Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 21. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Gregor Židan, Franc Kramar, mag. Karmen Furman, Mihael Prevc, Ivan Hršak, Nada Brinovšek, Franc Rosec in Igor Zorčič. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA – 25. REDNO LETNO POROČILO VARUHA ČLOVEKOVIH PRAVIC REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2019. 25. redno letno poročilo je v obravnavo Državnemu zboru predložil Varuh človekovih pravic. Besedo dajem namestniku varuha človekovih pravic Mihi Horvatu za dopolnilno obrazložitev poročila.
Hvala za besedo. Spoštovani gospod podpredsednik, gospa podpredsednica, spoštovani tudi drugi poslanke in poslanci Državnega zbora ter predstavniki Vlade! Najprej vas prav lepo pozdravljam v svojem imenu, pa tudi v imenu cele institucije Varuha človekovih pravic Republike Slovenije. Danes se v Državnem zboru obravnava 25. redno letno poročilo Varuha človekovih pravic. Ta številka nam nekako pove, da gre za kar precej lep jubilejni dogodek, teh poročil se je namreč zdaj nabralo že kar za četrt stoletja. Je pa ta priložnost vsaj za nas nekako posebnega pomena tudi iz povsem subjektivnih razlogov, in sicer gre za prvo redno leto poročilo, ki je nastajalo in nastalo v času mandata sedanjega varuha človekovih pravic gospoda Petra Svetine, ki je bil ravno tu izvoljen z zgodovinskimi kar 89 glasovi za. Zato mi je še toliko bolj žal, da moram njegovo prisotnost prav na tej današnji seji opravičiti. Kaj naj rečem, tako kot mnogi drugi je tudi on v teh časih epidemije koronavirusne bolezni ob svojem pestrem angažmaju prišel v stik z okuženo osebo in je zato končal v karanteni. Iz istega razloga je seveda potem poprosil mene, da vam to naše letno poročilo predstavim jaz. O tej tako imenovani koronaproblematiki v tem predmetnem letnem poročilu danes ni navedenega ničesar. Razlog je seveda silno preprost – poročilo se nanaša na leto 2019, takrat pa vsaj v teh prostorih ta novi koronavirus ni bil še noben pojem. Tako o spopadanju z izzivi s tem nebodigatreba virusom z vami torej ob kakšni drugi priložnosti, če ne prej, pa ob obravnavi naslednjega letnega poročila. Tudi današnje številke kažejo, da bi se kar znalo zgoditi, da bo ta problematika tudi takrat še zelo aktualna, žal. Če zdaj preidem na predmetno letno poročilo, torej letno poročilo za leto 2019. Najbrž ste vsaj nekateri že opazili, da smo ga zastavili precej drugače, kakor smo doslej zastavljali svoja letna poročila, in sicer na nekako bolj svež način, po eni strani zaradi vseh teh posebnih okoliščin, ki sem jih že prej omenil, kar se jubilejev in podobnih zadev tiče, po drugi strani pa zato, da bi naredili čim bolj dostopnega vsaj v eni izmed verzij za zunanje javnostih, od katerih ste ena izmed pomembnih vsekakor tudi vi. To poročilo je izšlo v dveh različicah, v krajši tiskani, ki smo jo tudi razpošiljali naokoli, in v daljši elektronski, ki je dostopna le na naši spletni strani. V tej tiskani verziji, ki smo jo distribuirali posebej, je le nek splošen komentar stanja po posameznih področjih in s tem povezana naša priporočila. V elektronski verziji je pa za vse tiste, ki jih zanima ozadje za temi našimi končnimi produkti v obliki priporočil in kritik, predstavljeno ozadje, naša argumentacija, konkretni primeri in tako naprej. Pomemben razlog za tak pristop je bil, kot sem že omenil, po eni strani narediti zadevo bolj pregledno, po drugi strani pa je šlo tudi za spoznanje, da tako, kot je šlo prej, ne bo šlo več naprej. Ugotovili smo namreč, da bi, če bi natisnili še ves ta del, ki je zdaj v elektronski obliki, na koncu končali s poročilom, ki bi obsegalo 800 strani. Še ena dodatna pripomba glede teh 800 strani, sliši se seveda veliko, želimo pa seveda posebej poudariti pri Varuhu, da v bistvu ne gre za neko prazno dolgovezenje o kar nečem, samo zato da bi nekomu želeli jemati dih s takimi številkami in podobno, pač pa gre kratko malo za odraz dejstva, da je Varuh v letu 2019 obravnaval kar 4 tisoč 600 zadev. Od tega je bilo slabih 3 tisoč pobud s strani ljudi, ki so menili, da so jim oblasti tako ali drugače nedopustno posegle v njihove pravice. V preostalem delu pa smo seveda ukvarjali tudi z raznimi razgovori, osebnimi, telefonskimi, in pa opravili razne terenske oglede, obiske in nadzore, obravnavali zadeve tudi na lastno pobudo in tako dalje. Pri takem številu je potem jasno, da če se vsako od teh zadev resno obravnava, in mi se seveda trudimo, potem je praktično nemogoče takšen obseg svojega dela stlačiti na manjši obseg. Mnenja smo, da tudi tiste zadeve, ki jih sicer na koncu ocenimo za neutemeljene oziroma neupravičene, terjajo kvečjemu še boljšo argumentacijo, da se ljudje seveda lahko seznanijo, zakaj je Varuh zavzel do njih neko nevšečno stališče. Če se na tem mestu nadalje navežem še na statistiko o kršitvah, ki smo jih pri Varuhu v letu 2019 ugotovili. Zabeležili smo 305 nepravilnosti s strani 48 različnih organov, največkrat je šlo za kršitve načela dobrega upravljanja, otrokovih pravic in pravne ter socialne države. Ko je govora o Varuhovih številkah, moram takoj poudariti, da ta statistika sama po sebi, čeprav je mogoče prikladna za delanje razno raznih enostavnih zaključkov, pravzaprav ne daje pravega odraza stanja na področju človekovih pravic, kot ga ugotavlja Varuh. Eden izmed glavnih razlogov je med drugim v tem, da v bistvu med tistimi zadevami, ki jih Varuh označi na koncu za utemeljene, se vodijo tudi tiste, kjer gre pravzaprav za neko vprašanje oziroma kršitev, ki se je nanašala na veliko večji krog ljudi od tistega konkretnega pobudnika, ki je zadevo pri nas sprožil. To se da lepo ponazoriti, recimo, s primerom, ko Varuh vloži zahtevo za oceno ustavnosti, potem tudi Ustavno sodišče pritrdi, da je dejansko do kršitev ustave prišlo, in ni nobenega dvoma več, da dejansko kršitev obstaja, ne gre torej še vedno za neko mnenje Varuha, ampak je zadeva veliko bolj formalna. Taka kršitev se potem pravzaprav lahko nanaša tudi tisoče in tisoče ljudi, skratka na vse, ki jih je ta zakon, izpodbijan in izpodbiti, naslavljal. V evidenci Varuha in tudi v teh številkah, ki so vam vsako leto potem predstavljene, pa je tudi taka zadeva seveda zavedena le kot ena zadeva, le kot ena kršitev. Tudi konkretno že prihaja do takih zadev v naši praksi, recimo na pokojninskem področju je bil tak primer z našim uspehom pred Ustavnim sodiščem. Prav lahko se zna zgoditi, da bo tako tudi z zadevo iz leta 2019, ko je Varuh vložil zahtevo za oceno ustavnosti tako imenovane uredbe proti hrupu, torej predpisa, ki se nedvomno nanaša pravzaprav na slehernega prebivalca te države. Poanta je torej v tem, da je statistika lahko samo eden od pokazateljev in kot tak torej sam po sebi ne daje nobene podlage za delanje kakšnih definitivnih zaključkov. Tudi s tega razloga je zato tako pomembno, da Varuh v svojih letnih poročilih podrobneje predstavi svoje delo ne le v številkah, ampak predvsem v besedi. Kar se tiče te figurativne besede, bi želel že kar uvodoma takoj pokomentirati še nekaj, kar je najbrž privzdignilo marsikatero obrv, in sicer smo tokrat prvič, tudi to je torej novost v tem poročilu v primerjavi s prejšnjimi leti, da smo v bistvu v središče našega poročanja postavili nek naš izbor posebej ranljivih skupin, ki so se obračale na nas. Gre konkretno za starejše, invalide, otroke, brezposelne, verske skupnosti, etnične in narodne skupnosti, zaposlene, LGBTI+ pripadnike in pa tujce. Pri tem je treba takoj poudarit, da ta naš letošnji izbor ranljivih, nikakor ni mišljen kot izčrpen, saj se pojavljajo določene ranljive kategorije tudi drugod po poročilu, predvsem pa se bo izbor nedvomno spreminjal tudi v prihodnjih letih. No, vsaj v nekaterih pogledih najbrž niti ne, tisti, ki vsaj približno pozna področje starejših, otrok in podobno, ve, da se da kar z gotovostjo v bistvu že zdaj napovedati, da bo tudi v prihodnjem letu nedvomno ta kategorija spet prepoznana kot ranljiva tudi v našem poročilu. Ne gre torej za to, da bi želeli komurkoli odrekati status ranljivega, nasprotno, lahko vam zagotovimo, da če kje, se pri Varuhu zavedamo, da je vsakdo od nas lahko ranljiv na nek svoj način, če za to le nastopijo neke dovolj specifične okoliščine. Gre torej samo za poskus nekega čimbolj reprezentativnega prikaza zadev iz leta 2019, ki so imele za skupni imenovalec neko odločujočo osebno okoliščino, recimo starost ali pa tujski status in tako naprej. V preostalem delu poročila pa svoje predstavljamo tako, kot smo ga doslej, se pravi glede na tip pravnega področja oziroma postopkov. Danes nedvomno ni priložnost, da bi se lahko glede na razpoložljivi čas in ta obseg, ki sem ga prej že večkrat omenil, jaz zdaj spuščal tukaj v to, kaj vse je Varuh v letu 2019 ugotavljal in počel. Nenazadnje to niti ni v bistvu namen te predstavitve, ker naj bi šlo le za neko dopolnilno obrazložitev k temu priporočilu. Zato bi zdaj prešel kar na splošno oceno varuha Svetine, da je v Republiki Sloveniji standard spoštovanja človekovih pravic relativno visok. Tudi tu je treba takoj poudariti, da je poudarek na besedi relativno. Nenazadnje je ravno iz tega našega poročila razvidno, da je še veliko področij, na katerih je treba naredit enkrat več, drugič mogoče malo manj nekih korakov naprej, da bi bil ta standard še višji oziroma da bi ga res bili dejansko deležni vsi vselej, kar bi moral bit seveda nek ideal, h kateremu moramo vsi skupaj stremeti, takšno je vsaj naše mnenje. Če zdaj v bistvu v tej zvezi nadaljujem kar z enim takšnim zelo hitrim preletom nekaterih po oceni gospoda Svetine posebej povednih vsebinskih vidikov poročila. Posebno pozornost smo namenjali socialnemu področju. Tukaj, kot že mnogi drugi pred nami, smo tudi mi ugotavljali, da se revščina povečuje, da gre za večplastno problematiko pri teh socialnih stiskah, ki je seveda ni mogoče enostavno rešiti kar čez noč ali pa z eno potezo. Temu primerno seveda potem naslavljamo na oblasti svoja priporočila za sistemske rešitve. Prav tako smo na tem področju v bistvu kar pogosto opozarjali na problematiko institucionalnega varstva, zlasti starejših oseb. Po naših izkušnjah je ta problematika še vedno zelo pereča, ne samo to, celo poglablja se še. Pri tem nekako zaznavamo, da je najbolj problematičen predvsem ta kadrovski vidik, se pravi, pomanjkanje kadra za vse te potrebe po oskrbi, pomoči in zdravstveni negi teh stanovalcev, ki seveda še vedno naraščajo. Čeprav je mogoče prostorski vidik po naših izkušnjah nekoliko bolj umaknjen, ga vendarle ne gre čisto izpustit. Naj samo omenim, da smo se recimo srečevali tudi z raznoraznimi socialnovarstvenimi zavodi, kjer se je ljudi nameščalo po raznih hodnikih in celo kopalnicah in tako naprej. Moti pa nas tudi, po naši oceni vsaj, že preveč nepregledno zaračunavanje storitev tega institucionalnega varstva. Že nekako zadnjih 18 let je bil odziv vseh vlad do zdaj, da bo vse rešil zakon o dolgotrajni oskrbi, vendar pa tega še ni in pri Varuhu se zato vsaj na tej točki nekako osredotočamo na pozivanje k noveliranju obstoječega Zakona o socialnem varstvu in pa seveda k ustrezni spremembi tehničnih standardov in drugih normativov za izvajanje teh socialnovarstvenih storitev. Večkrat smo tudi že opozorili, da bi šlo spremeniti tudi samo miselnost in se nekako preusmeriti k deinstitucionalizaciji. Tukaj gre namreč za neko zagotavljanje dostojanstva in skrbi za človeka v njegovem lokalnem okolju, torej okolju, kjer se je rodil, kjer je odraščal, kjer je živel in kjer bi, vsaj v večini primerov, bržkone rad tudi zaključil svojo življenjsko pot, ne pa za zidovi neke institucije. Nadalje, kar se tiče področja sociale, je po naši oceni nujna tudi sistemska uskladitev med vsaj tremi zakoni, to je Zakona o socialnem varstvu, ki ureja družinskega pomočnika, Zakona o osebni asistenci, ki določa institut osebnega asistenta, in pa zakona, ki bo urejal dolgotrajno oskrbo. Pri Varuhu človekovih pravic sicer na sistemske pomanjkljivosti instituta družinskega pomočnika opozarjamo zdaj že 12 let in razočarani smo, da tudi v tem zadnjem Predlogu zakona o dolgotrajni oskrbi, če bo prišel, ko bo prišel, vsaj za enkrat ni videti, da bi bila ta naša priporočila dejansko upoštevana. Ocenjujemo tudi, da bi bilo treba spremeniti Zakon o socialnem varstvu na način, da bi bilo v njem opredeljeno izvajanje storitev za osebe po pridobljeni možganski poškodbi kot samostojni socialnovarstveni storitvi, z ustreznimi kadrovskimi in tehničnimi pogoji seveda. Prav tako smo mnenja, da bi bilo treba za celovito obravnavo teh oseb s pridobljeno možgansko poškodbo vzpostaviti mrežo specializiranih regijskih centrov. Glede področja zdravstva, nedvoumno vedno aktualnega področja, želim predvsem spomniti, da je Varuh človekovih pravic Republike Slovenije že od leta 2005 opozarjal in še vedno opozarja na dolgotrajnost postopkov, v katerih organi Zavoda za zdravstveno zavarovanje odločajo o pravicah iz zdravstvenega zavarovanja. Žal je videti, da potrebnih premikov na bolje ni, vsaj ne takih, da bi lahko bili z njimi že zadovoljni. Nenazadnje tudi sam Zavod za zdravstveno zavarovane navaja, da je vsako leto veliko število zavarovancev takih, ki prejmejo odločbo z zamudo oziroma za nazaj. Pri tem pa gre najpogosteje celo za pravico, ki opredeljuje zavarovančevo začasno nezmožnost za delo, ta pa zadeva tako zavarovance kot tudi delodajalce, se pravi problem je dvosmeren. Mislimo, da je res nujno, da Zavod za zdravstveno zavarovanje in pa pristojno ministrstvo čim prej stopita skupaj in najdeta ustrezne rešitve na tem področju. Tudi na področju redkih bolezni je še veliko možnosti za izboljšave, kot smo jih ugotovili. Na vzpostavitev čaka, recimo, še enotni register redkih nemalignih bolezni, ki je bil sicer obljubljen do konca leta 2019, pa ga še ni pa bo sedaj že kmalu spet konec leta 2020. Potem je tu še priprava načrta dela na področju redkih bolezni za obdobje do leta 2030 in vzpostavitev dostopnejše paliativne oskrbe, lokalno gledano seveda, in podobno dalje. Po Varuhovih izkušnjah smo v bistvu tudi letos prišli nekako do zaključka, da se v Sloveniji na številnih področjih čedalje večkrat nekako razkrijejo diskriminacije invalidov. Mnogi se sigurno še spomnite med drugim, da smo že opozarjali na problematiko dostopa do sodišč in podobno. Tukaj nismo brezbrižni do naporov Ministrstva za pravosodje, stanje tukaj se izboljšuje, smo seznanjeni s tem, seveda je še treba neke stvari narediti, ampak vseeno stvari zgledajo spodbudne, se pa še vedno srečujemo tudi s takimi primeri in seveda vsak tak primer je še vedno preveč. Veliko bolj zaskrbljujoče so pa videti stvari na področju šolstva. Ne samo da večina gimnazij v Ljubljani pa tudi širše po državi nima dostopa za gibalno ovirane ali dolgotrajno bolne učence, ampak smo med drugim ugotovili, da ministrstvo nima niti še neke konkretne številke o dostopnosti iz srednješolskih objektov pa tudi ne javnih osnovnih šol. Seveda ob takem izhodišču je situacija za takšne učence lahko težko drugačna ali pa manj klavrna, kakor je, če ne drugega vsaj v smislu nabora nekih možnih šol, kamor bi se učenec lahko vpisal. Prav tako veste, da je Varuh kar šest let opozarjal na diskriminacijo študentov invalidov glede brezplačnih medkrajevnih potniških prevozov. Veseli smo, da je potem, še po dodatnem osebnem angažmaju gospoda Svetine pri takratni ministrici, vendarle prišlo do tega, da ste pred sebe dobili ustrezno novelo, ki ste jo, spoštovani poslanci in poslanke, tudi potrdili in s tem odpravili veliko krivico, kar pri Varuhu seveda pozdravljamo. Skratka, glede na vse do sedaj povedano v zvezi z invalidi in tudi o njih napisano v našem letnem poročilu menimo, da je več kot očitno, da dejansko tudi v Sloveniji potrebujemo neodvisno telo za spremljanje izvajanja Konvencije o pravicah invalidov, ki se ga nekako pričakuje po sedaj veljavnih mednarodnih standardih. Pri Varuhu smo pripravljeni prevzeti tudi tu poslanstvo in dolžnosti, podobno kot smo ga bili pripravljeni prevzeti že pri Opcijskem protokolu o Konvenciji o preprečevanju mučenja, o čemer bo več govoril kolega Šelih v drugi točki. Tudi na področju brezposelnih in zaposlenih ostaja odprtih vedno več kritičnih vprašanj. Vsi seveda že poznamo problematiko neplačevanja prispevkov, pomanjkanja nadzora nad izplačilom plač, potem je tukaj še seveda prekariat na tisoč in eden način. Tukaj je pač na mestu sedaj komentar, da smo pri Varuhu mnenja, da mora biti boj proti prekariatu ena izmed prednostnih nalog države, se pravi, da se zadeve ustrezno zakonsko uredi, prepove pa tudi ustrezno sankcionira oziroma predpiše za to potrebne sankcije. Več besed bi namenil seveda še otrokovim pravicam, iz očitnih razlogov. Tukaj bi lahko rekel, da na splošno ugotavljamo, da bi se morali različni organi, institucije v skrbi za otroke nekako bolj povezovati med sabo. Pogosto smo pod vtisom, da gre nekako za prelaganje odgovornosti za polno spoštovanje Konvencije o otrokovih pravicah oziroma da je to nek nebodigatreba, ki se ga velja ogniti, če se le da, ker seveda s sabo prinaša cel kup nekih zahtev. Ne želimo reči, da kdo to dela iz zle vere, daleč od tega, ampak v praksi pogosto opažamo, da ni prav pogosto uporabljena ta konvencija. Nobena skrivnost tudi ni, žal, da so tudi v Sloveniji otroci, ki živijo v nekih družinah, ki ne zmorejo ali pa celo nočejo ščitit njihovih pravic, in so posledično deležni razno raznih zlorab, tudi v obliki nasilja, zato tudi ob tej priložnosti priporočamo, da se čim prej sprejme zakon, ki bo urejal celostno obravnavo otrok in prič kaznivih dejanj v Hiši za otroke − Barnahus. Nadalje, po naši oceni tudi veljavna ureditev, ko se staršem za čas bivanja ob hospitaliziranem otroku v bolnišnici ne odbori nadomestilo plače za nego otroka, in to ni sprejemljivo po naši oceni, ti starši bi morali biti upravičeni do nadomestila za nego ves čas njihovega spremstva otroka v bolnišnici. Hkrati bi bilo treba po našem prepričanju nujno ustrezno urediti tudi vprašanje pravice do nege širšega družinskega člana, torej ne samo ožjih. Priporočamo tudi, da naj se nemudoma zagotovi ustrezno usposobljene osebe za stalno delo z otroki z motnjo avtističnega spektra. Za ta namen spremljevalec v sedanjem pomenu ne more biti ustrezen in tudi ni ustrezen, to se v praksi kaže v bistvu v tem, da njegovo delovno mesto ni sistemizirano, posledično v bistvu potem takega otroka enkrat spremlja ena oseba, drugič druga oseba, zgodi se seveda tudi, da tak otrok ostane brez spremstva. Ni treba verjetno posebej razlagati, zakaj je to zelo problematično oziroma bi moralo biti nedopustno. In zdaj, ker ti otroci nimajo stalnega spremljevalca, jih potem nekatere šole celo na koncu izključijo, starši zapuščajo službe zaradi šolanja na domu, pritiski pa so veliki in marsikdo jih ne zmore. Na področju otrokovih pravic ne morem tudi mimo instituta zagovorništva otrok, ki ga izvaja Varuh. V tej zadevi lahko povem, da je bilo v letu 2019 kar 65 otrokom, ki so bili v povprečju stari 11 let, dodeljen tak zagovornik. To, menimo, da jasno kaže, da je ta inštitut zagovorništva v bistvu dve leti po njegovi formalizaciji v Zakonu o varuhu človekovih pravic dobro prepoznam, uveljavljen in nenazadnje tudi nujen. Ponavljam, da smo vplivali na vzpostavitev takšnega zagovornika na kar 65 otroških usod, seveda si želimo, da čim bolj pozitivno. Sicer so se pa priložnosti za krepitev glasu otroka ponujale tudi drugje, mi smo jih skušali zagrabiti z obema rokama. En tak primer je bil recimo to, da tudi letos prvič v tem letnem poročilu objavljamo ugotovitve iz 29. nacionalnega otroškega parlamenta, ki je v letu 2019 potekla na temo Šolstvo in šolski sistem. Pristojnim priporočamo, da te predloge in sklepe proučijo in jih ustrezno upoštevajo pri svojih odločitvah, ki se nanašajo na otroke. Se pravi, na ta način ne želimo krepiti samo glasu otrok, ampak tudi zavest, da je prav, da se otroke vključuje v odločevalske procese o vsebinah, ki se nanašajo na njih. Kot vsako leto smo se tudi tokrat veliko ukvarjali s svobodo izražanja, tukaj vsaj sedaj ne bi izgubljal preveč besed, bi pa predvsem pohvalil potezo Državnega zbora, ki je letos julija sprejel svoj etični kodeks ravnanja poslank in poslancev. Nadalje, volilno področje, to postane zelo aktualno vsaj periodično, če ne že tudi vmes, kdaj malo bolj sporadično, ampak tukaj predvsem vztrajamo na tem, da se spremeni volilna zakonodaja tako, da bodo tudi osebe, ki so manj kot 10 dni pred volitvami nepredvideno bodisi dane v pripor, kjer nenazadnje tudi še velja zahteva domneve nedolžnosti, ali pa v bolnišnico in tako naprej, da se jim omogoči, da bodo dejansko lahko izvrševale svojo volilno pravico. Če ponazorimo čisto v nekem življenjskem primeru, take pobude tudi še dobivamo, nekdo ima recimo prometno nesrečo tri dni pred volitvami in ker ni 10 dni pred volitvami napovedal oziroma izrazil namere, da bi glasoval po pošti, se zdaj dogaja, da dejansko na koncu ne more glasovati. Zavedamo se, da gre za zelo občutljivo področje. Polje zakonodajalca, da najde ustrezne rešitve, je seveda tu široko, mi pa si želimo, da najde čim prej takšno, ki bo to pomanjkljivosti v čim večji meri odpravila. Kar se tiče samega pravosodja, bi za enkrat smo zelo na splošno povedal, da zaznavamo pozitivne premike glede sojenja v razumnem času, seveda pa to ne pomeni, da se ne srečujemo več z nekimi posameznimi postopki, kjer se zadeve vlečejo nerazumno dolgo. Potem glede omejitve osebne svobode. Tukaj sta glavna dva faktorja prezasedenost zavoda za prestajanje kazni zapora, v zadnjih časih, moramo reči, tudi zaradi povečanja števila tujcev tam pa tudi zaradi pomanjkanja kadra, in to v več smereh. Torej ne samo pravosodni policisti, zaradi pomanjkanja katerih se potem odpoveduje razne kazenske obravnave na sodiščih in to podaljšuje potem tudi sodne postopke, ker ni mogoče zagotoviti spremstva pripornika na obravnavo, pač pa tudi pri pedagoških delavcih. Skratka, pomanjkanje kadra. Veliko izzivov nas čaka tudi pri nadgradnji forenzične psihiatrije v Sloveniji pa na področju obravnave oseb z najtežjimi motnjami v duševnem zdravju. V letu 2019 je žal, ugotavljamo, zastalo delo delovne skupine za vzpostavitev specializirane enote za obravnavo teh oseb. Tudi v tem primeru nedvomno gre za neko ranljivo kategorijo, ki pa je nismo vključili v tisti poseben izbor najbolj ranljivih. Na področju policijskih postopkov, spet na kratko, smo obravnavali manj primerov kot leto prej, torej manj ljudi se je v zvezi s tem na nas obrnilo v letu 2019. Načeloma lahko pohvalimo vsa prizadevanja glede reševanja pritožb zoper delo policistov. In pa še na področju okolja in prostora; tudi nedvomno vselej zelo aktualno področje. Tukaj je žal najprej zelo črna ugotovitev, da nobeno naše priporočilo iz leta 2018, ki se je nanašalo na Ministrstvo za okolje in prostor, ni bilo uresničeno. Posebej želimo izpostaviti tudi še neustrezno reševanje problematike Celjske kotline in Mežiške doline. Država pa tudi še ni sprejela konkretnejših zakonodajnih sprememb za uresničevanje novega 70.a člena Ustave, ki opredeljuje pravico do pitne vode. Tukaj samo en krajši ekskurz v malo bolj, bom rekel, umazan vidik našega dela v smislu očitkov, da se v zvezi s pitno vodo ponavadi ukvarjamo samo z Romi, da se zanimamo samo za Rome in podobno. To seveda ne drži. Tudi v tem letnem poročilu si lahko preberete o Varuhovih prizadevanjih za zagotovitev pitne vode v neromskih, civilnih ali kakršnihkoli že drugih naseljih, kdo želi temu reči tako, torej gre konkretno za Sveti Tomaž, Rogašovce in podobno. Zelo podobnih očitkov smo deležni tudi na področju tujcev, češ da delamo samo za neke tujske interese, celo proti slovenskim interesom in podobno, kar pa je ravno tako iz trte zvito. Nenazadnje že samo, če se odpre katerokoli letno poročilo Varuha, je precej očitno, da seveda tujska problematika nikakor ni nesorazmerno zastopana v njih. Obstajajo pa seveda tudi še drugi argumenti, recimo ta, da je Varuh v svojih 25 letih sedaj v bistvu vložil že več zahtev za oceno ustavnosti, od tega sta bili pa samo dve, ki sta se nanašali na področje tujcev. Ampak dobro, toliko sedaj za hitri pregled vsebine, ki je bil, še enkrat ponavljam, narejen samo primeroma. Seveda je še cel kup nekih vidikov, ki sem jim sedaj naredil krivico, ker jih pač nisem mogel izpostaviti. V sklepnem delu bi se pa samo še vrnil malo k številkam, in sicer konkretno tistim, da je Varuh v tem svojem letnem poročilu na oblasti naslovil 158 svojih priporočil. Jasno je, da seveda na vsako tako svoje priporočilo gledamo kot na nujno oziroma utemeljeno in dano z namenom, da bi se naposled vendarle v bistvu izboljšalo samo zakonodajo, njeno uresničevanje v praksi ali pa siceršnje poslovanje nosilcev oblasti z ljudmi. Želimo si, da bi preko teh naših priporočil prispevali k temu, da bomo kot družba v vsakem posameznem primeru kar najbolj zadostili vsem potrebnim ustavnim in konvencijskim standardom varstva človekovih pravic pa tudi standardom dobrega upravljanja nekih kršitev, ki ne dosegajo sicer tiste stopnje resnosti, pa so še vedno vredne pozornosti in seveda kličejo po odpravi. Zato tudi vztrajamo na pričakovanju, da bodo vsi tisti, na katere Varuh naslavlja svoja priporočila k odpravljanju tudi tako zaznanih pomanjkljivosti pristopali v dobri veri, sproti in pa tam, kjer se priporočilo ponavlja, tudi aktivneje. Omenil sem že nekaj zadev s kar dolgo brado v naši zgodovini. Tukaj lahko še dodatno izpostavim priporočilo, ki ga ponavljamo že več kot 10 let, gre konkretno za priporočilo glede priprave enotnega predpisa za sanacijo vseh onesnaženih in degradiranih območij v državi. Vlada je tudi tokrat že pripravila svojo odzivno poročilo na to naše letno poročilo za leto 2019 in ta njen angažma pri Varuhu seveda cenimo in pa tudi ponovno pozdravljamo, predvsem v smeri angažmaja Ministrstva za pravosodje, kar se tiče koordinacije vsega tega. Žal pa seveda obenem ne moremo mimo dejstva, da je bilo po njihovi samooceni realiziranih le 21 priporočil Varuha. V primerjavi s tistimi 158, ki sem jih prej omenil, je to seveda malo oziroma mi s tako majhno številko ne moremo biti zadovoljni, sploh če se upošteva, da se jih veliko veleče že iz preteklih let, kot sem že večkrat izpostavil. Seveda razumemo, da tudi realizacija naših priporočil terja nek določen čas, ampak kot rečeno, mislimo, da je številka kratkomalo premajhna. Nenazadnje je glede številnih še vedno aktualnih odprtih Varuhovih priporočil tudi Državni zbor podal priporočilo vsem na vseh ravneh, da upoštevajo ta priporočila Varuha, pa se to še ni zgodilo. Zato lahko rečemo, da gre na nek način tudi za nespoštovanje priporočila Državnega zbora oziroma zdaj že več teh. In ne samo zaradi nerealizacije Varuhovih priporočil, gospe in gospodje, te so, moramo resnici na ljubo priznati, pravno nezavezujoče in se da tudi diskutirati, kako se da zadeve reševati, posebej skrbeti nas pa nedvomno mora, ko gre za to, da vse prevečkrat ne prihaja do realizacije tudi, ko ni več nobenega dvoma, da stanje je protipravno in bi ga bilo treba sanirati. Govorim seveda o zavezi k spoštovanju odločitev Ustavnega sodišča Republike Slovenije, med zadevami, s katerimi se zamuja pri implementaciji teh odločitev Ustavnega sodišča, se najdejo tudi Varuhove. Eden takih je Zakon o duševnem zdravju, tega je Varuh izpodbijal in tudi uspešno izpodbil v enem delu, v katerem ga je tudi izpodbijal že leta 2015. No in zdaj je že več let tudi pretečen rok, ki ga je Ustavno sodišče postavilo za odpravo teh protiustavnosti, pa zaenkrat še ni videti, da se bo to zgodilo prav hitro. Poudariti gre, da gre [[…]]
Prosim vas, da počasi zaključite. Ravno tako vas prosim, da stopite bliže k mikrofonu in govorite malo glasneje, ker se ne sliši skoraj nič. Hvala lepa.
Hvala. Se opravičujem, če bi prej vedel, bi že prej tako stopil. V redu, naj vse samo še strnem v eno zaključno misel. Nedvomno smo mnenja pri Varuhu, da nas vse skupaj čaka še veliko dela na tem področju. Hvala.
Hvala lepa. Poročilo je kot matično delovno telo obravnavala Komisija za peticije, človekove pravice in enake možnosti in pripravila Predlog priporočila Državnega zbora. Besedo dajem podpredsednici Lidiji Ivanuša za predstavitev poročila komisije. Izvolite
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Kot podpredsednica Komisije za peticije, človekove pravice in enake možnosti bom predstavila poročilo k 25. rednemu letnemu poročilu o delu Varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2019. Komisija je na 10. seji dne 7. 10. 2020 obravnavala 25. redno letno poročilo o delu Varuha človekovih pravic za leto 2019, ki ga je ta predložil v obravnavo Državnemu zboru Republike Slovenije v skladu s 43. členom Zakona o varuhu človekovih pravic. Na začetku obravnave predloženega gradiva je besedo dobil varuh. Dejal je, da gre za jubilejno 25. letno poročilo varuha. Obširnejša argumentacija je prvič predstavljena le v elektronski obliki, poročilo pa je skupaj z elektronskim delom obširnejše kot v preteklih letih. Veliko pozornost so namenili najbolj ranljivim skupinam prebivalstva, predvsem njihovim socialnim pravicam. V nadaljevanju je navedel nekaj statističnih podatkov v zvezi z delom Varuha. Obravnavali so 4 tisoč 600 zadev, od tega 2 tisoč 957 pobud, pri tem so ugotovili 305 kršitev in drugih nepravilnosti. Največkrat so se nanašale na kršitev načela dobrega upravljanja, kršitve otrokovih pravic, neupravičenega zavlačevanja postopkov, pravne in socialne države in kršitev pravice do socialnega varstva. Te kršitve so ugotovili pri 48 različnih državnih organih. Poročilo vsebuje 158 priporočil, nekatera od njih se ponavljajo že več kot deset let in taka ignoranca Varuha skrbi. V letu 2019 so obravnavali 238 pobud s področja socialnih zadev, mnoge so se nanašale na institucionalno varstvo starejših. Omenil je nekatera področja, ki bi jih bilo potrebno končno urediti, med drugim je izpostavil neurejen status družinskega pomočnika ter nekatere nerešene probleme, ki se nanašajo na invalidsko, romsko ter otroško problematiko. Nekateri objekti javnih ustanov še vedno niso prilagojeni invalidom, nerešeni ostajajo posamezni problemi v zvezi z varstvom okolja. Varuh je izdal publikacijo, v kateri je povzetek dela in zajema kratko poročilo ter nabor vseh priporočil. Pogosto so bili na terenu in opravili veliko pogovorov z ljudmi, ki iz različnih razlogov ne morejo osebno do Varuha. Obiskali so mnogo ustanov in zavodov. Opravili so 12 poslovanj zunaj sedeža in opravili 168 osebnih pogovorov s pobudniki. Uresničevanja sodb Evropskega sodišča za človekove pravice je statično dobro, saj ostaja le 6 nerealiziranih pravnomočnih sodb, bolj pa je zaskrbljujoče, da je še vedno neuresničenih kar 13 pomembnih odločitev Ustavnega sodišča Republike Slovenije. Na koncu je Varuh izrazil upanje, da bodo organi, na katere se priporočila nanašajo, k uresničevanju le-teh pristopili skrajno resno. Besedo so dobili tudi predstavniki Državnega sveta in predstavniki ministrstev, predstavnik Urada Republike Slovenije za narodnosti, predstavnik Vrhovnega sodišča, Vrhovnega državnega tožilstva, zagovornik načela enakosti. V razpravi, ki je sledila, so članice in člani Komisije podali svoja mnenja in ugotovitve k vsebini poročila. Izrazili so obžalovanje, da vsako leto ostaja toliko nerealiziranih priporočil Varuha. Člani Komisije so prav tako sprejeli priporočila, kjer Državni zbor priporoča vsem institucijam in funkcionarjem na vseh ravneh, da upoštevajo priporočila Varuha človekovih pravic Republike Slovenije, zapisana v 25. rednem poročilu Varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2019. Hvala.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavniku Vlade Maticu Zupanu, državnemu sekretarju Ministrstva za pravosodje, za predstavitev mnenja. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovana oba namestnika Varuha človekovih pravic, poslanke in poslanci, kolegi iz drugih resorjev! Letna poročila Varuha človekovih pravic so pomemben prispevek varstva temeljnih pravic in svoboščin v Republiki Sloveniji. To pa zato, ker izpostavljajo tista področja, na katerih se srečujemo s težavami, in ponujajo mestoma tudi zelo konkretna priporočila za njihovo odpravo. Varuhu se zato zahvaljujem za trud, ki ga s sodelavci vlaga v vsakoletno pripravo poročil. Tudi letošnje leto je priprava skupnega odzivnega poročila koordiniralo Ministrstvo za pravosodje. V okviru te svoje vloge si na Ministrstvu stalno prizadevamo za okrepljeno zavedanje o pomenu medsebojnega sodelovanja. Letos smo v postopku priprave tega odzivnega poročila Vlade tudi prvič sklicali usklajevalni sestanek. Ocenjujemo namreč, da eden največjih izzivov ostaja reševanje tistih problemov, ki terjajo medsebojno usklajevanje in sodelovanje večjega števila resorjev, se pravi tam, kjer ni problem samo za en resor. Skupno odzivno poročilo, ki vključuje še odziv na Varuhovo poročilo o izvajanju nalog državnega preventivnega mehanizma, o tem bo sicer beseda tekla pri naslednji točki današnjega dnevnega reda, je Vlada potrdila na 34. redni seji 30. septembra letos glede na odzive, ki so jih podali resorji. Ker to odzivno poročilo Vlade temelji na samooceni ministrstva in vladnih služb, je opaziti napredek pri uresničevanju priporočil iz Varuhovega poročila za leto 2018. Od 83 priporočil, ki so se v lanskem poročilu Varuha nanašala na Vlado, je bilo v obdobju zadnjega poročanja dodatno v celoti realiziranih pet priporočil, kar pomeni, da znaša skupno število realiziranih priporočil iz leta 2018 15. 22 priporočil je delno realiziranih, kar je 3 več kot lani, število nerealiziranih se je znižalo iz 24 na 11. Za leto 2019 je Varuh podal 147 priporočil, ki se nanašajo na Vlado, po vsebini pa se predvsem dotikajo problematike revščine in prekarnega dela, dolgotrajnosti postopkov v odločanju položaja tujcev, izvrševanje odločb Ustavnega sodišča in Evropskega sodišča za človekove pravice, kjer sicer opaža Varuh napredek, pomanjkanje invalidom dostopnih javnih ustanov, romske problematike, problematika oskrbe z vodo, prezasedenosti zaporov, okoljske problematike in še bi lahko naštevali. Od teh 147 priporočil je po oceni resorjev 21 priporočil realiziranih, 40 jih je delno realiziranih, 35 jih je nerealiziranih, 33 jih predstavlja stalno nalogo. Varuh je v tem letnem poročilu za leto 2019 Vlado tudi dodatno pozval, naj pojasni razloge za nerealizacijo priporočil, ki so bila podana v preteklih poročilih, za katere Varuh ocenjuje, da niso bila upoštevana. Gre za skupno 121 priporočil, ki so bila podana v letih med 2011 in 2018. Vlada je tej pobudi Varuha sledila, tako da so resorji ob letošnjem poročanju ocenili tudi realizacijo v preteklosti podanih priporočil. Po oceni resorjev je 30 priporočil že realiziranih, 35 jih je delno realiziranih, 18 nerealiziranih, 16 jih predstavlja stalno nalogo, realizacija 22 pa je zavrnjena. Preden zaključim, želim izpostavit še nekaj pozitivnih primerov uresničevanja Varuhovih priporočil, ki jih lahko zasledimo v skupnem odzivnem poročilu Vlade. In sicer je Vlada septembra letos potrdila besedilo Zakona o obravnavi otrok in mladostnikov s čustvenimi in vedenjskimi težavami in motnjami v vzgoji in izobraževanju, ki bo vzpostavil sistemsko rešitev njihove celostne obravnave. V skladu s priporočilom Varuha je bila tudi priznana davčna olajšava za preživljanje družinskih članov davčnega zavezanca, staršev in posvojiteljev, in sicer neodvisno od tega, ali živijo z zavezancem v skupnem gospodinjstvu ali pa v institucionalnem varstvu. V koordinaciji Ministrstva za pravosodje je bil pripravljen tudi Predlog zakona o celostni obravnavi otrok, ki so žrtve in priča kaznivih dejanj, v tako imenovani Hiši za otroke. Zakon je že prestal prva usklajevanja in je deležen zelo široke podpore strokovne javnosti. Ministrstvo za delo pa je pristopilo k sofinanciranju projekta MAPA, katerega cilj je pridobiti celovit in multidisciplinaren vpogled v stanje prekarnosti v Sloveniji. Projekt je v zaključni fazi, na njegovi podlagi pa bodo oblikovani predlogi za omejevanje negativnih učinkov prekarnosti. Da ne bom predolg, danes so z menoj tudi predstavniki drugih vladnih resorjev in če bo pač potrebna kakšna dodatna obrazložitev s posameznega področja, jo boste dobil. Hvala, toliko uvodoma.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Levica in Primož Siter. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovani zbor, pozdravljeni! V Levici samo pozorno preučili 25., jubilejno, poročilo Varuha človekovih pravic. Zanj želimo najprej izreči zahvalo in vso podporo Varuhu glede novih priporočil. Smo pa seveda istočasno tudi zaskrbljeni, ker se predhodna priporočila slabo uresničujejo in ne izvajajo. Kot je razbrati, je prvo po neodzivnosti znova Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, kar resnično obžalujemo. Varuh je leta 2019 ugotovil 305 kršitev človekovih pravic in temeljnih svoboščin, in sicer pri 45 organih, daleč največ torej pri Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti – 63, sledita pa lokalna samouprava z 19 in sodišča z 18. V letu 2019 je obravnaval 119 zadev manj kot leto pred tem, kar pomeni 2,5-odstotno zmanjšanje. V poročilu za 2019 je Varuh podal veliko število priporočil – 158. Poročilo odstira pogled v delovanje državnih organov, ugotovitve pa so kočljive. Iz predhodnih let se ponavlja problem neodzivnosti posameznih ministrstev in drugih organov ter slaba realizacija Varuhovih priporočil, ki se vlečejo iz leta v leto. Varuh Vladi tokrat predlaga, naj v odzivnem poročilu pojasni razloge, zaradi katerih pretekla priporočila niso bila uresničena, in zagotovi, da pristojni organi čim prej odpravijo protiustavnosti, ugotovljene z odločbami Ustavnega sodišča, in pravočasno izvršijo sodbe Evropskega sodišča za človekove pravice proti Sloveniji. V Levici ugotavljamo, da po tolikih letih nespoštovanja priporočil, Varuhovi pozivi delujejo že kot moledovanje, neodzivnost oblasti pa kot napuh in čista ignoranca. Pomembno je Varuhovo opozorilo o vlogi druge generacije človekovih pravic, torej ekonomskih, socialnih in kulturnih pravic, kot enakovrednega dela pravic iz prve generacije človekovih pravic, torej državljanskih in političnih. Strinjamo se z Varuhom, da je njihovo uresničevanje pogosto manj pregledno, zato spoštujemo Varuhovo opozorilo, da Slovenija še ni ratificirala Izbirnega protokola k mednarodnemu paktu o ekonomskih, socialnih in kulturnih pravicah. Konvencija o človekovih pravicah je namreč namenjena predvsem varstvu pravic prve generacije, izpušča pa ekonomski, kulturni in socialni vidik. Zaskrbljeni smo, ker Varuh znova opozarja, da pravna in komunalna neurejenost romskih naselij še vedno ogrožata uresničevanje človekovih in posebnih pravic romske skupnosti. Veseli nas, da Varuh priporoča naj Medresorska delovna skupina za preučitev pravnega priznanja spola delo konča že v letu 2020 in naj pristojno ministrstvo še v istem letu pripravi predlog zakona, ki bo urejal pravno priznanje spola, na kar smo v Levici opozarjali že večkrat. Vse bolj očitna je diskriminacija invalidov. Ta najbolj slabo vpliva na njihovo zaposljivost, dostop do grajenega okolja in javnih površin, dostop slepih in slabovidnih do televizijskih programov in tako naprej. Izkazalo se je celo, da Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport sploh ne razpolaga z številko o dostopnosti osnovnih in srednjih šol. V Levici opozarjamo na slabe razmere v azilnem domu, ki ga je tudi Varuh obiskal in ugotovil več nepravilnosti pri delu policistov, na primer izdaja sklepov o pridržanju, vprašljiva seznanitev s pravicami pridržanih oseb in tako dalje. Dodatno pozornost je Varuh v letu 2019 namenil tudi obravnavi mladoletnikov brez spremstva v policijskih postopkih. Žal, neuresničeno je priporočilo o pripravi sistemske rešitve za ustrezno nastanitev mladoletnih tujcev brez spremstva in za sprejem ukrepov za spoštovanje največje koristi mladoletnih tujcev, tudi z nameščanjem v primerne ustanove namesto v Center za tujce. V Levici še posebej opozarjamo na problem revščine starejših, ta je med starejšimi višja kot med ostalim prebivalstvom. Z dohodkom, nižjim od praga revščine, je v začetku leta 2019 živelo 268 tisoč prebivalcev Slovenije, med temi je kar 89 tisoč upokojencev. Opozarjamo, da kljub temu da se revščina v grobem sicer zmanjšuje, temu ni tako pri upokojencih. Tam ostaja enaka oziroma se celo povečuje. Menimo, da so temeljni vzrok revščine pri upokojencih seveda nizke pokojnine. Revščina starejših žensk pa izhaja poleg tega tudi iz plačne neenakosti, plačna vrzel, vidna v razlikah plačila po spolu, se namreč nadaljuje v pokojninsko vrzel. Velika večina starejših tudi sploh ne pozna možnosti uveljavitve pravice do varstvenega dodatka. Varuh tudi poziva Vlado, naj zagotovi cenovno dostopne storitve za starejše in invalide, da bi lahko uveljavljali pravico do samostojnega življenja in vključenosti v svoje skupnosti, ter ukrepe za ureditev področja dolgotrajne oskrbe. Glede pokojninskega zavarovanja oziroma priznanja dokupljene delovne dobe, pa Varuh ugotavlja, da ni pravne podlage za razlikovanje med zavarovanci ZPIZ, ki so dobo dokupili, in tistimi, ki so bili prostovoljno vključeni v pokojninsko zavarovanje. V Levici menimo tudi, da je še posebej akutno vprašanje prekarnih oblik zaposlitve, kjer mislimo tudi na razne oblike samozaposlitve, ki ne prinašajo socialne in ekonomske varnosti in vodijo v ogroženost posameznic, posameznikov in njihovih družin. Zato nas veseli, da Varuh priporoča Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnost, naj zakonsko opredeli prekarnost in prepove prekarna razmerja, hkrati pa predpiše tudi sankcije za kršitve te prepovedi. Prav tako priporoča Vladi, naj prouči možnosti za obravnavo in preprečevanje vseh oblik šikaniranja in trpinčenja na delovnem mestu ter za to pooblasti en organ. V poročilu so upoštevane ranljive skupine, brezposelni, otroci, invalidi, starejši, verske skupnosti, narodne in etnične skupnosti in tujci ter problem večkratne diskriminacije, kjer je posameznik diskriminiran na podlagi več osebnih okoliščin hkrati, na primer otroci invalidi, starejše ženske, romski otroci. Ta okoliščina se pri delu različnih organov pogosto ne upošteva, čeprav Zakon o varstvu pred diskriminacijo to obliko diskriminacije opredeljuje kot hujšo obliko. V Levici zelo podpiramo priporočilo Varuha Ministrstvu za zdravje, naj v spremembah Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju uredi nadomestilo za nego starša hospitaliziranega otroka v najkrajšem možnem času, in sicer tako, da bodo starši, katerih otroci so hospitalizirani, upravičeni do nadomestila za nego ves čas njihovega spremstva otroka v bolnišnici. Na področju nasilja v družini je Varuh je obravnaval več prijav kot v prejšnjih letih, porast pa je vreden vse skrbi. Čeprav je zakonodaja s področja nasilja v družini in nasilja nad ženskami razmeroma dobra, pa zgolj zakonodaja ne zadošča. Potrebnega je več usposabljanja strokovnega kadra v različnih ustanovah, da bi zakonodaja bila tudi implementirana. V Levici opozarjamo tudi na problem otrok, žrtev kaznivih dejanj nasilja in spolnega nasilja, katerih povzročitelji so starši, ter na problem femicida, o katerem se povsem molči. V Levici bomo 25. poročilo varuha podprli. Hvala lepa.
