjetništvo zastupa tu istu država. I sada se postavlja pitanje u kojoj mjeri država može davati naloge u ovim građanskim stvarima kako postupati, da li priznati tužbeni zahtjev, da li odustati od kakvog pravnog lijeka, da li zaključiti nagodbu. Ovom odredbom članka 8. unapređuje se takvo stanje ali posve na tragu onih naših izmjena iz 2003. godine Zakona o parničnom postupku po kojem je državno odvjetništvo obvezno da zaključi nagodbu kod očiglednih tužbenih zahtjeva. Kako, i zašto? Upravo zbog toga da bi se spriječilo državu da bude jedan obijesan parničar, da proizvodi daljnje troškove samoj državi a i na način da djeluje vlastitim primjerom u pogledu jačanja građanskog i poslovnog morala. Do sada nažalost omu nije bilo tako iako imamo posebne izričite norme ne samo u Zakonu o parničnom postupku pa bi trebalo već konačno vidjeti koliko se ta odredba poštuje. Ali jednako tako donijeli smo čitav niz odredbi odnosno kompletan zakon o mirenju i drugim mirnim rješavanjima sporova u listopadu 2003. godine. Evo, Vlada je tek nedavno progovorila o potrebi mirnog rješavanja spora. Šteta je, već tri godine egzistira taj zakon. Mi smo već mogli znatno unaprijediti mirno rješavanje i na taj način otklanjati bespotrebno odnosno uvijek skupo parničenje. Jer na kraju krajeva, i koliko god ga pojeftinili ono je uvijek skopčano s gubitkom vremena i na uštrb je i države i parničnih stranaka. Dobro je da glavni državni odvjetnik može odlučiti upravo radi efikasnosti postupanja da jedno državno odvjetništvo zastupa na više mjesnih i stvarnih nadležnih sudova. To je nešto na tragu onih izmjena koje imamo također i kod samih sudova. Dobro je također da se formira kažem međunarodni odjel ali treba mu osigurati i sredstva. Međutim, ono što nikako ne možemo prihvatiti a to je koji članak 62. izmjena a naime o podacima odnosno koji se podaci smatraju tajnim, određivanje tajnosti podataka. Smatramo da ovom odredbom do krajnosti se relativizira Zakon o pristupu informacijama. Sasvim je jasno da u postupku moraju biti, mora biti tajna ono što je zakonom proklamirano kao tajna, ali ne i ono što bi neki odvjetnik proklamirao da je tajna. Onda je to sasvim apsurdno. I još nešto dakle evo završno: Klub SDP-a dakle podržava ove izmjene i dopune Zakona o državnom odvjetništvu. Dobit ćemo dobru organizaciju, ali zaludu «bez alata nema zanata». Ali Državno odvjetništvo nema dobar alat. Ono godinama upozorava Vladu. Ono godinama upozorava Sabor da je nužno … [[Govornica se ne razumije.]] kazneni zakon na tragu izmjena gospodarskih inkriminacija. Ono je već bilo i predložilo Ministarstvu jer ga je [[Upadica: Dobro.]] Ministarstvo zadužilo, ali nažalost to nije prihvaćeno. Hvala.
Hvala lijepa. Klub HSS-a poštovani zastupnik Ante Markov. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospođo ministrice, kolegice i kolege. Od donošenja izmjena Ustava 2000. godine pa 2001. donošenjem Zakona o Državnom odvjetništvu gdje je obavljeno spajanje Državnog odvjetništva i Državnog pravobraniteljstva u ove protekle 4 godine pokazale su se sve prednosti koje je takav princip donio, ali i poteškoće s kojima se posebno susretalo u pogledu građansko-upravnog odjela koji je evidentno bio najmanje pogođen od ukupnosti svih mjera koje su tada s takvim zakonom bili doneseni. Naravno ove 4 godine su potvrdile ili ukoliko bi se sagledala analitičnost kroz rad Državnog odvjetništva kroz ove 4 godine mogli bi se uočiti ipak presudni pravci u kom smjeru se kreće Državno odvjetništvo. Prije svega Državno odvjetništvo kao samostalno i neovisno pravosudno tijelo i ne bez razloga, ja ću odmah na početku kazati da od one tri osnovne funkcije koje ima Državno odvjetništvo, ona primarna funkcija postupanje protiv počinitelja kaznenog djela ali i drugih kažnjivih djela treba i mora ostati na čelu, na vrhu piramide i da upravo stroga hijerarhija koja karakterizira Državno odvjetništvo u odnosu na druga pravosudna tijela mora upravo sa ovim redom ako govorimo o funkcijama koje ima Državno odvjetništvo, upravo funkcija postupanja protiv počinitelja kaznenih djela mora biti primarno na vrhu te piramide. Naravno pravne radnje radi zaštite imovine Republike Hrvatske su vrlo specifična funkcija koja u hrvatskim uvjetima i u našim okolnostima počesto izaziva i najviše prijepora. Treća funkcija, a to je pravna sredstva za zaštitu Ustava i zakona su također jedna od funkcija o kojim valja kazati nekoliko riječi. Naime neupitno je da je i u protekle 4 godine došlo do jednog odrastanja Državnog odvjetništva. Da je došlo do jednog prihvatljivijeg odnosa naspram Državnom odvjetništvu. Da je u svim kategorijama ako želimo mjeriti jedno pravosudno tijelo u smislu samostalnosti i neovisnosti postignut napredak. Naravno ove izmjene i dopune idu i u prilog tezi da je počesto unatoč tome, unatoč tim dobrim smjerovima kretanja Državno odvjetništvo se koristilo i kao alibi. Znači on je ponekad posluživao da bi se preko njega dobio određeni alibi koji je u datom trenutku odgovarao jasno uvijek u političke motivirane svrhe. Da li putem mišljenja, da li putem postavljanja, da li na ovoj ili onoj razini manje je bitno. Ali djelomično ovim izmjenama i dopunama izbjegavaju se i takve zamke i daje se mogućnost Državnom odvjetništvu da uistinu bude u punoći i samostalno i neovisno i da predstavlja onu instituciju u ovom društvu koja će biti izvan dosega dnevne politike i koja će nositi se, u posljednjem vrijeme sa različitim zadaćama i zbog toga u samom početku iako bih želio pohvaliti uvođenjem onih, onog Odjela za međunarodno-pravnu pomoću i suradnju koje je, apsolutno je dobro došlo u Prijedlogu ovog Zakona ali mislim da ono mora biti još značajnije naglašeno da definitivno je nužno financijska sredstva, ali i uvjete rada prilagoditi upravo onim mogućnostima koje se žele dostići, ali i problematici i izazovima koji se svakodnevno javljaju. Naime u pogledu upravo počinitelja kaznenih djela ali i drugih kažnjivih djela upravo na tom polju, upravo na, u toj, u tim okvirima leže potencijalno već danas, sutra zasigurno integracijama gospodarskim, monetarnim, vojnim kako hoćete. Ti izazovi su daleko teži. I daleko je teže pratiti moguće počinitelje, ali i posljedice počinjenja kaznenih djela koje se događaju u tzv. međunarodnim okvirima. I zbog toga je ustvari zaostatak koji već danas postoji u tom dijelu i državni odvjetnik kada je govorio ovdje u svom izvješću upravo se referirao na taj dio gdje je ugroženost najveća. Ona je tu definitivno najviše prisutna, a definitivno najmanje možemo učiniti nažalost u tim i takvim okolnostima. Jer izazovi nažalost, počinitelji mogućih kaznenih djela i drugih kažnjivih djela više nisu onako grubo rangirani. Onaj, ona prva razina počinitelja kaznenih djela se daleko sofisticirala. Čitav niz institucija, pod navodnike, nalazili se oni u monetarnoj, financijskoj ili gospodarskoj sferi sve više se nalaže i kreću po margini pravnog dosega mogućih sankcija. Nije to samo pitanje hrvatskog zakonodavstva, hrvatskog pravosuđa, hrvatskog Državnog odvjetništva to je inače globalni izazov koji se postavlja pred sve zemlje. Tako da jedan integralni sustav, mislim da je ministrica definitivno upoznata sa onim o čemu govorim jer predmet jedne šire rasprave koja se vodi u Europskom parlamentu već gotovo 6 mjeseci u posebnim odjelima Europskog parlamenta ali najveći iskorak je definitivno napravio američki Senat u takvom postupanju koji u godišnjem izvješću upravo ne generalizira nego direktno ukazuje na mogućnosti pravnih izazova koji nisu pod dosegom sankcija, a koji se nalaze u međunarodnim trgovinama, gospodarstvu, financijskim institucijama itd. Prema tome, ovaj odjel za međunarodnu pravnu pomoć je nešto što je izuzetno dobrodošlo. Međutim, ako ne želimo da ostane samo mrtvo slovo na papiru moramo evidentno osigurati vrlo značajna financijska sredstva, a i stvoriti inače dobre uvjete kojih u Državnom odvjetništvu na žalost nema ni u pogledu prostora ni u pogledu moguće edukacije, ni u pogledu stimulativnog rada, ni u pogledu zapošljavanja onih eksperta koji su nužni da bi se moglo pravovremeno otkrivati počinitelje kaznenih djela. Naime, kad se ili ako se opet referiramo na činjenicu da je upravo su građansko-upravni odjeli su temelj na osnovu kojih je Vlada Republike Hrvatske ušle u ove izmjene i dopune, a da se tu upravo vodi najveći dio postupaka protiv jer Državno odvjetništvo zastupa interese Republike Hrvatske u razno raznim sporovima koje vode privatne, fizičke osobe, pravne osobe, međunarodne institucije itd. itd. Tu smo ujedno i najranjiviji. Zašto? Pa zato što jednom gigantu, koncernu neću navesti naziv i ime u sporu sa Državnim odvjetništvom, odnosno sa Republikom Hrvatskom kojeg zastupa Državno odvjetništvo stoji na raspolaganju čitav niz pravne pomoći, međunarodnih stručnjaka, najbolje plaćenih ljudi na tom polju od kojih su mnogi iznikli iz Državnog odvjetništva, hrvatskog sudstva, pa i hrvatske politike koji znači imaju čitav arsenal pravnog i inog oruđa za obranu interesa svojih naručitelja ili za obranu interesa da tako kažem stoji potencijal Državnog odvjetništva na prosječnoj plaći od 7 do 9000 kuna, 10000 kuna. Znači u stimulativnom dijelu se vrlo teško nositi, a da ne govorim da infrastruktura koja opskrbljuje jednu i drugu stranu ne daje jednake mogućnosti i šanse za dobivanje tog spora. Naravno, pošto govorimo o samostalnom i suverenom aspektu ukupnog pravosudnog sustava Republike Hrvatske i naravno ni jednim drugim mjerama i nije nego mjerama argumenata moguće dobiti spor to govori o tome da je nužno osnažiti u potpunosti Državno odvjetništvo i ove izmjene i dopune daju dijelom doprinos takvom načinu osnaživanja. Ali i u državnom proračunu moramo naći dodatna sredstva da se dvije ključne po nama u Klubu HSS-a kategorije koje se preciziraju i koje se uvode u ove izmjene i dopune moraju ojačati a to je kvaliteta rada. Znači, poboljšanje unutarnjeg nadzora nad radom Državnog odvjetništva. Znači, jedan novi sustav ocjenjivanja kvalitete objektivnog ocjenjivanja gdje se odmah postavlja pitanje da li je uopće moguće u tako važnom tijelu da postoji mogućnost da netko ne želi sudjelovati u edukaciji, da se netko ne želi usavršavati, da netko ne želi sticati znanja koja su nužna da bi se mogao nositi sa otežanim okolnostima i okolnostima koji se svakodnevno događaju. Naravno da ne. Onaj koji nije spreman da uči, onaj koji nije spreman da se oboruža sa znanjem kao glavnim institutom ili glavnim oruđem u borbu koji mu predstoji naravno on neće biti u mogućnosti pratiti sve ono što se želi postići ovim zakonom. Zbog toga apsolutno podržavamo ova kvalitetna poboljšanja koja se žele propisati ovakvim tumačenjima. Ono također što je bitno i ono na što se želim referirati je postupak imenovanja i razrješenja državnih odvjetnika i zamjenika njihovih. Naime, ono što nije bilo dobro do sada a to je da provjere informacija o tome tko je taj koji je imenovan za državnog odvjetnika. Tko je taj koji je imenovan za zamjenike općinskih, županijskih. Tko je on i da li sa punoćom kada ga imenujemo možemo kazati da, imenovali smo ispravnog čovjeka u svakom pogledu. Na žalost dosadašnji sustav nije poznavao prethodne provjere pa uključivo i sigurnosne provjere. Po meni ne postoji niti jedan valjani razlog da bi sigurnosna provjera mogla se tek nakon obvezatnog razgovora sa kandidatom pod uvjetom da to zatraži državni odvjetnik. Mislim da je sigurnosna provjera za tako važne funkcije u ovakvim okolnostima u kojima živimo, a sa spoznajom da želimo postići onaj cilj koji želimo postići nešto što ne bi naprosto trebalo nikoga smetati, ali to proizlazi iz članka 2. Zakona o sigurnosnim službama upravo koji takve, a to su tijela državne uprave, tijela sudbene vlasti, uredi u stručnim službama Vlade Republike Hrvatske, Stručnim službama Hrvatskog sabora i onima koji obavljaju djelatnost od posebnog značaja za interes Republike Hrvatske. Mislim da se ovdje radi o posebnom značaju za interes Republike Hrvatske i mislim da ne bi trebalo bježati od te sigurnosne provjere koja naprosto ima isključivo karakter zaštite i preventivnog djelovanja, a nikako ne smije imati sustav eliminacije, a posebno ne bezrazložne eliminacije. Ono što je posebno po nama bitno je sadržaj godišnjeg izvješća. Naime, mi smo više puta donosili zaključke sjećamo se svi skupa pa i jednoglasno zadužujemo Vladu Republike Hrvatske, zadužujemo Državno odvjetništvo da ispita sve nepravilnosti u privatizaciji sa točnim naznakama koje treba ispitati i da o tome podnese izvješća, da Državno odvjetništvo pokrene čitav niz postupak protiv tih, čitav puno puta je to i Odbor za unutrašnju politiku i nacionalnu sigurnost zaključio. Puno puta je ovaj Sabor i donio takvo izvješće koji su upućeni Državnom odvjetništvu da se pokrene to i to. Na žalost, od tih zaključaka kao i od većine sličnih sadržajnih zaključaka ništa. Mislim da je ovo prilika da se Državno odvjetništvo upravo referira na ovaj dio svoje odgovornosti u smislu zaštite interesa Republike Hrvatske kada su po pitanje, kada je u pitanju otklanjanje neću reći anomalija nego ozbiljnih previda, ozbiljnih prekršaja, ozbiljnih kaznenih djela, ozbiljnog poremećaja koji u pravnom sustavu ali i u mentalnom sklopu jedne zemlje izazivaju uvijek teške posljedice. Prema tome, ove izmjene i dopune su dobro došle. Mi ih apsolutno podržavamo i dajemo apsolutno podstreka Državnom odvjetništvu i Ministarstvu resornom da nastavi ugradnji ovakvog sustava prije svega neovisnog, samostalnog koji se neće nikada referirati na zahtjeve politike, koji neće biti alibi za pojedina mišljenja i s time amnestiju makar ona bila i javna za nikoga i za ništa koje će naprosto provoditi politiku kažnjavanja onih koji počine kaznena djela. I to je naravno primarna zadaća i to je zadaća u kojoj će naći svoju pravnu mjeru i one druge 2 funkcije, a to je zaštita imovine Republike Hrvatske, ali i zaštita Ustava i zakona. Prema tome, Klub HSS-a podržava ove izmjene i dopune Zakona o Državnom odvjetništvu.
Hvala. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Zastupnik Kruno Peronja. Nema ga, gubi pravo na riječ. Zastupnica Vesna Škare-Ožbolt. Nema je, gubi pravo na riječ. Poštovani zastupnik Josip Leko. Izvolite.
Hvala lijepa, gospodine predsjedniče, poštovana ministrice, kolege zastupnici. Pa ja bih o ovom Zakonu raspravu postavio na drugi osnov. Da li su građani Republike Hrvatske i Hrvatski sabor zadovoljni sa stanjem kriminaliteta u Republici Hrvatskoj? Zašto to tako postavljam? Pa zato što je Državno odvjetništvo važna karika u suzbijanju kriminala u Republici Hrvatskoj. Važna karika. Možda najvažnija za stanje kriminala u Republici Hrvatskoj, a ako nismo zadovoljni sa tim stanjem jesmo li bar analizirali koji su uzroci da se stanje ne mijenja? Nismo ni jedno ni drugo. Ja ocjenjujem da nismo zadovoljni sa stanjem kriminala, kriminaliteta, a ni sa promjenama koje nudimo bilo da su promjene u Zakonu, zakonima, bilo da su promjene u sudstvu, bilo da su promjene u Državnom odvjetništvu. Iz čega ja to zaključujem? Najprije ja mislim da kod nas ide terozija ovlaštenja pojedinih državnih tijela. Naime, ako pogledamo samo koliko je prijava ili utvrđeno i prijavljeno nezakonitosti u pretvorbi i privatizaciji, bilo od kojeg državnog tijela, vidjet ćemo da je to jako malo, a koliko se konstatira da je nezakonitosti bilo. Pođimo od Državne revizije pa utvrdimo koliko je bilo kaznenih prijava iz Revizije. Koliko je bilo kaznenih prijava u postupku privatizacije iz nalaza Državne revizije? Zatim, koliko je valjanih prijava, a ne samo valjanih, nego koliko je uspjelo Državno odvjetništvo u progonu kriminala iz privatizacije? Ja mislim da ni tu ne možemo biti zadovoljni. Istodobno se prema nekim stvarima odnosimo formalistički. Evo primjera. U članku 32. Prijedloga izmjena i dopuna Zakona kao mjerilo kvalitete rada zakonodavac, predlagatelj predviđa koliko se Državno odvjetništvo, odnosno zamjenici koriste pravnim lijekovima. Ako je to elemenat za ocjenu kvalitete rada, broj i stalno podizanje pravnih lijekova, to drugim riječima ide na mlin, ajmo odugovlačiti postupke. Ako je to temelj za ocjenu rada onda je to zaista formaliziranje, podižite pravne lijekove bez obzira da li ima utemeljenja ili nema. Zatim se u članku 16. i članku 17. Prijedloga ovoga Zakona predviđa, zapravo uvodi se kolektivno tijelo, kolegij za ocjenjivanje rada državnih odvjetnika. Kolegice i kolege zastupnici, državni odvjetnik je inokosni. On jedini ovdje odgovara za rad Državnog odvjetništva u Saboru. Jedini on odgovara u Saboru i ima i mora imati ovlaštenja za tu svoju funkciju da realizira u potpunosti. Zakonodavac zatim predlaže da se za dužnosnike u Državnom odvjetništvu stvori zakonska obveza da daju izvješće o imovini 30 dana nakon donošenja ovog Zakona. To bi značilo i to znači da nema obveze za dužnosnike, zapravo donošenjem ovog Zakona bi trebalo da stoji, a ne stoji. Dakle, treba promijeniti da svi dužnosnici nakon stupanja na snagu podnesu dokaz o imovinskom stanju. I kad je riječ o spajanju javnog pravobraniteljstva i državnog tužitelja, odnosno državnog odvjetnika, mogao bih reći ovako. Ako je, ako je građansko pravo i ustavno rješenje da su svi u Hrvatskoj ravnopravni pred zakonom i pred sudom i da je vlasništvo temelj pravnog sustava Republike Hrvatske, ovakvim rješenjem zakonski se favorizira zaštita imovine države. Zato što pred sudom zastupa državu pravosudno tijelo, pred sudom, pred pravosudnim tijelom zastupa pravosudno tijelo. A onda ne može biti i nije isti položaj u sudnici Državnog odvjetništva i odvjetnika … [[Govornik se ne razumije.]] To je po svakom načelu favoriziranje zaštite državnog vlasništva i državnih interesa. Zbog toga, bez obzira što kaže sada Državno odvjetništvo, ja znam da su u prvim godinama primjene ovog instituta i u praksi znam da su sudovi se pozivali, to je stav Državnog odvjetništva bez obzira na argumente koje su odvjetnici koristili u parnicama. Dakle, ne sumnjam i slažem se s onima koji kažu da je ovo Prijedlog izmjena i dopuna koji će poboljšati u nekom segmentu, a u drugom će umanjiti efikasnost državnog odvjetnika. To je kao ocjenjivanje putem kolegija, a ne osobni odnos prema radu pojedinih odvjetništava, što će po mojem sudu razvodniti ulogu Državnog odvjetništva u vođenju te organizacije. Hvala lijepo.
Hvala. Poštovana zastupnica Ingrid Antičević Marinović. Nema je. Gubi pravo na riječ. Poštovani zastupnik Pero Kovačević. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, poštovana ministrice. Pa mislim da je u sklopu ovoga Zakona prije svega bitno da javnost, hrvatska javnost, hrvatski građani dobiju nedvojbene odgovore, a vezano za funkcioniranje pravne države, za borbu protiv kriminala, za borbu protiv korupcije, za borbu protiv narko mafije i svih onih ostalih oblika koji tište hrvatske građane. Naime, hrvatski građani očekuju učinkovito djelovanje i postupanje Državnog odvjetništva baš u ovim slučajevima i ovima situacijama, a i sami znamo da su nam mediji puni slučajeva koji govore sasvim suprotno. Jedan od eklatantnih slučajeva koji zauzima ovih dana medijske prostore je slučaj Jakše Cvitanovića zvanog Cvik koji je narko diler s područja Korčule protiv kojeg su podnešene 92 kaznene prijave i to nisu podnešene kaznene prijave anonimne od građana nego su mahom se odnosi o kaznenih prijavama koje je podnijela policija, a i sami znamo kao pravnici da je karakter kaznene prijave koje podnese policija daleko teži od bilo kakve druge kaznene prijave, vidjeli smo šta se dogodilo prije dva dana i zbog toga u ime kluba HSP-a, a i u ime svoje kolegice Ruže Tomašić, saborske zastupnice koja je pokazala kako i na koji način se treba boriti protiv nerada nadležnih tijela, kako i na koji način treba štititi hrvatske građane, tražimo konačno odgovor što je Državno odvjetništvo vezano za ove 92 kaznene prijave napravilo i što kani činiti? Ako se u ovakvim ili sličnim situacijama bude događalo kao što je recimo vezano za ovaj dio, recimo zanimljivo da je nezapaženo prošlo kad je u jednom tjedniku prošli tjedan objavljen popis kafića u Zagrebu gdje se šmrka kokain. Nakon toga su druge dnevne novine govorile vezano za jadransku obalu. U svakoj drugoj normalnoj državi policija bi javno reagirala, Državno odvjetništvo bi javno reagiralo, kod nas kao da se ništa nije dogodilo. Znači tjednik objavi popis kafića u Gradu Zagrebu gdje se uredno šmrka kokain, to nikoga u ovoj državi ne zabrinjava, onda nakon toga objavi se podatak vezano za jadransku obalu, to je stvar koja stvarno treba duboko zabrinuti i hrvatsku javnost i sve nas što nadležna i mjerodavna tijela rade i što općenito kane raditi u takvim ili sličnim situacijama jer nema uspostave pravne države bez učinkovitog rada Državnog odvjetništva, bez učinkovitog sankcioniranja, znači sankcioniranja svih kriminalnih i kažnjivih ponašanja i s određene strane to odmah znači i poduzimanje prevencije. Također javnost očekuje odgovore kad i kako će Državno odvjetništvo po službenoj dužnosti postupati i poduzimati mjere vezano za sve ono što je Državna revizija utvrdila kao nezakonito u postupku zvan provedbe, u postupcima revizije, pretvorbe i privatizacije, takvih je tisuću 481 slučaj od tisuću 556 koje je Državna revizija nadzirala. U tima situacijama i tu tražimo da se zakonski točno utvrdi da u takvim i sličnim situacijama Državno odvjetništvo mora postupati po službenoj dužnosti jer što vrijedi rad Državne revizije, što vrijedi sve ono, što vrijede raznorazni zahtjevi radnika koji su oštećeni kad u Hrvatskom fondu za privatizaciju samo formiraju predmete, a ne vidi se onaj dio postupanja po službenoj dužnosti što je bitno u ovakvim situacijama. Znači jedan takav postupak ili proces nije otvoren. I drugo što hrvatski građani očekuju, naime veliki je broj sporova, predmeta iz područja imovinsko-pravnih odnosa, odnosno građanskoga područja gdje je tužena država, gdje građani traže naknadu štete, a sami smo vidjeli i izvješća glavnog državnog odvjetnika da je vrijednost tih sporova preko 7 milijardi kuna s tim da tu još ti sporovi traju već dugo vremena i tu je na žalost činjenica takva da Vlada, tu Državno odvjetništvo radi po nalogu Vlade. Vlada traži od Državnog odvjetništva poduzimanje svih pravnih mjera i što redovnih što izvanrednih pravnih lijekova kako bi se ti sporovi i postupci zavlačili iako je u većini tih sporova stvar jasna da država to mora platiti. Prema tome, kad smo govorili o izvješću Državnog odvjetništva ja sam u ime kluba Hrvatske stranke prava predlagao da se u takvim i sličnim situacijama ide u postupak nagodbe da li sudske ili izvansudske nagodbe kako bi se konačno počeo rješavati taj dio jer ovako se stvaraju dodatni troškovi postupka, taj iznos će biti sve veći sa kažem redovnim i izvanrednim, sa kamatama što redovnim što zateznima, to je već negdje preko 11 milijardi kuna, u međuvremenu se otvaraju drugi novi sporovi, a znači samo Državno odvjetništvo ne može se baviti jer zamjenici državnih odvjetnika su angažirani u tim i takvim postupcima gdje samo kupuju vrijeme dok s druge strane im stoje drugi postupci gdje oni moraju štititi interese države. Prema tome, također je, konačno smo u Hrvatskome saboru u petak donijeli i deklaraciju o osudi svih zločina komunizma. Ja i mi u klubu Hrvatske stranke prava dobili smo veliki broj što anonimnih, što kaznenih prijava sa imenom i prezimenom gdje se otvoreno ukazuje kakvi su i koje zločine te činio. To smo mi sve proslijedili Državnom odvjetništvu. Očekivati je znači da se i u ovima izmjenama nađu i takve odredbe gdje će Državno odvjetništvo početi i takve slučajeve procesuirati jer znamo da tu nema zastara, da je to riječ o kaznenim dijelovima genocida ili već ovisi koje vrste su zločini počinjeni i normalno je da obitelji onih koji su na takav način mučki ubijeni očekuje da konačno i hrvatska država i po službenoj dužnosti postupi ako Državno odvjetništvo može biti aktivno u proganjanju hrvatskih branitelja onda valjda može biti i u ovome dijelu jer to isto je spada u opis poslova. Prema tome, ne možemo baš jednostavno prelaziti preko svih ovih situacija, preko onoga što očekuje hrvatska javnost i ne možemo biti zadovoljni stanjem u kojem će se uvijek dogoditi sljedeće, Državno odvjetništvo će kazati, eto vidite policija nama podnosi kaznene prijave, one nisu takve naravi i veći broj ne možemo uporabati vezano u postupku bilo da je riječ o postupku iz kaznenog područja ili postupku iz dijela imovinskopravne, odnosno građansko procesne naravi. Onda će vam biti druga varijanta, sudstvo kaže čujte mi od Državnog odvjetništva dobijemo tako nekvalitetne optužne prijedloge ili optužnice tako da mi ne možemo poduzimati … [[Ne razumije se.]] i uvijek se jedni, drugi ili treći izvlače na to da nije ovaj napravio, da nije policija napravila, odnosno da nije, policija kaže dali smo odvjetništvu nisu ništa napravili, sud kaže eto to je tako napravljeno, nemao odgovarajuće propise. Pa kada ćemo konačno jednaput u ovakvim raspravama znači sve te iznijeti i staviti u zakonski prijedlog da konačno možemo kazati i policiji i Državnom odvjetništvu i sudstvu. Evo imate sada okvire o kojima stalno govorite, sada konačno pokažite ono što hrvatska javnost i hrvatski građani očekuju a to da radite svoj posao, da se sankcionira kriminal, a ne da ljudi sa bezbroj kaznenih prijava slobodno šetaju, izmaknu, odnosno čak možda i uz pomoć policije pobjegnu iz zemlje, a s druge strane provodimo pravnu državu nad sirotinjom. Vidjeli ste prilog Nove TV onaj dio "Istrage" gdje zelena mafija trguje normalno, a policija naganja koga, naganja umirovljenike koji eto prodaju cipele stare, hlače ili slične situacije, a takvih je na žalost situacija sve više da se bavimo sitnim stvarima a ne bavimo se recimo narko dilerom koji je slobodno šetao Korčulom, narko dilerom koji je uputio pljusku i hrvatskoj Vladi i hrvatskoj policiji i hrvatskim građanima. Prema tome hoćemo li jedanput početi uvoditi reda i odgovarati za sve ostalo, a mi ćemo i dalje govoriti o takvim situacijama kao što je Ruža, naša Ruža Tomašić i svi ostali tražimo da država počne djelovati. Hvala lijepo.
Replika, poštovani zastupnik Slaven Letica. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, izuzetno mi je drago da je kolega Kovačević spomenio Ružu Tomašić, jer njen građanski gest, hrabrost i odlučnost zaslužuju veliku pažnju i mislim da i ovaj Visoki dom treba u tom pogledu nešto poduzeti. Ako itko ove godine zaslužuje nekakav oblik nagrade od Helsinškog odbora i srodnih organizacija, to je ona. A ono moje pitanje Peri Kovačeviću je antipod, imamo predsjednika SDP-a, koji se javno hvalio da je uživao marihuanu, nema ga tu doduše, prema tome kako ćete se boriti protiv ovisnosti ako imate vodeće političke ljude u Hrvatskoj koji pokušavaju dobiti neke političke poene hvaleći se tom jednom slabošću ljudskom i opasnom društvenom navikom. Hvala lijepo.
Poštovani zastupnik Emil Tomljanović.
Poštovani gospodine predsjedniče, uvažena gospođo ministrice sa suradnicom. Pa evo prvo što bi htio kazati ili uvodno napomenuti jest to da potreba donošenja ovog propisa nesumnjivo proizlazi iz činjenice što je sam Zakon o Državnom odvjetništvu u smislu njegove primjene uistinu ukazao na potrebu dogradnje, s jedne strane novih zakonskih rješenja, a s druge pak strane potrebu uređenja do sada važećih pravnih instituta na kvalitetniji i precizniji način. Naravno sve izloženo u smislu razrade ustavne odredbe, dakle članka 124. Ustava Republike Hrvatske koji definira zapravo Državno odvjetništvo u njegovoj cjelini, razrađuje njegove nadležnosti, dakle Državno odvjetništvo je samostalno i neovisno pravosudno tijelo ovlašteno i dužno postupati protiv počinitelja kaznenih i drugih kažnjivih djela, ali Državno odvjetništvo dužno je poduzimati pravne radnje radi zaštite imovine Republike Hrvatske. Ustanovljenje, ustrojstvo, djelokrug i nadležnost Državnog odvjetništva naravno uređuje se upravo ovim zakonom, Zakonom o Državnom odvjetništvu. Drugo i kao dakle novinu uistinu treba posebno istaknuti, posebno naglasiti razradu ili zakonske odredbe u prijedlogu zakona koji se odnose na nadležnosti građansko upravnih odjela samog Državnog odvjetništva. Uistinu treba pozdraviti, poduprijeti predložena rješenja koja se odnose na detaljno uređenje nadležnosti građansko upravnih odjela državnih odvjetništava jer se sada izbjegavaju one situacije da Državno odvjetništvo nadležnost rješava svojim naputcima. Nadležno Državno odvjetništvo zastupa Republiku Hrvatsku u svim postupcima koji se vode radi zaštite njezinih imovinskih prava i interesa, naravno i pred sudovima i pred drugih upravnim i drugim tijelima. U ovom smislu kao osobito važnu normu ističem rješenje po kojem će nadležna državna odvjetništva imati dužnost u slučajevima kada se radi o imovinskim stvarima od osobitog značaja za Republiku Hrvatsku ili su iznimno visoke vrijednosti, a treba se odreći tužbenog zahtjeva, priznati zahtjev protivne strane, zaključiti nagodbu kada se radi o odustanku od pravnog lijeka ili pak o izvanparničnom postupku donijeti odluku koja ima značaj odricanja od prava, dakle dužnost je o tome obavijestiti Državno odvjetništvo Republike Hrvatske koje će bez odgode sa svojim mišljenjem o tome izvijestiti Vladu Republike Hrvatske. I s druge pak strane treba naglasiti onu odredbu kada nadležna državna tijela Republike Hrvatske su isto tako dužna prije sklapanja pravnog posla o stjecanju ili otuđenju nekretnina pribaviti mišljenje o pravnoj valjanosti tog pravnog posla. Dakle, a ako samo Državno odvjetništvo Republike Hrvatske ne da mišljenje dakle o tom samom pravnom poslu u roku od 30 dana, smatrat će se da je mišljenje pozitivno i da ne postoje pravne zapreke za sklapanje samog pravnog posla. S obzirom da se radi o prvom čitanju, ovdje se uistinu otvaraju dva pitanja, odnosno da li je potrebno možda propisati obvezu davanja pravnog mišljenja, dakle kao obvezu i za to odrediti precizan rok ili se prikloniti ovakvom predloženom rješenju. I drugo pitanje, dakle što je sa drugim oblicima imovine koje ne predstavljaju nekretnine. Dakle što je sa dionicama, udjelima i ostalim oblicima imovine koji u svojoj suštini naravno nisu ili ne predstavljaju nekretnine. Nadalje, u izloženom smislu treba podržati ona rješenja koja određuju da odluke sudova i upravnih tijela i drugih pismena moraju se dostavljati nadležnom državnom odvjetništvu, u protivnom ista ne proizvode pravne učinke. U procesnom, pravnom i svakom drugom smislu, mislim izuzetno treba naglasiti ovu predloženu odredbu. I treće, što se tiče novog organizacionog ustroja samog državnog odvjetništva treba napomenuti odnosno izdvojiti dva nova ustrojstva odjela, s jedne strane odjel za unutarnji nadzor i s druge pak strane odjel za međunarodnu pomoć i suradnju. Naime, Odjel za unutarnji nadzor, edukaciju i praćenje kvalitetnih pravnih i drugih stručnjaka u državnim odvjetništvima kao posebnu organizacionu jedinicu po mom mišljenju nedvosmisleno treba sagledati kao iznimno dobro rješenje. Naime, nadzor nad radom državnih odvjetništava, pregled cjelokupnog rada područnih državnih odvjetništava, vođenje mjesečne i godišnje statistike i skrbi o stručnom usavršavanju državnih odvjetnika i do sada a posebno u budućnosti bit će zapravo zrcalo kvalitete rada državnog odvjetništva sagledavajući njegovu ustavnu ulogu u cjelini. U izloženom smislu treba promatrati i stavak 2. članka 13. predloženog zakona. Naime, poseban odjel za međunarodnu pravnu pomoć i suradnju omogućit će dakako još bolju komunikaciju i rad na pružanju pravne pomoći i rada u tijelima ne samo Vijeća Europe već i prema drugim međudržavnim institucijama nadležnim naravno za progon počinitelja kaznenih djela. Nadalje, detaljno se u predloženom zakonskom tekstu su razrađeni poslovi pravosudne inspekcije. Naime, pravosudni inspektori Ministarstva pravosuđa obavljaju izravan uvid, dakle izravan uvid u rad državnih odvjetništava naravno u obavljaju poslova pravosudne uprave. Zakonska obveza podastiranja imovinske kartice odnosno izvješća državnih odvjetnika o njihovoj imovini ali i o stalnim prihodima i imovini njihovog bračnog druga i maloljetne djece uz posebne odredbe zakona koje se odnose na etički kodeks državnih odvjetnika i zamjenika državnih odvjetnika predstavljaju norme uistinu koje će državnom odvjetništvu u cjelokupnom sustavu pravosuđa ali i hrvatskom društvu u cjelini na pravi način osigurati poziciju odnosno ulogu koju ova institucija zasigurno i zaslužuje. Shodno svemu izloženom ovaj zakon u prvom čitanju apsolutno vezano za sva predložena zakonska rješenja treba poduprijeti. Hvala.
Hvala. Poštovani zastupnik potpredsjednik doma Mato Arlović. Izvolite!
Gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege! Naravno da ću i sam podržati Prijedlog izmjena i dopuna Zakona o državnom odvjetništvu i u tom pogledu neovisno o nekim sitnim manjim zamjerkama koje se mogu staviti upravo s ciljem da se zapravo poboljša i dodatno ove izmjene i dopune zakona valja sam prijedlog zakona pohvaliti u svih dvanaest točaka predloženih izmjena i dopuna. Zašto? Zato što prvo uvodi neke nove novitete od unutrašnjeg organiziranja i ustrojstva vezano za unutrašnju kontrolu i nadzor, zatim međunarodnu suradnju, edukaciju itd. pa do pitanja zapravo radne discipline, stegovne odgovornosti, rješavanja sporova i vezi s premještanjem, sadržaja izvješća i samih izvješća itd. Dakle, sve to valja podržati i valja u tom dijelu voditi računa da su nova rješenja koja se nude vrlo kvalitetna. Međutim, ima nekoliko stvari na koje treba prvo upozoriti. Prvo, postavlja se pitanje da li edukacija kao takva osobito završavanje tečajeva ne može dobiti visoku ocjenu ili zapravo da li to može biti uzrok napredovanja ili ne. Ne znači da je netko izvrstan tužitelj zato što je završio tečaj. Pretpostavka je da nova edukacija će mu dati više znanja, vještine i sposobnosti da kvalitetnije obavlja svoj rad ali staviti da pitanje tečaja je uvjet napretka ili nije ja mislim da to ne bi trebalo tako strogo postaviti nego da treba staviti da je to jedan od kriterija vrednovanja ali nikako nije isključiv ni u pozitivnom ni u negativnom smislu. Drugu primjedbu koju u ovom dijelu imam je vezana uz članak 5. odnosno gdje se mijenja članak 15. gdje se kaže stavak 3. da nadležno državno odvjetništvo zastupa Republiku Hrvatsku u svim postupcima koji se vode radi zaštite njenih imovinskih prava i interesa pred sudovima, upravnim i drugim tijelima ako zakonom njenom utemeljenom odlukom nadležno državno tijelo nije određeno drugačije. Ustav ide ovdje malo drugačije postavlja pitanje. U pravilu uvijek državno odvjetništvo zastupa interese Republike Hrvatske i štiti njenu imovinu i naravno vodi računa jer osim toga najjednostavniji je zapravo članak 124. u tom pogledu stavak 1. i pročitati kojim se kaže: "Državno odvjetništvo je samostalno neovisno pravosudno tijelo ovlašteno i dužno postupati protiv počinitelja kaznenih i drugih kažnjivih djela, poduzimati pravne radnje radi zaštite imovine Republike Hrvatske te podnositi pravna sredstva za zaštitu Ustava i zakona." Prema tome, ovdje se treba postaviti ako se želi zakonom na temelju ustrojstva reći kada je iznimno se zakonom može ovlastiti neko drugo tijelo da zastupa interese Republike Hrvatske i zaštite njenih imovinskih prava itd. a ne na ovakav način postaviti jer je ovdje omogućeno praktički alternativno. I to treba malo po mom dubokom uvjerenju popraviti i nastojati urediti. Dalje, vrlo je interesantno rješenje u članku 6. stavak 5. gdje općinska državna odvjetništva naravno mogu ići prema Upravnom sudu. Međutim, postavlja se pitanje a šta je sa Visokim trgovačkim sudom. Da li tamo mogu ići u datim situacijama kada je u pitanju zaštita imovinskih prava i ovlasti. Mislim da bi i to pitanje trebalo dakako obuhvatiti i da to pitanje treba razriješiti. Slična situacija je posebice ali sada sa jednog drugog aspekta u članku 7. gdje se kaže da državna odvjetništva mogu na temelju posebne punomoći zastupati u građanskim upravnim predmetima pravne osobe u vlasništvu ili pretežitom vlasništvu Republike Hrvatske. Sada ja postavljam pitanje. Primjerice, u pretežitom vlasništvu više nije T-HT Republike Hrvatske ali je od interesa za Republiku Hrvatsku. Da li tada može na temelju posebne punomoći državno odvjetništvo zastupati, ili danas sutra ako se proda INA, ili ne znam ako dođemo u situaciju da se prodaju zemljišta od osobitog interesa za Republiku Hrvatsku itd. Ja mislim da bi ta pitanja još trebalo preispitati do drugog čitanja i isto tako ostaviti u situaciju i kad Republika Hrvatska ima pojedine udjele neovisno o veličini udjela. Ako se radi o pravnoj osobi koja ima imovinu od interesa za Republiku Hrvatsku ili djelatnost od interesa za Republiku Hrvatsku da tada Republika Hrvatska može putem državnog odvjetništva zatražiti da se zaštite određena prava. U tom kontekstu bi bilo dosta interesantno razmotriti posebno pitanje koje je ovdje obuhvaćeno a gdje jedinice lokalne i regionalne samouprave razmotriti posebno pitanje koje je ovdje obuhvaćeno, a gdje jedinice lokalne i regionalne samouprave više dakako ne bi morale i to je napokon riješeno u skladu s Ustavom. Jer se ne mogu više … [[Govornik se ne razumije.]] Ali treba ostaviti i mogućnost da jedinice lokalne i regionalne samouprave mogu od Državnog odvjetništva i … [[Govornik se ne razumije.]] zatražiti da ga ono zastupa. Kao maltene na tržištu ponude usluga koje se mogu pojaviti. Međutim postavlja se sada jedno specifično pitanje. Kada se radi o graničnim područjima između jedinica lokalne i regionalne samouprave i državne, države vezano za područja od interesa za Republiku Hrvatsku ali i za pojedinu jedinicu lokalne i regionalne samouprave da li tada i u takvoj situaciji može intervenirati Državno odvjetništvo i bez ovlasti jedinice lokalne i regionalne samouprave. Naravno radi zaštite interesa Republike Hrvatske, u krajnjoj liniji kao … [[Govornik se ne razumije.]] u konkretni spor. Ja mislim da bi to pitanje trebalo dodatno razmotriti do konačnog prijedloga s obzirom da se radi o vrlo važnim pitanjima kojih će biti. Primjerice uzmite poljoprivredno zemljište i raspolaganje poljoprivrednim zemljištem koje obavljaju jedinice lokalne samouprave uz prethodnu suglasnost odnosno dato mišljenje Ministarstva poljoprivrede i šumarstva. U takvoj situaciji sasvim sigurno da se neka pitanja trebaju dodatno razriješiti, jel'? I u takvo, u to pitanje trebalo bi posebice razmotriti kao što bi bilo dobro propisati ovom izmjenom i dopunom zakona obvezu pojedinih odjela Državnog odvjetništva. Dakle i kaznenog i imovinsko-pravnog. Ne samo kao metodu rada nego i zakonsku obvezu kad su dužni međusobno se informirati, razmijeniti informacije o pojedinim predmetima ako se u isto vrijeme nalazi interes, potreban interes Republike Hrvatske da se štiti i imovinski i kazneno-pravni interes Republike Hrvatske u progonu kaznenog djela. I u takvoj situaciji mislim da bi bilo dobro taj dio raspraviti i dodatno urediti. Najinteresantnija ili jedna od interesantnijih rješenja za, koja se meni sviđa je pitanje članka oko sigurnosne provjere gdje se kandidatu ima pravo upoznati s rezultatima u skladu s posebnim propisima ako je propisan postupak vršenja provjere. Međutim ovdje se pridružujem onima koji tvrde da bi svi koji su se javili na natječaj morali biti obuhvaćeni provjerom iz jednostavnog razloga jer sama prijava na natječaj zapravo prihvaća se i postupak koji zakon propisuje da određene stvari možete provjeriti. Drugo je pitanje dakako da u takvom segmentu se treba otvoriti mogućnost da svaki kandidat bude informiran. I treće pitanje koje je ovdje djelomično naznačeno, a to je pitanje da se može, da kandidat može naravno državnom odvjetniku izložiti svoje protivljenje takvoj provjeri i na temelju činjenice i dokaza koje provjera eventualno nije imala, ali … [[Govornik se ne razumije.]] je pitanje kako može zaštititi svoje pravo? Naime ovo nije samo pitanje Zakona o izmjenama i dopunama zakona o Državnom odvjetništvu nego ovo je pitanje zapravo zaštite ljudskih prava i sloboda čovjeka i građanina u svim postupcima provjera koje se odvijaju i koje kod nas nijednim zakonom do kraja nije razriješeno. Postavlja se pitanje da li te provjere sigurnosnog karaktera imaju karakter upravnog akta ili nemaju karakter upravnog akta i da li se može voditi spor? Naime na osnovu tih provjera se odlučuje dalekosežno o pojedinim pitanjima i pravima pojedinca u određenim postupcima, natječajima i tako dalje, a da on praktički osim u ovom slučaju gdje se može sada izložiti ipak protučinjenice i argumente državnom odvjetniku zapravo on nema mogućnosti da se osporava ta pitanja s obzirom na tzv. tajnost, tajnih provjera, a ja mislim a to nije nikakva tajnost tajnih provjera. U građanskom društvu građani moraju imati mogućnost ta prava svoja zaštititi osim ako se ne radi o takvim podacima koji su od interesa za zaštitu obrane i sigurnosti Republike Hrvatske. Ja mislim da se o takvim pitanjima zapravo ne radi. Da je zbog toga neophodno potrebno osigurati prvo da svi kandidati budu koji su se prijavili na natječaj budu obuhvaćeni provjerom. I drugo da svi imaju pravo uvida u rezultate provjere svoje osobne, ne drugih. I treće, da mogu se obratiti višem državnom odvjetniku sa iznošenjem protuargumenata ili činjenica koje su u provedbenom obuhvaćene, a koji oni tvrde da nisu istinite i naravno da u datom trenutku treba razmotriti mogućnost da mogu voditi i upravni spor da dokažu pred sudom da nije to pitanje nadležno. To treba još jedanput razmotriti jer je to pitanje koje će se svakako … [[Govornik se ne razumije.]] i koje će na kraju krajeva vjerojatno završiti i kao ustavni spor kao, u ustavnoj tužbi pred Ustavnim sudom jer se otvara sukob oko nekoliko stvari. S jedne strane svim građanima se jamči pristup svim javnim službama u skladu sa zakonom, a s druge strane zapravo ovom provjerom ih eliminirate. Ne možete im omogućiti u skladu sa Ustavom da mogu zaštititi svoja prava pred nadležnim sudskim tijelom. Dakle u takvoj situaciji je očigledno da ima nekih kontradiktornosti i zbog toga neovisno o svim ovim primjedbicama koje po mom sudu mogu pripomoći da bude još bolji tekst ja ću podržati ovaj Prijedlog zakona u prvom čitanju, a nadam se da će predlagatelj razmotriti to, i ove primjedbe da ih uvrsti do konačnog prijedloga, izrade konačnog prijedloga zakona. Hvala lijepa.
Hvala. Poštovani zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine predsjedniče. Kolegice i kolege, poštovana gospođo ministrice. Svaki zakon i u postupku donošenja i nakon što ga usvojimo ima svoje nedostatke, rupe, nejasnoće ili mogućnost različitog tumačenja. I ovu svoju raspravu … /Govornik je isključen./ … mogući problem ovog Zakona vjerujući da ste i vi u najboljoj namjeri predlagali ove promjene, ali nisam siguran da ste otklonili jedan problem koji je u Hrvatskoj prisutan, a potvrdili su mi mnogi ljudi koji rade u Državnom odvjetništvu da doista jest tako. Kad raspravljamo u ovoj sabornici često se koristimo primjerima tuđih, drugih ljudi, drugih građana a ja ću problem o kojem vam želim ukazati ispričati na vlastitom primjeru kako bi bilo vjerodostojnosti i da se ne skrivam iza tuđih problema. Uglavnom prije nekoliko godina predsjednik jedne romske udruge podnio je protiv mene kaznenu prijavu. Da sam neovlašteno potrošio njihov novac. Samo 3 dana nakon toga podnošenja prijave posjetili su me inspektori policije. Odgovorio sam otprilike na 108 pitanja i fotokopirao 15 kila dokumenata. Bili su korektni, odradili svoj posao i otišli. Nakon 30 dana pitao sam: «Dobro, što sad dalje? Kako?» Kaže: «Mi smo došli po nalogu i zahtjevu općinskog državnog odvjetnika, završili smo posao i predali izvještaj njemu. I to je ono što je bilo naše.» Nazvao sam općinskog državnog odvjetnika i pitao: «Kada ću dobiti optužnicu?». Kaže: «Nikad.» Dobro. «A kada ću dobiti papir da neće biti optužnice?» Kaže: «Nikad.» «Oprostite, ne razumijem. Kako?» «Gospodine Lesar vi niste bili stranka u postupku.» Rekoh: «Čekajte kako sad provedena je kriminalistička obrada», citiram «i optužen i osumnjičen sam zapravo bio za kazneno djelo zloupotrebe službenog položaja, krađe novca, nenamjenskog trošenja novaca». Bilo je 6 točaka. «Ne, vi niste stranka u postupku.» «A tko je stranka u postupku?» Kaže: «Onaj tko je podnio zahtjev za pokretanje i utvrđivanje … [[Govornik se ne razumije.]] « «I što sad?» Kaže: «Ništa, evo ja sam vam rekao da nema ničeg.» Ali oprostite ja bih volio papir, jer je javnost izviještena da sam bio osumnjičen da sam krao. Niti imamo praksu citiram niti imamo praksu niti zakonsku obavezu da vama damo jedan papir da vi niste učinili kazneno djelo. Nisam mogao vjerovati. Mislio sam da se krivo zakon tumači, pa sam se raspitivao na svim relevantnim adresama i zakon i doista je tako i dan danas Državno odvjetništvo, općinska, županijska i ovdje u Zagrebu građanima protiv kojih su podnijete kaznene prijave nakon završetka citiram kriminalističke obrade i utvrđivanje činjeničnog stanja ne izdaje nikakav dokumenat iz kojeg bi se vidjelo da je nakon obrađenog slučaja utvrđeno da nema elemenata kaznenog djela. To što je činjenica o podizanju, odnosno provođenju kriminalističke obrade bila u javnosti, to što je rečeno da je postupak proveden nema veze. Nakon završetka toga možete samo imati snagu svog argumenta ljudima reći jesu me obradili i nisam kriv. E sada, ja vjerujem i znam da su državna odvjetništva zatrpana velikim brojem anonimnih prijava, da postupaju odmah ne želeći ući u situaciju da ne reagirajući upadnu u neželjene posljedice. Ja znam da imaju puno posla. Ja znam da posebice reagiraju onda kada su osobe javnosti poznate i to je sve, ali naprosto ne mogu vjerovati da i sada ovom novelom zakona, mijenjanjem koje radimo opet građane, državljane ove države za koje se dokaže da nisu krivi nećemo dati niti jedan papir i reći završili smo i sve o.k. pa vas ljubazno molim ne zbog sebe jer takvih slučajeva je bilo jako puno nekih javnosti poznati, neki nepoznati da do drugog čitanja i konačnog teksta zakona ovaj problem razriješite u zakonu da naprosto ne može biti činjenica da nakon završetka postupka i donošenje pravorijeka Državnog odvjetništva dokumenat o tome dobiva samo podnositelj, a ne i osoba koji je bio predmet kriminalističke obrade. Društvo su osjetljivi na takve stvari. Posebice zbog mogućnosti da anonimnim prijavama, izmišljenim optužbama se nanosi ogromna šteta ljudima koji kasnije nemaju nikakve načine, mehanizme da javnosti objasni o čemu se radi. Vjerujem da je jedna odredba u zakonu i jedan list papira koje bi odvjetništvo izdalo takvom čovjeku ne bi bio preveliki trošak za državni proračun i veliko opterećenje za samog državnog odvjetnika je dovoljna jedna rečenica. Eto to je moj apel gospođo ministrice vama da u ovom zakonu sada iskoristimo tu situaciju i ne dozvolimo više, a često su i razlozi i motivi podnošenja anonimnih prijava upravo diskreditacija. Nije bitno završetak postupka, bitno je to da u početku postupka bude žigosan kao potencijalno moguće sumnjiva osoba. Hvala vam lijepa.
Hvala. Replika. Poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Pa pravno je sve točno što je rekao uvaženi kolega Lesar ali je zaboravio jedan drugi dio. Budući da je riječ bilo o kaznenoj prijavi, znači išla je općinskom vjerojatno Državnom odvjetništvu ona je zatražila postupanje policije, tako da je bez obzira na ovu svu činjenicu vama u policijskom dosjeu ostala upisana činjenica da je protiv vas bila podnesena kaznena prijava, a to vam znači slijedeće kada se govori o onoj sigurnosnoj provjeri, kada se radi sigurnosna provjera onda oni prvo ulaze u bazu policije. I sad će vam taj dio iako nemate nikakve odgovornosti, bila je anonimna kaznena prijava ali ako jednoga dana budu radili sigurnosnu provjeru to će biti minus jer je policija evidentirala da je protiv vas bila podnesena kaznena prijava. U tome je taj cijeli problem i to treba razriješiti znači ne samo u sklopu Zakona o ovome i naložiti policiji da u takvim slučajevima mora to brisati iz evidencije. Jer oni će vam svaki put kada se nešto dogodi oni će reći taj i taj je osumnjičen ili to i to koji je već bio kazneno znate kako to već ide to u tom smislu. Tako da je dobar ovaj primjer samo se ne zna što je sa novcem tim bilo kasnije.