Stališče Poslanske skupine Nove Slovenije − krščanskih demokratov bo predstavil Andrej Černigoj. Izvolite.
Spoštovani gospod predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovana namestnika Varuha človekovih pravic gospod Miha Horvat in gospod Ivan Šelih, spoštovani zbor! Urad Varuha človekovih pravic deluje že 25 let in danes v hramu demokracije obravnavamo poročilo. Ob tej srebrni obletnici urada in današnji predstavitvi 25. rednega poročila vam v imenu Nove Slovenije − krščanskih demokratov iskreno čestitamo. Ker namestnika Varuha človekovih pravic danes v Državnem zboru predstavljata dve poročili Varuha človekovih pravic Republike Slovenije, bom pri tej točki predstavil stališče poslanske skupine k obema. Poslanstvo Varuha človekovih pravic je varovanje dostojanstva slehernega človeka v Republiki Sloveniji. Zato je naloga urada, da izvaja nadzor nad ravnanjem vseh vej oblasti v naši državi ter nad morebitnimi posegi v človekove pravice in temeljne svoboščine posameznikov. Kazalniki delovanja 2 tisoč 628 vhodnih dokumentov, 9 tisoč 613 izhodnih dokumentov ter več kot 9 tisoč 500 klicev v letu 2019 kažejo, da čeprav smo v Sloveniji imeli rekorden proračun, težave še vedno obstajajo in kot država imamo še veliko dela, saj nas Varuh v poročilu seznanja z 2 tisoč 957 pobudami in 158 priporočili. V Novi Sloveniji − krščanskih demokratih pozdravljamo poročili Varuha človekovih pravic Republike Slovenije, obenem pa ob nesluteni razsežnosti nevidnega sovražnika covid-19 in samorazpustitvi prejšnje vlade stremimo k čimprejšnji izpolnitvi predlaganih priporočil Varuha. Ponosni smo na delo ministra Janeza Ciglerja Kralja, ki s svojo ekipo rešuje problematiko starejših v Republiki Sloveniji. Zadnji dom za starejše je bil v Sloveniji zgrajen leta 2008, ko je pristojni resor vodila ministrica iz vrst Nove Slovenije. Krščanski demokrati bomo s trdim delom tudi v tej vladi poskrbeli za nove domove starejših, in sicer smo se v koalicijski pogodbi zavezali, da zgradimo pet novim domov. Izboljšanje kadrovske situacije v domovih starejših občanov je zaradi zanemarjenja tega področja zadnjih 20 let izrazito slaba. Sedanja vlada in minister Nove Slovenije so zagotovili dodatnih 30 milijonov evrov sredstev. Izzivov se nismo ustrašili, zato podpiramo prehod iz institucionalnih na skupnostne storitve, kjer je Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti po dolgem času v proračunu Republike Slovenije iztržilo dobrih 21 milijonov za zagotavljanje dnevnih oblik varstva za osebe, starejše od 65 let. Kot družba moramo stremeti v smeri samostojnega življenja starejših ob podpori lokalne in domače skupnosti. V Novi Sloveniji se zavedamo dolgotrajnega vprašanja, povezanega z družinskim pomočnikom oziroma pomočnico. Družinski člani, ki s srčnostjo in v domači oskrbi skrbijo za varovanca, so premalo cenjeni in finančno podplačani. Zato nas veseli obljuba Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti ter ministra Cigler Kralja, da bodo rešitve poskušali najti v roku šestih mesecev. Krščanski demokrati zagovarjamo svobodo izražanja, ki ima posebno mesto v poročilu. Strinjamo se s trditvijo, da je naša pravica, da povemo svoje mnenje, a obenem naša dolžnost, da ga izrazimo na dostojen način. Zelo smo zaskrbljeni, ker je etika javne besede prav tukaj v hramu demokracije izgubila svoj pomen. Žalosti nas, da čeprav smo sprejeli Etični kodeks delovanja poslank in poslancev, med nami sedijo poslanci, ki načrtno, ponavljajoče in brez vesti po izboljšanju še naprej s svojim zgledom delijo slovensko javnost. Tako smo bili vsi priča, ko se je v tem prostoru, po latinsko agora, kjer poteka politično življenje, besedna konfrontacija prelevila v silo in vandalizem. Drugo poročilo, ki ga Varuh pripravlja že 12. leto, urad izvaja na področju Državnega preventivnega mehanizma po Opcijskem protokolu h Konvenciji Organizacije združenih narodov proti mučenju in drugim krutim nečloveškim ali poniževalnim kaznim ali ravnanju. Vseli nas, da poročilo ugotavlja, da zlasti obiskane ustanove uspešno poskušajo sprejeti predlagana priporočila in so pripravljena na sodelovanje in izboljšavo. Zavedamo pa se tudi, da bo tukaj potrebno narediti tudi nekatere prepotrebne sistemske spremembe. Ugotovitev, da Državni preventivni mehanizem na vseh svojih obiskih ni ugotovil primerov mučenja ali drugega krutega kaznovanja oziroma ravnanja, kaže na visoko raven spoštovanja človekovih pravic v Republiki Sloveniji. Zavedamo pa se, da bo potrebno vložiti dodaten trud na področju dela z dementnimi osebami. Pozdravljamo poročilo, ki je zasnovano in oblikovano na malce bolj svež način, predvsem pa je bralcu v taki obliki hitreje dostopna iskana materija. Podpiramo odločitev za skrajšano tiskano in daljšo elektronsko verzijo, ker s tem tudi vi aktivno skrbite za varovanje in ohranjanje okolja. V Novi Sloveniji – krščanski demokrati smo veseli, da je peti varuh človekovih pravic specialni pedagog in človek kompetenc ter bogatih delovnih izkušenj. S svojim delom opravičujete našo podporo in najvišjo podporo poslancev Državnega zbora pri lanskoletnem imenovanju. Za konec, poslansko skupino veseli, da Varuh človekovih pravic v poročilu ugotavlja, da je standard človekovih pravic relativno visok, vendar se vsi zavedamo, da je vedno prostor za izboljšave. V Novi Sloveniji – krščanski demokrati smo mnenja, da se o spoštovanju človekovih pravic v Republiki Sloveniji ne bi smeli pogajati. Zato bomo obe poročili podprli. Obenem vam za konec želimo uspešno delo in čim hitrejše reševanje ugotovljenih krivic tudi v prihodnosti. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek bo predstavil Vojko Starović. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani! Dovolite mi, da se najprej zahvalim Varuhu človekovih pravic, ki s svojim delovanjem omejuje oblastno samovoljo pri poseganju v človekove pravice in temeljne svoboščine, za njegovo delo in za posredovano konsistentno, informativno in natančno poročilo, s katerim nastavlja ogledalo naši družbi. Iz poročila je sicer razvidno, da smo v Sloveniji na nekaterih področjih naredili korake naprej, vendar pa je še vedno preveč zadev, na katere Varuh opozarja iz leta v leto, pa se ne spremenijo. Težave na področju invalidskega varstva, pokojninska problematika, področje zdravstvenega varstva, ki ne kažejo omembe vrednih napredkov, so ta področja. Tudi stopnja revščine je velika in je nismo uspeli omejiti. Problematika revščine najbolj zadeva starejše, ki naj bi jim v solidarnostni skupnosti šla posebna skrb. Stiske, ki jih starejši doživljajo zaradi osamljenosti in izključenosti, so vse prevečkrat preslišane. V SAB si želimo, da bi vsak upokojenec s svojo pokojnino lahko plačal oskrbnino v domu ali doma in mirno preživel jesen svojega življenja; tako bi razbremenili tudi sedanjo in prihodnjo delovno aktivno generacijo. V Poslanski skupini SAB menimo, da bi ureditev dolgotrajne oskrbe na zakonski ravni omilila marsikatero stisko, zato se pridružujemo pozivom Varuha k ureditvi tega področja. Zakon, ki bi dokončno uredil področje dolgotrajne oskrbe, osebne asistence in zavarovanje za dolgotrajno oskrbo, je namreč eden tistih, ki jih predolgo čakamo. O Zakonu o dolgotrajni oskrbi, s katerim bi opredelili in poenotili sistem storitev in ukrepov, namenjenih osebam, ki so zaradi različnih razlogov dlje časa ali trajno odvisne od pomoči drugih oseb pri opravljanju osnovnih in podpornih dnevnih opravil, se pogovarjamo že petnajst let. Nedopustno je, da trenutno nimamo urejenega celovitega sistema dolgotrajne oskrbe. Storitve dolgotrajne oskrbe, prejemki in financiranje so zajeti v strukturah zdravstvenega varstva, v socialnem in starševskem varstvu, pokojninah in invalidninah, vsako od teh oblik pa pokriva posebna zakonodaja. Storitve dolgotrajne oskrbe so tako zagotovljene v obliki različnih javnih ugodnosti, namenjenih reševanju potreb po dolgotrajni oskrbi. Stanje resnično ni zadovoljivo. Še posebej vse te naštete problematike tudi pri epidemiji covid-19 in krizi, ki se nam obeta, ostajajo več kot aktualne. Še več, menimo, da je epidemija razgalila dodatne pomanjkljivosti našega socialnovarstvenega in zdravstvenega sistema. Zato se strinjamo z opozorili Varuha tudi na področju zdravstva. Sam bi opozorilom Varuha, ki so sicer iz lanskega leta, ko še ni bilo covida-19, dodal še trenutno epidemiološko situacijo in vedno slabšo dostopnost do zdravstvenih storitev. Področje dostopnosti je ena kritičnih točk zdravstvenega sistema in zdravstva nasploh. Težave se začnejo že na primarni ravni, kar pomeni, da bolniki v obravnavo sploh ne vstopajo. Število diagnosticiranih onkoloških bolnikov se je zaradi nedostopnosti obravnave od aprila do danes zmanjšalo za tretjino, ampak na žalost ne zato, ker bi se stanje izboljšalo na področju rakavih obolenj, pač pa zato, ker bolniki do diagnoze sploh ne pridejo. Preden zaključim, se bom dotaknil še pomena etike javne besede. Časi, ki prihajajo in smo jim priče, v naša življenja vnašajo negotovosti, stiske in stresne situacije. Marsikomu ni lahko, zato svoje nezadovoljstvo izražajo na različne načine, tudi žaljive. In marsikatera javna osebnost tudi iz sveta politike pri tem ni izjema. Zavedati se moramo, da se vsaka pravica, tudi pravica do svobodnega izražanja, konča tam, kjer se pravica nekoga drugega začne. Varuh priznava kot legitimno pravico vsakogar, da pove svoje mnenje, a ima slednji obenem tudi dolžnost, da svoje mnenje izrazi na dostojen način. Zato pozivamo, bodimo strpni in spoštljivi, tudi način komunikacije namreč odraža raven kulture neke skupnosti, neke družbe. Če povzamem. Z mnogimi izzivi smo se že uspešno spopadli, mnogo pa jih je še pred nami. Upam in želim, da bo naslednje Varuhovo poročilo krajše, razprava pa bo potekala v korakih, ki smo jih storili zato, da ljudje v tej državi bivajo in živijo kakovostneje in bolje, brez večjih kršitev človekovih pravic in svoboščin. Varuhu pa še naprej želimo uspešno delo. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Jurij Lep. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, Varuha človekovih pravic, kolegice in kolegi, vsem skupaj lep pozdrav! Ustava v Republiki Sloveniji določa človekove pravice in temeljne svoboščine. Vsakemu posamezniku mora biti zagotovljena enakost pred zakonom, nedotakljivost človeškega življenja, varstvo osebne svobode, prepoved mučenja, svobodo gibanja, pravica do zdravstvenega varstva, izobrazba in šolanje ter še številne druge pravice. V Sloveniji vsakega posameznika obravnavamo enako, ne glede na njegovo narodnost, raso, spol, jezik, vero, politično ali drugačno prepričanje, gmotno stanje, izobrazbo, rojstvo, družbeni položaj, invalidnost ali katero drugo okoliščino. V Poslanski skupini Desus smo zadovoljni nad preglednostjo in podrobnostjo 25. letnega poročila Varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2019 in nad dodatnim povzetkom o delu Varuha človekovih pravic, ki na kratko izpostavi problem v naši slovenski družbi. Na žalost je iz poročila razvidno, da se v Sloveniji še vedno konstantno srečujmo z marsikaterimi ponavljajočimi se izzivi. V središču pozornosti so najbolj ranljive skupine populacije, starejši, brezposelni, otroci, verske in različne etične skupnosti ter druge skupine, ki terjajo še dodatno skrb. Število kršitev, ki jih je ugotovil Varuh je še vedno veliko, kar 305 kršitev pravic, ki jih je povzročilo 48 različnih organov. Na žalost so se te kršitve nanašale tudi na otrokove pravice, pravice invalidov in izzivov s starejšimi. Varuh je podal tudi 158 priporočil, ker se nekatera že več let tudi ponavljajo. V Poslanski skupini Desus smo bili še posebno pozorni na področje socialnih zadev in varstva starejših oseb. Problematika starejših se še kljub temu, da so glavna tema različnih političnih strank, ni izboljšala, predvsem razmere v domovih za ostarele, kjer se spopadajo s pomanjkanjem kadra, kar posledično vodi v slabšanje življenjskih razmer. Varuh se je še posebej zavzel za sprejetje ukrepov za dolgotrajno oskrbo in za ustrezne kadrovske normative v domovih za ostarele. V Poslanski skupini Desus smo veseli, da smo v koaliciji naredili velik premik k sprejetju Zakona o dolgotrajni oskrbi. Zavedamo se, da je pot do končne rešitve še dolga in trnova, vendar so ti prvi koraki vedno najpomembnejši. Zato velja reči pohvalo ministru za zdravje in njegovi ekipi, ki ob dnevnem spopadanju z epidemijo koronavirusa delajo tudi na Zakonu o dolgotrajni oskrbi. Z žalostjo pa spremljamo čedalje večjo prisotnost diskriminacije invalidov. Osnovne dejavnosti, ki so nam samoumevne, so invalidov večkrat onemogočene. Tako so še vedno vidne težave pri fizični dostopnosti do sodišč in tudi do osnovnih izobraževalnih ustanov. Ugotoviti je treba, da so nekatera priporočila Varuha dobila oziroma dobivajo svoj epilog. Se pa zavedamo, da bodo marsikatera priporočila tudi letos preslišana. Počasno delo organov in nerazumno dolge obravnave s prekoračitvami vseh razumnih zakonskih rokov prevečkrat vodijo v nesmiselno dolge birokratske zaplete. Že osnovno načelo, da je Slovenija pravna in socialna država, je še vedno prevečkrat prekršeno. A napredek je viden in izpostaviti moramo tudi dobro. V Poslanski skupini Desus zato prepoznavamo veliko delo, ki ga je opravil Varuh človekovih pravic v preteklih letih. Ravno njegove pobude in opozarjanje na krivično stanje so tisto, kar nas opominja, da se moramo kot država vedno znova truditi za izboljšanje stanja. Zato upamo, da ne bo ostalo le pri dobronamernosti zapisanega in obljubljanju vsakokratne oblasti po izboljšanju stanja. V Poslanski skupini Desus smo zadovoljni nad temeljito pripravljenim poročilom in delom, ki ga je opravil Varuh človekovih pravic. Vsako leto se vidi večja prepoznavnost dela in pomena Varuha v javnosti. Njegova poročila nam morajo biti vsem opomin, da se moramo za sočloveka še bolj potruditi. Gospod varuh, vam in vaši ekipi v imenu Poslanske skupine Desus želim vse dobro in upam, da boste svoje delo še naprej opravljali s takšno vnemo, kot ste jo izkazali v prvem letu svojega delovanja. Želim pa vam tudi, da boste čim prej postali zopet aktivni. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Dušan Šiško. Izvolite.
Dober dan, vsem skupaj! V letu 2019 je bilo novih priporočil 158, vprašanje pa je, ali jih bodo pristojni organi vzeli dovolj resno ali ne, kajti vidimo, da se kar nekaj priporočil vleče že od leta 2013. Lahko se zamislimo, da kar 13 odločitev Ustavnega sodišča ostaja neuresničenih. Na področju romske problematike ne bom izgubljal besed, kajti, še do današnje dne nismo dobili obrazložitve, za kaj je namenjen denar, čeprav smo na pododboru pred več kot enim letom zahtevali obrazložitev. Podobno kot glede Romov, je Varuh tudi glede tujcev, migrantov deležen raznih očitkov zaradi pretiranega zavzemanja zanje, ker bolj varuje tuje interese kakor slovenske. Treba je poskrbeti najprej za našo državo in državljanke in državljane, ranljive skupine, kamor sodijo starejši, invalidi, otroci. Prav absurdno je, ko smo videli, kakšen tedenski jedilnik imajo migranti in kaj jedo naši starostniki v DSO. Sram nas je lahko. V praksi se pojavlja še ena pereča težava, in sicer dolgotrajnost postopkov odločanja. Med drugimi se je ukvarjal tudi z večno temo prijave prebivališča. Na to temo smo v Slovenski nacionalni stranki naslovili tudi pisno poslansko vprašanje na Vlado v zvezi z evidencami upravnih enot. Še naprej bomo raziskovali to zatečeno stanje v naši družbi. Nedavno nazaj so v Posavju, od koder prihajam, na naslovu v Krškem odkrili, da je prijavljenih 256 tujcev, kar je rekord, in to ni izjema. Tudi v raznih hišah je prijavljeno več kot 12 do 20 tujcev. Nedopustno je, da jim to služi kot odskočna deska za delo v Sloveniji, Evropski uniji ter za nekatere socialne transferje. Apeliram na vas, da se slednje mora enkrat za vselej končati in naj pristojni inšpektorat začne delat. Nazorno se vidi, da je Varuh bolj malo delal zunaj sedeža, saj je obiskal nekaj domov za starejše, varstveno delovnih centrov, zavodov za usposabljanje, delo in varstvo. Na določenih krajih pa očitno ni bil, ker si tja tudi policija ne upa. V mislih imam primere obiskov v romskih krajih. Največ, kar 63 od 305 ugotovljenih kršitev človekovih pravic in temeljnih svoboščin ali drugih nepravilnosti, je bilo ugotovljenih pri organu Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Varuh se je zavzel tudi za sprejetje ukrepov za dolgotrajno oskrbo, o čemer se že populistično razglablja, ter za ustrezne kadrovske normative v domovih, kar je nujno predvsem v času covida-19. Za podprograme je Varuh porabil 2 milijona 828 tisoč 403 evre, od tega je šlo 8 tisoč 62 evrov za sodelovanje z nevladnimi organizacijami. Menimo, da gre za metanje davkoplačevalskega denarja za prazen nič. Glavni srž problema naših zaporov in njihovih oddelkov, ostaja prezasedenost, tudi na račun občutnega povečanja števila tujcev, katerih obravnava nam prinaša dodatne težave in pomanjkanje kadra na vseh področjih dela, varnosti in seveda stroški. Hvala za pozornost.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti bo predstavil Felice Žiža. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, hvala za besedo. Spoštovani vsi prisotni! Egregio Vice Presidente della Camera di Stato, grazie per la parola. Un cordiale saluto a tutti i presenti! Tisztet Hölgyeim és Uraim! Varuh človekovih pravic ima izjemno pomembno vlogo pri nadzoru nad uresničevanjem varstva avtohtonih narodnih skupnosti, njihovega položaja in posebnih pravic na državni ravni in na področju občin, v katerih živita omenjeni narodni skupnosti. Le s celovitim sistemom nadzora je mogoče odpraviti razkorak med normativnimi akti varstva avtohtonih narodnih skupnosti in njunimi pripadniki ter uresničevanjem teh odločb v vsakdanjem življenju. V poslanski skupini smo zadovoljni s sodelovanjem Varuha človekovih pravic z avtohtonima narodnima skupnostma in njunimi pripadniki, kar je razvidno tudi iz njegovih letnih poročil. V 25. rednem letnem poročilu Varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2019 pozdravljamo obravnavane primere in priporočila o uresničevanju posebnih pravic avtohtonih narodnih skupnosti na področju uradne rabe in javne rabe jezikov v narodnih skupnostih na območju občin, v kateri živita avtohtoni narodni skupnosti, ter rabe simbolov narodnih skupnosti na teh območjih. Primer koprske območne enote Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije je simptomatičen za vso državno upravo, lokalno samoupravo, pravosodje in preostali javni sektor. Obrazci, ki so največkrat priloga podzakonskih aktov, niso dvojezični. Slovenske obrazce, žal samo nekatere, se na to prevaja v italijanski in madžarski jezik, to pa je v nasprotju z ustavo. Ustavno sodišče je namreč v odločbi leta 2006 izrecno določilo, da italijanščine in madžarščine ni dopustno ob slovenščini uporabljati kot prevod, ampak mora zakon določiti neposredno uporabo obeh jezikov. Skratka, vsi obrazci kot priloga podzakonskim aktom morajo biti dvojezični in na istem listu. Ti morajo na to še biti na voljo uporabnikom v okvirju e-poslovanja in na uradih in ustanovah. Močno šepa uradna in enakopravna raba italijanskega in madžarskega jezika v sodnih postopkih na sodiščih na območnih občin, v kateri živita obe narodni skupnosti. Tretje priporočilo sledi večletnim pobudam avtohtonih narodnih skupnosti, da se na območjih občin, v kateri živita avtohtoni narodni skupnosti, skladno z zakonom poleg zastave Republike Slovenije stalno izobesi zastavo avtohtone narodne skupnosti za označevanje vseh poslopjih državnih organov, organov samoupravnih lokalnih skupnosti in drugih oseb javnega prava. Poslanska skupina italijanske in madžarske narodne skupnosti se Varuhu človekovih pravic iskreno zahvaljuje za posebno pozornost pri nadzoru nad uresničevanjem varstva avtohtonih narodnih skupnosti v Republiki Sloveniji in želi dobro in uspešno delo naprej. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavila Lidija Ivanuša. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Poslanke in poslanci, lep pozdrav! Kot prvo bi želela pohvaliti delo in poročilo Varuha za leto 2019. Poročilo, ki ste ga predložili letos, je jasno, izčrpno in sistematično. Na njegovi podlagi, na podlagi vaše predstavitve si brez težav lahko ustvarimo sliko o aktualnem stanju naše družbe. Glede neuresničenih preteklih priporočil Varuha je potrebno poudariti, da so nekatera področja Varuhovega poročila tako kompleksna, da je za popravo krivic vseh ranljivih skupin potrebna sistemska sprememba področne zakonodaje, kar pa terja veliko strokovnega in političnega napora kot tudi časa. V Poslanski skupini SDS se tega zelo dobro zavedamo in smo s svojimi predlogi vedno stremeli k temu, da bi se kršitve človekovih pravic na vseh področjih čimprej popravile oziroma da do njih niti ne bi prihajalo. K zaskrbljujočemu porastu, poudarjam, raznovrstna in večplastna revščina je v veliki meri gotovo prispevala sistemska neodzivnost pristojnih organov in njihovo slabo in pomanjkljivo sodelovanje med resornimi ministrstvi, na kar Varuh še posebej opozarja. Posledica tega je, da so pretekla priporočila neizvedena. Varuh v letošnjem letu predstavlja kar 158 novih priporočil, kar kaže na to, da se kot družba soočamo s precejšnjimi spremembami in izzivi. Poudarjena večplastnost in raznolikost revščine ne pomeni samo pomanjkanje denarja za vsakodnevno dostojno preživljanje, pač pa se predvsem v zadnjem času kaže v izrazitem nerazumevanju in obidu določenih temeljnih načel pravne in socialne države, v izrazitem pomanjkanju občutka za pravo, pravičnost, moralo in spoštovanje do sočloveka, kar samo po sebi nujno privede do nespoštovanja človekovih temeljnih pravic. In takšnih primerov v zadnjem času ni malo. Ta duhovna in duševna revščina se odraža v medgeneracijski in medsebojni nesolidarnosti, kar je še posebej izrazito in opazno v času covida-19, ko določen del prebivalstva z svojim brezbrižnim, lahkomiselnim in neodgovornim ravnanjem ogroža najbolj ranljivo skupino prebivalstva. Kaže se v javnem medijsko podprtem nasprotovanju uvedbi elektronske aplikacije, namenjene omejitvi širjenja virusa. Kaže se v kršitvah temeljnih načel pravne države o utemeljenem dvomu v neodvisnost sodstva, ki o domnevnih pravicah posameznikov odloča kar brez njihove zahteve, pri tem pa zavestno posega v že obstoječe pravice drugih posameznikov; v zavestnem in hotenem nasprotovanju rešitvam, ki podpirajo slovenski turizem in gospodarstvo; v klientelizmu, nepotizmu in nestrokovnem kadrovanju; v stečajni zakonodaji, prilagojeni ekonomskim družbenim elitam, kar je v desetletjih vladanja te iste politične in posledično ekonomske elite neogibno privedlo do pomanjkanja delovnih mest za mlade, za delovno aktivno populacijo, ki so danes socialno ogroženi gotovo vsaj v enaki meri, če ne bolj kot populacija invalidov in za delo nesposobnih oseb. Posledično temu Varuh neprestano opominja, da socialni transferji vse prepogosto ne dosežejo tistih, ki jih v resnici najbolj potrebujejo, seveda povsem na mestu. Seveda so za uresničitev priporočil na vseh družbenih področjih potrebne korenite sistemske spremembe, katerih začetek in konec predstavlja pravzaprav vsak posameznik v naši družbi, njegov način razmišljanja o sočloveku, njegova odprtost do različnosti, do drugače mislečih, predvsem pa v vsakem kontekstu velika mera spoštovanja v medsebojni komunikaciji, komunikaciji medijev in tako dalje. Kajti prišli smo do točke, ko strokovnih in političnih rešitev ne moremo dosegati zaradi nesposobnosti medsebojne komunikacije, doseganja kompromisov, pogajanj, stremljenja po rešitvah in ciljih, ki pogosto presegajo strankarsko delitev. Zakonodaja in pravo v obliki sodnih odločb namreč vedno neizogibno odražata stanje družbe nasploh. Če v spoštovanju zakonov ne vidimo vrednote, ki nam omogočajo družbeno sožitje, če se ne uresničujejo v skladu z ustavo in mednarodnimi pogodbami, potem nujno prihaja do kršitev človekovih pravic, kar se odraža v izgubljenih tožbah pred Evropskim sodiščem za človekove pravice in tudi v neuresničevanju sodb Evropskega sodišča in nekaterih ustavnih odločb. Republika Slovenija je doslej pred ESČP izgubila že vsaj 250 primerov, kar je na nadnacionalnem nivoju dokaz o nedelovanju pravne države. Varuh v svojem poročilu izpostavlja pomen spoštovanja ekonomskih, socialnih in kulturnih pravic ter solidarnostnih in kolektivnih pravic kot pravic, enakovrednih državljanskim in političnim pravicam. V kontekstu ranljivih skupin v zadnjem času v zvezi z migracijsko politiko posebno pozornost namenjamo tujcem, ki v velikih migracijskih tokovih prihajajo v Slovenijo. Poleg drastičnega povečanja spolnih napadov, posilstev, ropov in drugih kriminalnih dejanj, ki v Evropi naraščajo zaradi priseljencev iz severnoafriških in bližnjevzhodnih držav, predvsem Maroka in Afganistana, je posebej pomembno, da se pri zaposlovanju v Sloveniji zaščiti domači trg delovne sile. Enako pomembna je skrb za javno zdravje in varnost, varovanje naše južne meje in preprečevanje nezakonitih migracij, čemur ves čas namenjamo posebno pozornost. Vse to z namenom, da bi znotraj svojih meja zaščitili druge ranljive skupine, kot so ženske, otroci, starejši, invalidi, v končni meri pa tudi brezposelni in zaposleni. Zaradi percepcije migrantov, ki policistom ne priznavajo nobene avtoritete, ne spoštujejo in ne ubogajo, bojijo pa se vojakov, bi bilo smiselno in nujno potrebno, da se za razbremenitev policije in za učinkovito zaščito državne meje na mejo postavi tudi Slovensko vojsko. Glede problema nepravočasno odzivnosti ali celo neodzivnosti organov izvršilne oblasti, kjer je Varuh najpogosteje zaznal kršitev, je ta težava seveda del načela dobrega upravljanja, ki prav tako spada v kontekst nezakonitega in nestrokovnega kadrovanja. Na ta način namreč v operativni del državne uprave dobimo kadre, ki svojemu delu in svojim zadolžitvam niso dorasli, ki so zaradi načina, na katerega so bili kadrovani, zavezani bodisi družinskim bodisi političnim navodilom ali navodilom določenih družbenih podskupin. Zato ni izključeno, da na določena zaprosila, dopise, zahteve Varuha, ne odgovorijo, ker nanje bodisi ne znajo ali ker nanje bodisi nočejo odgovoriti, zaradi načela samostojnosti pri določanju, jim je to na žalost tudi omogočeno. Pri tem je posebej zaskrbljujoče dejstvo, da so za te neaktivnosti plačani iz denarja davkoplačevalcev. Omenim pa naj, de se podobno dogaja tudi v invalidskih organizacijah. Eden takih primerov je FIHO, kjer je zaradi nepotističnega načina zaposlovanja, ki ga je izpostavila Elena Pečarič, prišlo do policijske preiskave. FIHO je fundacija, ki je namenjena financiranju invalidskih in humanitarnih organizacij in ki vsako leto razporedi kar 20 milijonov proračunskih evrov, že desetletja pa je izpostavljena koruptivnim tveganjem. Vodstvo in zaposleni kršitve ponavljajo in vztrajajo pri sporni praksi. To je ugotovila že KPK, ki opozarja, da je takšno razporejanje denarja za invalidske in humanitarne organizacije netransparentno, diskriminatorno in arbitrarno. S tem primerom se ukvarja tudi policija. Na področju zaposlovanja so prekarne oblike zaposlitve in njihova omejitev v veliki meri so povezane z obdavčitvijo plač, kar je treba reševati v okviru spremembe davčne zakonodaje. Pretirana omejitev prekarnih zaposlitev pa bi v skrajni posledici privedla do večje brezposelnosti, zato je s temi ukrepi potrebno ravnati preudarno. Nadalje je šikaniranje in trpinčenje na delovnem mestu gotovo eden bolj perečih problemov in nanje Varuh utemeljeno opozarja, vendar je to del širšega problema nestrokovnega in nepotističnega kadrovanja, zaradi česar se posamezni zaposleni v primerjavi s svojim kolegom počutijo več vredne, zaščitene in nad drugimi izvajajo psihično in verbalno, včasih pa tudi fizično nasilje. Temu bi v prihodnosti bilo potrebno nameniti več pozornosti. Ko bo to sistemsko rešeno, bo samo po sebi rešilo še marsikateri problem na področju brezposelnosti, predvsem mladih prekarnih zaposlitev in podobno. Na področju obravnave oseb s posebnimi potrebami, torej invalidnih, slepih, slabovidnih ali drugače gibalno oviranih oseb, je v prihodnosti kot tudi že do slej treba delovati v smeri zagotovitve dostopa do vseh sodišč in šol vsem državljanom. V skladu s predlogom Varuha bi bilo treba proučiti možnost dodelitve naloge neodvisnega telesa za spodbujanje varstva in spremljanje izvajanja Konvencije o pravicah invalidov v skladu z drugim odstavkom 33. člena te konvencije Varuha človekovih pravic. Kar zadeva romsko problematiko menimo, da imajo Romi že dovolj pravic, da so v vsem izenačeni z državljani Republike Slovenije, če ne celo v določenih segmentih privilegirani kot posebna skupina. Opažamo pa socialno neprilagojenost, pogosto nasilne in škodne dogodke ter pogosto kršenje javnega reda in miru z njihove strani. Naj vzpostavim samo način unovčevanja turističnih bonov, poznamo primere kraje denarja in predmetov po turističnih nastanitvah, takih dejanj je zelo veliko, policija pri tem posreduje pogosto. Dogaja pa se tudi, da se s strani Romov na območju romskih naselij grozi avtohtonemu prebivalstvu in podobno. Stanje v slovenskih zaporih se izboljšuje. V gradnji je nov moški zapor v Dobrunjah pri Ljubljani in obnova ženskega zapora na Igu. Moram pa na področju kriminalitete posebej poudariti problem vse večjega števila nezakonitih prehodov mej, kar je povezano tako z nestrokovnim sojenjem Upravnega sodišča, ki izdaja sodbe, ki v praksi ne pijejo vode, kot z neprestano obstrukcijo opozicije, ki je doslej zatrla še vsak poizkus postavitve vojske na mejo. Tako da je 120 do 140-odstotna prezasedenost slovenskih zaporov pravzaprav v veliki meri posledica neutemeljenega in za javno varnost ogrožujočega toleriranja kriminalne aktivnosti v obliki nezakonitih prehodov šengenske meje, kar pa opozicija očitno ne moti oziroma je temu očitno celo naklonjena. Javna varnost zadeva nas vse, zato je posebno pozornost treba posvetiti Varuhovemu priporočilu številka 28, namreč redno zagotavljanje vseh potrebnih virov za delo v Slovenski vojski. Minister za obrambo je prav zaradi izpolnjevanja te obveze redna tarča napadov opozicije, nazadnje v zvezi z nabavo oklepnikov in nekatere druge, Slovenski vojski nujno potrebne opreme. Obrambna funkcija je poleg zunanjepolitične najosnovnejša državotvorna funkcija, česar se je potrebno zavedati in jo temu primerno tudi obravnavati. Ne gre samo za nabavo oklepnikov, ampak za nabavo vse potrebne opreme, ki omogoča, da naše državljane, ki poklicno in pogodbeno opravljajo vojaško službo, pri tem ustrezno zavarujemo in zagotovimo osnovne pogoje za delo. V celotnem poročilu je veliko govora o prepovedi diskriminacije in sovražnega govora, zato toliko bolj ni jasno, zakaj niti Varuh niti tožilstvo in ostali organi pregona niso odreagirali in še vedno ne odreagirajo na zmerjanje, transparentne, plakete in posnetke, kjer se predsedniku Vlade Republike Slovenije grozi s smrtjo, kjer se pripadniki stranke SDS vseskozi zmerjajo z janšisti, primerjajo s fašisti in podobno. Po mestu Ljubljana se mirno dovolijo napisi Smrt janšizmu. Vse navedeno ne pomeni nič drugega kot diskriminacija na podlagi političnega prepričanja in sovražni govor, uperjen neposredno proti državnemu vodstvu in članom največje koalicijske stranke. Še enkrat opozarjam, da se ob navedenem početju ne zgane niti tožilstvo, še manj pa ta početja kadarkoli dobijo sodni epilog. Gre za očitno kršitev človekovih pravic in temeljne svoboščine iz 14. člena Ustave Republike Slovenije, in to je enakost pred zakonom ne glede na politično prepričanje. Dejstvo je, na kar je ob lanski obravnavi poročila Varuha opozorila že poslanka kolegica Eva Irgl, da ustava in zakoni v tej državi ne veljajo za vse enako, da se pri obravnavi državljanov Republike Slovenije uporabljajo dvojna merila, da se zlorablja inštitute pregona kaznivega dejanja po uradni dolžnosti in s tem podpira medijski in družbeni pregon državljanov zgolj in samo zaradi njihove politične opredelitve. Še več, dovoljeno in očitno je, da je postalo že legitimno žaljenje pripadnikov stranke SDS preko družabnih omrežij, kar vse spada pod kategorijo etike, javne besede, na kršitev katere opozarja Varuh v svojem poročilu. Da zaključim, pozdravljam vaše zavzemanje za ranljive skupine, vendar opažam in o tem pričajo tudi splošno znana dejstva, da se bonitete, ki so jih te skupine brez dvoma že v veliki meri deležne, tudi zlorabljajo. Na tej točki pa bi moral nastopiti pravosodni sistem, ki pa, kot rečeno, ne deluje oziroma deluje selektivno in celo protipravno. Le primer nezakonite sodne odločbe je Sklep o zadržanju imenovanja novih nadzornikov RTV Slovenija, kjer je Upravno sodišče v izreku odločilo o domnevni pravici dveh nadzornikov RTV, ki od sodišča nista ničesar zahtevala, ki torej nista vložila zahtevka, pri čemer jih je označilo za stranko z interesom. Tukaj naj opozorim, da članstvo v nadzornem svetu javnega zavoda ni pravica, pač pa pravni interes posameznika. Tu je kršeno najmanj tisoč let staro temeljno načelo, da ni sodnika brez tožnika. Dokler nimamo zakonitega sodstva, nimamo nikogar, ki bi varoval varuhe pravnega reda, nikogar, ki bi izvajal nadzor nad izvajanjem razpisov za zaposlitev, nad načinom zaposlovanja, nad strokovnostjo kadrovanja. Če bi ta sistem deloval in bi zaposlovali strokovno sposoben, lojalen in odgovoren kader in nad njim vršili ustrezni nadzor, ne bi prihajalo do zamud pri odločanju, nestrokovnem odločanju v državni in širše v javni upravi. S predlaganimi in tudi utemeljenimi spremembami in izboljšanjem področne zakonodaje, na čemer se v tem času intenzivno dela, bomo sicer izboljšali zakonodajo, vendar dokler bo ta zakonodaja politično in ideološko izrabljena celo s strani sodišč, ki bi morala biti pri svojem odločanju neodvisna, nepristranska in tako tudi soditi. S tem ne bomo prav veliko dosegli. Zato podpiramo prizadevanje Varuha, navedeno v poročilu za leto 2019, hkrati pa ga pozivamo, da v bodoče tudi sam pripore k identifikaciji storilcev in ravnanj, ki merijo neposredno na diskriminacijo in sovražni govor proti koalicijskim strankam in njihovim članom zaradi njihovega političnega prepričanja in k obsodbi zlorabe sodne oblasti in načela samostojnosti in neodvisnosti sodne oblasti. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Lista Marjana Šarca bo predstavil Aljaž Kovačič. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Predstavniki Varuha, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! V poročilu za leto 2019 Varuh ugotavlja, da je standard spoštovanja človekovih pravic v Sloveniji visok. Je pa še vedno veliko področij, na katerih moramo narediti korak naprej, da bi ta standard lahko občutil prav vsak izmed nas in predvsem, da nobena ranljiva družbena skupina ne bi bila izključena ali kakorkoli prikrajšana. Želeli bi si, da Varuh v prihodnjem poročilu, se pravi v poročilu za leto 2020, ugotavlja, da se stanje še izboljšuje. Vendar v Listi Marjana Šarca moramo v zadnjem času, na žalost, pogosto opozarjati, da so vse človekove pravice enako pomembne in da tudi v času, v katerem smo, ne bi smeli kar a priori dajati eni človekovi pravici prednost pred drugo. Omejevanje pravice v krizi je do določene mere dopustno, ampak le pod določenimi pogoji. Vselej bi to moralo biti sorazmerno in zato bi morala obstajati jasna zakonska podlaga. Posegi v človekove pravice in temeljne svoboščine, za katere se oceni, da so glede na epidemiološko situacijo zares nujni, bi morali biti res dobro premišljeni, pretehtani ter ustrezno podkrepljeni. Predvsem pa bi moralo biti vloženega precej več truda, da bi javnost prepričali o smiselnosti, da ne gre za kratenje človekovih pravic, pač pa za odraslo zavedanje, da lahko tudi v epidemiji zmagamo kot odgovorna družba. Namesto tega pa z zaskrbljenostjo spremljamo nekatere ukrepe, ki pripomorejo le k zmanjševanju obsega pravic posameznikov. Ne bi bilo prav, da se Slovenija zaradi nekaterih ukrepov znajde med državami, ki človekove pravice omejuje nesorazmerno. Država s svojim delovanjem nikakor ne bi smela dajati vtisa, da morajo državljani izbirati med zdravjem in človekovimi pravicami, ki so bile v zgodovini težko izbojevane. Zavedamo se, da so razmere povsod po svetu zahtevne in terjajo ustrezno ukrepanje, vendar vse, kar pa se dogaja v zadnjih mesecih, je v nasprotju s samim bistvom človekovih pravic ter samo konvencijo o človekovih pravicah. Če se vrnem nazaj k poročilu za leto 2019, Varuh je v svojem poročilu za lani ugotovil 305 kršitev pravic in drugih nepravilnosti pri 48 različnih organih. Vsebuje 158 priporočil, ki sicer niso pravno zavezujoča, vendar pa je njihovo uresničevanje dober pokazatelj, kako se vlada, posamezni državni organi in njihovi predstavniki trudijo in prizadevajo za spoštovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Nekatera priporočila se žal ponavljajo že več kot 10 let. Tudi v poročilu za lani ostaja v celoti ali delno neizvedenih preteklih poročil za več kot 200. Nekatera se vlečejo že od leta 2013 pa so še vedno aktualna, ker jih določeni pristojni organi niso vzeli dovolj resno. Varuh človekovih pravic skrbi za to, da državni organi in institucije delujejo v skladu s spoštovanjem in varovanjem človekovih pravic in svoboščin. Zato je njegova priporočila potrebo jemati z vso resnostjo, pri tem pa preseči vse nestrankarske delitve in dnevne politične razprtije. Človekove pravice so univerzalne in so opredeljene z rojstvom ter pripadajo vsem, ne glede na raso, spol, nacionalno ali etično pripadnost, jezik, vero ali katerokoli drugo osebno okoliščino. Ključno pa je, da ne ločujemo med različnimi kategorijami kršitev človekovih pravic, ampak vse naslovimo ustrezno in zadostno. Ne bi rad ponavljal zapisanega na 250 straneh poročila, izpostavil bom le nekaj najbolj pomembnih perečih točk, problematik zaznanih v letu 2019. Prekarnost − ta očitno nekaterim postaja sprejemljiva oblika zaposlitve, ki jo država z neukrepanjem še spodbuja. Ena takšnih prekarnih oblik dela je tudi družinski pomočnik. Na žalost pa je njihov glas preslišan in nimajo nobenih pravic, čeprav so 24 ur vse dni v letu na voljo za oskrbo pomoči potrebnim družinskim članom. Na to temo je pretekli petek bila sklicana tudi saje Komisije za peticije, človekove pravice in enake možnosti in upam, da se bo stanje na tem področju končno uredilo. Potrebno je omeniti tudi skrb glede prihodnosti mladih, ki se svojim pravicam pogosto odrekajo ali jih družbena razmere silijo, da sprejmejo delo pod pogoji, ki niso skladni s standardi zaščite pravic delavcev. Življenjske razmere v domovih za starejše se zaradi pomanjkanja kadra še naprej slabšajo. Problematika varstva, zlasti starejših je še naprej pereče in se še naprej poglablja. Na področju zaposlovanja je na žalost še vedno aktualna problematika neplačevanja prispevkov za socialno varnost in premalo nadzora nad izplačilom plač. Pri problematiki brezposelnih pa je bilo več obravnavanih primerov povezanih s težavami invalidov pri iskanju primerne zaposlitve. Tudi dostop do sodišč za invalide ponekod še vedno ni urejen, težave naj bi bile tudi pri zagotavljanju dostopa do javnih šol za gibalno ovirane in dolgotrajne bolne učence. Na področju otrokovih pravic je zaradi uveljavitve Družinskega zakonika in Zakona o nepravdnem postopku še naprej vse večja potreba po izvedencih klinične psihologije otrok in mladostnikov. Na izvedenca se v zveznem postopku po besedah Varuha čaka od pol do enega leta, kar pa je nedopustno. Bi pa rad v okviru te točke dnevnega reda poudaril zadovoljstvo naše poslanske skupine, da Varuh človekovih pravic pri izvajanju nalog Državnega preventivnega mehanizma po Opcijskem protokolu Konvencije Združenih narodov proti mučenju in drugih krutih nečloveškim ali poniževalnim in kaznivim dejanjem tudi v letu 2019 ni ugotovil primerov mučenja ali drugega krutega ravnanja. Se je pa potrebno zavedati nevarnosti, ki jo problemi, kot je prezasedenost socialno varstvenih zavodov, zavodov za prestajanje kazni zapora ali neuresničevanje priporočil, ki se nanašajo na primer psihiatrične bolnišnice, predstavljajo nevarnost za nastanek nečloveškega in poniževalnega ravnanja. Na tem mestu se želim zahvaliti tudi Varuhu človekovih pravic za pripravljeno poročilo ter s tem za vsakokratno razpravo, za razpravo o aktualnem stanju človekovih pravic v Republiki Sloveniji, ki menim, da je sploh v teh težkih časih resnično potrebna. Le s sodelovanjem in povezovanjem, predvsem pa s človečnostjo smo lahko uspešni pri uresničevanju spoštovanja človekovih pravic, dostojanstva, pravne države, pravičnosti in enakosti in nediskriminacije. Zato, kot že omenjeno, tukaj ne bi smelo biti prostora za strankarske delitve in dnevne politične razprtije, sploh v časih, v katerih se nahajamo. V Listi Marjana Šarca bomo oba predloga priporočil podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila mag. Meira Hot. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovani namestnik, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Ko smo lansko leto obravnavali poročilo Varuha, si verjetno nismo mogli niti zamisliti, da se lahko v tako kratkem času naša življenja obrnejo na glavo. Znašli smo se v težkem obdobju, obdobju, kjer smo vsi na preizkušnji, v obdobju, kjer je že bilo in še bo potrebno veliko odrekanja in prilagoditev. Znašli smo se v časih, kjer je potrebno zaradi zaščite življenj in zdravja ljudi celo omejevati temeljne človekove pravice in svoboščine. A nikakor se ne sme zgoditi, da bi tovrstno omejevanje postalo samovoljno oziroma celo arbitrarno. Vsak omejevalni ukrep je potrebno vselej strokovno in skrbno pretehtati ter opraviti test sorazmernosti med interesom javnega zdravja na eni strani in varovanjem temeljnih človekovih pravic na drugi strani. Milejši ukrepi morajo imeti prednost pred strožjimi, opraviti je potrebno presojo, ali je ukrep potreben, legitimen in upravičen. Ravno zaradi navedenega je letos bolj kot kadarkoli prej pomembno zavedanje, da so človekove pravice in svoboščine izjemen civilizacijski dosežek, da nikakor niso samoumevne, temveč so rezultat dolgotrajnih prizadevanj in so v resnici pravice vseh ljudi in da jih je potrebno dosledno spoštovati in varovati. Varuh človekovih pravic ima tako v naši ustavnopravni ureditvi pomembno vlogo. Ko se nam zazdi, da včasih institucije odpovedo, so neodzivne, ne prisluhnejo, je Varuh tisti, na katerega se lahko naše državljanke in državljani obrnejo. Tako je tudi število pobud, ki jih Varuh prejme vsako leto, pokazatelj zaupanja ljudi v poslanstvo Varuha in njegovo neodvisnost od državnih institucij. Socialni demokrati pozdravljamo preglednost poročila za leto 2019. Prav tako pozdravljamo odločitev Varuha, da je obravnavane vsebine predstavil v okviru ranljivih skupin. Nas pa izjemno skrbi, da je še vedno kar 200 priporočil neuresničenih, nekatere celo iz leta 2013. Največ kršitev je na področju načela dobrega upravljanja in kršitev otrokovih pravic. Neuresničenih pa je tudi 13 sodb Ustavnega sodišča. Mislim, da je zdaj pravi trenutek, da si pogledamo v obraz in priznamo, da smo tudi mi soodgovorni. Varuh opozarja, da se kot družba na več področjih nikakor ne premaknemo naprej, saj nekatere ranljive skupine ljudi že vrsto let opozarjajo na kršitve njihovih pravic. Če se najprej dotaknem ene izmed nedvomno najbolj ranljivih skupin − otrok. Varuh ugotavlja, da se je število pobud v letu 2019 sicer nekoliko zmanjšalo, a se je povečalo na področjih stikov s starši, otroci s posebnimi potrebami in nasilja. Nesprejemljivo je, da se leta 2020 ukvarjamo s težavami pri zagotavljanju dostopa do javnih šol za gibalno ovirane in dolgotrajno bolne učence in da Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport niti ne razpolaga s točno številko o dostopnosti srednješolskih objektov in osnovnih šol. Stiske staršev invalidnih otrok in otrok s posebnimi potrebami so že tako velike, letos pa so se zaradi epidemije in omejevalnih ukrepov očitno še povečale. Če je varuh več let opozarjal na problematiko dostopa do zdravstvenih storitev in se, žal, nobena vlada ni znala s tem spoprijeti, pa je stanje letos s pojavom epidemije postalo naravnost alarmantno. Ljudje težko pridejo do zdravnika, včasih se zdi, da postaja dostop do zdravstvenih storitev že privilegij in ne več pravica. Zdravstvo se nam sesuva. Medicinske sestre in zdravniki pregorevajo. Nimamo dovolj kadra, nimamo dovolj prostora. Nikakor se ne sme zgoditi, da ljudje ne bi dobili pomoči oziroma je ne bi dobili pravi čas, ko bi jo potrebovali. Manj diagnostike namreč ne pomeni, da smo bolj zdravi, ostale bolezni ostajajo. Težave, s katerimi se pobudniki na Varuha obračajo, so že vrsto let iste, od nezadovoljstva z zdravstveno oskrbo do čakalnih vrst, odnosa zdravstvenega osebja, slabe organizacije v zavodih in podobno. Zdravstvo je materialno podhranjeno, kar močno vpliva na dostopnost do zdravstvenih storitev. Danes zdravstvo onemogoča pravočasne zdravstvene oskrbe pomembnemu številu državljank in državljanov. Skrb vzbujajoče je upadanje financiranja zdravstva iz javnih sredstev in na drugi strani naraščanje deleža neposredno iz žepa, kar vpliva na socialno varnost državljanov in povečuje družbeno neenakost. Zato Socialni demokrati zagovarjamo javno zdravstvo, ker temelji na vrednotah solidarnosti, pravičnosti in enakosti. Ob dejstvu, da se prebivalstvo vedno bolj stara in s tem potrebuje več zdravstvene oskrbe, ob dejstvu, da v Sloveniji še vedno premalo denarja namenimo zdravstvu, da so zdravstveni delavci premalo plačani, da jih je premalo, da je epidemija stanje le še poslabšala, je zdaj resnično skrajni čas, da poskrbimo za naš zdravstveni sistem. Zdravstveni in socialni sistem bo treba nadgraditi, da bo dostop do zdravstvenih storitev omogočen vsem, da se bodo čakalne vrste zmanjšale in da bo tak sistem stabilen in finančno vzdržen. Veseli nas, da se je Varuh odločil za obravnavo širše problematike razvojnih ambulant. Zaskrbljujoče je namreč, da težave razvojnih ambulant na eni strani podaljšujejo čakalne dobe za otroke, na drugi pa posameznemu otroku zaradi tega ni mogoče zagotoviti zdravstvene obravnave v tolikšni meri, kot bi jo potreboval. Vsaka izgubljena terapija pomeni ogromno škode in nazadovanje v njihovem razvoju in napredku. Otroci lahko izgubijo določene veščine, ki so jih že osvojili, pri nekaterih se lahko poveča razvojni zaostanek, pri gibalno oviranih lahko pride do slabše gibljivosti sklepov. Žalostno bi bilo, da bi se učinek dolgoletnih rednih in doslednih terapij, tudi samoplačniških, ki otrokom izredno pomagajo, zdaj v nekaj mesecih sesul. Med najtežjimi so nedvomno primeri nasilja nad otroki v družini. Varuh še posebej opozarja, kako je treba biti previden in centrom za socialno delo priporoča, naj v primerih nasilja v družini posebno varstvo namenijo zaščiti otrok ter postopke in ukrepe, ki jih določa Zakon o preprečevanju nasilja v družini izpeljejo skrbno in čim hitreje. Pri Varuhu pogosto obravnavajo tudi stiske otrok zaradi revščine. Podatki kažejo, da v Sloveniji pod pragom revščine živi že 41 tisoč otrok in mladostnikov. V času epidemije so stiske otrok postale še večje, sploh v tistih neurejenih socialnih družinah. Revščina se pogosto tudi prenaša iz generacije v generacijo, tako da je za nekatere družine še posebej težko. Ko so se v času prvega vala epidemije zaprli vrtci in šole, se je pokazalo, kako pomembni so ti pri zagotavljanju ustrezne prehrane otrok. Unicef in Save the Children opozarjata, da zaradi epidemije takojšne posledice izgube dohodka pomenijo, da si družine težje privoščijo osnovne dobrine za preživetje, vključno s hrano in vodo, omejijo izdatke za zdravstveno oskrbo in izobraževanje, otroci pa so bolj izpostavljeni nasilju, izkoriščanju in zlorabam. In nedopustno je, da pod pragom revščine živi veliko upokojencev, ki so celo življenje delali in plačevali prispevke, danes pa z mizernimi pokojninami životarijo in so pogosto celo socialno izključeni in odrinjeni na rob družbe. Izjemno zaskrbljujoče je, da Varuh v poročilu ugotavlja, da je v Sloveniji na številnih področjih vse bolj očitna diskriminacija invalidov. Če naštejem le nekatera področja – zaposlovanje, pravice otrok, enakost pred zakonom, omejitev osebne svobode, invalidsko zavarovanje, socialna varnost, pravosodje. Nesprejemljivo je, na primer, da invalidi še danes nimajo ustreznega dostopa do sodišč. Nujno je, da se to področje končno uredi in se tako ta nepravičnost in neenakost, odpravi. Veliko invalidov je tudi brezposelnih, po več let iščejo službo, na koncu veliko njih obupa. Mnogi mladi invalidi, ki končajo šolanje, se v praksi srečujejo s predsodki in strahovi delodajalcev, ki jih imajo ti do zaposlovanja invalidov. Manjkajo namreč ustrezne prilagoditve na trgu dela, saj delodajalci nimajo prilagojenih delovnih mest za invalide. Tu je potrebno sprejeti ukrepe, ki bodo zagotovili polnopravno vključenost invalidnih oseb v našo družbo. To ne sme biti zgolj zaveza, potrebno je dosledno odpraviti ovire in jim omogočiti enakopraven položaj v družbi. Večkrat smo že ugotavljali na številnih nujnih sejah Odbora za socialo ali Odbora za zdravstvo, kako postajajo razmere v domovih za starejše iz različnih razlogov vse bolj problematične, predvsem z vidika zagotavljanja človekovih pravic in človekovega dostojanstva. Strinjamo se, da je potrebno urediti dolgotrajno oskrbo. Predlog zakona je sicer objavljen, a Socialni demokrati menimo, da je potreben korenitih izboljšav. Prav tako je ključno pomanjkanje kadrov v domovih za starejše po celotni Sloveniji. Zaradi prezasedenosti prostorov in pomanjkanja kadra trpijo tudi oskrbovanci, kar bo podrobneje predstavljeno v stališču pri naslednji točki. V nadaljevanju se bomo s kolegicami in kolegi podrobneje dotaknili še drugih zadev, zato se želim na tem mestu predvsem zahvaliti Varuhu človekovih pravic za pripravljeno poročilo. Socialni demokrati bomo seveda podprli predlog priporočila vsem institucijam in funkcionarjem na vseh ravneh, da upoštevajo priporočila Varuha človekovih pravic iz letnega poročila za leto 2019. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavila Mojca Žnidarič. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Spoštovani predstavniki Varuha, spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Varuh je v svojem poročilu za leto 2019 obravnaval 5 tisoč 600 zadev, od tega skoraj 3 tisoč pobud prebivalcev. Novih priporočil je 158. Zaskrbljujoče pa ni toliko število pobud ali priporočil, kot je zaskrbljujoča številka neuresničenih priporočil iz preteklih let. Takšnih priporočil je 200, med njimi pa tudi taka, ki ostajajo neuresničena že od leta 2013. Tudi podatek o 13 neuresničenih sodbah Ustavnega sodišča je pomenljiv. Kot varuh sam opozarja, je največ kršitev na področju dobrega upravljanja države. Hitro sprejemanje zakonov in skrajševanje javnih obravnav je ena glavnih težav. Neaktivnost in počasnost nekaterih organov, med njimi izstopa Ministrstvo za delo, nekatere občine, sodišča in centri za socialno delo, sta po Varuhovih besedah nedopustni in skrb vzbujajoči. Temu mnenju se v SMC pridružujemo. Veliko pozornosti je v poročilu Varuha namenjeno problematiki institucionalnega varstva precej starejših z opozorilom, da se življenjske razmere v domovih za starejše slabšajo zaradi pomanjkanja kadra. Kadrovski normativi pa so po besedah Varuha nezadostni. Problematika se odraža tudi v nezadostnem številu služb za pomoč starejšim, ki si želijo varstva v domačem okolju. V povezavi s tem so v preteklosti potekale številne javne razprave na temo deinstitucionalizacije, pri kateri očino še vedno ne najdemo vseh skupnih imenovalcev. Izenačevanje možnosti za invalide je vsebina, ki se pojavlja v vseh poročilih Varuha. Posebna pozornost je tako v poročilu namenjena urejanju dostopa invalidov do vključujočega izobraževanja, do sodišč in do javnih šol. Zanimiv je podatek, da v našem glavnem mestu večina gimnazij nima primernega dostopa za gibalno ovirane in dolgotrajno bolne dijake. V priporočilu za to področje Varuh opozarja na nujnost dopolnitve mreže izvajalcev ter nabore storitev za pomoč osebam z oviranostmi. Pri zaposlovanju ranljivih skupin, še posebej invalidov, Varuh veliko vprašanj reši z zunanjim poslovanjem in neposrednimi pobudniki. V letu 2019 se je veliko zadev nanašalo na posamezna področja v zasebnem sektorju, za katere Varuh ni neposredno pristojen, zato je področju zaposlovanja invalidov v zasebnem sektorju vsekakor treba nameniti posebno pozornost. Spodbudno je, da so posamezniki v Varuhu prepoznali institucijo, na katero se lahko obrnejo in ki jim pri reševanju njihovih težav lahko uspešno pomaga. Glede varstva pravic otrok se najverjetneje vsi strinjamo, da zaznane kršitve terjajo takojšnjo ukrepanje, saj gre za najranljivejše člane naše družbe. Iz poročila Varuha izhaja, da je leto 2019 pomembna prelomnica zaradi dveh zakonov, ki sta začela veljati v tem letu, to sta Družinski zakonik in Zakon o nepravdnem postopku. Cilj obeh zakonov je, kot navaja tudi Varuh sam, izboljšati položaj otrok. Zato je treba z vso resnostjo jemati opozorila, ki pravijo, da se z uveljavitvijo obeh zakonov povečala potreba po izvedencih klinične psihologije za otroke in mladostnike, psihiatrije ter pedopsihiatrije, s tem pa naj bi se povečali zastoji v kazenskih in družinskih postopkih na sodiščih. Slednje prav gotovo ni bil zakonodajni namen obeh omenjenih zakonov, zato je treba vedeti, v kolikšni meri je nastalo situacijo možno pripisati pomanjkljivosti normativne ureditve in koliko težavam pri samem izvajanju zakonov. Tokrat smo iz poročila Varuha za leto 2019 izpostavili zgolj nekatera področja, vendar številna druga niso nič manj pomembna. Varuh je veliko priporočil predlagal tudi v poročilu Državnega preventivnega mehanizma za leto 2019, teh je kar 416. Med njimi Varuh izpostavlja priporočila za policijske postaje in domove za starejše, največ se jih je nanašalo na bivalne pogoje. Varuh tudi v tem poročilu opozarja na kadrovski primanjkljaj v domovih za starejše, vendar izpostavlja, da je kljub temu zaznati trudi in prizadevnost ljudi, ki delajo z najranljivejšimi. Postopki za potrjevanje varovanih oddelkov na Ministrstvu za delo potekajo počasi. Premajhno število potrjenih varovanih oddelkov pa je povzročilo razmere, ko so zaradi namestitev, ki jih določi sodišče, kljub negativnemu mnenju doma starejših oddelki za dementne prezasedeni. Poseben poudarek je na priporočilih, ki so rezultat Varuhovih tematskih obiskov v domovih za starejše. Glede ustrezne obravnave starostnikov v večernih urah in nočnem času. Obe poročili Varuha za leto 2019 kažeta napredek na področju spoštovanja človekovih pravic. Pa vendar opozarjamo tudi na pasivnost nekaterih organov in nujnost večjega ozaveščanja o pomenu aktivnega državljanstva pri spoštovanju človekovih pravic in temeljnih svoboščin. V Poslanski skupini Stranke modernega centra podpiramo priporočila iz obeh Varuhovih poročil za leto 2019. Hvala.
Hvala lepa. S tem smo zaključili s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava o poročilu in predlogu priporočila. Kot prvi dobi besedo poslanec Predrag Baković, pripravi se mag. Dejan Židan. Izvolite.
Podpredsednica, hvala lepa za besedo. Spoštovana namestnika, spoštovani direktor Urada, ostali vabljeni, spoštovani kolegice in kolegi! Jaz vsako leto preberem poročilo zlasti pozorno v delu, ki se dotika narodnostnih in etičnih skupin, predvsem glede romskih vprašanj in pa tematike, ki se tiče tako Romov kot seveda tudi večinskih prebivalcev, povezanih s to temo. Med drugim sem zasledil, da ste obiskali romsko naselje Brezje, obiskali tamkajšnji vrtec. Po navedbah vzgojiteljic je bilo v ta vrtec vpisanih 28 Romov, dejansko ga obiskuje 12. Meni se to zdi malo glede na to, da v Brezjah nekako po enih ocenah, in jaz sem seznanjen s takimi, morda imate drugo številko, živi od cirka 700 do tisoč pripadnikov romskih družin. Se mi zdi, da je to malo, čeprav tukaj vzgojiteljici menita, da ločeni vrtci ne predstavljajo neke posebne težave. Me pa je pravzaprav spodbudilo k tej razpravi tudi misel tamkajšnjega romskega svetnika, ki pa je drugačnega mnenja, ki pravi, da tukaj segregacije pravzaprav ne bi smelo biti in bi bilo najbolje, da se romske otroke vključi v običajne vrtce. To je tudi meni blizu ravno zaradi tega, da ne prihaja do segregacij, da prihaja tudi do tega, da se čim hitreje pride do te integracije, da ni kasneje težav. Zanimivo je tudi branje, da romski svetnik na nek način navaja, da bi bilo treba staršem, ki otrok ne pošiljajo v vrtce, odvzeti socialne transferje. Tudi vzgojiteljici sta sami prepričane, da bi za spremembe stanja, ki so po njunem mnenju iz leta v leto poslabšuje, bili potrebni odločnejši ukrepi. Morda pogrešam neka priporočila tudi v tem kontekstu. Drugo, na kar sem se osredotočil, je zaključno poročilo o delovanju medresorske delovne skupine za reševanje prostorske problematike Romov, ki še ni bilo predloženo Vladi. To je bilo napisano v letu 2018, 2017. Sam sem bil zunanji član te delovne skupine in moram reči, da so v tem poročilu navedeni vsi razlogi in tudi predlogi rešitev, že več let pa se pravzaprav ni nič zgodilo. Ministrstvo za okolje in prostor, ki je pravzaprav to medresorsko delovno skupino vodilo, vam je sporočilo, da so istočasno posredovali vsem ministrstvom in vladnim službam ponovno medresorsko uskladitev in da so ugotovili, da glede na odziv teh pozvanih predlogi gradiva še vedno niso usklajeni in tudi niso povedali, do kdaj nameravajo to uskladiti. Zato me tukaj skrbi, da tako dobro delo, po moji oceni, ki ga je ta medresorska skupina opravila, stoji in pravzaprav tista resorna ministrstva, ki obravnavajo tudi to tematiko, nekako ne naredijo tistega koraka. Po drugi strani se pa od lokalnih skupnosti pa pričakuje mnogo več. Torej, rekel bi, da naj tukaj vsak opravi svojo domačo nalogo. Varuh se verjetno tukaj strinja z mano, da je temu tako. Potem ugotavljate tudi kršitve človekovih pravic in temeljnih svoboščin, povezanih s pravno in s komunalno neurejenimi romskimi naselji, ki kljub dolgoletnim priporočilom, ki jih pišete, še niso bile odpravljene. Torej, res je, smatram, da tukaj drži, da Vlada na nek način mora zagotoviti učinkovito in dejansko uresničevanje teh človekovih pravic v nelegalnih romskih naseljih. Treba je določiti tudi določene roke. Navajate tudi, da romska naselja ne smejo biti prepuščena samovolji županov in občinskih svetov. Tukaj sem malo zastrigel z ušesi glede besede samovolje. Ne gre tukaj za neko samovoljo, kot gre za, bom rekel, bolj za poznavanje razmer in vsakodnevno soočanje s tematiko, s katero se lokalne skupnosti srečujejo. Res pa je, da nekatere občine niso aktivne pri odpravi te problematike, druge pa so, ampak nekako niso slišale. Vendar je pa treba upoštevati še naslednje. Vsakokrat, ko se lokalna skupnost sooči z nekim takim problemov, nastopijo težave. Bom povedal en konkreten primer. Evropska družina, ki je nekje iz Dolenjskega, je zaradi sporov, ki jih je imela v tistem romskem naselju z neko drugo skupino, pribežala na območje Kočevja, tam je stopila na zemljišče občine, pričeli so z gradnjo stanovanjske hiše in jo tudi zgradili. Vemo, da je nezakonita gradnja prepovedana, vemo, seveda, da ima vsak pravico do bivanja, pa vendar, ko se bo zgodilo to naslednjič, da bo morda ista ali pa neka druga romska družina se tukaj ponovno sprla z nekom in bo šla v tretjo občino in tam ponovno zgradila. Do kdaj in do kje bomo to dopuščali? Pravzaprav si ne morem predstavljat in na nekem momentu bo potrebno tudi tukaj te stvari urediti, kajti, župani se ne soočajo s temi stvarmi. Inšpekcija svoje naredi, izda odločbo o rušitvi določenega objekta, potem pa pride do tega, da seveda Ustavno sodišče je izdalo odločbo, kakršno je izdalo, to stoji. Vendar tukaj pravzaprav sprašujem sam sebe in tudi, spoštovani kolegice in kolegi, vas, kako in do kje bomo upoštevali to situacijo do pravice do doma, če na leto dni menjaš bivališče, se ne prilagodiš ali so problemi nekje drugje. To vaše priporočilo, ki se nanaša na to, da Varuh priporoča Vladi Republike Slovenije, naj okrepi aktivnosti za pripravo posebnega zakona za interventno urejanje romskih naselij, je potrebno iti v obe smeri. Tako v to, da se legalizira, da se dovoli, da se postavijo stvari, pa tudi, da se onemogoči stihijsko priseljevanje novih družin in pa stihijska gradnja in da se postavijo dobri vzvodi, da se take stvari v bodoče preprečijo, ker − kaj se dogaja? Občina, ki ima voljo urejati romska vprašanja na ta način, zagotavlja Romom, ki so trenutno na tisti lokaciji, neke infrastrukture, poskuša urediti, gre v odprodajo zemljišč, gre v služnostno pravico, karkoli že, se to razve in potem prihajajo na njeno območje še družine iz drugih romskih naselij, ki si seveda v želji, da bi si uredile stvari, to poskušajo uredit na ta način, da se priselijo na to območje. Tukaj naletijo pa na težavo tistih avtohtonih Romov, ki že tam živijo in prihaja do konfliktov, In pa ne samo do konfliktov, nenazadnje se to lahko ponavlja ves čas. Torej, če je meni dovoljeno, da pridem na neko občinsko parcelo in tam postavim bivanje in se mi nič ne zgodi, potem to lahko naredim tudi v drugi in tretji in peti občini. Zato smo tukaj seveda zakonodajalci tisti, ki bomo morali tukaj nekaj narediti oziroma tudi Vlada seveda, pa vendarle je to v kontekstu tudi teh priporočil, ki jih Varuh tukaj navaja. Berem nadalje v vašem poročilu, da ste bili med naslovniki pisarn iz Kočevja in Šentjerneja zaradi ravnanja tamkajšnjih Romov in da ob tej priložnosti ponavljate svoje načelno stališče, pa bom kar citiral: » [[…]]da pravna in komunalna neurejenost romskih naselij ogrožata uresničevanje človekovih in posebnih pravic romske skupnosti oziroma njenih pripadnikov na eni strani in tudi uresničevanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin preostalega prebivalstva, ki tamkaj živi, na drugi strani. Zato se lahko oboji upravičeno čutijo prizadeto v svojem dostojanstvu glede osebnostnih pravic, lastninske pravice, enakosti pred zakonom in nenazadnje tudi glede zaupanja v pravno državo. Znova poudarjamo, da zagovarjanja posebnega varstva romske skupnosti oziroma njenim pripadnikom ne gre enačiti z varstvom pred sleherno odgovornostjo za protipravno ravnanje.« Pozdravljam to vašo ugotovitev in ta vaš zapis, pa vendarle se mi zdi, da je to pravzaprav, več ali manj vse, kar ste napisal v teh situacijah, ko so tudi zaradi ravnanja pripadnikov romske skupnosti žrtve tudi drugi. In pogosto so zaradi ravnanja pripadnikov romske skupnosti žrtve tudi drugi. V zvezi s tem pravzaprav nisem našel nobenih priporočil, ki bi opozarjale na to, da se izboljša kvaliteta življenja tudi večinskemu prebivalstvu, ki že ima v svojih sredinah romsko skupnost, in predvsem tistim, ki živijo na obrobju romskih naselij. Nikjer nisem pravzaprav zasledil, kako ocenjujete kvaliteto življenja tistih, ki živijo v romskih naseljih. So tudi njim ali niso morda kršene pravice iz ustave. In prav bi bilo, da se tudi temu posveti malo več pozornosti in se tudi njim zagotovi neki standard. Če boste obiskali tudi njih, boste slišali veliko neverjetnih in pravzaprav tudi groznih zgodb. Torej pri ravnanju tudi pripadnikov romske skupnosti in njihovih deviantnih ravnanjih ne gre zgolj za to, da so taka ravnanja posledica njihovega življenja v getih, neurejenih razmerah, da so jim kršene osnovne človekove pravice pokaže tudi dejstvo, kakšne težave so letos imeli hotelirji v slovenskih obmorskih krajih, kjer so svoje vavčerje unovčevali tudi pripadniki romske skupnosti. Nič narobe in prav je, da so jih dobili, in prav je, da so jih unovčevali. Vendar je treba vprašati tamkajšnje hotelirje − morda tudi sami veste, kaj se je dogajalo − trgovce, gostince, prebivalce, kakšne težave so imeli. In spoštovani, s takimi težavami se v občinah na Dolenjskem oziroma v Jugovzhodni regiji, kjer imamo večje ali manjše romske skupnosti, srečujemo vsak dan in treba je povedati tudi to. Jaz to, odkar sem v Državnem zboru od leta 2018, govorim o tej tematiki, tudi z nasprotnega vidika, kajti zavedam se, da je gro težav zaradi tega, ker romsko vprašanje ni urejeno že mnogo let, zaradi tega ker gre za segregacijo, je šlo za kršitve človekovih pravic, se s tem popolnoma strinjam, situacija se na nek način izboljšuje, vendar se deviantna ravnanja ne zmanjšujejo, se povečujejo in hujša so. In to je fenomen, ki ga bo potrebno na nek način [[…]]po mojem je to tema za zbor akademikov, jaz nisem najbolj pameten okoli tega, pa vendarle menim, da je potrebno, da se akademski zbor morda prične ukvarjati tudi s tem in ugotovi, zakaj prihaja do tega. Standard se na nek način dviguje, bivanjske razmere se višajo, prihaja pa do vse hujših nasilnih kaznivih dejanj s področja organizirane kriminalitete, se pravi droga, sprovajanje emigrantov in tako naprej. In tukaj bo potrebno, spoštovani, vsi tisti, ki čutite ta problem in ki imate bom rekel žilico za to, tudi polagati več pozornosti. Spoštovana namestnika Varuha, pozdravljam vaše poročilo in pozdravljam tudi to, da ste vključili te stvari v poročilo, bi pa predlagal, da se posvetimo predvsem tistim, ki so zaradi teh neurejenih razmer Romov, ki so dalj časa trajajoče, tudi oni žrtve neurejenih razmer v romskih naseljih in nenazadnje tudi zaradi tega trpijo vsak dan. Toliko zaenkrat. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji razpravljavec je mag. Dejan Židan. Pripravi se dr. Franc Trček. Izvolite.