Da, da. Odgovor na repliku poštovani zastupnik Dragutin Lesar.
Kolega Kovačević, hvala vam lijepa na produženju ovog mogućeg problema u policijskim dosjeima. Znate, kad takve stvari u dosjeu čovjeku piše onda može biti i zadovoljan. Jer što više takvih prijava neutvrđivanja počinjenja kaznenog djela znači da imaš dobrih dušebrižnika tome i doista bi trebalo razmotriti obavezu brisanju takvih podnešenih kaznenih prijava iz dosjea građana naročito u policiji. Jer znate, vremena se mijenjaju, vlasti se mijenjaju, političke situacije se mijenjaju. Čovjek nikad nije siguran kada to može biti upotrijebljeno ili je zloupotrijebljeno. A što je sa novcem da sam dobio odgovor državnog odvjetnika onda bi vam sad mogao dokumentirati što je. Hvala.
Hvala. Završni osvrt ministrica pravosuđa Ana Lovrin. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine predsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici. Evo ja svima zahvaljujem na doprinosu u ovoj raspravi o prijedlogu izmjena i dopuna Zakona o Državnom odvjetništvu u prvom čitanju. I ministarstvo kao predlagatelj i Vlada će uzeti u obzir sve iznijete primjedbe uglavnom i većina njih ide ka poboljšicama predloženoga teksta. Još uvijek pod dojmom ekspozea zastupnika Lesara vjerojatno mnogi ovdje imaju iskustva sa anonimnim kaznenim prijavama i ja sam čula jednu primjedbu iz klupe ovdje nije da nisi kriv, nego ti nije bilo dovoljno dokaza što je vrlo ružno i što ostaje. Ali na žalost nije predmet ovoga zakona, nego Zakona o kaznenom postupku i Zakona o policiji kroz koji bismo to mogli zaista urediti poglavito jer su anonimne prijave vrlo često predmet osobnih obračuna, a nekako u javnosti nije demokratski doseg da je svatko nevin dok mu se ne dokaže suprotno već se vrlo rado odmah proglasi krivim. Imali smo u ime Kluba HSP-a jedan ovako dosta eksplicitan upit hoće li Državno odvjetništvo ubuduće postupati po službenoj dužnosti za kazneni progon i o očuvanju imovine. Jasno da hoće. To mora i sada po sadašnjem zakonu a i po jasnoj ustavnoj definiciji koja kaže da je Državno odvjetništvo samostalno, neovisno pravosudno tijelo ovlašteno i dužno postupati protiv počinitelja kaznenih i drugih kažnjivih djela i poduzimati pravne radnje radi zaštite imovine Republike Hrvatske. Dakle, kolega Kovačeviću prema ustavnoj odredbi ono to mora, a Izvješće o radu Državnog odvjetništva bilo ovdje pred ovim Hrvatskim saborom i prihvaćeno je gotovo jednoglasno koliko pamtim. Dakle ukoliko danas nismo zadovoljni sa time, vjerojatno ćemo iskazati u izvješću za ovu godinu. Jasno da je, vi ste ponovili u svojoj raspravi bijeg dilera, 80 i koliko kaznenih prijava, 90. Upravo stoga se ide u izmjene i dopune Zakona o kaznenom postupku i Zakona o policiji jer je u tim slučajevima izuzetno važan predistražni i istražni postupak radi osiguranja i prikupljanja dokaza jer obično stvar padne na sudu kada nema dovoljno dokaza premda se bruji o pojedinim djelima. Iskazano je u više navrata pitanje sigurnosne provjere. Ja mislim da su te primjedbe treba ih uzeti u obzir, dakle o tome da sigurnosna provjera bi trebala biti ne po procjeni državnog odvjetnika već za svakog prijavljenog kandidata za državno odvjetničku dužnost, a zašto uz prijavu, dakle i u Zakonu o sigurnosnim službama za djelatnike sigurnosnih službi također se traži njihov pristanak na sigurnosnu provjeru, a pristanak se traži jednostavno zbog transparentnosti da se ne kaže da se ljudi provjeravaju negdje iza njihovih leđa i potajice već da oni znaju da će biti sigurnosno provjereni i svakako i da svaki iole ozbiljan kandidat i pristaje na tu sigurnosnu provjeru. Bilo je primjedbi od predstavnika SDSS-a da možda ne bi trebalo ukidati zastupanje po punomoći za lokalne i regionalne jedinice zbog toga što će ih to koštati novaca pa mnoge male jedinice i nemaju sredstava. Napominjem da i do sada Državno odvjetništvo po postojećem zakonu nije zastupalo besplatno lokalne i regionalne jedinice već su one plaćale naknadu za zastupanje po odvjetničkoj tarifi. Primjedbu, također će se razmotrit primjedba i mislim da ju treba uzeti u obzir, a to je primjedba o direktnom nadzoru Ministarstva pravosuđa i nižim državnim odvjetništvima da to može ministarstvo izvršiti direktno a ne putem višeg Državnog odvjetništva i također ćemo razmotriti ovu primjedbu o dostupnosti imovinskih kartica javnosti kako u slučaju državnih odvjetnika tako i u slučaju sudaca iz razloga što ne vidimo razloga da to ne bude kao i u slučaju svih drugih dužnosnika. Ovu izmjenu kluba SDP-a isključivo protivljenje nisam sasvim razumjela u članku 69. u kojim se određuje koji su podaci tajni iz razloga što evo čuli smo da je ovaj osnovni tekst zakona zapravo iz doba koalicijske Vlade da je izvrstan i da su ovo poboljšice, identičan tekst je i u osnovnom zakonu glede toga da državni odvjetnici i njihovi zamjenici da su tajni podaci koje oni odrede takvima identičan je, taj identičan podstavak je prenijet i u novi tekst ono što je ovim zakonom dodano, zaštita tajnosti podataka u slučaju kada se radi o maloljetnim i malodobnim osobama, dakle o mladeži i napredak ovog zakona je utoliko što više neće se kao do sada Pravilnikom o unutarnjem poslovanju utvrđivati što je tajna već je to utvrđeno zakonom, a pravilnikom će se samo utvrđivat način čuvanja predmeta koje sadrže poslovnu tajnu. Bilo je iznijeto o imovinskim karticama, međutim mislim da gospodin zastupnik Leko nije vidio u prijelaznim odredbama da jest obeza i za već imenovane državno odvjetničke dužnosnike, dakle time smo ispravili ono što nam je promaklo u Zakonu o sudovima. Bilo je govora o mirnom rješavanju sporova, ovo je ministarstvo upravo potaklo i Ministarstvo financija i vladu da gdje god to možemo da velike sporove sa državom pokušamo riješiti na miran način ali tu se radi o naslijeđenim obvezama koje su preuzete prije ove Vlade a da nije bilo pokrića u proračunu prema otme, ali svakako zbog opterećenja sudova i zbog toga što se nepotrebno povećavaju financijske obveze valja to riješiti mirnim putem. I još samo nešto, bilo je tu, netko je rekao u raspravi da Državno odvjetništvo proganja hrvatske branitelje. Nipošto to nije tako niti bi trebalo igdje to izgovoriti, Državno odvjetništvo proganja osobe za koje se osnovano sumnja da su počinili kazneno djelo pa u ovom slučaju ovaj ratni zločin, a svakako Državno odvjetništvo mora postupati protiv svih takvih počinitelja kaznenog djela ma iz koga doba bili ukoliko su još živi jer nije nastupila u ovom slučaju djela ratnih zločina ne zastupa zastara. Također valja razmotriti i primjedbu i vjerojatno će se ugraditi u konačan tekst zakona primjedbu zastupnika Tomljenovića koji postavlja pitanje što je sa suglasnostima na ugovore velike vrijednosti ukoliko se ne radi o nekretninama, a vrijednosti su često puno puno veće nego sačme nekretnine i također primjedbe i poboljšice i razrada pitanja zastupanja kod tvrtki i trgovačkih društava u većinskom ili u vlasništvu države, dakle to zaista treba razraditi i to ćemo učiniti do drugoga čitanja. Evo još jedanputa zahvaljujem na raspravi, na prijedlozima rješenja koja ćemo ugraditi u konačni tekst zakona. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o Državnom odvjetništvu. Dajem na glasovanje sljedeći zaključak: "Prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o državnom odvjetništvu. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona." Molim glasovati. Uključimo se. Rezultat? 77 glasova za, 7 suzdržanih, 8 protiv prihvaćen predloženi zaključak.
Hvala. Gospodine predsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici. Zakon o javnom bilježništvu stupio je na snagu u rujnu 93. godine i ovaj zakon predstavlja temeljni dokument kojim se u hrvatski pravni sustav nakon više od 50 godina ponovo vraća javnobilježnička služba. Danas u Republici Hrvatskoj radi 259 javnih bilježnika. Njihov broj je, sjedište i broj je određen pravilnikom o službenim sjedištima javnih bilježnika. Ukupno ima 316 javnobilježničkih mjesta, a danas radi kao što sam već rekla, 259 javnih bilježnika i 181 javnobilježnički prisjednik. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnom bilježništvu koji predlaže Vlada ide u smjeru tehničkih izmjena i nekih bitnijih izmjena Zakona. U tijeku 10-godišnje primjene ovog Zakona uočene su odredbe koje su zbog nepreciznosti, nejasnoća i loše tehničke uređenosti javnim bilježnicima stvarale poteškoće i dovodile do različitog nejednakog postupanja pri sastavljanju i izdavanju istovrsnih javnobilježničkih isprava i obavljanja drugih javnobilježničkih radnji kao i različito postupanje nadzornih i drugih tijela kada odlučuju o pravima i obvezama javnog bilježnika. Stoga je ovim Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o javnom bilježništvu prvenstveno se nastojalo otkloniti uočene nepreciznosti i nejasnoće pojedinih odredbi kao i dograditi zakonska rješenja, obzirom na nove poslove koji su javnim bilježnicima povjereni. Zakon o nasljeđivanju, dakle, ostavine i Ovršnim zakonom. Bitne izmjene ovog Zakona jesu u tome da obzirom da je broj javnih bilježnika i sjedišta javnobilježničkih ureda bio utvrđen još 1994. godine, potrebno je kriterije za utvrđivanje broja javnih bilježnika utvrditi prema broju stanovnika na određenom području, prema stupnju gospodarskog razvitka i pravnog prometa, te iz razloga što temeljem Ovršnog zakona sada javni bilježnici postupaju u ovršnim postupcima na temelju vjerodostojne isprave, a sukladno Zakonu o nasljeđivanju i nespornim ostavinskim postupcima. Nove ovlasti i povećani opseg poslova nameću potrebu da se u pojedinom službenom području može i povećati broj javnih bilježnika. Stoga se ovim izmjenama i dopunama predlaže da Ministarstvo pravosuđa uvažavajući razvijenost gospodarskog i financijskog tržišta može odrediti i veći broj javnobilježničkih mjesta nego što je sada utvrđeno, odnosno na pojedinom području smanjiti broj javnobilježničkih mjesta. Ovdje ukazujem upravo na ovaj podatak koji sam pročitala na početku, a iz koga se vidi da 316 javnobilježničkih mjesta koji su određene pravilnikom o službenim sjedištima javnih bilježnika očito nisu zaživjele. Dakle, da je taj, kako bih rekla, gospodarski razvitak pojedinih dijelova doveo do toga da imamo zapravo 259 javnih bilježnika samo u odnosu na 316 predviđenih, a da se ovaj nesrazmjer u broju i prometu i određenim područjima rješavao preko javnobilježničkih prisjednika gdje su se onda na pojedinim javnobilježničkim mjestima osim bilježnika radili i prisjednici. Ovim Zakonom predlaže se također da se uvjeti imenovanja javnih bilježnika propišu na način da je ova služba dostupna svim građanima Republike Hrvatske pod jednakim uvjetima. Što znači da je isključena prednost kod imenovanja javnih bilježnika za javnobilježničke prisjednike. Što se tiče propisanih uvjeta koje moraju ispunjavati kandidati, smanjuje se potreban broj godina na način da može biti imenovan za javnog bilježnika osoba koja ima 5 godina staža nakon pravosudnog ispita. Sada se taj rok smanjuje na 3 godine radnog staža na pravnim poslovima, čime se taj uvjet približava negdje uvjetima za suca koji su 2 godine za savjetnika sudskog, odnosno 4 na drugim pravnim poslovima. Također je ovim Zakonom ukinuta obveza da već kod prijavljivanja za javnog bilježnika taj kandidat mora imati opremu i prostor. To je činilo teškoće kandidatima jer bi se prijavilo više kandidata. Svi su morali unaprijed osigurati prostor i opremu, a često nisu bili imenovani, stoga je sada potrebno da se kandidat obveže i da izjavu da će osigurati prostor i opremu za javnobilježnički ured. Do sada Zakonom o bilježništvu nije bio ograničen broj javnobilježničkih prisjednika. Ovim izmjenama i dopunama se predlaže ograničiti broj jer je u pojedinim javnobilježničkim uredima zaposleno 2 ili više javnobilježničkih prisjednika i na taj način dolazi do stvaranja velikih javnobilježničkih ureda u kojim građanin gubi kontakt sa javnim bilježnikom jer javni bilježnik svoje javnobilježničke poslove prenosi na prisjednike. Intencija Zakona je da javni bilježnik bude nositelj funkcije javnobilježničke službe, a ne da prenosi to na druge osobe. Na koncu, država i je i daje povjerenje javnom bilježniku kada mu prenosi, zapravo, dio svoga posla. Stoga se predlaže ovim izmjenama da se odredi Zakonom da u jednom javnobilježničkom uredu može biti zaposleno najviše 2 javnobilježnička prisjednika, a što može biti garancija da će se i u razvijenim gospodarskim, financijskim, pravnim i drugim mjestima moći udovoljiti zahtjevima građana. Do sada su u javnobilježničkim uredima bili zaposleni javnobilježnički prisjednici, javnobilježnički vježbenici kao i diplomirani pravnici s pravosudnim ispitom, a kojima status nije bio određen. S obzirom da je Zakon odredio poslove koje obavlja javnobilježnički prisjednik i vježbenik, a nije odredio poslove koje u javnobilježničkom uredu obavlja diplomirani pravnik s pravosudnim ispitom kao i njegove ovlasti, ovim izmjenama se predlaže da se takvim diplomiranim pravnicima dade status javnobilježničkog savjetnika kao zakonsko rješenje po uzoru na sudske savjetnike, a evo i državno odvjetničke savjete. Također se predlaže da u javnobilježničkom uredu može biti zaposlen i jedna javnobilježnički savjetnik. Ovim Zakonom predlaže se također da zastupnici pravnih osoba, odnosno njihovi punomoćnici mogu deponirati potpis kod javnog bilježnika. Do sada je to bila ustaljena praksa i to se u javnobilježničkim uredima radilo, međutim nije bilo regulirano zakonom pa mislimo da to valja urediti ovim izmjenama i dopunama. Što se tiče odgovornosti javnih bilježnika Ministarstvo pravosuđa nije imalo ovlasti za pokretanje disciplinskog postupka protiv javnih bilježnika, premda je Zakonom Ministarstvo pravosuđa ovlašteno provoditi nadzor nad radom javnog bilježnika. Prema sadašnjem Zakonu za pokretanje disciplinskog postupka ovlašteni su Hrvatska javnobilježnička komora, Zakonom određeni državni odvjetnik i oštećenik. S obzirom da Ministarstvo pravosuđa provodi nadzor nad radom javnog bilježnika ovim se izmjenama predlaže da se Ministarstvu pravosuđa da mogućnost da bude ovlašteno za pokretanje disciplinskog postupka protiv javnog bilježnika. I na kraju disciplinski postupak zbog neurednosti kao i zbog disciplinskog prijestupa javnog bilježnika provodi hrvatska javnobilježnička komora, odnosno disciplinska vijeća i nadležni disciplinski istražitelj, međutim o pokrenutom disciplinskom postupku i izrečenim disciplinskim kaznama Ministarstvo nema nikakvih saznanja, stoga se predlaže da su disciplinska tijela dužna o pokrenutom disciplinskom postupku i izrečenim disciplinskim kaznama izvijestiti Ministarstvo pravosuđa jer temeljem Zakona o javnom bilježništvu ministarstvo provodi postupak razrješenja javnog bilježnika. Gospođe i gospodo, ovo su ukratko izmjene predloženog zakona. Hvala.
Hvala. Odbor za pravosuđe, predsjednik poštovani zastupnik Emil Tomljanović. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, uvažena gospođo ministrice, pomoćnice ministrice, kolegice i kolege. Odbor za pravosuđe Hrvatskog sabora razmotrio je na 42. sjednici održanoj 29. lipnja 2006. godine Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnom bilježništvu koji je predsjedniku Hrvatskoga sabora podnijela Vlada Republike Hrvatske aktom od 14. lipnja 2006. godine. Odbor je predmeti zakon raspravio na temelju svoje nadležnosti iz članka 73. Poslovnika Hrvatskog sabora u svojstvu matičnog radnog tijela. Uvodno predstavnik predlagatelja istaknuo je da se predmetnim prijedlogom uređuje da Ministarstvo pravosuđa može na pojedinom području povećati, odnosno smanjiti broj bilježnika, predlaže se ograničenje broja javnobilježničkih prisjednika i određuje se status zaposlenika u javnobilježničkom uredu. U raspravi su članovi odbora podržali prijedlog zakona uz sljedeća mišljenja, prijedloge i primjedbe. Predlaže se podrobno preispitati postojeće kriterije za određivanje broja javnih bilježnika na određenom području analizom postojećeg stanja i analizom financijskih pokazatelja rada javnih bilježnika. Mišljenje je da se predloženim izmjenama treba otvoriti mogućnost konkurencije u radu javnih bilježnika i predlaže se podrobna analiza svih segmenata normativnog uređenja ovog iznimno važnog prijedloga te precizno uređenje odgovornosti javnih bilježnika. Nakon provedene rasprave Odbor za pravosuđe jednoglasno je sa 7 glasova za odlučio Hrvatskom saboru predložiti sljedeće zaključke. Prvo, prihvaća se Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnom bilježništvu. I drugo, sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja iznijeta u raspravu o Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnom bilježništvu uputit će se predlagatelju radi izrade Konačnog prijedloga Zakona. Hvala.
Hvala. Otvaram raspravu. Klub HDZ-a, poštovani zastupnik Dražen Bošnjaković. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, gospođo ministrice. Pred nama je Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnom bilježništvu. Javno bilježništvo je institucija sa kojom se svatko od nas, sasvim sigurno i naši građani vrlo često sreće jer u Ured javnog bilježnika uvijek idemo kad idemo ovjeriti nekakav potpis na nekoj ispravi, uvijek idemo kada moramo legalizirati neki već ranije potpisani dokument i tada vrlo često i negodujemo pa kažemo nekad smo te potpise i te ovjere radili u onim bivšim općinskim sekretarijatima i to nije ništa koštalo, a vidi koliko sad to košta. To je jedna stvar sa kojom se naši građani vrlo često sreću, međutim mislim da bilježnika ne možemo gledati samo kroz to. Bilježnik je vrlo značajna institucija koja ja bih rekao je pridonijela u velikoj mjeri jednoj kulturi poslovanja, jednom boljem funkcioniranju pravne države i jednoj pravnoj sigurnosti. Na koji način? Pa komparirajmo samo kako vrlo često naši poslovni ljudi bilo kao obrtnici, bilo kao predstojnici trgovačkih društava obavljaju i sklapaju poslove. Negdje uz janjetinu na ručku dogovore se, ne napišu naravno obveze u pravi ugovor u pravoj formi nego se dogovore napraviti, ja ću tebi izvršiti uslugu ovakvu, to košta toliko i sve je to divno i krasno, međutim nakon toga dođemo do problema, netko nekome nešto nije ispunio i do čega dolazi? Dolazi do pokretanja sudskog postupka, dovodimo svjedoke, angažiramo vještake, angažiramo pravosuđe i zapravo iz jednog poslovnog odnosa angažiramo cijeli državni aparat. Međutim, ako se pravilno koristi javni bilježnik, ako se koriste institucije koje zapravo naše zakonodavstvo omogućava tada taj poslovni odnos se može razriješiti puno brže. To znači ako se napiše ugovor, ako se u ugovoru navedu točno određena i jasna sredstva osiguranja za ispunjenje tog ugovora, ako dođemo kod bilježnika pa nam bilježnik solimnizira taj ugovor i stavi klauzulu ovršnosti tog ugovora, tada se ne moraju poslovni subjekti suditi, ne moraju voditi beskonačne parnice i dokazivati svoja potraživanja nego idu u onu zadnju fazu postupka, idu direktno u ovrhu. Čini mi se da su to na našem tržištu najbolje prepoznale poslovne banke i one tako funkcioniraju. Nema kredita bez solimniziranog ugovora, bez fiducije, nema kupnje auta dok se tako nešto ne napravi, ali sve to zajedno točno je i da košta, međutim pridonosi ipak jednoj većoj pravnoj sigurnosti, ipak jednom kvalitetnijem poslovanju na našem tržištu. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržava prijedlog izmjena ovih zakona jer smatramo da oni temeljni instituti koji se kroz izmjene ovog Zakona žele provesti, a to je ne želimo velike, ne želimo mega urede, ne želimo male tvornice administracije, nego želimo jedne primjerene javnobilježničke urede koji će imati najviše dva prisjednika i koji će zaista onu svoju temeljnu zakonsku definiciju ispunjavati, a to je da oni nisu zastupnici stranaka nego oni su povjerenici stranaka i to naravno u velikim bilježničkim uredima gdje kada stranka dođe, kada predstojnik trgovačkog društva dođe pa niti ne vidi bilježnika nego kontaktira isključivo sa prisjednikom, pomalo zapravo ide u drugi plan. Stoga klub Hrvatske demokratske zajednice smatra da je ovo jedna od najznačajnijih izmjena koja se ovdje predlaže i naravno da je podržavamo. Također vrlo bitna je, a vezana je uz ovu da se zapravo ukida ona na neki način privilegija kod imenovanja javnih bilježnika koji su do sada imali prisjednici i na neki način, ako je to bila jedna privilegija polako zatvaramo taj krug ljudi koji se bavi tim poslom i sprječavamo neke koji također sutra mogu se kvalitetno i dobro tim poslom baviti. Stoga mislim da su i ovo jako dobre izmjene. Također što se tiče odnosa da Ministarstvo pravosuđa može pokrenuti stegovni postupak obzirom da vrši nadzor nad radom javnih bilježnika ta odredba je sasvim logična kao što je logično da o provedenom stegovnom postupku i mjerama koje su u njemu izrečene je potrebno i nužno obavijestiti Ministarstvo pravosuđa. Ima jedna praktična odredba koja je također dobra a vezano za postupak natječaja i prijave za imenovanje za javnog bilježnika koja se odnosi na prostor. Do sada je to bilo svi oni koji su se natjecali, svi koji su tražili ovlast da budu javni bilježnici morali su doprinijeti dokaz da imaju osiguran poslovni prostor bilo u vlasništvu bilo u zakupu što je naravno iziskivalo i određene troškove za takve kandidate a sada prijedlogom ovog zakona uvodi se jedno praktičnije rješenje a to znači da se onaj koji bude imenovan obvezuje da u određenom roku osigura te uvjete. Također, obzirom na broj poslovnih događaja koji se u određenoj sredini dešavaju mislimo da je dobra i ova ovlast koja se daje Ministarstvu pravosuđa da vezano za promjene u određenoj sredini, broj poslovnih događaja da može mijenjati, da može imenovati i nove javne bilježnike ako se pokaže po broju predmeta da to ima opravdanja. Klub Hrvatske demokratske zajednice smatra da će izmjene ovog zakona jer zakon je donijet 93. a stupio na snagu 94. godine, da će doprinijeti jednom kvalitetnijem obavljanju ovih poslova jer niz odredbi se i usklađuje i sa Ustavom i sa zakonom. Nemojmo zaboraviti da smo u nekoliko godina dosta tih ovlasti koje je država imala prenijeli na javne bilježnike i to vezano za ovlasti postupanja u nasljednim stvarima, također vidjeli smo zadnjim izmjenama Ovršnog zakona također smo značajne ovlasti prenijeli na javne bilježnike i to je institucija koju treba razvijati jer ona pridonosi u svakom slučaju pravnoj sigurnosti i boljem funkcioniranju pravne države. Ovo je vrlo jedan dobar tekst prijedloga izmjena koji evo do drugog čitanja uz određene sitnije i manje nomotehničke korekcije mislim da je potpuno zadovoljavajući. Klub Hrvatske demokratske zajednice podržava donošenja zakona.
Hvala. Klub IDS-a poštovani zastupnik Damir Kajin. Izvolite!
Poštovani gospodine predsjedniče, cijenjena gospođo ministrice, uvažena gospodo zastupnici! Pa svega dvije rečenice o ovom zakonu. Hrvatska do 1993. kao što je odnosno 94. kako je što spomenuo i gospodin Bošnjaković nije imala tradiciju javnog bilježništva i logično je da se nakon trinaest ili nakon dvanaest godina zakon prilagođava aktualnom trenutku jer se i život u tih trinaest ili dvanaest godina bitno promijenio, postao je na neki način opakiji, postao je manje human, prilike su manje socijalne a i pojedini instituti koje danas imamo jučer nisu postojali. Međutim, i da ne donesemo ovaj po mom sudu nužan zakon ništa u Hrvatskoj ne bi bilo tragično, ništa se ne bi promijenilo, ništa se ne bi dogodilo. Život bi nesmetano išao i dalje. Međutim, nešto drugo je bitno. To su javno-bilježničke tarife. One su pretjerane, one su apsurdne, one doslovce deru kožu sa hrvatskih građana. Najmučnija kasta hrvatskih građana da ne kažem najpohlepnija danas su javni bilježnici i odvjetnici haških optuženika. Znači, Hrvatski sabor prvo bi trebao promijeniti Zakon o javno-bilježničkoj tarifi na način da sve te naknade u najmanju ruku prepolovi, to odmah bi trebao učiniti sada a potom bi trebalo ići u pisanje jednog ovakvog zakona. Znači, ovaj zakon ni na koji način ne može biti prioritet, on može čekati ali Zakon o javno-bilježničkim taksama ili tim tarifama mora se hitno promijeniti. Kao to otprilike izgleda? Recimo, članak 5. kada se nagrada određuje prema vrijednosti određuje se prema vrijednosti predmeta javno-bilježničke službene radnje itd. i onda se kaže kod dvostrano teretnih ugovora vrijednost tereta javno-bilježničke radnje određuje se prema vrijednosti one od uzajamnih činidbi koja je vrjednija. Jasno. Vrijednost stvari je njena tržna vrijednost, pa se kaže kod stjecanja uz naknadu mjerodavna je visina protučinidbe ukoliko nije tržišna vrijednost stvari viša. Jasno, za njih je to dobro. Kod ugovora o najmu i zakupu vrijednost se određuje prema jednogodišnjoj najamnini odnosno zakupnini osim ako se ne radi o najamnom ili zakupnom odnosu sklopljenom na kraće vrijeme. Uvijek idu prema onoj višoj cijeni. Vrijednost ugovora o osnivanju trgovačkog društva određuje se prema ukupnoj vrijednosti ulaganja svih članova. Ako je ulog određena poslovna djelatnost, pogon i slično vrijednost se određuje prema iznosu aktive te djelatnosti umanjenoj za obveze koje tereti. Neshvatljivo da je recimo jedna ovakva odredba može biti u tom zakonu. Kod promjena ugovora o osnivanju trgovačkog društva vrijednost posla određuje se prema veličini promjene s obzirom na imovinu društva umanjenu za obveze. Ako se promjena tiče određenog novčanog iznosa mjerodavan je taj iznos. Uvijek jasno viši iznos. Zatim, određivanje nagrade prema vrijednosti predmeta javno-bilježničkog akta tu su ti bodovi, do 5 hiljada kuna 25 bodova. To treba množiti sa deset pa to iznosi 250 kuna. U pravilu su to pravni poslovi od 50 pa na više tisuća. Svaki takav akt naprosto plaća se sa tisuću ili ne znam koliko kuna. Gospodo, jednom riječju ovo što se dešava u tom segmentu u najmanju ruku je pretjerano. Prije smo čuli od ministrice da u Hrvatskoj se može otvoriti 316 bilježničkih ureda, da u ovom trenutku mi ih imamo negdje 259 ako sam dobro zapisao taj podatak. Po tome bi netko još čak i mogao zaključiti da su oni ne daj Bože u lošem položaju jer ih nema dovoljno. Ali ponavljam, tarife valja trenutno smanjiti. Možda bi se čak i moglo reći za tu "kastu" da je njih malo ali onih koji gule je izuzetno puno. Znači, prvo što treba napraviti treba smanjiti te tarife, na taj način izaći u susret jasno građanima ove zemlje. I drugo, povećati taj broj javnih bilježnika da se dođe "do kakve takve konkurencije" jer ovo više vjerujte mi nema smisla.
Hvala. Poštovana zastupnica Ingrid Antičević-Marinović u ime Kluba SDP-a. Izvolite!
Hvala. Poštovani gospodine predsjedniče, poštovana ministrice sa suradnicom, kolegice i kolege! Ovaj Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnom bilježništvu sadrži čitav niz izmjena kojima se poboljšava rad bilježništva. Međutim, postoji jedna izmjena koja je nedopustiva i zbog koje izmjene Klub SDP-a ne može glasovati za ovakve izmjene. Naime, odmah ću reći da se radi o posebnoj sada ovlasti samog Ministarstva pravosuđa da kad ono samo naumi, istina ovdje je rečeno sukladno zakonu, određenim kriterijima ali ti kriteriji mogu biti i kaučuk odredba. Dakle, osim onih mjerodavnih i osim onih egzaktnih podataka, a to je broj stanovnika na određenom području sada će samo ministarstvo si može određivati, si daje za pravo da može određivati kolika je ekonomska moć na određenom području te samo može povećati odnosno smanjiti broj javno bilježničkih mjesta. Do sada je to moglo biti učinjeno samo na temelju zakona. Naravno da većina može i svako malo mijenjati zakon. Međutim ne, predlagatelj si smatra za ovo pravo da može eto zapošljavati ljude kao javne bilježnike, a ovdje je već bilo dosta riječi i animoziteta ovdje od kolege Kajina spram ove službe. Zašto je ovo jako važno da se ne dogodi? Zato što ova služba iako ispunjava i na vrijeme one zadaće koje su joj povjerene zakonom, zašto ipak ne uživa povjerenje među građanima? Pa dobrim dijelom zato što o onome koje je ipak malo paušalno a ne detaljno govorio kolega Kajin. Dakle mi u ovim izmjenama moramo učiniti sve da onaj animozitet koji postoji naspram ove službe se umanji, da ova služba zadobije ono povjerenje jer upravo u ime tog povjerenja joj je država i dala te ovlasti a ne na ovakav način. Sa ovakvim izmjenama zakona da se Ministarstvo samo odnosno ministar pravosuđa dobije ovlast da smanjuje ili povećava broj javnih bilježnika na određenom mjestu izaziva sumnju i podozrenje u objektivnost postupanja. Na kraju krajeva što će ministru i ovakva ovlast? Čak i da se najsavjesnije koristi bit će prigovora. Jer upravo nema nekakvih kontrolnih mehanizama da li se postupilo zaista po potrebi? A da jeste potreba za otvaranjem novih javnobilježničkih mjesta i novih, i većeg broja javnih bilježnika to je izvan svake sumnje. Izvan svake sumnje zbog toga što je još 2002. odnosno 2003. godine prebačen znatan dio poslova na javno bilježništvo. Pa da li je od tada tko više čuo da ima problema sa ostavinama, sa ostavinskim raspravama? Nije. To se dogodilo unatrag čitavog niza već godina. I to funkcionira u redu. Odnosno bez ikakvih zaostataka. Šteta je prava što se nije primijenio i Zakon o ovrsi iz 2003. godine nego je Ministarstvo lutalo pune dvije i po godine da li dati javnim bilježnicima dodatno posao ili ne? Međutim ipak nakon dvije i po godine kad smo mogli imati i znatno rasterećenje pravosuđa dolazi ipak sa prebacivanjem poslova ovrhe javnim bilježnicima ali samo na, zbog vjerodostojne isprave. Odnosno na temelju vjerodostojne isprave što je pogubno za same građane za koje ovrha za dalje jeste jedna nepremostiva druga parnica ali kad se država ili javna poduzeća okome na tog građanina onda to djeluje brzo i efikasno. Da ne spominjemo sada banke i druge financijske institucije koje se ne trebaju uopće niti bakčati sa ovrhom pa niti ovakvom ekspresnom jer su se osigurale fiducijem. Pozdravljamo svakako ovu odredbu kojim se ograničava broj javnobilježničkih prisjednika. Činjenica je da mnogi javni bilježnici gotovo više i nisu radili u svojem javnobilježničkom uredu nego je rad radio poveći broj javnobilježničkih prisjednika koji ga u potpunosti mogu zamijeniti. Ali smisao javnog bilježništva jeste neposredan kontakt sa strankom. Naravno da je njemu potrebno upravo i zbog odmora i zbog većeg broja posla koji određeni javni bilježnik ima i javnobilježnički prisjednik. Ali kažem izgubio se smisao javnog bilježništva na način da broj javnobilježničkih prisjednika nije bio ograničen. Međutim ono što nije učinjeno a što je trebalo učiniti i koji poticaj svakako je dolazio od strane samih bilježnika prema Ministarstvu pa čak i prema Javnobilježničkoj komori a ovomu, kad već spominjem javnobilježničku komoru onda bi bilo interesantno pogledati koliko je to i u kojim slučajevima Ministarstvo pravosuđa poslušalo mišljenje Javnobilježničke komore da se određena osoba imenuje javnim bilježnikom. U zadnje dvije i po godine niti jednom. Ne znam kako je sada u ovo recentno vrijeme. Pa bi trebalo vidjeti zbog čega eto nije prihvaćeno mišljenje javnih, javno-bilježničke komore? A u svakom slučaju ako se Ministarstvo odnosno resorni ministar ne složi sa mišljenjem Javnobilježničke komore bilo bi sasvim logično da se onda takva odluka i u tom smislu i obrazloži. Međutim Javnobilježnička komora je ignorirana kažem zadnje dvije i po godine da nijedan prijedlog nije, što izaziva dakle sumnju i podozrenje kako se imenuju javni bilježnici? A tim više dakle umjesto da razradimo mehanizme transparentnosti ovdje se dodatno daje ovlast Ministarstvu odnosno i resornom ministru da može dakle ne samo sada birati i osobe nego i, što nije ništa loše ukoliko se to vrši na jedan transparentan način i uz mišljenje Javnobilježničke komore koje mora biti onda utemeljeno nego da se određuje odnosno smanjuje broj javnobilježničkih mjesta. Ali nešto što je potrebno učiniti i što mislim upravo u cilju zadobivanja povjerenja i otklanjanja odiuma javnosti naspram ove važne i prevažne službe jeste da se uvedu kvote. To velika većina javnih bilježnika traži. Ne traži onih 15% bilježnika o kojima se nadam je govorio kolega Kajin, ali i ne, šteta što je govorio o cjelokupnom i o svom javnom bilježništvu jer to ne stoji. Ono što ste rekli kolega i što je kolega rekao mi u Klubu SDP-a držimo da bi se moglo odnositi samo za 15% onih koji rade i žive u okruženju da isključivo imaju velike banke, veće, jače poduzeće. A ne u ime onih koji jedva sklapaju kraj s krajem jer nemaju ovako unosne poslove. Malo od nas tko nije se susreo sa ovom službom bar eto kad je kupovao auto na kredit odnosno na leasing. Bio je upućen točno kod određenog javnog bilježnika. To je nešto što Zakon o javnom bilježništvu isključuje i tretira kao ozbiljno, kao ozbiljni prekršaj i kršenje discipline. Međutim to se događa. Upravo bi Ministarstvo pravosuđa možda ne samo što je dobar dio ovih poslova odnosno stegovne odgovornosti provodi Javna bilježnička komora. Ali upravo u zakonu pošto je to notorna činjenica koju je teško sada doskočiti sada na kraj jeste upravo da se sistemom i sustavom kvota kao što je gotovo u svim zemljama koje imaju javni notarijat uvede i kako bi se poslovi ravnomjerno raspoređivali kod svih javnih bilježnika. Na takav način onaj najbolje dio plaćenih poslova kao što su oni koji imaju oznaku OU kod javnog bilježnika da jedan bilježnik ne bi ih imao 3000, a drugi jedva 300 a svi su školovani pod jednakim uvjetima i svi su kao dobri kadrovi iz pravosuđa od kojih se i regrutirala ova služba i stupili u javno bilježništvo. Dakle, upravo i da bi se omogućila i daljnja edukacija i jednaka stručna mogućnost svih javnih bilježnika koji bi mogli na takav način, ne samo mogli nego bili i obvezni pohađati i seminare i kongrese. Dakle, da bi upravo unutar takve i obvezne mini kvote bili upravo ravnomjerno opterećeni a to bi značilo dakle sa takvom preraspodjelom i obveznim uvođenjem kvota otvorilo bi se 5 stotina novih radnih mjesta što svakako nije malo. Na temelju postignutih rezultata u prošloj godini, evo u jednom gradu, u jednom našem većem gradu kako pišu nam javni bilježnici, a na kraju krajeva i Hrvatska javnobilježnička komora posjeduje analitičke podatke za svakog bilježnika, a time i za svaki grad dodjeljivala se kvota koja bi se mogla probiti kao svugdje u svijetu, u Europi na vlastito za plus ili minus 5%, a onda bi se slala obvezno slijedećem kolegi koji još nije dostigao tu predviđenu razinu. Osim ovih 5 stotina radnih mjesta za službenike na ovakav način otvorilo bi se 3 stotine radnih mjesta za pravnu struku. Ne samo za prisjednike i sad se ograničava broj što je dobro, ali za nova mjesta, ali jednako tako za javnobilježničke vježbenike. Na takav način uvelo bi se i jedinstveno radno vrijeme za prijem stranaka. Dakle, onaj odium koji sada egzistira sa ovakvom jednom ravnomjernom raspodjelom posla jer vidimo da su dobre nakane bile i u postojećem zakonu. Sada se to ne mijenja, ali pošto praksa govori upravo nešto drugo i pošto postoje ministarstvo može dobiti te podatke od same Javnobilježničke komore. Dakle, mi u SDP-u plediramo do drugog čitanja dakle da bi se napravio jedan značajniji iskorak u ovom smislu, a pogotovo što javne bilježnike očekuje čitav niz dodatnih poslova vjerojatno i oko mirenja i zašto ne. Ali ako bi ti kažem poslovi bili ravnomjerno raspoređeni po sustavu kvota da bi i građani bili zadovoljni i kažem taj stupanj povjerenja koji je jako važan za svaku javnu službu a na vlastito za javno bilježništvo mislim da bi bio na jednoj većoj i svakom slučaju priličnoj razini. Na kraju krajeva odbacili bi se i oni prigovori o favoriziranju određenih bilježnika. Ja ću se još jednom evo u ime Kluba SDP-a prisjetiti one situacije kada je krenulo prebacivanje ostavinskih predmeta, nespornih ostavinskih predmeta na javne bilježnike. To je išlo dakle sasvim, sasvim u redu po određenim kriterijima kako je to zakon i predvidio i pod zakonskim aktima. Međutim, već sada imamo prigovor Klubu SDP-a dolaze prigovori od samih javnih bilježnika da već tome, da se narušio taj sustav ravnomjernosti, da već sada neki od sudova dobivaju kompliciranije, a neki jednostavnije predmete a svi su jednako tarifirani. Prema tome, o ovim sadržajnijim prigovorima možda je najteže reagirati i uspostavljati tu neku pravdu i pravičnost. Ali težina zadatka u svakom slučaju nije razlog da se od rješenja te problematike odustane. Naprostiv. Hvala.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Damir Kajin.
Kaže gospođa Antičević da je izražavam neki animozitet prema javnim bilježnicima. Ne daj Bože, rekao bi Kramarić, ali da deru kožu hrvatskim građanima deru i da su tarife apsurdne jesu. Pitajte građane. Pretvaraju se u pravom smislu te riječi u najpohlepniju kastu, a to se može riješiti samo smanjenjem tarifa. Sami ste spominjali da bilježnici ne rade sa strankama. Pa zašto ne rade? Pa zato jer im treba i malo vremena da i novac potroše. Znači rješenje je da se smanje tarife. 50 hiljada ostavinskih predmeta ima u Hrvatskoj. Vrijednost spora se određuje na temelju imovine. Pa da li smo mi svjesni kamo takva politika i to pisanja tarifa koju si sami bilježnici pišu, a mi im usvajamo naprosto vodi?
Povreda Poslovnika poštovana zastupnica Ingrid Antičević Marinović.
Kolega Kajin povrijedio je Poslovnik odredbu članka 209. Ispravljao je, ne, ne nemaš. Pa šta si ti njegov odvjetnik? Nemoj ovdje nadripisariti usred ovoga! Pa on je ispravljao nešto što ja uopće nisam rekla. Dakle da bi dalje širio svoju neku demagogiju. Jer javni bilježnici ne određuju tarifu. Zašto se niste se pobrinuli …/Govornik se isključio i ponovo uključio./… Dakle, ja sam upravo govorila o problematici s kojom se susreće javno bilježništvo i ispravljanju čitavog niza nepravdi koje građani doživljavaju kao nepravde, ali jednako tako i pojedini javni bilježnici naspram drugih javnih bilježnika.
Po mojoj ocjeni zastupnik Kajin nije povrijedio Poslovnik. Ako se vi s time ne slažete onda neka to arbitrira Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav. Nemojte mi! Budući da se vi s mojim mišljenjem slažete, onda neće biti potrebe za davanje mišljenja Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav. Slažete se jer ste ostali tacite i s time se slažete… … [[Upadica Antičević, ne razumije se.]] Poštovani zastupnik Jozo Radoš za Klub zastupnika HNS-a.
Hvala lijepo. Gospodine predsjedniče, gospođo ministrice, kolegice i kolege zastupnici. Dok kod nas često u Saboru vlada tzv. normativni optimizam, a to znači donosi se više zakona češće nego treba nadajući se da će zakoni sve promijeniti, a nije zakon pogotovo ne loš zakon taj koji to može. Ovaj zakon je primjer normativnog pesimizma. Punih 12 godina se mijenjao ovaj zakon nije. U međuvremenu se puno toga dogodilo i taj zakon je trebao vjerojatno doživjeti nekoliko promjena u proteklih 12 godina. U međuvremenu se promijenilo nekoliko zakona koji se tiču neposredno ovoga zakona, odnosno rada javnih bilježnika, Zakon o nasljeđivanju koji im je dao veće ovlasti, Ovršni zakon koji im je također prenio neke ovlasti, odnosno nadležnosti, Obiteljski zakon se promijenio, a ovaj zakon se dakle nije mijenjao punih 12 godina i bilo bi svakako dobro da je ovaj zakon pratio i procese koji su se događali sa ostalim zakonima, ali jednako tako da je pratio i broj javnobilježničkih mjesta, odnosno javnih bilježnika u Republici Hrvatskoj, jer gotovo je nemoguće da bi prvi puta kada je određen broj javnobilježničkih mjesta da se odmah pogodi optimalan broj. Trebalo je ako ni zbog čega drugoga, onda možda uvesti neke nove kriterije kada se možda vidjelo da ti kriteriji koji su posredni nisu baš najbolji kriteriji. No, zapravo ja podržavam u ime Kluba zastupnika Hrvatske narodne stranke ove promjene, ali bih upozorio na jedno od najvažnijih pitanja, a to je upravo pitanje broja javnih bilježnika, odnosno broja javnobilježničkih mjesta. Bilo bi dobro da uz ovaj prijedlog zakona imamo i analizu rada javnobilježničkih ureda javnih bilježnika. Ono što je govorio kolega Kajin tiče se nekih, pretpostavljam nekih javnih bilježnika koji su u poziciji zarađivati doista ekstremno visoke novce, ali se ne tiče nekih drugih javnih bilježnika koji to nisu u stanju, pretpostavljam da je tako i bilo bi dobro da imamo ovdje pregled poslovanja javnobilježničkih ureda. Ovo je prava prilika. Mi nemamo drugih prilika u Hrvatskom saboru o tome razgovarati. Koliki je opseg njihovih poslova, koliki je broj riješenih predmeta, koliki su njihovi prihodi, koliki je broj uposlenika itd. da bi onda mogli meritornije govoriti o tome da treba povećati broj javnobilježničkih ureda. Ja naravno o tome bez tih podataka mogu govoriti samo paušalno, a to znači da je u međuvremenu došlo dakle do povećanja opsega posla promjenom ovih dvaju zakona, dakle dio ovršnih postupaka, dio postupaka nasljeđivanja, a onda i dio poslova vezanih uz izdavanje potvrda za vođenje knjiga. To je dakle u međuvremenu prešlo u nadležnost javnih bilježnika i normalno je da bi trebalo povećati broj javnobilježničkih ureda samo već zbog toga razloga. Ja sam kao zastupnik uputio pitanje Ministarstvu pravosuđa pa su rekli da se priprema povećanje, odnosno analiza i povećanje broja javnobilježničkih mjesta i žao mi je ponavljam što to nije učinjeno sada. Ako je istina, a mislim da je istina da neki javni bilježnici zapravo se ponašaju više kao poduzetnici ne kao javni bilježnici a to nije ideja njihovog imenovanja. Oni imaju neku vrstu monopola i zato taj monopol treba ograničiti pogotovo tamo gdje iz poslovanja se vidi da jako dobro zarađuju, naravno u taj postupak se i taj problem se može intervenirati i preko javnobilježničkih tarifa ali može i preko ovoga zakona i dakle dvije su mogućnosti intervencije. Jedno je povećanje broja javnobilježničkih mjesta, a drugo je ograničavanje broja zaposlenika koji oni mogu imati u svojim javnobilježničkim uredima. I naravno temeljni smisao svega ovoga je da broj i mreža javnih bilježnika bude razvijenija tako da bi javni bilježnik s obzirom na povećane potrebe koje građanin ima prema njemu, bio tom građaninu dostupniji to je temeljni smisao promjena i zato mislim da je dobro da se razmisli o tome, ali nisam siguran da je način na koji je ministarstvo pristupilo tom problemu dobro. Smatram da bi broj javnih bilježnika koji se ovdje pokušava odrediti preko članka 8. a to znači arbitarnom odlukom Ministarstva pravosuđa, a negdje i ministra pravosuđa ako se ne radi o određivanju javnobilježničkih mjesta, da bi to bilo puno korektnije riješiti postupkom promjenom članka 16. kada se govori o kriterijima za određivanje javnobilježničkih mjesta. Ako je porastao opseg javnobilježničkih poslova onda bi bilo logično te kriterije postaviti i u zakon pa da to nije više primjerice 20 tisuća stanovnika nego da je to 10 tisuća stanovnika, to je vrlo logično da bi to bilo tako. Naravno ostavlja opet pitanje onih nenaseljenih dijelova Republike Hrvatske što u tim slučajevima, tu se mogu napraviti neke iznimke, ali ako će doći do povećanja javnih bilježnika to ne smije biti slobodna procjena ministra pravosuđa, to treba biti u skladu sa kriterijima koje će postaviti ovaj zakon i stoga je logičnije mijenjati članak 16. smanjiti broj ljudi koji tome pripadaju, uvesti neke druge kriterije koji bi onda omogućili da to imenovanje bude u skladu sa zakonom i da se izbaci što je moguće više arbitrarno postupanje ministra pravosuđa u tim pitanjima. Ja predlažem dakle da se kriteriji za povećanje broja javnobilježničkih mjesta postavi u Zakon u članak 16. a ne da se prepuste kao mogućnost ministru pravosuđa paušalnim prosudbama temeljem ovlasti koje mu sada stavljamo u članku 8. ovoga zakona. To su dakle temeljne stvari o kojima ovaj zakon kada se govori o promjenama ovoga zakona treba razmišljati. Mi smo ovdje dosta stidljivo ograničili stvaranje mega ureda, pretvaranje jednog monopola kojeg netko ima a netko nema, pitanje je da li je taj monopol nekom dan baš na pravi način. Mi smo ga pokušali ograničiti samo na jedan jedini način, a to je ograničavanjem broja javnobilježničkih predsjednika na dva, a pitanje je zašto se ne bi ograničio jednako tako i broj javnobilježničkih savjetnika i javnobilježničkih vježbenika. Javno-bilježnički savjetnik i vježbenik koji je položio pravosudni ispit po svojim kvalitetama može biti jednako javno-bilježničkom predsjedniku a ovdje nemamo ograničenje broja ni javno-bilježničkih savjetnika ni javno-bilježničkih vježbenika. Trebalo bi najviše na dva ograničiti i broj javno-bilježnika predsjednika kao što zakon predlaže ali i broj javno-bilježničkih savjetnika i broj javno-bilježničkih vježbenika. Ja ovdje otvaram još jedno pitanje u tom smislu da se onemogući stvaranje mega ureda sa monopolnim položajem, da se taj broj i savjetnika, i predsjednika i vježbenika ograniči možda čak na jedan. To bi bilo bliže temeljnoj intenciji ovoga zakona a temeljna intencija ovoga zakona je da je javni bilježnik koji je imenovan obavlja taj posao a ne samo da bude menadžer odnosno poduzetnik u tako važnoj grani kao što je dakle pravosuđe i odnosno uprava ove zemlje. Dakle, to je ideja Ministarstvu pravosuđa za razmišljanje da li bi trebalo ograničiti. Dakle, siguran sam da treba ograničiti i broj i savjetnika i vježbenika a možda bi trebalo ići još drastičnije u tom smislu pa broj i savjetnika i vježbenika, i predsjednika ograničiti na jedan tako da i javni bilježnik i tih nekoliko diplomiranih pravnika sa položenim pravosudnim ispitom obavljaju svoj posao a ne da se od toga radi biznis i ponaša poduzetnički u nečemu u čemu nekome država štiti i daje monopol. To nije logično. I zato bi te mjere trebalo uvesti. Naravno, odmah nakon tih mjera trebalo bi slijediti onda i povećanje broja javno-bilježničkih mjesta odnosno broja javnih bilježnika. I na kraju još nekoliko sasvim praktičnih primjedbi. U naslovu glave VIII. ako se već uvodi savjetnik kao nova institucija a mislim da je to dobro rješenje a savjetnik je bivši vježbenik onda bi bilo logično da ga u nabrajanju i u naslovu te glave a i u svim ostalim navođenjima navodite odmah iza savjetnika a ne iza vježbenika. Ako ide javni bilježnik, predsjednik, savjetnik i vježbenik a ne vježbenik i savjetnik, to apsolutno nije logično pa predlažem da se to radi logike promijeni. I još jedno pitanje koje ću uputiti u prvom čitanju to će biti dovoljno Ministarstvu pravosuđa. Kada se govori o pravnom položaju javno-bilježničkih predsjednika, savjetnika i vježbenika onda se u članku 126. zakona kaže da se oni određuju sukladno sudovima, dakle na način da se uspostavlja paralela između sudskih savjetnika i javno-bilježničkih savjetnika, sudskih vježbenika i javno-bilježničkih vježbenika ali se to tiče i predsjednika. A kao što znamo na sudu nema predsjednika koliko ja znam, pa trebalo bi ako je to tako onda bi taj članak 126. stavak 6. trebalo drugačije formulirati. On glasi: "Na pravni položaj javno-bilježničkih predsjednika, savjetnika, vježbenika na odgovarajući se način primjenjuju pravila o sudskim savjetnicima i vježbenicima" a nema nigdje sudskih predsjednika. Prema tome, nije logično kako se regulira pravni položaj javni-bilježničkih predsjednika iz ovoga stavak 6. članka 126. Dakle, smatramo da je ovaj zakon trebalo promijeniti, trebalo ga je promijeniti i ranije, bilo je svakako potreba za time, puno se toga dogodilo. Treba naravno povećati broj javnih bilježnika i njihovih mjesta. Tu uslugu treba učiniti bližu građanima. Ovo je naravno dobar put ali trebalo bi to učiniti što je moguće preciznije i jasnije i stoga predlažemo da se kriteriji za povećanje javno-bilježničkih mjesta i javnih bilježnika ostave u zakon a ne da budu arbitrarna odluka ministra pravosuđa. Hvala lijepa.
Hvala. Klub HSS-a poštovani zastupnik Ante Markov. Izvolite!
Poštovani gospodine predsjedniče, gospođo ministrice, kolegice i kolege! Javna služba koju obavljaju javni bilježnici od 93. godine primjenom od 94. riješena zakonom zasniva se na odabiru sustava slobodnog latinskog notarijata odnosno javno-bilježnička služba koju obavljaju slobodni profesionalci sa javnim ovlastima. U svijetu postoje ili ta varijanta ili varijanta sustava državnog notarijata, znači kada poslove obavljaju državni službenici. Između dvije varijante Hrvatska je 93. odabrala ovu koja se naslanja na slobodne profesionalce sa javnim ovlastima. Sustav je od 94. godine na ovamo pokazao prvo da je prihvaćen u društvu jer je društvu potreban. Drugo, pokazao je da najveća manjkavost sustava kod javnog bilježništva su pozicije građana. Naime, ako bismo prije ove rasprave pokušali na bilo koji od mogućih načina a u Hrvatskoj se dnevno vrši desetak anketa sa više ili manje uspješnosti pitati građane kako se oni referiraju ili što je njihovo mišljenje o tome kako funkcionira sustav javnog bilježništva zasigurno je i činjenica da bi naveli da je uvođenje javnog bilježništva dovelo do povećanja troškova u redovnom funkcioniranju života, gospodarstva i bilo čega drugog. Evidentno je da su i ovlasti koje su propisane zakonom odnosno one aktivnosti koje su na margini ili su djelomično zabranjene člancima odnosno ovoga zakona kroz praksu načina funkcioniranja javnih bilježnika djelomično dovedena u pitanje. Evidentno je da su pojedine institucije bile one financijske, bile one institucije nekog rada, bile one državne institucije, bile one institucije suda na neki način svatko je našao svog javnog bilježnika. Gotovo su se strukture određenih gospodarske ili javne opredijelile za svog ovlaštenog ili za svog specijalnog javnog bilježnika, tako da je točno znate kad govorite o bilo kojoj instituciji financijskog koja ima svoga javnog bilježnika vi obično kod njega možete napraviti nešto više od same ovjere. Možete dobiti čitav niz kvalitetnih informacija, može vas uputiti u drugi dio nastavka vašeg poslovanja. Ujedno, mi smo kao što smo specijalisti u svemu tako smo i ovdje taj sustav toliko sofisticirano doradili da vi danas kod javnog bilježnika možete doći i do završetka priče o nekom poslovnom nadahnuću koje se gotovo može realizirati. Naravno, takav sustav koji, prirodno bi se reklo, vam odgovara jer vas na jednom mjestu može opskrbiti sa čitavim nizom informacija, možete drugi dio poslova odraditi ili dobiti kvalitetne informacije. Na drugoj strani on predstavlja upravo ono što Zakon i nije predviđao. Jer Zakon vrlo striktno u svojim člancima predviđa ono što se zabranjuje, a zabranjuje se povezivanje sa odvjetnicima radi zajedničkog obavljanja posla. Međutim, ne možemo baš ako želimo govoriti ono što, kazati da danas je to tako i da se danas to u potpunosti primjenjuje kad znamo da se ne primjenjuje. Pa isto tako, njima je kao i sucima jer su u istom rangu u tom smislu, jer oni nisu zastupnici stranaka već su oni nepristrani povjerenici koji skrbe o onome koji je njima nešto povjerio. Jasno, oni su dužni čuvati javnobilježničku ispravu. Neću ulaziti koliko je čuvaju. Znači, čitav niz stvari je našlo svoje postupanje što je i zabranjeno ili je na margini i postojećeg Zakona. Prema tome, mislim da je dobro nakon proteka ovoliko vremena da kažemo da je dobro što su se uvele ove javne službe, da je dobro da je javno bilježništvo pokazalo otpornost i da se snašlo u okvirima i okolnostima u kojima hrvatsko društvo postoji. Ali mislim da bi bilo dobro isto tako da ovim izmjenama i dopunama kojima želimo i osvježiti sustav, ojačati ga, ali i prilagoditi ga potrebama građana, da idemo u drugom čitanju i korak dalje, da idemo i korak dalje i da u tom drugom koraku ove nepravilnosti koje se možebitno mogu pojaviti vrlo jasno zaustavimo. Da napravimo distinkciju između onoga što se radi i onoga što se prema Zakonu postojećem, ali posebno prema Zakonu o izmjenama i dopunama može raditi. I jedna vrlo važna načelna, ali i konkretna primjedba. Javnobilježničke tarife. U Hrvatskoj je, mi smo poznati po tome da kod nas, kad nešto uvedemo, obično nakon nekoliko godina to je puno skuplje nego u zemljama na čijim iskustvima smo uveli tu jednu novotariju. Tako da u Hrvatskoj, recimo, ne znam jeste li znali, ali cijene bankovnih usluga su u Hrvatskoj 10 puta skuplje nego u Švicarskoj. Znači, kad iz Švicarske želite doznaku poslati u bilo koju zemlju i iz Hrvatske istu tu doznaku želite poslati u bilo koju zemlju, iz iste one banke koja je osnovala banku u Hrvatskoj, iz iste one banke. Tada vam je razlika ni više ni manje nego na 100 tisuće eura. Pa u Zagrebačkoj banci ćete platiti 300 eura, a u Švicarskoj ćete platiti 10 eura. Naknade ćete platiti. Vrlo interesantno je, tako otprilike stojimo sa svim naknadama koje se u Hrvatskoj uvedu i koje uvijek padnu na građane. Tako i kod javnobilježničkih tarifa. One su gospodo, naprosto preskupe za stanje gospodarstva, za mogućnosti posebno umirovljenika, posebno umirovljenika, a ni njima ništa ne ide mukte, i oni moraju doći po tu neku ispravu, oni moraju nešto ovjeriti, potvrditi pa im fali nešto, pa ih iz fonda vratu dva puta, itd. Prema tome, tarifa javnog bilježnika čeka svugdje i čeka svakoga. Naravno, dobro je da se može dobiti i vlasnički list preko javnobilježničkog ureda, dobro je da se ovrha može napraviti, dobro je da ostavštinu možete riješiti. Međutim, to vas sve uvijek košta, a košta vas najmanje 22% više nego na sudu jer vas PDV dočekuje tu. Tu je neupitno. E pa sad kad je već to tako i ako smo već javnim bilježnicima omogućili da žive bolje, da mogu se razvijati, ali ono da su oni javna služba mora uvijek biti, gore pisati. Javna služba predviđa nešto što nije baš adekvatno slobodnom gospodarstveniku jer slobodni gospodarstvenik se bori na tržištu i on ne predstavlja javnu službu. On je u biznisu, poslu, on može zaraditi, a javna služba mora voditi računa o građanima. Zbog toga je ovo prilika kod izmjena i dopuna ovog Zakona da i taj tarifni red uspostavimo. Ja ovdje apsolutno ne želim, da se krivo ne bi shvatilo, da je ovo rasprava uperena protiv javnih bilježnika. Ne. Ovo je rasprava uperena za prava građana i upravo zbog toga, a naravno, nadovezat ću se i na mogućnost da se javnobilježnički uredi mogu temeljem odluke ministrice otvoriti i na drugim mjestima. Slažemo se, kriterij ne može biti isključivo broj građana. U vrijeme kad se stvarao sustav javnobilježničkih ureda u Hrvatskoj on se stvarao u vrijeme rata i poraća. Postojale su drukčije gospodarske okolnosti, postojale su određene druge okolnosti koje su bile bitno drukčije nego što su danas i danas su evidentno potrebe za javnobilježničkim poslom narasle. Nisu narasle nažalost sa aspekta broja građana. Bilo bi bolje da nas je jedno 30% više pa da otvorimo. Nažalost, nema nas toliko više, ima nas nešto malo manje, ali potrebe su bez obzira na to narasle. Potrebe su narasle i radi povećanja djelokruga rada, od ovrhe, od svih silnih poslova gdje se, koji se mogu raditi u okviru javnobilježničkog ureda. Ali one gospodarske specifičnosti i potrebe specifičnih područja u Republici Hrvatskoj zaslužuju da se o tome posebno povede računa i da se oni reguliraju na koji način se može imenovati novog javnog bilježnika. Da li ovako kako je to u novom članku 8. predviđeno ili na konkretniji način tako da ne postoji mogućnost diskrecijskog odlučivanja. I zbog toga mislim da je vrlo dobro da se u prvom čitanju otvore sve ove mogućnosti koje bi trebalo iskoristiti, naprosto da se ova javna služba stavi u funkciju građana, da ona ne bude generator, da ne bude zamašnjak negativnih tendencija koje mogu uslijediti, one se sad nalaze na margini, ali zato ih treba vrlo jasno i striktno svesti u dozvoljene okvire opet ne radi toga da se zaštiti, da se zauzme prostor javnih bilježnika i da se sada odmah ide sa sumnjom prema nečemu, ali mislim da moramo to učiniti iz razloga što naprosto vidimo i sami kako se, sve mora naprosto biti točno precizirano da bi se javni interes građana mogao čim bolje zaštititi jer javni interes građana i ono što građane u konačnici zanima su dvije jednostavne situacije. Prvo je da je javni bilježnički ured blizu, drugo je da im je jeftin, da manje za njega plaćaju i treće da ih ona institucija kod koje su došli da nešto napravi ne upućuje u drugi dio grada jer samo tamo oni mogu napraviti taj svoj dio posla. To su one stvari koje naše građane zanimaju, naravno njih uvijek raduje i činjenica da će im nešto olakšati posao, ali to olakšanje ne može ići za … [[Govornik se ne razumije.]] da se plaća 22% više, 35% više ili 40% više u odnosu na ono što ste nekoć imali ili u odnosu na mogućnost da to napravite direktno na mjestu gdje se isto takva isprava izdaje. Znači javni interes, javna služba ne može biti samo nadomjestak za razliku u cijenu i za veći trošak koji će građani imati. On je nadomjestak i u kvaliteti, ali u istoj razini cijene mora ostati kao i oni gdje će građanin izgubiti više vremena, ali dobiti istu ispravu. Prema tome, dobra je prilika da do drugog čitanja ispravimo ono što naše građane najviše tišti i da olakšamo sustav funkcioniranja javnobilježničkih ureda, a da onim prostorima, onim mjestima koji do sad nisu iz ovih ili onih razloga imali mogućnost da imaju javnobilježničke urede da im se omoguće i stvore uvjeti za to.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovana zastupnica Ingrid Antičević Marinović.
Pa kazao je kolega, to ispravljam kao netočno, da možete dobiti ovrhu preko javnog bilježnika. To ste mogli zakonom 2003. koji je nakon dvije godine umjesto da tada stupi na snagu ukinut. Sada jedino preko javnog bilježnika možete dobiti vi ovrhu od strane javnih poduzeća i drugih koji nastupaju prema vama kao građaninu. Na žalost kad vi kao građanin nastupate sa ovršnim prijedlogom i zahtjevom vama predstoji tako reći ovrha i dalje komplicirana kao parnica dotadašnja.
Klub HSP-a, poštovani zastupnik Miroslav Rožić.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici, gospođo ministrice. Započet ću zapravo, odlučio sam u ime kluba započeti s onim s čime inače završavam i već sam dosadan sam sebi, ali doista me ovo iziritiralo do te mjere da ne mogu izdržati da s time ne započnem. Prije svega ispravljam netočni navod kolege Radoša koji je govorio da ovaj Zakon 12 godina nije mijenjan, nisam se onda htio javljati jer ovaj Zakon 13 godina nije mijenjan, točno od srpnja '93. godine, dakle taj rok je još i daleko duži. S obzirom na obrazloženje izmjena i dopuna ovog Zakona u kojima se navode mnoge i mnogobrojne nove ovlasti javnih bilježnika, javnobilježničkih ureda kao i mnoge njihove nove zadaće i poslove koje mogu obavljati zapravo doista je začuđujuće da 13 godina jedan takav zakon nije mijenjan. No ono što me još više začudilo to je obrazloženje uz neke od izmjena ovih članaka. Pa dopustite da vam pročitam uz članak 51. koji govori o članku 108. o stavku 3. kaže da je omaškom napisana brojka 140, a treba pisati 141, a u članku 53. kaže da u članku 109. 3. točka 3. ne znam šta, valjda stavak jer to ne piše, također omaškom naveden broj jedan, a ispravno bi trebalo biti broj dva. Pa onda u članku 79. kaže: "Radi se o očitoj omašci kod donošenja zakona pa je potrebno to ispraviti." Dakle, šta god značila riječ omaška, a ja ću zamoliti ministricu da mi kaže šta ona točno znači jer ja ne znam značenje riječi omaška ipak je trebalo 13 godina da se takve omaške primijete u zakonu. Pa dobro je kad god se to dogodi ipak je dobro da se to primijeti i da se što je još važnije prizna, no ono što je interesantno je to da u članku 63. obrazloženju izmjene članka 63. piše: "U stavku 128. stavku 2. dodaje se točka 8." Ja bih komentirao da je to očito se radi o jednoj očito omašci, nije u stavku, nego u članku. Kaže: "Mijenja se jer je" kaže "normalno da zamjenik javnog bilježnika osim ostaloga vlada hrvatskim jezikom." Pa ako je to normalno za zamjenika javnog bilježnika valjda bi trebalo biti normalno i za ministarstvo koje piše prijedlog zakona da vlada hrvatskim jezikom. Eto toliko o ovom prvom, a sada ću malo o meritumu zapravo ove izmjene i dopune zakona. Ima nekoliko stvari koje su ovdje neupitne i dobre, a prije svega je to zapravo prihvaćanje činjenice da su neke odredbe ovog Zakona, ponavljam još jednom 13 godina, kako se ovdje kaže neustavne, odnosno bolje rečeno nisu u skladu sa odredbama članka 14. i 54. Ustava Republike Hrvatske. Doista je nevjerovatno da Ministarstvo pravosuđa prizna, ali lijepo je da su to uočili da nešto 13 godina nije u skladu sa Ustavom, ali lijepo je da je uočeno i da je to izmijenjeno, a to je ona odredba o kojoj je govorila ministrica gdje su prednost imali kandidati sa dužim stažem da bi zasnovali javnobilježnički ured što doista nije u skladu sa Ustavom. Međutim, ono što mi u klubu HSP-a doista držimo lošim rješenjem u ovom Zakonu, odnosno izmjenom ovog Zakona je to što su već mnogi kolege kritizirali, a to je zapravo jedna, otvaranje jednog diskrecionog prava i mogućnosti ministra i ministarstva nadležnog za ove poslove da zapravo otvara i zatvara javnobilježničke urede. Iako u obrazloženju kaže: «Potrebno je kriterije za utvrđivanje broja javnih bilježnika utvrditi ne samo prema broju stanovnika na određenom području već i prema stupnju gospodarskog razvitka i pravnog prometa. A tko će to utvrditi koliki je stupanj gospodarskog razvitka nekog područja i koliki je zapravo pravni promet na nekom području? Postoje li takve statistike? Znadu li se ti podaci, a prije svega čak i da postoje statistički podaci određivanje stupnja gospodarskog razvitka je doista nešto što je uvijek paušalno čak i uz statističke podatke. No dakle takva jedna formulacija bez rade jasnih kriterija, a jedini kriterij koji je ovdje jasan je broj stanovnika i isto je tako posve jasno da taj kriterij o broju stanovnika ne može biti jedini kriterij. Trebalo je dakako razraditi u zakonu neke druge kriterije. Je li to površina u zemljopisnom smislu? Je li to da tako kažem gustoća stanovništva na određenom području? Je li to broj pravnih subjekata registriran na određenom području? I tako dalje i tako dalje i tako dalje, ali u svakom slučaju neki kriteriji a ne paušalna ocjena stupnja gospodarskog razvitka i stupanj nekakvog pravnog prometa jer u određenom momentu vi na nekom području možete imati visoki stupanj pravnog prometa recimo u nekim dijelovima zemlje primjerice na, primjerice recimo na obali našeg prekrasnog Jadrana gdje se neprekidno odvijaju nekakvi kupoprodajni poslovi pogotovo sada jer i kad jednog časa to bude završeno više neće postojati takav obujam platnog prometa onda će ministarstva, Ministarstvo valjda zatvarati te javnobilježničke urede i tako dalje i tako dalje. Prema tome mislim da su to, ta paušalna ocjena i mogućnost da se tim jednim formulacijom da zapravo diskreciono pravo ministru i Ministarstvu da on određuje broj javnobilježničkih ureda je zapravo nešto s čime se mi ne možemo složiti i mislimo da se moraju razraditi posve jasni kriteriji. Kaže, međutim u ono što me buni u obrazloženju je ovo. Kaže, između ostalog se nabraja. Kaže: «Posebno uz činjenicu da su Zakonom o nasljeđivanju i javnim bilježnicima kao povjerenicima suda date u nadležnost neosporne ostavine. Ovršnim zakonom javni bilježnici ovlašteni su izdavati rješenja o ovrsi na temelju vjerodostojne isprave. Zatim su ovlašteni izdavati zemljišno-knjižne izvatke i tako dalje i tako dalje. Dakle opisuje se povećanje obujma posla i onda se kaže: «Zbog tog povećanja obujma posla s obzirom na tako proširene ovlasti a time i poslove ovim Zakonom predlaže se da Ministarstvo pravosuđa može na pojedinim službenom području javnog bilježnika povećati broj javnih bilježnika odnosno smanjiti.» E to je ono što sad meni nije jasno. Ako se povećava obim posla zašto onda može smanjivati? Bilo bi mi jasno da može povećavati broj bilježnika, ali zašto ih onda može smanjivati opravdavajući to povećanjem obima posla? Vjerojatno postoje neki drugi razlozi za smanjivanje broja bilježnika na određenom području pa bi ih onda dakako trebalo i navesti. Sve ono što je ministrica govorila a i što piše ovdje u obrazloženju, a to su promjene koje idu ka tome da Ministarstvo pravosuđa koje je ovlašteno provoditi nadzor nad radom javnih bilježnika treba zakonom im i omogućiti zapravo da pokreću disciplinski postupak, da ga prate, da budu o njemu obaviješteni i tako dalje. Klub HSP-a dakako podržava jer to je doista nešto što Ministarstvo i po zakonu i po logici svog posla treba i mora raditi i naravno da im to treba u zakonu omogućiti. No ima još nekoliko stvari koje bismo možda, koje bih želio komentirati. To je članak 7. koji mijenja u članku 13.-tom stavak 1. Riječju 5. zamjenjuje sa riječju 3. Dakle radi se dakako o godinama radnog staža ili kako se to kaže godinama iskustva za potrebu. Ne vidim apsolutno nikakvog pravog razloga da se godine iskustva potrebne za obavljanje ove djelatnosti smanje sa 5 na 3. I nisam čuo u obrazloženju uvodnom ministrice zašto bi se smanjivalo to sa 5 na 3 jer je 5 jedna posve normalna i uobičajena broj godina potrebnog iskustva za obavljanje javnih poslova. Ovdje se radi dakle o javnim poslovima i mislim da je posve, ne vidim baš nikakvog razloga osim što, osim što bi se na taj način možda omogućio osnivanje, lakše osnivanje novih javno-bilježničkih ureda ali ja mislim da ima dovoljno onih koji imaju i 5 godina iskustava sa pravosudnim ispitom i koji bi mogli odgovoriti tim zahtjevima. Nešto o onome što su govorili neke od mojih kolega a to je to pitane kako se izrazio kolega Kajin, guljenja od strane javnih bilježnika pa mi je doista još zanima da mi ministrica možda pojasni zašto se u članku 164. mijenja ova odredba koja je do sada glasila u članku 164.: «Javni bilježnik je ovlašten tražiti da mu se nagrada plati odmah po obavljenom poslu, a može tražiti i primjeren predujam». Dakle doista je to možda uz meni samo još jednu poznatu javnu ovlast da tako kažem, ovo je jedina još ona koja, u kojoj se može tražiti predujam. Ne znam zašto je to i stajalo u starom zakonu. Mislim da to treba izmijeniti jer doista javni bilježnici ne bi trebali tražiti predujam jer ako, ne vidim nikakvog razloga zbog kojeg bi oni od neke stranke trebali tražiti predujam. Ako sumnjaju u to da stranka može platiti posao koji on treba obaviti onda je to već dovoljna sumnja da on uopće taj posao ne sastavi, ne solemizira takav ugovor ili sve ono što tu dolazi. Ne vidim baš nikakvog razloga zašto bi javni bilježnici imali pravo tražiti predujam? A još gora je stvar ono što se predlaže ovim izmjenama. A ovim izmjenama se sad predlaže da taj članak gdje je pisalo «može tražiti» zapravo glasi ovako: «Stranka je dužna platiti nagradu odmah po obavljenom poslu.» A ne da javni bilježnik je ovlašten tražiti da ona plati. Nego je stranka dužna odmah po obavljenom poslu platiti. Pretpostavljam da je to iz razloga što su im sad povjereni ovršni postupci pa onda ako ne može zaštititi sebe kako će tek vjerovnika jel'? Prema tome odmah mora stranku oderati za onu naknadu koja ga pripada po tom poslu. A javni kaže bilježnik dakle je dužna platiti odmah po obavljenom poslu, a javni bilježnik može tražiti i primjereni predujam, to je dakle ostava. Pa ja u ime Kluba HSP-a gospođo ministrice doista vas molim da razmislite u drugom čitanju zašto bi to javni bilježnici bili jedini s javnim ovlastima koji mogu tražiti predujam uz naravno još neke druge javne poslove koje ovdje ne bih spominjao jer nisu kod nas zakonski ni ustavno regulirani, odnosno ono što vole reći ljudi legalizirani i da tu jednostavno odredbu ukinete, a isto tako da vratite onu mogućnost da oni odmah od svoje stranke naplaćuju svoj obavljeni posao, odnosno da mogu tražiti a ne da jasno stipulirate da je stranka dužna odmah platiti ono što je obavljeno jer većina normalnih ljudi i bez takve odredbe u bilo kojem zakonu odmah plaća obavljene poslove odnosno svoje dugove, a oni koji ne i onako završe na sudu. Hvala lijepa.
Hvala. U 13,30 isteklo je vrijeme za pojedinačnu raspravu. Zastupnica Vesna Škare Ožbolt. Nema je. Gubi pravo na riječ. I još konačno poštovana zastupnica Biserka Perman. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, gospođo ministrice, kolegice i kolege. Predlagatelj u ocjeni stanja i pitanjima koja se ovim zakonom rješavaju kaže da se u primjeni Zakona o javnom bilježništvu pokazalo da mnoge njegove odredbe javnim bilježnicima omogućuju nejednako postupanje pri sastavljanju i izdavanju istovrsnih javnobilježničkih isprava i obavljanju drugih javnobilježničkih radnji kao i različito postupanje nadzornih i drugih tijela kada odlučuju o pravima i obvezama javnih bilježnika. S obzirom da je broj javnih bilježnika i sjedišta javnobilježničkih ureda bio utvrđen još 1994. godine, dakle za vrijeme Domovinskog rata kada su u Republici Hrvatskoj bili posve drugačiji uvjeti i drugačija situacija u odnosu na današnju, potrebno je kriterije za utvrđivanje broja javnih bilježnika utvrditi prema broju stanovnika na određenom području kao i prema stupnju gospodarskog razvitka i pravnog prometa, a posebno uz proširenje njihovih ovlasti iz poslova kroz činjenicu da su Zakonom o nasljeđivanju javnim bilježnicima kao povjerenicima suda date u nadležnost nesporne ostavine, a Ovršnim su zakonom javni bilježnici ovlašteni izdavati rješenja o ovrsi na temelju vjerodostojne isprave i ovlašteni su izdavati zemljišno-knjižne izvatke. S obzirom na navedene promjene u poslovanju kako bi na cjelovit način regulirali ovu djelatnost zakonom bi trebalo regulirati i još nekoliko vrlo važnih segmenata u sustavu javnobilježničke djelatnosti koje se odnose na organizaciju sustava i na rješavanje pojedinih predmeta. Već je kolegica Antičević Marinović u ime Kluba SDP-a naglasila važnost kvota pa bi se na to htjela nadovezati. Kvote broja pojedinih poslova trebalo bi uvesti kako bi se ujednačilo promet javnobilježničkih ureda jer sada imamo situaciju da neki primjerice imaju stotinjak ovrha godišnje, a neki i više od 15 hiljada pa dolazi do upitnosti tih malih tzv. malih ureda i njihovog poslovanja na granici opstanka. Općinski sudovi se uglavnom drže principa kvota pa ravnomjerno raspoređuju slučajeve ostavina iako postoje pritisci velikih bilježnika na sudove da im se šalju slučajevi velikih, bogatih ostavina, a malima mali. Da bi javni bilježnik poslovao rentabilno trebao bi godišnje imati minimum 1500 jače tarifiranih poslova koji se odnose na opći upisnik i barem 10 000 ovjera potpisa. Time bi se omogućilo i otvaranje novih radnih mjesta. Nadalje, da bi se postigla konkurentnost i kvaliteta rada javnobilježničkih ureda potrebno je regulirati njihovo radno vrijeme. Naime, mali ne mogu raditi više od 8 sati jer ne mogu platiti službenika, jer nema toliko prometa što veliki u ovom slučaju mogu. Dakle, da bi se ujednačila kvaliteta usluge i uveo red potrebno je propisati kvote i radno vrijeme javnobilježničkih ureda. Također bi javnim bilježnicima trebalo uvesti obavezu davanja besplatnih pravnih savjeta, primjerice jednom tjedno dva sata. Tako bi pravna pomoć građanima bila dostupnija, a to je moguće jer su javni bilježnici zapravo najeduciranije osobe u pravnom sustavu Republike Hrvatske. Naime, oni nakon Pravnog fakulteta moraju raditi 4 godine u struci, potom položiti pravosudni ispit da bi nakon toga ponovo radili 3 godine u struci i tek tada javnobilježnički ispit, a edukacija na primjer suca Vrhovnog suda završava već nakon pravosudnog ispita. Dakle, postavlja se pitanje zašto se plaća pristojba ako se plaća PDV. Na primjer, za ovjeru potpisa plaća se 30 kuna bilježničke nagrade na što ide 6 kuna i 60 lipa PDV-a ali se plaća i 10 kuna pristojbe. Postavlja se pitanje zašto i pristojba i zašto kada je plaćen PDV. U sustavu postoji i problem troškova osiguranja kredita, odnosno solemnizacije. Naime, umjesto banke plaća ga stranka odnosno stranka plaća osiguranje protiv same sebe, a sve se u praksi događa tako da banka šalje stranku samo kod određenog bilježnika jer inače neće dobiti kredit. U tržištu nekretnina trebalo bi ukinuti prodaju preko agencija jer je to pravno nesiguran posao. Naime, ne osigurava provjeru vlasništva, pa se događa da kupac mora za umrle bivše vlasnike dizati ostavinske rasprave kako bi se mogao uknjižiti kao vlasnik. Da bi se kontrolirala vrijednost nekretnine i iznos transakcije kao i stvarno vlasništvo nad nekretninom nužno je da se cijela kupoprodaja izvrši preko javnobilježničkog ureda. Ovrhe bi trebalo izuzeti iz ovlasti javnih bilježnika jer se po ovom sustavu bilježnik automatski svrstava na stranu vjerovnika izdaje ovršni nalog temeljem zahtjeva vjerovnika, nalog postaje izvršan, a da dužnik to čak ne mora ni znati. Time se bilježnik svrstava na jednu stranu što je protivno suštini javnog bilježništva jer se on ne smije svrstavati ni na jednu stranu i ne poznaje činjenice dovoljno. Za ovrhe bi trebalo osnovati zasebnu službu što bi u samom startu značilo otprilike 1500 novih radnih mjesta, odnosno 500 ovrhovoditelja, 500 ekonomista i 500 službenika, činovnika a to državu ne bi stajalo nikakvih troškova. I na kraju trebalo bi urediti tarife na način da budu socijalno osjetljivije i prihvatljivije. Naime, ista je tarifa primjerice za ovjeru izjave da nemate sredstava za život kao i objavu prodaje vile, kuće, auta, broda ili slično. Želim još jednim primjerom ilustrirati loše riješen tarifni model. Za slučaj smrti supruga umirovljenika supruzi ostaje stan od recimo 60 kvadrata. Dakle, da bi vlasništvo nad stanom prenijela na sebe s obzirom na vrijednost stana mora platiti maksimalni iznos tarife od dvije hiljade 500 kuna uvećanih za PDV. To je s obzirom na visinu mirovina stranka najčešće u nemogućnosti platiti pa se nekretnina i dalje vodi na umrlom, odnosno ostavina se pravno ne regulira. Međutim, ista se tarifa plaća i za kupoprodaju imovine koja se sastoji od recimo kuće, vikendice, poslovnog prostora, mercedesa i jahte što je na vrijednost takve transakcije doista zanemarivo. Tu se recimo i to, ne plaća ona pristojba koju sam već ranije spomenula, dakle plaća se samo PDV. Dakle očito je da još mnoge stvari u javnobilježničkoj djelatnosti treba riješiti i ovo je prigoda da se te stvari riješe da bi zakon bio kvalitetan i postigao one ciljeve koje ste vi gospođo ministrice u uvodnom izlaganju podvukli. Hvala lijepo.
Hvala. Završni osvrt, ministrica pravosuđa Ana Kirin, Lovrin.
Hvala lijepa. Gospodine predsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici. Evo ja zahvaljujem svima zastupnicima koji su konstruktivno raspravljali o prijedlogu izmjena i dopuna Zakona o javnom bilježništvu. Mi ćemo akceptirati prijedloge iz rasprave pa i ove koji se odnose na javnobilježničku tarifu premda nisu predmet ovih izmjena i dopuna ovoga zakona ali ćemo ih prigodom rasprave o tarifi imati na umu. Ono što je možda nije shvaćeno i što ćemo pojasniti bolje u konačnom tekstu to je da i broj savjetnika u javnobilježničkim uredima će biti ograničen na jednoga ako iz predloženog teksta ne proizlazi to dovoljno jasno. Također i ideju o kvotama valja razmisliti, vidjet ćemo da li je pojedina opterećenost pojedinog državno-odvjetničkog ureda rezultat pogodovanja ili nekih posebnih ugovora ili je ona ovisi o kvaliteti pojedinog javnog bilježnika, dakle u svakom slučaju o ovoj ideji ćemo razmisliti i razmotriti da bi rješenja bila što kvalitetnija. Pravopisne pogreške također ćemo ispraviti u konačnom tekstu zakona i ja se ispričavam zbog riječi koje nisu u skladu sa hrvatskim standardnim jezikom u ovome prijedlogu. I na kraju najvažnija odredba koja se provlačila, a to je o tome da li će ministar pravosuđa samostalno utvrđivati broj javnobilježničkih ureda. Ovo je jedan prijedlog koji je ovdje na raspravi, rasprava će pokazati je li to najbolje rješenje. Ono što je očito, a to iz ovih podataka uvodno proizlazi, o broju utvrđenih javnobilježničkih mjesta i o broju popunjenih javnobilježničkih mjesta. Dakle bilo je govora da treba povećati broj javnobilježničkih mjesta. Ne, treba ih preraspodijeliti. Njih je utvrđeno dovoljan broj, samo ovi podaci očito govore da su u nekim mjestima ih je, u nekim područjima ih je premalo, u nekim previše, da nisu dobro raspoređeni. Stoga se mislilo da bi bilo brže i učinkovitije da ministar svojom odlukom rješava zapravo ove životno nastale situacije. No ništa neće smetati jer i do sada je ova javnobilježnička mjesta utvrđivao ministar pravosuđa pravilnikom, dakle ona nisu utvrđena zakonom, ona su temeljem okvirnih kriterija iz zakona utvrđivana pravilnikom koji je donosio ministar pravosuđa. Stoga ja otvaram mogućnost isto tako da ostanemo kod postojećeg rješenja da se to utvrđuje pravilnikom jer broj i mjesto javnobilježničkih mjesta je sastavni dio pravilnika kojega donosi ministar. Evo još jedanputa zahvaljujem na raspravi. Mi ćemo razmotriti za konačni tekst prijedloge.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Nastaviti ćemo u 15 sati sa Prijedlogom zakona o izmjenama i dopunama Zakona o prijevozu u cestovnom prometu, prvo čitanje. Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnom bilježništvu. Dajem na glasovanje slijedeći zaključak: "Prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o javnom bilježništvu. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja upućuju se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona." Molim, uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? 72 glasa za, 20 suzdržanih i 1 protiv donesen predloženi zaključak.
Poštovane gospođe i gospodo saborski zastupnici! Uz malu ispriku na ovom nesporazumu i kašnjenju od kojih par sekundi dozvolite da kratko se osvrnem na ove izmjene i dopune Zakona o prijevozu u cestovnom prometu. Ponajprije nekoliko u zakonodavnom okviru i trenutku u kojem se donose ove izmjene i dopune zakona. Dakle, osnovni zakon usvojen je u prosincu 2004. godine sa jednom vrlo značajnom odredbom koja je bila tada odgođena u prijelaznim i završnim odredbama sa stupanjem na snagu za dvanaest mjeseci. Hrvatska Vlada je uredbom i temeljem Zakona o ovlasti Vlade Republike Hrvatske u prosincu prošle godine odgodila stupanje na snagu uredbe odnosno odredbe iz članka 6. ovog zakona do 30. rujna 2006. godine. Današnjim izmjenama i dopunama zakona nastoji se u cijelosti ugraditi osnovni smisao uredbe Vlade Republike Hrvatske u materijalni zakon na način da se odredba u zakonu članka 6. po kojoj se javni prijevoz koji provode teretna motorna vozila i vozila za prijevoz putnika mogu obavljati ukoliko nisu starija od 18 odnosno 10 godina odgađa do početka 2012. godine. Osim te najvažnije odredbe ovih izmjena i dopuna zakona spomenuo bih i stavio naglasak na još tri elementa. Jedan je taj da se također zakon poboljšava u dijelu gdje se definira stručna sprema koju moraju imati vozači odnosno iz te obaveze o toj stručnoj spremi izuzimaju se prijevoznici odnosno vozači koji vrše prijevoz za vlastite potrebe i poseban naglasak još na činjenicu da se ovim zakonom usklađuje također i dozvoljena dob koju mogu imati vozači kada upravljaju vozilima određenih kategorija u teretnom cestovnom prometu. Također, kaznene odredbe usklađuju se i postrožuju se na način da se minimalna kazna za određenu kategoriju prekršaja sa tisuću kuna određuje na 7 tisuća kuna što je otprilike u skladu i u smislu onoga što se zapravo i našim vozačima naplaćuje ako se zateknu u prekršaju u zemljama Europske unije. Evo, toliko u ovom uvodnom dijelu. Za sva pitanja stojim na raspolaganju. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Odbor za pomorstvo, promet i veze predsjednica odbora poštovana zastupnica Alenka Košiša Čičin-Šain. Izvolite!
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Poštovane kolegice i kolege! Odbor za pomorstvo, promet i veze Hrvatskoga sabora na 48. sjednici održanoj 4. srpnja 2006. godine raspravio je Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o prijevozu u cestovnom prometu, prvo čitanje P.Z. br. 511 koji je predsjedniku Hrvatskoga sabora podnijela Vlada Republike Hrvatske. Odbor je prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o prijevozu u cestovnom prometu raspravio kao matično radno tijelo sukladno odredbama članka 89. Poslovnika Hrvatskoga sabora. Uvodno izlaganje dao je predstavnik predlagatelja koji je naglasio da se ovim prijedlogom između ostalog predlaže urediti pitanje usklađivanja poslovanja pravnih i fizičkih osoba koje obavljaju prijevozničku djelatnost na način da se rok za usklađivanje koji se odnosi na starost vozila 18 odnosno 10 godina prolongira do 1. siječnja 2012. godine. Također je istaknuo da se predlaže povećanje najnižih iznosa novčane kazne za prekršaje obavljanja linijskog prijevoza bez dozvole, za obavljanje prijevoza iz RH u treće države i obrnuto bez dozvole, te kabotažu kako bi se iste uskladile sa zemljama u okruženju i zemljama Europske unije. U raspravi su članovi odbora prihvatili prijedlog zakona, međutim smatraju potrebitim uvođenje poreza na starost vozila tzv. ekološki porez kojim bi se destimuliralo korištenje starih vozila i to na način da porez progresivno raste kako bi to stvarno bila stimulativna mjera za zamjenu vozila. Također je izraženo mišljenje za uključivanje Fonda za zaštitu okoliša koji bi trebao poticati projekte Ministarstva mora, turizma, prometa i razvitka u zamjeni vozila. Istaknuta je i potreba etapne zamjene vozila u određenim rokovima kojima bi se vozila zamjenjivala do 2012. godine te bi se na taj način uspostavila ravnoteža vozila na terenu. Nakon provedene rasprave Odbor za pomorstvo, promet i veze Hrvatskog sabora jednoglasno je odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese sljedeći zaključak. Prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o prijevozu u cestovnom prometu. Sve primjedbe, prijedloge i mišljenja predlagatelj će uzeti u obzir prilikom izrade konačnog prijedloga zakona.
Hvala. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a poštovani zastupnik Živko Nenadić. Izvolite!
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege! Ovaj prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o prijevozu u cestovnom prometu je naoko jedna mala sitna izmjena ali ima dalekosežne ja bih rekao pozitivne posljedice. Novim Zakonom o prijevozu u cestovnom prometu iz prosinca 2004. propisani su i uvjeti za obavljanje djelatnosti. Prilagodba je bila određena na rok od godinu dana, dakle prosinac 2005. godine. . / . No uvidjevši da je taj rok prekratak da bi primjenom zakona, a zakon se mora primjenjivati brojni prijevoznici morali prestati raditi ostali bi bez osnovnog sredstva za rad a time i mnogi bez posla. Vlada je svojom uredbom rok za usklađenje pomaknula do 30. rujna 2006. Evo su nam preostala još 3 mjeseca. Ovim prijedlogom izmjena kojih, o kojima danas raspravljamo Vlada predlaže novi rok za usklađenje sa postojećim zakonom do 31. prosinca 2006. osim kada je u pitanju starost vozila u javnom cestovnom prijevozu putnika i tereta. Taj rok se produljuje do 1. siječnja 2012. Zašto? Jedan od važnih uvjeta za prijevoz u cestovnom prometu odnosi se na starost vozila kojima se može obavljati djelatnost prijevoza a ta uvjet kaže da se djelatnost cestovnog prijevoza putnika i tereta može obavljati vozilima, autobusima i kamionima mlađim od 18 godina a za prijevoz učenika vozilima mlađim od 10 godina. Iako je novi zakon pod navodnicima prisilio brojne prijevoznike na obnovu voznog parka čime su postali konkurentniji i na domaćem i na međunarodnom tržištu da se nije produžio rok usklađenja koji je bio prosinac 2005. 16% teretnih vozila i 38% autobusa već tijekom 2006. ne bi moglo biti u cestovnom prometu. To je ukupno oko 20 tisuća vozila, oko 25 tisuća vozila. Što bi to značilo za vlasnike vozila? Za one koji voze, za gospodarstvo? Određena propast i ostanak bez posla. Hrvatska država ipak nije tako bogata da bi mogla olako to podnijeti. Isto tako treba već sada imati vrlo ozbiljno u vidu činjenicu da će 2012. godine broj vozila starijih od 18 godina biti skoro 50 tisuća, a to je duplo više nego sada. I znači opet ćemo se pojaviti pred istim problemom. Pored najvažnijega u svezi starosti vozila predlagatelj je uočio još nekoliko nedostataka pa je predložio određena poboljšanja i jasnije definicije nekih … [[Govornik se ne razumije.]]
Kolega, kolega Nenadić samo trenutak jedan molim vas! Dame i gospodo samo da pozdravimo u posjetu Odboru Hrvatskog sabora za europske integracije je izaslanstvo Odbora za europske poslove zastupničkog doma nizozemskoga Parlamenta koji su tu u galeriji. Tu je gospodin veleposlanik nizozemski, predsjednica Odbora pa pozdravimo naše kolege i kolegice … [[Govornik se ne razumije.]] [[Pljesak.]] Hvala.
Hvala. Pored, najvažnije da je u svezi starosti vozila predlagatelj je uočio još nekoliko nedostataka u postojećem zakonu pa je predložio određena poboljšanja i jasnije definicije nekih odredbi postojećeg zakona. Kao što je situacija kada se prijevoz radi u okviru svoje proizvodne ili uslužne potrebe kao što su dobna granica vozača za pojedine kategorije usklađuje sa europskim normama i još poneke. Kako postojeći rok za prilagodbu istječe 30. rujna 2006. ovaj postupak bi zapravo trebalo ubrzati. Stoga Klub HDZ-a podržava Prijedlog izmjena i dopuna zakona o prijevozu u cestovnom prometu u prvom čitanju s preporukom da se do drugog čitanja još jednom razmotre načini i stimulacije za obnovu voznog parka bilo kroz veću ekološku rentu proporcionalnu starosti vozila pa i stimulacijom zamjene vozila staro za novo i, ili bilo kojim drugim načinom koristeći iskustava i rješenja drugih zemalja. Hvala lijepa.
Hvala. Klub HSP-a Miroslav Rožić. Nema ga, Klub gubi pravo na riječ. Poštovana zastupnica Košiša Čičin-Šain Alenka, Klub zastupnika HNS-a izvolite.
Zahvaljujem se kolegama, zahvaljujem se predlagatelju. Ovim Prijedlogom zakona o izmjenama i dopunama Zakona o prijevozu u cestovnom prometu predlažu se urediti pitanja usklađenja poslovanja pravnih i fizičkih osoba koje obavljaju prijevozničku djelatnost na način da se ovaj rok koji je bio zamišljen do 1.1.2007. godine usklađuje s obzirom na mogućnosti i, a odnosi se na starosti vozila do 10 godina odnosno do 18 godina ovisno o tome da li se radi o prijevozu ili o prijevozu djece. Prolongiranje ovog roka de facto otvara različite mogućnosti. Raspravljalo se o tome da je taj rok dakako predugačak i rasprave su išle u smislu toga da se ostavlja nekoj drugoj vladi da o tome donosi neugodne odluke međutim ono što je sasvim sigurno da jedna, u jednoj, ni u jednoj praktički europskoj zemlji danas nemamo kao glavni kriterij starost vozila. Primjera radi nedavno smo čitali u medijima, u novinama da su u Britaniji povukli autobuse na kat dakle tzv. «double deckere» nakon 50 godina starosti. Znači glavni … [[Govornica se ne razumije.]] je za prometovanje vozila i za registraciju vozila, a time i za uvjete za obavljanje te djelatnosti je prvenstveno jedino i isključivo tehnička ispravnost vozila. Uvjeti tehničke ispravnosti vozila postrožuju se sa godinama starosti vozila s time da se za starija vozila postavljaju stroži kriteriji kako za kočioni sustav kako za upravljački mehanizam tako i za sam ovjes vozila. Svim, za, u svim tim u vezi za starija vozila učestaliji su i periodični tehnički pregledi. Nitko ne spori da su tehnički pregledi koji se u našoj zemlji rade kvalitetniji. Čak su dobili i neka međunarodna priznanja od izrade takvih tehničkih pregleda. Znamo da su u Britaniji to tzv. mot pregledi ili pregledi motornih vozila međutim ono što smatramo i što bi se moglo kod nas desiti s obzirom na broj vozila koje smo dobili podastrte kao podatke danas takvih starih vozila imamo negdje 24600 dok je za očekivati da bismo 2012. godine imali oko 46 tisuća takvih vozila. Dakle donošenjem odluke da se to sve 1.1.2012. godine proglasi starim vozilima smatramo mi u Klubu HNS-a da nije dobro. Da bi trebalo to raditi sukcesivno i da bi ta vozila trebalo na više načina odnosno različitim i poticajnim i kaznivim mjerama isključivati iz prometa. Dakle u smislu poticaja svakako bi bila jedna od mogućnosti da se koriste sredstva koja se uprihode iz Fonda u Fondu za zaštitu okoliša koja danas na žalost ne ostaju, koja ostaju još u nepotpunosti iskorištena dok bi u suprotnom smjeru trebale biti poticajne mjere za kupnju novih vozila. Dakako, ovdje se prvenstveno i radi o malim obrtnicima, odnosno malim poduzetnicima koji uglavnom u vlasništvu imaju jedno takvo vozilo. Tu se ne radi o velikim tvrtkama koje se bave prijevozništvom pa da one moraju odjedanput sve promijeniti. Dakle, s jednom odlukom koja bi išla selektivno da se prvo povlače ona vozila koja su najstarija pa tako da dočekujemo 1.1.2012. Sigurno bismo olakšali onaj problem s kojim bi se u protivnom susreli ako bismo morali u jednom trenutku 46000 vozila, starih vozila negdje plasirati na nekom od tržišta vjerojatno istočne Europe ili Dalekog istoka. Da su vozila stara, a posebice autobusi za prijevoz djece, uzročnici prometnih nesreća, neposredan jedan primjer koji se dogodio pred godinu dana kada je prometnoj nesreći smrtno stradala jedna učenica u mislim Makarskoj ili u Imotskom. Vozilo je u takvom slučaju bilo staro svega 5 godina i bilo je tehnički ispravno i vjerojatno se radilo o ljudskom faktoru iako je taj nemili događaj bio neposredni povod da se o tome počelo razmišljati. Osnovni preduvjet za donošenje bilo kakve zakonske odluke u smislu limitiranja broja godina, vozila za obavljanje djelatnosti javnog, cestovnog prijevoza ili prijevoza vlastite potrebe je prvenstveno detaljna, dobra i dubinska analiza prijevozništva u Hrvatskoj. Dakako, tu treba imati na umu razne parametre koje treba uzeti u razmatranje od broja stanja prijevoznika, od stvarnog stanja i statusa prijevoznika. Nije sasvim svejedno da li je to javni cestovni prijevoznik, da li je to međunarodni prijevoznik. Dakle, status prijevoza vlastite potrebe, prijevoz za turizam, stvarno licenciranje, broj vozila, starost vozila, namjena vozila. Dakle, sve su to kriteriji razno razni koje treba u tom prijevozništvu evidentirati i sa puno pažnje vidjeti na koji način taj rok odrediti i kako ta stara vozila postepeno iz broja vozila koja su na našim cestama smanjiti, a kako poticati i same poduzetnike da ulažu i kupuju nova vozila i prirodno zamjenjuju stara sa novim. Prolongiranje roka do 2012. samo će zakomplicirati situaciju s obzirom da nećemo biti još u to vrijeme vjerojatno punopravni članovi Europske unije. Tadašnja će se Vlada suočiti sa još većim problemima nego što su oni danas. Treba računati da će u tom momentu se naći tih 40 000 vozila koje će negdje trebati prodati, trebat ćemo naći tržište za ta stara vozila. Dakle, danas jedno novo vozilo preko 12 tona nosivosti košta negdje oko 75 000 eura plus ako se radi o teretnim vozilima, prikolica koja košta još 25000 eura. Novi autobus košta oko 20000 eura. Dakle, svakako treba razmisliti i o tome sa kakvim poticajnim sredstvima ići prema tim malim poduzetnicima koji će se naći u najviše pogođenim, u bilo kojem trenutku takvim zakonom. Zakonske odredbe ove forme odnose se pak samo na hrvatske prijevoznike, a europski prijevoznici od kojih većina nema limitirane godine starosti bit će u apsolutnoj prednosti glede konkurentnosti prema hrvatskim prijevoznicima. Isto tako, sama definicija ove zakonske forme načelno je neobvezujuća i kao takva i nema pravnog smisla jer nema određenih sankcija za njezino neizvršenje. Rješenje je donesti zakonsku odredbu kroz ovaj članak 6. o kojem u stvari danas govorimo u ovom prijedlogu. Nakon podrobne analize svog gore navedenog stanja, kroz niz podzakonskih akata koji u stvari prate ovu problematiku i ovu djelatnost i tako polako ukloniti tu zastarjelu tehnologiju sa Hrvatskih cesta. Ujedno treba omogućiti vlasnicima takvih vozila da mogu izvesti i prodati svoja vozila bez zakonskih ograničenja, dakle da ih se riješimo te stimulirati kupovinu novih vozila. Poreska politika i olakšice. Jedan od prijedloga koji se danas i na odboru mogao čuti, a i naša stranka se također zalaže za isto je da se uvede tzv. ekološki porez. Naime, tim ekološkim porezom koji je progresivni, znači koji je eksponencijalan se vozila koja su starija oporezuju više, ona koja su mlađa oporezuju se manje i na taj način kroz u stvari jednu stimulativnu mjeru i kroz jednu restriktivnu mjeru praktički bi mogli doći do toga da ipak ne dočekamo 2012. sa 46000 starih vozila već da to u jednom sukcesivnom roku do tada riješimo. Svakako da ćemo mi kao klub podržati ovaj prijedlog zakona uz sve napomene koje smo već iznijeli kroz odbor. Hvala lijepo.
Hvala. Poštovani zastupnik Miroslav Korenika. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Kolegice i kolege, gospodine državni tajniče. Pa ovaj prijedlog zakona je tipičan zakon koji pokazuje da u Vladi dolaze sa saznanjima godinu ili dvije dana poslije nakon prvih rasprava u ovom Visokom domu kada i prilikom donošenja ovoga zakona bilo je puno rasprava i ukazivalo se od strane zastupnika posebno opozicije kako se ova mjera neće moći ispoštivati. Govorim o starosti vozila. Znači da kamioni ili autobusi stariji od 18 godina ne mogu voziti hrvatskim cestama. Ukazivali smo da je trenutna, odnosno onda pa i sad nije bitno promijenjeno ekonomska situacija takva da najveći broj prijevoznika posebno ovih malih obrtnika koji imaju kamion, dva ili tri jednostavno neće moći uskladiti svoje propise odnosno neće moći kupiti i nabaviti nova vozila. Tada nam je rečeno da se to usklađuje sa pravilima Europske unije. Nije doduše bilo rečeno kojima iako smo mi inzistirali i mislim da kriterij kod prijevoza treba biti tehnička ispravnost vozila nikako starost vozila. Na starost se može ići nečim drugim. Mi smo donijeli i imamo poreze vezane uz okoliš, uz energetsku učinkovitost i povišenjem poreza za starija vozila sasvim sigurno ćemo primorati znači kao jednom ekonomskom mjerom da se mora obnavljati vozni park na jednoj strani, a na drugoj strani imamo niz europskih država koja ne razmjenjuje dozvole za izlazak teretnih vozila i putničkih naravno mislim na autobuse koji jednostavno ne mogu više ulaziti sa starim vozilima koja su ekološki neprihvatljiva. S njima se ne može izlaziti izvan granica Hrvatske. Tada to nije bilo prihvaćeno. Imali smo i to da se išlo sa uredbom Vlade. O tome smo razgovarali kada se razgovaralo o toj uredbi da je ona pomalo i na granici ustavnosti, da se donosila čini mi se čak i u vrijeme kada je Hrvatski sabor zasjedao i sve ostalo. Meni je drago da u Vladi imaju naknadnu pamet, pa hajde prihvate na kraju ipak ono što je opozicija predlagala ranije. Međutim, ja vas pitam i sad bih volio čuti i te aktivne mjere Vladine ekonomske politike kojima će pomoći hrvatskim prijevoznicima da opstanu na ovom teškom tržištu, posebno onima manjima jer ovdje kada se govori o 16,5% teretnih vozila koja više ne bi mogla voziti inozemnim cestama. Što će Vlada i na koji način će Vlada njima pomoći da obnove svoj vozni park? Jesu li to nekakve stimulacije putem povoljnijih kredita gdje će Vlada preko svojih programa utjecati na poslovne banke i subvencionirati kamate na te kredite. Hoće li to biti možda za takve slučajeve smanjenje PDV-a ili bilo što drugo? Ja bih volio nešto iz ministarstva o tome čuti. Jer ako već niste prihvatili 2004. ono što smo mi uporno iz opozicije govorili, kako to sada da odjednom tolika socijalna osjetljivost ili smo pred izborima pa odjednom ipak se radi o 20-tak ili 30-tak tisuća malih obrtnika pa njihove obitelji, to je dosta dobar broj glasova. Druga stvar na koju bih želio ovoga časa ukazati, to je što ja pozdravljam kao mjeru. Ako želimo imati višu obrazovnu strukturu u Hrvatskoj onda sasvim sigurno da bi i vozači koji voze u javnom prijevozu trebali biti ti sa srednjom školom prometnoga smjera, odnosno da imaju kvalifikaciju vozača. Međutim ja bih volio čuti i to je sada ono što bi unutar Vlade se trebalo međuresorno djelovati, hoće li se mreža naših srednjih škola i zanimanja koja se školuju u našim srednjim školama, prilagoditi tome da u različitim dijelovima Hrvatske svi imaju jednake prilike posebno mladi, doći do zanimanja vozač. Ja bih volio čuti od gospodina državnoga tajnika, na koliko se srednjih škola trenutno u Hrvatskoj, može upisati program – vozač. Jer čini mi se da nema više osim 3-4 srednje škole u Hrvatskoj čini mi se, koje imaju ovoga časa program za zanimanje vozač. Prema tome znamo i sami da najveći broj vozača profesionalaca su završili nekakvu srednju školu, položili su B kategoriju pa uz doškolovavanje imaju dalje. Prema tome gospodine državni tajniče nije dobro da se donosi jedna zakonska mjera, a da ona nije usklađena sa mrežom zanimanja po srednjim školama. Evo ovih dana se vrše upisi, ja mislim i vjerujem da vi imate podatke kojima ćete izaći pred nas saborske zastupnike. A što se tiče ovoga vezanoga uz znači starost vozila, drago mi je da je u Vladi došlo do naknadne pameti da se prihvaćaju sugestije nas iz opozicije. Istina Bog evo ga, gotovo sa godinu i 7 mjeseci, 8 mjeseci zakašnjenja, ali bolje ikad nego nikad. Hvala lijepo.