Hvala, podpredsednica. Spoštovani predstavniki Urada Varuha človekovih pravic. Mimogrede, samemu varuhu vse dobro želim, kar se zdravja tiče. Spoštovane poslanke in poslanci, predstavniki Vlade, vsem lep pozdrav! Poročilo, ki ste nam ga poslali, v bistvu sta dva, saj imamo potem še v nadaljevanju seje, je zelo obsežno, tako da verjetno nas ni dosti, ki smo si vzeli čas, da smo ga prebrali. In potem, ko smo ga prebrali, smo ugotovili, da ga bomo v bistvu brali še kar nekajkrat, pa še takrat bomo vedeli premalo. Torej, hvala, je zelo pregledno, kaže na obseg dela, ki ga opravljate. Ni pa čisto super poročilo, pa ne zaradi vas, pa vam kasneje razložim zakaj. Varuh pri svojem uvodu izhaja iz tega, da prizna, da, kar se tiče varovanja in standardov človekovih pravic generalno gledano, smo dobro. Zdaj pa, da bo zelo jasno, dobro nismo zaradi dogajanj v tem letu, prejšnjem letu, ampak smo verjetno imeli že, ko smo šli v novo državo, standard tega področja v primerjavi z drugimi državami relativno visok in tudi zelo smo verjeli v njega. Začetna leta te naše lepe države so pripomogla, da smo danes na dosti visoki ravni, na žalost pa sedaj ne gremo v pravo smer. To pa je verjetno tudi vsem jasno. Kot drugo, kar ugotavljate, pa nas, ki smo odločevalci parlamentov, še bolj pa vas, ki ste odločevalci na vladi, mora zaskrbeti, je, da Varuh in njegova ekipa opozarja na sistemsko težavo neodzivnosti. Sistemska težava neodvisnosti seveda najbolj targetira na vlado, katerakoli je. To ni politično vprašanje, to je v bistvu težava neučinkovitega upravljanja tako na vladni ravni kakor na državni ravni in še marsikje, v veliki meri pa tudi komunikacija med odgovornimi resorji, oddelki, ministrstvi, posamezniki. Tukaj ugotavljate, da v bistvu gre kar za sistemsko kršitev načel dobrega upravljanja, to si moramo seveda zapomniti. Tisto, kar vsaj mene posebej bode v oči, je pa v bistvu skorajda paradoks, ker je poročilo za leto 2019 in ne za leto 2020, ko imamo to hudo krizo zaradi epidemije covida-19. Mi smo leta 2019 imeli kot leto izrazite konjunkture, hitro zmanjševanje števila brezposelnih, vsi indeksi so šli daleč daleč navzgor. In kaj vi ugotavljate? Da se pa revščina v naši družbi povečuje. To pomeni, da smo nekje nekaj zgrešili. To pomeni, da smo nekje nekaj zgrešili. In ob tem, ko se statistični podatki, ki pa so najbolj nevarni, ker nič ne povedo v resnici, ko se statistični podatki izboljšujejo, se pa število ljudi, ki jim je težje ali težko, povečuje. To je nesprejemljivo. To je kritika vseh nas, da se razumemo, to ni kritika ene, druge, četrte politične stranke. To je kritika vseh nas, da v našem delu nismo bili dovolj pozorni do ljudi, ki jim je najtežje, ob tem, da kot država imamo kapaciteto, pa ne bom govoril, kje vse stotine milijonov uporabljamo, ampak kot država imamo možnost, sposobnost, resurse, da bi ljudem, ki jim je najtežje, tudi pomagali. Povedali ste, tudi moji predhodniki so zelo jasno povedali, da je neodzivnost v resnici sistemska težava. Saj vidimo, ko se sestajate s posameznimi ministri, predsedniki parlamentarnih odborov, vsi so silno veseli, ker so v vaši družbi, sprejmejo vaše poročilo, povedo, kako ste pomembni, ampak nič se ne spremeni. To, da je 200 priporočil, nekatera iz leta 2013, na katere enostavno ni odgovora, mora biti alarm. Nobeden od nas ne verjame, da so ljudje na drugi strani seveda nesramni, da nočejo, ampak ni odziva. Zakaj govorim o tem? Zato ker sem se tudi sam, ko sem včeraj ponovno bral zvečer poročilo in teh 200 plus novih 158 priporočil, sem razmišljal, kje vam pa lahko pomagam ali pomagamo v tem parlamentu, da bo mogoče številka vsaj naslednje leto za letošnje leto nekoliko boljša. Nimam še vseh odgovorov. Ali bo potrebno sklicevati nujno sejo na nujno sejo na nujno sejo? Ker po razumevanju delovanja slovenske države je takole, ko postanemo tudi politiki pozorni na neko zadevo, uradništvo zelo hitro poskrbi, da jo premakne, da jo reši, da ima, potem naprej svoj mir. Ali bo reševanje torej takšno, da bomo imeli nujno sejo, nujno sejo, nujno sejo? Ali bo zadosti tole, da bomo poslanke in poslanci začeli hitro vlagati pisna, ustna poslanska vprašanja, pobude, ki bodo iz tega sledile, in če ne bo pravilnega odgovora, ponovno in potem klicali na odgovornost? Torej, katerakoli pot bomo ubrali, verjetno bomo morali ubrati več poti, bo dobra zato, da ne bo občutek, da so lahko ljudje na miri tudi, če ne odreagirajo na vaša priporočila, ki pa govorijo o kršenju človekovih pravic. Torej o tem sem se včeraj, danes, tudi pred tem spraševal. Nimam danih vseh odgovorov. Tudi bom poskušal odreagirati tako, da se bomo v neki širši skupini pogovarjali, da ne bo to neka politična akcija, ampak da bo akcija pomoči Varuhu človekovih pravic v Sloveniji. Potem naslednja stvar, ki me je pa zmotila. Prebiral sem po posameznih področjih, prišel do poglavja na strani 128 in zaznal, ko govorite o tujcih, v bistvu je skorajda strah pri vas. Zaznal sem, da v bistvu, ko se dotaknete kršitev človekovih pravic pri posameznih skupinah, se vas pa obravnava napačno. Obravnava se vam z očitki, javnimi, verjetno nejavnih je pa še več, kaj počnete. Kaj vam pa le je, da razmišljate, da ima tudi Rom človekove pravice? Kaj vam pa le je, da razmišljate, da je tudi človek, ki je slučajno v tistem trenutku migrant, begunec, pa tudi Slovenci smo bili begunci med drugo svetovno vojno in kasneje, kaj vam pa je, da pomišljate, da imajo ti ljudje človekove pravice? Pa saj teh primerov bo vedno več, primerov stigmatizacije. Zelo hitro bomo prišli do tega, ko vas bodo spraševali: »Kaj vam pa je, da razmišljate, da tisti, ki se ne strinja s trenutno aktualno oblastjo, da ima človekove pravice?« Mi gremo v napačno smer razvoja družbe. Pojavljajo se takšne stigmatizacije, ki niso bile značilne za moderno slovensko družbo. In potem, ko predstavnica največje vladne stranke s prstom kaže, kaj je vse narobe [[…]]Pa prosim vas lepo, poglejte sebe. Kaj kažete na nas, ki smo v opoziciji. Kaj kažete na druge. Poglejte sebe, ogledalo očistite, uporabite dobro čistilo, poglejte, kaj bo pokazal odsev, in začnite zadeve reševati pri sebi. Vsak mora sam narediti prvi korak. Pa še ko narediš prvi korak, bodi izrazito previden, ko obtožuješ druge, ker moraš narediti še drugega, tretjega in desetega. Spoštovane in spoštovani, mislim, da bo poročilo z leta 2020, ki ga bomo dobili naslednje leto, pomembno slabše na področju kršenja človekovih pravic na nekaterih področjih. Pa mimogrede, ker je bilo danes že nekaj besed o Romih. Jaz ne dovolim, da jih stigmatiziramo, da jih stigmatizirate, pa kdorkoli. Mene pa izrazito moti, da se na Rome v Sloveniji glede samo kot še na varnostno vprašanje. In ne vem, če ste opazili, spoštovane in spoštovani iz Urada Varuha človekovih pravic, če dobro razumem, je Vlada Komisijo za zaščito romske skupnosti, ki je bila proaktivno, imela uspešne projekte, če ne veste, pridite pogledati v Prekmurje in še marsikam drugam, je, če sem dobro razumel odgovor, ki sem ga dobil 30. 9. 2020 s strani Vlade Republike Slovenije, enostavno ukinila, zato ker je ustanovila delovno skupino za obravnavo romske problematike na ministrstvu, ki je odgovorno za notranje zadeve, torej tja, kjer morajo reševati ekscese. Če kdo na romsko skupnost ne glede kot na skupnost, ki je del našega sobivanja, ampak samo kot na varnostni problemov, vam moram povedati, da ste zavozili sto na uro. Vem, da marsikje stvari ne delujejo, vem, da gre marsikje tudi proti zakonom, ampak je potrebno reševati in reševati. Če pa mislite, da bo odgovor samo takšen, da represija, nova represija in najava še tretje represije, da bo dala uspeh, ne bo dalo, ker nikjer to ni bilo uspešno. Zato vas, spoštovane poslanke in spoštovani poslanci, pozivam naslednje. Spoštljivo še enkrat preberimo poročilo, ki smo ga dobili od Varuha. Drugič, razumimo, da človekove pravice so pravice vseh ljudi, ni dovoljeno stigmatizirati posameznih skupin. Kot tretje, prosim, s svojim spoštljivim ravnanjem drug do drugega in zlasti do tistih, ki niso tukaj, da bi povedali besedo v svojo bran, dajmo omogočiti, da gre družba ponovno v smer neke normalizacije, ker je spoštljivi govor vrlina, ker je to, če svojemu kolegu, ki je mogoče član druge politične stranke, ideologije ali česarkoli drugega, tudi priznaš, da je vreden kot človek, da tudi njegova beseda velja, da je tudi to vrlina. Torej, naj bo to poročilo, ki je pred nami, neka možnost, da nekoliko obrnemo razvoj Slovenije, ki v tem trenutku po mojem prepričanju ne gre v pravo smer. Še enkrat, spoštovani predstavnik urada, spoštovani ostali prisotni, hvala za delo, ki ga počnete, je pomembno, bodite vztrajni. Poslanke in poslanci vseh barv pa dajmo, prosim lepo, poslušati, slišati in odreagirati na stvari, ki nam jih Varuh pove, prinese, napiše. Hvala, podpredsednica.
Hvala lepa tudi vam. Replike ne morete imeti, gospa, ker še niste razpravljali, tako da počakajte na svojo priložnost v razpravi. Nadaljujemo. Dr. Franc Trček ima besedo. Pripravi se gospod Samo Bevk. Izvolite.
Hvala za besedo. Moram malo hiteti, ker je še nekaj naših. Lep pozdrav zlasti predstavnikom organa. Nadaljeval bom nekje tukaj, kjer je Dejan nehal. Zdaj, ko sem ga poslušal, sem nekako razmišljal, veste, vsak od nas je sočasno manjšina pa tudi kar na nekih področjih hendikepiran. Zdi se mi, da bi se tega v štartu morali zavedati. Kje začeti? Predstavnica največje stranke, koalicijske, je za govornico govorila o duhovni in duševni revščini. Jaz se strinjam s tem. Glejte, prebral bom nekaj čivkov. »Neodvisna novinarka @tfajon se ne strinja, da EU izve resnico o slovenski MSM krajini pod vodstvom #udbomafija.« »V vsaki vojni tudi peta kolona. Ta je v današnji vojni proti virusu ista kot leta 1991 proti JLA. Socialni demokrati.« »Leta 1990 so bila po zaslugi Kučana prazna skladišča orožja, prazna skladišča medicinske opreme skladišča Roje.« Čeprav tudi med prvo Janševo vlado so bila še bolj prazna. »Hijene na pohodu.« » [[…]]@milan_brglez znan in glasen podpornik terorističnega Irana in njegovih satelitov, vključno s Palestino.« »Ni čudno, da se potem @MatjaNemec vsega boji. Razen pralnega stroja njegove mame.« »Enkrat Serpetinšek, vedno Serpetinšek.« »Za koliko €€€ @BandelliMarko naredi kubik betona in za koliko €€€ ga proda naprej? »A to je ta silni finančnik, ki ne loči med 80.000 evrov in 8 milijonov evrov? #ahilovapeta« Na kar Jože Tanko odgovori: »To se zlahka zgodi, če govoriš v transu.« Žan Mahnič pravi: »Potem tisti beli prah, ki ga je dobila Violeta, ni prišel na pravi naslov?« Žan Mahnič: »Jugo imamo zdaj v opoziciji, zato pa so nočne seje.« »Če 3. razvojne osi ni bilo v zadnjih 8 letih, ko je bila @strankaSD neprekinjeno v vladi, sedaj @JaniPrednik računa, da jo bo zgradila #AntifaTerrorist koalicija.« »Potrebujemo tradicionalne stranke in ne marionet udbomafije.« In tako gor in dol. Državni sekretar za nacionalno varnost! Duhovna in duševna revščina. In ko postavim poslansko vprašanje, dobim odgovor Vlade, da ima Žan Mahnič seveda ustavno pravico svobode govora. Ampak veste, ustava ni torta, kjer boste vi pogledali, aha, ta jagoda mi odgovarja, tisti marcipan mi pa ne. Ustava ima člen, ki govori tudi o človekovem dostojanstvu. In zdaj, ker je Dejan rekel, kje lahko začnemo, jaz sem začel s tem, da ne uporabljam Twitterja, ker kot politik ne bom sodeloval v tem dobesedno scanju in gnojšnici eni na druge. In tukaj je neko izhodišče. Določeni ljudje, ki so celo življenje, že od srednje šole, na sisi države, ki so 60 plus, zdi se mi, da nas je 18 med nami takih, pa večina nas je abrahama pa več dosegla, se bi morali dejansko dosti drugače začeti vesti. Ne bom rekel, da nisem moral v prvem mandatu včasih izigravati pitbula Levice, ampak sem se nekako šel avtorefleksijo in se odločil, da se tega ne grem več, odkrito povedano. Pa očitno zdaj, ko gledam to dandanes, koliko nas je tukaj, koliko ste se odjavljali, očitno ta tematika zanima samo Socialne demokrate pa še mogoče koga. Če bi mi bili delujoča ustavna parlamentarna demokracija, ta organ ne bi bil potreben. In to je moja želja, da bi Varuha človekovih pravic ukinili, ker ne bi bilo več potrebe po njem. K temu bi morali dejansko dolgoročno stremeti. Ko sem bral to poročilo, sem se spomnil, navsezadnje sem še vedno sociolog, kako smo sociologi, zlasti nemški sociologi, že konec 80. govorili o dvotretjinskih družbah. Takrat so bile popularne debate o postmoderni, koncu industrializacije in tako naprej in so enostavno postavili tezo, glejte, ena tretjina – to zdaj malo grobo zveni – ljudi bo enostavno odveč. V ljudskem jeziki bi rekli »škarco«, družba jih ne potrebuje. In zdaj mi žal živimo to politično ekonomijo, tako jaz berem to poročilo Varuha človekovih pravic, onkraj vsega tega, kar drugi ubesedujete. Mi živimo v neki družbi, dajmo biti odkriti, kjer, če se med 40. in 45. letom znajdeš, boš med 45. pa 60. dostojno živel, nekaj, najbolj v strankah, ki delujejo bolj po zlizanosti, pa v akademskih in kakšnih drugačnih nomenklaturah, pa še malo še čez 60 plus. Mlajši od 40 − znajdi se sam, starejši od 60 − saj vas skoraj ne rabimo. To je dejansko stanje, ki ga živimo, in ki ga živimo v petini najbogatejših družb sveta, med katere spadamo. Dokler ne bomo spremenili te politične ekonomije, bodo še vedno poročila Varuha človekovih pravic vedno lepše dizajnirana, vedno debelejša, z vedno več priporočil. Politično ekonomijo je treba zamenjati! Ali veste? Ne vem ali veste, mogoče niti ne. Trgovina z ljudmi − dve tretjine trgovine z ljudmi v Evropski unije je interne narave, dogaja se znotraj Evropske unije. Cela vrsta sektorjev, ne samo drobni kriminal, prostitucija, gradbeništvo, househelp, agrikultura, temelji na delnem sužnjelastništvu. Pojdite na ulico pogledat. Ne vem, v Mariboru tam pri meni delajo krožišče, France bo vedel, na Koroški cesti. Vprašaš delavca, koliko dobi na uro, koliko mu šef pobe. Nevidni delavci. Pa boste rekli, kaj ti NGO-jevci, peneze jim je treba pobrati. Številni moji študentje, ki so prepametni, da bi jih zaposlili na kakšnem ministrstvu. Bivša varuhinja človekovih pravic, ko je šla na teren, je rekla: Že ko človek odpre usta, vem, koliko je ura. Škrbast nasmeh. Tam enih 120 tisoč evrov stane ena koncesijska zdravstvena ekipa. Skratka, 8 na milijon, 80 na 10 milijonov, 15 milijonov 120 ekip, pa bi ta problem imeli rešen v nekaj letih. Mi pa tukaj zapenjamo, ali bomo v Mariboru lahko začeli študij zobozdravstva, ki ga nujno potrebujemo, pa kje bomo našli 120, 130 tisoč evrov. Pa imamo trenutno oba državna sekretarja na resornem ministrstvu Mariborčana. Ne vem, če bi jaz bil državni sekretar na šolstvu, bi rekel, počakajte, ali bomo to zrihtali, pa ne samo zaradi tega, ker sem z Maribora, ampak, ker imajo omice pravico, da imajo poštimane zobe, ali pa bom jaz odstopil, klinac, bom pa šel, ne vem kam, na kmetijo delat, kot sem že delal. Politična ekonomija. Danes zjutraj sem ravno bral, svetovna kriza, biografijo o Keynesiju v 30. letih, kako so se morali vprašati, tudi Piketty, ja, navsezadnje. Skoraj verjetno ni nobenega milijarderja, že milijonar je redek, ki je milijarde dobil, da nekomu drugemu ni malo preveč ali zelo preveč vzel, ajde, mogoče potomci družine Tetra Pak. To so neke zadeve. In dokler se mi ne bomo lotili sprememb na polju politične ekonomije, v ljudskem jeziku povedano, o nekih osnovnih temeljih, kako bomo drugače živeli, kako bomo bolj pravično prerazporejali, kjer pogosto ne le nova levica, tudi desnica pozabi, da je najprej treba ustvariti, da lahko nekaj prerazporejaš, nekaj teh premikov bistvenih ne bo. Jaz sem poslanec od 2014. Bojana, kaj je to 6, 7 poročilo, ki ga že beremo? In zgodba je bolj ali manj tukaj nekje. Malo lepše so zložena ta poročila, lepša za brati, ne pa nujno prijetnejša za brati. Naša naloga ni, da tukaj čivkamo eni na druge, kar vedno bolj počne politika. Pa saj ta vlada je opravilno nesposobna, prosim vas lepo. Kje ima državni sekretar za nacionalno varnost čas in bedastočo za to? Kje ima za to čas predsednik Vlade, ki je od ne vem 40 čivkov na dan, 20 svojih, 20 repostov? To je resna nesnovna odvisnost. Ti ljudje bi se morali iti zdraviti, ne glede na to, tudi če bi bil nekdo iz stranke, kateri jaz pripadam. Ali če hočete, visoki uradnik na Ministrstvu za kulturo, kakšne klobasa. Verjetno bi moral Varuh človekovih pravic, in to je moj nasvet organu Varuha človekovih pravic, dajte narediti za naslednje leto neko poročila Varuha človekovih pravic, koliko politiki ogrožamo človekove pravice, pa ne rabi biti 150 nasvetov, ducat jih bo dovolj. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima gospod Samo Bevk, pripravi se gospa Maša Kociper. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani zbor! Tudi sam se pridružujem čestitkam ob jubilejnem 25. rednem poročilu Varuha človekovih pravic, ki jih je izrekel že poslanski kolega Andrej Černigoj. Ker sem v Državnem zboru sodeloval pri obravnavi prvega poročila Varuha človekovih pravic za leto 1995, ki ga je predstavil prvi varuh človekovih pravic Ivan Bizjak, mi dovolite kratek sprehod v ne tako oddaljeno zgodovino. Poslanska skupina Socialnih demokratov oziroma takrat ZLSD se je resno lotila obravnave prvega poročila Varuha človekovih pravic od vsega začetka dalje. Ker sem bil član Komisije za peticije, me je doletela čast in tudi velika obveznost, da sem lahko predstavil stališče Poslanske skupine do prvega Varuhovega poročila. Brez lažne skromnosti lahko rečem, da smo bili Socialni demokrati ena redkih poslanskih skupin, ki se je v mandatu 1996-2000 resno in aktivno lotila te zahtevne problematike. Za večino poslanskih skupin je bila to takrat obrobna tema. Varuh je skozi ves mandat ugotavljal, da mnogo pritožb in človeških stisk pa tudi krivic ne more ustrezno reševati zaradi pomanjkljive ali manjkajoče zakonodaje. Zato smo takrat predlagali sklep, da naj Vlada kot predlagateljica večine zakonov sprejme poseben program usklajevanja posameznih zakonov s predlogi in sugestijami Varuha. Sklep smo predlagali tudi zaradi tega, ker se predstavniki Vlade, z izjemo enega samega državnega sekretarja, prvih obravnav poročil sploh niso udeleževali. Seveda se je to z leti spremenilo in lahko rečem, da so bile naslednje vlade bolj odzivne. Žal, danes ponovno pogrešam prisotnost predstavnikov Vlade, vsaj v večjem številu, mislim, da celo nobenega ministra danes ni tukaj. Sedaj pa na poročilo Varuha človekovih pravic za leto 2019. Dotaknil se bom samo ene problematike, in sicer problematike s področja varstva okolja in prostora, še posebej problematike degradiranih območij. Varuh v svojem poročilu ugotavlja, da so bile pobude, ki jih je proučeval v letu 2019, povezane tudi s sanacijo degradiranih območij. V tem sklopu je omenjal zlasti Mežiško dolino in Celjsko kotlino, katerih problematiko nepretrgoma obravnava že nekaj let, napredek pa ni takšen, kot bi si Varuh želel. Sicer pa Varuh ocenjuje, da je problematična onesnaženost nasploh. Pri tem dodaja, da ni ustrezne volje za napredek, saj ugotavlja, da ni strategije za izboljšanje življenjskega okolja. Največja težava, ugotavlja, je tam, kjer je za sanacijo potrebo sodelovanje več različnih resorjev. To lahko tudi sam podpišem. Vendar ne gre samo za Mežiško dolino in Celjsko kotlino, takih območij je v Sloveniji še več. Naj na tem mestu izpostavim dve območji degradiranega okolja zaradi delovanja cementarne Anhovo v dolini Soče in večstoletno delovanje Rudnika živega srebra v Idriji, ki je zaradi proizvodnje živega srebra onesnaževal samo mesto Idrijo, po rekah Idrijci in Soči pa celo Tržaški zaliv. Če se osredotočim zgolj na Idrijo, ki sodi v moj volilni okraj, je zaradi preteklega izkoriščanja rudnin v rudnikih v zapiranju ne samo v Idriji, temveč tudi drugod, potrebno vzdrževati ustrezno urbano okolje pred ostalimi posledicami preteklega rudarjenja, ki se odražajo, kot rečeno, v rudarski škodi, degradiranem okolju in tudi v zdravstvenem varstvu rudarjev, nekdanjih seveda. Ko sem lansko leto o sanaciji rudarske škode spraševal ministra Zdravka Počivalška, mi je minister odgovoril, da Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo rudarske škode neposredno več ne financira, ker je z likvidacijo Rudnika živega srebra Idrija kot podjetje prenehal delovati tudi subjekt, ki bi to škodo neposredno povzročal. In ko je država 17. maja 2017 izvedla še likvidacijo podjetja Rudnika živega srebra in s tem likvidirala naslov za izplačilo rudarske škode, je zadeva dobila svoj epilog. Država si je tako pilatovsko umila roke, problemi pa ostajajo. Kljub dejstvu, da rudnika, kot gospodarskega subjekta ni več, je rudnik z vso svojo infrastrukturo, rovi, jaški, zalitim in nezalitim delom, še vedno sestavni del idrijskega prostora in negativno vpliva na okolje. Center za dediščino živega srebra izvaja monitoring in je ugotovil ob kartiranju, da se kažejo novi pojavi plazenja, zdrsov, ugrezanja, hidroloških problemov in drugih pojavov, ki ogrožajo prebivalce in infrastrukturo. Tu se pojavlja še cela vrsta drugih problemov, kot so z živim srebrom obremenjene zemljine, gradbeni odpadki pri posebnih degradiranih območjih, saj recimo v Sloveniji sploh nimamo uradnega odlagališča za odpadke, ki so obremenjeni z živim srebrom. V našem primeru gre za 480 tisoč kubičnih metrov žgalniških ostankov in jalovine, obremenjenih z živim srebrom, kar znaša okrog 300 tisoč kvadratnih metrov oziroma 15 % zazidljivih površin v somestju Idrije in Spodnje Idrije. Tako mi je potem, recimo, na poslansko vprašanje junija letos tudi minister mag. Andrej Vizjak odgovoril, da Ministrstvo za okolje in prostor ni pristojno ministrstvo za te zadeve. Zato se sploh sprašujem, kdo je potem v tej državi odgovoren za to problematiko in za sanacijo degradiranih območij. Ponovno se lahko strinjam z ugotovitvijo Varuha človekovih pravic, da je največ težav tam, kjer je za sanacijo potrebno sodelovanje več različnih resorjev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja je na vrsti gospa Maša Kociper. Pripravi pa se gospod Franc Jurša. Gospod Samo Bevk, če samo izklopite mikrofon. Hvala lepa. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednica. Lep pozdrav vsem iz urada Varuha tudi v mojem imenu! Pazljivo sem prisluhnila dosedanjim razpravam poslank in poslancev, tudi stališčem poslanskih skupin in seveda pregledala poročilo, ki je bilo poslano. V tem smislu se seveda tudi jaz zahvaljujem za opravljeno delo, zlasti pa za vsa tista prizadevanja, ki nam omogočajo, da je tako obsežno poročilo bolj pregledno in da tudi obstaja nek povzetek, ki ga seveda potem človek lažje pregleda. Jaz sicer poročilo razumem predvsem kot orodje Varuha, da v okviru svojih pooblastil ne samo opozori na to, kaj je lahko vse na določenem področju narobe, ampak da tudi v okviru svojih pooblastil seveda, kar ne more, ne more, poskuša te zadeve spremeniti, pač tako, kot je to možno, z opozarjanjem, s pregledovanjem, s pomočjo, če je treba, tudi z zahtevami do določenih organov, tam, kjer se stvari ponavljajo. Vsi skupaj ugotavljamo, da se nekatere stvari res vlečejo že leta in leta in da so opozorila že leta in leta podobna. Jaz tole današnje poročilo, zlasti pa dejstvo, da poročilo vsako leto obravnava tudi Državni zbor, razumem zlasti kot neke vrste dialog, ne toliko med nami poslanci in predstavniki Varuha, predstavniki Varuha so svoje s poročilom že naredili, ampak zlasti neke vrste dialog med poslanci samimi in med Vlado. Glede na to, da je veliko stvari takih, kjer bi stvari morala pripravit Vlada, ali pa gre za to, da posamezna ministrstva ne naredijo svojega delo ali pa kakšne druge inštitucije, tudi sodišča in še kdo je omenjen, bi seveda tudi jaz pričakovala, da bo več predstavnikov Vlade sodelovalo pri tej razpravi in vsaj na ta način izkazalo neko spoštovanje temu poročilu. Seveda pa lep pozdrav tistim, ki pa so danes prisotni in to razpravo poslušajo. Poročilo Varuha nam omogoča, da imamo res ne tak zbran pregled tega, kaj je v našem sistemu, v naši državi najbolj narobe − vsaj tako ga jaz razumem – in da skupaj iščemo rešitve, kako te napake odpravit. Nekateri poslanci so se pri tem bolj skoncentrirali na posamezna področja, Rome ali pa, kot kolega pred mano, na neke okoljevarstvene probleme, jaz bi pa en tak kratek pregled mojih razmišljanj ob teh glavnih opozorilih naredila. Pa obljubljam, da ne bom preveč dolga. Najprej problematika starejših. To, in seveda na to večkrat opozarjamo tudi v Poslanski skupini SAB, da imamo v naši državi starejše ljudi in najbolj me mučijo tisti, ki so oddelali zakonsko potreben čas, se pravi celo življenje delali, plačevali take davke in take prispevke, kot je bilo takrat po zakonu potrebno, dandanašnji pa ne morejo živeti človeka dostojno življenje ali celo živijo pod robom revščine. To je nekaj, česar si ena demokratična država ne bi smela privoščiti. In zato je tudi v našem programu starejšim vedno namenjen posebni poudarek in zlasti tudi poudarek na tem, da se zadeve ne samo rešujejo za nazaj, ampak tudi rešujejo za naprej. Če se najprej dotaknem pokojnin. Kar se tiče reševanja za naprej, je tudi na predlog naše stranke prejšnja vlada, kot veste, poskrbela za to, da se to obdobje, ki se šteje v pokojnino, podaljša, in si tudi prizadevala za to, da se skrajšanje tega prehodnega obdobja naredi v takšnem obsegu, da bo čim več ljudi imelo te nove pravice, ki jim jih zakon določa. Tudi zdaj smo vložili zakon, ki skrajšuje to prehodno obdobje glede tega, kdaj bi naj zakon stopil v veljavo, na tri leta. S tem obdobjem seveda rešujemo to, da bo čim prej čim manj ljudi takih, da bodo prišli v pokojnino z zelo malimi prihodki, zelo nizko pokojnino in potem težko živeli. Za te ljudi, o katerih sedaj govorim, je nekaj najbolj ponižujočega, če jim kakšen predstavnik Vlade, predstavnik parlamenta ali kdorkoli drug reče, ja, ja, vašo nizko pokojnino je treba reševati ne z zviševanjem pokojnine, ampak s socialnimi transferji. Za nekoga, ki je celo življenje delal, ki se ni nikoli posluževal socialnih transferjev, ker jih ni potreboval, to, da mora po obdobju, ko mu po zakonu pripada pokojnina, se zanašati na socialne transfere, nekaj izjemno ponižujočega. In mislim, da lahko to vsi razumemo. Socialni transfer ima že v sebi en tak mogoče malo negativen predznak in ti ljudje nikakor ne morejo razumeti, da bi morali na tak način reševati svoj položaj. In da spomnim, 90 tisoč starejših bi naj bilo pod pragom revščine. In seveda, kaj se da tukaj narediti? Problemov je več, možnosti za njihovo reševanje tudi. Ampak kar me izjemno moti, je to, da se o določenih rešitvah sploh ne razmišlja. Jaz kot poslanka, ki je zdaj že toliko let tudi v parlamentu, da razume, kaj je naš proračun, kaj pomeni vsako višanje pokojnine glede na to, koliko je pri nas upokojencev, razumem te probleme, razumem, da vsako zvišanje pomeni milijonske in milijonske zneske, ne razumem pa, da se vsi skupaj na tem področju ne poslužimo nekih malih korakov, neke male možnosti, da bi vendar nekatere probleme od mnogih reševali. Eden od tega je tudi uskladitev pokojnine v fiksnem znesku, kar smo predlagali v SAB. To, da se pri vsaki uskladitvi, ki je redne narave, uporablja zakon in da se usklajujejo pokojnine tako, da se ohranjajo ti odnosi, je pravilno in je prav, nekateri so plačevali več, nekateri manj, in to usklajevanje s stroški je povsem smiselno in na mestu in v našem zakonu tudi natančno opredeljeno. To, da pa se ne bi z izrednimi uskladitvami, kadar so možne, tistim, ki so najbolj revni, pomagalo, da se počasi, brez socialnega transfera pomikajo preko roba revščine, tega pa iz nekih načelnih razlogov ne podpirate in tega ne morem razumeti. Ker jaz se pa, veste, vedno bolj težko zavzemam za uskladitve pokojnine, že tako so uskladitve, saj veste, vse stranke si za to prizadevamo, seveda, te redne v odstotkih, ampak po drugi strani pa dve uskladitvi letos za najbogatejše – grozen izraz – za upokojence z največjimi pokojninami, je pa, res se sprašujem, koliko smiselno. Res je, da jih ni veliko, vse to vem, ampak zakaj že tako izredno pokojnino zvišujemo pokojnino vsem v procentih, zakaj tudi potem z izrednim usklajevanjem mora tudi tisti, ki ima tisoč 300, tisoč 800 pa tudi 2 tisoč 300 so baje upokojenci, spet dobit trajno, ne vem, 100 evrov več, medtem ko oni spodaj dobi 6 evrov več in nikoli ne bo prišel niti čez mejo revščine. Hočem reči, te male stvari, ki bi jih lahko z zakonodajo pri teh problemih izpeljali, težko izpeljemo. Omenila bi tudi seveda zakon o dolgotrajni oskrbi. Ne morem razumet, naša vlada ga je imela pripravljenega, napisanega, a vsaka vlada tisto, kar najde, vrže v predal in začne znova [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa, čas se vam je iztekel. Nadaljujemo z razpravo. Gospod Franc Jurša ima besedo, pripravi pa se gospod Jože Lenart. Izvolite.
Podpredsednica, hvala. Lep pozdrav predstavnikom človekovih pravic, varuhu človekovih pravic, kakor seveda tudi vsem ostalim v dvorani! Jaz se bom pa mogoče bolj konkretno osredotočil še na eno vprašanje, ki tare starostnike, to je dolgotrajna oskrba in institucionalna namestitev v domovih za starejše občane oziroma državljane. Glede na to, da imamo eno četrtino starejših od 65 let, je seveda potreba te družbe, da skrbi za to populacijo. Ampak, ko smo dajali pobude o dolgotrajni oskrbi, vedno smo imeli težave v tem, da so nam vedno govorili, da je največji problem denar. Tudi v tem mandatu se je že pripravil zakon in upam, da ga bomo uspeli skozi proceduro pripeljati še do konca tega mandata. Ključni problem, problem namestitve v domovih za starejše, so kadrovske in prostorske težave. Tu smo podhranjeni. Želim izpostaviti, da imamo v Sloveniji 59 javnih zavodov, 43 koncesionarjev, da imamo skupno 18 tisoč 800 mest v teh domovih, da je pretežno večina, 13 tisoč 500, v javnih domovih, 5 tisoč 300 pa v domovih zasebnikov. Do leta 2025 je nekje presoja Ministrstva za delo, družino, pa socialne zadeve, da bomo rabili še dodatnih 3 tisoč 400 mest in leta 2030 že 5 tisoč mest. Kako bo sploh to država lahko zagotovila? Moram povedati, da je Varuh vedno izpostavlja problematiko starejših. Prav je, da se o tem seveda vedno govori in se vedno ponavlja, kajti to je ključni problem prihajajoče družbe. Tega ne bomo mogli pospraviti pod tepih, ampak o tem se bomo morali pogovarjati in tudi stvari razreševati. V letošnjem letu bi naj bil dokončan center upokojencev ob Regentovi cesti v Ljubljani, 44 mest za stanovalce z demenco. V juliju je bil objavljen javni razpis za tisoč 100 novih koncesij. Oskrba v okviru koncesijskih domov pa je seveda dražja za eno četrtino, predvsem zaradi tega, ker poudarjajo, da imajo tam oskrbovanci večji komfort, so sobe, v katerih živi po en upokojenec oziroma starostnik, seveda z kopalnico in vsemi ostalimi pritiklinami. Seveda to niso vse sobe, je pa večino le-teh sob tudi takih. Domovi za starejše dejansko pokajo po šivih, 15 let pa država ni zgradila niti enega doma. Še zdaj se ne ve, kaj se bo zgodilo z načrtovano dograditvijo v Vrtojbi in Osilnici. V koalicijski pogodbi je namreč zapisano, da se bosta ta dva doma dokončala in da se bo zgradilo tudi pet domov. Seveda bi bilo to za začetek dobro in upam, da bomo v tem obdobju, v tem mandatu tudi to uspeli. Že prej sem rekel v začetku samem, da so največje težave z denarjem. Če se bo zagotovilo iz naslova evropskih sredstev, iz nepremičninskega fonda zemljišča in finančna sredstva, ki jih ima v lasti družba za upravljanje, potem se bo ta zadeva in ta možnost seveda povečevala. Zdaj pa še nekaj o starosti naših upokojencev oziroma naših starostnikov, ki živijo v domovih. 87 let je njihova povprečna starost. Že prej pa sem omenil, da imamo eno četrtino oziroma 425 tisoč oseb v republiki starejših od 65 let. To pa pomeni na nek način alarm, da bo vedno večji pritisk na domove, če ne bomo poskrbeli za to, da bomo prišli do zakona o dolgotrajni oskrbi. Zdaj pa nekaj o tem, kakšne kadrovske stiske imajo predvsem v domovih. Razmere so skrb vzbujajoče pri poklicih kot so kuhar, pomočnik kuharja, delovni terapevt, fizioterapevt, bolničarji, negovalci, srednje medicinske sestre. Uspešnost razpisov za ta delovna mesta je komaj 50-odstotna. Seveda bo treba zvišati plače, ker to je osnovni problem glede na zelo zahtevno delo in težo. Seveda so plače zelo nizke. Če primerjamo, da imajo z 18. plačnim razredom 860 evrov bruto in da le-ti lahko napredujejo do 28. plačnega razreda, pa imajo tisoč 70 evrov neto. Tukaj je seveda še dodatek za nedeljsko in nočno delo, pa si potem predstavljamo, koliko je plačano to oziroma kakšno plačo dobijo ti ljudje, ki delajo v domovih na zelo zahtevnih delovnih mestih, kot sem jih malo prej že omenjal. Poglejte, ni čudno, da nam množično odhajajo medicinske sestre v Avstrijo, kjer imajo enkrat večjo plačo in tudi 13. in 14. plačo. To nas bo enostavno moralo začeti skrbeti in prav je, da Varuh na take stvari tudi opozarja. Če bomo na to opozarjali čim bolj in nenehno, seveda lahko pričakujemo, da se bo enkrat v prihodnosti ta stvar tudi spremenila. Zdaj pa še mogoče nekaj okoli samega financiranja v domovih. Več ali manj domove plačujejo tisti, ki so v domovih nastanjeni, oziroma njihovi sorodniki, najožji, pa tudi Zavod za zdravstveno zavarovanje plačuje svoj delež 32 %. Glede na to, da je povprečna pokojnina v Sloveniji zelo nizka, skoraj nobeden izmed ljudi svojih 70 % ne more zagotoviti oziroma zelo težko zagotovi. Ne bom rekel nihče, ampak velika večina. Povprečna starostna pokojnina je 670 evrov, kar pomeni, da za namestitev v domu denar primanjkuje. Pa še nekaj, kar me neizmerno skrbi, je to, ker prihajam iz severovzhodne Slovenije, vam moram povedati, da ogromno naših ljudi hodi na Hrvaško oziroma je na Hrvaškem v domovih za starejše. To se pravi, ne hodimo več na Hrvaško na Jadransko morje, ki je lepo, čudovito, ampak hodijo naši starostniki tudi na Hrvaško, na žalost, moram povedati iskreno, umirati. In seveda glede na to, da smo taka družba, si verjetno tega ne bi smeli privoščiti in moramo stremeti za tem, da bomo zagotovili pogoje, da tudi tisti, ki imajo nižje prihodke, lahko preživijo svojo starost v Sloveniji. Pri tej točki bi nehal. Bi pa še želel opozoriti na to, da moramo imeti vseeno v Sloveniji fokus na dolgotrajni oskrbi, kajti ocenjujemo vseeno, da bo potem, če bomo to dejavnost dejansko pravilno organizirali in tudi sfinancirali, potem bo manjši pritisk na domove. Ogromno ljudi si želi, da svojo starost preživi tam, kjer je celo življenje tudi živelo. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji razpravljavec je gospod Jože Lenart, pripravi pa se mag. Bojana Muršič. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča. Vsekakor zahvala varuhu in pa celotni ekipi, ki svoje poslanstvo opravlja za izredno široka in pa številna področja. V poročilu Varuha za leto 2019 so v središču postavljene predvsem te ranljive skupine, starejši, otroci, invalidi, brezposelni, verske skupnosti, narodne in etične skupnosti, tujci, zaposleni. Veliko pozornost pa Varuh namenja tudi problematikam socialnih pravic, še posebej pa nasilju v družini in pa revščini. Vsekakor so to skupine z laičnim znanjem, ki še posebej iz tega razloga potrebujejo vašo pomoč, saj zaradi tega delujete, temu je vaše poslanstvo namenjeno. Sedaj v celoti ali delno neizvedenih preteklih poročil je več kot 200. Nekatera se vlečejo že od leta 2013, je razvidno iz vašega poročila, pa so še vedno aktualna, a jih pristojni organi niso vzeli dovolj resno. Kljub temu dajejo tudi številna nova priporočila, teh je letos kar 158. To kaže, da se kot družba spoprijemamo z številnimi, pogosto novimi izzivi, zato je nujno, da nastale kršitve oziroma pomanjkljivosti ureditve odpravljamo čim aktivneje in seveda sproti. To sem navedel zato, ker se mi to zdi zelo pomembno, da to transparentno spremljate, na to opozarjate, kajti ravno to transparentnost pogrešamo v slovenski politiki, ki bi jo marsikdaj morali tudi vključiti, in pozabljamo na določene stvari, ki smo jih prej navajali. Če se vrnem na te ranljive skupine, ki sem jih na začetku omenjal glede seveda na vaše poročilo, bi želel reči še naslednje. Ker sem se že tudi sam soočal s to problematiko in dostikrat tudi usmerjal in iskal pomoč še kar nekaj skupinam ranljivih skupin v iskanju človekovih pravic, seveda po teh sprejetih standardih demokratične družbe, ki naj bi veljale tudi pri nas, iz tega sem prišel do pomembnega spoznanja. Te skupine, ki iščejo svoje pravice, se v praksi obrnejo na Varuha ponavadi šele po tem, ko so izčrpali veliko drugih možnosti in pred tem zapravili veliko energije, dragocenega časa in tudi finančnih sredstev in celo premoženja, da pri tem ne govorimo o osebnih in skupnostnih stiskah, ki vpliva na zdravje človeka in pa seveda s tem posledično tudi na celotno družbo. Zato je moje osebno mnenje, da bi se morali ljudi in skupine najprej obrniti na Varuha, ki bi jim že v samem začetku njihovih stisk, problemov pomagali poiskati predvsem pravo pot do tega končnega cilja. Veliko teh skupin in posameznikov se šele z vključitvijo Varuha zave oziroma spozna, da je bil zaveden ali celo v zmoti glede na laično znanje. In to je bistveno pri tem. Mislim, da smo vsi razumeli, kaj hočem s tem povedati. Predlagam okoli tega tudi višjo stopnjo informiranosti javnosti za dostopnost do Varuha, morda tudi z regijskimi pristopi. Mislim, da ste okoli tega v samem poročilu tudi povedali, ampak tu mislim, da je zelo pomembno, da bi na tem še kaj več napravili, čeprav vem, da ste kadrovsko omejeni, ampak poglejte, če bo treba, je treba ne tem področju tudi kaj več napraviti. Želim pa opozoriti še na neko drugo področje, na dolgotrajne postopke sodnih mlinov, ki izhajajo iz zapletene in neusklajene ter stalno spreminjajoče se zakonodaje. To je tista specifika naše mlade države, ko se pač seveda prilagajamo na tem skupnem trgu, še vedno v 30. letih postopoma, in tu je tista problematika, ki jo jaz tudi osebno vidim. Na to sem opozoril že na predstavitvi enega od prejšnjih poročil za leto 2017. In takrat mi je varuhinja odgovorila, da se zaostanki zmanjšujejo. S tem se strinjam. To je tudi dokazano. Vendar je moje opozorilo bolj namenjeno neki primerjavi drugih držav, ki se nanašajo bolj na te celovite postopke tega skupnega časa obravnav in na sodne postopke, ki zaostajajo oziroma ki celo potem zastarajo. Pred leti sem spremljal razpravo, kjer je bila predstavljena bavarska praksa. In tam je bilo nekako predstavljeno takole, če sodnik najtežjih primerov ne reši v dveh letih, potem ne dobi novih primerov in seveda si mora iskati potem novo pot. Nekako tako je bilo predstavljeno. Pri nas pa vemo, da je to popolnoma drugače, saj v praksi nekih bistvenih premikov tu še ni zaznati. Torej v sodnih postopkih moramo varovati obe stranki v postopkih, da se dela čim manjša gospodarska, finančna in pa seveda tudi psihična škoda ljudem, ki v tem sodelujejo. Poglejte, pri tem mislim pa tudi na širše področje, na to insolventno zakonodajo, ki je tudi za Slovenijo značilna, ki pa se vsekakor tudi nanaša na stiske ranljivih skupin. Saj vemo, da v teh insolvenčnih postopkih so tudi pomemben člen vsi zaposleni in seveda upniki s svojim telesom in življenjem, in to je potem tudi pomembno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja je na vrsti mag. Bojana Muršič, pripravi pa se mag. Marko Koprivc.