Hvala. Poštovani zastupnik Nikola Sopčić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Podržavam Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o cestovnom prijevozu. Ovaj prijedlog zakona popravlja neke stvari koje su i neke odredbe iz prošlog zakona kojeg smo donijeli 2005. godine. Od činjenice da ljudi koji sada obavljaju cestovni prijevoz ne mora imati srednju stručnu spremu po zanimanju vozač, znači prihvaća se postojeće stanje. I isto tako oni mladići koji su završili srednju školu po zanimanju vozač neće morati čekati tri godine da bi mogli obavljati svoj posao. Znači moći će sa 18 godina obavljati prijevoz vozilima čija dopuštena masa ne prelazi 7,5 tona, a preko toga sa 19 godina. Mislim da je to dobra odredba i u biti otklanja nedostatak prijašnjeg zakona. Isto tako ono što je bilo vrlo aktualno i danas je kod naših prijevoznika i u teretnom prometu, a isto tako do autobusa, to je ovo starosno ograničenje. Jednostavno taj prag se pomiče i mogućnost prilagodbe do 2012. godine. Mada mislim da bi tu trebalo razmisliti i o ovoj razlici recimo u linijskom prijevozu autobusnom imamo ograničenje 18 godina kod redovnih linija, a kod prijevoza školske djece 10 godina. Činjenica je da se linijskim prijevozom isto tako voze školska djeca i ne može biti jedino mjerilo starost autobusa. Imate autobus koji je star nekoliko godina da je poderan, da je prevalio veliku kilometražu, a imate isto tako starih autobusa koji u potpunosti zadovoljavaju sve uvjete. Najvažnija je tehnička ispravnost vozila. Činjenica je i treba priznati da je i sadašnji zakon donio određene pomake i da se dobar dio naših prijevoznika pokušava i pokušavalo prilagoditi postojećim odredbama. Sada će to biti praktički još šest godina za dodatnu prilagodbu. Uz određenu potporu kroz Fond za zaštitu okoliša pa i ovaj prijedlog uvođenja ekološkog poreza na stare autobuse, kamione, sigurno će dati određene efekte. Sadašnja uredba Vlade je dala odmak i predah praktički do 9. mjeseca. Vjerojatno će trebati donijeti još jednu uredbu jer teško da ćemo uspjeti donijeti konačni prijedlog, imati ćemo određeni vakuum, bit će problem kako to jednostavno premostiti do 9. mjeseca. Ja mislim da ne bih puno više govorio, uglavnom kolege su sve rekli. Oni nedostaci na koje je bilo najviše primjedbi na samom terenu od strane samih prijevoznika, ovim izmjenama i dopunama uglavnom su otklonjene. Hvala lijepo.
Hvala. Gospodine zastupnik Ivan Vučić. Oprostite, imamo jednu repliku. Gospodin Korenika, izvolite.
Pa meni je poštovani kolege i potpredsjedniče, izuzetno drago čuti da iz redova većine odjednom je isto tako došlo do priče kako je najvažnija tehnička ispravnost vozila u prometu. Samo vas ja pitam gdje ste bili pred godinu i 7 mjeseci kada smo mi to govorili i kada ste maltene nam se rugali kako s takvim prijedlozima uopće možemo dolaziti. A neće trebati … … [[Upadica se ne čuje.]] Kolegice ja vas slušam i ne pričam, pa budite toliko pristojni, barem biste to mogli biti. Znam da tražim previše, ali dobro. Ali, i sad me zanima, došla je naknadna pamet, a zašto bi trebala još jedna uredba poštovani kolega, pa ova sjednica traje još otprilike, imamo još čini mi se 7 radnih dana, uključujući danas, 7 radnih dana. Prema tome nema ni jednog jedinog razloga da Vlada ide sa još jednom uredbom i ja se nadam da ćete i vi iz većine utjecati na Vladu da drugo čitanje ovoga zakona dođe već sljedeći tjedan. Nema razloga pogotovo što vidim stav svih klubova je da podupiru ovako nešto, prema tome jedino je stvar dobre volje i vrha Sabora da će se to jednostavno izglasati. Hvala lijepo.
Odgovor gospodin Sopčić.
Poštovani kolega ja zbilja nemam ništa protiv da to dođe ponovo na ovu sjednicu i da donesemo končani prijedlog zakona, dapače. Nije bitno, jedino da se taj period premosti. Nije u pitanju naknadna pamet. Činjenica je da je i postojeći Zakon dao određene efekte, da je vozni park obnovljen. Ne znam da li kontaktirate sa prijevoznicima, ali mnogi su temeljem postojećeg Zakona išli na prilagodbu i na obnovu voznog parka i dobro dijela starudije na ovaj način se uspjelo riješiti. Tako da jednostavno kombinacija i tehničke ispravnosti, a isto tako i starosti vozila sigurno će dati svoje efekte. Sigurno nije bilo loše što se donio onakav zakon. Ja sam jedino iznio dilemu kod autobusa. Znači, u linijskom cestovnom prijevozu autobus može voziti do 18 godina starosti koji istovremeno prevozi i školsku djecu. A kod školske djece znači, može do 10 godina. Tu mislim da nije trebalo tu razliku, ali dobro. Hvala.
Hvala. Na redu je gospodin zastupnik Ivan Vučić, izvolite.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodo ispred Vlade predlagača. Navedenim Zakonom propisani su uvjeti za obavljanje djelatnosti u prijevozu u cestovnom prometu i regulira se i poboljšava se dosadašnji Zakon o starosti vozila i kamiona i autobusa, što svakako podržavam, ovu novu odredbu o starosti vozila i autobusa, i prolongaciju na 2012. godinu, isto tako i uvjete koje propisuju, koji moraju ispunjavati vozači tih istih vozila glede starosti 18 ili 19 godina, već kako Zakon regulira, da li je do 3 i pol tone ili 7 i pol tona nosivosti vozila. Svakako da mi ovdje u Hrvatskoj pa i ovdje u Hrvatskom saboru možemo sve ispolitizirati, od lovačkog psa do kamiona. I ispolitiziramo i ovaj jedan zakon. Pa ja, evo i priznam da je možda i trebalo i da smo možda pogriješili tada kada smo ga donosili ako gledamo sa današnje pozicije. Ali vratimo se malo natrag, odgovorno tvrdim da Zakon nije donesen, da bi Hrvatska postala skoro pa groblje starih automobila. Dobro znamo da je u proteklom periodu u Hrvatskoj su bili veliki infrastrukturni radovi gdje su bila teretna vozila pa i putnička vozila, autobusi raznih izvođača radova iz Bosne i Hercegovine, Austrije, Njemačke, Amerike. Svi oni po završetku tih velikih infrastrukturnih radova htjeli su prodati ta vozila na području države Hrvatske. Nisu ih htjeli odvesti natrag i upravo ovaj Zakon kojega smo donijeli i koji je Vlada svojim uredbama prolongirala je sigurno spriječio da dobar dio tih starih vozila ostane na području države Hrvatske. Već su oni otišli dalje, zavisno kako je koji izvođač radova na autocesti ili nekim drugim infrastrukturnim radovima dobio posao u Rumunjsku, Bugarsku ili negdje drugdje. Bez obzira, kažem, na prolongaciju, mislim da je Zakon apsolutno postigao svoj cilj što se tiče tog voznog parka. Iako osobno smatram da starost vozila, slažem se kolegom Korenikom, nije najvažnija isto kao i kod čovjeka, pa tako i kod vozila, da je to tehnička ispravnost svakog vozila. Bilo to cestovnog, zračnog, pomorskog ili željezničkog, najvažnija je tehnička ispravnost i upravo u tom dijelu do drugog čitanja vidim mogućnost za poboljšanje ovog Zakona poglavito kod onih autoprijevozničkih organizacija koje imaju same svoje stanice za tehnički pregled vozila. I upravo iz saznanja i razgovora sa njima, sa vozačima, upravo je tu problem. Da se u takvim stanicama za tehnički pregled vozila u organizacijama koje imaju te stanice, da tako kažem, gleda malo kroz prste i pušta se u promet i tehnički neispravna vozila. Mi se sjetimo da smo do prije 10-ak godina imali na hrvatskim cestama dok nije bilo toliko autocesta, autobuse sa školskom djecom koje su pratila policija. Mislim da to prije svega nije lijepo za vidjeti nama, a kamo nekim drugim ljudima koji dolaze u Hrvatsku, turistima ili nekim drugima. I da će ovaj Zakon i njegova primjena sigurno poboljšati tu stanje iako znamo da u Europi nijedna zemlja nema sličan zakon što se tiče starosti vozila osim, čini mi se, Slovenije. Isto tako mislim da nam je potrebit jedan općenit Zakon o sigurnosti u prometu, ne samo u cestovnom nego i u željezničkom, zračnom, prometnom. Pa mi danas smo svjesni da hrvatski avioprijevoznik ima zrakoplove stare po nekoliko 10-aka godina, da Hrvatske željeznice imaju lokomotive iz 62. godine, da imaju vagone i starije, koje također i prevoze djecu i putnike i više nego to može prevesti jedan autobus i može u slučaju elementarne nepogode, prometne nezgode biti i nažalost i veća nesreća. Tako smatram da nam je zaista i u tom dijelu potrebito uskladiti zakonodavstvo glede starosti, a prije svega glede tehničke ispravnosti tog vozila. Još jednom smatram, evo, da do drugog čitanja predlagač pokuša poboljšati Zakon u dijelu tehničke ispravnosti vozila nadgledanja, da li od strane centra za vozila ili nekog drugog tijela ministarstva u stanicama za tehnički pregled vozila, tamo gdje većinom pregledavaju svoj vozni park i na tome najviše štede. Toliko, hvala vam lijepa.
Hvala. Na redu je zastupnik i potpredsjednik gospodin Mato Arlović. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Naravno da se slažem sa potrebom izmjene i dopune ovog Zakona, mada moram odmah prigovoriti sasvim načelno da ova izmjena i dopuna Zakona zapravo ide u pravcu produživanja rokova za smanjenje, odnosno održavanje istih godina starosti vozila i vozača i položaj vozača da neka od bitnih pitanja sigurnosti, s jedne strane cestovnog prometa i s druge strane sigurnosti prijevoza u cestovnom prometu ne regulira. Kao što se zna u tom segmentu su 3 bitna faktora. S jedne strane je prometnica, s druge strane vozilo i s treće strane vozač. Ja bi samo htio podsjetiti na poznatu Podravsku magistralu gdje je svima jasno da zapravo osovinski pritisak na toj magistrali je apsolutno, apsolutno iznad dopuštenog i gdje u sasvim sigurno i sasvim jasno ne samo kao posljedicu ima uništavanje prometnice nego otežavanje sigurnosti cestovnog prometa i s jedne strane. I s druge strane, naravno, usporavanje ostalim motornim vozilima promet, sigurnost prometa i prijevoza u cestovnom prometu. Zbog toga bi bilo dobro da se ovim Zakonom kao i Zakonom o sigurnosti cestovnog prometa što prije obuhvati rješavanje ovih pitanja jer ta primjerice prometnica koja od Varaždina praktički preko Ludbrega pa sve do Osijeka … [[Govornik se ne razumije.]] povezuje sjevernu Hrvatsku je postala vrlo opasna i za mještane i za stanovnike jer prolazi kroz naseljena mjesta. Drugo što bih htio reći ova izmjena i dopuna Zakona upozorava i mora se upozoriti prvo na ustavnost, odnosno neustavnost. Između ostaloga u članku 2. se kaže: "Vozač teretnog motornog vozila čija je najveća dopuštena masa 3 tisuće i 500 kilograma do 7 tisuća 500 kilograma mora imati navršenih 18 godina, a vozač teretnog motornog vozila čija je najveća dopuštena masa prelazi 7 tisuća 500 kilograma mora imati navršenih 19 godina." A u isto vrijeme u prethodnom članku se kaže da osoba koja vozi vozilo koje prelazi 3 tisuće 500 kilograma mora imati završenu srednju školu i položeni stručni ispit. To je prvo dvoje međusobno u kontradikciji jer … [[Govornik se ne razumije.]] završi prije 18 godina. Drugo, sa ustavnog aspekta sa 18 godina se stječu sva prava, ali po Zakonu o radnim odnosima se zasnovati radni odnos može i sa 15 godina. I treće, ako se želi povećati sigurnost prometa sa aspekta iskustva i vještine koju ima vozač motornog vozila onda treba staviti navršenih 18 godina sa jednom, dvije ili ne znam koliko godina radnog iskustva u vožnji u određenoj kategoriji vozila koju prelazi tako da praktički se izbjegne ova neustavna kategorija, odnosno stipulacija koja je ovdje predviđena i to bi trebao popraviti. To tim više što se onda u članku 8. novom stavku 4., zapravo dodaje se novi stavak 5. kaže nešto što je posve nerazumljivo: "U odredbi ovog Zakona koje se odnosi na stručnu spremu vozača ne primjenjuju se na osobe koje do dana stupanja na snagu Zakona o prijevozu na cestovnom prometu obavljaju poslove vozača motornog vozila u cestovnom prometu." Da li vozači A kategorije i B kategorije upravljaju motornim vozilima? Da li i za njih važi da će moći normalno nakon stupanja, bez srednje stručne spreme praktički moći na ako polože sada kategoriju, ne znam za vožnju autobusa voziti autobus itd. PO ovom Zakonu da, a oni praktički nisu imali tad vještine i iskustva prije stupanja na snagu ovog Zakona, prema tome, to je potpuno … [[Govornik se ne razumije.]] , vjerojatno je trebalo napisati u odgovarajuće kategorije u skladu sa Zakonom o sigurnosti cestovnog prometa itd. da se zna zapravo da se radi o vozačima koja su takva motorna vozila, takve kategorije i takvog tipa vozili zapravo prije stupanja na snagu ovoga Zakona i nedostatak školske spreme nadomješćuju iskustvom i vještinom koju su stekli upravljanjem takvim motornim vozilom. Treća moja primjedba je zapravo za mene pomalo iznenađujuća situacija vezano za izmjenu i dopunu članka 97. gdje se mijenja osobito stavak 4. dodaje se prvo točka 1. koja je bila ispuštena i to mogu razumjeti, ali ne mogu razumjeti da se prave izmjene i dopuna zakona i da se onda propisuju kazne od tisuću do 7 tisuća kuna za odgovornu osobu za neispunjavanje uvjeta iz članka 97. stavak 1. točke 1. do 3. Znate u Zakonu o sigurnosti cestovnog prometa predviđene su donje kazne, puno veće za nekakve banalne prekršaje za vozače motornih vozila o sigurnosti cestovnog prometa nego što će ovdje biti donjom kaznom obuhvaćena ili gornjom kaznom obuhvaćena osoba, odgovorna osoba u pravnom osobi koja primjerice obavlja linijski prijevoz bez dozvole, obavlja djelatnost bez licence, obavlja prijevoz iz Republike Hrvatske u treće države i obratno bez dozvole itd., itd., itd. Postavlja se pitanje zapravo šta mi radimo? Do koje mjere mi uspostavljamo prekršajne ine kazne i do koje mjere je zapravo taj disparitet tih kazni zapravo devalvirao, upravo u ono što se želi postići, a to je koncept pravne države i pravne sigurnosti. Kazna umjesto da postaje … [[Govornik se ne razumije.]] mjera ona postaje sama sebi suprotnost jer onaj tko ima mogućnosti ne biva kažnjen za puno teža djela u ovom slučaju konkretno nego recimo što je nekakav prekršaj zbog toga što ima ne znam 0,2 ili 0,3 alkohola u krvi vozač kojeg će se … [[Govornik se ne razumije.]] , koji nije izvršio, napravio prometni prekršaj nego je sam prekršaj u prekršajnom djelu samo zbog toga što ima toliko u krvi, ali je on normalno sigurno vozio. Prema tome, postavlja se pitanje stvarno do koje mjere i do kojeg apsurda mi dolazimo i u takvoj situaciji ja skrećem pozornost, ne znam da li je pretvoreno ovo u dva čitanja ovaj Prijedlog zakona? [[Upadica: Je.]] Je. Pretvoreno u dva čitanja. Onda do drugog čitanja da se ovo pokuša ispraviti, da se pokuša realizirati i naravno obuhvatiti. I još jednu stvar. Mislim da je potpuno pogrešno utvrditi tehničku ispravnost vozila, odnosno starost vozila kao argument sigurnosti vozila. Ja mislim da bi trebalo ovdje propisati tehničku ispravnost vozila kao sigurnost vozila, a onda naravno propisati i može biti vozilo puno starije od 18 godina, u ovom konkretnom slučaju ako se radi o autobusu itd. može biti oldtajmer, ali je pretpostavka mora biti da je potpuno tehnički ispravan, da ima potpuno odgovarajuće vozna svojstva itd. onda on može voziti, prevoziti itd. jer nije sama starost vozila argument sigurnosti nego se ovdje zakonom moraju propisati tehnički uvjeti koje prometno sredstvo mora ispunjavati da bi osiguralo sigurnost u cestovnom prijevozu putnika i roba i usluga koje prevozi i koje se pruža usluga i u tom pogledu bi bilo dobro da se još jedanputa razmotri ovu situaciju u protivnom ćemo doći, znate u 9. mjesecu da ćemo razmišljati ponovo o produženju ili nakon kraja ove godine ili do 31.12. ove godine bi trebalo uskladiti sa ovim Zakonom poslovanje kako piše u pravnim osobama, teško je uskladiti samo poslovanje, trebat će uskladiti akte, trebat će uskladiti i zapravo osnovna sredstva kojim se radi itd., to je nešto drugo, ali u takvoj situaciji ćemo ponovno razmišljati o produženju rokova jer zapravo nismo precizirali kada iznimno i starije vozilo može se dopustiti da koristi se pod uvjetom da naravno ispunjava sve tehničke i ostale uvjete koji su neophodno potrebni da bi se zapravo osigurala puna sigurnost pružanja usluge koju, za onu prijevoza koju on obavlja bez obzira da li se radilo o prijevozu roba ili se radilo o prijevozu putnika. Ja se nadam da će ove primjedbe se imati u vidu do izrade Konačnog prijedloga Zakona. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Na redu je zastupnik, gospodin Nenad Stazić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Pa obično imamo problem, pa onda zakonom nastojimo riješiti problem, znači doći do nekakvog rješenja. S ovim Zakonom to nije slučaj. Problem se ne rješava, problem se odgađa. Odgađa se do 2012. godine, a kakva će biti situacija 2012. godine? Hoće li problem biti manji pa će ga biti lakše riješiti? Ne. Sad je takvih vozila starijih od 18 godina oko 25 tisuća, tad će ih biti oko 50 tisuća, problem će biti dvostruko veći. E pa sad ako čujemo da u Europi starost vozila nije kriterij sigurnosti, dobro možda nije, ja stvarno ne znam, ako postoje neki drugi kriteriji, tehnička ispravnost, ne znam što, pa što i mi ne uvedemo onda te kriterije ako je to pametnije? Zašto odgađamo rješavanje problema, a znamo da vrijeme samo po sebi neće problem riješiti, nego će se on udvostručiti. A ja mislim zato što eto nema se volje ući u taj problem i riješiti ga drugačije nego olako jer ovo nije nikakvo rješavanje. Onda mislim da u ovom zakonu ima omaški kao što je bilo kod onog Zakona o javnom bilježništvu, omaški koje su ustanovljene nakon 13 godina. Tako u članku 6. sadašnjeg zakona piše da djelatnost cestovnog prijevoza putnika i tereta može se obavljati vozilima mlađima od 18 godina. Pa jasno da može. Može se i vozilima starijim 16 godina i vozilima starim 2 godine, može se i novim vozilima. Može i ne mora. Ako ste htjeli zabraniti, ako se hoće zabraniti prometovanje vozilima od 18 godina onda je trebalo napisati da se može obavljati djelatnost samo vozilima mlađim od 18 godina ili u negativnom izričaju ne smije se obavljati djelatnost vozilima koja su starija od 18 godina jer ovo ne znači ništa. Može se obavljati mlađim vozilima. Može, može. E vidite to se ne mijenja, ali što se mijenja u članku 6. U članku 6. se mijenja to da se brišu riječi u skladu s uvjetima obavljanja djelatnosti u ovom zakonu, a radi se o tome da ministar može donositi nekakve propise, podzakonske akte. Znači sad ministar više neće morati voditi računa o tome da mu ti podzakonski akti budu usklađeni sa ovim zakonom, a da će morati biti usklađeni sa nekim drugim zakonom. Ne znamo to ne piše. Piše samo da neće morati biti usklađeni ni s čim. Pa to je sad novina nekakva u našem sustavu da podzakonski akti ne moraju biti usklađeni sa zakonom, a kad to u zakonu piše da moraju biti onda se to baca van, a da nitko ne zna zašto. 18 godina za vozača. Vidite, nisam baš siguran, nisam siguran da je to najpametnije rješenje. Prvo hajde završi tu srednju školu, a ne znam koliko mu za to zvanje vozača koliko traje naobrazba tri ili četiri godine. Ako traje četiri godine onda je već prešao 18 godina, onda već ima 19. Mora još polagati i nekakav ispit stručni opet mu treba neko vrijeme. Ali gledajte, to su profesionalni vozači. Da li su oni baš potpuno spremni sa 18 godina upravljati tako velikim i tako teškim vozilima. Bilo je do sada to ograničenje od 21 godinu. Čovjek u dvije godine u tim godinama sazrije i kao osoba, a osim toga vozeći neka lakša vozila stekne i nekakvo vozačko iskustvo. Znate, škola vam nikad nije dovoljna, nikad dovoljna da bi se moglo odmah pristupiti ne znam najodgovornijim zadacima u nekoj profesiji. Pa potrebno je neko vrijeme prilagodbe, neko vrijeme učenja u praksi. Pa dajmo da se uvuče u praksi ipak na ovim malo lakšim vozilima. Nemojmo izazivati vraga. Nepotrebno, nepotrebno, jer pazite ta vozila sa dopuštenom masom od 3500 kg to su grdosije da ne govorimo o sedam i pol. To je opasnost na cesti. E sad, jel baš to potrebno raditi? Jel ne mogu naći posla vozeći neka manja vozila. Nisam siguran da je tome tako. I o ovoj odredbi kaže da se smanjuje ta zapriječena kazna pisalo je deset, sad to smanjujemo na 7000 kuna. Za pojas vam je kazna za vozača amatera 500 kn. 500 je za pojas, a tu za profesionalnog vozača, za ozbiljan prekršaj, ozbiljan prekršaj minimalna kazna 1000 kn. Pa to nekako ne bi išlo. Ili smo prestrogi prema vozačima amaterima ili smo preblagi prema profesionalcima. Profesionalac, vozač na cesti mora biti uzoran vozač. Oni to uglavnom i jesu, ali kada je tome već tako onda se nemojmo bojati većih zapriječenih kazni, a naročito nemojmo kad već postoje u zakonu određene kazne visoke pa bar do 10 000 kuna ih smanjivati na sebe. Ne vidim nikakvog opravdanja za to niti je to ovdje obrazloženo. Prema tome, mislim eto da bi sve te stvari trebalo uzeti u obzir. Do drugog čitanja zakona popraviti ali ova prva i osnovna zamjerka se ne da popraviti. Ovo prolongiranje nerješavanja problema, neće se oni riješiti, nego zapravo odustajanja od rješavanja problema. Pa dajte nek ministarstvo ipak malo razmisli, pogleda europsku zakonodavnu praksu, analizira problem i dođe sa jednim posve drugačijim rješenjem koje neće obuhvaćati starost vozila nego uzimati u obzir neke druge parametre kad već tvrdite da je to tako u svijetu. Hvala.
Hvala. Još gospodin zastupnik Miroslav Rožić. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici. Doista gospodine državni tajniče iako i ovdje je bilo spomena o tome da bi zakon trebalo podržati iz nekih razno raznih razloga. Uglavnom iz obrazloženja se može vidjeti da su to razlozi zbog nekakvih propusta, zbog nekakvih usklađivanja, zbog određenih produživanja rokova koji su u svezi sa ispunjavanjem određenih odredbi zakona itd. itd. sve se to može prihvatiti. Međutim, ove izmjene i dopune Zakona o o prijevozu u cestovnom prometu su po mom osobnom sudu zapravo u posve paradoksalnom odnosu prema Zakonu o sigurnosti u cestovnom prometu, a ja ću vam reći i zašto. Prema Zakonu o sigurnosti u cestovnom prometu mi smo ovdje vodili jednu burnu, dugačku raspravu u nekoliko čitanja, u nekoliko saziva i donijeli jedan zakon koji zbog sigurnosti u prometu je ograničavao mladim vozačima od 18 godina koji tek polože vozački ispit da moraju imati mentora. Moraju godinu dana barem u nekim uvjetima vožnje s njima mora biti neki mentor, neki iskusni vozač itd. Dakle, radi se o osobnim vozilima. Međutim, bez ikakvog problema mi sada ovim zakonom želimo takvom istom početniku koji je tek položio vozački ispit sa 18 godina dati u ruke kamion da ga vozi po cesti bez ikakvog mentora. Dajte mi probajte objasniti kako je to moguće. Da li je to zato što ovi voze kamione, da su oni možda sigurniji u prometu sa 18 godina nego oni koji voze osobne automobile primjerice. Jesu li oni iz kog razloga? Ako se to povezuje sa srednjom školom koju ti ljudi trebaju završiti i stječu zvanje vozača onda ću vam ja pročitati jednu rečenicu iz vašeg obrazloženja koja glasi: "Naime, Republika Hrvatska je jedna od rijetkih zemalja Europe", ja bih rekao najrjeđih jer zapravo ne znam koja još europska zemlja to ima "koja ima specifični sustav obrazovanja odnosno srednjoškolski program nakon kojeg se stječe zvanje vozača." Dakle, činjenica je da mi imamo jedan doista rijedak posve specifičan sustav izobražavanja vozača u srednjem obrazovanju. Umjesto da to uskladimo sa većinom zemalja u Europskoj uniji mi zapravo propisujemo da oni upravo iz tog razloga što smo mi eto specifični imaju pravo sa osamnaest godina voziti kamione iako u Europskoj uniji nemaju pravo voziti sa osamnaest godina kamione nego tek sa dvadeset i jednom. Pa sada vi meni objasnite kakva je to logika. Dakle, upravo zato što pada kiša mi tvrdimo da su ceste suhe. Dakle, upravo zato što mi imamo jedan specifični sustav mi donosimo jedno rješenje koje je suprotno onom u Europskoj uniji a pozivam se da zapravo tim člankom mi usaglašavamo se sa člankom 5. stavkom 1. uredbe Vijeće EEZ 3820/85. Budite ljubazni, objasnite mi koje je to Vijeće EEZ, i da li je to uredba iz 85. godine, da li se mi s time usaglašavamo. Ja koliko je meni poznato ne postoji nikakva direktiva Europske unije s kojom bismo se mi morali usuglasiti, ne postoji nikakva obveza usklađivanja ove problematike u našem programu usklađivanja propisa sa Europskom unijom kojeg je donio ovaj Sabor, ja sam to provjerio. Prema tome, postavlja se pitanje šta mi usklađujemo s čime i zbog čega zato da bi naši mladići od osamnaest godina koji specifično za Europu mogu završiti srednju školu za vozača mogli voziti kamione sa osamnaest godina a istovremeno smo donosili zakon po kojem naši mladići od osamnaest godina ne smiju samostalno voziti osobne automobile. Nije mi to doista jasno pa ću vas moliti da mi to malo objasnite. A da ne kažem o tome kako ja osobno, neka se nitko ne uvrijedi, doista osobno smatram da mladić od osamnaest godina koji je tek položio ispit zrelosti pa makar njime stekao i zvanje vozača prema našem specifičnom srednjoškolskom sustavu doista nije baš, ne bih mu rado dao u ruke da vozi autobus, pogotovo ne sa djecom pa makar taj autobus bio i mlađi od deset godina. Znate zašto? A da ne govorim o kamionima od 30 do 50 tona sa devetnaest godina sa godinom dana vozačkog iskustva zato jer se uvijek sjetim onog mladića koji je imao 21 godinu i koji je praktički sa svojom cisternom kojom se zaletio u kuću na jadranskoj magistrali kod mjesta Krušćica iza Karlobaga zapravo spalio cijelo selo i uništio svoj mladi život jer je vozio cisternu sa 50 tona opasne zapaljive tekućine sa godinu dana vozačkog iskustva. I umjesto da mi propišemo da mladi vozači, da uopće vozači ne smiju voziti kamione kojima prevoze opasne tvari od 30 do 50 tona bez da imaju barem tri ili pet godina vozačkog iskustva, bilo kakvog vozačkog iskustva, ne kamiona nego bilo kakvog vozačkog iskustva mi zapravo povjeravamo kamione, doduše nešto manje tonaže ali i autobuse mladićima od osamnaest godina bez ikakvog vozačkog iskustva. Ne kamiona nego bez ikakvog vozačkog iskustva. Meni je to moram priznati nejasno. Što se tiče obveze koja se ovim zakonom propisuje da bi vozački morali ispunjavati uvjet srednje škole onda vas podsjećam na nešto što vi sasvim sigurno znate da ovog časa od profesionalnih vozača taj uvjet ispunjava možda 20%, ako 20%. 80% taj uvjet ne zadovoljava. I sada, koje je rješenje koje vi predlažete? Rješenje Vlade je članak 8. stavak 2. koji kaže: "Odredbe ovog zakona koje se odnose na stručnu spremu vozača ne primjenjuju se na osobe koje su do dana stupanja na snagu u prijevozu u cestovnom prometu obavljale poslove vozača motornog vozila u cestovnom prometu." Dakle, vi zapravo postavljate jednu ustavno upitnu normu jer ustavno je dakako upitno nejednakost, nejednakost za obavljanje nekog posla. Jedni moraju završiti srednju školu a jedni ne moraju. Koji ne moraju? Oni koji to već rade a nemaju je. To je zapravo nejednakost. Po meni je to čak i ustavno upitno. Naravno, neće postati ustavno upitno onog časa kada omogućite ovima koji to već rade neki rok da steknu tu naobrazbu srednje škole ili propišete neke uvjete obveze stjecanja te srednje škole kao što to propisujete za ove koji će tek postati vozači motornih vozila. Apsolutno se slažem s kolegom Arlovićem, ovdje vam je sigurno promakla činjenica da vozač motornog vozila u cestovnom prometu je i vozač osobnog automobila a ne samo. Ili ako vam nije onda ćete objasniti kako je to, zašto se to odnosi na sve vozače motornih vozila u cestovnom prometu, da li zato što se govori o njima u Zakonu o prijevozu ili iz nekog drugog razloga. No, ono što za kraj bih želio reći da me doista pogotovo zbunjuje i što nikako ne mogu podržati a vezano je sa ovim o čemu sam govorio je činjenica da prihvaćanjem ovih izmjena i dopuna zakona ćemo mi postati jedina zemlja, sigurno jedina zemalja u Europi a možda i šire koja će izjednačiti starost svojih kamiona i vozača. I jedni i drugi će imati 18 godina. Takve zemlje u Europskoj uniji ali ne postoje. Hvala lijepo.
Hvala. U ime Kluba HSS-a zaključno pet minuta gospodin zastupnik Željko Pecek. Izvolite!
Hvala lijepo gospodine poptredsjedniče, poštovane kolegice i kolege, poštovani predstavnici Ministarstva nakon izlaganja kolege Rožića izgleda da je ovaj Prijedlog zakona za 5. čitanje jer on je našao tu zgodne detalje koji su zbunjujući čini mi se i za same predlagatelje. Ovaj Prijedlog bih ja nazvao zapravo svojevrsnim političkim terorizmom jer mi o ovomu raspravljamo u Saboru godinu dana treći ili četvrti puta. U bivšoj Vladi kada su ministrima smanjivane plaće za 3 mjeseca 2 puta onda je to nekadašnji ministar Kovačević nazvao politički mazohizam. A ovo da treći puta raspravljamo o istom problemu u Saboru, da gubimo vrijeme a da nitko za to ne odgovara, a da je problem potpuno isti. Da i dalje 25 tisuća ljudi ne mogu obavljati djelatnost ako imaju teretna vozila koja su starija od 18 godina ili barem ako je obavljaju osjećaju jednu neizvjesnost i strah onda je to u najmanju ruku neobično. I sada ćemo još jedanput razgovarati o istoj stvari. A interesantno je kada sam ja predlagao u prosincu 2005. godine iste izmjene zakona, kada sam rekao da nije dobro da ograničavamo starost vozila na 18 godina odgovor Vlade je bio zapravo da je dovoljna uredba koja taj rok prolongira do prosinca 2006. godine i nakon toga će se vozači u Hrvatskoj prilagoditi. Kako će se prilagoditi u tako kratkom roku valjda to samo Vlada i nadležno Ministarstvo zna. Ali ono što je najinteresantnije je obrazloženje što se ovim odredbama u odnosu na važeći zakon postiže. Tako se postiže, pazite, poticanje poduzetničke slobode u skladu sa mogućnostima prijevoznika. Najedanput mi otvaramo slobode poduzetniku da vozi kamion ako ne daj Bože je on stariji od 18 godina. Jednako tako omogućavamo takvom poduzetniku koji ima stari kamion da se izjednači sa uvjetima koji određuju propisi zemalja članica Europske unije. Znači do sada prema uredbi koju je donijela Vlada mi smo ograničavali poduzetničke slobode jer to ovdje nedvosmisleno piše i naši poduzetnici nisu bili izjednačeni sa uvjetima kao što je to propisano u ostalim zemljama koje su članice Europske unije. E sada hvala Bogu konačno opet raspravljamo o istom problemu, o tih 25 tisuća kamiona i o 1848 autobusa koji će ničim objašnjivim razlogom moći do 2012. godine nastavljati obavljati djelatnost ako su im vozila starija i ako se ne uklapaju u te uvjete. I vjerojatno ćemo opet dva, tri puta razgovarati o istom problemu koji će krajnje jednostavan i zakon moramo prilagoditi prema onomu što piše u normativnim aktima naših susjednih zemalja i konačno svagdje u Europi za vozila je kriterij tehnička ispravnost a ne starost vozila. Gospodo ja vas molim da konačno dobijemo takav prijedlog koji vjerojatno bi jednoglasno prihvatili jer vidim kolege iz HDZ-a koji su zadnji puta moj prijedlog radikalno napadali da se sada slažu da je tehnička ispravnost kriterij, a još jedanput naglašavam posebno me veseli što Vlada primjećuje da ovaj puta više ne ograničavamo slobode poduzetnicima i da izjednačavamo uvjete kao što to imaju poduzetnici u ostalim zemljama Europe. Zadnji puta kada je to bio prijedlog oporbe onda to nije bilo tako. Pa ako je naknadna pamet neka se ipak dogodila. Hvala lijepa.
Hvala. Zaključno u ime predlagača gospodin Dražen Breglec, državni tajnik. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Uvažene gospođe i gospodo saborski zastupnici u ovoj raspravi čuli smo i puno konstruktivnih prijedloga ali isto tako i puno izjava odnosno rečenica koje nisu temeljene na činjenicama. Prije svega 2012. godine ne možemo govoriti da će biti 46 tisuća starih vozila jer naravno da će i mnoga vozila koja u međuvremenu jesu stara otpasti, a doći će i nova. Prema tome proces je takav i treba osigurati zakonodavni okvir za trend da u budućem razdoblju bude manje vozila. Nije umjesno sugerirati na način da se, da će sva stara vozila ostati na cesti, a da se nijedno ne bi moglo kupiti. Dakle ovo je elementarno neetično bilo izrečeno. No dobro mislim da treba ući u srž zapravo same namjere koja je osnovnim zakonom u članku 6. definirana. Svi se možemo složiti. Složili smo se to i mislim u raspravama i prilikom izmjena zakona ili prijedloga izmjena zakona gospodina Peceka i prilikom prijedloga samog zakona pa i ovaj puta u ovoj raspravi da je podizanje konkurentnosti odnosno da je tehnička ispravnost jedini kriterij kojega možemo prihvatiti u kriteriju odnosno u eliminaciji onih vozila koje mogu sudjelovati odnosno koje ne mogu sudjelovati na, u prometu. Svakako da je to činjenica međutim s druge strane postoji i realnost koja trenutno jest u Hrvatskoj. Realnost je ta da se Hrvatska nalazi pred vratima Europske unije. Da su pregovori za poglavlje broj 14 promet sa postupkom «screeninga» otpočeli. Da je izvršena prva faza «screeninga». Da smo suočeni sa mnogim direktivama i regulativama koje treba unijeti i da će nakon toga dakle nakon stupanja u jedinstveno tržište hrvatski prijevoznici ne dogode li se drastične i radikalne promjene u kratkom smislu, u kratkom vremenu biti u težoj poziciji nego bi trebali. Zbog toga smo predložili u Zakon smjer i poslali poruku da treba vozni park pomlađivati. Da treba podizati konkurentnost. To je osigurano člankom 6. odnosno to je definirano člankom 6. i sama rasprava o toj temi zapravo već postiže svoj cilj. I današnja rasprava i sve ove rasprave u zadnjih godinu i po postigle su cilj jer su prijevoznici zapravo postali svjesni da je pomlađivanje i dizanje konkurentnosti uvijek opstanka u zaoštrenim uvjetima poslovanja s jedne strane, ali isto tako i velika šansa za iskoristiti sve one prednosti koje jedinstveno tržište nudi sa druge strane. Zbog čega odgoda upravo do 1.1.2012. godine? Evo jedan od razloga zbog čega odgoda na ovakav način bilo je i temelj je bio zapravo i dogovor sa samim vozačima i sa strukom. Prije svega, sa njihovim udruženjima. Jedno od tih udruženje dakle Hrvatska obrtnička komora i predsjednik Hrvatske obrtničke komore Stjepan Šafran sa svojim kolegama održao je sastanak sa ministrom i sa mnom i pomoćnikom i utvrdili smo 13. travnja upravo ovaj način. Stoga mislim da primjedbe kada netko govori da to nije dobro, da se obrtnici neće zaštititi na ovakav način odgodom jednog propisa koji samom raspravom zapravo pobuđuje pozitivne efekte mislim da ne stoje. Dakle, sve primjedbe u tom smjeru zapravo se sukobljavaju sa interesima prijevoznika, posebno prijevoznika udruženih u Hrvatsku obrtničku komoru. Evo, ja imam promemoriju sa tog sastanka ovdje pa eto ona može biti i na uvid zainteresiranima. Što se tiče nekoliko konkretnih primjedbi koje su bile izrečene dakle koje je mjere Vlada poduzela u međuvremenu, to je u obrazloženju navedeno. Dakle, navedeni su pravilnici koji su u međuvremenu donijeti, dakle upotpunjen je zakonodavni okvir. Međutim, u praksi trendovi nisu slijedili ne u tako brzom i tako kratkom vremenu nisu bili polučeni oni rezultati koji su se očekivali i logično je naravno, neobičan je potez bio da se ova odgoda dogodi, opet ponavljam na način kao što je to bilo dogovoreno sa najvećim, sa udruženjem, dakle sa Hrvatskom obrtničkom komorom kao udruženja koje obuhvaća najveći broj obrtnika odnosno vozila koja spadaju u ovu kategoriju koja ne bi mogli prometovati kada bi zakon stupio na snagu u svojoj potpunosti. Također, bilo je tu i poprilično primjedbi koje se odnose i na Zakon o sigurnosti prometa na cestama. Da sada ne širim temu u odgovoru mogao bi i o tome, međutim potrebno je reći da kada je bila već spomenuta podravska magistrala D2 da tu vrijedi zabrana prometovanja vozila u tranzitu, da će se onda se ona za svaku godinu ta zabrana produžuje. Također treba spomenuti zaključak Vlade sa sjednice od prije dva tjedna održane u Koprivnici po kojoj su Hrvatske ceste zadužene izraditi studiju kako, studiju isplativosti i izabrati najbolji način kako državnu cestu D2 podravsku magistralu osposobiti i poboljšati, sigurno ne paralelnim pravcem u cijelosti ali na kojim dionicama i paralelni pravac, na kojim dionicama potrebna je mora ići zaobilaznica, na kojim dionicama se mora tehničkim zahvatima rekonstrukcijom poboljšati tehničke karakteristike vozila. Dakle, ne odgađamo rješenje što je bilo također sugerirano i ne odustajemo od rješenja. Rješenje je ovo tranzicijsko razdoblje. Upravo ono je rješenje. Moguće je da ćemo u potpunom usklađivanju zakonodavstva sa Europskom unijom, sa zakonodavstvom Europske unije morati kad budemo cijeli set zakona usklađivali sa direktivama sigurno ćemo morati još jedan puta u sljedećem razdoblju Zakon o prijevozu u cestovnom prometu detaljno protresti, da ne kažem donijeti i novi zakon, premda u mnogim elementima on jest usklađen. U tom trenutku procijenit ćemo još jedan put stanje voznog parka u Republici Hrvatskoj i vidjeti da li je nužno da ova odredba ostane takva kakvom se sada predlaže. Bilo je također i nekoliko sugestija odnosno izraženih dilema oko toga da li je sa ustavnog aspekta prihvatljivo da se školovanje, da školovanje vozača bude obavezno samo za nove vozače a da se konstrukcijama u zakonu omogući onim vozačima koji su tu kvalifikaciju već stekli prije da zadrže i obavljaju poslove vozača. Postoje slična rješenja na mnogim područjima vezano dakle gdje se može povući analogija. Dakle, logično je i često primjenjivo rješenje da se u trenutku kad se postavlja novi viši standard postojeće stanje definira kao važeće kako se jednostavno kroz izvjesno razdoblje bi moglo provesti ono što se zapravo samim zakonom želi a to je da prestajanjem obavljanja, aktivnim bavljenjem poslova vozača oni koji nisu stekli zvanje vozača jednostavno prestanu to obavljati a da svi novi koji dolaze imaju i taj status odnosno zvanje vozača. Evo, ja na kraju mogu reći da zahvaljujem na svim onim primjedbama koje se odnose na poboljšanje postojećeg teksta, da ćemo ih mi razmotriti sa dužnom pažnjom. I na kraju želim reći da smo po pitanju stimulacije zanavljanja voznog parka poduzeli određene konkretne korake. Postoji kao što je poznato u Fondu za energetsku učinkovitost i zaštitu okoliša stanovita povelika svota novaca koja se u ovom trenutku uglavnom koristi za podizanje standarda deponija odnosno za prikupljanje, stimulaciju prikupljanja otpada. Međutim, taj fond puni se iz prometa sa gotovo 50% i mi smo usuglasili stavove po tom pitanju i zaključili da to može biti dobar i izdašan i svakako opravdan izvor sredstava za određeni program koji će pomoći i u ovom procesu zanavljanja vozila. U tom smislu namjeravamo predložiti i konkretne mjere u najkraćem roku koje će Vlada razmotriti i donijeti a one će svakako biti stimulativnog karaktera. Da li je s druge strane porez najbolje rješenje ili da li je bez obzira što on ima oznaku ekološkog, ekološka renta kako su se dakle ovdje koristili termini. Znamo da to svakako nije popularno rješenje. Vjerujem da nije najbolje. Porez je uvijek porez i namet. Iz resornog ministarstva koje vodi brigu o prijevozu naravno da bi ovu mjeru mogli ocijeniti vrlo nepopularnom a vjerujte da će tako ocijeniti i prijevoznici s obzirom na prethodno rečeno da je naznačen izvor sredstava iz kojih bi se moglo i popraviti stanje voznog parka u Republici Hrvatskoj uvjeren sam da ukoliko se to dobro i obrazloži i predloži da ćete i sami uvidjeti da mjere poreza nisu potrebne u uvođenju, ali i tu mjeru ćemo razmotriti do drugog čitanja. Zahvaljujem.
Hvala. Imamo povredu Poslovnika, gospodin Miroslav Rožić.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Iako se osobno ne tiče moje rasprave, povrijeđen je Poslovnik u članku 214. Doista predstavnik Vlade, u ovom slučaju državni tajnik ne može držati političke lekcije zastupnicima na način da izađe za govornicu i kaže, bilo je puno neprimjerenih rasprava. To su ocjene koje se ne mogu dopustiti ovdje i trebali ste gospodinu Breglecu izreći opomenu.
Članak 214. govori kada se izriče opomena. … [[Upadica se ne razumije.]] Opomena, a onda se navode pojedine alineje ovdje, među kojima je i ova 5, omalovažava ili vrijeđa predsjedatelja ili druge zastupnike. To ste mislili? Pa ne mislim da je to bio slučaj.
Znate, doista nije uobičajeno u bilo kojem Parlamentu da predstavnik Vlade ocjenjuje rasprave zastupnika na način "bilo je puno neprimjerenih rasprava". Isto biste mene opomenuli da ja ministru kažem "slušajte, vi neprimjereno raspravljate". Ne bi? Dobro.
Moj kriterij je da "neprimjereno" nije uvredljiva riječ. Možda je malo kritična, ali nije omalovažavajuća. Idemo dalje. … [[Upadica se ne razumije.]] Tako je, ali kad se dođe na red pa je prvi na redu gospodin Željko Pecek. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Pa naime, netočno je nekoliko stvari, ali jedna od važnijih stvari je da na ovaj način mi mijenjamo zakon jer smo suočeni sa direktivama i screeningom Europe, što nije točno. Što nije točno, to nitko od nas ne traži nego obratno. Europa je jedino mogla tražiti da napravimo ovo što je sad u Prijedlogu zakona, da kažemo vozila koja su tehnički ispravna jedino mogu biti kriterij. Drugi ispravak je da ćemo kroz ovu izmjenu Zakona postići konkurentnost domaćeg gospodarstva koje se bavi prijevozništvom, što je smiješno. To ne možemo postići izmjenama Zakona nego programima koji bi taj sektor pomogli jer glavni problem je očito zamjena voznog parka, izmjenama Zakona to nećemo postići. Umjesto 3 prijedloga zakona bilo bi dobro da ministarstvo napravi jedan prijedlog programa koji bi obrtnicima i prijevoznicima omogućio da obnove svoj vozni park.
Hvala. Ispravak, gospodin zastupnik i potpredsjednik gospodin Mato Arlović.
Gospodine potpredsjedniče, moram reći da je djelomično on već ispravljen od strane kolege Peceka, zbog toga sam mislio da nema potrebe da i ja ispravljam još jedan puta taj netočni navod. I u tom pogledu ću odustati od daljnjeg ispravka.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, gospodin zastupnik Miroslav Rožić. Izvolite.
Hvala lijepo. Ispravljam netočni navod gospodina državnog tajnika koji je rekao da postoji puno primjera u našem zakonodavstvu u kojem bi se mogla povući analogija gdje kada se donose u novom Zakonu novi standardi na poslu ostaju oni koji ispunjavaju stare standarde i to bez doškolovanja. Takav primjer ne postoji u zakonu. Svugdje se traži doškolovanje ako ostaju na poslu oni po starim standardima.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu.
Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o prijevozu u cestovnom prometu. Dajem na glasovanje slijedeći zaključak: "Prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o prijevozu u cestovnom prometu. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona." Molim, uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 86 glasova za, 6 suzdržanih prihvaćen predloženi zaključak.
Prelazimo na - Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o šumama, drugo čitanje, P.Z. br. 464. Predlagatelj Zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste u pretince. Kod donošenja ovog Zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na drugo čitanje Zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za poljoprivredu i šumarstvo, Odbor za prostorno uređenje i zaštitu okoliša, Odbor za lokalnu i područnu, regionalnu samoupravu. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti? Želi. Državni tajnik u Ministarstvu poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva gospodin Herman Sušnik. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče, uvažene dame i gospodo. Evo pred vama je Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o šumama. Ovim izmjenama uređuje se prvenstveno imovinska pravna pitanja. Šume i šumska zemljišta u Republici Hrvatskoj pokrivaju oko 2 i pol milijuna hektara ili otprilike 43,5% površine. Šumama se gospodari po principu prirodne obnove te pošumljavanjima neobraslih šumskih površina. Šume i šumsko zemljište ima gospodarsku, ekološku i socijalnu važnost zato je veoma važno da se tim prostorom upravlja na krajnje racionalan način, uvažavajući sve te komponente koje sam naveo. Znači, štititi prostor, ne zatvarati mogućnost razvoja. U članku 5. propisuje se da Vlada ili tijelo koje ona ovlasti može pojedine šume ili šumska zemljišta u vlasništvu Republike Hrvatske izdvojiti iz šumskog gospodarskog područja i prenijeti pravo vlasništva na drugu pravnu ili fizičku osobu ili osnovati pravo građenja. Institutom osnivanja prava građenja štiti se vlasništvo nad nekretninama, pogotovo kod građenja infrastrukturnih objekata, odlagališta komunalnog otpada i drugo. I to će biti pretežiti način raspolaganja vlasništvom Republike Hrvatske. U odnosu na primjedbe iz prvog čitanja prihvaćeno je da postoji interes Republike Hrvatske ako je šumu ili šumsko zemljište potrebno izdvojiti radi provedbe detaljnog plana uređenja, čime se dodatno štiti šumsko zemljište, jasno uz dosadašnji propis davanja mišljenja ministarstva jedinicama lokalne i regionalne samouprave na planove uređenja prostora. U članku 6. kod osnivanja služnosti stavljena je riječ: "i slično" jer se ne može točno predvidjeti pojedine specifične situacije za koje će se davati služnost na šumi i šumskom zemljištu, no postupak i mjerila za osnivanje ove služnosti propisat će Vlada. Davanje pojedinog šumskog zemljišta u zakup rješavat će tijelo koje ovlasti Vlada prema donesenim kriterijima, a ne trgovačko društvo Hrvatske šume d.o.o., kako je do sada bilo propisano. U odnosu na prvo čitanje jasnije se rješava člancima 9. i 10. nadzor i naplata sredstava opće korisnih funkcija šuma. Izdvajanja šuma i šumskog zemljišta bilo je regulirano i Zakonom o javnim cestama no dodavanjem članka 15. stavlja se ingerenciju Zakona o šumama i cjelokupan posao oko izdvajanja obavljat će se u Ministarstvu poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva. Interes nam je da se predmeti koje obrađuju na jednome mjestu da se točno zna koje se površine daju za koju namjenu te da se prati da se sredstva dobivena za prenesena prava ili privremenu zauzimanjem šumskoga zemljišta troše za kupnju drugih šuma ili šumskoga zemljišta ili za poduzimanje novih šuma kako je propisano zakonom članak 55. Znači od 2003., 2004. i 2005. godini iz ove naknade, znači to je za te manje dobiti podignuto je oko tisuću i 20 hektara novih šuma i sredstava te naknade. Isto tako za prenesena prava kupljena je oko 400 hektara šuma, a u tijeku ove godine postupak je putem javnog natječaja za kupnju šuma i šumskog zemljišta na području uprave šuma Delnice, uprava šuma Zagreb, a do konca godine odvijat će se isto tako kupnja na upravi područje Našice i Vinkovci cirka oko 200 hektara.
Hvala lijepa. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Da. U ime Odbora za poljoprivredu i šumarstvo, gospodin zastupnik Božidar Pankretić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine dopredsjedniče, gospodine državni tajniče. Odbor je na današnjoj 41. sjednici raspravio Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o šumama. Konačni prijedlog Zakona Odbor je raspravio u svojstvu matičnog tijela. Nakon uvodnog obrazloženja predstavnika predlagatelja te predstavnika Hrvatskog šumarskog društva većina članova Odbora je dala potporu donošenju navedenog zakona. Njegovim donošenjem će se naime omogućiti da Vlada Republike Hrvatske prenosi samo vlasnišnu već i pravo gradnje kod postupaka izdvajanja šuma i šumskog zemljišta za potrebe izgradnje poduzetničkih zona te komunalne infrastrukture. U raspravi je izneseno mišljenje da je prije donošenje ovog Zakona trebala biti napravljena bilanca šuma utemeljena kako bi se odredilo očuvanje njihovih kapaciteta. Na temelju provedene rasprave Odbor je za poljoprivredu i šumarstvo Hrvatskom saboru većinom glasova 2 suzdržana i 5 glasova za odlučio predložiti Hrvatskom saboru donašanje ovog Zakona. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Žele li ostali odbori? Ne. Otvaram raspravu. U ime kluba SDP-a, gospodin zastupnik i potpredsjednik gospodin Mato Arlović. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege, državni tajniče. Dozvolite da se odmah očitujem u ime našeg kluba. Klub zastupnika SDP-a na žalost ne može podržati donošenje ovoga Zakona i mi ćemo biti protiv donošenja ovoga Zakona i to kako iz ekonomskih razloga tako i iz ustavno-pravnih razloga i dozvolite da onda neke na njih skrenem. Prvo dopustite ustavno-pravni razlozi. Činjenica je da po našem Ustavu člankom 124. je jasno propisano da Državno odvjetništvo je samostalno i neovisno pravosudno tijelo ovlašteno i dužno postupati protiv počinitelja kaznenih i drugih kažnjivih djela, poduzimati pravne radnje radi zaštite imovine Republike Hrvatske te podnositi prava na sredstva i za zaštitu Ustava i zakona. Ovdje člankom 1. odmah u startu se kaže da više zapravo neće se morati davati uz prethodno mišljenje Državnog odvjetništva Republike Hrvatske kada ako se to dogodi, odnosno kada pojedine šume i šumska zemljišta mogu koristiti tijela državne uprave i pravne osobe čiji je osnivač Republika Hrvatska na način i uz uvjete propisane ovim Zakonom. Pazite, Republika Hrvatska je osnivač velikog broja ustanova i državnih uprava koje mogu koristiti ovako šume i šumska zemljišta i bez čak prethodnog mišljenja Državnog odvjetništva da ono može utvrditi jer se … [[Govornik se ne razumije.]] Republike Hrvatske ovo omogućiti zapravo omogućuje ako hoćete pogodovanje pa čak i onaj dio oblika podijeljenog vlasništva i u tom pogledu obrazloženje da se ovdje ne radi o suglasnosti na one ugovore o zakupu ne stoji jer između ostaloga to je vezano uz članak 7., odnosno izmjenu i dopunu članka 58. gdje se kaže prije sklapanja ugovora o zakupu šumskog zemljišta potrebno je pribaviti mišljenje o pravnoj valjanosti ugovora od nadležnosti. Ovdje se ne radi samo o zakupu šumskog zemljišta, nego o korištenju da se radi nešto drugo daleko ozbiljnije pitanje i zbog toga mi ovo smatramo da je neophodno potrebno barem zadržati prethodno mišljenje ako ne i prethodnu suglasnost Državnog odvjetništva da bi se zaštitio interes Republike Hrvatske. Na kraju krajeva ja imovina Republike Hrvatske u odnosu na moguće uspostave kroz oblike podijeljenog vlasništva određene odnosa moći i koristi za kolektivne korisnike, ustanove i druge pravne osobe koji je osnivač Republika Hrvatska. Drugo pitanje na koje stavljamo i ekonomske razloge i socijalne, a i političke, političko-pravne i ustavno-pravne jeste članak 5. Nevjerojatno je da se kaže da Vlada, odnosno tijelo koje ona ovlasti može pojedine šume ili šumska zemljišta u vlasništvu Republike Hrvatske izdvojiti iz šumskog gospodarskog područja, prenijeti pravo vlasništva na drugu pravnu i fizičku osobu ako kaže za to postoje interesi Republike Hrvatske, a onda se u stavku 4. istog članka koji se mijenja, članka 51. koji se mijenja kaže: "Postupak iz stavka 1. ovoga članka pokreće se na zahtjev pravne ili fizičke osobe u čiju korist se mijenja." Sad je pitanje šta je na snazi? Korist fizičke i pravne osobe u čiju korist se prenosi ovlast ili je to interes Republike Hrvatske? Pa naravno da će one obrazlagati svoju koristi, a ne interes Republike Hrvatske. A postavlja se pitanje na osnovu čega i čime će zapravo institut proširivanja instituta i ovlaštenja kroz tzv. institut samoizvlaštenja ovdje što radi Republika Hrvatska jer ona sama sebe izvlašćuje i prenosi ovlast na to, a da ni jednim argumentom nije propisala kada se smatra da je ispunjen interes Republike Hrvatske u takvim situacijama pa da onda propiše ovim Zakonom i da to rekne. Ništa od svega toga i to je sasvim jasno da se zapravo otvara mogućnost velike lavine i nesmotrenosti, pa ako hoćete i mogućeg pogodovanja koje se jednostavno ne može i ne smije dogoditi, gdje se zapravo pod firmom državnog interesa, a stvarno u korist što je napisao i sam zakon fizičke, odnosno pravne osobe u čiju se korist po postupku izvlaštenja vrši prijenos vlasništva ili izdvajanja šuma i šumskog zemljišta u vlasništvu Republike Hrvatske jednostavno ne bi moglo prihvatiti, mi u takvoj situaciji … [[Govornik se ne razumije.]] potpuno jasno. Mi nemamo ništa protiv da se razmotri mogućnost, da se Zakon o šumama izmijeni i dopuni kada postoji interes Republike Hrvatske radi izgradnje objekata od posebnog značaja za Republiku Hrvatsku da se tada pojedino šumsko zemljište i šume mogu izdvojiti iz po Zakonu o izvlaštenju iz … [[Govornik se ne razumije.]] Republiku Hrvatsku, čak i Republiku Hrvatsku i da se mogu prenijeti, ali se tada postavlja pitanje kako umjesto toga zapravo obnoviti … [[Govornik se ne razumije.]] na drugom mjestu? Treća ozbiljna primjedba je vezana uz izmjenu i dopunu članka 68. gdje se kaže da će sada ubuduće pisati Republika Hrvatska kao umjesto Vlade Republike, Vlade kao osnivača, međutim onda se naravno dalje propisuje da će uredbom Vlada Republike Hrvatske osnovati ustanovu koja će gospodariti šumama itd. Postavlja se pitanje o čemu se ovdje radi jer … [[Govornik se ne razumije.]] savjetodavnu službu. Gospodo draga, to jednostavno uredbom nije moguće napraviti. Mi bi htjeli podsjetiti na članak 116. Ustava koji kaže, citiram: "Ustrojstvo i poslovi državne uprave, način njihova obavljanja uređuje se zakonom." Prema tome, ovdje se radi o upravnoj organizaciji, upravi ili upravnoj organizaciji u najbolju ruku ali i to isto tako piše "određeni poslovi državne uprave mogu se zakonom povjeriti tijelima jedinica lokalne i regionalne samouprave i pravnim osobama koje imaju javne ovlasti. Prema tome, nema nikakve šanse da se ovo osnuje uredbom nego mora biti zakon i u ovom zakonu treba isto taj dio reći. To je broj jedan. Broj dva, ne može se reći da je Republika Hrvatska ovako kako se nezgrapno napisalo osnivač. Pa čim je zakon donijela Republika Hrvatska kojom osniva onda naravno je Republika Hrvatska ali se mora reći tko obavlja osnivačka prava. To mora raditi Vlada Republike Hrvatske. I sad treba reći minimum šta će ta šumarsko-savjetodavna služba koja će se osnivati ovim zakonom raditi. Onda se može o razradi poslova i zadataka u skladu sa zakonom eventualno uredbom odraditi, ali samo osnivanje i ustrojstvo to bi moralo biti doneseno posebnim zakonom. Svi ovi razlozi upućuju na činjenicu da zapravo bitne primjedbe koje smo dali u prvom čitanju na ovaj prijedlog zakona a osobito vezano za ustavno-pravnu zaštitu, za zaštitu ekonomskih interesa Republike Hrvatske i naravno za ekološku zaštitu šume, šumskog zemljišta i šumskog fonda nisu usvojeni i iz tog razloga Klub zastupnika SDP-a će glasati protiv ovoga zakona. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. U ime Kluba HDZ-a gospodin zastupnik Marko Širac. Izvolite!
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, gospodine državni tajniče, kolege i kolegice! Klub Hrvatske demokratske zajednice podržat će donošenje ovoga zakona, iz sljedećih razloga. U provedbi Zakona o šumama uočene su teškoće pri rješavanju zahtjeva pravnih i fizičkih osoba za izdvajanje šuma i šumskog zemljišta iz šumskog gospodarskog područja radi prijenosa prava vlasništva ili osnivanja prava služnosti na tom zemljištu radi njegovog korištenja u druge svrhe. Stoga se predloženim zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o šumama uređuju imovinsko-pravna pitanja kod izdvajanja šuma i šumskog zemljišta za potrebe izdvajanja radi izgradnje komunalne infrastrukture, poduzetničkih zona i drugih objekata. Detaljnije se uređuje i postupak osnivanja služnosti na šumi i šumskom zemljištu. Predlagatelj je pored ova dva osnovna i krupna pitanja koja je trebalo urediti ovim izmjenama predložio da se urede i neka druga pitanja koja su jako bitna i važna za upravljanje i gospodarenje šumama i šumskim zemljištem. Pa on tako predlaže da se fizičke osobe koje su vlasnici šuma oslobode obaveze plaćanja naknade za korištenje opće korisnih šuma. Pored toga, izmjenama zakona uređuje se upravni postupak u provedbi zakona i načini rješavanja započetih postupaka po odredbama prethodnog Zakona o šumama. Kao što znate on je donijet 1993. godine, imao je nekih dvanaest izmjena a zadnje izmjene su objavljene u "Narodnim novinama" 160/04. godine kao i načine rješavanja započetih postupaka po važećem Zakonu o šumama kojeg je ovaj Visoki dom donio prošle godine. A obzirom da se mijenjaju pojedine odredbe onda je trebalo i propisati na koji način će se to rješavati. U odnosu na prvo čitanje ovog zakona predlagatelj je u članku 5. stavak 2. podstavak 1. izmijenio tekst tako da se smatra da postoji interes Republike Hrvatske ako je šuma ili šumsko zemljište potrebno izdvojiti radi provedbe detaljnoga plana uređenja. Tu izmjenu je obrazložio ocjenom da akti doneseni na temelju dokumenata prostornog uređenja nisu vjerodostojna osnova za utvrđivanje interesa Republike Hrvatske. Smatramo da je to dobro rješenje jer se ti akti donose na temelju dokumenata koji samookvirno uređuju namjenu površina i iz njih nije moguće iščitati detaljna namjena. Dodanim novim člankom 9. mijenjaju se odredbe članka 63. važećeg zakona i na prikladniji način uređuje postupak prisilne naplate naknade za opće korisne funkcije šuma. Za pokretanje postupka prisilne naplate nadležno je trgovačko društvo sukladno posebnim propisima. Način obračuna i rokovi uplate naknade iz članka 62. stavak 2. važećeg Zakona o šumama propisati će ministar. Dodanim novim člankom 10. brišu se kao nepotrebne članka 65. stavak 4. koji je uređivao nadzor nad uplatama sredstava šumskog doprinosa koje su obavezne plaćati pravne osobe koje obavljaju prodaju proizvoda iskorištavanja šuma. Nadzor je prema odredbama zakona provodila Financijska agencija. Kako se naplata toga doprinosa već kontrolira putem izdavanja pravnih popratnih dokumenata za proizvode iskorištavanja šuma koje izdaje samo trgovačko društvo i Šumarska savjetodavna služba nema potrebe da taj nadzor provodi i Financijska agencija. Dodanim novim člankom 11. mijenja se i dopunjava odredbe članka 62. stavak 2. na način da se usklađuju s odredbama Zakona o ustanovama kojima je propisano da je osnivač ustanova Republika Hrvatska a kako se ovdje radi o šumarsko-savjetodavnoj službi a ustanovu osniva Vlada pa je trebalo i izvršiti izmjene članka 62. stavak 2. ovoga zakona. Dodanim novim člankom 14. uređuje se način dovršenja do sada započetih postupaka po odredbama važećeg zakona koji bi se dovršili po odredbama ovog zakona jer se neke odredbe važećeg zakona mijenjaju. Dodanim novim člankom 15. usklađuju se odredbe članka 28. stavak 3. Zakona o javnim cestama s odredbama ovog zakona na način da se odredba Zakona o javnim cestama ne primjenjuje na izdvajanje šuma i šumskog zemljišta u vlasništvu Republike Hrvatske. I ovo smatramo dobrim rješenjem iako se to moglo izmijeniti izmjenom Zakona o javnim cestama. Klub Hrvatske demokratske zajednice smatra da su ovim Prijedlogom zakona koji je u drugom čitanju riješena sva ključna pitanja vezana uz upravljanje i gospodarenje šumama, a posebno za, posebno je uređen postupak rješavanja imovinsko-pravnih poslova pri izdvajanju šuma i šumskog zemljišta iz šumskog gospodarskog područja i prijenosa bilo u vlasništvo bilo da se daje pravo građenja ili u krajnjoj liniji korištenje da su ta sva pitanja uredno riješena i Klub će podržati donošenje ovog Zakona.
Hvala lijepa. Na redu je Klub HSP-a i gospodin zastupnik Pero Kovačević. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, predstavnici Vlade. Ovaj Zakon je dokaz kako u donošenju važnih zakona u Hrvatskome saboru se uvijek zakoni moraju donositi u redovitoj proceduri. Zbog toga je Klub HSP-a zajedno i s ostalim klubovima tražio skidanje hitnog postupka kad je na prošloj sjednici se pojavio Konačni prijedlog zakona i bila je namjera ga donijeti u hitnome postupku. I sad je vidljivo da je i sam predlagač priznao da je bilo puno manjkavosti, nedorečenosti koje je on jednim dijelom u odnosu na prvo čitanje u ovome drugome čitanju otklonio. Najveći broj tih nedorečenosti smo ukazivali kolega Ledinski u ime Kluba HSS-a i ja u ime Kluba Hrvatske stranke prava, ali predlagač to neće htjeti priznati nego on kaže eto u odnosu na prvo čitanje došlo je do tih i tih izmjena. Ne bi to ništa bilo teško da je, može se vidjeti i fonogram ali niti je to nekakav veliki problem. Bitno je znači da se u mnogim situacijama su manjkavosti otklonjene, a naime mnoge manjkavosti u prvome čitanju su bile takve naravi koje bi mogle služiti kao temelj za razno razne manipulacije, manikacije i sve druge nezakonite odnosno zakonito nezakonito radnje zbog toga što nije zakon bio dorečen odnosno bio je manjkav u mnogim svojim stvarima. Iako su kažem otklonjene, otklonjen je veći broj nedostataka u odnosu na prvo čitanje i dobro je da institut izvlaštenja postaje iznimka a ne pravilo. U biti najbolja su ona rješenja kad se ide u pitanje služnosti i na drugi način ko što se ide za rješavanje u ovim drugim situacijama kojima se govori u ovima drugima člancima. Članku 6., 7. i ostalima člancima gdje je tu situacija najbolja. Zašto? Zbog toga što država ostaje i dalje vlasnik toga šumskoga zemljišta odnosno šuma i što onaj tko koristi u obliku služnosti ima obvezu znači dovesti u stanje pošumljavanje i svega ostaloga kako se ne bi umanjivao šumski fond. E sad se ovdje nažalost rješenja koja su sadržana u članku 5. nisu dovoljno obrazložila što je to interes Republike Hrvatske odnosno što je taj opći interes kad se govori o pitanju izvlaštenja. Naime zašto to kažem? Zbog toga što je izvlaštenje u biti je prodaja. Znači država se rješava. Kad kaže se izvlastiti to znači država sad to prodaje. Da li će prodati općini, gradu? Da li će prodati nekoj pravnoj osobi? Ali to je u biti jednostavnim rječnikom rečeno to je riječ je o prodaji. Problem je što se interes Republike Hrvatske kad je riječ o Zakonu o izvlaštenju i kad se uzmu ona mjerila, vezano kad je to za gradnju znači infrastrukture i onoga što je prijeko potrebno tu je situacija jednostavna u određivanju toga dijela i možda je tu trebalo malo i poboljšati ove odredbe i kazati da opće interese prije svega određuje u skladu sa Zakonom o izvlaštenju koji točno nabraja koji je to opći interes i kako se to može raditi? Zašto to kažem? Zato što ste ovdje stavili u članku 5., stavku 2. provedbe radi provedbe detaljnog plana uređenja. Gledajte zašto? Zato što se u mnogim situacijama, ja sam to više puta govorio u ovoj sabornici na području Istre su gradovi i općine uzurpirali šumsko zemljište koje je vlasništvo države Hrvatske. Znači pod krinkom općenarodna imovina oni su se u gruntovnici ubilježili kao vlasnici. Nakon toga je mahom bilo da su to prodali uz nikakva novčana sredstva ovlaštenicima na tome području. E nakon toga su promijenili urbanistički plan i to, te zone odredili područjem gdje je dopuštena gradnja. Mahom je to uz Jadransku obalu. I sad oni znači, ti predmeti se nalaze kod Državnog odvjetništva ali očito da Državno odvjetništvo od 1999. godine do dan danas ništa o tome dijelu nije poduzelo jer oni bi u tim situacijama trebalo štititi znači interes i imovinu Republike Hrvatske i sad će svi oni koji bi, i da uspije Državno odvjetništvo u tome sporu da uknjiži državu u vlasništvo svega toga oni će svi kroz ovaj dio provedbe detaljnog plana uređenja jer je to već, takvi planovi su donešeni. Znači pod takve planove u tima područjima već postoje, moći napraviti ovaj dio legalizacije i svega ostaloga. E sad još veći problem tu proisteče iz svega toga kad je riječ o tome izvlaštenju. Naime izvlaštenje na pojedinim područjima može trajati 9, 10 godina. Na nekima može trajati 9, 10 godina. Na drugima može trajati daleko kraće. A znate šta je problem? Problem je što ta pravila vezano za naknadu ne donosi, ne utvrđuje se zakonom nego se utvrđuju podzakonskim propisom koji donosi ministar. Znači taj podzakonski propis donosi ministar i problem je u takvima situacijama što se onda u podzakonskim propisom ne ide prema tržišnoj cijeni na tome području znači kako porezna uprava ima podatke vezano za promet nekretnina na tome području nego se određuju cijene recimo kuna metar kvadratni a znamo kakva je situacija prema tržišnoj. I što je, zašto je to problem? Problem je zbog toga što Hrvatskim šumama ta sredstva služe za kupovanje novih površina i za znači zamjenu. Ako se jedan dio izvlastio znači nije više šuma onda Hrvatske šume imaju prema Zakonu o šumama zadaću znači na drugom dijelu obnoviti odnosno da se moraju nove šumske površine formirati tako da se ne smanjuje broj površine pod šumama. I zbog toga je taj znači isto problem što se to određuje podzakonskim propisom ministra umjesto da su ovdje utvrđena ti kriteriji i mjerila i to tako kao što se govori kad je riječ o izvlaštenju prema Zakonu o izvlaštenju. I ovdje isto nema kolege Arlovića, on je malo krivo prokomentirao članak 11., a vezan je za promjenu stavka 2. članka 68. Nije ono što je on mislio, naime, Šumska savjetodavna služba jest specijalizirana javna ustanova za poslove Šumarske savjetodavne službe i ona već postoji. Znači, nije to ništa novo, taj, javna ustanova već postoji. Predlagač je ovdje stavio, u bivšem članku 68. je bilo da je osnivač Vlada. Primjerenije je da je osnivač normalno Republika Hrvatska, ali ovaj tekst iza što sad stoji u članku 11. kaže da se riječi: "Vlada", znači ovo kao osnivač zamjenjuju sa "Republika Hrvatska", a osnivač je Vlada svojom uredbom. Nema potrebe zato što ta javna ustanova već postoji, taj višak tako da ovaj dio slobodno svojim amandmanom popravite. Jer postoji, ona je kao takva uvedena u registar, radi, sve je ok i nema potrebe Vlada nešto osnivati što je već osnovano i što djeluje. Znači, nije to nekakvo, samo je kažem, nespretno se pravno oko svega toga izrazilo. Prema tome, bitno je sad u svemu ovome, u svim tima stvarima ostvariti jedan cjelovit i potpun nadzor jer kažem, pojedine odredbe su ipak i dalje ostale manjkave, poglavito ova vezana za utvrđivanje interesa i svega ostaloga, kako se ne bi dopustilo ili stvarala mogućnost otvaranja nekih novih manipulacija koje će ići protiv interesa kako Republike Hrvatske tako i općina i gradova koje hoće na pojedinim područjima osnovati poslovne zone. I da bi se sredstva koja bi se dobila i koja će se prikupiti iz ove, iz naknade, uporabila da bi se nove površine kupile, odnosno da bi se nove površine pošumile. Na taj način, znači, inspekcijskim nadzorom predlagač mora poduzeti mjere da pravovremeno prati, utvrđuje sve ove situacije i postupke koje će proistječi donošenjem ovoga Zakona. I još jedna zamjerka, a odnosi se na to da mi u biti još naš Zakon o šumama nismo uskladili u cijelosti sa pravnim stečevinama Europske unije i to je taj dio koji vam i dalje ostaje. Kažem, zakonski tekst je daleko bolji nego što je bio u prvome čitanju, ali postoje još mogućnosti manipulacija i zbog toga je bitno da predlagač tu reagira oko ovih stvari koje sam govorio samostalno. Da taj podzakonski propis ministra ne bude važniji i jači od Zakona i da prati rješenja vezano za Zakon o izvlaštenju kako bi se pravovremeno spriječile sve možebitne manipulacije. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Imamo jedan ispravak, gospodin Valter Poropat. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče. Uvaženi kolega Kovačević rekao je, ako sam dobro pratio, da su neki gradovi u Istri vlasništvo na poljoprivrednom zemljištu, uvlastili se na jedan dio poljoprivrednog zemljišta, a da su onda to prodali. To naprosto nije točno. Neki gradovi u Istri uspjeli su se uknjižiti u svoje vlasništvo ono zemljište koje nije ušlo u temeljni kapital nekih turističkih tvrtki, a nakon toga je po drugom zakonu to turističko zemljište, odnosno poljoprivredno zemljište ušlo u vlasništvo Republike Hrvatske.
Hvala. Klub HSS-a, gospodin zastupnik Željko Ledinski. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, štovani doministre, kolegice i kolege. Dozvolite evo nekoliko riječi o izmjenama i dopunama Zakona o šumama o kojem govorimo već u ovome mandatu već nekoliko puta. Pa najprije bih rekao u ime Kluba HSS-a da nećemo moći podržati Prijedlog ovoga Zakona i da ćemo biti o njemu suzdržani, a pokušat ću objasniti u kratkom ovom vremenu zbog čega. Prije svega, prije nekoliko mjeseci smo donijeli točnije 17.11. prošle godine Zakon o šumama, novi koji je bio tada usklađen sa, imao je oznaku "P.Z.E.", znači da je bio usklađen sa europskim zakonima. Nakon nekoliko mjeseci, danas imamo Prijedlog zakona koji očito nije usklađen sa europskim zakonima, a moram reći da je i cilj, koliko je meni poznato svih šumarskih politika u Europi, povećanje površina pod šumom. Mi danas donosimo jedan zakon o izmjenama i dopunama zakona koji će drastično smanjiti površine pod šumom koje danas ima Republika Hrvatska. Ja ne dvojim da je potrebno na nekim dijelovima, i Klub HSS-a se slaže da je potrebno dati pravo služnosti za povećanje površina pod maslinama, pod vinogradima i smatramo da je to opravdano. Ali isto tako kada dođemo, a dolazimo mogućnošću osnivanja služnosti, institutom služnosti i institutom prava građenja doći ćemo do toga da ćemo značajno smanjiti površine pod šumom, a da istovremeno nećemo dobiti adekvatno naknadu za to. Po meni, adekvatna naknada bi bila ona koja bi u sebi sadržavala tržnu vrijednost. Onda nam se ne bi dešavalo ovo što smo imali, evo maloprije, slučaj da jedan kolega, evo kolega Kovačević spominje da je u Istri netko se uknjižio, a kolega iz Istre kaže da se nije uknjižio na šumsko zemljište. Da je bilo određena prava vrijednost mi bismo za tu vrijednost koja je negdje isknjižena na drugom mjestu podigli drugu šumu koja bi imala svoju vrijednosti i iz te prave tržne vrijednosti bi se ona mogla podići. Kolega državni tajnik je rekao kolike su to površine koje su u kraćem roku podignute, koje su kupljene. To su značajne količine koje su nastale iz sredstava koje su, ja bi rekao, samo kroz prihod Državnog poduzeća za šume prošle jer se ono strogo namjenski koriste. Ja znam da je to negdje blizu stotinjak milijuna kuna bilo zadnjih 10-ak godina što su značajna sredstva i ta se sredstva ulažu dalje. Ta bi sredstva bila još značajnija i veća da Zakonom o javnim cestama iz 97. nismo omogućili da se naknada za javne ceste i površine koje se grade kroz državne šume ne naplaćuje. Bilo bi daleko veća. A samo da podsjetim, a to sam govorio već nekoliko puta, da smo od Zagreba do Splita ostali bez 15 tisuća hektara šume što baš i nije malo. To je jedna značajna površina, a s druge strane kada govorimo da je tisuću hektara obnovljeno negdje puno, kažemo da je puno a s druge strane smo zbog toga što smo omogućili u ovome Domu donošenjem zakona da se na taj način omogući da se ne mora platiti naknada, došli smo do toga da smo značajno ostali bez jednog dijela površina, konkretno u slučaju tih 15 tisuća hektara. Što će se desiti u priobalju nakon donošenja ovoga zakona? Ja znam interesi su veliki, biti će odobreno dosta služnosti za razne namjene i bit će dozvoljeno isto tako i omogućeno i kroz detaljne urbanističke planove da se dozvoli institut prava građenja na mnogim površinama. Ja ne dvojim da je to potrebno na tom dijelu priobalja, sigurno je, pogotovo vjerujem da će to biti i kroz urbanističke planove i provedeno na takav način, ali isto tako mislim da svi moramo voditi brigu o tome da nam osnovne površine pod šumom ne budu manje. U tom dijelu mislim da bi bilo dobro ograničiti raspolaganje i prenošenje vlasništva na druge pravne osobe i da bi trebala biti jedna značajna i stroža kontrola pogotovo kada pitanje naknade praktički postaje podzakonski akt, jer ovdje ne govorimo nigdje da će naknadu utvrditi nadležna porezna uprava prema tržišnim vrijednostima. Mislim da, a imali smo slučajeva već da se donose uredbe gdje se kaže da se jedan hektar daje za jednu, jedan kvadrat za jednu kunu i čak i hektar za nekakve niže vrijednosti, da li za zone, da li za golf igralište ili za neke druge namjene koje će se dešavati na šumskom zemljištu. U tom dijelu mislim da bi bilo bolje da taj akt se ne potvrđuje sa nekakvim pravilnikom, a ako u tom pravilniku neće stajati da je potrebno koristi institut porezne uprave i utvrditi tržnu vrijednost kroz njega, onda će to biti loše za cjelokupno šumarstvo i ostati ćemo trajno bez većeg dijela površina šuma. Uvažavajući da sve to što je bilo govora oko toga da često puta je bilo riječi od pojedinih kolega zastupnika da šume koče nekakav taj razvoj, šume nisu bile te kao državno poduzeće nego jasno da je u vlasništvu je države i država ima pravo sigurno i raspolagati sa tim, ali u tom dijelu mislim da moramo voditi brigu o tome što ćemo ostaviti našim generacijama koje dolaze iza nas. Da li će one moći reći da su po šumovitosti među većim zemljama u Europi u postotku, danas je ta šumovitost sa privatnim šumama 44%, ali čini mi se da u idućim vremenima nećemo moći to govoriti jer će doći do smanjenja i da ćemo moći reći da smo negdje po šumovitosti srednja država u odnosu na postotak šumovitosti koji imamo. Zbog toga svega što sam naveo, a posebno kažem zbog toga što zakon nije usklađen sa europskim zakonima i sa konferencijama i konvencijama koje smo mi potpisnici, mislim da nije dobro da na takav način prelazimo preko toga i zbog toga će klub HSS-a biti suzdržan kod glasovanja. Hvala.
Hvala lijepa. Na redu je klub IDS-a, gospodin zastupnik Valter Poropat. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, uvaženi državni tajniče, gospodine pomoćniče ministra, kolegice i kolege zastupnici. Šume i šumska zemljišta u Republici Hrvatskoj pokrivaju 2,5 milijuna hektara što znači oko 43% površine Republike Hrvatske. Ovaj podatak vrlo jasno govori da je Republika Hrvatska bogata šumama, a čak je međunarodno priznata činjenica da je 95% šumskog područja prirodnog sastava. Upravo zbog tih činjenica naša je odgovornost još veća da se šuma zaštiti te da se njome na najbolji mogući način gospodari i što je najvažnije dodatno obnavlja i pošumljava neobrasle šumske površine gdje god je to moguće. Pravilnim načinom gospodarenja podržava se biološka ravnoteža, ali i udovoljava međunarodnim konvencijama kojih smo potpisnici. Takav način gospodarenja iziskuje viši stupanj stručnosti i znatno veća ulaganja od suvremenih metoda podizanja kultura i plantaža. Razvoj šumarstva u okolnostima politike Europske unije značaj šumskih eko sustava u qiuoto protokolu i sve veća opterećenost raznim štetnim čimbenicima daju šumarskoj politici posebnu dimenziju u koju se treba uklopiti hrvatska šumarska politika i strategija razvoja šumarstva naše zemlje. Funkcionalne promjene unutar društva, novonastale društvene ekonomske okolnosti, obveza usklađivanja zakona s direktivama Europske unije te njihovo noveliranje zbog brojnih izmjena i dopuna u proteklom desetljeću zahtijevaju promjene i izmjene Zakona o šumama. Isti treba utemeljiti na konvencionalnom načelu gospodarenju šuma uz poštivanje odredbi, direktiva i konvencija kojih smo potpisnici te isto tako učiniti naše šumarstvo, ali i drvnu industriju konkurentnima na zahtjevnom tržištu razvijenog svijeta. Dakle, to znači da zakon treba pretpostaviti i najpovoljniji način gospodarenja šumama u okolnostima dugo očekivane decentralizacije, razvoja drvne industrije, ograničavanja zaštite prirode, širenja građevinskog područja na šumski prostor itd. Zbog toga mi u klubu IDS-a smatramo da opreza nikad dovoljno kada se izražava težnja da hrvatsko šumarstvo postane konkurentno na inozemnom tržištu. Da se bolji rezultati postižu na uvjetima slobodnog tržišta itd. itd. da ne nabrajam. Dakle kad konkurentnost nastojimo postići sa prirodnim resursom kao što je šuma onda moramo biti vrlo oprezni da rezultat ne bi išao na štetu prirodnog resursa, odnosno da održivo gospodarenje na tržišnim načelima ne postane mit. Želim reći, da u praksi moramo naći pravu mjeru za tržišno i održivo, da nam se ne bi desilo da radi kratkoročnih dobitaka dugoročno žrtvujemo kvalitetu i kvantitetu našeg šumskog resurstva, a posljedično i resurse vode i tla. Ponavlja, posljedično resurse vode i tla jer direktna veza između šume, voda i tla je itekako bitna. I da se vratim predloženom Zakonu o izmjenama i dopunama Zakona o šumama. Njime se kaže se prvenstveno uređuje imovinsko-pravna pitanja. Dakle, izmjenom članka 51. omogućuje se da Vlada Republike Hrvatske kod postupka izdavanja šuma i šumskih zemljišta za potrebe izgradnje poduzetničkih zona, komunalne infrastrukture, dakle ceste, vodovoda, pročistača otpadnih voda itd. ne prenosi samo vlasništvo već i pravo gradnje ili drugog akta na temelju kojeg se smatra da je utvrđen interes Republike Hrvatske, ali naravno da uvijek moramo imati na umu da se isto ne može iskoristiti za neke druge interese i projekte koji bi išli na štetu šume jer slažem se da osnivanje poduzetničkih zona u šumama ne treba potpuno zabraniti, ali ne smijemo se dovesti u situaciju da se pod nazivom razvoja gospodarstva devastira šuma. Jer opće korisne funkcije šuma nije moguće egzaktno izračunati u novčanim jedinicama kao ni štete kada se šuma bezobzirno eksploatira. Zbog izuzetne ukupne važnosti šuma, a osobito za održavanje kvalitete tla i kvalitete voda gospodarenje šumama ne smije biti svedeno na razinu robe za slobodno tržište. Zbog velike raznolikosti biljnih i životinjskih vrsta kao rezultat šumarske tradicije stare više od 150 godina za nas mora biti primjer s kojim preuzimamo još veći teret odgovornosti i zaštite naših prirodnih šumskih resurstva. Kolegice i kolege, smatram da zakon mora otkloniti sve nedoumice kao što su u članku 6. ovoga Prijedloga, a odnosi se na članak 57. Zakona o šumama gdje se dodaju riječi "i slično" jer to slično može biti samo slični infrastrukturni objekti, ali nikako i slično i točka. Hvala lijepa.
Hvala. Poštovani zastupnik Niko Rebić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Ako imamo u vidu da je kroz nepunu godinu dana Zakon o šumama već peti put na dnevnom redu, dakle krajem prošle godine kroz dva čitanja usvojili smo Zakon o šumama, a sada ovo je već treće čitanje Prijedloga izmjena i dopuna istog Zakona. To znači dakle samo jedno, a dakle nije se dobilo ono što se željelo, a to se zapravo najbolje i vidi iz ocjene stanja i osnovnih pitanja koje se uređuje zakonom. Dakle, što se mijenja u ovom Prijedlogu izmjena i dopuna Zakona? Mijenjaju se uglavnom samo dva članka koja uređuju imovinsko-pravna pitanja članak 51. i članak 91. i samo to zapravo je bitno. Naime, izmjenom članka 51. Zakona omogućuje se da Vlada Republike Hrvatske ne prenosi samo vlasništvo već i pravo građenja kod postupka izdvajanja šuma i šumskog zemljišta za potrebe izgradnje poduzetničkih zona, komunalne infrastrukture i drugog te određuje vrsta prostornog plana, odnosno drugog akta na temelju kojeg se smatra da je utvrđen interes Republike Hrvatske. Detaljnije se uređuje postupak osnivanja služnosti u šumi i šumskim zemljištima i izmjenom članka 91. ubrzava i omogućava dovršenje svih postupaka započetih po odredbama starog Zakona o šumama iako se u raspravama na to upozoravalo pa nije baš najjasnije zašto to nije bilo predviđeno u starom zakonu jer valjda je svakome jasno da oni predmetni, odnosno zahtjevi da dodjelu služnosti na šumskom zemljištu koji su podneseni u vremenskom terminu do kada je vrijedio stari zakon trebao se i riješiti po tome zakonu, a ne da stotine hektara traženog zemljišta već drugu godinu leži zapušteno, neobrađeno. Dobro je što će ovim Prijedlogom izmjena i dopuna Zakona i to konačno biti riješeno, a to znači da će se povećati obradive površine. Ovo je zapravo i ja se moram složiti, ovo je zapravo dobar Prijedlog izmjena i dopuna zakona jer kao i svaki dobar zakon otvara veće mogućnosti raspolaganja šumama i šumskim zemljištem. Ovom Prijedlogu izmjena i dopuna zakona i ne bi bilo većih zamjerki jer on dopušta mogućnost prijenosa vlasništva. Da nije obrazloženja koje jasno otkriva nakane predlagatelja u kojemu se izričito kaže da će se sukladno zaključku Povjerenstva za imovinu Vlade Republike Hrvatske od 8. veljače 2006. godine između ostalog i u odnosu na poduzetničke zone i imovinsko-pravni odnosi će se rješavati primjenom drugog pravnog instituta, a ne prijenosom vlasništva i to je problem. To znači samo jedno, da oni koji su gradili i bili nositelji svih aktivnosti u gradnji poduzetničkih zona, a to su gotovo u svim slučajevima u pravilu jedinice lokalne samouprave. One dakle ne mogu biti krajnji korisnici ni vlasnici i ne mogu putem javnog natječaja prodavati zemljište zainteresiranim poduzetnicima u zonama. Mogu ustupiti investitorima pravo gradnje, a to nigdje nije dalo rezultata. Ovdje je pitanje svih pitanja, hoće li poduzetnik ulagati financijska sredstva vlastita ili kreditna u izgradnju proizvodnog pogona na tuđoj zemlji u poduzetničkoj zoni? Odgovor je negativan, a temelji se na dosadašnjim pokušajima koji nisu dali rezultata. Najbolji dokaz za to barem kada je Splitsko-dalmatinska županija u pitanju je Grad Sinj, pokušaj grada da građevinsko zemljište ustupi investitorima po modelu prava gradnje, zapravo je rezultirao do sada nije potpisan niti jedan ugovor. Nasuprot ovome modelu prodaje zemljišta poduzetnicima u zonama potvrdio se u praksi. Zahvaljujući njemu u Splitsko-dalmatinskoj županiji komunalno je opremljeno 10-tak poduzetničkih zona, izgrađeno je više desetina pogonima pogona u kojima radi preko 2 tisuće radnika. Napominjem da su sve poduzetničke zone u Splitsko-dalmatinskoj županiji izgrađene u kamenjaru te ne može biti niti govora o devastaciji šuma i sada ako se zna da kod nas nije bilo zloporaba sa zemljištem po sistemu kupi jeftino, prodaj skupo postavlja se pitanje od koga mi to, za koga i za koga na ovaj način čuvamo zemljište od naših građana koji žele graditi pogone i zapošljavati ljude? U isto vrijeme stranci mogu kupovati banke, hotele, poduzeća, ali sve mi čuvamo zemlju na način da naš građanin ne može biti vlasnik zemlje na kojoj gradi pogon. Tu nešto nije u redu, što se i tko krije iza ovakvog načina čuvanja zemlje da je ne mogu kupiti naši poduzetnici teško je sa sigurnošću reći, možemo samo nagađati. Nije baš jasno zašto se predlagatelj odlučio napustiti dosadašnji model dodjele šumskog zemljišta jedinicama lokalne samouprave koji su nositelji izgradnje poduzetničkih zona po cijeni jednu kunu po hektaru koji je u našoj županiji polučio izvrsne rezultate. Ako Vlada ustraje na provođenju članka 51. kako stoji u obrazloženju onda se po mom dubokom uvjerenju praktično dovodi u pitanje nastavak izgradnje postojećih zona i gradnje novih. To sigurno nije u interesu naših građana a rekao bih ni Vlade Republike Hrvatske. Ono što daje nadu a to je da ovaj zakon daje mogućnost Vladi da prenese vlasništvo šumskog zemljišta na jedinice lokalne samouprave, dakle zato više neće trebati mijenjati zakon nego samo poništiti, promijeniti ili poboljšati obrazloženje koje govori o nakani da neće biti prijenosa vlasništva na jedinice lokalne samouprave. Uvjeren sam da to obrazloženje neće dugo izdržati. Nažalost, dok se to ne dogodi neće biti novih pogona i novih radnih mjesta u poduzetničkim zonama. Dakle, da rezimiram. Prijedlogom o izmjenama i dopunama Zakona o šumama je dobar, ostavlja sve mogućnosti Vladi pa i tu da šumsko zemljište može prenijeti na jedinice lokalne samouprave i zato ipak ja ću ipak dati svoj glas i glasovat ću za ovaj zakon ali zaista bi molio jer nije zapravo u ničijem interesu a najmanje poduzetnik, pa kažem u našoj županiji radi se o kamenjaru, dakle da gradi. Pa on ne bi mogao dakle dizati niti hipotekarne kredite, ništa ako nije vlasnik zemljište. Vjerujte mi da će se rijetko odlučiti na dizanje kredita, ulaganje u taj pogon a da nije vlasnik zemljišta na kojem je taj pogon. Kažem, radi se o dobrom prijedlogu zakona, ja ću ga podržati a nadam se da ovo obrazloženje da neće dugo izdržati. Hvala lijepa.
Hvala. Vesna Škare-Ožbolt. Nema je, gubi pravo na riječ. Poštovani zastupnik Josip Leko. Izvolite!
Hvala lijepa. Gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani predstavnici predlagatelja, kolegice i kolege zastupnici! Ja ću djelomično ponoviti svoju raspravu koju sam imao kod prvog čitanja ovog prijedloga zakona jer naprosto smisao ovog zakona izmjena i dopuna je u članku 5. konačnog prijedloga zakona. Dakle, Vlada nama predlaže da mi otvorimo rupe u Saboru u zaštiti interesa Republike Hrvatske kad je u pitanju šuma kao posebna vrijednost za Republiku Hrvatsku. Šta nama Vlada kaže? Dajte vi nama bianco, utvrdite interes za svaku poduzetničku zonu, da je to ta zona od interesa za Republiku Hrvatsku. Doslovno to tako ispada jer u članku 6., 5. članka 51. koji se mijenja kaže da će Vlada odnosno tijelo koje ona ovlasti može pojedine šume i šumska zemljišta u vlasništvu Republike Hrvatske izdvojiti iz šumskog gospodarskog područja i prenijeti u vlasništvo na drugu pravnu ili fizičku osobu i osnovati pravo građenja. Dakle, može prenijeti i vlasništvo i osnovati pravo građenja ako za to postoji interes Republike Hrvatske. Sad je sve dobro. Ali smatra se, Vlada kaže smatra se da postoji interes, dakle mi kažemo je, dajemo vam bianco pravo i svakoj poduzetničkoj zoni utvrđujemo poseban interes Republike Hrvatske. Dakle, to je presumpcija juris de jure, ne možemo ni reći drugačije. I dodaje da taj interes osim što je važio za objekte važne za obranu Republike Hrvatske i obilježavanje mjesta masovnih grobnica i žrtava iz Domovinskog rata sada dodaje i za provedbu detaljnog plana uređenja prostora. To je smisao izmjene. Dakle, Vlada kaže gospodo u Saboru vi ste Ustavom ovlašteni da utvrđujete interes Republike Hrvatske i to zakonom ali pošto je to nama lakše činiti kroz ovu formu a općine, gradovi će utvrđivati detaljne urbanističke planove vi nama donesite bianco da je svaka poduzetnička zona od interesa za Republiku Hrvatsku. Je li se mi zastupnici u Hrvatskom saboru slažemo sa takvim stavom? I još k tome treba dodati da će se to sve provoditi po Zakonu o izvlaštenju koji smo mi raspravljali ovdje prošli petak u Hrvatskom saboru gdje je ovlaštenje moguće urediti ako postoji veći interes korisnika izvlaštenja nego vlasnika tog zemljišta. Dakle, uvodi se interesni razlog za izvlaštenje a ne interes, poseban interes Republike Hrvatske. Ja ne mislim da je to prihvatljivo ni zbog nas i naše pozicije ovdje ali ne mislim da je to prihvatljivo ni radi održivog razvoja Republike Hrvatske. Onda nismo trebali šume označavati kao posebnim blagom, posebnom vrijednošću zbog nas i budućih generacija, dakle posebnom vrijednošću za Republiku Hrvatsku. Naravno da ne možemo biti tako kruti jer život nameće neke promjene, neke potrebe ali smo mi to već utvrdili jer prostorne planove u Republici Hrvatskoj ne donose lokalne jedinice a da nemaju suglasnost ministarstva, dakle Vlade Republike Hrvatske. A prostornim planovima se raspoređuje prostor. Nego smo mi to spustili ne više prostornim planovima nego detaljnim urbanističkim planom. Urbanizam je inače niži oblik planiranja nego prostorno planiranje i kako bude da bude to je još jedan dobar medij da se razvodnjava interes Republike Hrvatske u korist pojedinaca, lobija ili bilo čega, ili možda Vlada već zna gdje je potrebno izgraditi neke poduzetničke zone bilo u gradovima ili općinama. Ali za takva znanja Vlada ne smije donositi opći propis na štetu sadašnjih i budućih građana Republike Hrvatske. Mislim da ovaj zakon zaista je samo napravio rupu na interesima Republike Hrvatske i ja ga naravno neću poduprijeti. Hvala lijepo.
Hvala. Poštovani zastupnik Ivan Vučić. Izvolite. Molim, molim? Je, ispričavam se, ispričavam se. Molim, bila je replika, je. Poštovani zastupnik Zdenko Antešić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Kolegice i kolege! Kolega Leko je vrlo slikovito govorio zapravo na neki način o namjeri ovoga Zakona i njegovim učincima koje on može proizvesti međutim ako pogledamo malo unatrag nekoliko mjeseci zakone koji su bili usvajani u ovom Parlamentu pa spomenuo bih primjerice Zakon o prometu, o linijskom, linijskom pomorskom prometu. Zatim Zakon o ugostiteljskoj djelatnosti pa zatim Prijedlog zakona o Narodnoj banci koji nažalost je, nije doduše još ni raspravljen. Zatim Zakon o vlasništvu i stvarnim pravima i Zakon o izvlaštenju neminovno se ne mogu oteti dojmu da se zapravo radi o jednoj totalnoj liberalizaciji svega i svačega u Hrvatskoj. Nije tragedija što se otvara prostor ulasku stranaca, stranog kapitala u nekakve tvornice, nekakve objekte i tako dalje ali ovo što se sada radi šume su nacionalno bogatstvo i otvara se upravo prostor da se u njima, dakle da se u njima po diskrecionoj odluci Vlade otvaraju prostori za ulazak stranaca ili nekoga kapitala nije uopće bitno stranog ili domaćeg dakle da se na neki način krčmi to nacionalno bogatstvo. Vlade i parlamenti koji brinu o nacionalnim interesima ne postupaju na ovakav način već uvode kao na primjer u Engleskoj uvode institut dugotrajne koncesije kao oblik trajno zaštićenih nacionalnih dobara. Eto hoću reći da ovaj zakon kao i zakoni koje sam prije nabrojio sigurno nisu na tragu zaštite nacionalnih interesa.
Odgovor na repliku poštovani zastupnik Josip Leko.
Hvala lijepa. Poštovani kolega pa nije Hrvatski sabor usvojio odredbu članka 52. Ustava Republike Hrvatkse a da nema nikakvog učinka u naravi ni sada ni za buduće generacije. Odredba članka 52. Ustava Republike upravo i govori kako sačuvati održivi razvoj u Republici Hrvatskoj za buduće generacije. Zato je i naveo dobra koja su od posebnog interesa za Republiku Hrvatsku a ne za ovu generaciju građana Republike Hrvatske. U pravu ste. Hvala lijepa.
Poštovani zastupnik Ivan Vučić. Izvolite.
Uvaženi gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine državni tajniče, gospodine zamjeniče ministra, kolege i kolegice zastupnici! Predloženim Zakonom o izmjenama i dopunama Zakona o šumama uređuje se prvenstveno imovinsko-pravna pitanja. Detaljnije se i transparentnije uređuju postupci raspolaganja šumama i šumskim zemljištima u vlasništvu Republike Hrvatske te prijenos prava nad njima. Prijedlog, iz zakona prijedloga je vidljivo tko upravlja a tko može raspolagati državnom imovinom. To je Vlada Republike Hrvatske. Tko stručno gospodari šumama i šumskim zemljištima? To je državno poduzeće Hrvatske šume. U ovim izmjenama također su ovlasti nadzora, evidencija, praćenja i stanja u postupcima sa šumama i šumskim zemljištima stavljena u nadležnost jednog tijela Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva. Dok je to do sada bilo u nadležnosti više tijela i institucija. Time je skraćena i ubrzana procedura osnivanja služnosti na šumskom zemljištu radi podizanja višegodišnjih nasada, izgrade infrastrukutre i sličnih zahvata, a dobivena je u transparentnosti i olakšana kontrola važnog prirodnog resursa šuma. Sjetimo se puno primjera iz prakse da je izdvajanje iz gospodarske osnove bez ovog zakona pa i za poslovne zone u cilju gospodarenja i zemljištem, i prodaje zemljišta u poslovnim zonama trajala i po nekoliko godina uz velike napore jedinice lokalne samouprave a isto tako i državnih institucija. Namjera Vlade da zaštiti državnu imovinu, šume i šumsko zemljište od rasprodaje oživotvorena je kroz institut osnivanja prava građenja kod izdvajanja. Dok je dosadašnjim rješenjem nakon izdvajanja automatski prenošeno u vlasništvo. Podržavam Prijedlog izmjena i dopuna Zakona o šumama jer pridonosi očuvanju interesa Republike Hrvatske. Kroz zaštitu njene imovine i zaštitu prirodnog resursa a ujedno postupke u kojima se ostvaruju gospodarski i drugi interesi u slučajevima kad je to opravdano čine transparentnim i što je važno efikasnijim. A time pridonose razvoju i gospodarskom napretku Republike Hrvatske. Hvala.
Hvala. Poštovani zastupnik Jure Bitunjac. U 17,33 isteklo je vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovani gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Evo u proteklih 7 mjeseci ovo je peta rasprava o Zakonu o šumama što ukazuje na osjetljivost i važnost predmetne materije. U prvom redu zbog toga što su šume obnovljivi resurs i što višestruko i trajno utječu na čovjeka, na okolinu i na ukupni život. Zato pristup samom Zakonu ako govorimo generalno on je oprezan i rekao bih konzervativan, a upravo radi sačuvanja šuma koje imaju posebno značenje za Republiku Hrvatsku. Međutim u isto vrijeme moramo biti svjesni da očuvanje i zaštita šuma ne smije biti kočnica, ne smije biti ograničavajući faktor održivog gospodarskog razvoja i smatram da treba pomiriti i da je to ovim Prijedlogom zakona i učinjeno, pomiriti stajališta s jedne strane šumara po pitanju očuvanja zaštite šuma ali s druge strane gospodarstvenika jer šume moraju biti u funkciji razvoja gospodarstva i boljeg života. Dopustite mi da se ukratko osvrnem na članak 5. izmjena i dopuna Zakona odnosno na članak 51. postojećeg zakona po pitanju poduzetničkih zona. Smatram da u prijedlogu kako je navedeno gdje se omogućuju oba instituta; institut znači prijenosa vlasništva i institut prava građenja. Međutim samo obrazloženje upućuje na nešto drugo, a ako gledamo iskustva u Republici Hrvatskoj po pitanju poduzetničkih zona u zadnjih 10-tak godina onda ćemo vidjeti tamo gdje je vlasništvo bilo prenešeno, glasovi i rezultati bolji. Takav je slučaj i u Županiji splitsko-dalmatinskoj na području Dugopolja, Dicma, gdje i broj zaposlenih kao i opremanje i funkcionalnost tih zona mogu, jest provedena kroz vlasništvo, odnosno kroz prijenos vlasništva jedinica lokalne samouprave. S druge strane je i za investitore to prihvatljiviji način kada je riječ o dugoročnom ulaganju i kada je riječ o prenamjeni prostora, kada je riječ o založnom pravu i dobivanju kredita na određene nekretnine. Jedinice lokalne samouprave svakako prijenosom vlasništva, ustupanja vlasništva od strane države dolazi u poziciju da prilikom prodaje tog istog zemljišta gospodarstvenicima dolazi do značajnih sredstava a ta sredstva su opet u funkciji ulaganja u zone gdje de facto svaka kuna koja se dobije za zemljište bude vraćena u rješavanju infrastrukturnih i komunalnih opremanja u samoj zoni. Pravo građenja ima svoje slabe strane i mislim da se tu moramo svi složiti. Znamo svi da amortizacija za određene građevine, za građevine je 1,5% godišnje, to je ona propisana. Drugim riječima da bi se određeni građevinski objekt amortizirao u cijelosti treba 66 godina. Ono što se također postavlja ako govorimo o tehnologijama o proizvodnji koja podrazumijeva visoku i sofisticiranu tehnologiju jest pitanje čiji su objekti nakon isteka prava građenja, čiji su oni. Da li su u vlasništvu jedinica lokalne samouprave, odnosno države ili su pak i dalje u vlasnosti i investitora. To je ono pitanje na koje treba odgovoriti praktično uredbama, jer moramo znati da i prve godine i 40 ili 50 kada ističe rok, koncesijski rok, odnosno kada ističe rok prava građenja, institut prava građenja, ti objekti, ti pogoni moraju biti u svojoj funkciji inače oni nemaju smisla i to je ono što mnogi investitori žele izbjeći. Prema tome ja smatram da nikom u slučaju nije pogodovanje investitorima nego je to jednostavno stvar nužnosti i smatram da će po ovom pitanju trebati donijeti uredbe koje će značiti s jedne strane očuvanje šuma, šumskog zemljišta, a s druge strane koje će biti u funkciji gospodarstva. Bilo u jednom i u drugom slučaju moramo biti svjesni da onog trenutka kada se zemljište stavi u funkciju, bilo kroz institut prava građenja ili kroz institut vlasništva ono de facto više nije šuma i govoriti o šumi i šumskom zemljištu tada postaje deplasirano. Deplasirano je govoriti i o zaštiti interesa Republike Hrvatske jer ljudi moraju graditi, raditi, jednostavno smatram da trebamo otvarati nova radna mjesta zasnovana na novim saznanjima, novim tehnologijama, a to ćemo omogućiti jedino stavljanjem svih potencijala hrvatskog društva, dakle i šuma u funkciju boljeg života. Zato smatram da zakon, predloženi zakon sam po sebi da je on dobar. Da s jedne strane se vodi briga o zaštiti šuma i šumskog zemljišta, a s druge strane on također mora biti u funkciji gospodarstva i to je jedini način da pomirimo ove dvije opcije s jedne strane gospodarstvo, a s druge strane šumare, odnosno one ljude koji se bave očuvanjem šuma i kojima je država Republika Hrvatska to provjerila. Deplasirano je govoriti bez obzira o kojim se zastupnicima riječ, da li je riječ o poziciji ili opoziciji, da ovaj predloženi zakon ne ide u tom pravcu, on ide u pravcu i zaštite šuma, ali svakako po meni s obzirom na iskustva koja mi imamo u Dalmaciji, treba preferirati prijenos vlasništva kada je riječ o poduzetničkim zonama poglavito kad govorimo o šumama što šume u područjima gdje mi živimo na području Dalmatinske zagore, de facto ih i nema. Nadam se da ćemo donošenjem ovog zakona neke stvari pokrenuti sa mrtvog slova na papiru i da će uredbe koje budu proizlazile iz ovog zakona biti u funkciji hrvatskog gospodarstva i hrvatskog čovjeka. Hvala lijepo.
Hvala. Replika, poštovani zastupnik Valter Poropat.