Hvala lepa za besedo, podpredsednica. Spoštovani predstavniki Vlade, predstavniki Varuha! Najprej se vam želim iskreno zahvaliti, vašemu kolektivu, za tako obsežno pripravljeno gradivo, ki je jubilejno, 25., in kaže odraz države do posameznikov in skupin, ki nam vsem skupaj ne more in ne sme biti v ponos. Odločitve, ki jih sprejemamo tudi mi tukaj v Državnem zboru, so včasih tudi premalo premišljene, sežemo pa v življenja državljank in državljanov naše države. Poročilo, ki ga imamo danes v obravnavi, jasno pokaže tudi posledice in nas opozarja tudi na neukrepanje sprejemanja ustrezne zakonodaje. Jaz moram reči, da je skrb vzbujajoč podatek ta, da je več kot 200 priporočil, jih spremljam, ki se nekako vlečejo že od leta 2013 in so še vedno aktualna. Še bolj pa so skrb vzbujajoča nova priporočila, ki jih kar 158. Ta zbir priporočil ni nekaj dobrega in lepega, nam pa postavlja ogledalo, v katerem se moramo vsi prepoznati. In če se dotaknem zgolj nekaj področij, kajti o veliko področjih je bilo danes že govora. Področje revščine. Dober oziroma slab teden je od tega, kar smo obeleževali mednarodni boj proti revščini, pa danes obravnavamo to poročilo. Stopnja revščine v Sloveniji je 12-odstotna, kar 243 tisoč ljudi živi pod pragom revščine, kar vsekakor ni dobro. Je sicer manj, kot je bilo leta 2015, vendar ta epidemija, s katero se soočamo danes, govori o tem, da bo v prihodnjih letih ta dvig revščine še višji. Revščina najbolj ogroža starejše ženske. Tveganje za revščino pri ženskah, starih nad 75 let, je kar 28,1-odstotno. Vsak sedmi Slovenec je izpostavljen tveganju socialne izključenosti. Tudi to nam ne more biti v ponos. Tudi otroci so izjemno prikrajšani in so v tem tveganju. Če se dotaknem nasilja. Skrb vzbujajoče je dejstvo, ki ga Varuh človekovih pravic navaja v svojem poročilu za leto 2019. Pri tem je tudi zapisal: »Slovenska družba je še vedno prežeta tako z veliko toleranco do nasilja kakor tudi s številnimi predsodki na podlagi spola, zaradi česar žrtve pogosto ostanejo nerazumljene in nepodprte v svoji odločitvi, da izstopijo iz kroga nasilja.« Sicer izpostavlja, da imamo v Sloveniji ničelno stopnjo tolerance do tega, da imamo dobro urejeno zakonodajo, da je Slovenija podpisnica številnih pomembnih deklaracij, konvencij, sporazumov, ki urejajo to področje, tudi tako imenovano Istanbulsko konvencijo. Ob nedavnih pozivih Poljske k izstopu Slovenije od Istanbulske konvencije pa nas upravičeno skrbi, da bo prišlo do regresivnega stanja na tem področju. Že prvi koraki po teh spremembah v smeri slovenske zunanje politike nas izjemno skrbijo. Težnje Poljske k oblikovanju nove iniciative za drugačno opredelitev družine, otrok in nasilja so za nas oziroma zame nesprejemljivi in veseli me odziva Varuha človekovih pravic, ki govori, da Istanbulska konvencija povsem ustrezno naslavlja problematiko nasilja nad ženskami in v družini ter da bi bilo odstopiti od nje neodgovorno. Prizadevanja za ničelno toleranco do nasilja vseh vrst bi morali še bolj okrepiti. Imamo še zadeve, ki bi jih bilo po Istanbulski konvenciji potrebno odpraviti v slovenski zakonodaji, zato me veseli tudi mnenje ministrice za pravosodje, ki se pridružuje odzivu Varuha človekovih pravic, tako da srčno upam, da bo tako tudi ostalo. Pričakujem pa, da se bodo odpravile še zadeve, ki so v pridržanju. Na načelni ravni, kot sem rekla, imamo dobro urejeno zakonodajo, vendar ta vedno ne zadošča in tukaj bo potrebno narediti še marsikateri korak naprej. Zakoni tudi ne dopuščajo opravičevanja nasilja v družini zaradi zasebnosti in zaščite družine. Glede na to, pa da živimo v družbi, ki visoko ceni tradicionalne vrednote in v kateri družina predstavlja enega izmed temeljev in najpomembnejših stebrov življenja, je nujno potrebno, da se vsak posameznik zaveda, da je nasilje v družini mogoče preprečiti s pravočasnim obveščanjem pristojnih organov. Velikokrat pa se mi zdi, da raje pogledamo stran, zamižimo in se ne vtikamo v zasebna življenja drugih in igramo pasivnega opazovalca. Mar res postajamo družba brez sočutja, se mi postavlja vprašanje. V Sloveniji je tudi občutljivost na nasilje v družini še vedno razmeroma na nizki ravni, kar se kaže s problemom premajhnega števila prijav nasilja. Tega je veliko. Veliko je pa tega, kar ne slišimo, in to nas mora skrbeti. Težave se kažejo tudi na duševnem zdravju, kar je tudi posledica. Posledice se kažejo še predvsem v času korone, kjer so ženske temelj v družini, izpostavljene pa tako tudi družinskemu nasilju. Tukaj bo potrebno razmišljati in narediti korake, da se bo duševno zdravje vseh posameznikov izboljšalo. Zaskrbljujoče pa je tudi dejstvo, ki ga kažejo tudi zadnji podatki pri duševnem zdravju mladih, ki se v Sloveniji poslabšuje. Hiter tempo življenja, družbena omrežja, nove oblike tehnologij pripomorejo k slabšemu duševnemu zdravju, še posebej mladih, ki so bolj psihološko in socialno ranljivi. Pojavljaj se nove odvisnosti, tako od videoiger, Facebooka, Instagrama, nenazadnje pa poteka tudi danes šola na daljavo in otroci, mladi preživijo skoraj tričetrt dneva poleg računalnika, s tem pa se manj gibljejo in tudi bistveno manj spijo, kar pa posledično vpliva na njihovo slabo duševno zdravje. Veliko otrok je že na teh medikamentih, tukaj bo potreben razmislek tudi v času te korone, kako bomo to zadevo rešili. Če se zgolj na kratko še dotaknem zdravstva. Zdravstvo se nam sesuva, leta 2015 je Varuh človekovih pravic opredelil varstvo zdravja kot katastrofa, danes sploh ne vem več, kakšen izraz naj uporabimo. Medicinske sestre in zdravniki pregorevajo. Nujna medicinska pomoč, prva bojna vrsta, kliče na pomoč, kajti sami ne bodo več zmogli tega, nimajo dovolj kadra, zmanjkuje jim energije in vsi skupaj bodo pregoreli. Tukaj bomo morali čim prej stopiti skupaj in narediti korake naprej. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker je Poslanski skupini SD potekel čas za razpravo, je na vrsti naslednja razpravljavka gospa Mojca Žnidarič, pripravi pa se potem še kot zadnja v tem krogu gospa Lidija Ivanuša. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav prav vsem! Tudi jaz se instituciji Varuha človekovih pravic zahvaljujem za to jubilejno 25. poročilo. Ja, kot je bilo rečeno, prejeli smo ogledalo, v katerega se kot družba in predstavniki družbe lahko oziroma moramo pogledati tudi z določeno refleksijo. Tako da me je malo začudila prej razprava opozicijskega poslanca, govori, ja, zdaj smo v opoziciji, vi v Vladi delate to, ono, ampak če pogledamo to, koliko let govorimo o deinstitucionalizaciji, dolgotrajni oskrbi, o nerešenem institutu družinskega pomočnika, vse to je bilo v pristojnosti Ministrstva za delo, katerega so dolga leta tudi v SD vodili, tako da jaz mislim, da se vsi skupaj moramo res pogledati v ogledalo in videti, kaj je šlo narobe, kot je rekel gospod Židan. Ta področja, ki jih je tudi Varuh precej izpostavil, res, žal, žal predolgo trajajo, da se rešijo. Jaz si srčno upam, da nam bo to dolgotrajno oskrbo uspelo rešiti sedaj, čeprav, kot rečeno, ne bo rešila vseh težav, ampak mislim, da jih kar precej bo. Nekaj zadev, nekaj priporočil pa vseeno smo uspeli realizirati, tudi zdaj pred kratkim, na primer eno, ki ga je tudi Varuh večkrat, več let izpostavljal, to je dokup delovne dobe pri ljudeh. Ljudje, nekateri so si torej plačevali prostovoljno pokojninsko dobo, nekateri so si dokupili in to potem res ni bilo pravično, čeprav je Ustavno sodišče dejansko reklo, da zadeva ni protiustavna, kot je bila urejena zdaj v pokojninski zakonodaji glede dokupa delovne dobe. Ampak vseeno se mi zdi, da smo pa zdaj v tej vladi našli posluh in zdravo kmečko pamet in uredili ta dva instituta, da sta enakovredno, pravično urejena, torej da se vsem tistim, ki so si dokupili ali plačevali prostovoljno pokojninsko zavarovanje do 31. 12. 2012, dokler zakon ZPIZ-2 tega ni začel razločevati, da se vsem šteje kot doba brez dokupa. Tako da smo kar nekaj krivic s tem zagotovo tudi odpravili. Želela bi izpostaviti nekaj priporočil, pa ne bom ponavljala tistega, kar sem že na odborih ali kar je bilo danes že večkrat izpostavljeno, ampak nekatere druge. Na primer priporočili 122 in 123, in sicer tudi z veseljem lahko ugotavljamo, da je tudi pri poročilu 122 že realizirano. Torej, Varuh že tri ali štiri leta opozarja, da ljudje, ki skrbijo za svoje starše ali svoje posvojitelje ali doma ali v domovih za upokojence, da bi lahko uveljavljali davčno olajšavo za preživljanje družinskih članov. Tako da z veseljem ugotavljam, da je to z letom 2020 omogočeno in tudi realizirano. Nekoliko bolj pa me skrbi ali pa se ne morem strinjati z odzivom Vlade pri naslednjem 123 priporočilu. Varuh tudi že tri ali štiri leta opozarja na to, da so otroci, prejemniki družinskih pokojnin, torej otroci, ki so izgubili enega od staršev, potem tudi zavezani k plačilu dohodnine. Družinske pokojnine so precej nizke in vsak od teh otrok potem vsako leto dobi tudi dohodninsko odločbo in mora plačati to dohodnino. Se pravi, ali on ali drugi starš, ki za njega tudi sam skrbi. Jaz mislim in tudi sama sem že v lanskem letu na to temo postavila poslansko vprašanje, odziv vlade, ki je v zadnjih treh štirih letih se mi ne zdi v redu. Strinjam se s tem, kar je Varuh človekovih pravic predlagal, da bi se to moralo izvzeti. In zaradi tega sem tudi sama pred dnevi naročila raziskovalno nalogo tukaj v Državnem zboru pri našem oddelku, ki se s tem ukvarja, kako je v drugih državah. Bomo videli, kaj se bo izkazalo. Če druge države družinskih pokojnin otrok nimajo obdavčenih, napovedujem, da bom vložila poslanski zakon, in upam, da bomo poslanci zbrali toliko poguma, da bomo potem sami, če pač Ministrstvo za finance nima tega posluha, to tudi uredili. Z majhnimi koraki se pač daleč pride. Včasih je majhen korak za nekoga pa res pomemben. Ne gre tako za strašno veliko populacijo teh otrok, ampak gre za eno pravičnost. Tudi jaz se bom danes, tako kot večina vas, osredotočila na starejše. Na odborih sem razpravljala bolj o zaposlovanju, o invalidih, zaposlitveni rehabilitaciji, ampak danes se bom tudi sama posvetila starejšim priporočilom, ki so na tem področju, kajti očitno pač vsi vemo, vsi se zavedamo, da je med torej starejšimi tveganje revščine med najvišjimi. Če se spomnite, sem tudi v ponedeljek, ko so bila poslanska vprašanja, prav tako postavila poslansko vprašanje ministru za delo glede vdovskih pokojnin. Se pravi, tisti upokojenci, ki živijo sami, torej ko ostanejo sami in prejemajo vdovske pokojnine, med tistimi je pa revščina še v bistvu najhujša. Iz prakse lahko povem tudi to, da žal ne vem, kaj storiti na tem področju, žal veliko ljudi, in to tistih ljudi, ki so najbolj potrebni pomoči, ne pozna vseh svojih pravic, ne ve, kam se obrniti. Vem, da kar nekaj ljudi ne ve ne za varstveni dodatek, kot je danes že bilo izpostavljeno v enem izmed stališč, potem še manj za možnost dodatka za pomoč in oskrbo za tiste, ki negujejo doma kakšnega svojca ali pa tudi da ga imajo v domu. Ampak dobro, če ga dajo v dom, potem jim to tudi tam pojasnijo in so seznanjeni. Marsikdo tudi ne ve za možnost socialne pomoči, in to tisti, ki jo najbolj potrebujejo. Kaj storiti na tem področju? Mislim, da bi tudi delo na centrih za socialno delo moralo biti drugačno. Socialni delavci bi morali biti več na terenu, ne pa samo v papirjih, ali pa tudi kako drugače informirati te ljudi. Glede starejših bi želela pa poudariti nekaj, kar je tudi Varuh v svojem poročilu izpostavil. Vsi vemo, da postajamo dolgoživa družba, ki prinaša številne izzive. Kot rečeno, je tudi po podatkih Statističnega urada tveganje revščine med starejšimi višja, samoocena zadovoljstva z življenjem pa najnižja. Varuh pa tudi redno opozarja, da bomo šele z ustrezno ureditvijo dolgotrajne oskrbe družbi dali jasno sporočilo o vrednosti življenja v vseh življenjskih obdobjih in o spoštovanju človekovega dostojanstva. A hkrati tudi poudarja v svojem poročilu, da tudi zakon o dolgotrajni oskrbi ne bo rešil vseh težav. Po mnenju Varuha odgovor na dolgoživo družbo ni v povečanju zmogljivosti v ustanovah. Želim povedati to, da mi v Sloveniji že sedaj imamo visok procent ljudi, starejših od 65 let, v domovih za upokojence, in sicer je tam vsak četrti moški, star nad 65 let. Kot je razvidno, se je v zadnjih osmih letih povečalo število ljudi v domovih za starejše kar za 15 %. 15 % povečanje bivanja starejših ljudi je v domovih za upokojence, piše, tudi na račun novih zmogljivosti. Tako da tisto zavajanje, da nismo zgradili v petnajstih letih nobenega doma, treba je biti jasen in natančno povedati, nobenega javnega doma, je pa se vsekakor zgradilo ogromno, kar nekaj koncesijskih domov. Tukaj so bile pač tudi določene občine, med drugimi tudi moja, inovativne in so na nek način reševale problematiko pomanjkanja institucionalnega varstva. Ampak, kot rečeno, sedaj je treba bolj delati in govoriti v smeri deinstitucionalizacije. Mislim, da bi tudi sedaj, v tem času, ko razsaja tale nezaželeni virus, če bi imeli manjše ustanove, manjše skupinske enote, bi vse skupaj lažje zajezili, kot pa v teh velikih institucijah. Seveda si vsi želimo, da se čim prej uredi zakon o dolgotrajni oskrbi, da bodo ljudje − ker večina ljudi, predvsem na podeželju, si tudi ne želi iti v domove, želijo biti doma − lahko čim dlje živeli ali doma ali pa v kakšni manjši skupnosti. Moja želja je, res velika, da se to v tem mandatu uredi, kajti o tem govorimo res že predolga leta. Kaj bi še izpostavila, da se ne bom preveč ponavljala? Torej priporočil, kot rečeno, je veliko. Lani jih je bilo 88, letos jih je 158, 200 nerealiziranih. Jaz pač predvidevam, rečeno je bilo vseeno, da je raven človekovih pravic pri nas v Sloveniji relativno visoka. Predvidevam, da tudi to število priporočil, ki iz leta v leto raste, v bistvu naša želja ali pa naša zahteva, da se raven pravic še poviša, in je da tudi zaradi tega teh priporočil veliko. Jih je pa veliko žal tudi zaradi tega, ker se nekatera ponavljajo, ker jih pač določena ministrstva ali pa tudi občine ali pa tudi druge institucije niso realizirala. Tista, ki se morajo realizirati na podlagi spremembe zakona, jaz verjamem, vidim, vem, da to pač traja običajno več kot leto dni, nekatera priporočila pa so takšna, ki se dajo realizirati brez tega, da mora biti kakšna zakonodajna sprememba, ampak je pač treba spremeniti v bistvu način dela. Tako da mislim, da se večina priporočil da realizirati, velika večina. Včasih je pa tako, da mogoče ni enoznačne rešitve ali pa mogoče ni točno takšna rešitev najboljša, kot je zapisana v priporočilu, zato si želim, da bi bilo tudi med institucijo Varuha človekovih pravic in pristojnimi ministrstvi več sodelovanja in da skupaj najdejo tisto najboljšo rešitev, ki bo za naše državljane res najboljša možna. Jaz se vam zahvaljujem za to poročilo, za to ogledalo in želim si, da bi čim več teh priporočil bilo uresničenih in da bi jih drugo leto bilo ravno zaradi tega manj. Hvala.
Hvala lepa. In še kot zadnja razpravljavka dobi besedo gospa Lidija Ivanuša. Izvolite.
Gospa podpredsednica, hvala za besedo. Ker sem poslušala vse razpravljavce, bi rekla, da glede na to, da obravnavamo letno poročilo Varuha človekovih pravic, smo mi prvi, da spoštujemo drug drugega, kar sem povedala že tudi v stališču. In apeliram na vse prisotne, predvsem pa na podpredsednico, ki mirno dovoli razpravo poslancev opozicije in ne opozori na 75. člen Poslovnika, ki določa, da sme govornik govoriti le o vprašanju na dnevnem redu. Sprašujem vas, kaj ima predsednik Vlade s poročilom za leto 2019, kaj imata s tem kolega Jože Tanko in Žan Mahnič ali kdorkoli od navedenih oseb. Ta vlada kljub težki situaciji, s katero se soočamo v trenutni situacije epidemije, dela veliko boljše in operativno, kot ste vi doslej v normalnih razmerah. Naj vas opomnim, da ste v preteklih letih vključno z letom 2019 bili na oblasti vi in da se več kot očitno glede na to, da se spuščate na osebni nivo, niste pogledali v ogledalo, se bojite odseva ali pa ste ga pozabili očistiti. Zagovarjate ljudi, ki s svojimi aktivnostmi in neupoštevanjem ukrepov vsak dan kršijo človekove pravice in ogrožajo zdravje ne samo posameznikov, ampak celotne družbe. In za konec, kot sem že rekla, podpiramo poročilo Varuha človekovih pravic in upamo na čim večjo uresničitev novih priporočil in preteklih, neuresničenih. Hvala.
Hvala lepa, gospa poslanka. Zdaj se moram odzvati na vaše opozorilo. Jaz sem pozorno poslušala vse razprave. Mislim, da vaše opozorilo leti na gospoda Trčka, če se ne motim, ki je bral tvite članov Vlade. Po mojem mnenju je bila ta vsebina teh tvitov popolnoma na mestu, če vemo, da se Varuh človekovih pravic ukvarja z vsemi človekovimi pravicami, ki pritičejo vsakemu posamezniku. In ena od človekovih pravic, verjamem, da to veste, je tudi človekova pravica do časti in dobrega imena. In o tem je govoril poslanec Trček, tako da jaz ne vidim tukaj nobene težave, če tudi o tem razpravljamo v tej hiši. Toliko v odgovor na vaše opozorilo. Glede na to, da pa smo izčrpali seznam razpravljavcev, prehajamo v sklepni del razprave, v katerem dobita besedo še predstavnik Vlade in pa predstavnik predlagatelja. Najprej ima besedo predstavnik Vlade, državni sekretar gospod Zupan. Izvolite.
Hvala za besedo. V bistvu bi si razdelila, če je mogoče, potem še s kolegom državnim sekretarjem Kanglerjem. Jaz bom uvodoma rekel hvala za vašo razpravo. Mislim, da se zelo dobro vidi, kje so tisti temeljni problemi, žal predvsem na socialnem področju. Prav je, da tudi Varuh na to opozarja, ker to je tudi vprašanje varstva človekovih pravic. Jaz bi samo opozoril na eno stvar, ki se mi zdi, da je bila v razpravi mogoče malo narobe razumljena − glede metodologije odziva Vlade na vsakoletno poročilo Varuha. Mi na Ministrstvu za pravosodje to zdaj že par let pripravljamo, skušamo poenotiti metodologijo v smislu, da je ocena oziroma samoocena po neki lestvici in ni mogoče reči, da pogledata samo tisto, kar je realizirano ali pa delno realizirano, ostalo je pa v isti koš za vreči. Izpostavljam predvsem tam, kjer resor prepozna, da je nekaj njegova stalna naloga. To pomeni, da se zaveda, da se mora tega problema skozi lotevati. Recimo, dam primer, na Ministrstvu za pravosodje, kjer nobenega priporočilo za leto 2019 ne zavračamo. Nobenega. Mi smo imeli v preteklih letih večkrat opozorila, priporočila Varuha, da se izboljša dostopnost objektov pravosodnih organov za gibalno ovirane osebe. Zdaj tisti, ki pravite, da ste pozorno brali, boste verjetno opazili, da letos tega ni bilo noter, kar pa ne pomeni, da ni to naša naloga. In leta 2018 smo bili v letnem poročilu Varuha izpostavljeni kot primer dobre prakse, ker smo leta 2017 izdelali projektno nalogo za reševanje problematike dostopnosti za gibalno ovirane. Šlo je predvsem za vertikalno dostopnost, se pravi dostopnost skozi dvigala do uvozne ploščadi in tako naprej. Analiza je obravnavala 34 lokacij in dala neke rešitve, ki jih sedaj seveda upoštevamo, ko se projekta dokumentacija izdeluje. Na tej podlagi smo že pridobili gradbeno dovoljenje za sodno stavbo v Kranju, v Celju, v Slovenj Gradcu, Brežicah, na Jesenicah sedaj še pridobivamo. Izdelali pa smo že dvižno ploščad v Kopru in dvigalo v Novi Gorici. Mi se tega lotevamo vsako leto skladno z možnostmi, ki jih imamo v okviru javnofinančnih sredstev. V 2019, naj povem, je bil začet tudi raziskovalni projekt CRP mobilnost funkcionalno oviranih oseb v objektih pravosodnih organov. Tam se preverja tudi horizontalne rešitve dostopnosti, tu pa govorim predvsem, kako je z javnim prevozom, kako je s parkirišči za invalide in pa kako je z dostopi znotraj stavbe predvsem do vecejev. Tudi tukaj bodo predlagane neke sistemske rešitve. Izdelana bo tudi spletna stran, kjer boš lahko videl lokacije, katere imajo kakšne vrste dostop. To je konstantno delo in tega se v bistvu zavedamo tudi, ko adaptiramo zapore. Vi veste, v kakšnem stanju so, in danes je bilo tudi omenjeno, v zaporih imamo tisoč 400 zapornikov, od tega cirka 400 priprtih oseb. Govorim o povprečno 106-odstotni zasedenosti. Tukaj je odgovor oziroma rešitev zelo jasna, pač obe novogradnji. Finančna sredstva sedaj načeloma za naslednji dve leti bodo zagotovljena, tako da mi se bomo tega lotili. Ne govorim pa samo o rešitvah v smislu več kapacitet, ampak tudi o rešitvah o kvaliteti teh prostorov tako zaposlene kot za zaprte. Vi veste, če se nam stara populacija siceršnja, to velja tudi za zaporniško populacijo. In pač te novogradnje bodo omogočile, zato ker gre za modularno gradnjo, ustrezne prostore za tiste starejše, ki pač morajo prestati zaporno kazen. Omenjeno je bilo tudi pomanjkanje pravosodnih policistov. Veste, da se tukaj trudimo, več deset razpisov letno, odziv je relativno slab. Uprava za izvrševanje kazenskih sankcij je na vsakem zaposlitvenem sejmu, promovira poklic in tako naprej. Mi sedaj razmišljamo o enem projektu tako imenovane akademije za pravosodne policiste po odličnem vzoru policije. Zakaj gre? Zato da bi kandidat pač pridobil tudi formalno izobrazbo šeste stopnje. Mislimo, da bi to malo dvignilo zanimanje za ta poklic, ki je upadel predvsem z izhodom iz gospodarske krize. Izpostavil bi tudi problematiko dvojezičnosti. Tudi tukaj smo aktivni. Pravzaprav cela vlada sedaj pripravlja nov načrt ukrepov na področju uresničevanja pravic italijanske in madžarske narodnostne skupnosti za 2021−2025. Mi smo ravno v fazi prenove prevodov dvojezičnih ovojnic. Pravkar sem izvedel, da je tik pred tem, da se jih posreduje na Vrhovno sodišče, kjer jih potem tudi tiskajo. In pa naš center za izobraževanje redno izvaja izobraževanje iz italijanskega in madžarskega jezika za predstavnike pravosodnih organov na območju dvojezičnosti. Še sedaj v jeseni smo imeli nekaj teh izobraževanj pod zaostrenimi pogoji. Otroci in kazensko pravosodje. Tukaj smo konceptualno žal v letu 1957. Tukaj bo treba nekaj naprej premakniti. Vi veste, da imamo v normativnem delovnem programu poseben zakon, ki bo podlaga za sprva pilotski projekt tako imenovane hiše za otroke, ki naj bi zaživela jeseni naslednje leto, če bo vse tako. Sem pa več o tem že na komisiji razložil. Izpostavil bi tudi Predlog zakona o kazenskem postopku O, ki ga je Vlada že predložila Državnemu zboru v obravnavo, kjer dvigujemo standard varstva pravic mladoletnih storilcev. Lahko pa povem tudi, da si na ministrstvu prizadevamo za pridobitev finančnih sredstev v okviru tako imenovane tehnične pomoči za en projekt, ki bo naslavljal predvsem problematiko izrekanja varnostnega ukrepa psihiatričnega zdravljenja za mladoletnike. Tukaj pač institucionalne rešitve niso najbolj ustrezne in mi si od tega enoletnega projekta obetamo nek predlog rešitev na podlagi tudi dobrih praks iz tujine, predvsem po Nemčiji bi se zgledovali. To je to. Pa še ti prečni problemi, ki so problemi več resorjev, ki so najbolj pereči zaradi tega, ker se en resor izgovarja na drugega. Imamo tudi mi nekaj takih prečnih. Izpostavil bi predvsem klinične psihologe, pomanjkanje in vpliv na delo sodstva. Tukaj naj povem, da na ministrstvu vedno, ko imamo poziv za imenovanje novih izvedencev, vključujemo področje celotne psihologije v te razpise, dvakrat letno. V lanskem letu smo imeli tudi štiri termine za usposabljanje oziroma izobraževanje v okviru Centra za izobraževanje v pravosodju. Dva sta odpadla zaradi pomanjkanja kandidatov, dva termina sta bila uspešno izvedena in od takrat imamo štiri nove izvedence na tem področju. Se pa zavedamo, da je to en zahteven poklic, ker je res poklic, in tudi v komunikaciji z Ministrstvom za zdravje si prizadevamo za to, da bi se čim več specializacij tudi financiralo. Ministrstvo za zdravje zagotavlja, da financira vse specializacije, za katerega dobi predloge. Toliko bi samo glede tega ožjega področja, se mi zdi prav. Zdaj pa bi prosil, predsedujoča, če lahko besedo tudi kolega. Hvala.
Seveda. Najprej dobi besedo državni sekretar gospod Kangler.
Hvala lepa. Jaz bi spoštovanega državnega sekretarja dopolnil glede nekaterih pogledov s strani Ministrstva za notranje zadeve. Dotaknil bi se nekaterih priporočil. Mi na Ministrstvu za notranje zadeve vsako poročilo in vsako priporočilo, ki ga dobimo s strani Varuha človekovih pravic, temeljito proučimo. Predvsem pa lahko poudarimo, da sodelovanje med službami MNZ in službo Varuha človekovih pravic je odlično, in se trudimo, da ga tudi izboljšamo. Že v samem nastopu namestnika lahko ugotovimo, da namestnik ni bil kritičen do nekaterih postopkov znotraj MNZ ali slovenske policije. Pa vseeno mi dovolite, da se dotaknem nekaterih priporočil. Priporočilo 50, ki se nanaša na Zakon o tujcih, jaz sem zelo vesel, da je tudi Evropsko sodišče za človekove pravico s sodbo 8675/15 z dne 13. 2. 2020 sprejelo pomembno odločitev. In tudi ta odločitev je usmeritev za delo vseh organov znotraj Evropske unije in tistih, ki spoštujejo to sodišče, zato tudi pričakujem, da bodo nekateri opozicijski poslanci pri sprejemanju tega zakona, Zakona o tujcih, spoštovali to odločbo sodišča, kjer so posamezne dotične osebe leta 2020 dobile proti Španiji. To je temeljna podlaga tudi za spremembo zakona, ki ga ministrstvo tudi pripravlja. Priporočilo 84 in 86 se predvsem tudi nanaša na tujce, predvsem na tujce v tistem delu, kadar govorimo o tujcih mladoletnih osebah in otrocih. Moramo odkrito priznati, da tukaj policija v skladu z vsemi predpisi in standardi, ki so znotraj Evropske unije in tudi slovenskega pravnega reda, te otroke obravnava tako, kot je potrebno, ker gre za zelo občutljivo temo. To je zelo občutljiva tema in moram priznati, da policisti dobro opravljajo svoje delo. Prihaja do nekaterih zapletov, vendar vsi tujci, ki prihajajo v Slovenijo, ne pridejo z istim namenom, da spoštujejo pravni red in pravno državo Republike Slovenije, velikokrat so tudi kršitelji, zato prihaja tudi do pritožb. Predvsem priporočilo 138 in 139 Varuha človekovih pravic govori o pritožbah čez policijske postopke. Tudi tukaj moram trditi, da Direktorat za policijo znotraj MNZ vsako pritožbo dosledno obravnava, predvsem pa vsako pobudo, ki jo dobimo s strani Varuha, dosledno proučimo, predvsem pa tudi o aktivnostih, ki jih pelje direktorat in Ministrstvo za notranje zadeve, tudi takoj in v roku 30-ih dni poročamo. Če pride do zamika poročanja zaradi objektivnih in subjektivnih razlogov, o tem tudi Varuha obvestimo. Kar se tiče sodelovanje Ministrstva za notranje zadeve in tudi organov v sestavi policije z Varuhom človekovih pravic in glede nekaterih priporočil v poročilih, mi dosledno proučujemo in tudi spoštujemo in se trudimo, da sledimo priporočilom Varuha človekovih pravic. Seveda pa se moram dotakniti tudi razprave nekaterih posameznikov v tem Državnem zboru. Jaz sem vesel, da je tudi opozicija ugotovila, da gre za ogledalo preteklosti. Spoštovana poslanka gospa Muršič je trdila, da od leta 2013 Vlada priporočilom Varuha človekovih pravic ni sledila oziroma jih ni odpravljala. Verjetno niso tviti Janeza Janša leta 2020, ko tvitne, krivi za neko stanje, ki je bilo 2015, 2016, 2017. Res, to je preteklost. Jaz se oziroma v prihodnost. Vlada, ministri in vsi, ki sodelujejo v vladi, se trudimo, da za leto 2020 in 2021, ki je pred nami, sledimo tem priporočilom iz leta 2019. V letošnje letu ni mogoče vseh priporočil, ki smo jih dobili na mizo ali pa podedovali od prejšnje vlade, iz poročila Varuha za 2019 odpraviti. Prepričan pa sem, da vse tisto, kar je mogoče v letu 2021 na področju sprejemanja normativne dejavnosti Vlade in Državnega zbora, da bo Vlada storila vse, da sledimo vsem priporočilom in napake in pripombe tudi odpravimo. Vsekakor pa na Ministrstvu za notranje zadeve pozdravljamo aktivnost Varuha, predvsem pa ga jemljemo kot partnerja, ki nas opozarja, kje, kdaj in kako naj sledimo nekaterim priporočilom, da do napak, ki prihajajo, do pritožb in podobnih stvari ne bi več prihajalo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sedaj pa dobi besedo še državni sekretar gospod Orehovec. Izvolite.
Predsedujoča, hvala lepa za besedo. Lepo pozdravljeni, spoštovani poslanci, predstavniki Varuha, kolegi! Še mogoče s strani Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport. Moja ocena, torej naša ocena je, da je sodelovanje z Varuhom dobro, da se odzivamo na vsa vprašanja in priporočila, ki jih sproti dobivamo. Resda jih je bilo zdaj v tem času covida mogoče nekoliko več, ampak mislim, da smo na vsa korektno odgovorili. Kar se tiče teh priporočil, so zelo različna, nekatera so takšna, ki se jih lahko hitro odpravi oziroma realizira, so pa neka takšna, za katere potrebujemo mogoče tudi nekaj let, da jih realiziramo, predvsem kadar gre za neke zakonske zadeve ali pa tudi zadeve, kot so te, ki so povezane z dostopnostjo invalidov do naših zavodov. Seveda bilo je rečeno, da tega nimamo rešenega. Res je, da nekateri zavodi imajo to, nekateri pa ne. Rad bi poudaril, da so srednje šole, dijaški domovih, visokošolskih zavodi, ki so povezani z raziskovalno dejavnostjo, v pristojnosti Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport. Pri teh imamo prav natančno evidenco, kako je s temi zavodi, in v pripravi je tudi časovnica in pa način, kako v teh zavodih zagotoviti dostopnost za invalid. Seveda smo tudi ob tem priporočilu pristopili k poizvedovanju, kako je tudi na področju vrtcev in pa osnovnih šol, ki so sicer v pristojnosti lokalnih skupnosti in tudi lokalne skupnosti so odgovorne za to, da se to vzpostavi. Tako da bomo tudi lokalne skupnosti opozorili, ko bomo imeli analizo na tem področju. Se pa strinjam, da je treba to čim bolje urediti, seveda po možnosti čim prej, je pa v veliki meri to odvisno od finančnih sredstev. Vse tiste gradnje, ki so bile v zadnjem času, tam je stvar urejena, pri šolah in vrtcih, ki so pa stari 50 ali več let, pa bo verjetno potrebno nekoliko več časa in denarja. Morda še to, da se odzovem na razpravo poslanca Predraga Bakovića, ki je razpravljal o otrocih v vrtcih, predvsem v romskih, kjer je govoril, da jih od 28 obiskuje samo 14. In je potem govoril, da bi se kaznovalo ali nekako sankcioniralo te starše, ki ne pošiljajo otrok v vrtce. Jaz bi rad povedal predvsem to, da je vključenost otrok v vrtce v naši državi prostovoljno. Pomeni, da se starš sam odločil, ali bo otroka v vrtec vključil ali ne. Je pa res, da Ministrstvo za šolstvo spodbuja starše, da bi v čim večji meri otroke vključili v vrtec, in to čim prej, saj analize pokažejo, da je uspešnost v osnovni šoli pri tistih otrocih, ki so seveda vključeni, večja, kot če vključeni ne bi bili. Kar se tiče samih romskih otrok, pa bi še posebej pozval starše teh otrok, da dejansko otroke vključijo v vrtec, saj opažamo, da marsikateri otrok, ki pride v šolo, ne govori slovenskega jezika in seveda s tem nastane večji problem pri izobraževanju. Seveda zato smo na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport tudi pripravili tako imenovani krajši brezplačni program, in sicer 240-urni, s katerim bi radi spodbudili tiste starše, ki do neke določene starosti niso vključili otroka v vrtec, da to storijo. Nekako smo ga tudi prilagodili, da bi bilo možno tudi v teh tako imenovanih lokalnih skupnosti, kjer je tudi prebivalstvo romsko prebivalstvo, predvsem v jugovzhodni regiji, da se tukaj organizirajo manjše skupine bližje romskim naseljem in pa seveda da se lahko v te manjše skupine tudi vključijo sorojenci in pa seveda, če je potrebno, da se tudi zagotovi prevoz. Seveda to je vse skupaj znotraj projekta Skupaj za znanje, to je evropski projekt Centra šolskih in obšolskih dejavnosti, ki je skozi ta projekt tudi vzgojil oziroma izobrazil tako imenovane romske pomočnike, ki so nekako vez med šolo, vrtcem in pa romskimi naselji. Na nek način vidimo tukaj priložnost, da spodbujamo in na nek način vzpostavljamo zaupanje teh romskih družin do vključevanja otrok v vrtce. Mislim, da so tukaj ti romski pomočniki v tem času že imeli nekaj uspeha, seveda bo pa potrebno še veliko časa in seveda tudi mogoče denarja, da se to spravi na zadovoljivo raven. Tukaj seveda Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport načrtuje, da bi te tako imenovane romske pomočnike tudi sistemizirali in jih na nek način uzakonili, da bo seveda ta problematika na tem področju boljše tekla. Morda samo še ena stvar, s katero bi mogoče rad povedal to, da priporočilo številka 34, ki je bilo iz leta 2014 in govori o problematiki otrok in mladostnikov s čustvenimi in vedenjskimi težavami, sedaj vidite, 6 let je bilo potrebno, da bo končno tudi zakon, mislim da v naslednjem mesecu, tukaj pred vami in bomo lahko skupaj po šestih letih rešili priporočilo Varuha. Toliko. Hvala.
Hvala lepa. V imenu predlagatelja ima besedo namestnik varuha človekovih pravic, gospod Miha Horvat. Izvolite.
Hvala, gospa podpredsednica, spet, za besedo. Jaz bi se v prvi vrsti želel spoštovanim poslankam in spoštovanim poslancem zahvaliti za vse prijazne besede, pohvale in podpore. Teh smo seveda vselej veseli, tako je tudi danes. Nismo preslišali tudi določenih kritičnih pogledov na naše delo in s tem povezanih predlogov za izboljšave. Zagotavljam vam, da jih jemljemo kot dobronamerno kritiko in da se bomo tudi z gospodom Svetino resno pogovorili tudi o tem. Bi se pa ob tej priložnosti že takoj v bistvu odzval na tisto kritiko glede Varuhovega terenskega dela, češ, da nas nič kaj dosti ni po državi pa tudi, da si ne upamo niti stopiti v romska naselja in podobno. Skratka, da zadeve rešujemo pisarniško. Kar se tiče romskih naselij, bi rad, vsaj kar se leta 2019 tiče, spomnil spet na tisto naše famozno elektronsko verzijo poročila, osemstostransko, in v njej je seveda tudi poročano o tem, katera romska naselja smo v letu 2019 obiskali – Žabjek, Brezje in tako naprej. Tudi, mimogrede, v letu 2020 smo že zelo zgodaj obiskali Kočevje, v sodelovanju z županom obiskali več teh lokacij in tako dalje. Potem se je seveda situacija zaradi koronakrize bistveno spremenila in smo mogli nadaljnje tovrstne aktivnosti za nekaj časa preložit. Pa tudi sicer, če se gre gledat bolj nazaj v preteklost, recimo v letu 2018 smo tudi obiskovali oziroma poročali o obisku številnih romskih naselij, od Draškovca, Mihovice, Drame, Roj, Trdinove in tako naprej, v tistem bolj šentjernejskem koncu, seveda smo redno tudi v novomeških krajih. Toliko o tem. Kar se tiče pa siceršnjega pojavljanja na terenu, izven pisarne, bi rad predvsem izpostavil, da tistih 12 poslovalnic zunaj našega sedeža, je samo redno načrtovanih obiskov izbranih občin, se pravi, vsake v enem mesecu. Ti obiski so tudi večdnevni, predvsem v kakšnih večjih mestnih občinah, in gre ravno za to, da se želimo na ta način približat pač vsem tistim, ki ne zmorejo ali jim je kakorkoli drugače pač težko priti na naš sedež ali pa nas seveda kontaktirat preko telefona, elektronske pošte, pisma oziroma navadne pošte in tako naprej. To so ti redni, načrtovani obiski, poleg teh pa seveda nenehno izvajamo tako v kolektivu kot tudi sam Varuh cel kup nekih bolj, bom rekel, sporadičnih, prej nenačrtovanih obiskov. Gre za obiske v raznih konkretnih zadevah. Se pravi, obiskovanje pobudnikov na domu, spet iz podobnih razlogov, če ne morejo priti do nas, iz takih ali drugačnih razlogov oziroma lahko iz kateregakoli drugega razloga bolje ugotovimo, za kaj gre, tam, neposredno na samem mestu. Tukaj so seveda tudi še obiski raznih policijskih postaj. Največkrat je to sicer v okviru teh poslovanj zunaj sedeža narejeno, seveda poleg nalog Državnega preventivnega mehanizma, potem CSD-jev, VDC-jev in tako naprej. V bistvu moramo te očitke vsaj načeloma zavrniti. Seveda si želimo biti še bolj med ljudmi, ampak vendarle je treba tudi naše delovno breme vzeti v obzir, to pa je, kot sem že rekel, v bistvu 3 tisoč pobud na leto in seveda se moramo tem posvečati tudi v pisarnah. Nikakor pa seveda nismo pristaši samo pisarniškega dela, nasprotno, in tudi mislimo, da to lahko zelo jasno pokažemo, tudi smo pokazal v vseh dozdajšnjih letnih poročilih. Se bomo pa seveda na podlagi teh odzivov potrudili, da bodo tudi te oblike našega dela bolj prepoznavne tako za vas kot seveda tudi za ljudi. Hvala vsem skupaj še enkrat.