Hvala gospodine predsjedniče. Da, kolega Bitunjac lijepo je rekao. Međutim u članku 57. kaže se: "u šumi ili na šumskome zemljištu u vlasništvu Republike Hrvatske može se osnovati pravo služnosti u svrhu izgradnje vodovoda, kanalizacije, plinovoda, električnih vodova, eksploatacije mineralnih sirovina, obavljanje turističke djelatnosti, uzgoja stoke i divljači" i sada članak 6. kaže: iza riječi: "divljači" dodaju se riječi: "slično". Ja sam reagirao radi toga, jer to "slično" mi smo imali sličnih primjera da to slično pretvorimo u nešto drugo. Želim reći da to "slično" bilo bi dobro da iza "slično" bude "slični infrastrukturni objekti" i onda ćemo izbjeći sve ove stvari o kojima netko želi polemizirati kako god hoćemo. Podržavam ovo šta ste rekli. Hvala.
Odgovor na repliku, poštovani zastupnik Jure Bitunjac.
Da kolega Poropat vi ste govorili, ja sam se u svom izlaganju ustvari više okrenuo i više sam govorio o radnim zonama kao takvim, a ne sada o pravu služnosti. Ovdje je riječ o pravu građenja, odnosno prijenosu vlasništva. Drago mi je što se slažemo u tom dijelu i mislim da i vi u vašem izlaganju u ime kluba kad ste govorili rekli ste ono što je najbitnije da šume treba s jedne strane očuvati kao bogatstvo od posebnog državnog interesa, kao obnovljivi resurs, ali s druge strane ono mora biti u funkciji sadašnje i budućih generacija i prijenos vlasništva. Prijenos vlasništva na jedinice lokalne samouprave i prodajom tog istog zemljišta krajnjim korisnicima gospodarstvenicima jer u su u svakom slučaju interes Republike Hrvatske, međutim sve je ostalo demagogija što pričamo. Slažem se sa ovom vašom sugestijom i smatram da će zakonodavac to imati u vidu.
Poštovana zastupnica Ingrid Antičević Marinović. Nema je. Gubi pravo na riječ. Poštovani zastupnik Nenad Stazić. Nema ga. Gubi pravo na riječ. I poštovani zastupnik Božidar Pankretić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Pa dozvolite evo nekoliko rečenica vezane uz ovaj Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o šumama, iako su već mnogi govornici prije mene naglasili da već prečesto raspravljam o ovom zakonu, ali mislim da nije na odmet ponoviti određene stvari. U prvom redu želim istaknuti da su Hrvatske šume, tj. šume u Hrvatskoj nešto što je svima nama koji smo evo ja bih rekao u domeni te djelatnosti bili jesmo ili smo bili u prilici govoriti o šumama, zasigurno se može reći na ponos. Ono što je učinjeno u šumama na očuvanju tog resursa ja sam i osobno mnogo puta ne samo u Hrvatskoj nego i u svijetu isticao da svi oni koji jesu u toj djelatnosti, naročito naši šumari mogu biti ponosni na to jer takve resurse rijetko koja država da ima. Zahvaljujemo to svima onima koji su zasigurno dali jedan svoj veliki doprinos u povijesti u tom dijelu i mislim da je to dobro. No međutim bojim se da ovo što pokušavamo ovim izmjenama i dopunama odraditi nije dobro. Nije dobro baš u tom kontekstu iako ne mogu reći da se ipak ovaj Prijedlog zakona kojega imamo sada kao konačnu verziju pred sobom nije malo popravio u odnosu na ono što je bilo u prvim čitanju, ali nije to dovoljno da bi svi mi bili ovdje sigurni, da se na određeni način štiti ono čime se ponosimo i što, moje osobno mišljenje, moramo ostaviti pokoljenjima iza sebe. Nismo mi to naslijedili na način da devastiramo nego smo naslijedili na način da pokušamo što više zaštiti i ostaviti. Ja prihvaćam razmišljanje onih koji ovdje su puno puta naveli primjer, ja bih rekao, nečega što nazivamo šumom, ali prvenstveno mogli bi reći šumskim zemljištem pod makijom. To znači, odnosi se na onaj dio Hrvatske dole na jugu ili onim dijelovima gdje ipak se ne radi o šumama. Ali iskreno se bojim da mi to u Zakonu nismo prejasno definirali. Zakon je općenit jer se odnosi na sva područja, a da li smo u potpunosti sigurni da se neće dogoditi da se i negdje stoljetne šume, pa i nakon ovog detaljnog plana kojega prije treba utvrditi ne budu rušile zbog neke poduzetničke aktivnosti koja da li će biti ili neće biti ili ćemo moći to sad procijeniti, izuzetno je teško reći. Naročito mislim da nije dobro da imamo određene stvari o kojima je ovdje bilo riječi u replikama. Odnose se na nešto slično, ja mislim da to se ne bi smjelo događati ovako u zakonu, da nam se na bilo koji način uspije provući nešto što ne bi izrazito, detaljno mogli iskontrolirati. Posebice ponovno svraćam pozornost na onaj dio koji se odnosi na korištenje mineralnih sirovina, služnosti i korištenje mineralnih sirovina. Bojim se da nije shodno tome, svak onaj tko zna što će se dogoditi sa takvom površinom zna da to ne može biti služnost, to je u svakom slučaju nešto drugo. Iskustva su loša u tom pogledu, bojim se da ako se nećemo dovoljno osigurati iako se ovdje navode primjeri od garancija određenih, od određenih stvari koje će se osigurati, bojim se da će nam se ostati velike devastacije u šumama, a prostori koji nakon toga neće biti sanirani, a pojedinci će to iskoristiti u pogledu iskorištavanja mineralnih sirovina. Zakon dopušta, otvara na mali način vrata. Bojim se da ta vrata kada su tako odškrinuta još uvijek ovoga trenutka ne možemo procijeniti koje će on štete nanijeti. Ne osporavajući da on definitivno ide u pozitivnom smjeru sa namjerom, ali bojim se da ipak nas taj dio dobre namjere u pogledu poduzetništva, u pogledu razvoja ne smije zavarati kada su šume u pitanju. Hvala lijepo.
Hvala. I završni osvrt, državni tajnik Herman Sušnik. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine predsjedniče, uvaženi saborski zastupnici i zastupnice. Evo na kraju dozvolite mi samo sa par riječi da se osvrnem na ove izmjene i dopune Zakona o šumama. Prvo bi rekao oko Šumarske savjetodavne službe. Ovaj članak je usklađen sa Zakonom o ustanovama. Jasno da je osnivač Šumarske savjetodavne službe Republika Hrvatska, … [[Govornik se ne razumije.]] Vlada svojom uredbom prije 10-ak dana. Bilo je ovdje govora da će površine po šumama se drastično smanjiti. Ja mislim da se one neće drastično smanjiti. Evo samo u zadnjih 5 godina, znači od 2000. do 2005. godine što se tiče autocesta prema podacima Hrvatskih šuma izdvojeno je 2 tisuće i 800 hektara šuma i šumskog zemljišta. Jasno da je izdvojeno više zemljišta jer se druga vrsta zemljišta, od građevinskog, privatnog, poljoprivrednog, ali što se tiče šuma i šumskog zemljišta je 2 tisuće i 800 hektara. I smatram da sve kilometre koje smo napravili i koje ćemo napraviti nisu to neke prevelike značajnije površine da bi se na račun njih govorilo da će se drastično smanjiti šumarske površine. Jasno da svaka ova izdvajanja koja će se događati su važna da se stave pod kontrolom. Zato smo i stavili, ja sam naglasio da će se ove radnje odvijati pod okriljem Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva, znači na jednome mjestu, kako bi se baš kontroliralo što se izdvaja, za što se izdvaja, da li ta naknada uplaćuje tamo gdje bi se trebalo i da li se ona, jasno, koristi adekvatno u toj funkciji za što je i namijenjena. Ovo da nije Zakon usklađen, Zakon je usklađen sa Europskom unijom. Ovdje su izmjene i dopune, radi se u biti o 3 članka i na zadnjem screeningu oko ruralnoga razvitka gdje spada i naša šumarska djelatnost najmanje prigovora je upravo bilo na zakone u šumarstvu. Oko poduzetničkih zona, Vlada će svojim odlukama napraviti da li će biti, daje se mogućnost znači i pravo građenja i pravo prijenosa vlasništva. Ako bude i pravo građenja smatram da se neće tu dogoditi nešto da se ulagači, investitori da će odustajati od investicija. Ako su te investicije opravdane, ako su ljudi zainteresirani za to oni će i dalje ulagati, pravo gradnje dat će se vjerojatno na 50, možda i više godina. To je dovoljno godina da bi se moglo i ta investicija oploditi, zaokružiti tako da smatram da tu ne bi trebalo doći do nekih prevelikih poremećaja oko same izgradnje poslovnih zona. Međutim, do sad je bilo nekako najmanje interesa za šume i šumska zemljišta, izgradnje poslovnih zona. Više se radi o drugom zemljištu tako da smo evo u 2005. godini imali 7 zahtjeva. To je cca 200 hektara površine poslovne zone, a riješeno je 3 zahtjeva oko 70 hektara. Znači isto tako ne radi se o nekakvim sad ne znam kakvim površinama ogromnim nego o nekakvim normalnim koje smatram da nisu opet prevelike. Detaljni plan uređenja je puno detaljniji od prostornoga plana i upravo smo ovu odredbu zadnji puta i prihvatili. Gospodin Leko je na prvom čitanju to i dao tu primjedbu i mi smo je i ugradili u ovaj završni, Konačni prijedlog Zakona. Ono je slično, misli se baš na slične infrastrukturne objekte. Jasno da ima i nekih stvari koje će se morati rješavati na, ne znam, vjetroelektrane, stupovi razno razni. Tako da ne možemo si zamrznuti jednostavno stanje pa da bi za svaki novi predmet ili slučaj morali otvarati opet te izmjene i dopune. Vidimo koliko je to dosta i teško i mukotrpno dok se dođe do izmjena i promjena pojedinoga zakona. I na kraju mogu reći da se neće narušiti održivo gospodarenje šumama u Republici Hrvatskoj, a isto tako ovim Zakonom neće se spriječiti daljnji mogući razvoj tako da mislim da će biti sve u redu uz jednu dobru i kvalitetnu kontrolu cijeloga procesa.
Hvala. Zaključujem raspravu. Sad idemo na glasovanje o raspravljenim prijedlozima zakona i drugih akata. Prvo, Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o šumama. Amandman je podnio zastupnik Zvonimir Mršić. Molim uključimo se. Državni tajnik Ministarstva poljoprivrede Herman Sušnik očituje se o amandmanu.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Vlada ne prihvaća amandman, a Vlada Republike Hrvatske će posebnom odlukom utvrditi rješavanje imovinsko-pravnih odnosa na zemljištu u vlasništvu Republike Hrvatske u svrhu građenja te propisati u koju svrhu će se taj institut vlasništva primjenjivati dok će se za ostale slučajeve moći prinositi pravo vlasništva na druge pravne i fizičke osobe. U članku 5. predložena Zakona pored prijenosa prava vlasništva propisana je mogućnost osnivanja prava građenja, a jedno i drugo mora biti u skladu sa dokumentima prostornoga uređenja čime smatramo da je postignuta dovoljna zaštita nekretnina u vlasništvu Republike Hrvatske.
Zastupnik Zvonimir Mršić. Izvolite.
Pa mene čudi da ne prihvaćate ovaj amandman budući da je Vlada donijela odluku da neće rasprodavati i državno zemljište. Ovim Zakonom vi predviđate ne da se neće rasprodavati šume nego da će se poklanjati šume. Prema tome, ja u svojem amandmanu predlažem da se nad šumskim zemljištem može zasnivati jedino pravo građenja, a da se ne može niti prenositi niti prodavati drugim pravnim i fizičkim osobama. Uostalom evo na posljednjoj sjednici Vlade u Koprivnici niti lopatu zemlje nismo dobili, dobili smo samo pravo građenja. Prema tome, ne vidim razloga zašto bi Vlada u zakonu nosila da se može poklanjati šuma, a s druge strane se hvali da neće rasprodavati državno zemljište. Tražim da se glasa o ovom amandmanu i da utvrdimo vjerodostojnost Sabora o tome da li doista ćemo dati ovlast Vladi da rasproda i poklanja šume ili ćemo reći da se šume nikome ne smiju poklanjati i prodavati.
Molim uključimo se. Molim glasovati. Rezultat? Sa 25 za, 14 suzdržanih, 53 protiv amandman nije usvojen. Pa dobro gospođe i gospodo zastupnici, jel' vi pratite glasovanje? Nije prošao amandman. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog zakona. Molim glasovati. Rezultat? Sa 76 glasova za, 3 suzdržana i 17 protiv donesen predloženi Zakon. Idemo na sljedeću točku, - Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o plovidbi unutarnjim vodama, prvo čitanje, P.Z. br. 512. Predlagatelj je Vlada. Raspravu su proveli odbori za zakonodavstvo, pomorstvo, promet i veze. Državni tajnik u ministarstvu mora, turizma, prometa i razvitka Branko Bačić će dodatno obrazložiti Prijedlog zakona. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, uvažene gospođe i gospodo zastupnici. Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o plovidbi u unutarnjim vodama praktično mijenja, predlaže izmjenu temeljnog Zakona o unutarnjim vodama koji je donesen 1998. godine. Tim Zakonom je utvrđeno, odnosno uređen pravni okvir za djelatnost unutarnje plovidbe, odnosi u svezi s plovidbom u unutarnjim vodama u Republici Hrvatskoj uredila se sigurnost plovidbe međudržavni, međunarodni državni okvir koji regulira sami sustav plovidbe, osnovni i materijalno-pravni odnosi u pogledu plovila, postupci upisa plovila, prijevozi, plovidbeni poslovi, plovidbene nesreće, kapetanije i nadzor nad sigurnosti plovidbe u Republici Hrvatskoj. Kasnije izmjene i dopune Zakona koje su donese 2003. godine su značile usklađivanje tog Zakona iz '98. godine sa odgovarajućim direktivama Europske unije, a temeljna praktično namjera i nakana te izmjene Zakona bilo je osnivanje agencije kao provedbenog tijela sukladno Zakonu o ustanovama u Republici Hrvatskoj koji je omogućio i ustrojavanje same agencije kao rekao sam jednog regulativnog tijela čija je svrha izgradnja i održavanje plovnih putova na unutarnjim vodama u Republici Hrvatskoj. U međuvremenu, dakle od same izmjene tog Zakona i donošenja Zakona iz 2003. godine je i osnovana agencija i u samom tijeku ustrojavanja i osnivanja agencije uočeni su određeni nedostaci kojim smo ovim izmjenama Zakona htjeli popraviti, odnosno htjeli olakšati funkcioniranje i rad same Agencije za plovne puteve na unutarnjim vodama. Cilj izmjena ovog Zakona jest da se praktično agencija, da izmijeni sjedište agencije koje je temeljnim zakonom, odnosno izmjenama Zakona utvrđeno u Zagrebu. Mi predlažemo da se dakle izmijeni sjedište agencije i da se kao sjedište agencije odredi Grad Vukovar kao najveća luka u Republici Hrvatskoj na unutarnjim vodama i praktično da rad agencije upravo se odvija tamo gdje je njena svrha i osnivanja i ustrojavanja i gdje će se jednostavnije koordinirati poslovi u svezi sa izgradnjom i održavanjem plovnih putova na unutarnjim vodama. Jasno da je i drugi razlog zbog kojega se predlaže utvrđivanje sjedišta agencije u Vukovaru jer činjenica da Vukovar leži na Dunavu, dakle na sedmom … [[Govornik se ne razumije.]] prometnom koridoru, jednom dakle od najvećih plovnih puteva u Europi i da onda i samim time jasno značaj Grada Vukovara još dalje dobiva na važnosti. Drugi razlog zbog kojega smo također kad smo već krenuli jasno u izmjenu zakona jest da se sastava upravnog vijeća uskladi sa trenutnom, da se uskladi sa organizacijom državne uprave u Republici Hrvatskoj. Naime, u starome zakonu kojega sada predlažemo da se promijeni članovi upravnog vijeća bili su nominirani iz resornih ministarstava ab nominem, dakle Ministarstvo pomorstva, prometa i veza, Ministarstvo poljoprivrede itd., itd. i kako smo u međuvremenu izmijenili ustroj središnjeg dijela državne uprave u Republici Hrvatskoj onda smo sa ovim izmjenama predložili dakle da umjesto … [[Govornik se ne razumije.]] ministarstva članovi upravnog vijeća budu nominirani iz odgovarajućih središnjih tijela državne uprave koje praktično u svojoj nadležnosti, u svom djelokrugu posla imaju određene poslove koji se dotiču samog rada agencije. Isto tako je sa ovim Zakonom predviđeno dakle da se u slučaju kada agencija svoje poslove za koje je i ustrojena povjerava drugim pravnim osobama da onda te poslove ne povjerava samo temeljem javnog natječaja, već da se umjesto javnog natječaja definira obveza postupanja sukladno Zakonu o javnoj nabavi što svakako šire i kvalitetnije podrazumijeva reguliranje pitanje i povjeravanjem poslova, odnosno ustupanja poslova drugim pravnim ili fizičkim osobama u Republici Hrvatskoj. Evo nadamo se da će usvajanjem, odnosno prihvaćanjem ovakvog Prijedloga izmjena i dopuna Zakona o unutarnjim vodama se doprinijeti daljnjem, bržem i kvalitetnijim ustrojem same agencije i svakako da je jedna od pretpostavki za kvalitetniji rad same agencije upravo uz prihvaćanje ovih izmjena kako bi mogli onda kvalitetnije pratiti izgradnju i održavanje plovnih puteva u Republici Hrvatskoj. Hvala.
Hvala. Odbor za pomorstvo, promet i veze, zakonodavstvo. Ne. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a, poštovani zastupnik Vladimir Štengl. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Klub HDZ-a će podržati Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o plovidbi unutarnjim vodama. Zakon o plovidbi unutarnjim vodama iz 1998. godine uredio je pravni okvir djelatnosti plovidbe unutarnjim vodama u Republici Hrvatskoj, odnosa u vezi s plovidbom, sigurnost plovidbe, radilo se u međunarodnom, međudržavnom ili državnom sustavu plovidbe. Izmjenom i dopunom Zakona o plovidbi unutarnjim vodama iz 2003. godine usklađene su norme sa direktivama Europske unije i kao najveća novost osnovana je Agencija za plovne putove unutarnjih voda sa zadaćama od gradnje plovnih putova, tehničkog održavanja i obilježavanja plovnih putova i objekata sigurnosti plovidbe, upravljanje plovnim putovima u smislu osiguranja plovnosti i sigurnosti plovidbe i upravljanje plovidbom. Sjedište agencije je bilo predviđeno u Zagrebu. Ovom predloženom izmjenom i dopunom Zakona predlaže se da sjedište agencije bude u Vukovaru, a za takovu predloženu izmjenu ima, ali stvarno itekako čvrstih razloga. Vukovar jeste središnje mjesto riječnog prometa u Republici Hrvatskoj, a predviđenom izgradnjom višenamjenskog kanala Dunav-Sava i ishodište tih putova. Svakako da kod ovog Prijedloga nije zanemariva ni ekonomska strana toga pitanja upravo zbog položaja na kome se predloženo sjedište agencije, dakle Grad Vukovar nalazi. Kada su u pitanju plovni putovi u unutarnjim vodama i plovidba, prometovanje tim putovima potrebna su još neka objašnjenja. Važno je naime napomenuti da je to djelatnost sa izuzetno bogatom tradicijom, ekonomski razvojno i u svakom drugom pogledu isplativa i to izuzetno isplativa. Mora se reći i to da je cijeli sustav plovnih putova poprilično zapušten, a zašto ima više razloga? I nije samo proteklo ratno razdoblje tome doprinijelo. Ono je istina stavilo veliku točku na i, nego je to i rezultat slabog održavanja koje seže desetljećima. Evo primjera. Radove produpljivanja plovnog puta na Dunavu moglo se vidjeti samo na jako starim fotografijama još iz vremena prije prvog svjetskog rata a sve tri naše rijeke koje su značajni plovni putovi, dakle Dunav, Drava i Sava zahtijevaju itekako puno rada i skrbi da bi kao plovni putovi bili u stanju koje se zahtijeva. Sada uspostavom Republike Hrvatske kao samostalne države pa i normalizacijom odnosa sa susjedima ovo se na Dravu ne odnosi jer tu graničnih problema nema. Te tri rijeke postaju ili su već i granične u dijelu u kome su plovne. Dunav cijelom dužinom ali dok je na snazi privremeni režim granice, Sava velikim djelom plovnosti u Republici Hrvatskoj a Drava samo u jednom manjem dijelu. To naravno zahtijeva dodatne napore, zadire u više područja problema. Ne radi se samo o tehničkom dijelu problema nego o rješenju pitanja granica i definiranju granične crte. Ovaj tehnički dio stavlja pred agenciju velike zadatke i ona tim zadacima mora odgovoriti. Odredba o sastavu upravnog vijeća agencije koje čine predstavnici resornih ministarstava koji imaju dodirne točke sa plovnim putovima daje opći naziv središnje državno tijelo što kod eventualno promjene ustroja nekog ministarstva imenovanje članova vijeća čini jednostavnijim. Ovakvim ustrojem i sjedištem kako je predloženo uz područne jedinice agencija će ostvarivati svoje zadaće. Ona mora ostvarivati zadaće koje su pred nju stavljaju i dati rezultate koji se slijedom toga očekuju. Dozvolite mi u prilog navoda o tradiciji samo jedan podatak. Prvi parobrod prošao je Dunavom kod Vukovara 1831. godine a redovni parobrodarski promet uspostavljen je 1840 godine. No, vratimo se u sadašnjost. Sjedište agencije premješta se u Vukovar. Radi se o području od posebne državne skrbi, ratom stradalom području, još uvijek neoporavljenom od posljedica rata i okupacije pa je i ovo doprinos oporavku i oživljavanju toga područja uz sve već navedene praktične razloge. Iz tog razloga Klub Hrvatske demokratske zajednice će podržati prijedlog ovog zakona. Hvala.
Hvala. Klub zastupnika HNS-a poštovani zastupnik Antun Kapraljević. Izvolite!
Zahvaljujem, gospodine predsjedniče. Mi u Klubu Hrvatske narodne stranke svi osim gospodina Lesara ćemo podržati ovaj Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o plovidbi unutarnjim vodama a i gospodin Lesar je rekao da bi ovakav prijedlog podržao kad bi agencija isposlovala da na Muri više ne vozi slovenska skela. Pa evo ja se nadam da će agencija kad preseli i kad počne sa radom isposlovati a vjerujem da će joj tu i Vlada pomoći da skela koja vozi na Muri a koja je na našem teritoriju slovenska skela da prestane voziti, ili da mi napravimo našu ili da, ne znam da protjeramo Slovence najblaže rečeno. A sad da se vratim ovom Prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o plovidbi unutarnjim vodama za kojeg sam rekao da ćemo ga mi podržati, samo ne mogu vjerovati da ovakvo obrazloženje mi dobivamo uz ovako malo točaka zakona gdje između ostalog piše u obrazloženju, četiri puta se samo navodi šta su sve zadaće agencije. A između ostalog, piše: "Prijedlogom ovog zakona poboljšat će se i unaprijediti unutarnja plovidba općenito, prijevoz, dotok roba" i tako redom. Prijedlogom ovog zakona ništa se neće poboljšati i ništa se neće unaprijediti. Jer, kad bi to bilo tako, kad bi se zakonom to poboljšavalo onda bi u svaki zakon trebalo napisati prijedlogom ovog zakona riješit ćemo sve naše probleme, ili bi trebalo najmanje sto pedeset zakona donositi dnevno i sve bi bilo riješeno. Ja bih onda bio za da se to tako napravi. S ovim zakonom se ništa neće poboljšati ako ta agencija ne profunkcionira i ako ta agencija ne počne s radom ili već ne radi. U obrazloženju ovog zakona ne piše nigdje da li ta agencija radi, koliko ima zaposlenih, koliki su troškovi, šta će prouzročiti. Ovdje piše da ne treba nikakva sredstva u državnom proračunu. Ma nije točno. Samim tim što se sele u Vukovar nešto će to koštati a koštat će makar za prijenos kompjutera ako su do sada imali kompjutore. Vjerojatno će nešto koštati, ali vjerojatno će i oni putovati na posao tamo. Znači, nešto će to koštati. A vjerojatno će putovati službenim autima pa onda smatramo da to ništa ne košta jer to i ovako i onako ide iz proračuna. Znači, nigdje niste napisali, ništa niste napisali o tome koliko ima zaposlenih, da li uopće agencija radi, koliko godina je prošlo od potrebe da se ona osnuje i šta je ona do sada odradila. Mi znamo koji su njeni zadaci, to ste četiri puta naveli u obrazloženju. Međutim, isto tako znamo da se u unutarnjoj plovidbi čitavo vrijeme dešava stalni rast i znamo isto tako da luke i Osijek a posebno Vukovar ne mogu, da su postale usko grlo i da ne mogu uopće zadovoljiti potrebe sa svojim prekrcajnim kapacitetima. Dapače, u Vukovaru je situacija da je to zadovoljavanje potreba samo za jednu nekakvu trećinu kapaciteta koje oni imaju. A isto tako ste rekli da je on na sedmom europskom koridoru. Znači, neminovno je ako se krene u izgradnju kanala Dunav-Sava a nadam se da će taj kanal prerasti iz predizbornih obećanja u nešto konkretno i da će smanjiti taj put sa 460 kilometara ali isto tako se nadam da će ta agencija poduzeti nešto da ne bi ta izgradnja kanala Dunav-Sava pogodovala nekima drugima a ne nama. To znači da će od izgradnje kanala u svakom slučaju imati koristi Slavonski Brod i Vukovar a ne Šabac i ne znam tko drugi koji se nalazi na tom istom koridoru. Znamo vrlo dobro da kanal Dunav-Sava može i zadovoljava sve kriterije koji su za bilo koji od tri pristupna fonda potrebni da sve te kriterije ovaj kanal zadovoljava. Da li će ta agencija isto tako poduzeti korake da se dobije novac za izgradnju tog kanala kao novog plovnog puta, kao skraćenja od 460 kilometara, kao razvojne mogućnosti za Slavoniju kao mogućnosti za navodnjavanje, kao mogućnosti za razvoj ovih luka koje sam rekao ili će agencija samo preseliti Vukovar, zaposliti neke HDZ-ove ili neke druge kadrove pa poslužiti samo da se tamo neki uhljebe, ja se nadam da će poslužiti za ovo prvo, da će pridonijeti razvoju tog kraja gdje se ona seli, da neće to biti samo forme radi. Također se nadam da će agencija pridonijeti tome da se potpiše bilateralni sporazum sa Srbijom i da se riješe sporna pitanja koja se čitavo vrijeme otvaraju, a to je pitanje financiranja, ustvari najveći problemi su oko toga tko će snositi troškove čišćenja plovnih putova zbog onih koji su nastali granatiranjem u onom NATO bombardiranju kad je bilo i postavlja se pitanje tko će to platiti. Mi zbog toga nismo potpisali sporazum i normalno da nikakvog razvoja tih plovnih putova, a ni održavanje tih plovnih putova ne može biti jer nismo ni očistili mine koje se nalaze u tim prostorima. A tu se postavlja pitanje i razvoja poljoprivrednog zemljišta koje se nalazi uz te plovne puteve, a toj e nelegalne šljunčare koje su ravne nelegalnim kamenolomima gdje se eksploatira šljunak gdje nije prijavljeno i gdje nitko ništa ne plaća za vađenje tog šljunka. Da li će i to biti regulirano ovdje jer imaju obvezu građenja, odražavanja i sve ono što ste četiri puta naveli ovdje. Isto tako znamo da se kod Apatina obala urušava i da su to potencijalni problemi i za Kopački rit jer zajednička intervencija izostala je, nismo potpisali sporazum. Da li će agencija natjerati Ministarstvo vanjskih poslova da obnovi razgovore i da se i ti problemi riješe i da se saniraju i ta obala, a i zaštiti Kopački rit kojem prijeti uništenje ako to nastavi ovim tempom. Znači puno toga je ovdje nedefinirano, puno toga je ovdje neiskazano u objašnjenju. Ja znam da se mijenjaju samo dvije stvari, a to je sjedište i nazivi ljudi koji se imenuju u sastav agencije. Međutim obrazloženje je toliko šturo, toliko prazno da jednostavno iz njega se ne vidi ništa. Ne vidi se koliko će to koštati građane Republike Hrvatske, a ponavljam podržavamo u svakom slučaju da to preseli u Vukovar, dapače smatramo da je od početka trebalo biti u Vukovaru jer nikakve logike i nema da je do sada bilo u Zagrebu, ali nas zanima koliko će to koštati. Jer ako u proračunu nije predviđeno ništa, znači li to da nikada neće ni preseliti. Mi sada imamo rebalans, da li je u ovom rebalansu predviđeno preseljenje te agencije. Vi kažete da novci ne trebaju, znači da nije ni predviđeno, znači da je pitanje kako će, da li će ti ljudi to poslati neznam po nekom drugom ministarstvu da ih preseli ili na koji način će se oni preseliti neznam, kada novaca za to nema.
Hvala. Klub zastupnika SDP-a, poštovani zastupnik, potpredsjednik Mato Arlović. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Dopustite ipak da podsjetim na jedan pomalo već i zaboravljeni dokument, stariji, iz 1997. godine kada je Hrvatski sabor donio Strategiju prostornog uređenja Republike Hrvatske. Da podsjetim da između ostalog ona obuhvaća i Strategiju i Program prostornog uređenja koji se odnosi na pomorski riječni promet. Da je tim programom predviđeno između ostaloga da Hrvatska ima plovne puteve na rijekama šeste klase, četvrte klase, zatim treće klase i druge klase i naravno 5D klasa kao višenamjenski plovni kanal Dunav-Sava. Valja podsjetiti da je Dunav cijelim svojim tokom kroz Republiku Hrvatsku plovni put šeste klase, dakle i međunarodni plovni put sa najvećim opterećenjima na rijeci koji se mogu … [[Ne razumije se.]] osigurati, da je Sava praktički do Slavonskog Broda četvrta klasa a predviđeno je da je do kraja 97. godine odnosno najkasnije do 2015. godine bude plovna sve do Siska, a od Siska do Zagreba i od Kupe, Sisak do Karlovca putem Kupe da se radi o plovnosti druge klase rijeke Save i rijeke Kupe. Da se Drava nalazi kao plovni put četvrte klase do Osijeka od Dunava, ušće Dunava do Osijeka, a da kao treća klasa je skroz od Terezinog Polja do Virovitice i od Terezinog Polja do Ždalice kao druga klasa plovnog puta. Prema tome gledajući sa ovog aspekta mi praktički imamo nešto što je vrlo vrlo interesantno, da praktički naše rijeke Drava i Sava pokrivaju paralelno koridore 10C, a kanal Dunav-Sava koridor 5C i da u takvoj situaciji je sasvim jasno da praktički na području Republike Hrvatske na njenom kontinentalnom dijelu ako se doda željeznički i cestovni promet, ako se dodaju zračne luke u Osijeku i da ne nabrajam dalje, onda je gotovo prisutno da se na svim područjima nalaze svi vidovi prometa koji su itekako važni. No, ono što treba reći, na žalost se premalo ili gotovo ništa ne ulaže u sve to i između ostaloga ne ulažeći u ovu infrastrukturu, krupnu infrastrukturu dolazimo do jednoga veoma važnog pitanja relativnog zaostajanja u razvoju Republike Hrvatske županija na području Slavonije i Baranje. Mislim da je to važno naznačiti ne samo sa aspekta Slavonije i Baranje nego sa aspekta ako se ovi plovni putevi i ne samo plovni nego cestovni i željeznički putevi što prije izgrade, da će se praktički komparativne prednosti ovoga područja moći više povezivati sa ostalim područjima Republike Hrvatske i osigurati cjelokupni integralni razvoj Republike Hrvatske. U tom pogledu potpuno je bilo neprirodno odrediti da sjedište ove agencije bude u Zagrebu na čijem je polaznoj ili dolaznoj ako hoćete luci trebala biti moguća riječna luka ali na plovnom putu druge klase, dakle za veoma mala opterećenja i veoma plitke gazove riječnih brodova i prijevoza koji … [[Ne razumije se.]] Prema tome, sasvim je jasno da se treba tražiti novo sjedište i u takvoj situaciji je samo bilo moguće raspravljati da li će to biti Vukovar ili eventualno Slavonski Brod, odnosno Šamac ovisno o tome gdje će završavati kanal da bi se zapravo prihvatilo na koridoru 5C i veza na koridoru 10C, praktički … promet plovnim putevima itd. Naravno da mi u Klubu zastupnika SDP-a podržavamo da sjedište agencije bude u Vukovaru. Ali to je jedina izgleda pozitivna stvar u ovoj izmjeni i dopuni ovog Zakona koja je osigurana, koja, sve ostalo ostaje u znaku pitanja. Prvo, postavljamo si pitanje. Do sada je u ovom Upravnom vijeću Agencije su bili predstavnici Ministarstva. Sad kao više nisu predstavnici Ministarstva nego su predstavnici Središnjeg tijela državne uprave nadležnog za … [[Govornik se ne razumije.]] i tako dalje. Praktički opet ministarstva. Pa postavljamo si pitanje da li je moguće da od svih riječnih luka, Vukovara, Osijeka, ne znam Iloka, ako hoćete na Dravi Belišća, Donjeg Miholjca, Slatine, Virovitice sve do Ždalice i tako dalje ili na Savi ako hoćete Županje, Šamca, Slavonskog Broda, Nove Gradiške, Novske, Siska i tako redom da je moguće da mi nismo u stanju naći ni jednog predstavnika riječkih luka koji će biti u Upravnom vijeću agencija koji će o tome raspravljati. Jednostavno postavlja si pitanje čovjek da li je to moguće? A radi se, radi se o lukama koje moraju osigurati sigurnu plovnost putevima kojim hoće prevoziti robe i usluge i naravno staviti sebe u funkciju i tako dalje. Da ne govorim o brodarima koji bi trebali imati posebnu poziciju kod nas i koji bi trebali osigurati također svoje mjesto i tako dalje. Ja nemam ništa protiv da svi predstavnici ovih središnjih tijela državne uprave ostanu, ali postavljamo pitanje u ime Kluba je li vrijeme da … [[Govornik se ne razumije.]] pojave predstavnici luka i predstavnici brodara koji bi također trebali biti na ovom prostoru i u ovom Upravnom vijeću jer se raspravlja i o njihovom interesu i o obavljanju dijela poslova od interesa za Republiku Hrvatsku koji moraju odraditi luke i brodari na tom prostoru. Naravno kad je u pitanju … [[Govornik se ne razumije.]] put onda poglavito se otvara pitanje a što je sa uređenjem plovnog puta i šta je sa, u vezi s time iskorištavanja mineralnih sirovina na područjima i na prokopima, na, osobito na rijeci Savi pa pomalo i na rijeci Dravi. Doduše na rijeci Dravi na svu sreću zato izgleda što je i granica jednim dijelom sa Mađarskom ide onda nije moguće svaki puta tamo gdje bi se željelo kopati pijesak i šljunak da se to ne dešava, ali nažalost na rijeci Savi to dovodi do toga da se tzv. rina riječna mijenja i mijenja svoje tokove i ne samo to da to do te mjere biva prokopano da se zapravo ne zna stati do koje mjere treba eksploatirati jer nitko ne kontrolira. Posljedica toga naravno da dolazi i do ovoga pitanja koje je veoma interesantno da praktički u to utiče i na podzemne vode i njihove tokove u Republici Hrvatskoj. Treća je naša primjedba koja je u ovom pitanju vezana … [[Govornik se ne razumije.]] Znate pojavljuje se kao veoma veliki doprinos ove izmjene i dopune zakona da će se evo između ostaloga radi ekonomičnosti agencije jel' da ona obavlja određene poslove sama potpuno i da se uskladi sa Zakonom o javnoj nabavi da praktički se predlaže da ona ne bi morala više praktički raspisivati natječaj nego postupati u skladu sa Zakonom o javnoj nabavi. Ali vi morate znati još jednu činjenicu. Po Zakonu o javnoj nabavi je moguće na tzv. pozivni natječaj pozvati sudionike i onda uz suglasnost Ministarstva financija bez ikakvog natječaja praktički neposrednom pogodbom dodijeliti ne samo poslove nego i koncesije koje će se obavljati na … [[Govornik se ne razumije.]] putu i na plovnim putovima kada se radi o iskorištavanju mineralnih sirovina. Mi postavljamo pitanje da li će se i to dešavati? Čini nam se da hoće i iz tih razloga smo vrlo oprezni i postavljamo upit nešto što je daleko važnije za nas umjesto ovoga pitanja. Ovdje treba ipak ostati do toga da ova Agencija donosi odluku o raspisivanju javnog natječaja za povjerene poslove iz članaka 19c. ovog Zakona naravno, a ukoliko zbog ekonomičnosti ocjenjujem da ih neće obavljati sama ona. Kad obavlja sama naravno nije potrebno raspisivati natječaj ali tada postavlja se jedno važno pitanje. Kad to čini sama agencija e tada bi trebalo vidjeti koje državno tijelo posebice vrši ne samo nadzor nad provedbom zakona nego i nadzor nad zakonitošću rada same te agencije da i ona ne bi pala u iskušenje vezano za moguće manipulacije sa sirovinama koje se u rijekama javljaju i pojavljuju i koje se mogu koristiti. Drugo pitanje na koje posebice naglašavamo. Mi smatramo da treba napraviti širu izmjenu i dopunu zakona kojim bi se regulirala plovidba na unutarnjim vodama i koja bi trebala osigurati da se strategija i program prostornog uređenja koju je Sabor donio a koja predviđa da se ova pitanja u kojima sam uvodno govorio u ime našeg Kluba razriješe do 2015. godine počnu raditi da bi se to stiglo osigurati i dovršiti. Jer ponovo naglašavamo rijeka Sava je cijelim svojim tokom i cijelim svojim plovnim dijelom se nalazi na koridoru 10C. Kanal Dunav-Sava povezuje koridor praktički 5C i to na cijelom svom dijelu. A paralelno sa koridorom 10C kao dio «ipsilona» se nalazi plovni put Rijeka-Drava. Mi smatramo da je vrijeme da se definitivno ne samo u skladu sa riječnim programom, riječnog prometa i plovidbe na unutarnjim vodama i odgovarajućom strategijom nego da se treba napraviti ekonomska elaboracija koja će osigurati sredstva investicije i početi svake godine postepeno ulagati u ove projekte da bi se zapravo do 2015. godine taj dio realizirao i ostvario. Nažalost u tom dijelu kasnimo i u tom pogledu moramo jasno i otvoreno reći da nam se čini da između ostalog i jedan dio akumulacije koja je posuđena od Svjetske i Europske banke za obnovu i razvoj na taj način ne biva ravnopravno raspodijeljena u Republici Hrvatskoj i na potreba i interese razvojne i krupne infrastrukture u Slavoniji i Baranji kao i na drugim područjima koji su neophodno potrebni pa ako se već zadužujemo onda dajmo ne samo da jednako otplaćujemo dugove nego da se i ti dugovi ravnomjerno rasporede radi razvoja krupne infrastrukture za cijelu Republiku Hrvatsku. I mislim da bi to bilo fer i pošteno. A osim toga to će dovesti do angažiranja i zapošljavanja kapaciteta na izgradnji ovih paralelnih pravaca, plovnih putova i tako dalje, zapošljavanja ljudi i otvaranja dodatnih problema, dodatnih pitanja koja će otvoriti razvoj. I između ostalog jedno od važnih pitanja. U Republici Hrvatskoj nekoliko stotina plovnih jedinica se nalazi na ovaj ili onaj način razasuto po našim lukama i pristaništima na riječnim plovnim putevima. Znate Republika Hrvatska nema svoje riječno brodogradilište koje bi moglo servisirati ta plovila, koje bi moglo graditi nova, a apsurdno je da izgradimo brod na području Korčule i da taj brod preko mora dolazi uokolo do Crnog mora i tako dalje skroz kroz Dunavom u Vukovar da bi mogao biti plovilo na našim rijekama. Mislim da definitivno moramo neke stvari raščistiti, a Slavonija ima i kadrova metalske struke i brodograđevne struke. Uostalom ti su ljudi radili u bivšoj zajedničkoj državi u Apatinu i proizvodili i brodove i održavali i servisirali brodove. Sad kad nemaju tamo rade uglavnom po brodogradilištima uz našu obalu pa vrijeme je da jednostavno postavimo pitanje i ekonomičnosti, korisnosti zašto bi servisiranje tih brodova, zašto bi izgradnju novih brodova prepustili strancima umjesto da to rade naši ljudi, naše ruke i naše investicije da to budu i tako dalje, a ne da dolazimo u nemoguće situacije da i ovaj evo jedan jedini brod jedva smo izgradili u Korčuli iz prostog razloga jer zapravo ipak gradnja pomorskih brodova i riječnih brodova nije isto i u tom pogledu treba voditi računa. Zbog toga naglašavamo, mi ćemo podržati ovu izmjenu i dopunu Zakona u prvom čitanju, ali sve ove primjedbe izražavamo i iznosimo sa nadom da će se proširiti ova izmjena i dopuna i da će do Konačnog prijedloga Zakona doći na način da će se po obuhvatu i po sadržaju proširiti i obuhvatiti sva ova pitanja koja su od interesa i za Republiku Hrvatsku, a posebice za područje Slavonije i Baranje i za razvoj riječnog prometa u Republici Hrvatskoj kao jednog od vidova integralnog prometnog povezivanja Republike Hrvatske, kako na unutrašnjem tako i na međunarodnom planu. Hvala vam lijepo.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, poštovani zastupnik Vladimir Štengl.
Hvala. Netočan je navod uvaženog zastupnika i potpredsjednika ovog Visokog doma da luke osiguravaju plovnost. Plovnost osigurava upravo agencija ili slične institucije. Vi ste spomenuli plov put ili tako nešto. Luke ne osiguravaju plovnost, to nije posao luka. I još jedna ispravka, ovaj brod je čini mi se izgrađenu Kraljevici, ne na Korčuli.
Izvolite. Za Klub zastupnika HSP-a, poštovani zastupnik Tonči Tadić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo zastupnici, poštovani gospodine državni tajniče. Naš Klub zastupnika podržati će ovaj Prijedlog zakona sa željom da u drugom čitanju kad budemo raspravljali o Konačnom prijedlogu Zakona on doista bude proširen sa izvješćem o stanju naših luka na unutarnjim vodama. Cijela priča o plovidbi unutarnjim vodama zapravo se sastoji, temelji se na učinkovitosti naših luka na unutarnjim vodama. Govoriti o plovidbi, odnosno o omogućavanju plovidbe našim velikim rijekama, dakle Savom, Dunavom i Dravom, a ne govoriti istodobno o stanju i o kapacitetima naših riječnih luka je doista neodgovorno. Kada je prije jedno 4 godine usvajan novi Zakon o lukama unutarnjih voda upozorio sam na činjenicu da je primjerice Sisačka luka privatizirana usred dva čitanja zakona. I tom prilikom je zapravo tek u drugom čitanju zakona bila razmatrana problematika što je u lukama javno dobro, a što spada u samu luku. Dakle, isti onaj problem koji je na moru susrećemo kod pomorskog dobra, kod određivanja što spada u podgrađe luke, što spada u nadgrađe luke, na što vlasnik luke plaća koncesiju, jer je zapravo to javno dobro, pomorsko dobro, na što on zapravo može uzeti hipoteku jer je to nakon toga njegovo. Sve te probleme zatekli smo i u Zakonu o lukama unutarnjih voda, ali je on, oprostit ćete mi na izrazu, toliko bio sprtljan tijekom donošenja da zapravo nije Hrvatskoj pomogao nimalo u razrješenju tog ključnog problema kad je riječ o unaprjeđivanju naših luka na rijekama, odnosno o investicijama države u poboljšanju našeg riječnog prometa. To je jedna aspekt, je samo stanje u lukama. Ja bih vas molio, državni tajniče, da do Konačnog prijedloga Zakona predočite Saboru i jedan kratki, sažeti materijal o stanju u kojem su naše luke na unutarnjim vodama. Drugi problem koji se izravno nadovezuje na ovaj Zakon jest pitanje održavanja plovnih puteva i tu smo doista u problemu jer su naša 3 glavna plovna puta, to su Dunav, Sava i Drava, istodobno pogranične rijeke i tu moramo s našim susjedima doista pregovarati o načinu održavanja. Kad je riječ o Dunavu, stvari stoje nešto bolje jer je od početka 1950-ih godina na snazi Dunavska konvencija koja slično Konvenciji o pravu mora uređuje plovidbu Dunavom i održavanje plovnog puta na Dunavu. Konvencija je potpisana u Beču i iza nje stoje zapravo sve Dunavske zemlje i nitko se neće usuditi i ne pridržavati, odnosno jedino Srbija koliko je meni poznato čini majmunarije na Dunavu, prolazeći sa ratnim brodom kroz tuđe teritorijalne vode, ne najavljujući prolaz ratnog broda, odnosno strašeći sa njim Hrvatsko stanovništvo. Takvih poteza ne možete naći u ostalim zemljama koje su potpisnice Dunavske konvencije. Takav isti dokument bilo bi potrebno donijeti i za druge dvije rijeke. Kada je riječ o Savi, naravno, već je potpisan jedan međudržavni ugovor koji je vrlo sličan Dunavskoj konvenciji, a mislim da će takav ugovor danas sutra možda biti potreban i za Dravu, bude li se povećavao njezin plovni dio toka. Ali naravno, takav ugovor, ako je međudržavni, mora uključivati i sufinanciranje održavanja plovnog puta. Agencija je prebačena u Vukovar i to mi je posve logično. Ipak je Vukovar jedna od dvije naše najveće luke na Dunavskom slivu. Prvi parabrod, kolega Štengl inače bio je na Karlovcu, na Kupi. Sufinancirao ga je Ambroz Branicanji, starograđanin inače koji se preselio u Zagreb u doba Napoleonskih ratova. Ali to je bilo doba kada su i Zagreb i Karlovac bili riječne luke. Tada su se Kupa i Sava doduše za brodove onog gaza i onog doba održavale i mogle su ploviti. Međutim, cijela ta priča o Zagrebu kao luci, odnosno Slavonskom brodu kao luci i ostalim našim lukama, cijela ta priča o kanalu Dunav-Sava se mora odraditi zapravo u suglasju sa nacionalnim interesima kada je riječ o Hrvatskim željeznicama. Govoreći o kanalu Dunav-Sava moramo priznati da je on bio u svojoj zamisli temeljen na dvije velike potrebe. Jedna je potreba skraćivanja plovnog puta, a druga je potreba navodnjavanja tog područja, odnosno melioracije sliva Dunav. Međutim, kada je riječ o skraćivanju plovnog puta u prvom redu se mislilo na kraći put za vojvođansko žito do riječke luke, a ne za kraći put od neke hrvatske riječke luke do luka na Dunavu u sjevernoj Europi. Danas možda Hrvatska ima interesa dio tereta prebacivati svojim brodovima kroz novoizgrađeni kanal Dunav-Sava kada i ako on bude izgrađen, ali dopustite da postavimo pitanje malo drukčije. Je li Hrvatskoj u interesu da teret na tom pravcu, dakle duž Save po desetom koridoru vuče lokomotiva hrvatskih željeznica i da HŽ kao državna firma zarađuje na tom koridoru ili nam je interes da na tom istom plovnom koridoru vozi primjerice srpski brodar? Dakle, kad govorimo o kanalu Dunav-Sava moramo početi razmišljati o tome koliko se on kao kanal uklapa danas u hrvatske interese, preciznije u hrvatske prometne interese. Jedno je bilo kanal Dunav-Sava u doba Jugoslavije, drugo je kanal Dunav-Sava u vrijeme samostalne Republike Hrvatske sa svojim vlastitim prometnim interesima i sa svojim vlastitim interesima razvoja svojih prometnih koridora i zarađivanja na desetom koridoru. Ako HŽ na desetom koridoru zarađuje godišnje 60 milijuna eura samo zato da zakači lokomotivu kod Tovarnika i pusti je na granici sa Slovenijom da samo za to, da ništa drugo ne radi onda je tu brojku potrebno dovesti u vezu sa obnavljanjem plovnog puta i sa eventualnim opasnostima za HŽ, odnosno za naše cestovne koridore, autocestu i ostalo. Dakle, nisam protiv plovnih koridora. Jesam za to da funkcionira naše luke, posebno luka u Sisku ili Slavonskom Brodu, ali sam za to da se o njima i o plovnim putovima raspravlja u cjelovitom kontekstu i pruga i luka. Također i tu bi se nadovezao na svog prethodnika, na isti način na koji naš Klub zastupnika inzistira da u upravna vijeća lučkih uprava naših luka na Jadranu uđu predstavnici brodara, hrvatskih brodara, jer oni su ti koji koriste te luke, odnosno ribara kad je riječ o županijskim lučkim upravama. Na isti način smatramo gospodine državni tajniče da bi ovo vijeće bilo razumno nadopuniti i sa ovlaštenim predstavnikom hrvatskih brodara na unutarnjim plovnim vodama. Ako imamo sve ove ostale predstavnike onda bi bilo logično da unutra bude i predstavnik onih koji plove na tim unutarnjim plovnim vodama. I za kraj pitanje Mure. Na Muri kao granici bio sam prošle godine dva puta, jednom nakon poplave radi neodržavanja nasipa, odnosno radi neizgradnje nasipa da se ne bi uvrijedili naši sjeverni susjedi, a drugi put radi cijele ove afere sa skelom koja plovi unutar hrvatskih teritorijalnih voda na rijeci koje duboko unutar hrvatskog teritorija. Nečuvena je drskost da ako imate rijeku koja više od 2 kilometara unutar Hrvatske, a granica je na starom toku Mure fiksirana sporazumom između grofova Feštetića i Esterhazya kao granica između slovenskih vojvodstava i trojedne kraljevine još 1692., dakle prije više od 300 godina. Nečuvena je drskost da Slovenija prosvjeduje i da inzistira i da nameće vašem ministarstvu i lučkoj kapetaniji u Osijeku koja će skela ploviti između dvije obale, između dvije hrvatske obale. Dakle, to isto kao da bi nam Italija nametala koji će trajekt voziti između Trogira i Drvenika ... [[Govornik se ne razumije.]] To je potpuno besmisleno. Radi se o tome da je taj dio Mure duboko u hrvatskom teritoriju, granica je na starom toku Mure i kad prijeđete Muru sa skelom morate se voziti još više od 2 kilometra da biste došli do granice. Kilometar i pod od toka Mure je granični prijelaz i još nakon njega je, još 700 metara tek granica sa Slovenijom na starom toku Mure. Što se tiče same skele ta stara skela je doista u tako očajnom stanju da bi bilo ako je Slovenci doista žele najbolje da se ukrca na dva šlepera ili na jedan šleper i iskrca lijepo u Sloveniji u Lendavi, eto im skela, nek' je voze kamo god hoće. Smatram da je lučka kapetanija ispravno postupila kada je zabranila plovidbu sa tako starom skelom, da je vaše ministarstvo ispravno postupilo kad je naložilo da se napravi nova skela i red je da svi stanovnici Međimurja koji žive u tom području koriste ovu novu skelu napravljenu doista po svim propisima koja je vrlo kvalitetna. Dakle, u svim takvim i sličnim situacijama kada slovenska strana pokušava nametati vašem ministarstvu režim plovidbe u hrvatskim teritorijalnim vodama na našim rijekama tražimo od vas gospodine državni tajniče oštru i primjerenu reakciju, nemojte čekati da vas na to podsjeća Hrvatski sabor. Hvala.
Hvala vama kolega Tadić. U ime kluba HSS-a poštovani kolega Markov. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Naravno ovaj Prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o plovidbi unutarnjim vodama u svim raspravama zauzeo je nešto širi karakter i mislim da je to dobro jer dobro je uvijek podsjetiti kako i na koji način prepoznati strateške interese Republike Hrvatske bili oni na jadranskom moru, bili oni pak u kontinentalnom dijelu Hrvatske kad govorimo o plovidbi unutrašnjim vodama. Naravno da rezultat svih tih rasprava i cilj koji se želi postići u tim raspravama treba otvoriti jednu pomalo na jedan čuda način zaboravljenu temu. Naime, Jadransko more je očigledno predominantno u svim raspravama, odnosno apsolutno ćemo se svi složiti da je i njegova vrijednost od takvog značaja da naprosto ta tema počesto bez razloga i pomalo djelomično i našom krivicom pojede ovu jednu ozbiljnu temu, ozbiljnu raspravu o plovnim vodama u unutarnjim našim vodama, u našim rijekama, u Dunavu, u Savi, Dravi i drugim rijekama i naprosto dolazi do jednog prirodnog slijeda zaborava o tim interesima pa onda iz toga proizlaze i nedostatna sredstva koja se ulažu u plovne putove, iz toga proizlazi neimanje jedne šire koncepcije kojima se može apsolutno stvoriti jedni širi preduvjeti za razvoj i gospodarske i drugih aktivnosti u tom kontinentalnom području a samim time se mogu ostvariti ovi sveukupni interesi koje Hrvatska želi ostvariti. Naime, ima o tome sada već gotovo mjesec ili dva prilikom rasprave u kojima smo se dotakli ovih tema i rasprave o ulozi na koji način osmisliti da se sve vrijednosti koje se nalaze u "Lijepoj našoj" budu jednako vrednovane, da svako područje a svako područje u Hrvatskoj hvala Bogu ima se čime pohvaliti i može iznaći takve resurse kao što su ovdje naše rijeke. U jednoj od takvih rasprava bilo je rasprava i o tome da li ima na našim rijekama otoka i da li ti otoci mogu predstavljati posebnost i u smislu poticajnog dijela, znači da se prizna njima status koji se priznaje našim jadranskim otocima i na koji način se može valorizirati takva jedna posebnost i da li je ta posebnost takvog karaktera da može doprinijeti razvoju gospodarske i ukupne djelatnosti u Republici Hrvatskoj. Naravno, na to pitanje se nužno nastavlja ova rasprava o Zakonu o plovidbi unutarnjim vodama jer je ona neupitno povezana. Ja sam sasvim slučajno pošto nisam baš imao prilike počesto vidjeti takve otoke i posebno biti na njima vrlo me zaintrigiralo da vidim o kakvim se to otocima radi, pa sam jednoga od njih posjetio. To je Križnica na Dravi, jedan otok koji kad dođete na njega i ne čini vam se tako malim a sve ono što zateknete na njemu vas uvjeri definitivno u tezu da bogatstvo Republike Hrvatske i njezine vrijednosti ne možete znati čak ni iz udžbenika ukoliko niste bili na njima. Prema tome, bilo bi korisno za sve koji nisu bili da se uvjere kakav potencijal se može upravo iz te jedne male priče i Križnici ostvariti. To je jedan otok u kojemu flora i fauna je na takvoj razini da je naprosto nemoguće napraviti retrospektivu svega što ćete tamo zateći. Na drugoj strani se nalazi mađarski teritorij koji neupitno govori o prepoznavanju ali potpunom prepoznavanju važnosti takvih krajolika, takvih prostora jer Mađari su posebnim mjerama doveli taj prostor u jedan sklad, sustav zaštite ali ga i zaštitili dodatnim mjerama želeći ono malo prostora vjerojatno kvalitetnog jer nisu u prilici kao Hrvatska da ima puno kvalitetnog prostora da ga zaštite. Prema tome, taj otok nije samo eksponat koji može postati turistička meka. Taj cijeli prostor bez obzira što plovnost tamo naravno u ovom momentu nije moguća ali taj cijeli prostor predstavlja jedan osebujan fenomen koji se uz vrlo malo ulaganja odnosno prepoznavanja interesa Republike Hrvatske može dovesti u jednu funkciju da bude motor gospodarstva tog kraja, da bude upravo ono što tom kraju nedostaje a tom kraju nedostaje poticanje onih aktivnosti od kojih se recimo može lakše živjeti nego od kako kod nas kažu u Dalmaciji od motike. I mislim da je to jako bitno za Hrvatsku, da prepoznaju mogućnosti, da se prepoznaju potencijali. I u tom smislu je svaki prijedlog koji ide u tom pravcu dobar. Dobar je i ovaj prijedlog zakona. Naravno, na samom početku je u pojašnjenju dato da će se sjedište agencije kao nositelja ovih svih aktivnosti što se tiče plovnih putova u unutarnjim vodama premjestiti u Vukovar i naravno da je Vukovar to zaslužio ali ima i drugih jako objektivnih razloga da se to dogodi. Naravno, treba vjerovati da se to može i mora dogoditi jer sami čin da je sjedište u Vukovaru neće biti dostatno da se sve ove aktivnosti dogode na ispravan način. No, ja bih se složio i sa kolegama koji su prije govorili u ime klubova o tome da je potrebno ovo gledati i cjelovito, da je u ovom kontekstu nužno raspravljati o cestovnoj povezanosti, o željezničkoj povezanosti, da je nužno jednu posebnu strategiju osmisliti posebno što se tiče Slavonije kao jednog dijela hrvatskog teritorija koji nije dovoljno valorizirana a u kojem postoje ogromni potencijali koji se naprosto ne vide ili se ne žele vidjeti ili se krivo sagledavaju. Mislim da je zbog toga ovo dobra prilika da se kroz ovaj zakon progovori o onim posljedicama ali i o ciljevima i mogućnostima koji se mogu postići a od kojih smo čini mi se uvijek jednako daleko i oni ostaju samo kao jedna lijepa ispričana priča iza koje ne možemo se nakon toga pohvaliti rezultatima. Također bi se složio sa svima onima koji su smatrali da je što se tiče prijedloga u smislu imenovanja članova upravnog vijeća da bi apsolutno trebalo podržati jedan prirodan princip a to je da se jedan član uvijek bude iz lokalne samouprave odnosno onog dijela korisnika koji se prirodno koristi sa tim resursima. Nešto slično kako je to riješeno kad je bilo u pitanju rasprava o onom dijelu koji se tiče Jadranskog mora. Prema tome, mislim da bi se upravno vijeće moglo na ovakav način sa još jednim članom koji bi predstavljao da tako nazovem lokalnu stranu dovesti u onaj red da bude prihvatljiv. Eto, mi se u Klubu HSS-a nadamo da će posljedice ovog zakona biti adekvatne ciljevima koji se žele postići i da će uistinu ovo biti jedan pokretač za razvoj gospodarstva ali i stvaranja infrastrukturnih prednosti u ovom dijelu Republike Hrvatske.
Hvala lijepa kolega Markov. U ime predlagatelja poštovani državni tajnik kolega Bačić. Izvolite, kolega Bačić!
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Naime, ja u svom uvodnom dijelu uistinu nisam govorio o trenutnom stanju unutarnjih plovnih putova u unutarnjim vodama u Republici Hrvatskoj niti o stanju na lukama na unutarnjim plovnim putovima. No s obzirom da je evo rasprava krenula upravo u tom smjeru a da smo se manje možda osvrnuli na, na samu promjenu zakona koja se uglavnom dotiče i gotovo isključivo izmjene sjedišta agencije ja bih rekao nekoliko riječi dakle o, upravo o plovnim putevima, o lukama i o agenciji jer je kazano dijelom u uvodu da nisam spomenuo ni u kakvoj je trenutno situaciji agencija i što se sa agencijom događa? Htio bih reći da je u Republici Hrvatskoj u ovom trenutku oko 800 kilometara unutarnjih plovnih puteva koji su klasificirani prema europskoj mreži unutarnjih plovnih puteva. No u tu mrežu uvršteno je svega 600 kilometara jer Drava je samo do Osijeka pa prema ušću do Dunava i nije klasificiran, nije klasificiran kanal jer jasno nije niti izgrađen višenamjenski kanal Dunav-Sava. Kada govorim o održavanju tih plovnih puteva onda moram reći da Republika Hrvatska godišnje dakle od 2002. godine ulaže oko 40 milijuna kuna na održavanje plovnih puteva. Dakle i Save i Drave i Dunava. Veliki problem u održavanju plovnih puteva je činjenica da su upravo plovni putevi, putovi u Republici Hrvatskoj bili granični dio i predstavljali su granicu Republike Hrvatske sa državama s kojima smo bili u ratu. Da su ti unutarnji, da su ti, te rijeke ustvari bile zapuštene, neodržavane jer se niti nisu mogle održavati. Tek jasno nakon što je izvršena mirna reintegracija istočne Slavonije, tek nakon što je, što smo osnovali savsku komisiju zajedno sa Bosnom i Hercegovinom, Srbijom, Crnom Gorom i Slovenijom moglo se sustavno prići uređenju plovnih puteva u Republici Hrvatskoj. I neovisno o činjenici da je tek 2003. izmjenom zakona planirano osnivanje agencije i neovisno o činjenici da je agencija tek prošle godine profunkcionirala resorno ministarstvo je godišnje ponavljam oko 40 milijuna kuna uložilo u, ulaže, godišnje ulaže u održavanje plovnih puteva. Svakako da je problem, to sam već prije rekao jest i nepotpisan sporazum i neutvrđena granica na Dunavu između Hrvatske i Srbije i Crne Gore i to je dugo vremena i još uvijek je, predstavlja veliki problem u uređenju, održavanju Dunava kao plovnog puta. No neovisno o tome mi smo, mi smo ne čekajući dakle resorna ministarstva i Vlada ne čekajući da se definira granica na Dunavu između dviju država predložili susjednoj državi sporazum o unutarnjoj plovidbi na koji bi način definirali samu plovidbu na Dunavu s jedne strane, a s druge strane definirali obilježavanje i održavanje Dunava dok se ne potpiše dakle i utvrdi konačna granica, ne definira granica na Dunavu. Upravo u ovom trenutku su, održavamo sastanke sa njihovim resornim ministarstvom i nastojimo jasno i njih bez obzira što prema Dunavskoj konvenciji imaju obvezu održavati taj dio plovnog puta koji prolazi jasno kroz teritorij susjedne države. Uglavnom onaj dio rijeke, a to … [[Govornik se ne razumije.]] i po kilometara koliko Dunav duž granice Republike Hrvatske prolazi kroz naš teritorij mi ga svejedno održavamo jasno i ispunjavamo sve one obveze koje proizlaze iz našeg članstva u Dunavskoj komisiji. Kad je u pitanju rijeka Sava kao što sam rekao osnovana je Savska komisija čije je sjedište u Zagrebu i u ovom trenutku naše Ministarstvo a i preko ove Agencije o kojoj ću nešto kasnije više reći, nešto više reći o tome je najaktivnije ako tako mogu reći od sve 4 privredne države Savske komisije na rehabilitaciji plovnog puta rijeke Save kako bi se ona vratila kako bi se ona vratila na stanje prije 1910. godine. Cijena te rehabilitacije odnosno uspostave režima plovidbe na rijeci Savi kakav je bio prije 1990. je 15 milijuna EUR-a, negdje oko 110 milijuna kuna i upravo sada se priprema dokumentacija kako bi se moglo krenuti u raspisivanje natječaja kako bi Savska komisija kao nositelj aktivnosti na rijeci Savi mogla krenuti u proceduru utvrđivanja najpovoljnijeg ponuđača za rehabilitaciju rijeke Save. I pri tome zahvaljujući aktivnostima Republike Hrvatske do sada se otišlo najdalje u izradi dokumentacije, u istraživačkim radovima, u izradi studije utjecaja na okoliš i tako dalje i tako dalje kad je u pitanju rehabilitacija rijeke Save. Inače kada govorimo o plovnim putevima u Vladi, mi u Vladi a svakako i unutar resornog ministarstva itekako se posebna pažnja pridaje unutarnjim plovnim putevima. U zemljama Europske unije otprilike to varira između 4 i po i 7% sveukupnog tereta unutar država Europske unije prevozi unutarnjim plovnim putevima. Kod nas u Republici Hrvatskoj manje od 1%. Neke države poput Nizozemske imaju i 20% od cjelokupnog tereta se prevozi unutarnjim plovnim putevima odnosno rijekama i to je dakle dokaz da, sama ta činjenica nas upućuje da je potrebno dalje razvijati unutarnje plovne putove. Kada govorimo i o cijeni, cijeni tereta odnosno cijeni, odnosno potrebnim sredstvima da se otprilike za iste udaljenosti potroše određena sredstva onda trebam reći da kad je u pitanju, kad je u pitanju promet na rijekama odnosno unutarnjim plovnim putevima onda otprilike ista sredstva za 1500 tona se potroše dakle na, su potrebna na unutarnjim plovnim putevima a za taj isti trošak je potrebno 60 auto cisterni. Možete zamisliti koliko otprilike onda je jeftiniji dakle jeftiniji taj riječni promet i u svakom slučaju ga treba i dalje razvijati. Kad govorimo o samoj agenciji, dakle agencija je osnovana prošle godine ona je profunkcionirala. Njezin je proračun oko 40 milijuna kuna godišnje i već je prošle godine provodila radove na obilježavanju i održavanju unutarnjih plovnih puteva. Također se ista aktivnost odvija i ove godine. Inače sama agencija je planirana sa 4 ispostave i to u Sisku, u Slavonskom Brodu, Osijeku i Vukovaru jasno gdje će sada biti i sjedište. I dok se ne izmijeni ovaj zakon nije moguće ni ekipirati u cijelosti samu agenciju jer jasno da nije svejedno ako je sjedište agencije koja kad bude u cijelosti ekipirana imat će negdje oko 30-tak djelatnika. Raspisivati natječaj za ta radna mjesta u Zagrebu, a onda reći ljudima da će morati raditi u Vukovaru. Prema tome pretpostavka da uopće može se krenuti u cjelokupno ekipiranje agencije je izmjena zakona koja će onda omogućiti jasno da se ekipiranje agencije kadrovski može izvršiti tek onda kad se dakle izmjeni sami zakon. Agencija dakle je profunkcionirala. Zajedno sa Hrvatskim vodama je potpisala sporazum u kojemu agencija je dužna osiguravati plovnost rijeke dok jasno ostale radove vezano za održavanje rijeka je u nadležnosti, i voda u nadležnosti je Hrvatskih voda. Kada govorimo o članovima upravnih vijeća lučkih uprava odnosno ove same agencije vršena je usporedba uostalom i sa sličnom agencijom koja je na moru. Dakle sa «plo» putom gdje također u samo Upravno vijeće agencije ne ulaze predstavnici lokalne samouprave već jasno samo predstavnici države. Kada je u pitanju zastupljenost lokalne samouprave u ovom dijelu plovidbe ili luka koje su na unutarnjim vodama onda predstavnici županija i koncesionara pa tako i brodara ulaze u sastav upravnih vijeća lučkih uprava i u tom dijelu lokalna samouprava u potpunosti participira u radu lučkih uprava i upravnih vijeća lučkih uprava. Nadzor nad poslovanju agencije vrši Ministarstvo mora, turizma, prometa i razvitka, to proizlazi iz zakona, jasno iz osnovnog zakona. Prema tome sve ono što agencija radi, sredstva koja su u ovom državnom proračunu osigurana za održavanje plovnih puteva vrši opet Ministarstvo mora, prometa i razvitka odnosno vrše nadležne lučke kapetanije koje su dužne brinuti o stanju plovnih puteva. Kada je riječ o tome da bi bilo potrebno za cjelovitu raspravu utvrditi i predložiti i odnosno dati izvješće o stanju plovnih puteva, izvješće o stanju naših luka onda također treba reći da je Vlada pripremila trogodišnji plan razvitka luka unutarnjih voda i petogodišnji plan razvitka plovnih putova unutarnjih voda i da će na prvoj sjednici Sabora nadam se u rujnu, biti upravo izvješće o stanju i petogodišnji plan razvoja luka i unutarnjih plovnih puteva. I još evo, pali mi se svjetlo. Kada govorim o lukama onda također želim reći da usprkos velikim problemima u funkcioniranju hrvatskih luka na unutarnjim vodama jeste činjenica da je u proteklih pet godina utrostručen promet kroz naše luke. Dakle bez obzira što nije dovoljno uloženo, bez obzira šta postoje ogromni problemi u funkcioniranju luka, promet u tim lukama je utrostručen, a da su postojali kapaciteti lučke infrastrukture i lučke suprastrukture onda bi kud i kamo još i veći teret bio pretovaren kroz hrvatske luke na unutarnjim plovnim putevima.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda, poštovani kolega Kapraljević. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Ispravljam netočan navod kada kažete da nisu bili preduvjeti stvoreni do izmjena ovih zakona da bi se mogla formirati agencija i da će sada to biti moguće. Nije točno da će biti moguće jer rekli ste u prijedlogu ovih izmjena i dopuna da nije potrebno osigurati sredstva u državnom proračunu. Kako će se onda i od čega će tih 30-tak ljudi koliko ste rekli da je potrebno zaposliti, iz čega će dobivati plaću ako nisu osigurana nikakva sredstva u državnom proračunu. Radit će volonterski?
Hvala lijepa. Nastavljamo sa raspravom. Na redu je poštovana kolegica Vesna Škare Ožbolt. Nema je. Gubi pravo govora o ovoj temi. Na redu je poštovani kolega Stazić. Isti slučaj. Gubi pravo govora o ovoj temi. Na redu je poštovana kolegica Roksandić. Izvolite.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Gospodine državni tajniče i pomoćniče ministra, kolegice i kolege. Pa evo već je zaista dosta rečeno ovdje u ovim izmjenama i dopunama. Budući da dolazim iz grada Siska, luka u Sisku je vrlo često spominjana, evo nekoliko riječi u prilog i podršsci ovim izmjenama i dopunama zakona. Pa svakako da se slažem da se mjesto i sjedište agencije koja je osnovana 2003. godine da ona bude u Vukovaru, a između ostalog cilj ove agencije je da se i rijeka Sava uređenjem plovnog puta kako smo već danas više puta čuli, dovede na višu klasu plovnosti do Siska. Činjenica je da je niz godina zanemarivano uređenje plovnosti iz poznatih razloga ovdje već rečeno Domovinski rat i prestanak potpuno plovnosti jer do Siska zbog poznatih razloga. Isto tako nadam se, ono što je sada upravo rekao državni tajnik, da će uređenje plovnog puta koji je jedini i ispravni način u razvoju ovih prometnica zaista započeti ove godine i da će uskoro biti i dovršeno. Uspostavljanjem plovnog puta do Siska postepeno se u funkciju dovodi i luka Sisak i navoz za brodove koji je lučka uprava Sisak sagradila za potrebe remonta i izgradnje novih plovila. Moram reći da je država Hrvatska uložila znatna sredstva za izgradnju navoza, a on je značajan ne samo za Sisak nego i za cjelokupni razvoj gospodarstva županije. Moram reći da je grad Sisak i lučka uprava osnivači trgovačkih društva Brodocentar koji će možda u budućnosti i biti i buduće riječno brodogradilište jer će imati mogućnost ne samo remonta i servisiranja naših riječnih brodova nego i izgradnje brodova. U ovom trenutku moram napomenuti vi svi sigurno znate da naši riječni brodari uglavnom servisiraju i rade remont svojih brodova izvan Hrvatske jer je on daleko jeftiniji. Nadam se da uspostavom ovog trgovačkog društva koje je upravo osnovano, bit će mogućnost ovih poslova i u luci u Sisku. Pa evo svi su danas govorili malo o prošlosti pa ću i ja. Reći ću da još u 18. stoljeću na dionici žitnog puta koji je prolazio rijekom Dunavom, Savom i Kupom, Sisak imao vrlo važnu ulogu u pretovaru i skladištenju robe a naročito žita. Luka i skladište bili su dugo simbol sisačkog trgovačkog prosperiteta, jedan cijeli dio grada izrastao je upravo skladištenjem i pretovarom žita. Naime pretovar žita se vršio danas je netko ovdje već i spomenuo, zbog brodova koji su dalje nastavljali put do Karlovca, naime rijekom Kupom, evo i Karlovac je imao luku. Nadam se da će do onoga što je rekao naš potpredsjednik 2015. godine ponovo ta plovnost rijeke Kupe biti moguća i do Karlovca što bi Sisku i cijelom prometu u Sisku i okruženju puno značilo. Rijeka Sava i danas ima status međunarodnog plovnog puta pa se planovi razvoja koji su vezani za promet naše županije, ne samo nje nego i Republike Hrvatske i Europske unije, sve više temelji upravo na unutarnjoj plovidbi što je svakako važno i značajno za razvoj prometa, a moramo znati i svi znamo da je upravo riječni promet i u ovom trenutku jedan od najjeftinijih načina prometovanja. One ostale promjene koje smo ovdje danas spominjali rekla bih tehničke su prirode i odnose se upravo na promjene članova upravnog vijeća agencije, a znamo zbog ustroja ministarstava koji su ovdje izmijenjeni, pa prema tome došlo je i do, mora doći do logične promjene članova upravnih vijeća. Evo mislim da ćemo se svi složiti da ćemo podržati ove izmjene i dopune zakona jer svakako da će ova agencija započeti i nadam se uskoro izvršavati svoje zadaće, a između ostalog ne samo uređenjem plovnog puta možda i vršiti onu kontrolu iskopavanja šljunka koji su toliko puta ovdje spominjali, a mogu vam reći da i na našem području je to veliki problem, upravo nekontrolirano iskopavanje šljunka iz rijeke i na taj način uništenje i devastiranje potpuno riječnih obala. Evo, hvala.
Hvala lijepa kolegice Roksandić. Na redu je poštovani kolega Gavran.
Hvala lijepo, poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, poštovani gospodine državni tajniče, gospodine pomoćniče, kolegice i kolege. Drago mi je ovih 5 članaka izmjena i dopuna Zakona o plovidbi na unutarnjim vodama je izazvalo evo ovakvu raspravu i učešće svih nas, a posebno mi je drago što su, evo, učešće u raspravi uzeli rekao bih predstavnici sjedišta luka na unutarnjim vodama. Od Vukovara, Osijeka, Siska pa do Slavonskog broda. Jer to su te 4 luke na unutarnjim vodama koje će siguran sam, a i iz prethodnih rasprava se dade zaključiti u znatnom pripomoći ne samo razvoju gospodarstva već razvoju općenito ovog dijela Republike Hrvatske. U izmjenama i dopunama ovoga Zakona već su prethodnici rekli, mijenjaju se svega 3 stvari. Ja bih rekao, usklađuje se postojeće stanje sa stvarnim stanjem jer je već izbor i ravnatelja Agencije davnih dana izvršeno, a koliko znam i određene ispostave i uposlenici uveliko izvršavaju zadaće koje su ovim Zakonom i predviđene. Naravno, kao i svi prethodnici, a napose Klub SDP-a podupirem ove izmjene i dopune Zakona i imam namjeru, ne nužno ponavljajući ovo što su prethodnici rekli, osvrnuti se na nekoliko stvari. Naime, izmjenama Zakona egzaktno se kaže što se mijenja, a u obrazloženju ja bih rekao da je više spisak želja ili onoga što želimo napraviti kako bismo i agenciju, ali i ukupnost odnosa podigli na znatno veći nivo. Prije svega, omogućili brži razvoj plovidbe na unutarnjim vodama, omogućili bržu izgradnju, uređenje, održavanje plovnih puteva, ali rekao bih i napravili jedan nužni iskorak u drugome smjeru. Naše rijeke i Drava i Dunav i Sava nažalost još uvijek su uveliko neiskorišten resurs i naročito na rijeci Savi unutarnja plovidba je vrlo malo zastupljena, što je gotovo nedopustivo. Ja dolazim iz Slavonskog broda i nažalost moram kao građanin Grada Broda reći da većina mojih sugrađana živi pored rijeke Save, a ne sa rijekom Savom što dodatno potvrđuje što nam je činiti i u kom smjeru trebamo ići dalje. No ove izmjene i dopune Zakona ne rješavaju suštinu problema koji su vezani kako za Agenciju tako i za ukupnost problema plovidbe na unutarnjim vodama. U obrazloženju ovoga Zakona kaže se da će promjenom sjedišta Agencije i početkom iskopa kanala Dunav-Sava znatno biti učinkovitiji rad Agencije. Ja sam malo skeptik kad je u pitanju kanal Dunav-Sava. Naime, na godinu će biti 2 stotine 70 godina kako se prvi puta pominje kanal Dunav-Sava, a osnovno htjenje zašto se i uopće pominje izgradnja ili počima izgradnja kanala Dunav-Sava je činjenica da je za potrebe izgradnje koridora 5C, da su potrebne enormne količine šljunka i da na trasi budućeg kanala i na pojedinim mjestima ima, pa će u biti eksploatacijom šljunka i ostalog materijala za potrebe koridora 5C jednim potezom u biti biti riješena 2 problema, što je pohvalno i svakako ekonomično. No, ima i drugi problem koji držim trebamo početi razmišljati pa i na tragu ovoga što je u ime kluba uvaženi potpredsjednik Sabora govorio, mislim, državni tajniče, da bi do drugog čitanja, a naročito u drugoj fazi bilo potrebno učiniti značajnije napore kako bi se ovaj Zakon u znatno većem opsegu izmijenio i kako bi omogućio znatno veću učinkovitost i Agencija, ali i svih ostalih koji naprosto se naslanjaju na ovaj Zakon. Mi znamo za probleme međudržavnog sporazuma, znamo za probleme eksploatacije šljunka, pijeska i rudnog bogatstva iz Rijeke Save, znamo za nesređene odnose, znamo za novelaciju kinete plovnoga puta i znamo da Republika Hrvatska nekoliko puta skuplje plaća svoje resurse no što bi to objektivno bilo potrebno. Naime, koncesijom su koncesionari odabrani za eksploataciju šljunka iz rijeke Save. Republika Hrvatske, reći ću grubo, od kubika šljunka ima 4 ili 5 kuna po kubiku, a isti taj šljunak koncesionari prodaju 40 kuna za izgradnju koridora 5C ili bilo kojih drugih infrastrukturnih objekata koji su opet od interesa za Republiku Hrvatsku. Mislim da će na tom tragu biti potrebno napraviti u drugom smislu iskorak pa i promijeniti pristup, rekao bih, u eksploataciji šljunka. Jer je s jedne strane to neodrživo, s druge strane je preskupo. A kad kažem neodrživo reći ću samo jedan podatak koji je meni znan, vjerojatno vama državni tajniče i ostalim je znatno poznatiji. Naime, pretjeranom eksploatacijom šljunka u rijeci Savi samo je na vodomjeru u Slavonskom brodu, srednji vodostaj rijeke Save unazad nekoliko godina spušten za 65 centimetara, na Šamcu za 115 centimetara i rekao bih nizvodno još i više. Ne samo da je na taj način poremećen nivo podzemnih voda već ima i niz drugih problema u održavanju samog korita, ali i svih objekata koji se nalaze unutar rijeke Save. S druge strane mislim da bi novelacijom zakona bilo nužno potrebno uskladiti i odnose, ali rekao bih i nadležnosti između pojedinih institucija koje se naslanjaju ili imaju zadaću, rade isti posao samo sa različitom ingerencijom na našim unutarnjim vodama. Primjera radi, evo, govorili smo sada i o Agenciji koja bi trebala voditi računa o svojoj nadležnosti, ali tu su i lučke uprave, tu su kapetanije, pristaništa, tu su Hrvatske vode, s obzirom da je Dunav i Sava jedna i druga pogranična rijeka. Dakle, granica, tu je i granična policija, tu je i carina, pa je preklapanje nadležnosti naprosto često puta prepreka učinkovitijem radu svakog od tih institucija. Dakle, sa ovim izmjenama i dopunama Zakona očito nisu riješeni svi problemi. Ovdje je samo nužno sanirano stanje i omogućeno da se napravi značajan iskorak. Držim da će u kvalitetnim izmjenama ovoga Zakona omogućit se da se i kvalitetnije i … [[Govornik se ne razumije.]] provode. Kaznenim odredbama u postojećim zakonima nisu mnoge stvari riješene, riješene su pravilnicima, podzakonskim aktima, a to opet na terenu stvara poprilično veliku zbrku. Reći ću samo jedan primjer još, mogao bih nabrajati još … [[Govornik se ne razumije.]] da mi vrijeme ističe. Za razmišljati je da se konačno riješi i jedan gorući problem gdje između naših kapetanija, odnosno lučkih uprava, a vezano je za upravljanje čamcima i na unutarnjim vodama polažu se ispiti za čamce, isto tako i na moru, ali je nedopustivo da onaj tko položi za voditelja čamca u Sisku, u Osijeku, u Vukovaru, u Slavonskom Brodu kad dođe u Split ta mu dozvola ne vrijedi, ne može upravljati čamcem, a istovremeno Mađar kad dođe ili bilo koji drugi unatoč tomu što nema mora temeljem međunarodnog prava ta ista dozvola se priznaje. Pa kako živimo u jednoj državi držim da bi i zakonskim rješenjima trebalo riješiti ono što se zbog nekih drugih interesa ovo nije moguće riješiti. Da zaključim podupirem donošenje ovoga Zakona, a očekujem u drugom čitanju da ćemo i ovo što je u ime kluba, ali i ostale kolege koji su navodile dobiti povratne informacije, a da će resorno ministarstvo učiniti značajnije napore da u što skorije vrijeme dočekamo jedan novi zakon koji će znatno kvalitetnije riješiti mnoge probleme vezano za plovidbu na internim vodama. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Replika, Antun Kapraljević, poštovani kolega. Izvolite kolega.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Pa evo kolega Gavran je lijepo pričao o tome da nije samo bitno promijeniti ova dva, tri članka koliko se sada mijenja. Pa između ostalog je spomenuo i onu priču oko šljunčara, a ja bih htio podsjetiti kad smo imali onu priču kad je zec istjeran iz šume i kad se pričalo o kamenolomima tada je bila priča i o šljunčarama pa između ostalog je konstatirano da jedno 30-tak posto legalnih što kamenoloma, što šljunčara i ova priča kad vi kažete da 4, 5 kuna dobije država od mnogih država ne dobije ništa. Znači prvo treba utjerati u red da država dobije bilo šta. Tih svih koji vade taj šljunak devastiraju obalu, uništavaju plovne putove, smanjuju vodostaj rijeka, znači to je ono jedan od preduvjeta da bi agencija uopće mogla početi sa radom. Drugo što ste spomenuli to su međudržavni sporazumi. Mi ni jednu praktički veliku rijeku nismo riješili pitanje državnih granica na tim rijekama, ni na Muri, ni na Dunavu. Ni na jednoj ni na drugoj, i na jednoj i na drugoj rijeci mi imamo teritorija koji se nalaze s druge strane tih rijeka, a to nismo raščistili. Uostalom i danas nije otvoren onaj most koji vodi sa našeg teritorija na naš teritorij, nije otvoren zbog toga što je Slovenija napisala nekakvu prosvjednu notu. Ma molim vas.
Odgovor na repliku, kolega Gavran.
Hvala lijepo. Uvaženi kolega Kapraljević, ja se slažem sa vama, vrijeme mi naprosto nije dozvolilo da značajnije elaboriram bar meni znane probleme vezano za eksploataciju šljunka ne samo iz rijeke Save već i iz ostalih naših rijeka. Ja bih rekao da je naročito na Savi El Dorado i nerijetko se događa bez obzira što su koncesije za pojedina područja za eksploataciju rudnog bogatstva dana pojedinih koncesionarima da zbog neriješenih odnosa sa susjednom Republikom Bosnom i Hercegovinom isti koncesionar malo vadi s jedne strane, malo sa druge strane i kako mu odgovara tako i prevozi ili dovozi šljunak. Koliko je meni znano evo najnoviji podatak većina ot tih koncesionara uvoze šljunak iz rijeke Save, dakle iz Bosne koji su vadili u rijeci Savi, ali uvoze ga iz Bosne i prodaju ga u Republici Hrvatskoj. Zbog toga sam i rekao da je potrebno značajnije napore učiniti da se što prije potpiše međudržavni sporazum, da komisija za Savu što prije počne raditi, a onda će i ovi problemi biti vrlo brzo riješeni. Vrlo je jednostavno riješiti ovaj problem ukoliko samo ima dobre volje. Danas je tehnologija toliko otišla naprijed, a uvažavajući ono što je zadaća i kapetanija, ali i lučkih uprava sa kvalitetnim GPS uređajem koji bi bio obaveza na svakom brodu ukoliko je uključen 24 sata svaki brodar može raditi 24 sata što ga je volja, jedino mora doći položiti račun. Dakle, razumijemo se, ali očekujemo upravo iz tih razloga da resorno ministarstvo što prije napravi iskorak u ovom smjeru. Hvala.
Hvala lijepa kolega. Replika, kolega Tadić. Izvolite kolega Tadić.
Pa kolega Gavran je u svom govoru … [[Govornik se ne razumije.]] jednu vrlo interesantnu temu, a to je vrijede li dozvole za upravljanje čamcem koje čovjek položi za rijeku i na moru. Ja mislim da one zapravo ne bi trebale vrijediti jer jedno je ploviti Savom ili Dravom, a drugo je ploviti morem i obratno. Pitanje je koliko je čovjek koji je navikao na plovidbu na moru svjestan svih problema koje nosi rijeka, sprudovi, virovi, matica, posve je drukčiji način plovidbe. Osim toga na moru je česta pojava borina koji je fatalan za većinu turista koji dolaze iz zemalja srednje Europe, svake godine pogine recimo 20-tak Čeha koje zabuni ta činjenica da im se čini da je od Bola do Hvara jako malo, ali navečer puhne bura i ginu na toj doista maloj udaljenosti. Ali posve je drugo pitanje radi čega hrvatska država tolerira da u Hrvatskoj plove Talijani sa dozvolama za upravljanjem čamcem koje su u najmanju ruku dobijene po daleko lakšim uvjetima nego što ih dobivaju naši ljudi.
Odgovor na repliku, kolega Gavran.
Hvala lijepo. Kolega Tadić, ja znam da je različitost jedne do druge sredine naprosto neminovnost. Ja dolazim iz unutrašnjosti, naučio sam plivati na Savi, pa znam plivati na moru. Onaj tko vodi računa o sigurnosti, onaj tko vodi računa o ambijentalnim uvjetima, vodi računa o drugima po meni ne bi trebao imati nikakovih problema da kvalitetno ono što je naučio primijeni u bilo kojoj sredini. Tom analogijom, a ja nisam stručnjak za čamce da se razumijemo, tom analogijom bi onda trebali ići da onaj tko položi vozački ispit u Slavoniji ne može voziti u Lici ili u Dalmaciji i tako redom. Mislim da bi to trebala struka riješiti i na drugi način posložiti stvari. A osim toga, reći ću vam ne navodeći ime naravno moj veliki kolega i prijatelj je iz Slavonskog Broda, predsjednik je Udruge brodara, najmoćnije udruge na Jadranu, vlasnik je desetak brodova. Dakle, ne mora značiti da onaj tko dolazi iz unutrašnjosti neće biti jednako spretan a napominjem odgovornost je iznad svega u bilo kojim drugim uvjetima.
Završna riječ predstavnika predlagatelja. Izvolite, državni tajnik kolega Bačić. Izvolite!
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Uvažene gospođe i gospodo zastupnici! Evo, na kraju ću se vrlo kratko osvrnuti na još neke sugestije koje su u raspravi istaknute. U dijelu koji se odnosi na pravilnik o brodicama odnosno o čamcima s jedne strane i s druge strane na pravilnik o brodicama, jahtama u ovom trenutku je u ministarstvu u postupku usklađivanje obaju pravilnika kako bi jedinstveni ispit koji polažu voditelji čamca na unutarnjim plovnim putevima i voditelji brodica i jahta a i za određenu dužinu jasno do određene maksimalne dužine brodice mogli vrijediti i za one koji dobiju i polože ispit za voditelja čamce i za voditelja brodice odnosno jahte. Prema tome, u postupku smo da unificiramo ta pravila, da ista pravila vrijede odnosno da bude isti ispit polaganje voditelja čamca i voditelja brodice jasno pri tome uvažavajući specifičnosti jednog i drugog. U dijelu koji se odnosi na šljunčarenje šljunčarenje nije samo problem ovog zakona. Naime, on je problem ovog zakona kada šljunčarenje urušava ako tamo mogu reći … [[Govornik se ne razumije.]] plovnog puta i onda u tom slučaju djelatnici lučke kapetanije u svom redovnom nadzoru trebaju utvrditi što i na koji način se događa. Jasno da je to pitanje onda i koncesioniranja a u velikom dijelu i nezakonitog šljunčarenja na hrvatskim rijekama pa prema tome u ovom dijelu gdje se to šljunčarenje najviše događa a to je na rijeci Savi kroz savsku komisiju jasno nastojimo susjednoj državi jer velikim djelom i većim djelom se to šljunčarenje upravo događa na desnoj strani Save, pa prema tome kroz savsku komisiju nastojimo ako tako može potaknuti susjednu državu da rješava pitanje nadzora neovlaštenog uzimanja šljunka iz rijeke Save. Treća stvar koju također nije spomenuo je bilo pitanje brodogradilišta koje je gospodin potpredsjednik u svom obraćanju iznio pa ja moram reći da smo svjesni činjenice jasno da veliki dio brodova ako ne gotovo svi hrvatski brodovi koji plove unutarnjim vodama su sve remonte i popravke vršili izvan Hrvatske, pa smo u tom smislu u Sisku napravili remontno brodogradilište, u njega je uloženo preko 20 milijuna kuna, koje već sada jest u funkciji. Takav isti odnosno slično brodogradilište planira se u Slavonskom Brodu. Prema tome, i u drugim hrvatskim lukama jasno gdje god se potreba za to ukaže ali u ovom trenutku nam je nekako Slavonski Brod jedan od prioriteta pa prema tome i u tom dijelu će se svakako situacija popraviti a jasno da je ta situacija bila uvjetovana činjenicom da praktično dugo vremena su hrvatski unutarnji plovni putevi bili zatvoreni, nisu bili u funkciji uslijed ratnih aktivnosti. Gospodinu Kapraljeviću bih ponovno rekao. Agencija je profunkcionirala. U proračunu za 2006. godinu je osigurano za rad agencije 40 milijuna kuna. Od 40 milijuna najveći dio gotovo 90% je planirano za izvođenje radova na obilježavanju i držanju plovnih putova ali isto tako i za potrebno zapošljavanje. Rekao sam da smo, agencija je profunkcionirala, ima devet zaposlenih. No, preostali nije mogla, nije se mogla kadrovski popuniti dok se nije utvrdilo jasno samo sjedište kako bi onda kad se sjedište utvrdi mogli raspisati natječaj za preostale djelatnike i eto pretpostavljam da netko tko u oglasu vidi da je radno mjesto u Vukovaru neće se javiti iz Zagreba, Siska ili Koprivnice. Jasno da onda radno mjesto vjerojatno uvjetuje i raspisivanje natječaja a onda jasno i samo javljanje na taj natječaj. Svakako ću još jedanput ponoviti. Do iduće sjednice u rujnu imati ćemo, uvjeren sam da će Vlada uputiti u proceduru dakle petogodišnji plan održavanja plovnih putova, petogodišnji plan izgradnje hrvatskih luka na unutarnjih vodama u kojima će planiran biti prikaz trenutnog stanja i plovnih putova i trenutnog stanja u hrvatskim lukama na unutarnjim vodama. Mi smo u ovom trenutku je u fazi usklađivanja zakonodavstva jasno u poglavlju prometa sa pravnom stečevinom Europske unije i u tom smislu jasno da i ovaj zakon koji danas mijenjamo prolazi kroz proceduru screeninga. Mi ćemo kad završi i … [[Govornik se ne razumije.]] faza i bilateralna faza vidjeti u kolikoj je mjeri potrebno još ući u izmjenu samoga zakona u tom dijelu usklađivanja a jasno onda pri tome i sve ono što je u današnjoj raspravi rečeno i sve ono što sami znamo da je potrebno još izmijeniti i ići ćemo u cjelovitu izmjenu zakona. Pa prema tome, u ovom trenutku smo išli sa ovako jednom tehničkom izmjenom jer je to bila praktično potreba a sva ona druga razmišljanja i potrebe za izmjenom samog zakona ćemo cjelovito rješavati iduće godine. Dakle, plan je da izmjena zakona u većem obimu onda ide tek iduće godine nakon što završi … [[Govornik se ne razumije.]] faza i bilateralna faza u postupku usklađivanja sa pravnom stečevinom Europske unije. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Glasat ćemo o ovom prijedlogu zakona kad se za to steknu uvjeti.
Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o plovidbi unutarnjim vodama. Prijedlog zaključka: "Prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o plovidbi unutarnjim vodama. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona." Molim, uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 89 glasova i 1 suzdržanih prihvaćen predloženi zaključak.
Prelazimo na slijedeću točku dnevnog reda. - Prijedlog Zakona o elementarnim nepogodama, prvo čitanje P.Z. br. 516 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske. Prijedlog akta primili ste poštom. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za financije i državni proračun, Odbor za poljoprivredu i šumarstvo, Odbor za lokalnu i područnu regionalnu samoupravu. Njihova izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja uzeti riječ? Da. Riječ ima ministar financija gospodin Ivan Šuker. Izvolite, gospodine ministre!
Hvala lijepo. Gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo zastupnici! Pa dozvolite samo nekoliko podataka prije nego što kažem nešto o prijedlogu izmjena ovoga zakona. Dakle, govorim o podacima 2004. godine. Dakle, u Hrvatskoj je bilo ukupno zasijano tisuću hektara razno raznih poljoprivrednih kultura od čega se 600 tisuća hektara nalazi u poticajima, u sustavu poticaja a negdje oko 400 tisuća hektara se ne nalazi u sustavu poticaja i upravo je problem ljudi poljoprivrednici koji se nalaze u tih 400 tisuća hektara jer po postojećem zakonu oni koji nisu u sustavu poticaja praktički niti ne mogu dobiti subvenciju države za sklapanje police osiguranja i prema podacima iz 2004. godine od ovih 600 tisuća hektara ukupno je osigurano i to isključivo kod Croatia osiguranja jer druga osiguravajuća društva nisu imala takve police oko 152 tisuće hektara ukupno zasijanih površina i fizičkih i pravnih osoba i iz Državnog proračuna je na takav način subvencionirano 20 milijuna 276 tisuća 406 kuna ili za fizičke osobe 5 milijuna i 50 tisuća kuna, a za pravne osobe 15 milijuna 225 tisuća kuna. S obzirom da sustav koji je sada na snazi za štete uslijed elementarnih nepogoda i sredstva koja se osiguraju u Državnom proračunu sigurno nisu dostatna za štete koje nanose elementarne nepogode. Predlaže se novi model pomoći za štete od elementarnih nepogoda u svrhu učinkovitije dodjele sredstava pomoći temeljem sudjelovanja u plaćanju police osiguranja od mogućih šteta za proizvodnju u poljoprivredi i kao što smo predložili, i kao što smo rekli za one koji nisu sudionici, koji nisu u sustavu poticaja predlaže se da bi država plaćala 40% police, 20% gradovi i općine, 20% županija. Također s obzirom da imamo nejednaku fiskalnu moć jedinica lokalne samouprave prema posebnom pravilniku koji će donijeti Ministarstvo financija i predložiti ga Vladi Republike Hrvatske predlaže se da one jedinice koje imaju slabiju fiskalnu moć i ne budu mogle osigurati ovih 20% da se za te jedinice osiguraju sredstva u Državnom proračunu. Na takav način osiguravamo ravnopravnost za sve poljoprivrednike da se ne dogodi da tamo gdje jedinice lokalne samoupravu nemaju sredstava u Proračunu, da ti poljoprivrednici ne bi mogli dobiti sredstva osiguranja. I prema predloženom modelu prosječna polica osiguranja poljoprivrednih, poljoprivredne proizvodnje iznosi negdje oko 374 kune po hektaru. Za vrijednost osigurane proizvodnje po hektaru u iznosu od 8 tisuća 731 kunu. Znači da bi osiguranik platio 20% police ovisno o području i kulturi gdje je šteta nastala. Dobio bi kod štete osiguraninu od, u iznosu od 8 tisuća i 731 kunu, a njegova polica bi iznosila godišnje 75 kuna. Evoga ovo je najkraće bilo. Dame i gospodo zastupnici predlažem da podržite ovaj Prijedlog izmjena zakona. Na takav način svi poljoprivrednici koji jesu i koji nisu u sustavu poticaja bi bili u mogućnosti da osiguraju svoje poljoprivredne usjeve. Hvala lijepo.
Hvala lijepa gospodine ministre. Žele li predstavnici radnih tijela uzeti riječ? Da. U ime Odbora za poljoprivredu i šumarstvo predsjednik Odjela kolega Pankretić. Izvolite poštovani kolega.
Hvala lijepa gospodine potpredsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege Odbor je raspravio na svojoj 41. sjednici Prijedlog zakona o elementarnim nepogodama u svojstvu matičnog tijela. Nakon uvodnog obrazloženja iako je iznesen prijedlog da se zbog nedorečenosti pojedinih odredba navedeni prijedlog ne prihvati većina članova Odbora je dala potporu njegovom prihvaćanju u prvom čitanju. Naime navedenim zakonom se predlaže novi model pomoći za štete od elementarnih nepogoda a u svrhu učinkovitije dodjele sredstava pomoći. Odbor je raspolagao sa pismenim mišljenjem koje je na rečeni Prijedlog zakona dostavila Hrvatska gospodarska komora i Hrvatska obrtnička komora. U načelnoj raspravi o Prijedlogu zakona o elementarnim nepogodama iznesena je dvojba glede rješenja kojim se Hrvatskom saboru oduzima ovlast koju ima temeljem važećeg Zakona o zaštiti od elementarnih nepogoda te se prenosi na Vladu Republike Hrvatske. To se odnosi na imenovanje Državnog povjerenstva za procjenu šteta od elementarnih nepogoda. Također je skrenuta pozornost da se ovim Prijedlogom zakona u suštini uređuje samo zaštita od elementarnih nepogoda za ekstenzivnu poljoprivrednu proizvodnju koja se obavlja na malim površinama i na kojima su prinosi niski, a da komercijalna proizvodnja ostaje izvan tog sustava. Naime Zakonom o državnoj potpori u poljoprivredi, ribarstvu i šumarstvu ne obvezuje se korisnika državnih poticaja na osiguranje poticajnih kultura. U raspravi o pojedinim odgodama iznesene su konkretne primjere. U članku 2. definicijom pravne osobe obuhvaćeni su obrt u poljoprivredi koji su temeljem Zakona o obrtu fizičke osobe. U članku 6. stavak 2. nije navedeno koje su to kulture koje se ne mogu osigurati i tko ih određuje. U članku 10., stavak 4. trebalo bi odrediti koje su to jedinice lokalne samouprave slabije fiskalne moći kojima udio u dodjeli troškova osiguranja poljoprivredne proizvodnje i gotovih proizvoda plaća država. U članku 11., stavak 2. uvjeti za ostvarenje prava na državnu pomoć trebali bi zbog transparentnosti biti određeni zakonom a ne pravilnikom, ali u slučaju da i budu određeni pravilnikom isti donosi ministar a ne i Ministarstvo kako je navedeno u stavku 2. Na temelju provedene rasprave Odbor je većinom glasova donio ovaj Zakon i preporučio da ga donese Sabor. Hvala.
Hvala vama kolega Pankretić. Želi li još netko u ime radnih tijela govoriti? Ne. Otvaram raspravu. Prvi u ime Kluba HDZ-a poštovani kolega Niko REbić. Izvolite kolega Rebić.
Gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospodine ministre, gospodine pomočniće ministra, kolegice i kolege. Klub HDZ-a drži da je krajnje vrijeme da se donese novi Zakon o elementarnim nepogodama. Mislimo uglavnom u poljoprivredi jer je sada razvidno ako se usporedimo sa zemljama Europske unije pa i nekim susjednim zemljama imamo daleko najlošije rekao bih odavno preživjeli model. Prema tom modelu u Državnom proračunu osiguravala su se relativno mala sredstva za sanaciju šteta, mislimo uglavnom u poljoprivredi, a u pravilu se javljao veliki broj zahtjeva. Zapravo model je iz onih vremena kad su ta redovito nedostatna sredstva nisu niti stizala do onih koji su oštećeni. U pravilu su bila prenamjenjivana za neke važnije investicije od općeg interesa. Zato držimo da je ovo dobar prijedlog. Ovo je prvo čitanje. Mišljenja smo da je dobra osnova i da uz neka poboljšanja možemo doći do dobrog zakona. Sada važeći Zakon o zaštiti od elementarnih nepogoda koji je donesen 1997. godine ima niz bitnih nedostataka. Prvo pomoć se daje svima fizičkim osobama a iznimno i pravnim koje nisu osigurale svoju poljoprivrednu proizvodnju odnosno svima neosiguranim osobama koje su obuhvaćene modelom državne potpore i onih koji su izvan modela. Dakle i jednima i drugima. Pomoć se daje po više osnova za istu štetu. Oštećenik nema obveza zaštititi svoju imovinu od djelovanja elementarne nepogode poglavito svi oni koji su u poticajima. Rizik snosi samo država. Pomoć je često simbolična. Visina potvrđene štete veže se za visinu proračuna jedinice lokalne samouprave te ima i niz drugih nedostataka. Takav način sanacije šteta u dosadašnjim uvjetima više nije održiv jer ni približno ne ublažava nastale posljedice, a iziskuje veliki angažman ljudi, dugotrajan je i stvara veće troškove od iznosa dobivene pomoći tako da često imamo primjer da jedinice lokalne samouprave ne mogu te male iznose jednostavno podijeliti i nije rijedak slučaj da vrate novac u državni proračun. Ovi nedostaci iz važećeg zakona rješavaju se ovim prijedlogom modela pružanja pomoći osiguranja tekuće poljoprivredne proizvodnje propisanog u zakonu. Prema prijedlogu zakona osigurala bi se pomoć fizičkim osobama koji nisu u modelu državne potpore u dijelu troškova osiguranja tekuće poljoprivredne proizvodnje kao i pomoć za djelomičnu sanaciju šteta od elementarnih nepogoda koje se ne mogu osigurati. Tu se uglavnom misli na sušu. Iz tog proizlazi da bi se za osiguranu poljoprivrednu proizvodnju pomoć davala samo po jednoj osnovi što znači iz aktivnosti državnog proračuna Ministarstva poljoprivrede, šumarstva i vodnog gospodarstva za sve proizvođače u modelu potpore ili iz aktivnosti državnog proračuna Ministarstva financija za sve proizvođače koji ne koriste državnu potporu ako su osigurali svoju poljoprivrednu proizvodnju kod društava za osiguranje. U model pružanja pomoći osiguranja tekuće poljoprivredne proizvodnje bili bi uključeni svi sudionici država sa 40%, županije sa 20%, općine i gradovi sa 20% a ostatak police osiguranja od 20% plaćao bi osiguranik. Ovim načinom poticali bi se poljoprivredni proizvođači na znatno veće osiguranje poljoprivredne proizvodnje. Osiguranjem bi dobio dio nadoknade troškova police osiguranja za osiguranu proizvodnju i imao bi pravo na nadoknadu štete do osigurane visine. Ono što bi trebalo jasnije i preciznije odrediti ili čak preformulirati odnosi se na neke prijedloge u člancima predloženog zakona. Primjerice članak 9. propisuje što obuhvaća poljoprivrednu proizvodnju na otvorenom, a to ujedno znači da se ne obuhvaća proizvodnja u plastenicima i staklenicima. Stoga predlažemo da se u članku 9. riječ: "otvoreno" izbaci, a tekst rečenice preformulira u: "poljoprivredna proizvodnja u smislu ovog zakona obuhvaća" itd. jer sjećamo se kakve su posljedice na plastenicima i staklenicima ostavile elementarne nepogode u dolini Neretve kada su snježni nanosi uništili i konstrukciju i proizvodnju. Članak 10. stavak 1. država sudjeluje sa 40% u troškovima osiguranja samo onih gospodarstava koja nisu u modelu državne potpore dok recimo na drugoj strani Ministarstvo poljoprivrede i šumarstva sudjeluje sa 25% police osiguranja poljoprivredne proizvodnje koja ide na tržište za razliku od ove prethodne koja je prvenstveno dopunska djelatnost ili hobi. To mislim da trebamo do drugog čitanja bolje urediti. Ili stavak 4. istog članka koji kaže: "država preko Ministarstva financija plaćat će do 20% vrijednosti police osiguranja jedinicama lokalne samouprave slabije fiskalne moći". Ovo navedeno je potrebno detaljnije definirati na što se to odnosi jer slijedom gore navedenoga ne definira li se detaljnije pojam slabije fiskalne moći država bi mogla plaćati do 60% police osiguranja onim gospodarstvima koja nisu u modelu državne potpore. Ili članak 18. stavak 3. "pomoć države za žurno saniranje posljedica elementarne nepogode za neosigurane kulture kada jedinice lokalne samouprave nisu u mogućnosti same dati pomoć". Dakle i ovo treba detaljnije definirati koje i kakve su to mogućnosti ili članak 28. koji kaže dakle, da nije uopće nabrojeno što sve i tko je član općinskog ili gradskog povjerenstva. Ono što držimo da je vrlo važno, odnosno ključno kada je ovaj zakon u pitanju, a to je da ovim Zakonom o elementarnim nepogodama prvenstveno je zaštićena poljoprivredna proizvodnja fizičkih osoba koja se poljoprivredom bavi kao dopunskom djelatnošću. Tu se konačno moramo odrediti što želimo, jer danas u svijetu poljoprivreda je sve manje dopunska djelatnost, to je sve više ozbiljan posao. Na kraju ovaj zakon ne obuhvaća sve elementarne nepogode i njihovu sanaciju, primjerice potrese. Ne osigurava ne znam sanaciju, dakle oštećenih zgrada, infrastrukture i svega onoga drugog i mišljenja sam da bi to trebalo jasnije definirati da se ovaj zakon i u samom nazivu kaže da je ovo Zakon o elementarnim nepogodama i štetama u poljoprivrednoj proizvodnji npr. mislim to bi trebalo biti. Na kraju mišljenja smo da prijedlog ovog zakona ima dobre i utemeljene razloge, namjere i cilj, zato klub HDZ-a podržava njegovo donošenje, a sve ono dakle do drugog čitanja da sa prijedlozima, sa ovim svim skupa da ga poboljšamo i mislim da ćemo dobiti konačno jedan dobar zakon. Hvala.