Hvala lepa. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi 71. člena Poslovnika zbora še kdo razpravljati? [[Ne.]] Ni interesa, zato zaključujem razpravo. Amandmaji k predlogu priporočila niso bili vloženi. O predlogu priporočila bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 27. oktobra 2020, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA − POROČILO VARUHA ČLOVEKOVIH PRAVIC REPUBLIKE SLOVENIJE O IZVAJANJU NALOG DRŽAVNEGA PREVENTIVNEGA MEHANIZMA PO OPCIJSKEM PROTOKOLU H KONVENCIJI OZN PROTI MUČENJU IN DRUGIM KRUTIM, NEČLOVEŠKIM ALI PONIŽEVALNIM KAZNIM ALI RAVNANJU ZA LETO 2019. Poročilo je v obravnavo zboru predložil Varuh človekovih pravic. Besedo dajem namestniku varuha človekovih pravic Ivanu Šelihu za dopolnilno obrazložitev poročila. Izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani poslanke in poslanci, spoštovani predstavniki Vlade! Ponovno lepo pozdravljeni v imenu celotne institucije Varuha človekovih pravic. Kot vodja Državnega preventivnega mehanizma, želim v Varuhovem in seveda tudi v svojem imenu predstaviti še aktualno poročilo Državnega preventivnega mehanizma. Naloga in pooblastila Državnega preventivnega mehanizma na podlagi Zakona o ratifikaciji Opcijskega protokola Konvencije proti mučenju in drugim krutim, nečloveškim ali poniževalnim kaznim ali ravnanju naša institucija izvaja že 12 let, to je od leta 2008. Naša naloga na tem področju je krepiti varstvo oseb, ki jim je bila odvzeta prostost, pred mučenjem in drugimi oblikami okrutnega, nečloveškega ali poniževalnega ravnanja ali kaznovanja. V tem okviru s sodelavci obiskujemo tiste kraje v Sloveniji, kjer so ali bi lahko bili nameščeni posamezniki, ki jim je z aktom oblastnega organa odvzeta prostost. Gre za tako imenovane preventivne obiske, katerih namen je preprečiti mučenje ali drugo slabo ravnanje še predno se to zgodi. Na tem področju aktivno sodelujemo s predstavniki nevladnih organizacij, ki so registrirane v Republiki Sloveniji, in organizacijami, ki so v naši državi pridobile status humanitarne organizacije. Te organizacije izberemo na podlagi javnega razpisa, sodelovanje z njimi pa podrobneje uredimo s pogodbami. Na kraju odvzema prostosti po Sloveniji preverjamo, kako je poskrbljeno in kako ravnajo s posamezniki, ki jim je odvzeta prostost v posamezni instituciji. Pri tem tesno sodelujemo s pristojnimi organi, jim dajejo priporočila, da bi izboljšali razmere in ravnanje s temi osebami, in kar je najpomembneje, zahtevamo dosledno spoštovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin v skladu z veljavnimi mednarodnimi standardi. Naj povem, da smo v lanskem letu obiskali 63 krajev odvzema prostosti, in sicer 27 policijskih postaj, in v tem okviru smo obiskali tudi Center za pridržanje v Ljubljani, obiskali smo 6 zavodov za prestajanje kazni zapora in Prevzgojni dom Radeče, obiskali smo tudi Center za tujce, dve psihiatrični bolnišnici, 19 socialnovarstvenih zavodov, gre za domove za starejše, in 4 vzgojne zavode oziroma mladinske domove ter več stanovanjskih skupin, ki delujejo v okviru teh zavodov, obiskali pa smo tudi center za usposabljanje, delo in varstvo. Praktično vsi obiski so bili nenapovedani. V 37 primerih je šlo za redne obiske, 13-krat pa smo na kraju samem preverjali dejansko uresničevanje priporočil Državnega preventivnega mehanizma iz preteklih obiskov v praksi. Prav tako smo v 13 primerih opravili tako imenovani tematski obisk, kar pomeni, da smo bili osredotočeni na določeno vnaprej izbrano temo. Tako smo na primer v sodelovanju z izvedencem medicinske stroke v domovih za starejše preverjali obravnavo starostnikov v večernih urah. Posebej smo bili pri tem pozorni na terapijo, ki jo stanovalci dobijo, zlasti na uspavala. V Centru za usposabljanje, delo in varstvo pa smo preverjali svobodo gibanja uporabnikov in posamezne varovane ukrepe. V vzgojno varstvenih zavodih pa izvajanje pravic in vzgojnih ukrepov. Naj vas seznanim, da smo o vsakem obisku tudi pripravili izčrpno končno poročilo o ugotovitvah, ki je vsebovalo tudi predloge in priporočila za odpravo ugotovljenih nepravilnosti in seveda za izboljšanje stanja, vključno z ukrepi za zmanjšanje možnosti nepravilnega ravnanja v prihodnje. Kot je to običajno smo vsako poročilo poslali tudi pristojnemu organu, to je nadrejenemu organu obiskane institucije, da se v določenem roku odzove na naše ugotovitve in priporočila. Državni preventivni mehanizem je tako v lanskem letu skupaj podal 416 priporočil, največ policijskim postajam in domovom za starejše, temu pa sledijo zapori, prevzgojni dom Radeče, psihiatrične bolnišnice, Center za tujce in vzgojni zavodi. Glede na obravnavana področja se je največ priporočil nanašalo na bivalne pogoje, pa na evidence in dokumentacijo, na obravnavo in oblike dela ter na pravno varstvo in pritožbene poti. Ostala naša priporočila so se nanašala na osebje, zdravstveno oskrbo, aktivnosti, obravnavo nezaželenega vedenja, stike z zunanjim svetom, prehrano, ter na splošna in druga vprašanja. Veseli smo, ker lahko na splošno pohvalimo relativno dobre odzive pristojnih organov na vse naše ugotovitve in priporočila. Z njimi smo večinoma zadovoljni, saj se pogosto aktivno odzivajo na naša priporočila in izkazuje pripravljenost za sodelovanje. Ugotavljamo tudi, da skušajo zlasti obiskane ustanove sprejeti vse potrebne ukrepe za izboljšave, ki so v njihovi pristojnosti. Si pa želimo še bolj tvornega sodelovanja s pristojnimi ministrstvi, še posebej, ko gre za problematiko, zaradi katere so potrebne sistemske spremembe. V tej smeri bomo zagotovo morali narediti še marsikateri korak naprej. Eden izmed njih je zagotovo na področju doslednega uresničevanja priporočil Varuha človekovih pravic. Nedopustno je namreč, da kar 28 naših priporočil s področja delovanja Državnega preventivnega mehanizma pristojne institucije niso upoštevale, na deset priporočil pa sploh ni bilo odziva. Ker glede nekaterih priporočil čakamo še odgovor, pričakujemo, da bodo institucije upoštevale seveda vsa naša priporočila. Vsekakor je vzpodbudno, da pri svojih obiskih v lanskem letu Državni preventivni mehanizem ni ugotovil primerov mučenja. S tem smo lahko zadovoljni, saj govori, da ima naše preventivno delovanje svoje učinke. Tudi menimo, da zaradi tega, ker so se v številnih obiskanih ustanovah prav zaradi vseh naših priporočil izboljšale bivalne razmere in ravnanje z osebami, ki jim je odvzeta prostost. Gospe in gospodje, dovolite mi, da posebej izpostavimo obiske v domovih za starejše. Pri teh obiskih smo kot že leta poprej ugotavljali, da obstajajo velike težave s pridobivanjem pravne podlage za zadržanje v domovih, kjer varovanje stanovalca ne izvajajo z zaklepanjem oddelka. Ugotovili smo še, da postopki za potrjevanje varovanih oddelkov na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti sicer potekajo, vendar prepočasi. Trajajo namreč tudi osem let. Izjemno majhno število potrjenih varovanih oddelkov je vsekakor povzročilo razmere, ko so zaradi namestitev, ki jih določi sodišče, kljub negativnemu mnenju doma starejših oddelki za dementne prezasedeni. Cenjeni zbrani! Na podlagi obiskov kraja odvzema prostosti Državni preventivni mehanizem upravlja tudi številne druge naloge. Če zaključim; z rednimi obiski kraja odvzema prostosti bomo aktivno nadaljevali tudi v prihodnje in seveda na podlagi svojih ugotovitev dajali priporočila za izboljšanje stanja, kjer bo to potrebno. Ostajali bomo torej dejavni na nacionalnem in tudi na mednarodnem področju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Poročilo je kot matično delovno telo obravnavala Komisija za peticije, človekove pravice in enake možnosti in pripravila predlog priporočila Državnega zbora. Besedo dajem podpredsednici komisije Lidiji Ivanuša. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Kot podpredsednica Komisije za peticije, človekove pravice in enake možnosti bom predstavila Poročilo k Poročilu Varuha človekovih pravic Republike Slovenije o izvajanju nalog Državnega preventivnega mehanizma po Opcijskem protokolu h Konvenciji OZN proti mučenju in drugim krutim, nečloveškim ali poniževalnim kaznim ali ravnanju za leto 2019. Komisija za peticije, človekove pravice in enake možnosti je na 10. seji 7. 10. 2020 obravnavala poročilo Varuha človekovih pravic Republike Slovenije o izvajanju nalog DPM, ki ga je v obravnavo Državnemu zboru predložil Varuh človekovih pravic na podlagi 43. člena Zakona o varuhu človekovih pravic. Naloga Državnega preventivne mehanizma je varovanje oseb, ki jim je bila odvzeta prostost, pred mučenjem in drugim oblikam krutega, nečloveškega ali poniževalnega ravnanja ali kaznovanja. V tej vlogi obiskuje tiste kraje v Sloveniji, kjer so ali bi lahko bile nameščenje osebe, ki jim je z aktom oblastnega organa odvzeta prostost. To počne v sodelovanju z izbranimi nevladnimi organizacijami, skupaj pa preverjajo, kako se ravna s posamezniki, ki jim je bila odvzeta prostost. Pri tem sodelujejo z nadzornimi organi, jim namenjajo priporočila, obenem pa zahtevajo dosledno spoštovanje človekovih pravic in svoboščin v skladu z mednarodnimi standardi. V letu 2019 so obiskali 63 krajev odvzema prostosti, od tega 27 policijskih postaj, 6 zavodov za prestajanje kazni zapora in Prevzgojni doma Radeče, center za tujce, dve psihiatrični bolnišnici, 19 socialno varstvenih zavodov oziroma domov starejših in 4 vzgojne zavode oziroma mladinske domove. O vsakem obisku so pripravili izčrpno kočno poročilo o njihovih ugotovitvah, ki je vsebovalo tudi predloge in priporočila za odpravo ugotovljenih nepravilnosti. DPM je v letu 2019 podal kar 416 priporočil, največ policijskim postajam in domov za starejše. Z odzivi organov so večinoma zadovoljni, saj se ti relativno dobro odzivajo. Vseeno pa je nedopustno, da kar 28 priporočil pristojne institucije niso upoštevale pa tudi, da na 10 priporočilo sploh ni bilo odziva. Spodbudno pa je, da pri vseh svojih obiskih v letu 2019 DPM ni ugotovil primerov mučenja ali drugega krutega kaznovanja oziroma ravnanja. Posebej je izpostavil obiske v domovih za starejše, kjer obstajajo precejšnje težave pri pridobivanju pravne podlage za zdržanje v domovih, kjer varovanja stanovalcev ne izvajajo z zaklepanjem v oddelek. Ponovno je opozoril na kadrovsko stisko v domovih za starejše, ki se kaže tudi v skromnem številu zaposlenih v nočnem času. Še vedno je prisotno pomanjkanje prostora v zavodih za prestajanje kazni zapora ter pomanjkanje pravosodnih policistov, premalo je tudi napredka pri pripravi ustrezne zakonodaje, ki bi pomagala k reševanju sistemskih problemov. Besedo so dobili predstavniki Vlade, predstavnik Uprave Republike Slovenije za izvrševanje kazenskih sankcij, predstavnica Ministrstva za zdravje. Komisija je sprejela predlog priporočila, kjer Državni zbor priporoča vsem pristojnim državnim in drugim organom, da sprejmejo vse potrebne ukrepe za uresničevanje priporočil Državnega preventivnega mehanizma. Hvala.
Hvala lepa. Mnenje Vlade bo predstavil Matic Zupan, državni sekretar Ministrstva za pravosodje. Izvolite.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Kot sem že dejal, ob obravnavi prejšnje točke dnevnega reda, je del tega skupnega poročila Vlade tudi odziv resorjev na Varuhovo poročilo o izvajanju nalog Državnega preventivnega mehanizma po Opcijskem protokolu h Konvenciji OZN proti mučenju in drugim krutim, nečloveškim ali poniževalnim kaznim ali ravnanju. Ta del skupnega odzivnega poročila se od preostalih dveh delov razlikuje po tem, da Vlada ne ocenjuje in pojasnjuje uresničevanje posameznih priporočil, pač pa podaja zgolj vsebinsko odzivno posamezne odzivne navedbe Varuha. Drugačen pristop je predvsem posledica tega, da tudi Varuh svojih priporočil tu ne podaja v svojem poročilu, pač pa jih institucijam, ki jih obišče, oziroma pristojnim resorjem podaja že sproti, temveč v končnih poročilih po posameznih obiskih. Pregled uresničevanja preko 400 priporočil, ki jih je Varuh izdal ob obisku 63 krajev odvzema prostosti praviloma nenapovedano, kot je bilo rečeno, tako vsebuje že v bistvu samo poročilo Varuh. Varuh v poročilu o izvajanju nalog Državnega preventivnega mehanizma za leto 2019 navaja kar nekaj izzivov, s katerimi se bo treba spopasti v prihodnje. Večina priporočil se nanaša na policijske postaje, na domove za starejše in zavode za prestajanje kazni zapora. Posebej je izpostavljena tudi problematika Prevzgojnega doma Radeče. Ne glede na navedeno pa brez dvoma ocenjujem, da je sporočilo Varuha pretežno pozitivno. Varuh izpostavlja, in to je najpomembnejše, da v letu 2019 ni bilo mogoče zaslediti primerov mučenja in da se stanje v prostorih odvzema prostosti izboljšuje. Ocenjuje tudi, da so odzivi institucij v večini primerov zadovoljivi in da si organi prizadevajo sproti sprejeti ukrepe, ki jih priporoča. Osebe, ki jim je odvzeta prostost, predstavlja eno izmed najranljivejših skupin prebivalstva, zato je ključno, da jim pristojne institucije posvetijo kar največ pozornosti. Vlada Republike Slovenije bo zato tudi v prihodnje z vso resnostjo obravnavala ta priporočila ter si še naprej prizadevala za izboljšanje prostorskih in drugih pogojev na krajih odvzem prostosti kot tudi odpravo drugih nepravilnosti. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč Poslanskih skupin. Besedo ima Jurij Lep, ki bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Predstavniki ministrstva, predstavniki Varuha, kolegici in kolegi! Čeprav smo v 21. stoletju, se moramo zavedati, da je v svetu še vedno prisotno mučenje in druge krute nečloveške in poniževalne kazni. Na srečo so v večini zahodnega sveta regulative in preventivni mehanizmi, ki v veliki meri preprečujejo takšno obsojanja vredno ravnanje z osebami, ki jim je bila odvzeta prostost ali so nameščeni v različne varstvene institucije. V okviru Državnega preventivnega mehanizma se s terensko prisotnostjo namenja posebno pozornost krajem, kjer so nameščeni posamezniki, ki jim je bila odvzeta prostost. Na tem mestu je potrebno izreči veliko pohvalo Varuhu človekovih pravic, ki aktivno sodeluje z različnimi predstavniki nevladnih in humanitarnih organizacij. Dialog, ki ga vzpostavlja med različnimi deležniki, prinaša vidne rezultate na boljšem odnosu do posameznikov, ki jim je bila odvzeta prostost, in do samih institucij, kjer se nahajajo. Sem se štejejo tako policijske postaje kot tudi zavodi za prestajanje kazni zapora, prevzgojni domovi, Center za tujce, psihiatrične bolnišnice in drugi zavodi oziroma domovi. Teh obiskov je bilo v letu 2019 kar 63, kar je potrebno posebej pohvaliti. Priporočila, ki so bila v sklopu poročil posredovana tem institucijam, so bila velik pokazatelj napredka, ki je bil izkazan v preteklih letih. Dobri rezultati in upoštevanje priporočil Državnega preventivnega mehanizma se kažejo tudi na daljši rok. Sem lahko štejemo tudi velik napredek na področju izboljšanja bivalnih razmer in samega ravnanja s posamezniki, ki se nahajajo v teh institucijah. Je pa potrebno izpostaviti problematiko v domovih za starejše, ker prihaja do časovnih in birokratskih zapletov z vzpostavitvijo varovanih oddelkov v domovih za starejše. Zaradi tega so ti oddelki marsikdaj prezasedeni. Varovanci teh domov, ki velikokrat trpijo za demenco, bi morali prejeti še posebno skrb, saj so ena izmed najbolj ranljivih skupin znotraj domov za starejše. Varuh posebej izpostavlja prezasedenost socialnovarstvenih zavodov, katere posledica so neustrezni bivalni pogoji, nezadostna obravnava v njih nameščenih oseb in prekomerna obremenjenost osebja. Stanje na tem področju se namreč v letu 2019 ni izboljšalo in ostaja še naprej zaskrbljujoče. S pomanjkanjem kadra in prezasedenostjo domov za starejše trpi tudi osnovna skrb za same starejše. Varuh opozarja tudi na higienske razmere med stanovalci, kjer se nekateri kopajo le na vsakih 14 dni. V Poslanski skupini Desus pozdravljamo delo, ki ga je opravil Varuh človekovih pravic z ekipo. Poleg dela in koordinacije z različnimi deležniki, ustanovami po Sloveniji se zgledno skrbi tudi za mednarodno dejavnost in prepoznavnost našega napredka proti mučenju in drugim krutim, nečloveškim ali poniževalnim kaznim oseb, ki jim je bila odvzeta prostost ali pa so nameščene v različne varstvene institucije. Tudi naši strokovnjaki namreč aktivno svetujejo drugim državam, kjer se državni preventivni mehanizmi še izoblikujejo ali pa so potrebni polno izboljšav. Ob koncu bi želel še pohvaliti temeljito pripravljeno poročilo Varuha človekovih pravic. V Poslanski skupini Desus poudarjamo, da naloga Varuha nikakor ni lahka ali zanemarljiva. Tudi poročila, ki jih vsako leto pripravi, ne vsebujejo le priporočil, temveč tudi predloge, mnenja, kritike in ugotovitve dejanskega stanja v Sloveniji. Želim vam še naprej uspešno delo in hvala za pozornost.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavila Lidija Ivanuša. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Še enkrat lep pozdrav vsem! Iz Poročila za leto 2019 je Varuh človekovih pravic Republike Slovenije v izvajanju nalog Državnega preventivnega mehanizma po Opcijskem protokolu h Konvenciji OZN proti mučenju in drugim krutim, nečloveškim ali poniževalnim kaznim ali ravnanju opravil 63 obiskov v Sloveniji, kjer so nameščeni posamezniki, ki jim je z aktom oblastnega organa bila odvzeta prostost. Na tem mestu bi rada izpostavila proaktivno vlogo Varuha in vseh sodelujočih na terenskih obiskih, ki jih je bilo v letu 2019, v primerjavi z lanskim, manj. Omenjena vloga varuha kot DPM se odraža tudi v tem, da so se v številnih obiskanih ustanovah pogoji bivanja izboljšali oziroma se pristojni trudijo sprejeti vse potrebne ukrepe za izboljšave. Kot ključne ugotovitve in priporočila ob obiskih domov starejših občanov navajajo dobro opravljanje dela s strani zaposlenih, kar je na tem mestu vredno pohvale. V SDS se zavedamo, da se tudi zaposleni v DSO soočajo s številnimi problemi, ki bi jih lahko odpravili s sistemskimi rešitvami področne zakonodaje. Recimo, naj izpostavim kadrovsko stisko, težave s pridobivanjem pravne podlage za zadrževanje domov, na primer pri osebah z demenco. Na drugi strani pa se zaradi slabih bivalnih razmer soočajo tudi z nezadovoljstvom svojcev teh oskrbovancev, ki se jih namešča v neprimerne prostore. Pri obiskih psihiatričnih bolnišnic, kot primer dobrega pogoja bivanja, je izpostavil otroško psihiatrijo v Ljubljani in zaskrbljenost glede uresničevanja priporočil v nekaterih psihiatričnih bolnišnicah, na kar je vredno opozoriti. Pri obiskih vzgojnih zavodov in mladinskih domovih, ugotavljajo, da imajo zavodi pravila obnašanja in ravnanja zapisana v različnih oblikah. Tako apelirajo na Ministrstvo za šolstvo, da se pripravi ustrezno pravno podlago za pravila obnašanja in ravnanja v zavodih za vzgojne ukrepe ob posameznih kršitvah. Kar zadeva obiske policijskih postaj dobro uresničujejo priporočila. Ugotavljajo, da policisti upoštevajo pravice do postopka mednarodne zaščite, a vendarle opozarjajo na kršitve človekovih pravic, ki nastanejo zaradi trgovine z ljudmi, ki v trenutni situaciji postaja resen problem. Varuh v okviru DPM navaja dosledno in zelo dobro uresničevanje priporočil v centrih za tujce, kar se odraža tudi v bivalnih pogojih teh centrov, ki se izboljšujejo in stremijo k temu, da se kršitve človekovih pravic čim prej odpravijo oziroma da do njih sploh ne bi prihajalo. V svojem poročilu je tudi tokrat izpostavil problematiko prezasedenosti zavodov za prestajanje kazni zapora. Pohvalno je sicer to, da je bilo uresničenih več priporočil kot pretekla leta, se pa še zmeraj soočajo tudi s pomanjkanjem osebja, strokovnega dela s kaznjenci in varnosti, na primer pravosodni policisti. Številna nanizana dejstva in ugotovitve smo prebrali že v poročilu in slišali v res izčrpni predstavitvi predstavnikov Varuha. Smo pa vsi mi, ki smo pri svojem delu v stiku s številnimi državljani, ki se na nas obračajo z življenjskimi situacijami, v katerih dejansko prihaja do kršitev človekovih pravic, prav tako dolžni na to neprestano opozarjati. V SDS bomo poročilo DPM po Opcijskem protokolu h Konvenciji OZN proti mučenju in drugim krutim, nečloveškim ali poniževalnim kaznim ali ravnanju podprli. Za opravljeno delo se vam iskreno zahvaljujem in uspešno delo še naprej. Hvala.
Hvala lepa. Mag. Meira Hot bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovani vabljeni, kolegice in kolegi! Pred nami je še eno izjemno pomembno poročilo. Varuh že 12 let preverja varstvo oseb, ki so nameščene v zavodih, pred mučenjem oziroma drugimi oblikami okrutnega, nečloveškega ali poniževalnega ravnanja oziroma kaznovanja. Gre za preventivne obiske, katerih namen je preprečiti mučenje ali drugo slabo ravnanje še preden se zgodi. V letu 2019 je varuh tako obiskal 63 krajev, od policijskih postaj, do zavodov za prestajanje kazni zapora in Prevzgojni dom Radeče, Center za tujce, dve psihiatrični bolnišnici, domove za starejše, vzgojne zavode oziroma mladinske domove ter več stanovanjskih skupin, ki delujejo v okviru teh zavodov. Vzpodbudno je, da Varuh tudi v letu 2019 ni ugotovil primerov mučenja ali drugega ponižujočega kaznovanja oziroma ravnanja. Se je pa potrebno zavedati nevarnosti, ki jo težave, kot je prezasedenost posebnih socialnovarstvenih zavodov ali neuresničevanje priporočil, predstavljajo kot nevarnost za nastanek nečloveškega ali poniževalnega ravnanja. Varuh je v svojem poročilu še posebej izpostavil obiske v domovih za starejše. Ponovno je opozoril na težave s pridobivanjem pravne podlage za zadržanje v domovih, kjer varovanje stanovalcev ne izvajajo z zaklepanjem oddelka. In da so postopki za potrjevanje varovanih oddelkov na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti prepočasni, saj trajajo tudi do 8 let. Opozarja, da je varovanih oddelkov premalo in da so oddelki za osebe z demenco prezasedeni. Ugotovil je celo primer, da je bila oseba z demenco zaradi polnega oddelka nameščena v kopalnici. To je seveda absolutno nesprejemljivo. Tudi sodišče se je že izreklo, da nameščanje oseb na hodnike, skupne prostore ali v okolje, kjer ni zagotovljen ustrezen terapevtski tretma, ni sprejemljivo niti z vidika ustavnih pravic nameščene osebe niti z vidika ustavnih pravic drugih uporabnikov. Ponovno naj omenimo še kadrovsko stisko v domovih za starejše. Varuh ugotavlja, da zaradi pomanjkanja osebja stanovalce še vedno kopajo v nerazumno dolgih razmikih, celo na 14 dni. Da je pomanjkanje osebja nedvomno tudi razlog za zgodnje dajanje stanovalcev v posteljo v večernem času, zaradi česar se stanovalci ponoči pogosteje prebujajo, kar povečuje uporabo uspaval. Vsako leto pa se žal ponavljajo tudi priporočila o psihiatričnih bolnišnicah. V letu 2019 je Varuh tako ponovno opozarjal na zadostno prezračevanje oddelkov, na namestitev ustreznih nabiralnikov za pritožbe, pohvale in predloge, priporočilo glede potrebne skrbnosti ob podaji soglasja pacienta za namestitev na oddelek pod posebnim nadzorom in ob njegovem preklicu takšnega soglasja. Varuh že več let opozarja na nujno sprejetje novele Zakona o duševnem zdravju. Tudi Ustavno sodišče je naložilo Vladi, da bo, citiram: » [[…]]brez nepotrebnega odlašanja morala sprejeti nujne organizacijske ukrepe, s katerimi bo zagotovilo ustrezne prostorske zmogljivosti, ki bodo v okviru stvarnih možnosti omogočale tako varstvenemu kot terapevtskem cilju ustrezne pogoje izvrševanja ukrepa. Sprejeti bo morala tudi ukrepe za nujne kadrovske prilagoditve. Danes je psihiatrična pomoč še vedno stigmatizirana. Psihične težave še vedno doživljamo kot nekaj sramotnega in še zmeraj se prepogosto dogaja, da se psihiatrični bolniki znajdejo potisnjeni na rob družbe. Zato je še posebej pomembno tudi osveščanje o psihiatričnih motnjah. Zaskrbljujoče je dejstvo, da zadnji podatki kažejo, da se duševno zdravje mladih poslabšuje. Hiter tempo življenja, družabna omrežja, nove oblike tehnologij žal pripomorejo k slabšemu duševnemu zdravju še posebej mladih, ki so toliko bolj psihološko in socialno ranljivi. Še vedno je težava prezasedenosti posameznih zavodov za prestajanje kazni zapora, primanjkuje tudi zaposlenih, zlasti primanjkuje pravosodnih policistov. Varuhu ugotavlja tudi, da so razmere za prestajanje kazni zapora oziroma pripora za ženske zaprte osebe na nekaterih področjih, na primer glede sprejemanja obiskov, na slabšem v primerjavi z moškimi. Varuh je še posebej opozoril na priporočilo za izboljšanje dela pri obravnavi migrantov oziroma beguncev, zlasti mladoletnikov brz spremstva. Zelo očitno je še vedno veliko prostora za izboljšanje tako zakonodaje kakor tudi izvedene implementacije v praksi. Zato Socialni demokrati apeliramo na pristojne institucije, da upoštevajo priporočila Varuha, saj smo to dolžni našim državljankam in državljanom. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanke skupine Levica bo prestavil Boštjan Koražija. Izvolite.
Spoštovani! Najlepša hvala pa tudi najlepša hvala naši razkuževalki, ki se res trudi cel dan že tukaj. Zdaj pa k poročilu. Zakon o ratifikaciji Opcijskega protokola, 5. člen, določa, da naloge in pooblastila Državnega preventivnega mehanizma kot okrajšava označena kot DPM, izvaja Varuh, njegova naloga je varovanje oseb, ki jim je bila odvzeta prostost, pred mučenjem in drugimi oblikami krutega, nečloveškega ali poniževalnega ravnanja ali kaznovanja. V Levici vsako leto skrbno preučimo poročilo o delu Varuha človekovih pravic, ki pa izvaja prav ta program oziroma ta protokol programa. In dejansko poročilo Državnega preventivnega mehanizma, DPM, za leto 2019 je že 12. po vrsti, kot je že bilo prej tudi omenjeno, tiskano v ločeni publikaciji, vendar sestavni deli rednega poročila Varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2019. Varuh je naloge iz programa Državnega preventivnega mehanizma leta 2019 opravljal v sodelovanju z nevladnimi organizacijami. Pri obiskih je sodelovalo 41 oseb iz 9 izbranih nevladnih organizacij. Varuh človekovih pravic je v sklopu Državnega preventivnega mehanizma leta 2019 obiskal kar 63 različnih lokacij odvzema prostosti. Veseli nas Varuhova ugotovitev, da so se v številnih obiskanih ustanovah v letu 2019 prav zaradi Varuhovih priporočil izboljšale bivalne razmere in ravnanje z osebami, ki jim je bila odvzeta prostost. Zelo spodbudno je tudi, da med obiski v letu 2019 niso ugotovili primerov mučenja ali drugega krutega kaznovanja ali ravnanja. Še vedno pa obstaja več razlogov za zaskrbljenost. Ob obiskih v domovih za starejše so znova ugotovili težave s pridobivanjem pravne podlage za zadrževanje v domovih, kjer varovanja stanovalcev ne izvajajo z zaklepanjem oddelka. Postopki za potrjevanje varovanih oddelkov na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti sicer potekajo, vendar prepočasi. Oddelki za dementne varovance so pa žal prezasedeni. Žal se tudi v letu 2019 znova opaža problem kadrovske stiske v domovih za starejše, kar žal na najhujši način doživljamo v času koronakrize. To se kaže v majhnem številu zaposlenih v nočnem času, ko velikokrat, in to neprekinjeno, na varovanem oddelku ni nikogar. V enem izmed domov pa so ugotovili, da zaradi pomankanja osebja stanovalce kopajo v nerazumno dolgih razmikih. Pomanjkanje osebja je tudi razlog za zgodnje dajanje stanovalcev v posteljo, zaradi česar se stanovalci ponoči pogosteje prebujajo, kar pa povečuje uporabo uspaval. Tu so še opozorila Varuha človekovih pravic iz Državnega preventivnega mehanizma glede večposteljnih sob, v kateri so nameščeni po 4 stanovalci skupaj ali več, in glede težav pri delovanju klicnega sistema za klic v sili. Velika škoda je, da skoraj vsi oziroma vsaj velika večina domov za starejše, ki jim je Varuh predpisal priporočila, le-teh ni uresničila. Sprejeli so jih, žal pa ne tudi uresničili. Še vedno je pereč problem pomanjkanje prostora v zavodih za prestajanje zaporne kazni in pomanjkanje pravosodnih policistov. Zelo zaskrbljujoče je tudi ponavljanje nekaterih priporočil, ki se nanašajo na psihiatrične bolnišnice. Pozitivno pa je, da so ob obisku enote za intenzivno otroško in adolescentno psihiatrijo Univerzitetne psihiatrične klinike Ljubljana ugotovili, da so pogoji za bivanje otrok v tej instituciji dobri. Zelo me skrbijo tudi posamezni vzgojni ukrepi, na primer omejevanje odhoda domov za konec tedna, zaseg mobilnega telefona, povrnitev škode, ki pomenijo pretirani poseg v pravice otrok in mladostnikov, ki bivajo v vzgojnem zavodu. Zavodi, ki izvajajo vzgojne in izobraževalne programe otrok in mladostnikov, imajo namreč različno urejena zavodska pravila obnašanja in ravnanja ter postopke vzgojnega ukrepanja v primeru kršitev. Za sprejetje internih aktov s takšnimi pravili pa zavodi nimajo ustrezne pravne podlage. Ob pripravi novega zakona, ki bo urejal področje vzgojnih zavodov ter obravnavo otrok in mladostnikov s čustvenimi in vedenjskimi težavami ali motnjami, je zato smotrno urediti prav to pravno podlago. V Levici želimo opozoriti na problem omejevanja gibanja in pridržanja prosilcev za azil v Centru za tujce brez zakonske osnove. Tudi Varuh je na lastno pobudo preveril očitke o slabih razmerah v azilnem domu, ker je ugotovil več nepravilnosti pri delu policistov, na primer pri izdaji sklepov o pridržanju, glede seznanitve s pravicami pridržanih oseb, glede obravnave tujcev mladoletnikov brez spremstva v policijskih postopkih in še druge zadeve. Levica že vrsto let opozarja na problem, ki ga omenja tudi še vedno neuresničeno Varuhovo priporočilo, naj si pripravijo sistemske rešitve za ustrezno nastanitev mladoletnih tujcev brez spremstva, in priporočilo, naj se sprejmejo ukrepi za spoštovanje največje koristi mladoletnih tujcev, tudi z nameščanjem v primerne ustanove namesto v Center za tujce. Odpira se tudi vprašanje glede mladoletnikov in otrok v Centru za tujce. Po podatkih, ki jih ima Varuh v sklopu izvajanja nalog iz Državnega preventivnega mehanizma, je bilo v Centru za tujce Postojna v letu 2018 pridržanih 245 mladoletnikov brez spremstva in 66 mladoletnikov s spremstvom. V letu 2019 pa je bilo tam nastanjenih 310 otrok, od tega 278 brez spremstva. Po podatkih Urada Vlade Republike Slovenije za oskrbo in integracijo migrantov do konca leta 2019 sistemska ureditev nastanitve in obravnave mladoletnikov brez spremstva še ni bila sprejeta. Strinjamo se z Varuhom, da namestitev otroka ali mladoletnika v zaprto institucijo v nobenih okoliščinah ne more biti v njegovo največjo korist. V Poslanski skupini Levica poročilo o delu Državnega preventivnega mehanizma in Varuha človekovih pravic seveda podpiramo. Bo pa tudi realno stanje v tem času koronavirusa tudi glede vpliva na same človekove pravice, mislim, da bo Varuh človekovih pravic in tudi ta Državni operativni mehanizem še kako pokazal ranljive točke naše družbe, sploh slovenske, in upam, da bodo poročila zmeraj tanjša, tako kot je že prej ena kolegica poslanka omenila. Najboljše pa bi bilo, da jih sploh ne bi bilo potrebno pisati, ampak se bojim, da do tega še ne bo prišlo. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč Poslanskih skupin. Prijavljenih k razpravi ni več. Prehajamo v sklepni del razprave, v katerem dobita besedo še predstavnik Vlade in predstavnik predlagatelja. Želi besedo predstavnik Vlade? Besedo dajem Maticu Zupanu, državnemu sekretarju na Ministrstvu za pravosodje. Izvolite.
Hvala za besedo. Jaz bi samo uvodoma izpostavil odnos predvsem Uprave za izvrševanje kazenskih sankcij do Državnega preventivnega mehanizma. Ta je na enakem nivoju, kot je recimo odnos do nadzornih pristojnosti, ki jih ima po področni zakonodaji predsednik sodišča ali pa pooblaščeni sodnik za nadzore, ki tudi pogosto nenapovedano prihaja v zavode. Osebno me veseli, da iz tega poročila izhaja, da tiste težave, ki pestijo, bom rekel, zaporski sistem, so objektivne narave. Tukaj ne govorimo o problematiki subjektivnega slabšalnega odnosa do obsojencev, ravno obratno, ta odnos je na zelo visoki ravni. Veste, gotovo veste, da praktično nobena lokacija, na kateri trenutno poslujejo zavodi za prestajanje kazni zapora, vključno s Prevzgojnim domom Radeče, ni bila narejena za to, da bi bila tovrstna institucija. Tukaj lahko izključim samo Koper in ta novi blok na Dobu in to se pozna. In zato ponovno, tukaj sta samo dve rešitvi, tisti dve novogradnji, ki sta pač v planu za prihodnja štiri leta. Izpostavljena je bila tudi problematika ZPKZ, se pravi Zavoda za prestajanje zaporne kazni Ig. To je edini ženski zapor, to je pač edini zapor, kjer ženske prestajajo zaporno kazen. Tam, naj povem, da poleg novogradnje, ki je v planu, ki je seveda neka srednjeročna rešitev, je Uprava za izvrševanje kazenskih sankcij že pristopila, in to bo še letos v novembru izvedeno, k preureditvi določenih prostorov, ki bodo omogočal tudi stike, tako imenovane stike čez noč, na kar je konec koncev opozoril tudi zagovornik načela enakosti. To se bo izvedlo že letos. Glede kadrovske stiske pravosodnih policistov sem pa nekako načrte Ministrstva za pravosodje predstavil že v predhodni točki, tako da s tem vas ne bi obremenjeval. Hvala.
Hvala lepa. Želi besedo še namestnik varuha človekovih pravic Ivan Šelih? Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Vsem razpravljavcem seveda zahvala za vse pohvale oziroma spodbudne besede k našemu delu na tem področju. Zlasti nas veseli zavedanje pomena naših aktivnosti, ko gre za skrb za ranljive skupine. Kajti ko gre za obiske oseb v naših zaprtih ustanovah, gre seveda za ljudi, ki so marsikdaj tudi pozabljeni. Kot smo vsi skupaj ugotavljali, res je, da v primeru naših obiskov v lanskem letu nismo ugotavljali mučenja, vendar pa, kot je bilo tudi opozorjeno, opozarjamo na marsikatere situacije, ki lahko oziroma so lahko takšne, ki jih lahko opredelimo kot neprimerno, grda ravnanja z zaprtimi osebami. Zato bo seveda potreben še naprej dialog z pristojnimi organi za izboljšanje položaja vseh teh oseb, za potrebne sistemske spremembe. Danes so bili že omenjeni potreba po sprejemu novele Zakona o duševnem zdravju, položaj ranljivih zaprtih oseb, pomanjkanje osebja, kadrovskih normativov in podobnega. Ključno je seveda medresorsko sodelovanje tudi na tem področju, zato lahko zagotovim, da bomo te aktivnosti še naprej vodili in skušali tvorno sodelovati tudi z pristojnimi organi, da bo realizacija naših priporočil tudi z obiskov Državnega preventivnega mehanizma večja in vsako leto boljša. Hvala lepa vsem še enkrat.
Hvala lepa. Ker čas, določen za razpravo, še in potekel, sprašujem, ali želi na podlagi 71. člena Poslovnika zbora še kdo razpravljati? Vidim, da ne, zato zaključujem razpravo. Amandmaji k predlogu priporočila niso bili vloženi. O predlogu priporočila bomo v skladu s časovnim potekom seje odločali v torek, 27. 10. 2020, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA – PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O DAVKU NA DIGITALNE STORITVE. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina osmih /ali 38 ?? poslank in poslancev s prvopodpisanim Luko Mescem. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 8 poslank in poslancev s prvopodpisanim Luko Mescem zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja Luki Mescu. Izvolite.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem skupaj. Kot napovedano, začenjamo z obravnavo zakona o obdavčitvi davčnih gigantov. Tukaj govorimo predvsem o velikih multinacionalnih podjetjih, kot so Google, Amazon, Facebook, Apple. Mejo smo v Levici postavili na podjetja, ki letno ustvarijo več kot 750 milijonov evrov prihodkov po svetu. Skratka, govorimo o največjih svetovnih podjetjih, davčnih gigantih. Zakaj poseben zakon? Dejstvo je, da so davčne zakonodaje v Evropi in tudi slovenska še vedno naravnana na pravila poslovanja 20. stoletja, kjer se davki obračunavajo tam, kjer je podjetje registrirano, kjer ima podjetje registriran sedež. V digitalnem svetu pa se s tem marsikaj spreminja. Namreč, podjetje lahko opravlja storitve na enem koncu sveta, davke pa plačuje oziroma se jim izogiba z registracijo podjetja na nekem povsem drugem koncu sveta. To počnejo vsa multinacionalna podjetja, vsa so vpletena v davčne oaze, ampak najlažje pa to počnejo digitalna podjetja. Zakaj? Ker digitalna podjetja najlažje prikazujejo, da so storitve opravljale v državi, kjer imajo registriran sedež oziroma preko transfernih cen tja fiktivno prenašajo te storitve. Lep primer tega je, recimo, tako imenovani Double Irish, to je primer dogovora med Amazonom in Irsko. Amazon bi moral v ZDA plačevati 35 % davka na dobiček. Na Irskem je registriral sedež zaradi tega, ker ga je tam plačeval samo 12,5 %, ampak mu je Irska dovolila še drugo luknjo v zakonodaji, in sicer to, da je večino dobička z Irske prenesel v davčne oaze, se pravi v države s še cenejšo ureditvijo, in tako se je praktično v kompletu izognil plačilu davka. Po podatkih Evropske komisije ga je plačal leta 2015 samo 0,7 %. Kar smo pripravili v Levici, je v resnici pobuda, ki se je začela na OECD in pa na Evropski komisiji. Intenca nas kot predlagatelja je enaka kot intenca Evropske komisije in OECD, to pa je iznajti način pravičnega obdavčenja digitalnih gigantov, da se ne bodo več mogli tako enostavno izmikati plačevanju davkov, kot so se sedaj. Digitalni giganti so dobičkarji tudi krize s covidom. Namreč, medtem ko so številna podjetja zaprta, lokalni ne obratujejo, javno življenje je zaprto, se življenje prenaša na internet, njihovi dobički in prihodki pa letijo v nebo. Če dam za primer samo aplikacijo Zoom, ta je imela decembra 2019 10 milijonov uporabnikov, 4 mesece kasneje, aprila 2020 pa že 300 milijonov uporabnikov. Sočasno s tem se seveda povečuje njena tržna vrednost, njeni prihodki in njeni dobički. Ampak kot rečeno, zapletamo se v to, da države po svetu nimajo razvitih ustreznih mehanizmov, da bi te dobičke tudi ustrezno obdavčile. Po podatkih FURS, Finančne uprave Republike Slovenije, so digitalni giganti, ki jih tangira naš zakon, taki, ki opravijo nad 750 milijonov prometa svetovno letno, v lanskem letu v Sloveniji opravili za okoli 150 oziroma 100 milijonov dobička, 100 milijonov prometa, niso pa v Sloveniji plačali niti evra centa na dobiček. Ves dobiček, ki so ga ustvarili s pomočjo slovenskih uporabnikov, so prikazali v tujini. Torej, namen našega zakona je, da te digitalne gigante ustrezno obdavčimo in da začnejo plačevati davke tam, kjer so njihovi uporabniki, tam, kje v resici ustvarijo zaslužke, ne pa v davčnih oazah, kamor jih fiktivno prenašajo zdaj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Za uvodno predstavitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade mag. Kristini Šteblaj, državni sekretarki na Ministrstvu za finance. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani poslanke, poslanci! Predlog zakona, o katerem bo tekla ta splošna razprava, določa obdavčitve digitalnih storitev v Sloveniji. Z enostranskim ukrepom se želi dodatno obdavčiti tuje digitalne korporacije, ki po mnenju predlagatelja v Sloveniji plačujejo le simboličen znesek davka na dodano vrednost. Vlada se zaveda dejstva, da digitalizacija in sodobni digitalni poslovni modeli zahtevajo spremembe na področju obdavčitve, zato Vlada podpira prizadevanja za pošteno in pravično obdavčitev dohodkov pravnih oseb. Izziv je globalne narave, kot je že pojasnil tudi predlagatelj, zato Vlada podpira celovite rešitve, ki so globalno usklajene. Slovenija je v procesu oblikovanja globalne rešitve v okviru OECD vseskozi aktivna. Spremlja zasnove rešitev in se tudi odziva nanje. V primeru, da do globalnega dogovora v kratkem ne bo prišlo, je Vlada podprla že napovedana prizadevanja Evropske komisije za skupno ureditev področja na ravni Evropske unije. V zvezi s sklepom Odbora za finance iz aprila 2019, ki je Vladi predlagal uvedbo davka na digitalne storitve v Sloveniji, Vlada pojasnjuje, da so bile v lanskem letu izvedene številne aktivnosti proučevanja in analiziranja področja. Ugotovljeno je bilo, da bi uvedba davka povzročila vrsto negativnih učinkov, kot na primer neželene spremembe obnašanja davčnih zavezancev, pojav nekaterih praks davčnega izogibanja, dodatne administrativne obremenitve, potencialne povračilne ukrepe drugih držav in prenos davčnega bremena s ponudnika na kupca digitalnih storitev. Slednje je posebej kritično za slovenska start up podjetja, ki svoje aktivnosti praviloma oglašujejo predvsem preko spleta. Podobno je OECD 12. oktobra letos ob predstavitvi poročil glede digitalne obdavčitve poudarila pomen globalne rešitve in opozorila, da bi izostanek dogovora vodil v enostransko sprejete ukrepe, ki bi povzročili trgovinske vojne, manjšo davčno predvidljivost, zmanjšanje investicij in globalnega bruto domačega proizvoda v višini okoli 1 odstotka. Vlada meni, da je v tem trenutku uvedba enostranskih rešitev izjemno problematična. Do predloga je zadržana tudi z vsebinskega vidika, saj se globalno razpravlja o vsebinsko drugačnih oblikah rešitev za pravično obdavčitev digitalne ekonomije. Glede na navedeno Vlada predloga zakona v taki obliki ne more podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Jani Ivanuša bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Lep dober dan vsem prisotnim, posebej še predstavnikom Vlade! Uvodoma naj povem, da smo v Poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke že lani marca 2019 dali pobudo, predlagali uvedbo davka na digitalne storitve, tako da nas veseli, da predlagatelj sledi našim pobudam in jih tudi uresničuje. Takrat je bil odgovor Ministrstva za finance popolnoma pričakovan, medlo so odgovorili, da bi raje počakali na celovito in dolgoročno rešitev Evropske unije, to zdaj ravno slišimo, na globalno rešitev. Na ravni Evropske unije se še vedno samo pogovarjajo, zato morajo države članice same poskrbeti za pravično obdavčitev spletnih velikanov. V Slovenski nacionalni stranki smo načeloma proti uvedbi kakršnihkoli novih davkov in proti zviševanju vseh vrst davkov. Ker pa bi z davkom na digitalne storitve obdavčili tuje družbe, ki pri nas ustvarjajo dobiček, uvedbo davka seveda podpiramo. Ob tem predlagamo, da se na račun dodatnih prilivov v državni proračun razbremeni obdavčitev dela v Sloveniji. Spletne multinacionalke so znane po svojih davčnih optimizacijah, na podlagi katerih se spretno izogibajo plačevanju davkov. V skladu s trenutno zakonodajo Evropske unije lahko tehnološki velikani sami izberejo, v kateri od držav članic EU bodo obdavčeni njihovi dohodki. Praviloma namesto držav, kjer so dohodke resnično ustvarili, dohodke prijavijo v državah z nizkimi davki, kot so Irska, Nizozemska, Luksemburg. Vse manjše države članice Evropske unije veljajo za nekakšne davčne oaze, le Slovenija ne. Strokovnjak iz OECD je povedal, da bi lahko Slovenija bila največja davčna oaza v EU, ampak ni. Na vprašanje, zakaj temu ni tako, je odgovoril: »Ker nimate znanja.« Na svetovnih davčnih forumih se pogovarjajo o tako imenovanem novem davčnem sistemu 21. stoletja. Vlogo finančnega ministrstva, ki se je po mojem mnenju niti ne zavedajo, je v razvoju slovenskega davčnega sistema, ampak slovenska politika nima nobene davčne vizije. Vlada bi morala privabiti tuje multinacionalke prav s pametno in ugodno davčno politiko. Minister za gospodarstvo je bil v prejšnjem mandatu zelo uspešen pri novačenju tujih investitorjev. Škoda, da se je ta njegova uspešnost v tem mandatu čisto ustavila. Pa še nekaj besed o vsebini trenutnega zakona. Kadarkoli se sprejema katerikoli zakon, bi se morali najprej vprašati, ali lahko zagotovimo učinkovit nadzor nad določbami, ki jih vsebuje zakon. V predlogu zakona je zapisano, da zavezanec sam obračuna in plača davek. Spletni velikani v Sloveniji niso fizično prisotni. Pri nas še fizično prisotnih ljudi ne moremo nadzirati, kaj šele spletne velikane. Vprašanje je, kako bo Finančna uprava preverjala njihovo digitalno prisotnost. Finančna uprava trenutno nima nobenih podatkov o dohodkih teh družb, ki naj bi po novem plačevale davek na digitalne storitve. Ne Furs ne Ministrstvo za finance ne razpolagata s podatki o digitalni prisotnosti in dejavnosti globalnih multinacionalnih digitalnih družb Slovenije, saj gre za interne podatke teh družb, do katerih državne inštitucije brez ustrezne pravne podlage ne morejo priti, nimajo dostopa. In kaj bomo naredili, če Google ne bo plačal davka v Sloveniji? Se bo Fursova mobilna enota s cliom odpeljala na Irsko in tam izterjala davek? Vprašanje, kako bo Furs preveril podatke o tem, koliko prihodkov na svetovni ravni ima določena družba? Levičarji imate polna usta varstva človekovih pravic in varovanja osebnih podatkov. A v tem primeru vas pa ne moti, da se bo kar z vsemi Slovenci na podlagi IP naslovov vohunilo, kje se nahajajo, katere aplikacije uporabljajo, koliko časa? V predlogu zakona namreč piše, da bi se rado uporabnike nadziralo z različnimi metodami geolociranja. A je to prva puščica o načinu dela ustavnega loka, se sprašujem. V Slovenski nacionalni stranki bomo podprli tak zakon o davku na digitalne storitve, ki bo povečal prihodke v državni proračun in ki bo preprečil, da bi digitalni giganti breme dodatnega davka prevalili na slovenske potrošnike. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa. Suzana Lep Šimenko bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Poslanska skupina Levica je v zakonodajni postopek vložila Predlog zakona o davku na digitalne storitve. Cilj zakona je obdavčitev digitalnih podjetij, katerih letni prihodek na svetovni ravni presega 700 milijonov evrov. Predlog zakona predvideva uvedbo davka na zagotavljanje oglaševalnega prostora na digitalnem vmesniku, uvedbo davka za omogočanje dostopa uporabnikom do večstranskega digitalnega vmesnika ter uvedbo davka za prenos podatkov, zbranih o uporabnikih na digitalnih vmesnikih. Obdobje digitalizacije zagotovo zahteva prilagoditve tudi na davčnem področju. Je pa prav, da se to področje uredi na globalni ravni. Na ravni OECD že nekaj časa aktivno potekajo aktivnosti v smeri spremembe mednarodnih standardov obdavčitve dohodkov pravnih oseb in drugačne delitve davčne osnove med državami, v smeri, da so dobički obdavčeni tam, kjer dejansko tudi nastanejo. Evropska komisija je v preteklosti že pristopila k iskanju rešitve te problematike, a na Svetu takratni predlog ni bil sprejet. Tudi Evropska komisija se tako zaveda dejstva, da je to tematika, ki mora biti urejena globalno, zato bodo nadaljnji koraki določeni na osnovi globalnih rešitev. Tudi v Slovenski demokratski stranki menimo, da je potrebno davčne izzive, obdavčitev digitalnih podjetij uskladiti na mednarodni ravni, nato na ravni Evropske unije ter jih šele nato implementirati v nacionalno zakonodajo. Predloga zakona, ki je danes pred nami, v Slovenski demokratski stranki ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca bo predstavil Igor Peček. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani podpredsednik, spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Po sklepu, ki je bil sprejet na Odboru za finance v času vlade Marjana Šarca, bi moralo Ministrstvo za finance v letošnjem letu posredovati Predlog zakona o davku na digitalne storitve. Do danes pa se še ni zgodilo nič, kljub temu, da smo julija letos od predsednika Vlade gospoda Janše lahko slišali, da je digitalni davek verjetno največji potencialni lastni vir za sredstva, ki jih bo v prihodnje imela Evropska unija. Koronakriza je po njegovih beseda že zdaj bistveno povečala dobičke digitalnih gigantov. Ti profiti se bodo v naslednjih petih letih najmanj podvojili, dajatve pa se v Republiki Sloveniji sploh ne zbirajo. V stranki Lista Marana Šarca se s to ugotovitvijo, ne da bi s prstom kazali na kogarkoli, strinjamo. Ne strinjamo pa se z izgovori Ministrstva za finance, kako in zakaj ravno sedaj, ko še ni primeren trenutek za uvedbo tega davka. Seveda smo v hramu demokracije navajeni, da imajo določene besedne zveze priložnostno tudi svoj podton. Če slišimo od predstavnikov resorjev, da bodo nekaj najprej celostno preučili in na podlagi analiz pripravili sistemsko rešitev, pa nam izkušnje kažejo, da tega ne bodo naredili oziroma ne bodo naredili vsaj v doglednem času ne. Tudi tokrat lahko glede uvedbe digitalnega davka od njih slišimo zelo všečen izgovor, in sicer na ravni OECD potekajo intenzivni dogovori, Republika Slovenija jih aktivno spremlja in pri pogovorih sodeluje in v kratkem času pričakujemo konkretne rešitve. Spoštovani, ampak ta »v kratkem« traja že kar nekaj časa in s časom prepogosto izgubljamo dane priložnosti. To je pomembno vprašanje, morda ključna ugotovitev, s katero se moramo v tem trenutku vsi skupaj soočiti in v zvezi z njo sprejeti določene odločitve. Realnost je znana vsem nam. Združene države Amerike so že poleti na ravni OECD predlagale premor v pogovorih o tem, kako globalno obdavčiti digitalne gigante. Logična poteza z njihove strani, saj ščitijo dobičke svojih korporacij. Francoski finančni minister je to potezo komentiral z besedami: »Za to odločitvijo verjetno stojijo edini ljudje na svetu, ki so v času pandemije covid-19 neznansko profitirali.« Pred tednom dni pa je vodja pogajalske skupine pri OECD sporočil, da 137 državam, ki se že dve leti pogovarja o tem, kako bi tehnološke velikane prisilili, da plačajo nujno davščine v državah, v katerih poslujejo in si pri svojem poslovanju enormne dobičke, tudi do konca leta ne bo uspelo doseči dogovora. Po drugi strani nas k ureditvi problematike zavezuje tudi dejstvo, da je Evropska komisija ob spopadanju s koronakrizo z namenom zmanjšanja pritiska na nacionalne proračune in v pomoč pri odplačevanju posojil s strani držav članih predlagala možne nove lastne vire plačil, med njimi vsekakor digitalni davek je. Kar nekaj držav znotraj Evropske unije ga je že sprejelo. Enostavno ne razumemo, zakaj še vedno tiščimo glavo v pesek in čakamo kaj in kdaj. Kaj in kdaj bodo namesto nas naredili in odločili drugi. Dejstvo je, da bomo morali vse te kredite, ki smo jih vzeli letos in jih bomo vzeli še v naslednjih dveh letih, odplačati. Nismo prepričani ni ne vemo še zagotovo, koliko nas bo to stalo v prihodnje. Krediti, ki jih brez tega novega zadolževanja, kateremu smo priča sedaj, so nas v lanskem letu stali skoraj 800 milijonov – številka, ob kateri nas lahko, kar je najmanj, pošteno skrbi. Strah pa nas je lahko, koliko nas bodo ti krediti z novimi, ki jih bomo dodali, stali v prihodnje. Digitalni davek je davek prihodnosti, davek nove ekonomije, njegova uvedba pa je ena izmed možnih rešitev, ki jo imamo v tem trenutku pred seboj. Rešitev, kako nekaj denarja pripeljati v proračun, ki bo v prihodnosti hudo obremenjen z odplačevanjem dolgov, potrebovali pa bomo nove vire. V Listi Marjana Šarca imamo sicer glede predloga določene pomisleke in tehnična vprašanja, ki sem nam porajajo predvsem v smeri, kar se tiče izvedbenega dela. Gre za področje določanja davčne osnove in pa ugotavljanje odtisa. Sprašujemo se, na osnovi česa bo narejen pošten in pravilen obračun davčne vrednosti. To je ključno pri odmeri davka in posledično tudi pri zagotavljanju fiskalnih virov. Veliko bolj kot stopnja davka je pomembna davčna osnova. Bodo tisti ta veliki, kot jim radi rečemo, Amazon, Facebook, Google, pa ne da bi koga izpustil, ki bi rad bil velik, res pripravljen od storitev, ki jih opravljajo z uporabniki, pa naj bo to bodisi zagotavljanje in prodaja oglaševalskega prostora, iskanje in komunikacija med uporabniki digitalnih vmesnikov, prenos in posledično tudi prodaja podatkov o uporabnikih, pošteno in pravično ravnali z oznako, ki jo da tako imenovani IP naslov. Nam se to zdi eno izmed ključnih vprašanj. Ampak kakorkoli, ne glede na ta vprašanja in pomisleke, če pogledamo širšo sliko, se nam zdi predlog zakona dobra osnova za razpravo, predvsem pa tema, o kateri bomo vsi skupaj v prihodnosti še veliko govorili. Če kdaj, potem je v času tudi te koronakrize postalo kristalno jasno, da nekateri izgubljajo službe in trpijo hude stiske, drugi pa na ta račun žanjejo velike dobičke, družbi pa ne vračajo sorazmernega dela. Vsi pa se radi varno in po lepi cesti pripeljemo v službo, na njej ne želimo zastojev, ko se z družino odpravimo na počitnice oziroma dopust. Tu ni razlik. Ampak dejstvo je, ljudje, podjetje in družba kot celota, v krizi iščejo tudi nove priložnosti. Priložnosti za napredek in razvoj. V Listi Marjana Šarca si želimo predvsem pravične enakopravne družbe, zato bomo predlog zakona v prvi obravnavi podprli. Hkrati pa bi želeli, da skupaj s predstavniki Ministrstva za finance najdemo rešitve, kako predlog izboljšati, ne pa da bomo ponovno poslušali odmev o globalni in pa celostni rešitvi. Ne vidimo smisla v čakanju na to, da se nekateri, ki so že bili ničkolikokrat proti marsikateri rešitvi, tudi tokrat premislijo. Če bomo mislili na takšen način, se bojim, da tega ne bomo ali pa vsaj še zelo dolgo časa ne bomo dočakali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Franc Trček bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! V strankah, kjer premoremo ljudi, ki se večino profesionalnega življenja ukvarjamo s politikami informatizacije, vsaj že 15 let vemo, kdo nekako določa strukturo našega vsakdana, pogosto, navsezadnje tudi strukturo sestave parlamentov. To vemo tudi brez raznih razkritij tipa Cambridge analitika in podobno. Tudi nobena skrivnost ni, da vse stranke pod ustavnim lokom − mimogrede, v tradiciji ustavnega loka spadajo tudi krščanski demokrati − že dobro desetletje razpravljamo o tem, kar je predlog, ki ga tukaj predlaga Levica in ki ga bomo Socialni demokrati podprli, obdavčitve digitalij, razpravljamo tudi o obdavčitvah robotizacije in razpravljamo tudi, zaenkrat še malo preveč begajoče, o tem, da se bodo morala bodoča zakonodajna telesa spustiti v algoritme, v logiko algoritmov, ki dejansko določajo naša življenja ali, če hočete, tudi zamehurčkanje. Zakonodajna telesa v digitalni dobi se morajo ukvarjati z algoritmi, razumeti algoritme, razumeti, na kakšen način umetna inteligenca določa vsakdan, in seveda tudi sprejeti določene zakonodajne uzance. Seveda se temu ti našteti pa še nekaj njih zelo upirajo. Ampak dejansko to, kar poslušamo tukaj, neke take nesbitovske šlagerje iz 80. let, bolj z desne strani, tokrat si upam to izreči v stališču, se je potrebno po skoraj 40 letih premakniti. Če že krepkih 20 let živimo digitalno družbo, je to digitalno družbo potrebno tudi ustrezno regulirati. Če se na vse pretege, ne glede kakšna levo-, desno-, srednjesučnost je sestava slovenskih vlad, tuli, dajmo se digitalizirati, je to lahko neko naše nišno področje, ki se mu moramo posvetiti. To je tudi neko področje iskanja tangencialne koalicij. Skratka, če rečem, več Estonije in mogoče manj neke druge skupine V4 v iskanju nekih rešitev. Je seveda cel niz odprtih vprašanj, ki jih je delno tudi navedel kolega pred mano, saj že 20 let vemo, da tukaj trčimo ob nek ključni problem. Družbe smo organizirane teritorialno, čeprav smo mi članica EU, naš vsakdan v veliki meri subsidiarno določata Janša in Žan Mahnič v večji meri kot Bruselj, ki ima težave z višjimi birokrati, trenutno v sestavi Evropske komisije, Politico danes piše o tem. Digitalnost se pa seveda temu izmika. Saj vsak od nas, ki je pikico malo spreten ali če hočete vsak bolj od nas pismen 12-letni otrok, bo že naredil – kaj? Maskiranje IP in bo shekal Državni zbor ne iz Slovenije, ampak mogoče iz kašnih tihomorskih otokov, če malo karikiram. Skratka, to je neka zadeva, ki se jo je potrebno resno lotiti. Neka druga zadeva je tudi, ko se vprašamo, kdo pa ustvarja te vsebine. Kdo ustvarja vsebine na Tiktoku? Tisti, ki je sprogramiral Tiktok? Ali kdo ustvarja vsebine na Skaypu, na Zoomu, kdo ustvarja vsebine na Yuotubu in tako naprej? To je tudi neko resno politično vprašanje, o katerem bi morali zakonodajalci resno razmisliti. Navsezadnje se dotaknemo tudi tega, pogosto imam predstavo, ko v politiki govorite, govorimo wireless gor, dol, da to kar neki malo tako šiba kot virus covida, da ni potrebno imeti žice, po domače povedano. Veste, uradne skrivnosti so, kjer imajo te največje družbe svoje digitalne farme. Pogosto je v ZDA zraven tiste digitalne farme kakšna nuklearka. Zakaj že? Tudi zato, ker potrebuješ toliko energije. Skratka, cel niz nekih vprašanj, kjer se ne moremo več vesti kot neki noji, ki bomo, ne vem kaj, glavo zakopali v zemljo, z zadnjico bomo pa na Twitterju blatili politično konkurenco. Skrajni čas je, da se politika nekako na način Ahila in želve približa času, ki ga živimo že desetletja. Pa si bom dovolil tukaj neko osebno digresijo, naj mi kolegi Socialni demokrati oprostijo, pa tudi predlagatelji, imam nekih tako ali drugače pet otrok, ki so si tudi malo že generacijsko različni in vemo, že jaz sem stari prdec, pa najstarejši od otrok je proti najmlajšim že informacijsko polpismen. Mogoče je tudi problem sestave Državnega zbora, mogoče bi Luka moral, ko ste pisali to, povabiti mladinsko sestavo Državnega zbora, ki jo enkrat letno imamo tukaj, da nam tudi oni malo povedo, kako te zadeve regulirati, ker na številnih področjih to dosti bolje razumejo od nas, in navsezadnje, ker bodo ta in takšna življenja, zamehurčkana ali nezamehurčkana, manj strpna, bolj strpna, solidarna, nesolidarna tudi živeli dlje od nas. To so vse neke teme, ki bi jih morali onkraj tega, priznam, da tukaj me malo že želodec muči, ko poslušam, bomo zeleni, bomo se digitalizirali in tako naprej, nekih teh lajnanj resno misliti in premisliti. Leva stran političnega pola to misli, tako Levica kot Socialni demokrati kot še kdo, neka druga stran pa išče neke večne sistemske rešitve malo na tisti keynesianski način, da na dolgi rok smo vsi mrtvi. To, da si relativno majhen, še ne pomeni, da si politično na svetovnih odrih nepomemben, in nekako premislek, kako se lotiti tega, je verjetno neki boljši način postavljanja Slovenije na globalni zemljevid, kot bi rekel to dr. Logar. Skratka z nekim premislekom zeitgeista, ki ga živimo, zeitgeista, ki, če se ne bomo kmalu odzvali, nas bo pojedel. Navsezadnje si ljudje hočemo še vedno, tudi državni zbori so posledica razsvetljenstva, sami soustvarjati prihodnosti, ne pa da nam bodo to soustvarjali algoritmi nekega oligopola pretežno ameriških pa še kakšne korporacije zraven. To so neki zelo resni politični izzivi, ki se jih mi verjetno v tej slovenski zabevskanosti politike tega desetletja niti ne zavedamo. Kot sem že rekel, Socialni demokrati seveda pozdravljamo to razpravo. In upamo, da jo bomo v neki drugače kul situaciji v kratkem času začeli tudi reševati na ravni ustreznih zakonodajnih ukrepov, brez nekih večnih izgovorov zunaj časa, tako imenovanih iskalcev sistemskih rešitev. Hvala za besedo. Takrat pa seveda vsebinsko še dosti več. Se pa počasi sprašujem, kako lahko državo vodi nekdo, neka koalicija, ki v bistvu še neke redne seje Državnega zbora ne zna izpeljati, ki bi jo lahko že danes končali, pa jo bomo trapcali šest dni. Verjetno zato, da se boste hvalili, da vi več delate kot Šarčeva sestava. Lep popoldan.
Hvala lepa, gospod Trček. O davku na digitalne storitve nič, o vsem drugem pa veliko. [[oglašanje iz dvorane]] Diskusija Poslanske skupine SD je bila ponavadi bistveno boljša, tudi v predstavitvi stališč. Nadaljujemo. Poslanka Monika Gregorčič ima besedo, in sicer bo predstavljala stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite. [[oglašanje iz dvorane]] Boste dobili, samo da zaključimo s stališčem. Bom določil. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, podpredsednik. Spoštovani poslanke in poslanci! Spoštovani predstavniki Vlade! Poslanska skupina Levice je v zakonodajni postopek vložila predlog zakona, s katerim predlaga, da bi obdavčili tri vrste digitalnih storitev, te so oglaševanje, prenos podatkov in dostop do digitalnih platform. Predlagatelji predvidevajo obdavčitev storitev, ki jih izvajajo pravne osebe domačega in tujega prava z letnimi prihodki nad 750 milijonov evrov in s prihodki od obdavčljivih digitalnih storitev z virom v Republiki Sloveniji nad 150 tisoč evrov. V Sloveniji takšnih podjetij ni, zato je jasno, da se predlog zakona nanaša na svetovne digitalne multinacionalke, kot so Apple, Google, Facebook, Airbnb in ostali. Po podatkih finančne uprave je takšnih mednarodnih digitalnih podjetjih, ki v Sloveniji nimajo fizične prisotnosti, vendar tu opravljajo digitalne storitve, 17. Leta 2018 pa naj bi skupaj realizirale okrog 100 milijonov evrov prihodkov. Ker v Republiki Sloveniji nimajo sedeža, niso plačale davka od dohodka pravnih oseb. So pa v Sloveniji plačale zgolj davek na dodano vrednost. Pet takšnih največjih podjetij naj bi po oceni Fursa od leta 2015 plačalo 12 milijonov evrov davka na dodano vrednost. V Poslanski skupini Stranke modernega centra podpiramo ključne cilje in namene tega predloga zakona. Zavedamo se, da je internet podjetjem omogočil digitalno poslovanje na svetovni ravni in v nasprotju s tradicionalnimi podjetji, ki proizvajajo blago ali storitve, vedno več podjetij proizvaja digitalne storitve, kot so spletna družbena omrežja, spletno oglaševanje, prenos in obdelava podatkov po spletu. Davčna zakonodaja se tem spremembam ni prilagodila. Tudi po slovenski zakonodaji se dohodke teh tujih multinacionalk v Sloveniji obdavčuje le, če imajo pri nas poslovno enoto. A danes, kot vemo, fizična prisotnost za upravljanje digitalnih storitev sploh ni potrebna. Zavedamo se tudi, da se nekatere od teh multinacionalk poslužujejo agresivnega davčnega načrtovanja oziroma tako imenovane davčne optimizacije, s katero se izogibajo plačilu davkov. Boj proti tako agresivnemu davčnemu načrtovanju pa je za vsako državo ključnega pomena, da zagotavlja ustrezne davčne prihodke, ki jih potrebuje za javne naložbe, izobraževanje, zdravstvo. In cilj vsake države je tako pravična delitev bremena, ohranjanje davčne morale davkoplačevalcev in nenazadnje preprečevanje izkrivljanja gospodarske konkurence. Pri tem ne gre zgolj za poslovanje teh podjetij z davčnimi oazami, tudi znotraj držav članic Evropske unije so znani primeri oziroma afere iz Luksemburga in Irske in priča smo bili fiktivnemu zniževanju obdavčljivih dohodkov. Končni rezultat pa je, da multinacionalke dosegajo skorajda ničelno davčno stopnjo. V Poslanski skupini Stranke modernega centra se zavzemamo za pravično in učinkovito davčno okolje. Dobički, preusmerjeni v davčno oazo, seveda pomenijo oportuniteto izgubo davčnih prihodkov za druge države članice in zato morajo države svoje davčne vire iskati drugje, torej da višje obdavčujejo podjetja s sedežem v njihovih državah. Po oceni Evropske komisije naj bi na ta način države članice EU, vključno tudi s Slovenijo, izgubile skupno okoli 5 milijard evrov davčnih prihodkov letno. Junija lani se je Državni zbor oziroma Odbor za finance na pobudo Poslanske skupine Levica seznanil s problematiko obdavčitve digitalnih podjetij v Sloveniji. V Poslanski skupini Stranke modernega centra nismo nasprotovali sklepu, ki je Vladi naložil, da pripravi predlog zakona, s katerim bi na območju naše države uvedli davek na digitalne storitve, a s predlagano časovno dinamiko se tedaj nismo mogli strinjati in opozorili smo, da si je na EU ravni potrebno prizadevati za usklajen in celovit pristop, saj se ureja delovanje enotnega evropskega trga. Le enotni pristop lahko prepreči nelojalne konkurenčne prednosti, ki izvirajo iz različnih davčnih režimov. Naše stališče se od tedaj ni spremenilo. Stranka modernega centra si je že v mandatu naše vlade, torej od leta 2014 do 2018, v okviru Ministrstva za finance prizadevala za prilagoditev davčnih sistemov vseh držav članic EU, da bi bili ti primerni za digitalno dobo. Zato smo tudi na evropski ravni tedaj podprli enoten pristop celotne Evropske unije k tej problematiki, vendar pa žal predlog direktive Sveta o skupnem sistemu davka na digitalne storitve zaradi nasprotovanja nekaterih držav članic ni bil sprejet, prav tako ne njegova kompromisna različica. Od tedaj vseskozi spremljamo vse aktivnosti, ki na to temo potekajo v okviru institucij Evropske unije. Zaradi globalne narave izziva tudi Evropska komisija priznava, da bi bilo za obdavčitev digitalnega gospodarstva najbolje poiskati globalne rešitve. Zato tudi tesno sodeluje z OECD. Kljub temu pa so nekatere države članice že sprejele enostranske ukrepe, vendar bi ti lahko sprožili tudi tako imenovane davčne in trgovinske vojne, kar bi poleg pandemije covid-19 lahko dodatno prizadelo gospodarstva in povzročilo izgubo delovnih mest. V SMC zato predlagamo, da sprejetje tega zakona oziroma uvedbo davka na digitalne storitve kratkoročno odložimo vsaj v leto 2021, ko se pričakuje dosega dogovora na globalni ravni. Kar 129 držav naj bi podpiralo predlog, ki je bil oblikovan v okviru OECD. Zaradi vsega navedenega v Poslanski skupini Stranke modernega centra tega predloga zakona ne moremo podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Preden nadaljujemo, je zaprosil za postopkovni predlog dr. Franc Trček. Izvolite.
Ja, hvala za besedo, predsedujoči. Glejte, spet se ponavlja ista zgodba, čeprav ste imeli že neko srečanje predsedujočih. Predsedujoči Državnemu zboru predseduje, ne komentira. Zato vas prosim, da dokler predsedujete − bom parafraziral, citiral stališče s 1. točke dnevnega reda vaše poslanske skupine −, gospod Tanko, » [[…]]prenehate s to duhovno in duševno revščino«. Vi vodite sejo. Če hočete komentirati sejo, vrnite mandat, pojdite za političnega analitika ali pa za urednika na Novo TV. Skratka, v skladu s poslovnikom vodite sejo, ne pa komentirate, kar zelo dobre veste, 20 let, se mi zdi, ste v Državnem zboru, vi ste to državo stali že kot en manjši občinski proračun. Vedite se dostojno. Hvala.
Hvala lepa. Kolega Trček, drugi stavek drugega odstavka 75. člena Poslovnika govori samo o tem, da govornik sme govoriti le o vprašanju, ki je na dnevnem redu. Vi ste v stališču poslanske skupine to grobo prekršili. Nisem vas prekinil, sem vas pa potem po razpravi opozoril. In predlagam, da se tudi vsi ostali držite pravil, ki veljajo v tem državnem zboru. Ne gre za ustne dogovore, ne gre za nič drugega, ampak za spoštovanje decidirano zapisanega pravila v Poslovniku Državnega zbora. Hvala lepa. [[oglašanje iz dvorane]] Besedo vam dajem še enkrat za postopkovni predlog, samo da bo postopkovni predlog.
Poglejte, spoštovani gospod Tanko, velika večina poslancev in poslank ne živi pol ure od Ljubljane, določeni imamo navsezadnje tudi otroke, sicer naslednji teden nas boste zaklenili. Demokracija pomeni tudi sposobnost samoomejevanja, ampak ne na način policijske ure, kot je to lepo rekel kolega Brglez, to je zloraba poslovnika. Lahko mi date opomin, ampak vi bi mi morali biti za vzor [[…]]
Kolega, izrekam vam opomin, ker ne govorite o postopkovnem predlogu.
[[…]]ampak veliko večino slabega, kar smo se drugi naučili v tem državnem zboru, smo se naučili od SDS. Hvala lepa.
Hvala lepa. Izrekam vam še drugi opomin in vam jemljem besedo za nadaljevanje seje. Besedo dobi Poslanska skupina Levice, in sicer gospod Primož Siter. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi, dober dan! Digitalne korporacije so se v zadnjem desetletju razvile v največja podjetja na svetu. Danes na lestvici desetih podjetij z največjo tržno kapitalizacijo na svetu kar šest mest zasedajo digitalna podjetja. To so Apple, Microsoft, Google, Amazon, Alibaba in Facebook. Njihova skupna vrednost se giblje okrog 9 tisoč milijard dolarjev, kar je približno 170-krat toliko kot znaša BDP Slovenije. 170-krat toliko. Ob letošnjem izbruhu epidemije in gospodarske krize so šla številna tradicionalna podjetja v stečaj, njihovi delavci pa na cesto. Digitalnih korporacij pa epidemija ni prizadela. Nasprotno, zaradi ukrepov omejevanja gibanja in združevanja je prišlo še do hitrejšega porasta uporabe in prodaje digitalnih storitev. Na vrhuncu epidemije, v drugi četrtini letošnjega leta, je Amazon zabeležil kar 40-odstotno, Netflix pa 25-odstotno rast prihodkov. Še bolj impresivna je bila rast njihovih dobičkov. Dobički Amazona so narasli za 99 %, dobički Facebooka za 98 %, dobički Netflixa pa kar za 166 %. Ker je izogibanje plačevanja davkov del poslovnega modela digitalnih gigantov, pa ti kljub izredno visoki rasti prihodkov in dobičkov tako v Sloveniji kot v tujini, plačujejo zelo malo davkov. Digitalne korporacije svojo izjemno ekonomsko moč, iz katere izhaja tudi izjemen političen vpliv, veliko lažje izkoriščajo za ugodnejšo davčno obravnavo, hkrati pa imajo tudi vse potrebne kadrovske resurse za izvajanje zapletenih računovodskih operacij, ki služijo izogibanju davčnim obveznostim. Študija Evropske komisije iz leta 2018 je pokazala, da so digitalna podjetja v Evropski uniji v povprečju obdavčena po 9,5-odstotni stopnji, tradicionalna podjetja pa po 23-odstotni stopnji. Apple, ki je eno od največjih in najbolj dobičkonosnih podjetij na svetu, je po oceni članov Odbora za finančni kriminal in davčne utaje Evropskega parlamenta v letih do 2015 do 2017 v Evropski uniji plačal zgolj 0,7 % davka na dobiček. Digitalne korporacije s svojo prakso izogibanja plačevanja davkov na eni strani predstavljajo nelojalno konkurenco tradicionalnim podjetjem, na drugi strani pa ustvarjajo velike luknje v proračunih držav, ki nujno potrebujejo sredstva za zagotavljanje, recimo, socialne države. Čas, ko države zaradi epidemije covid-19 beležijo milijarde primanjkljaje, digitalne korporacije pa rekordne dobičke, je čas, da digitalne gigante obdavčimo. V zadnjih desetletjih je zaradi hitrega razvoja informacijsko-komunikacijskih tehnologij prišlo do daljnosežnih sprememb poslovanja podjetij. Internet je podjetjem omogočil elektronsko poslovanje ter spletno interakcijo s svojimi partnerji in strankami na svetovni ravni. V nasprotju s tradicionalnimi podjetji, ki proizvajajo oprijemljivo blago, oprijemljive storitve, vedno več podjetij proizvaja neoprijemljive digitalne storitve, kot so spletna družbena omrežja, spletno oglaševanje, prenosi in obdelava podatkov na spletu in tako naprej. Davčna zakonodaja se tem spremembam ni prilagodila. Osnovna načela obdavčevanja pravnih oseb v državah Evropske unije danes še vedno temeljijo na poslovnih modelih začetka 20. stoletja. Pravico države do obdavčitve dobička podjetja vežejo na fizično prisotnost podjetja v dani državi. V skladu s tem načelom se tudi po slovenski zakonodaji dohodke tujih korporacij v Sloveniji obdavčuje le, če imajo te korporacije pri nas poslovno enoto. Takšna ureditev ne upošteva globalnega dosega digitalnih dejavnosti, pri katerih fizična prisotnost v obliki poslovne enote sploh ni več potrebna za opravljanje digitalnih storitev. Velika digitalna podjetja, kot so Apple, Facebook, Amazon, Google in Airbnb, te zastarale pravne norme s pridom izkoriščajo za izogibanje plačevanja davkov. Čeprav svojo storitveno dejavnost izvajajo v vseh članicah Evropske unije, dobiček praviloma prijavljajo zgolj v članicah z najnižjimi davčnimi stopnjami, na primer na Irskem ali v Luksemburgu, in se tako izogibajo plačilu davka v državah, kjer so prihodke in dobičke dejansko ustvarila. Omenjena peterica multinacionalk že desetletje posluje tudi v Sloveniji. A nobena od njih v Sloveniji ni plačala niti centa davka na dobiček, saj tu nimajo poslovne enote in zato ne sodijo med zavezance za plačilo davkov od dohodkov pravnih oseb. Digitalne korporacije v Sloveniji plačujejo zgolj simboličen znesek davka na dodano vrednost. Po podatkih FURS iz leta 2019 so Apple, Facebook, Amazon, Google in Airbnb v Sloveniji leta 2018 skupaj plačali zgolj 4 milijone evrov DDV. Skrajni čas je, da ta podjetja v Slovenij začnejo plačevati pravične davke. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanski demokrati bo predstavil Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka, drage kolegice in kolegi! Za začetek morda evropski pogled na problematiko, ki jo danes obravnavamo in smo v Novi Sloveniji iskreno hvaležni, da imamo to možnost, da o tem razvijamo eno konstruktivno debato. Digitalne storitve niso ne leve niso ne desne, so samo dobre, učinkovite, delujoče ali pa kar je nasprotno od tega. Evropski svet je že maja 2010, torej minulo je dobrih 10 let, sprejel digitalno agendo za Evropo, ki je del strategije Evropa 2020 in je za pametno, trajnostno in vključujočo rast, za uspešen izhod iz gospodarske krize in za zagotovitev stabilne prihodnosti Evrope določil sedem prednostnih področij ukrepanja. Prvo področje, vzpostavitev enotnega digitalnega trga, drugo, izboljšanje interoperabilnosti, tretje, povečanje zaupanja v internet in okrepitev internetne varnosti, četrto, občutno povečanje hitrosti spletnega dostopa, peto, povečanje naložb v raziskave in razvoj, šesto, širjenje digitalne pismenosti, znanj in vključevanja, ter sedmo, uporaba IKT za odziv na družbene izzive kot so podnebne sprememb in staranje prebivalstva. Danes ni čas, da govorimo o tem, kje smo mi danes v Sloveniji. Lahko razpravljamo na dolgo in široko, kakšen je indeks DESI in tako dalje in tako dalje. Nekoč smo imeli, gospe in gospodje, Ministrstvo za digitalno družbo. Mislim, da se je nekako tako imenovalo. Danes pravzaprav ne vemo, v strukturi prejšnje in te vlade, ki je strukturo prejšnje podedovala, kje pravzaprav naj iščemo odgovorne za digitalno družbo in digitalno ekonomijo. Nekoč smo imeli tudi mi v Novi Sloveniji željo, da bi − na začetku mandata smo tudi predlagali, neuspešno − Državni zbor ustanovil Odbor za digitalno ekonomijo in digitalno družbo. Ampak, danes to ni tema. To bo najbrž stvar neke prihodnosti, če bo ta pametna. In, da nadaljujem z evropskimi temami. Rad bi se ustavil na izrednem zasedanju Evropskega sveta, ki se je zaključilo 21. julija letos, in predstavil nekaj sklepov. Rad bi spomnil, da je Komisija na zahtevo voditeljev držav ali vlad konec maja letos predstavila zelo obsežen sveženj, ki zajema prihodnji večletni finančni okvir in posebna prizadevanja za okrevanje z instrumentom Next Generation EU. In kaj pravzaprav je ta instrument Next Generation EU? Za načrt za evropsko okrevanje bodo potrebne obsežne javne in zasebne naložbe na Evropski ravni, da bi Uniji omogočili, da stopi na pot trajnostnega in odpornega okrevanja, ustvarili delovna mesta in odpravili neposredno škodo, ki jo je povzročila pandemija covid-19, hkrati pa podprli zelene in digitalne prednostne naloge unije. Večletni finančni okvir o podpori Next Generation EU bo pri tem glavni evropski instrument. In zdaj se bližam temi, ki jo danes obravnavamo. Eden od sklepov, v okviru naslednje večletne finančne perspektive, 2021−2027, je sklep A29 in dovolite, da ga preberem, saj se dotika natančno današnje teme. »Unija si bo v prihodnjih letih prizadevala za reformo sistema virov lastnih sredstev in uvedla nove vire lastnih sredstev. Kot prvo bo uveden nov vir lastnih sredstev, ki bo temeljil na nerecikliranih plastičnih odpadkih, veljati pa bo začel 1. januarja naslednje leto. Kot podlago za dodatna lastna sredstva bo Komisija v prvi polovici leta 2021 predložila predlog o mehanizmu za ogljično prilagoditev na mejah in predlog o digitalni dajatvi, ki bi bila vpeljana najpozneje do 1. januarja 2023. Komisija bo v enakem duhu predstavila predlog o revidiranem sistemu ETS [[…]]«, to pomeni sistem trgovanja z emisijami, » [[…]]in ga po možnosti razširila še na letalstvo in pomorstvo.« Torej, Komisija, Evropski svet, Evropa in tudi Slovenija se seveda zavedajo, da je potrebno v Evropi zaradi nenazadnje novega načina življenja, novih tehnologij, uvesti tudi nove dajatve oziroma iskati nove vire. Povsem logično je, da bo trgovina in da je trgovina tretjega tisočletja, če pogledam samo en delček storitev, trgovino pač, da bo trgovina tretjega tisočletja bistveno drugačna kot trgovina 19. stoletja ali pa, da ne grem tako nazaj, trgovina v času mojega tako otroštva. Seveda, nekoč, v preteklosti sem zapisal, da bo svet digitalen in kdor ne bo digitalen, tistega ne bo. To sem nekoč zapisal. Danes velja, da je sedanjost digitalna in kdor danes ni digitalen, sploh pa v tej krizi, ta preprosto ima zelo malo možnosti, da bo preživel. Razumete, da govorim v prispodobah. Levica kot cilj zakona o davku na digitalne storitve navaja, citiram: »Obdavčitev digitalnih korporacij, ki v zadnjih desetletjih v primerjavi z ostalimi podjetji beležijo razmeroma visoko rast prihodkov in dobičkov.« To ni nič čudnega. Ko gledamo slovenska podjetja, vidimo, da so najuspešnejša podjetja prav s področja IKT, da so tam tudi najvišje plače, najvišje dodana vrednost, hvala bogu. Seveda je pa tam potrebno tudi, ne pozabiti, veliko znanje. Zdaj, če malo špekuliram, pa brez zamere, spoštovani avtorji in predlagatelji zakona, morda tega predloga danes ne bi bilo na mizi ali pa bi bil, ne vem, če bi Google Europe, se pravi, če bi evropski Google imel headquarters, se pravi sedež, v Ljubljani ali pa v Celju ne v Dublinu, mogoče, ampak to je zdaj zgolj ob robu. Naj ponovim, da je Evropska komisija že leta 2018 s predlogom direktive predlagala 3-odstotni davek za podjetja z globalnim letnim prihodkom nad 750 milijonov evrov in z letnim prihodkom v Evropski uniji nad 50 milijonov evrov. S tem 3-odstotnim davkom na nekatere prihodke iz digitalne dejavnosti naj bi po bruseljskih izračunih lahko zbrali najmanj 5 milijard evrov na leto. Predlog so potem blokirale nekatere države, Danska, Finska, Irska, Švedska in tako naprej, zatem so nekatere države začele pripravljati svoje nacionalne ureditve. V Novi Sloveniji v preteklosti nismo bili naklonjeni posebnemu davku za digitalne storitve velikih podjetij, ampak smo načeloma zagovarjali enako, poudarjam enako, davčno obravnavo vseh podjetij ne glede na branžo. V prid posebnemu digitalnemu davku sicer govori načelo o obdavčitvi prihodka tam, kjer je ustvarjen. Digitalnim korporacijam se namreč očita, da se s prijavo dobička v članicah z nizkimi davki, kot sta Luksemburg in Irska, izogibajo pravični obdavčitvi za njihove storitve v ostalih državah. Ne glede na to, pa je veliko vprašanje, ali je mogoče tak predlog zakona v praksi izvrševati. Ali je Slovenija sposobna zagotoviti informacijsko tehnologijo, ki bo zagotavljala vse podatke, res vse podatke, ki so potrebni, da bi lahko sledili storitvam, ki jih digitalna podjetja opravljajo na območju Slovenije? Pričakovali smo, da bodo na Ministrstvu za finance imeli pripombe v tej smeri in da bo morebiten davek na digitalne storitve zaradi zahtevnosti problematike moralo pripraviti ministrstvo ter da se bo ta predlog zakona Levice zavrnilo. Mi tudi pričakujemo, da bo Slovenija v institucije Evropske unije, tam, kjer se bo dejansko oblikoval model davka na digitalne storitve, da bo tam Slovenija dovolj glasna. Mislim, da moramo najprej tam, v evropskih institucijah, opraviti domačo nalogo. Zaenkrat mi ne bomo podprli predloga, da je ta zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek bo predstavil Marko Bandelli. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, kolegice in kolegi! Zakon o davku na digitalne storitve predlaga uvedbo 7-odstotne davčne stopnje na prihodke, ki jih v Sloveniji z digitalnimi storitvami ustvarijo največje digitalne korporacije, kot so Apple, Facebook, Amazon, Google in ne pozabimo tudi Airbnb. Digitalne korporacije v Sloveniji danes plačujejo le simbolični znesek davka na dodano vrednost. Po podatkih FURS iz leta 2019 so največja digitalna podjetja v proračun vplačala zgolj 4 milijone evrov DDV. Uvedba višje davčne stopnje ob pričakovani hitre rasti tega sektorja, bo sedanje prihodke v proračunu najmanj podvojila. Na mednarodni ravni že dalj časa tečejo prizadevanja za davčno reformo, s katero bi primerno obdavčili ponudnike digitalnih storitev in bi preprečili številne davčne malverzacije, ki jih digitalnim podjetjem omogoča različna zakonodaja. Glede na dejstvo, da niti na ravni Evropske unije ni bilo mogoče doseči konsenza, so številne države članice vzele vajeti v svoje roke. Francija, Italija, Avstrija, Madžarska in Poljska so že v letu 2019 sprejele zakonodajo, ki uvaja davek na digitalne storitve. Enako napovedujejo tudi številne druge članice, denimo Nemčija in tudi Španija. Države so sicer uvedle različne stopnje in različne storitve, ki so predmet obdavčitve, a je vsem skupno upoštevanje predloga direktive, ki ga je na tem področju pripravila Evropska komisija že leta 2018. V SAB menimo, da je tudi za Slovenijo skrajni čas, da sama izvede implementacijo tega davka in da iz tega naslova začne nemudoma polniti državni proračun. In kaj na predlog pravi naša vlada? Iz stališča Vlade razberemo, da se je za razliko od drugih držav odločila počakati na globalno rešitev ali pa vsaj rešitev na ravni Evropske unije, čeprav je OECD že sporočil, da letos takšnega odgovora ne bo. V SAB vladni odgovor razumemo kot navadno sprenevedanje. Za uvedbo tega davka obstaja širok politični konsenz in se je manifestiral na 13. nujni seji Odbora za finance, ki je potekala maja lani. Odbor je namreč z izjemo enega člana soglasno sprejel sklep, ki je Vladi predlagal, da do aprila leta 2020 v Državni zbor posreduje predlog zakona, na podlagi katerega bi Slovenija svojemu državnemu proračunu že od 1. 9. 2020 zagotovila dodatne prihodke iz naslova davka na digitalne storitve. In točno takšne rešitve v SAB pričakujemo od te vlade. Vseskozi opozarjamo, da nam o današnjem stanju javnih financ in državnega proračuna Vlada ni dala nobenih oprijemljivih rešitev, projektov, načrtov, po kateri poti bo Slovenijo popeljala iz krize, kateri je botrovala in botruje epidemija. Za razliko od drugih držav naša vlada med prioritete ne šteje zakonske rešitve, ki bi povečale prihodke. Njene prioritete so podreditev policije, tožilstva, kadrovske menjave, združitev neodvisnih javnih agencij, napad na pravosodni sistem, obračunavanje z drugače mislečimi in podreditev nacionalnega radia in televizije in drugih javnih medijev, kot je Slovenska tiskovna agencija. V SAB smatramo, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo in da je skrajni čas, da ta vlada ustavi vse procese spremembe družbe, ki nimajo zveze z epidemiološkim bojem, ter da namesto za svoje žepe začne skrbeti za blaginjo svojih državljank in državljanov. Hvala za pozornost.