Hvala. Klub SDP-a, poštovani zastupnik Mato Gavran. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Gospodine ministre, članovi Vlade. I klub SDP-a drži da je krajnje vrijeme da se donese novi Zakon o elementarnim nepogodama i ne dvojimo da je namjera predlagatelja i ovaj puta dobra. No, klub SDP-a ne može i neće podržati ovaj prijedlog Zakona o elementarnim nepogodama i to iz razloga što po našem mišljenju predložena zakonska rješenja niti rješavaju bit problema, a niti na primjeren kvalitetan i sveobuhvatan način saniraju štete prouzročene elementarnim nepogodama. Mi mislimo čak suprotno, da se ovako predloženim zakonskim rješenjima Vlada kao ovlašteni predlagatelj gotovo ponaša kao elementarna nepogoda kako prema poljoprivrednim proizvođačima koji se poljoprivrednom proizvodnjom ozbiljno bave tako i prema jedinicama lokalne, odnosno područne i regionalne samouprave kojima dodatno nameće nove financijske obaveze i to mimo njihove volje, znanja i suglasnosti. Mi iz SDP-a takav pristup držimo ne samo neprimjerenim već apsolutno neprihvatljivim. Mi decentralizaciju ali i supsidijarnost doživljavamo na bitno drugačiji način od ovoga kako je predloženo. A predloženim Zakonom o elementarnim nepogodama osigurava se pomoć za dio troškova osiguranja tekuće poljoprivredne proizvodnje i to samo onim fizičkim osobama koje nisu obuhvaćene modelom državne potpore po bilo kojoj osnovi i o bilo kojem obujmu. Dok bi pomoć za djelomičnu sanaciju šteta od elementarnih nepogoda za one poljoprivredne proizvode koji se ne mogu osigurati bila uvjetovana mogućnošću državnog proračuna i proračuna jedinica lokalne, odnosno područne (regionalne) samouprave. Neupitno je da na ovakav način Vlada financijski podupire vrlo uski krug i to relativno broj fizičkih osoba koje se poljoprivrednom proizvodnjom ekstenzivno bave. Usputno, rekao bih, i to na malim površinama sa prinosom gotovo zanemarivim za hrvatske okvire i to na način da država preko Ministarstva financija sudjeluje sa 2/5 županije, odnosno gradovi i općine sa svaka po 1/5 police osiguranja dok bi krajnji korisnik plaćao preostalu 1/5 police osiguranja i to samo za one kulture koje se mogu osigurati i to sukladno članku 9. Prijedloga ovoga Zakona. A članak 9. kaže da su to ratarske i povrtlarske kulture, voćni i lozni sadni materijal, tekuću proizvodnju voća, maslina i grožđa, višegodišnje poljoprivredne nasade, voćnjake, vinograde, maslenici i drugo, šume, šumske kulture i plantaže, stočarstvo i pčelarstvo. U obrazloženju predloženog zakona Vlada ističe da se na ovaj način učinkovitije dodjeljuju sredstva pomoći, bolje štiti materijalni interes fizičkih osoba kod nastanka štete, da se osigurava veća stabilnost poljoprivredne proizvodnje, odnosno dohodak poljoprivrednika, bolje uređuju gospodarski odnosi, kvalitetnije štiti interes države, te uvodi red i smanjuju troškovi vezano za prijavu i obradu nastalih šteta. Nadalje, Vlada ističe da su ovakvim zakonskim rješenjem obuhvaćeni svi poljoprivredni proizvođači koji se pomoću iz državnog proračuna potiču na znatno veće osiguranje poljoprivredne proizvodnje, cilj kojeg je osiguranje veće stabilnosti poljoprivredne proizvodnje, a na taj način i ukupne sigurnosti države. Da li je to baš tako? Mi iz SDP-a mislimo da nije ili preciznije da nije u potpunosti. Na ovaj način se niti štiti niti kvalitetno unaprjeđuje poljoprivredna proizvodnja. Mi mislimo da je čak suprotno. Predloženim Zakonom u pomoći osiguranju šteta u poljoprivredi nisu obuhvaćeni svi oni poljoprivredni proizvođači koji su u sustavu državne potpore u poljoprivredi, ribarstvu ili šumarstvu. Dakle, svi oni koji su okosnica stabilne i sigurno poljoprivredne proizvodnje. Od njih Vlada očekuje da sami osiguraju svoj kulture, te ostvare djelomično financijsku potporu police osiguranja, ali ne po ovom Zakonu i po ovom modelu. Dakle, 4/5 u biti država, jedinice lokalne samouprave i županije, a 1/5 sam osiguranik. Već po Zakonu o državnoj potpori u poljoprivredi, ribarstvu i šumarstvu i to kako Zakon kaže, citiram: "Sukladno predviđenim sredstvima u državnom proračunu za tekuću godinu", završen citat. I to na datoj poziciji a koje su dakako uvažavajući spoznaje proračuna više nego simbolične i u svakom slučaju neupitno nedostatne. A svjedoci smo da su štete iz godine u godinu nažalost sve veće. Ako se ne varam, za 2005. godinu na ovoj poziciji je planirano 5 milijuna kuna. Uz to svim ovim pravnim subjektima, dakle, svim obiteljskim poljoprivrednim gospodarstvima Vlada temeljem ovoga Prijedloga zakona onemogućava pomoć iz državnog proračuna za … [[Govornik se ne razumije.]] posljedica elementarnih nepogoda, ma kako velike one bile. Bilo na tekućoj proizvodnji, gotovim poljoprivrednim proizvodima, građevinskim objektima ili pak opremu. Zlobnici bi, iščitavajući obrazloženje Vlade, rekli da na ovaj način Vlada učinkovito potvrđuje socijalnu osjetljivost, svesrdno pomažući razvoj agrara, podupirući konkurentnost na principu tko preživi preživi. Pravovremeno testirajući izdržljivost poljoprivrednih proizvođača u budućoj oštroj i siguran sam ili sigurni smo nemilosrdnoj međunarodnoj konkurenciji. Uz to Vlada vješto pere ruke za štete od elementarnih nepogoda, svu odgovornost prebacuje na krajnje korisnike i na jedinice lokalne, odnosno područne, regionalne samouprave, a u javnosti ostavlja dojam velikog brižnika za male ljude i njihove životne probleme. Vjerovati je da je na tom tragu i ovih dana dato obećanje seljačkim udrugama o povećanju poticaja za proizvodnju pšenice po hektaru površine. Naime, sa dodatnih 6 stotina kuna, ukoliko tako ostane po hektaru, plan je po već viđenom modelu svim poljoprivrednim proizvođačima uzeti za osiguranja i sanaciju šteta nekoliko puta više novaca. A sve sa obrazloženjem kako to i uvodno je rečeno, kvalitetna zaštita interesa države. Iz tih razloga mi iz SDP-a držimo da je izostavljena i kvalitetna simulacija troškova ovoga Zakona pa predlagatelj ističe da za provođenje ovoga Zakona nisu potrebna dodatna sredstva osim proračunom planiranom u Ministarstvu poljoprivrede i to po programu u iznosu od 20 milijuna kuna. Koliko sam vidio, nešto se sada povećava u rebalansu proračuna, a bit će naravno zanimljivo vidjeti i izvršenje ovogodišnjeg proračuna na navedenoj poziciji te plan za iduću godinu. Uvjereni smo da će naše procjene koje sam iznio tada biti i potvrđene, a interesi države po navodnicima kvalitetno zaštićeni. Za sve nas, a za građane pogotovo bit će nažalost, ukoliko se to ostvari, slaba utjeha, naročito za sve one poljoprivredne proizvođače jer unaprijed znamo da je financijska sposobnost njihovih jedinica lokalne, odnosno područne, regionalne samouprave nedostatna za implementaciju ovako predloženog zakona. Pod uvjetom da se nažalost štete na koje ne možemo utjecati i dogode. Poštovane kolegice i kolege, ako na hirovitost vremena i sve učestalije elementarne nepogode ne možemo bitnije utjecati. Istina često i svojom voljom, neprimjerenim odnosom prema prirodi, ali i izostavkom kvalitetne preventive počeo dobro organizirane i pravodobne protutučne obrane, većim ulaganjem u kanalsku mrežu, bržom izgradnjom akumulacije i retencija, primarno nabujičnim vodotocima, pošumljavanjem itd. jedno je sigurno, na kvalitetna zakonska rješenja, dobro odmjerena rješenja, argumentirana i napose utemeljena sigurno može. Ovaj Prijedlog zakona koji je pred nama ne nudi po nama iz SDP-a kvalitetna rješenja, on nije dobar, bar ovako kako je predložen, on ne štiti interese poljoprivrednih proizvođača, ali i svih ostalih građana Republike Hrvatske, pa stoga klub SDP-a, kao što sam i rekao, ne može podržati donošenje ovog Zakona, a vjerujemo da ćete i vi ponukani naročito sa stavovima Odbora za financije i državni proračun i Odbora za poljoprivredu iščitati i utemeljenost ovakovih naših stavova. Mi i dalje mislimo i tvrdimo da je potreba za donošenjem ovog Zakona prijeko potrebna, ali da on mora biti sasma drugačije koncipiran, pa stoga i predlažemo Vladi da bi bilo najuputinije da ovaj Prijedlog zakona povuče iz procedure i da nam dostavi što hitnije jedan sveobuhvatan Zakon o elementarnim nepogodama koji će na kvalitetniji način obuhvatiti sve građane Republike Hrvatske, a primarno sve poljoprivredne proizvođače. Hvala vam lijepa.
Hvala. Klub HNS-a, poštovani zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, poštovani ministre. Ovaj Zakon definira da su elementarne nepogode potresi jači od 7 stupnjeva Merkalija, olujni vjetrove jači od 8 bofora, požari, poplave, suše, tuče, mraz, ekstremno visoki snijeg, lavine, led na vodotocima i odroni. I veli da će oni koji pretrpe štetu zbog tih elementarnih nepogoda ostvariti pravo na državnu pomoć. Na prvi pogled jako dobro i čim sam to pročitao bio sam sretan jer konačno eto došli smo do zakona koji će oni koji pretrpe štetu imati pravo na državnu pomoć, ali onda zakon kaže, veli da će to pravo na državnu pomoć ostvariti samo oni koji su usjeve, kulture osigurali, koji nisu u poticaju ili ako imaju kulture koje se ne mogu osigurati. Koje su to poljoprivredne kulture koje se ne mogu osigurati po općim propisima osiguranja? Kukuruz, pšenica, raž, pčele, šume, ribe u Jadranskom moru npr. Je li se one mogu osigurati od elementarnih nepogoda? Kasnog mraza u travnju, recimo tuče u srpnju ili suše kolovoza. I ako izuzmemo one koji su … [[Govornik se ne razumije.]] poticaja, koji sklope policu ugovor o osiguranju i imaju kulturu koja se može osigurati zakon dalje definira da tu državnu pomoć, vidite za čuda daju ne država nego i županije i općine ili gradovi. Došli smo opet do velike želje za decentralizacijom i zaista moram priznati da ovih 30 mjeseci je toliko zakona o decentralizaciji koje zadnjih 15 godina nismo donijeli kada se nameću financijske obaveze lokalnoj i regionalnoj samoupravi jer županija mora dati 20% troška osiguranja, općina i grad još 20%. Oni koji su slabiji financijska stanja, tako piše, ne znam koji kriteriji slabijeg financijskog stanja, koji laboratorij radi tu analizu nije opisano u Zakonu imaju pravo na neke benifite. Dakle, da li je za iduću proračunsku godinu predviđeno dodatno financiranje županija, općina i gradova, više izvornih sredstava ili na neki drugi način će taj novac doći u lokalnu zajednicu? Možemo li zamisliti ponašanje poljoprivrednika nakon donošenja ovog Zakona koji će osigurati svoju poljoprivredu, ali općine neće moći dobiti ovih 20% jer će općina reći mi nemamo novaca? Tko će za te ljude biti krivac? Općinska vlast, gradska vlast i županija koja nešto što je država rekla da mora njima ne da. Gospodine ministre ako ne mora onda zakon treba mijenjati, odnosno te odredbe zakona. Gospodine ministre, ja vas upozoravam da život i provođenje zakona u kabinetu je jedno, a na terenu drugo. Dajemo obećanje poljoprivrednicima da će im država dati 40% jer to država mora dati ili može dati? Dakle, da li u Zakonu piše da 40% država mora dati, a općine mogu dati? Da li su iste formulacije upotrijebljene iz ovih 40% državnih, 20% županijskih i 20% općinskih i gradskih? Ja sam pročitao da mora dati, da svi moraju dati. Ako nitko ne mora dati onda to recimo da mogu dati. Da li županije moraju dati 20%? Mislim da je jako potrebno do drugog čitanja još jedanput pročitati odredbe Zakona i vidjeti da li ovih 40, 20, 20 mora dati, može dati, smije dati ili je nešto treće? Riječ "sudjeluje" je za mene obavezatno. Nije stvar izbora, nego sudjeluje. Ne piše "može sudjelovati" ako su osigurana sredstva u proračunu. Dakle, zašto se ovo zove državna pomoć ako općine, gradovi, lokalna i regionalna samouprava daje novac? Onda to nije državna pomoć ili nije samo državna pomoć. To je pomoć lokalne zajednice. Način i uvjete za ostvarivanje prava utvrđuje Ministarstvo financija pravilniku. Zašto Ministarstvo financija pravilniku? Zašto sva prava građana ove države pojedinačna, konkretna prava pretvorene u kune ne utvrđujemo u zakonima nego provedbenim propisima? Zašto uvijek kad je pravo čovjeka u pitanju poljoprivrednika, vlasnika, građanina pišemo u zakone to nećemo sad, nego ćemo provedbenim propisima? U čemu je problem? Ne znamo koliko novaca imamo ili je to tajna? Nadalje, za usjeve i kulture koje nisu mogle biti osigurane a dođe do elementarne nepogode procjenu šteta rade općinske, gradske, županijske komisije. Ajmom sada simulirati situaciju da postoje dvije parcele jedna do druge. Na jednoj parceli je kultura koja je osigurana a na drugoj koja se nije mogla osigurati. I općinska komisija napravi procjenu da je šteta 80% a osiguravatelj koji je osigurao moj voćnjak veli da je šteta na mojem voćnjaku samo 5%. Što sada? Što radimo sa ovim pristupom? Osiguravajuća društva dobivaju situaciju za lov u mutnom i samo u njihovom oni sami donašaju odluke u visini police osiguranja i plaćanja, sami procjenjuju štetu i sami isplaćuju naknadu te štete. Ova procjena koju radi komisija po ovom zakonu ovlaštena nema nikakvog utjecaja na procjenu onog tko je osigurao moju kulturu. Natjerat ćemo poljoprivrednike na osiguranje, općine, gradove i županije da plaćaju propisane obaveze, osiguravajuća društva će pobrati lovu za osiguranja a kad do elementarne nepogode dođe onda će štete biti minimalne one koje plaćaju oni i ljudi će ostati bespomoćni jer nismo do kraja definirali taj sustav osiguranja. Da li je vjetar bio jači od 8 bofora kad je srušio 40% stabala u mom voćnjaku? Gdje su mjerni instrumenti, tko će dokazati jačinu vjetra koja može biti različita na kilometar udaljenosti? Nije elementarna nepogoda inače ako nije jači od 8 bofora, piše u zakonu. Da li je umanjen urod zbog suše? Ako nije proglašena elementarna nepogoda od strane župana nije se desila. A ona se koristi kao elemenat za onu naknadu štete koja daje za neosigurane usjeve i ne obavezuje osiguravajuća društva. Da li proglašenje elementarne nepogode obavezuje osiguravajuća društva da priznaju štetu elementarne nepogode kad je ona proglašena? U zakonu to nije jasno napisano. Kažu pa 50% kulture se da štititi mrežama od tuče i vodom protiv mraza, rasprskavanjem vode. I to je točno. Samo, u Hrvatskoj zaštitne mreže protiv tuče skuplje su od "sv. Petra kajgane" i sustav zaštite od mraza je skuplji od toga. Jesu li one u poticaju za voćarstvo i povrtlarstvo? Znači li da onaj tko dobije poticaj za mrežu od tuče nema pravo na naknadu štete od suše ili mraza, ili poplave? Upravo zbog tih nedorečenosti a želeći vjerovati da je predlagatelj sve to imao u vidu mislim da ovaj zakon treba dobiti još barem desetak članaka ali ga možda i povezati sa onim zakonima koji uređuju pitanje osiguranja. Nekome je to smiješno vidim. Obratite se poljoprivrednicima koji imaju osigurane usjeve i imali su godinama, koji su prošli tuče, mrazeve i poplave na 50 hektara svog zemljišta, koji su zadnju kunu uložili u sjeme i zaštitna sredstva i sve je to otišlo k vragu. Koliko su dobili naknadu štete od osiguravajućih društava? Pod kojim uvjetima i kada? Nakon razgovora s tim ljudima bilo bi dobro da se napiše novi tekst zakona za drugo čitanje. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak netočnog navoda poštovani zastupnik Niko Rebić.
Pa imao bih dosta toga ispraviti ali dakle kolega Lesar je rekao da jedinice lokalne samouprave moraju platiti 20% police osiguranja a u članku 10. stavak 4. kaže: "Država preko Ministarstva financija plaćat će do 20% vrijednosti police osiguranja jedinicama lokalne samouprave slabije fiskalne moći.". Dakle, ne moraju oni koji imaju će plaćati a oni koji su slabije fiskalne moći za njih će država preko Ministarstva financija osigurati 20% sredstava. [[Upadica se ne čuje.]] Hvala.
Ministar financija Ivan Šuker. Izvolite!
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Pa, bez obzira na ove kasne sate mislim da je ovaj zakon od iznimne važnosti i da neke stvari treba pojasniti. Nažalost, mi s jedne strane kad nam paše onda smo zemlja tržišne ekonomije zato što je to tako zgodno pričati a kad se trebamo staviti na to surovo tržište onda bi obili do njega. Također bi trebali znati da u trendu usklađivanja hrvatskog zakonodavstva sa Europskom unijom Zakon o potporama je kako u poljoprivredi tako i gospodarstvu jedan od najbitnijih zakona. I s tim zakonom se reguliraju potpore koje idu ciljano na određena područja za određene stvari. Zato evo tu je i bivši ministar poljoprivrede kolega Pankretić, uveden je registar poljoprivrednik obveznika, mogućnost dana svim hrvatskim poljoprivrednicima da se upišu u taj registar i da temeljem toga steknu pravo praktički na potpore. I normalna stvar, a sada mogu reći kolega Lesar ja sam bio jedan od prvih kao gradonačelnik jednog grada koji je primijenio program i, ne jedan od prvih nego prvi jer na kraju krajeva prema tome što se događalo u Velikoj Gorici Croatia osiguranje je napravilo nekakav model osiguranja. Praktički mi smo bili prvi svjesni da se poljoprivrednici jedino preko osiguravajućih društava mogu zaštititi i osigurati od elementarnih nepogoda a da se ne bi događalo ovo o čemu ste vi govorili hoće li netko ili neće isplatiti kad sam došao za ministra financija onda sam bio svjestan da u našem osiguranju puno toga ne štima i da se ne može igrati utakmica ako niste odredili pravila igre i suca pa smo zbog toga izmijenili Zakon o osiguranju upravo zbog toga da ne bi netko baš mogao raditi što hoće ako mu je netko platio policu i čekati njegovu milost da li nešto treba platiti ili ne. A također kad se govori o decentralizaciji vrlo interesantno ste zaboravili da kako program raspolaganja poljoprivrednim zemljištem napreduje i kako se sve više i više poljoprivrednog zemljišta ili prodaje ili daje u najam veliki dio tih prihoda pripada jedinicama lokalne samouprave. I najlogičnija stvar da taj novac dobiven od najma i prodaje poljoprivrednog zemljišta se vrati u poljoprivredu. Druga stvar ova sredstva i ovaj zakon koji govori isključivo o osiguranju onih poljoprivrednih površina koje nisu u sustavu potpore su toliko mala za sve jedinice lokalne samouprave da uopće nema spomena da ne bi mogle sudjelovati u tom procesu. Međutim kažem najlakše je naći primjedbu da se nešto ostvariti neće i naravno opet pričati o decentralizaciji i decentraliziranim sredstvima i neargumentirano tvrditi da neke stvari ne stoje. Također ovaj zakon je vezan isto tako uz niz drugih zakona. A između ostaloga da ste pročitali Zakon o zaštiti i spašavanju vjerojatno bi neke stvari bile jasnije. Jer Zakon o zaštiti i spašavanju regulira niz stvari koje su prije bile regulirane Zakonom o elementarnim nepogodama. Dakle ako govorimo o elementarnim nepogodama u poljoprivredi tamo gdje su potpore onda se 25% učešća države u polici osiguranja koju treba platiti tretira potporom. Jer oni koji su u sustavu poticaja i potpore u poljoprivredi oni se bave gospodarskom djelatnošću jer poljoprivreda je gospodarska djelatnost i to je po svim međunarodnim mjerilima potpora. I zato oni jesu u sustavu potpora. Zato je ovim Zakonom posebno ovo napravljeno međutim također da bih vam rekao bez obzira koliko se to vama čini čudno ali recimo u 2004. su jedinice lokalne samouprave prihodu od zakupa poljoprivrednog zemljišta ostvarili skoro 50 milijuna kuna. A rekli smo da ukupno za ove police koje se planiraju dakle gdje bi država trebala subvencionirati planira da ne bi trebalo biti više od 10, 15 milijuna u sljedećoj godini. Hvala lijepa.
Hvala. Ispravak netočnih navoda poštovani zastupnik Dragutin Lesar. … [[Govornik se ne razumije.]]
Ja moram ispraviti netočan navod gospodina ministra da sam ja zaboravio da postoji program zakup poljoprivrednog zemljišta koje se plaća i da je dio toga prihod lokalne samouprave. Nisam prvo to zaboravio. I drugo, postoje i jedinice lokalne samouprave koje imaju Zakon o poljoprivednom zemljištu i koje nemaju. One koje dobivaju i ostvaruju prihod, a posebice i one koje imaju u zakupu, a da im zakupci ne plaćaju. Naročito gdje je država posredovala u davanju u zakup i davala odgode plaćanja. Prema tome zbrajajući 50 milijuna na nivou države i tvrdeći da je to dovoljan novac za sve općine a ne polazeći od činjeničnog stanja za pojedinu lokalnu samoupravu ministre na žalost i na moju žalost niste u pravu.
Drugi ispravak poštovani zastupnik Antun Kapraljević.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Pa ispravio bih netočan navod kad ste, kad je gospodin ministrar rekao da nema spomena da neki ne bi mogli plaćati to. Postoji općina recimo Donja Motričina kojoj je proračun 700 tisuća kuna. … [[Upadica se ne razumije.]] Da, ali 20%. … [[Upadica se ne razumije.]] 700 tisuća kuna. Od toga kad poplaćaju sve ono što trebaju poplaćati 50 tisuća kuna im ostaje. A gdje piše da će Motičini biti plaćeno iz Državnog proračuna?
Poštovani zastupnik Božidar Pankretić, Klub zastupnika HSS-a.
Gospodine predsjedniče, gospodine ministre pa evo ja ću pokušati u ime Kluba HSS-a nešto reći o ovom Zakonu. U prvom redu ne mogu odreći da namjere ovog Zakona nisu dobre no međutim nažalost morat ćemo konstatirati i to vrlo jasno da je teško ocijeniti na koga će se ovaj Zakon odnositi? Ako definiramo ovo sve što je sada u zakonu, po onom prijašnjem zakonu mi smo prvo isključili pravne osobe. One nisu sudjelovale u mogućnosti naknade od elementarne nepogode. Po ovom Zakonu sada isključujemo komercijalna gospodarstva ali ne samo komercijalna nego i sve oni koji primaju bilo kakvu potporu što znači ne samo oni koji su komercijalna i primaju subvencije na određeni način nego i one koji primaju potporu dohotku jer tako stoji i koji primaju potporu ruralnom razvitku. Nisam siguran, ne bih htio ocjenjivati gospodine ministre da li je točan onaj podatak koji ste rekli da je ostalo onda u okviru onoga negdje 400 tisuća hektara nepokriveno. Mislim da bi o tome se moglo dosta diskutirati. Ono što nažalost moram reći što je problem. Mogućnost rješenja tajnog problema od elementarnih nepogoda je jedino osiguranje i to zna još je uvedeno kada sam bio u Ministarstvu moram reći na način da se pokuša stvar riješiti u korist ljudi i da se trajno stvar pokuša napraviti. Mnoge županije, mnogi gradovi su se uključili u tom dijelu ali jedan dio i njih nije. Nažalost to su činjenična stanja. Kada sada pogledate i po ovim podacima barem koje ja imam nažalost dolazimo do dosta poražavajuće činjenice da je nama još uvijek negdje samo 6, 7% od onih koji se bave poljoprivredom pa sada možemo taj postotak razmjenjivati ovako, onako u osiguranju. Znači da je nakon dvije, tri godine primjene ljudi definitivno nisu ušli u osiguranje. E sad pošto nisu ljudi u osiguranju oni nemaju mogućnosti objektivno se zaštititi od elementarne nepogode i ono što im je ostajalo u ovom dijelu je pomoć države. Mene sad ovoga trenutka brine jedna stvar. Ako nismo dovoljno mogli aktivirati komercijalna gospodarstva kojima smo subvencionirali sa razine države 25%. Sa razine županije 25%. Sa razine grada 25% nismo ih dovoljno na neki način animirali, ne znam što nismo dovoljno napravili ali oni nisu ušli unutra. To je činjenično stanje koje je definitivno takvo. Mi sada ne pomažemo ovima koji nisu ušli nego sada kažemo ni oni drugi koji su mala obiteljska gospodarstva koja nisu u nikakvom sustavu potpore ako ne osiguraju neće dobiti ništa. Znači definitivno budimo sigurni ako ova koja su komercijalna nisu prihvatila taj model ne znam iz kojeg razloga nisu ušla. Ja vas uvjeravam da onaj tko ima bilo je tu nekoliko gredica ili tko ima nekoliko voćaka, da sigurno neće ući u ovaj poticaj i da neće ući u sustav osiguranja, čim nije u sustavu osiguranja ne može ništa … Onaj, ako nije, tako piše jasno u zakonu. Ako nije u sustavu i ako nije osigurao svoju tu bilo kakvu proizvodnju on ne može primiti nikakav, osim za ono što mu osiguravajuće društvo ne prihvaća da može osigurati. E sada se tu pravi još dvostruka razlika. Mi ćemo imati s jedne strane pravne osobe koje su već prije isključene, imati ćemo komercijalna obiteljska gospodarstva ova koja primaju bilo koju potporu i ova mala treća sada. Jedino ta mala treća sada ona ako im osiguravajuće društvo ne prihvati za određeni dio oni će moći dobiti neku pomoć za elementarnu nepogodu, a ona komercijalna velika kojima isto to osiguravajuće društvo zasigurno neće prihvatiti, oni imaju jedinstvene kriterije prema svim, pa ni onoj pravnoj osobi, oni neće dvoji moći imati, gdje je gro proizvodnja. Objektivno mislim da sustav ne funkcionira, neće biti dobar u tom dijelu, nije dao rezultat. Ono što se bude nakon ovoga objektivno i dogodilo da će svi biti isključeni od mogućnosti da dobe pomoć za elementarnu nepogodu. To je činjenica koja će se dogoditi u tom dijelu. Definitivno pravne osobe su već po prijašnjem zakonu, po ovom zakonu se to predlaže za komercijalna, tj. za sva ona poljoprivredna gospodarstva koja su u registru koja su upisana u tom dijelu i ostati će ova mala koja neće osiguravati. To je činjenica i na žalost ja mislim da tu i neka prevelika bojazan da će tu morati općine, županije sudjelovati i ne treba biti, jer taj dio ljudi sa nekom malom proizvodnjom, sa objektivno hobi proizvodnjom jer ona nije stvarna proizvodnja i neće osiguravati. Mi ćemo doći do toga da u stvarnosti po nekom zakonu nećemo imati potrebe uopće onda niti da određuje ovo što po meni neznam ako je takav dogovor da Vlada mora to određivati a ne Sabor, Državno povjerenstvo, nemam ništa protiv, ali o.k. neće biti ni potrebe u tom dijelu. Mislim da bi trebali sa nekim drugačijim mjerama, ja evo da ne bi bio kritičan samo prema ovome nego to dakako govorim i sa iskustvom i sa onim što je stvarnost na terenu, pokušati na bilo koji drugi način obvezati, napraviti mogućnost da li obvezati što je nama ovdje važnije. Mi smo sada na neki način ajde indirektno obvezali, pomoći ćemo općinama i gradovima što se tiče oni općina i gradova ko' i ovih malih poljoprivrednika. Što nam se može dogoditi? U nekoj županiji komercijalno gospodarstvo ono koje se bavi ozbiljnom poljoprivredom može primiti jedino od države 25% ako županija i grad nije donijela takvu odluku, a ima ih u Hrvatskoj i to znatno, onda će on dobiti samo ovih 25%. S druge strane ovaj netko tko se bavi hobi proizvodnjom ili na neki način, može dobiti ovih svih 80 jer ako i nema općina onda će to dati država, županija je možda ako nije donijela bilo kakvu tu odluku opet će možda uskočiti tu država i onda će biti. E sada što je nama u cilju, nama je u cilju na osnovi ono što bi trebalo biti, dobrog modela osiguranje jedino moguće zaštite putem osiguranja dovesti cjelokupni sustav. Bojim se da smo preskočili stvari. Doći ćemo sada u situaciju po kojoj objektivno nitko neće moći dobiti neku naknadu za elementarnu nepogodu, dovesti ćemo se u situaciju da će biti nam i dalje samo, a to ne vjerujem da sam u krivu što se tiče podataka, 7-8% ukupnih poljoprivrednih površina pod osiguranjem i taj postotak na žalost kada govorimo o susjednim zemljama, kada govorimo o Europi itd. znate da je obrnuto, tamo je 93% u sustavu osiguranja a kod nas 93% nije, ali mi smo pronašli metode unazad dvije, tri godine da bi to povećali i to se jasno može iščitati. Bojim se da ovim zakonom samo još produbljujemo stvar. Prema tome mislim da je on preran, on će doći i svi moramo biti svjesni jednog dana se može od elementarne nepogode osigurati jedino, osigurati, barem na neki način zaštititi osiguranje. Ja mislim da smo svi svjesni da ne može biti tako nekog velikog fonda bilo gdje koji bi mogao osiguravati u proračunu itd. Imali smo nekih ekstremnih godinama kada smo i stvarno intervenirani i rekao bih na pravi način i prebrodili određenu poteškoću. No međutim dok barem na ovom dijelu ne osiguramo gro naše proizvodnje, a gro naše proizvodnje su oni koje smo stavili u upisnik, za koje smo se svi zajedno opredijelili, tj. i oni su se opredijelili da jesu oni na kojima temeljimo hrvatsku poljoprivredu, onda oni moraju biti ti koji budu već npr. sa 50, 60% već u sustavu osiguranja onda smo sigurni da dakako ja nikad nisam da imamo dvojake zime, da onda budu i ovi drugi, ta mala gospodarstva ta koja objektivno ne žive od poljoprivrede nego imaju to u hobi proizvodnji i neznam svoj vrt itd. i onda možemo dakako i o njima brinuti na taj način itd. E sada prelaskom u ovom bojim se da nećemo ništa napraviti, imati ćemo velike probleme, ne rješavamo sigurno problem na neki način pomoći od elementarnih nepogoda i mislim da moramo svi zajedno bolje razmisliti do drugog čitanja kako riješiti ovaj cjelokupni problem i iz tih razloga klub HSS-a ne podržava ovaj zakon. Hvala.
Hvala. Poštovana zastupnica Zdenka Čuhnil za Klub zastupnika Nacionalnih manjina. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, poštovani ministre, kolegice i kolege. Svake godine svjedoci smo elementarnih nepogoda i prije svega od tuče, poplava, suše i požara koje najveće štete nanose poljoprivredi jer je to tvornica na otvorenom izložena svim hirovima prirode. Pred nama je zakon ili prijedlog zakona o elementarnim nepogodama koji treba propisati način ublažavanja šteta, ali kako se u zakonu kaže, koji bi trebao urediti odnose i osigurati stabilnost poljoprivredne proizvodnje, a time i dohodak poljoprivredniku. Moram reći da je to netočno budući da se ovim zakonom uređuje zaštita prije svega hobi proizvođača na malim površinama koji nemaju uvjete za poticaje s jedne strane, a s druge strane ja imam dojam da se želi zaštititi državni proračun od participacije snošenja određenog dijela šteta. Naime obiteljska poljoprivredna gospodarstva koja su upisana u upisnik poljoprivrednih gospodarstava koja su zaista komercijalna, tržišno orijentirana i koja predstavljaju budućnost hrvatske poljoprivrede isključena su iz ovog vida osiguranja u kojem participira normalno država, županija, grad i općina te sam osiguranik. Pravne osobe mogu koristiti potporu sam od mogućih šteta u proizvodnji u sustavu državnih potpora, ali prije svega u sustavu državnih potpora sa svega 25% i ovo što su dalje radile županije i općine to je bilo na neki način dobrovoljno. Ovaj zakon bi morao objediniti sufinanciranje osiguranja šteta od svih elementarnih nepogoda na svim površinama i voditi jednaku politiku prema istim proizvodnjama i ukoliko se one osiguravaju jednako participirati. Ministar je ovdje govorio da se u sustavu osiguranja sada nalazi nekih 150 tisuća hektara i govorio je o iznosima, ja ih neću ponavljati. Ja se pitam šta je sa milijun hekatara koji su pod poticajima koja nisu osigurana i ako dobro tumačim neke stavke u ovom Zakonu, oni će de facto biti isključeni iz ovog sustava osiguranja, odnosno iz bilo kakve pomoći za sanaciju nastalih šteta. Naime, pozadi u obrazloženju, ali i naprijed u članku se jasno definira članak 5. i 6. Kaže, korisnici državne pomoći su fizičke osobe, osiguranici koji nisu obuhvaćeni modelom državne potpore po bilo kojoj osnovi i bilo kojem obujmu. Znači li to da su isključeni i korisnici potpore temeljem dohotka. To bi bilo zanimljivo čuti. Naime, jedinice lokalne samouprave i uprave do sada nisu imali posebne pozicije u svojim proračunima za uklanjanje posljedica elementarnih nepogoda kad su se nepogode i dogodile, zaista, molili su Boga da štete budu veće od 20% njihovog proračuna kako bi zasigurno isto prebacili na državni proračun. Nažalost, državni proračun je svake godine osiguravao svega 15 do 20 milijuna kuna, dio tih sredstava se trošio za rad samih izvješća, za rad povjerenstva i kad je to stiglo do krajnjeg oštećenika to su sredstva bila 20 kuna po hektaru, da ne kažem često manje vrijedna od same dostave. Ispada da se nalazimo u začaranom krugu. Znači, imamo sve učestalije elementarne nepogode, tuča, zbog nefunkcioniranja često je neefikasna protugradna obrana. Ovdje je rečeno i mreže su skupe, mogu se koristiti iz poticaja. Znači ako se koriste iz poticaja više nemaju pravo na sufinanciranje osiguranja, pa prema tome sami snose daljnje štete. Poplave jednako tako su česta pojava, činjenično da su i posljedica često i neodržavanja kanalske mreže, ali molim, prisutne su. Suše, nedostatak sustava za navodnjavanje, pored bogatstva rijeke i pored bogatstva vode, ali i loše tehnologije budući samo smo mi poticaje propisali po hektaru, ne po prinosu. Mi smo na tehnologiji ispod 90-ih godina pa kada bismo imali bolju tehnologiju od gnojidbe, gospodarenja u obradi sa tlom, itd., zasigurno bi i štete i od suše bile manje, ali to je regulacija nekog drugog zakona. Kada se šteta dogodi obrada podataka od općine, općinskog povjerenstva, do ministarstva na kraju evo i kod nas do Sabora traje to godinu dana, a kako sam već spomenula, rezultat svega je pomoć koja, iako bi trebala biti brza i sigurna, stiže za godinu dana, kažem u vrijednosti koja je toliko zanemariva. Mislim da bi bio prihvativ model pomoći dodjelom sredstava u plaćanju police osiguranja od mogućih šteta, ali ponavljam, on mora obuhvatiti sve proizvođače pod jednakim uvjetima i to u jednom zakonu. On mora biti praćen u jednom ministarstvu, ne razdvajati jer ovako su nam evidencije loše, protok informacija spor. Naime, mi imamo, znači, poticanje osiguranja za sada u Ministarstvu poljoprivrede. Odnosi se na poticane površine, ali djelomično. Ovaj sustav koji sada govori o poticanju govori da će se poticati male površine van sustava poticaja, odnosno osiguranje malih površina van sustava poticaja i pratit će ga Ministarstvo financija. Što znači da ćemo napraviti još veću zbrku koju često sada imamo u obradi podataka, jer će se kažem pratiti u dva ministarstva i bit će jako teško raditi na tome. Naime, nemojmo donositi zakon za osiguranje okućnica i vrtova, odnosno bolje reći za osiguranje hobi proizvođača jer tako sigurno nećemo urediti i osigurati stabilnost poljoprivredne proizvodnje dohotka jer tržišno orijentirani poljoprivrednici, njima ćemo i dalje otpisivati poreze, prireze, kamatu na kredite jer kredite ne koriste hobi proizvođači već zaista tržišno orijentirani proizvođači. Normalno, otpisujemo i vodne naknade. Shvatimo da su upravo komercijalni, odnosno tržišno orijentirana gospodarstva nosioci ozbiljne poljoprivredne proizvodnje, kod njih su štete najveće i ako nam takav sustav padne, pada nam cijela poljoprivreda. Prema tome, ja vas molim da se ozbiljno pozabavimo koga mi štitimo u ovom Zakonu, odnosno kome ćemo participirati sufinanciranje osiguranja od šteta. Željela bih još naglasiti da mi je začuđujući, odnosno nejasan članak 20. Naime, govori se kad se ima pravo na sredstva iz državnog proračuna i jedna je takva opća formulacija. Kaže, kada normalno jačina, opseg i posljedica nepogode nadilaze mogućnost lokalne samouprave da ih sama ukloni ili ako je poremećeno obavljanje gospodarskih djelatnosti, odvijanje života uopće. Tko će to procjenjivati, odnosno na temelju čega se može zaista procjenjivati da nešto nadilazi mogućnost lokalne samouprave. Ovdje je rečeno da će država i u slučaju nemogućnosti plaćanja čak i onih 20% u plaćanju znači police osiguranja učestvovati. Znači li to da će se jedinice lokalne samouprave na brzinu potrošiti svoja sredstva, i onda molim, tko će odrediti na koji način će im se onda dodijeliti tih 20%, odnosno kako će imati pravo da im se tu pomogne. Ali inače, koje su to onda jedinice koje imaju pravo na pomoć iz državnog proračuna. Mislim, bojim se da ćemo to dati opet u diskreciono pravo vladajuće politike koja može biti bilo koja, sada zaista ne govorim da li je to sadašnja, buduća ili ponovno ista. Ali mislim da ono definiranje kada smo definirali 20% proračuna. Može se razgovarati da je to niska možda granica 20% proračuna, ali ona je onda ipak nekakvo mjerilo. Prema tome, ako treba, recimo da je to 30, 40% proračuna kada je šteta nakon toga stiču pravo iz državnog proračuna, ali onda je to ipak nekakvo mjerilo koje onda mogu objektivno koristiti sve. A kažem, nije to diskreciono pravo tamo nekoga. Htjela bih još upravo, ovdje je govoreno isto tako već o tome, a radi se o ovom dijelu da se zaista razvlašćuje Sabor. Zanimljivo je da se na lokalnoj razini to ostavlja u predstavničkim tijelima, ali kada idemo na državnu razinu tada Vlada dobiva sve ovlasti i u odlučivanju o visini sredstava, odnosno o načinu dodjele pomoći. Mislim da bi ipak verifikaciju i dalje morao imati ovaj Dom, odnosno Sabor. Jer najkraće se svi dokumenti zadržavaju u Saboru. Ta odluka može biti ako je sve pravilno odrađeno, u 10-tak dana sve odrađeno. Prema tome, mislim da treba razmisliti da i dalje konačnu odluku o tome donosi Sabor. I na kraju krajeva mislim da treba još jednom razmisliti o ovom Zakonu, možda ga povući jer kažem koliko god sam ga analizirala u šali sam rekla da to je Zakon kojim ćemo osigurati u mom vrtu jednu višnju i dvije trešnje, ali mislim da on meni nije potreban, on je potreban upravo ozbiljnim proizvođačima, a ovdje se to ne štiti. Donesimo zakon koji može obvezati sve one koji koriste državne potpore da moraju osigurati svoje usjeve jer je to moguće. Tamo gdje država daje potporu ona ima pravo tražiti zaštitu i znači da bismo mi uz određenu pomoć i participaciju ipak na milijon 150 tisuća hektara imali tada osiguranje i zaštitu kvalitetnu, ali na ovaj način zasigurno ne. Klub nacionalnih manjina, odnosno veći broj članova kluba nacionalnih manjina podržava ovakav Zakon. Nadam se da će on biti ili povučen ili da će u drugom čitanju zaista razmotriti se da to bude jedan model jednak za sve. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Isteklo je vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta. Zastupnica Vesna Škare Ožbolt. Nema je. Gubi pravo na riječ. Zastupnik Miroslav Korenika. Nema ga. Gubi pravo na riječ. Poštovana zastupnica Dragica Zgrebec. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, gospodine ministre sa suradnikom, kolegice i kolege. Ja ću maksimalno skratiti raspravu jer je puno toga već rečeno. Naime, ako Zakon glasi ovako kako on u prijedlogu glasi Zakon o elementarnim nepogodama onda bi on zapravo trebao obuhvatiti sve one koji bi trebali koristiti prava po ovom Zakonu, odnosno koji imaju štete od elementarni nepogoda, međutim ako gledamo članak 2. kako se definiraju pojedini nositelji u ovome Zakonu onda je gledajući pod točkom 5. tko su osiguranici koji ostvaruju pravo na pomoć u troškovima osiguranja tu se kaže da su to svi oni koji nisu obuhvaćeni modelom državne potpore. Nabrajaju se dakle svi koji koriste poticaj u proizvodnji, kapitalna ulaganja, ruralni razvoj, potpore dohotku. Dakle, to je najveći broj onih koji se javljaju kao poljoprivredni proizvođači i zaista onda se može koristiti ovaj termin koji je već nekoliko puta korišten da će se on odnositi na one koji se iz hobija bave proizvodnjom, koji imaju mali vinograd u svojoj vikendici ili voćnjak ili u svoje kuće, vrtove, okućnice itd. Dakle, kaže se da će člankom 3. i 4. daje se definicija što je to elementarna nepogoda, onda se to odnosi i na nešto što je izvan poljoprivrede, dakle od olujnih, orkanskih vjetrova, od poplava itd. može stradati i druga imovina ne samo poljoprivredna proizvodnja pa se to dalje negdje kaže tamo kako će se to nadoknaditi i da će o tome odlučivati Vlada i ona će to isplaćivati iz proračunske zalihe, to je ona i do sada radila i te intervencije su bile zapravo najbrže i one su bile najučinkovitije zato što su bile u kratkom roku date dok je ovaj koji se odnosi na poljoprivrednu proizvodnju zapravo se čeka završetak proizvodnje da bi se mogle utvrditi koliko su takve nepogode odnijele prinosa, pa onda još 7, 8 mjeseci da se to odradi kroz Vladu i Sabor i da to dođe do onoga tko koristi ovakve poticaje. U članku 7. se govori o te dvije mjere, dakle davanje pomoći fizičkim osobama u dijelu troškova osiguranja tekuće poljoprivredne proizvodnje i gotovih proizvoda i druga mjera kao pomoć za djelomičnu sanaciju štete na poljoprivrednim kulturama koje se ne mogu osigurati od djelovanja elementarnih nepogoda. Zapravo koliko ja znam ne postoje kulture koje se ne mogu osigurati. Možda to osiguravajući zavod neće zbog male površine ili tako dalje, ali uglavnom ne osiguravaju se svi uzroci koji dovode do šteta. Dakle, to bi možda malo sa osiguravateljima trebalo vidjeti i malo drugačije definirati. Zapravo mi se čini da će najviše zapravo nedoumica, pogotovo u lokalnoj i regionalnoj samoupravi imati ovaj članak 10. Zaista tako piše, ja čitam kako piše da će ministarstvo sudjelovati sa 40% u troškovima, dakle to je obveza Vlade, odnosno Ministarstva financija, ali na isti način je definirana i županija, dakle i ona će sudjelovati sa 20% i gradovi i općine će sudjelovati sa 20%. I sada ima jedna iznimka za lokalnu samoupravu. Dakle samo za općine i gradove koji imaju slabiju fiskalnu moć, umjesto njih će platiti Ministarstvo financija, odnosno iz proračuna državnog će se platiti. Zaista bi trebalo reći ili imati neki kriterij već u samom zakonu da se to ne regulira podzakonskim aktima što to znači slabija fiskalna moć, koja je to razina. Mi imamo zaista općina koje kad podmire troškove prema djeci predškolske dobi, dakle vrtiće i neke fiksne obveze one potroše 70, 80% svoga proračuna. Problem je naravno u tome što imamo takve općine, što su one tako usitnjene da nemaju ekonomsku moć da bi uopće mogle obavljati poslove koje im je zakon dao. I u članku 11. u točci 3. se govore kad će to osiguranik osigurati pravo na državnu pomoć, kaže kad plaćaju im pripadajućeg djela troškova osiguranja utvrđenih policom, kad plati dakle taj svoj dio 20% onda stječe pravo na državnu pomoć, dakle treba platiti još 80%. Zaista je tu sada pitanje kako će se odnositi osiguravatelj, hoće li on htjeti dati policu ako si ti platio samo jednu petinu, a netko drugi će umjesto tebe to plaćati. Možda i neće biti problem ako će se dogovarati samo sa Croatia osiguranjem koje je zapravo danas i još uvijek jedini osiguravatelj što se tiče poljoprivredne proizvodnje. To su dosta rizična osiguranja i zapravo se druge osiguravajuće kuće nisu ni htjele puno petljati u takva osiguranja, oni radije osiguravaju tamo gdje je i njihova dobit veća. Dakle, ima puno nedoumica što znači donijeti ovakav zakon za jedan mali segment zapravo potencijalnih korisnika koji će u nekom vremenu pretrpjeti štetu od elementarne nepogode i priklanjam se svima onima koji kažu da bi to trebalo cjelovito riješiti, pogotovo tim zakonom riješiti onaj segment koji se odnosi na najveći dio velikih proizvođača u poljoprivredi i da se to radi na jednom mjestu hoće li to onda biti kad se tiče ovog problema Ministarstvo financija ili Ministarstvo poljoprivrede o tome se treba odlučiti.
Hvala. Poštovana zastupnica Biserka Perman. Izvolite!
Hvala lijepo. Gospodine predsjedniče, gospodine ministre, kolegice i kolege! Evo, ja ću se potruditi da svoju raspravu doista skratim na najmanju moguću mjeru s obzirom na vrijeme koje smo danas ovdje u sabornici proveli. U politici razvitka poljoprivrede država mislim da mora imati presudnu ulogu. Razvitak poljoprivrede zapravo i nije moguć bez aktivne uloge države. Da je tako govori i primjer Europske unije koja poljoprivrednu proizvodnju subvencionira s više od 100 milijardi eura. Globalne promjene klime dovele su do toga da elementarne nepogode više nisu rijetkost na našim prostorima već se redovito ponavljaju. Iznimka je postala pravilo. Ovisno o godišnjem dobu izmjenjuju se suša, poplave i druge elementarne nepogode koje u potpunosti mogu uništiti poljoprivrednu proizvodnju. Ukoliko ona nije osigurana problem je utoliko veći. Nedavni primjeri prevrtljivosti i snazi prirode u Brodsko-posavskoj i Varaždinskoj županiji gdje su procijenjene velike štete te će za njihovu sanaciju biti potrebno osigurati dvadesetak milijuna kuna samo su upozorenje što nas može čekati u bliskoj budućnosti ali i znak da županije svojim proračunima nisu sposobne same sanirati nastale štete već da je tu svakako potrebna znatna pomoć centralne države. Sredstva koja je država proteklih godina izdvajala za pomoć u otklanjanju posljedica raznih elementarnih nepogoda pretežno za štete u poljoprivredi su se nažalost gubila dok bi stigla do konkretnog korisnika. Dakle, nešto što je bilo planirano u Zagrebu nije se moglo implementirati u jedinicama lokalne samouprave na odgovarajući način. Zato bi cilj ovog zakona u konačnici trebao biti osiguranje stabilnosti poljoprivredne proizvodnje te smanjenje troškova kod prijave nastalih šteta. Novitet koji donosi ovaj zakon je pomoć poljoprivrednim gospodarstvima u pokrivanju police osiguranja. U ocjeni potrebnih sredstava za provođenje ovog zakona predviđa se da za provođenje ovog zakona nisu potrebna dodatna sredstva iz državnog proračuna. No, nameće se pitanje što će biti ako iznosi šteta koje bi trebala podmiriti država premaše predviđena proračunska sredstva. Dobro je da država poduzima mjere kojima se potiče poljoprivredne proizvođače na veće osiguranje poljoprivredne proizvodnje no postavlja se pitanje da li će županijski odnosno gradski i općinski proračuni moći podnijeti nova opterećenja odnosno je li uopće moguće osigurati potrebna sredstva za provođenje ovog zakona. Uskoro ćemo u ovom parlamentu raspravljati o izmjenama i dopunama Zakona o jedinicama lokalne i područne samouprave odnosno o područjima županija, gradova i općina, pa je i ovaj zakon jedan od signala koji pokazuje koliko su želje za vlastitom jedinicom lokalne samouprave često veće od opravdanosti i stvarnih mogućnosti funkcioniranja tih jedinica. Ne vidim nadalje nikakav stvarni razlog zbog kojeg bi se ovlast za imenovanje državnog povjerenstva za procjenu štete od elementarnih nepogoda prenijela sa Sabora na Vladu a objašnjenje da se time skraćuje vrijeme od donošenja prijedloga do realizacije odluke doista ne drži vodu. Jedina moguća posljedica ove odredbe bila bi veća mogućnost manipulacije. Također bi trebalo preciznije utvrditi koje se kulture ne mogu osigurati kao i tko i na koji način ih utvrđuje. Članak 5. ne definira precizno tko su potencijalni korisnici državne pomoći a kako nisu precizno definirani kriteriji tko ima pravo na pomoć ne može se unaprijed ni predvidjeti broj korisnika što smatram važnim za procjenu sredstava koja će se morati osigurati za provođenje ovoga zakona. Ne misli se na siromašne općine koje ne mogu osigurati sredstva ni za neophodne aktivnosti a ovaj zakon će ih obavezivati na pokrivanje troškova u plaćanju police osiguranja do 20% police neovisno o tome što se kaže da će za njih sredstva osigurati državni proračun nisam u to uvjerena. Dakle, trebalo bi utvrditi jedinice lokalne samouprave čiji proračuni ne mogu podnijeti nastanak takvih troškova te njihov udio u osiguranju poljoprivredne proizvodnje prenijeti na državu fiksno. Ovaj prijedlog zakona mogao bi poslužiti u rješavanju još jednog problema hrvatske poljoprivrede a to je prevelika rascjepkanost zemljišnog posjeda. Dodavanjem dodatnih kriterija u članak 5. država bi dodatno utjecala u kojem smjeru želi da ide razvoj poljoprivrede kako bi i na taj način povećali konkurentnost hrvatske poljoprivrede u odnosu na zemlje Europske unije, no naravno to ovisi o strategiji dugoročnog razvitka poljoprivrede u Hrvatskoj. Dakle, želimo li model malih obiteljskih gospodarstva ili želimo razvijati poljoprivredu za 21. stoljeće uvažavajući zakonitost koncentracije zemljišta u toj gospodarskoj djelatnosti. Hvala lijepa.
Hvala. Završni osvrt ministar financija Ivan Šuker. Izvolite!
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Dame i gospodo, hvala na raspravi. Mi ćemo razmotriti sve primjedbe, nedoumice do drugog čitanja i možda i neke riješiti. No, ono što bih želio reći europsko zakonodavstvo ne priznaje potpora u nekakvim ovakvim općim zakonima. Potpore moraju biti regulirane lex specialis zakonom a to je Zakonom o potporama u poljoprivredi i šumarstvu. I nažalost, ovdje se danas cijelo vrijeme upravo taj dio poljoprivrednika želio strpati u ovaj zakon što nažalost ne možemo napraviti jer on je reguliran Zakonom o potporama. Ja bih molio da kad budemo govorili o drugom čitanju da onda raspravimo ovom dijelu a da određene nedoumice koje možda nisu jasno pojašnjenje u zakonu ispravimo i u drugom čitanju donesemo kvalitetan zakon. Hvala.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Prekidam sjednicu. Nastavljamo sutra u 9,30 sa Prijedlogom izmjena i dopuna Državnog proračuna Republike Hrvatske za 2006. godinu i Zakona o izvršenju Državnog proračuna. Prijedlog Zakona o elementarnim nepogodama. Dajem na glasovanje predloženi zaključak: "Prihvaća se Prijedlog Zakona o elementarnim nepogodama. Sve primjedbe, prijedlozi i mišljenja uputit će se predlagatelju radi pripreme konačnog prijedloga zakona." Molim, uključimo se. Možemo glasovati. Rezultat? Sa 76 glasova za, 1 suzdržanih, 15 protiv usvojen predloženi zaključak.