Hvala lepa, gospod Bandelli. Za vas velja enako v tem zaključku. Grobo ste kršili določbo Poslovnika. Če želite obravnavo vseh ostalih zadev, na katere ste opozorili, predlagam, da skličete kakšno sejo Državnega zbora. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Robert Polnar, izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Gospe poslanke, gospodje poslanci! Globalni posel digitalnih storitev je postal neulovljiv za davčne mreže držav. Korporacije so vse bogatejše, socialne države vse revnejše in bolj zadolžene, neenakost pa postaja nevzdržna. Ekonomska svoboda korporativnega sveta je hkrati politični zaton socialne države in državljanov kot bolj ali manj zanesljivih davkoplačevalcev. Ostaja preprost sklep. Pošteno obdavčenje korporacij je tisto, ki v perspektivi ohranja fiskalne vire socialne države. Poslovni modeli, ki so jih razvile ikone digitalne ekonomije, od tehnoloških in marketinških inovacij pa vse do finančnih in poslovnih mahinacij, so hkrati predmet poslovnega občudovanja in preiskovanja regulatorjev trgov. Davčno izogibanje je namreč izvrsten primer, do kod so pripravljeni pri kreativnem računovodstvu iti glavni menedžerji in lastniki. Liberalizacija in financializacija poslovanja pa izpričujeta, kako zapleteno in neusklajeno je obdavčevanje globalnih podjetij na ravni držav. Večina te neverjetne rasti je posledica tehnoloških inovacij, marketinške prepričljivosti in eksteritorialne poslovne strategije. Sedež podjetja in razvoja ostane v eni državi, prodaja se preseli v drugo državo, proizvodnja delov se porazdeli po svetu, distribucija se obvladuje iz tretjih držav, finance pa se skoncentrirajo v davčnih oazah. Formula je preprosta na pogled, izvedbeno in operativno pa je seveda silno zahtevna. Nobena od teh podjetij nima jasne davčne rezidenčnosti zato, ker izkoriščajo davčne labirinte Združenih držav Amerike, Evropske unije pa seveda tudi ostalih držav, kjer različne zakonodaje določajo denimo sedež podjetja glede na lokacijo centralnega menedžmenta ali pa opredeljujejo rezidenčnost glede na prostor poslovanje. Za nameček te korporacije vešče porazdeljujejo stroške s pomočjo transfernih cen, razvojnih izdatkov in finančnih računov, dobički pa se stekajo v davčne oaze. Krog davčnega izogibanja je tako sklenjen. Efektivna davčna stopnja najdonosnejših korporacij na svetu je tako v povprečju na ravni od 1 do 2 odstotkov. Velikani digitalnega poslovanja so vzorčna podoba neoliberalnega kapitalizma. Ogromni profiti tovrstnih korporacij imajo štiri skupne imenovalce. Tehnološko in poslovno inovativnost, moč globalnega povpraševanja, stagnacijo plač in sistematično izogibanje davčnim obveznostim. Korporacije so velike in močne, ker so med drugimi njihovi dobički nedoumljivo nesorazmerni s plačanimi davki. Z vidika držav je sporno predvsem to, na kakšnih temeljih določati davčne osnove, prihodke in odhodke družb. Poslovna praksa izkazuje, da lahko mednarodne korporacije z nizi povezanih in odvisnih družb s transfernimi cenami, prenosi stroškov in dobičkov zlahka obvladujejo verige vrednosti zunaj davčnih sistemov. Večina davčnih zajemanj namreč temelji na teritorialnem principu, načelu ločenih pravnih oseb, na temelju sedeža podjetja ali vira dohodka. Toda prav zaradi mednarodne povezanosti poslovanja je morebitno dvojno obdavčevanje enako problematično kot davčno izogibanje. Prvo ogroža globalne poslovne transakcije, drugo pa domače proračunske vire. Poslanci Poslanske skupine DeSUS ugotavljamo, da smo soočeni z dvojno zadrego. Na eni strani je Evropska unija, ki prisega na davčni federalizem. Ta pušča državam članicam prosto pot in celo spodbuja davčno konkurenco. Po dolgem in počez opevana fiskalna unija je doslej posegala zgolj na področje proračunskih primanjkljajev in zadolževanja držav, ne pa na področje davčnih sistemov in načinov obdavčevanja. Na drugi strani je Organizacija za gospodarsko sodelovanje in razvoj. Ta vztraja, da je treba učinkovito rešitev doseči z globalnim konsenzom v okviru celotnega vključujočega okvira, kar pa je zaradi različnih interesov, razvitosti in institucionalnih ustrojev držav težko, dosedanje ravnanje je pokazalo, praktično nemogoče doseči. Evropska unija je že oktobra 2017 pozvala k vzpostavitvi učinkovitega in pravičnega davčnega sistema, ki bo primeren za digitalno dobo. Svet Evropske unije pa je decembra 2017 sprejel sklepe o odzivanju na izzive pri obdavčevanju dobička v digitalnem gospodarstvu. V sklepu je bilo poudarjeno, da je treba zagotoviti, da bodo mednarodna davčna pravila primerna tako za digitalne kakor za bolj tradicionalne gospodarske sektorje. Na tej podlagi je Evropska komisija predstavila dva zakonodajna predloga, in sicer reformo pravil o obdavčitvi dohodkov pravnih oseb, z namenom, da bi bil dobiček obdavčen tam, kjer imajo podjetja pomembno digitalno prisotnost. To bi dosegli z vzpostavitvijo začasnega davka na prihodke od digitalnih storitev. Ta davek je načrtovan kot ukrep za premostitev obdobja, dokler ne bi začeli uporabljati dolgoročnih strukturnih rešitev, dogovorjenih v okviru OECD. Začasni davek bi se uporabljal za prihodke od dejavnosti, pri katerih imajo uporabniki pomembno vlogo pri ustvarjanju vrednosti in ki niso ustrezno zajeti v sedanjih davčnih pravilih. To so med drugim prihodki iz trženja ciljnega spletnega oglaševanja, iz dejavnosti digitalnega posredništva, ki uporabnikom omogočajo interakcijo in lajšajo prodajo blaga in storitev med njimi, ter prihodki iz prodaje podatkov, nastalih na podlagi informacij uporabnikov. Ti davčni prihodki bi se pobirali v državah članicah, v katerih se nahajajo uporabniki. Z davčnim okvirom za digitalne storitve na ravni celotne Evropske unije bi se prav tako izognili enostranskim ukrepom, ki bi lahko povzročili razdrobljenost enotnega trga. Po razpravi na seji Sveta za ekonomske in finančne zadeve marca 2019, ni bilo doseženega soglasja o predlogu, zato je Svet sklenil, da se uporabi dvotirni pristop, in sicer si bodo Svet in države članice skupaj še naprej prizadevali, da bi do leta 2020 dosegli dogovor o globalni rešitvi na ravni Organizacije za gospodarsko sodelovanje in razvoj. Če se bo do konca letošnjega leta pokazalo, da je za ta dogovor potrebnega več časa – in to se je izkazalo –, bi svet lahko ponovno začel razpravljati o morebitnem individualnem pristopu Evropske unije. Gospe in gospodje, sloviti logotip enega od digitalnih mastodontov je ogrizeno jabolko, Evropska unija pa s takim ravnanjem samo sebe diskreditira na raven davčnega ogrizka. To je zadeva, ki jo bo nujno potrebno spremeniti. Davčna zakonodaja, ki je harmonizirana na ravni Evropske unije, se sprejema s soglasjem vseh članic na Svetu Evropske unije. Tukaj tiči tudi ena od morebitnih novih nevarnosti. Morebitna sprememba sedanjega načina odločanja s soglasjem na odločanje na podlagi kvalificirane večine, bi lahko vodila v izgubo suverenosti na davčnem področju, kar bi lahko v slovenskem primeru negativno vplivalo na višino javnofinančnih prihodkov. Zakaj s spremembo načina odločanja bi države izgubile nadzor nad lastno fiskalno politiko, ostale pa bi v celoti odgovorne za fiskalno disciplino. Posamezne države so se na neuspeh na ravni Evropske unije odzvale različno in enostransko. Nekatere že uvajajo enostranske ukrepe oziroma jih napovedujejo. V Poslanski skupini Desus menimo, da je nacionalna uvedba davka na digitalne storitve alternativa, ki je ne gre izključiti. Nasprotno, vse bolj se kaže kot uresničljiva možnost, najmanj slaba med slabimi. V primeru, da bi Slovenija enostransko uvedla davek na določene digitalne storitve, katerega plačilo bi temeljilo na samoobdavčitvi, obstaja velika verjetnost, da bomo iztržili zgolj minoren del potencialne davčne obveznosti. Zato bo potrebno zelo natančno opredeliti oziroma razrešiti nekatere nejasnosti, ki se nanašajo na davčne zavezance, na nabor obdavčljivih storitev, na davčno stopnjo ali davčne stopnje in na sistem pobiranja. Moč prisile posamezne države nasproti spletnim velikanom je namreč bistveno neznatnejša, kakor pa je denimo moč prisile celotne Evropske unije. Izrazito pomembne se nam kažejo še tehnične zadeve, ki jih bo potrebno urediti, to so registracija davčnih zavezancev, organizacija nadzora Finančne uprave Republike Slovenije in s tem povezanih izvajanj potencialnih kazenskih določb. Finančni učinki predlaganega zakonskega predloga so 10 milijonov evrov letno, s predvideno nedoločljivo rastjo v prihodnjih letih. Za primerjavo – davčni prihodki državnega proračuna po zaključnem računu proračuna za leto 2019 so bili 8 milijard in 678 milijonov evrov. Teh 10 milijonov predstavlja 11 stotink enega odstotka teh prihodkov. Tisti bolj primerljivi prihodki od davka od dohodkov pravnih oseb so bili enako po zaključnem računu proračuna za leto 2019 doseženi na nivoju 997 milijonov evrov. Tako teh 10 milijonov predstavlja približno 1 odstotek celotnih prihodkov od davka od dohodkov pravnih oseb. Vse to, kar sem sedaj naštel, so za poslance naše poslanske skupine, Poslanske skupine Desus, pomembna izhodišča ter razlikovalne točke med stališčem predlagatelja in tistimi, ki bodo implementacijo predlagane davčne zakonodaje dolžni izvrševati. Naše podpore bo deležen tisti predlog zakona o digitalizaciji, ki bo upošteval morebitne globalno dogovorjene rešitve oziroma nadgradnjo mednarodnih standardov obdavčenja. V primeru, da do globalnega dogovora ne bo prišlo v kratkem, pa podpiramo prizadevanja na ravni Evropske unije. Specifične nekoordinirane nacionalne ureditve so po našem mnenju manj učinkovite in lahko vodijo v davčno negotovost, dvojno obdavčenje in dodatne nesorazmerne administrativne obremenitve, hkrati pa lahko pomenijo tudi tveganja za konkurenčnost in poslovno okolje. Zato predloga, kot ga predlagajo kolegi iz Poslanske skupine Levica, zavoljo navedenih razlogov zaenkrat poslanci Poslanske skupine Desus ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. S tem smo zaključili s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Besedo želi najprej predlagatelj gospod Luka Mesec. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav! Bom tudi jaz mogoče dal v prvi obrazložitvi predlagatelja malo konteksta, kaj danes sploh delamo. Problem, s katerim se soočamo, je sledeč. V Evropi in po svetu imamo zastarele davčne zakonodaje, ki niso ustrezne 21. stoletju. Naši davčni sistemi, kakršne poznamo danes, so bazirani na nacionalno raven in so bili razviti po drugi svetovno vojni, ko je bil mednarodni kontekst popolnoma drugačen. Namreč, takrat so nacionalne države obvladovale kapital, kapitalski tokovi so bili regulirani, trgovina med državami prav tako, večina držav je imela svoje lastne valute. Skratka, države so obvladovale kapital in ga zato lahko tudi na nacionalni ravni ustrezno regulirale in obdavčevale. Z globalizacijo pa se je stvar obrnila na glavo, kapital je danes nad in zunaj držav, nad njihovimi davčnimi sistemi, trgovina in kapitalski tokovi so svobodni, politika in države pa vse bolj omejene in nemočne. In to je kontekst razpadajočega sveta, v katerem živimo. Naraščajoči nacionalizmi, ki jih poganja strah, jeza in občutek nemoči, so namreč posledica tega, da se je kapital popolnoma izvil iz lupine nacionalnih držav. Kot je rekel prej kolega Polnar, posledice so na eni strani naraščajoča neenakost, na drugi strani vse manj in vse šibkejše socialne države ter ustrezno temu, dodajam, občutek nemoči in jeze, ker ljudem postaja jasno, da politika v boju z globalnim kapitalom nima več veliko moči. Zato se dogajajo trumpi, zato se dogajajo brexiti, zato se dogaja se dogaja eskalacija v desne nacionalizme. En eksperiment imamo na žalost tudi v Sloveniji, čeprav je, zanimivo, do tujega kapitala, kot smo vedeli danes, izjemno servilen. Izjemno servilen poudarjam, ker, poglejte, koliko so se potrudili, da bi vsaj ta minimalen korak, ki ga danes v Levici predlagamo in opravljamo njihovo delo v resnici, podprli. To, kar danes delamo, je bilo sprejeto, kot je bilo v več stališčih povedano, s sklepom na Odboru za finance maja leta 2019. Takrat smo soglasno, z izjemo enega glasu, zanimivo, ta glas je bil Andrej Šircelj, ki je danes minister za finance, sklenili, da naj Ministrstvo za finance do 1. 9. 2020 v Državni zbor prinese zakon o davku na digitalne storitve. Do 1. 9. 2020. Zdaj je mesec in pol potekel in zato smo v Levici, ker s strani Ministrstva za finance ni bilo nikakršnih znakov, da se bo to zgodilo, predlagali svoj zakon. Potem pa dobimo odziv Ministrstva za finance, ki pove − kaj? Reče, da jih skrbi, to je nekako uvodoma, da bi večji davčni zavezanci zaradi uvedbe davka svojo digitalno prisotnost v Republiki Sloveniji bistveno zmanjšali. No, mi smo šli zdaj preverit, kaj je Ministrstvo za finance v prejšnji sestavi, se pravi konec leta 2019 zapisalo v svojem mnenju, takrat je bilo stališče isto, ampak z dodatkom. Začeli so, da ob uvedbi davka ni pričakovati, da bi večji davčni zavezanci zaradi uvedbe davka svojo digitalno prisotnost v Republiki Sloveniji bistveno zmanjšali. Se pravi, stališče Ministrstva za finance se je v enem letu spremenilo, ampak toliko, da je to ministrstvo za finance na začetku pobrisalo besedo »ni pričakovati«. Takrat so rekli: »ni pričakovati, da bi se večji davčni zavezanci iz države selili«, zdaj pa so izbrisali »ni pričakovati« in imamo stališče Ministrstva za finance, »pričakujemo, da se bodo selili«. Vse ostalo pa copy-paste. Copy-paste. Toliko gre Ministrstvu za finance za to, da bi se spopadli z enim od največjih problemov, ki jih imamo, in to je, da se države ne morejo zaradi neprilagojenosti svojih davčnih sistemov soočati z digitalnimi giganti, ki se na celi črti izogibajo plačevanju davkov. Pa da vam še enkrat ponovim podatke Evropske unije. Apple je od leta 2015 do 2017 v Evropski uniji plačal 0,7 % davkov prometa, ki ga je tukaj ustvaril. Jeff Bezos, eden od največjih dobičkarjev covid krize, njegovi prihodki, prihodki njegovega podjetja so se za skoraj 100 odstotkov povečali v zadnjih mesecih, je plačal, riši-piši, 1,2 odstotka davkov od svojih zaslužkov. In zdaj mi predlagamo neko rešitev in Ministrstvo za finance nam prinese copy-paste prejšnje sestave Ministrstva za finance, samo s pobrisanim »ni pričakovati«. Toliko se je potrudilo to Ministrstvo za finance in toliko resno je treba vzeti vse neumnosti, ki jih je prej sekretarka povedala. Da vas ni sram! Potem naprej, ko pravite, in to sprenevedanje smo slišali večkrat, da se bo stvar rešila na evropski ravni. Na evropski ravni se rešuje že 5 let, gospe in gospodje. 5 let se rešuje na evropski ravni. In kakšen je rezultat? Nasprotujejo 4 države, Danska, Švedska, Finska in pa Irska. Zakaj nasprotujejo in zakaj nasprotovanja ne bodo umaknile? Danska, Švedska in Finska so na vseh frontah proti fiskalni uniji. Se pravi, one nočejo, da bi Evropska unija začela sama pobirati davke in zato bo to nasprotovanje čez eno leto ali pa čez 3 ali pa čez 5 popolnoma enako, ker je to proti njihovemu načelnemu stališču. Oni nočejo, da bi Evropska unija pobirala davke. Na drugi strani imamo Irsko. Zakaj noče tega spremeniti? Saj je Jožef Horvat povedal. Zaradi tega, ker je njihov poslovni model, da z ugodnimi davčnimi ureditvami, ki omogoča firmam, da prenašajo dobičke iz Irske potem še naprej v kakšno davčno oazo, tja privabljajo Microsoft, Apple, Amazon in tako dalje. In oni si tudi ne bodo premislili, ker bi jim to podrlo cel razvojni model njihove ekonomije. Skratka, na evropski ravni pozabite na tako ureditev, ker je ne bo, ker je v nasprotju ali z načelnimi stališči ali pa razvojnimi modeli in eksistenčnimi vprašanji določenih držav. Ne bo. Potem pa pravite, potem pa pojdimo na globalno raven. Ja, seveda, pojdimo na globalno raven. 137 držav, mislite, da se bo med sabo dogovorilo, da bomo to sprejeli? Pa ZDA je vmes, ki od začetka nasprotuje kakršnemukoli obdavčevanju teh gigantov zaradi tega, ker jih razume kot svoje firme. Razumljivo. Apple, Amazon, Facebook, Alphabet, Verizon, vse to so ameriške firme in seveda Američani nočejo, da bi se jih obdavčevalo drugje po svetu. Nočejo. Tako da ne globalnega in ne evropskega dogovora ne bo. Tega nismo dojeli samo mi, to je stališče sledečih držav; Španija, Francija, Italija, Avstrija, Poljska, Velika Britanija in Turčija, vse države, ki so na tem zemljevidu rdeče, so tak davek, kot ga mi predlagamo, že uvedle. Vse te države. Mi nismo tega davka napisali na pamet, mi smo ga napisali na podlagi tega, kar je Evropska komisija pripravila v svojem predlogu, ki je bil na Svetu zavrnjen, kot ste sami povedali, in na podlagi tega, kar velja v drugih državah. Ko se sprašujete, ali bo to učinkovito. Ja, če Italija uspe te davke pobirati, Velika Britanija jih uspe pobirati, zakaj jih nebi naš FURS? Te firme imajo že vzpostavljene oddelke, ki na podlagi italijanskih, francoskih, španskih in tako naprej zakonskih določb odvajajo ustrezne davke v te države. Poleg tega pa, če se pogovarjamo tukaj o vsaj neki osnovni dobronamernosti, ne pa samo o miniranju zaradi tega, ker je nekaj predlagala Levica ali pa opozicija, pa ponavljam, to je prvo branje tega zakona. Saj, če mislite, da se ga da bolje napisati, boste pač dali amandmaje v drugo branje. Vsi členi so odprti, vse lahko spreminjamo, vse. Gre pa za to, da poskušamo modernizirati naš davčni sistem, da bo primeren in ustrezen razmeram v 21. stoletju. Če se vrnem na začetek svoje razprave. Mi imamo problem s tem, da naši davčnih sistemi niso zmožni obvladovati mednarodnih tokov kapitala, da niso zmožni pobrati niti tistih davkov, katerih vir je pri nas. Kako mislite, da so Facebook, Google, Amazon in tako naprej po ocenah FURS ustvarili 100 milijonov prihodkov v Sloveniji? Ustvarili so jih s slovenskimi uporabniki. S tistimi, ki jim plačujemo naročnino za Netflix, s tistimi, ki nakupujemo na Amazonu, in konec koncev z vsemi uporabniki, ki kadarkoli vtipkamo kakšno iskalno besedo v Google ali pa imamo profil na Facebooku. Na nas se ustvarjajo ti prihodki in na nas se ustvarjajo ti dobički. In ne vem, zakaj bi se samoomejevali in ne bi poskušali ujeti teh 10 milijonov davka, kakor mi ocenjujemo, da bi ga lahko v prihodnjih letih, če imate zakonsko rešitev tukaj. Praktično pol Evrope je že uvedlo tako rešitev ali pa o njej razmišlja in konec koncev je to neka iniciativa celo OECD in Evropske komisije. Mi nimamo popolnoma nič proti, da se tak davek uvede na evropski ravni. Jaz osebno tudi sem podpornik fiskalne unije, ker mislim, da je nujna, če hoče taka evropska zgradba, kot jo imamo, preživeti. Ampak opozarjam pa, da bo tam zelo težko prepričati tiste države, ki se s tem načelno ne strinjajo ali pa jim je to v neposrednem konfliktu z njihovim nacionalnim interesom, da spremenijo svoje mišljenje. Lahko pa smo v tej sobi dovolj pametni, da vsaj poskušamo to narediti pri nas in se s tem vsaj za korak približati rešitvi, ko bodo tudi bezosi, gatesi in ostali dobičkarji nove svetovne ureditve, začeli pravično plačevati davke in ko na njihovih dobičkih ne bodo več trpele socialne države po svetu. Žrtev tega pa so seveda delavski in srednji razredi, ki postajajo edini, ki še plačujejo davke in ki so vse dlje od novega svetovnega razreda milijarderjev, ki se je uspel davkom popolnoma izogniti in živi v nekem popolnoma drugem vesolju.
Hvala lepa. Sedaj razpravo nadaljujemo s poslanci in poslankami. Kot prvi dobi besedo gospod Jani Möderndorfer, pripravi pa se gospod Miha Kordiš. Izvolite.
Hvala lepa. To je tema, ki pravzaprav tiste strani v resnici čisto nič ne zanima. To ni nič čudnega. To so podporniki Ministrstva za finance, ki imajo svojega ministra, in temu primerno so se izognili tej debati, zaradi tega jih je lahko sram in nerodno. Jaz bom sicer postregel z enimi podrobnostmi, na katere pravzaprav boste mogli začeti odgovarjati tudi državljanom, davkoplačevalcem, kako upravljate z denarjem. Ampak gremo po vrsti. Z mano se boste verjetno lahko strinjali, če rečem, cesar, ki ne zna pobrati davka, si ga niti ne zasluži. To je od nekdaj veljalo. Skloniti se je treba pa ga pobrati. Če pa gre za vprašanje tujcev, pa še toliko bolj, ker nimam nobene slabe vesti. V končni fazi ne vem, zakaj bi on služil v slovenskem prostoru, mi pa ne bi pobrali tistega, kar nam pripada in so si druge države preprosto to vzele. To, kar je moj predhodnik kolega Luka Mesec razlagal, predvsem v tistem delu, ko govori, kakšno sprenevedanje in ignoranca je pri tekstu in odgovoru, zakaj se ta davek ne pobira, in ta bojazen in strah, ki ga imate na Ministrstvu za finance, ne samo, da je privlečen za lase, ampak preprosto ste morali najti neko formulo, da pač enostavno odpikate zadevo, češ, to je zadeva nebodigatreba. Pa bom jaz zdaj zelo praktičen, da si bodo ljudje znali predstavljati. Sam sem naročen na Netflix in plačujem 9 evrov vsak mesec. Gospa državna sekretarka, povejte mi, kaj ima država od tega, da jaz plačujem 9 evrov. Zakaj jaz tej državi ne morem plačati še davka iz te cene, ker tam nič noter ni zaračunano. Dajte to meni zelo preprosto razložiti. Ker v kočni fazi, če je temu tako, ne vem, zakaj potem drugim zaračunavate storitve oziroma davek, njim pa ne. Dajte mi to razložiti. Veste, jaz sem se pogovarjal že z vašo predhodnico, pa z vašo predpredhodnico in vsi so imeli različne poglede na to, ampak skupni imenovalec je bil pa povsod isti − nič narediti na tem področju. To je bil skupni imenovalec. Jaz, zaboga, res ne razumem, ali ste tako leni, ali tega ne znate, ali tega nočete. Dajte povedati enkrat na glas, v čem je problem. Veste, kaj mi je prejšnja predhodnica govorila? Predhodnica pred vami, ki je sedela na tem stolu, toplem stolu, dobrem stolu, je govorila naslednji stavek: »Bomo poenotili v Evropski uniji«. In ko sem ji postavil naslednje vprašanje: »In zakaj ne bi mi vprašanja uredili sami, dokler ga v Evropski uniji ne poenotimo, tako kot so to naredile druge države? Zakaj moramo mi vedno čakati to Evropsko unijo, pa samo copy-paste delati tako, kot ste vi to navajeni izgleda, ker še mnenja delate samo copy-paste? Dajte razložiti, da bom jaz enkrat ali pa da bomo mi vsi enkrat to razumeli, v čem je pravzaprav problem. A je tako težko pobrati ta denar? A smrdi ta denar? Ga nočete? Ga imamo preveč? A nam kje nafta teče, da nam tega ni treba delati ali kako? Jaz tega več preprosto ne razumem. Potem je pa še ena dodatna malenkost, s katero se bo, kar je moj predhodnik naštel, treba še dodatno pozabavati. Ne vem, če ste že kdaj slišali, pa verjamem, da ste, za besedo influencerji. Danes ima vsak Instagram na telefonu in na tem Instagramu jaz zagledam razne influencerje, ki objavljajo reklame, razne pijače, torbice, ne vem, kaj vse se pohvalijo, da imajo. Ampak v bistvu delajo promocijo, reklamo delajo. In to eni in isti milijone služijo. A plačajo kakšen davek? Ampak to je vse digitalna storitev. Še več, oni dobijo sponzorski avto, ampak to ni sponzorski avto, samo reče se sponzorski avto, ta avto večkrat slikajo, ga promovirajo. Pa zakaj bi se firme matrale pa oglaševale tam za velike denarje, če pa to lahko influencerji naredijo pri znanih osebnostih? Razne ure si slikajo in ne vem, kaj še vse si dajo. Kje vi to poberete? Razložite mi, kje, kdaj. Dajte mi povedati, kako to Furs dela, kje ima pravno podlago za to, da to lahko počne. Ali ste sploh že kakšen takšen primer obdelali? Ker to, ko bomo enkrat prišli do tega vprašanja, jaz računam, da bodo tudi ta vprašanja morala biti rešena tukaj notri v tem zakonu. Pa je bila prejšnja državna sekretarka, je prihajala iz dacarskih vrst, saj jo poznate, saj točno veste, o kom govorim, kar pomeni, da je poznala materijo. In veste, kaj mi je odgovorila? »Ja, to je res problem, to moramo rešiti, takoj, že pripravljamo.« Ampak koliko vas je na Ministrstvu za finance? Kdo to vse dela? Ker tega ne dela državni sekretar sam. Je pa res to, kar vseskozi govorim. Je to sploh vaša prioriteta? Boste to sploh naredili? Sploh delate kaj na tem? Boste kakšen korak premaknili naprej od tega? Veste, temu se reče [[…]]Jaz sem v bistvu zgrožen. Pri vseh teh neumnostih, ki jih počnete zaporedoma eno za drugo, ne naredite tistega, kar je vaša matična naloga. To pa je, da poskrbite, da bo najprej denar noter prišel, da ga boste lahko potem trošili za tisto, kar seveda je prav, da se zgodi. In pa predvsem, da bomo vsi enaki pred zakonom, ne da se eni matrajo, delajo, plačujejo davke, drugi pa to z lahkoto. Mlade dame, na Instagramu jih gledam, ene ure delovne nimajo, ampak imajo vse, imajo več denarja, kot vsi [[…]], več kot vi. Zato ker jih nihče ne obdavči in so nagrajeni. Veste, kako tečejo te pogodbe? Gre na agencijo, agencija plača storitve, ta da naprej od agencije tem influencerjem denar, oni prikažejo splošno, vi kvazi nekaj poberete, niti ne veste, kaj ste pobrali, ampak denar gre pa na debelo ven. Odgovorite. Ampak to se vse dogaja v digitalni obliki. Odgovorite tudi konkretno, ali mislite urediti to vprašanje v doglednem času, kdaj boste rešili. Ker jaz vem, kaj bo ta stroj naredil, glejte, saj nihče notri ne sedi, sej jih sploh to ne zanima, sploh jih ne zanima. Oni bodo dobili na koncu navodilo, kaj morajo pritisniti, proti, MF je rekel, da bodo pobegnili, Amazon bo pobegnil ven iz Slovenije, ker se mu ne bo več splačalo delati. Pa lepo vas prosim, za Amazon je to drobiž, kar bi vi pobrali. Netflix, lepo vas prosim, to je drobiž za njih. Za nas, za Slovenijo pa to ni več drobiž, je pa to resen denar. Meni je žal, ker Šircelj ne sedi tukaj z nami, ko tako vehementno odgovarja in tako naprej in potem uboga dekleta spusti v vojno, v kateri se morajo bosti na način, da se morajo sprenevedati. Kakšna je vaša ocena finančnih posledic, koliko bi lahko iz tega pobrali? Če pravite, da bi zaradi tega lahko te pravne osebe, ki nastopajo na trgu, lahko celo zmanjšale svojo prisotnost v slovenskem prostoru. Verjetno ste naredili neke izračune, kaj bi to pomenilo, če ste se tega tako ustrašili. Pridite s temi številkami na dan. Jih imate, da lahko v mnenju zapišete tako vehementno, da je to to? In še eno stvar mi razložite, zakaj Anglija to lahko, zakaj Italija lahko, mi pa ne? A ne znamo, smo nesposobni? Saj jaz vem, da je to grozno poslušati, grozno. Ampak veste, meni bi bilo danes nerodno na vašem mestu tam sedeti, da mi to nekdo razlaga, ker bi moralo to že zdavnaj biti narejeno. Pa da ne bo pomote, da ne boste mislili, da sem naperjen samo proti vam, zato ker je to vlada Janeza Janše, ne, jaz sem bil jezen tudi na prejšnjo ministrico, na prejšnjega državnega sekretarja, skoz sem bil jezen, zaradi istega vprašanja. Ker če kaj ne prenašam, pa ne prenašam, da se nekdo zavestno odpove nečemu, kar mu je podarjeno. Jaz bi razumel, če bi hoteli v pobirati in uvajati neko novo davščino, da bodo zdaj odpuščanja na trgu − zaradi teh storitev nobenih odpuščanj ne bo, bo pa blagajna bistveno bolj polna. No, me veseli, čakam odgovore, če smo jih sploh vredni, da jih bomo dobili.
Hvala lepa. K besedi se je javil predlagatelj gospod Mesec. Izvolite.
Hvala. Jaz bi še eno stvar dodal. Poslušali smo en kup stališč, ki so bila tako, kot da bi jih poslušal tam konec 90., svet se bo digitaliziral. Lepo vas prosim, od takrat naprej, ko so govorili o internetu kot velikem upanju, je že preteklo nekaj vode in marsikaj se je že zgodilo. Pa vam bom tudi jaz postregel z enim stališčem, ki je v resnici mogoče že tako staro. Leta 2015 je v Davosu takratni izvršni direktor Googla Erik Smith rekel: »Internet bo izginil.« Kaj je s tem mislil? S tem je mislil, da se bo internet zlil v vse pore našega življenja, da sploh ne bomo več vedeli, kdaj smo na internetu in kdaj nismo. To, kar se dogaja danes. Sestanki se selijo iz kafičev na Zoom. Wolt trenutno predstavlja dobršen del prihodkov za marsikatero restavracijo v Ljubljani. Trgovina se seli na internet. Google in Facebook pobirata približno 40 % marketinškega deleža v globalnem smislu celotnega oglaševanja, kar izčrpava tradicionalne oglaševalce, časopise in tako dalje. In kaj mi delamo? Nič ne delamo. Gledamo, kako se pretakajo denarji v sfere, ki so onkraj dosega te države in njenih davčnih predpisov. To delamo. In danes je prišla sekretarka, ko smo mi pripravili zakon, niti toliko se niso potrudili na ministrstvu, ko je Levica opravila njihovo delo, da bi napisali stališče, vzeli so neko eno leto staro stališče in malo pobrisali z edigsom tiste dele, s katerimi se oni ideološko ne strinjajo. To ste naredili. Medtem pa poglejmo, kaj delajo druge države. Velika Britanija je Facebook leta 2016 v tožbi prisilila, da je plačal 21 % več davka na dobiček kot leta 2015. Francija je v začetku leta 2019 z Applom dosegla dogovor, da poravna davke za preteklo desetletno obdobje v vrednosti 500 milijonov ali pol milijarde sredstev. Lani so se dogovorili tudi z Amazonom, ki je pristal na poravnavo za prejšnjih 14 let na plačilo 202 milijonov evrov. Se pravi, Francija je izterjala 700 milijonov evrov od dveh davčnih gigantov. Nekatere države jih tožijo, kot je recimo Velika Britanija, Slovenija pa čepi in govori, počakajmo Evropsko unijo, da se bodo mogoče pa tam kaj zmenili. Medtem pa davčni giganti, sploh zdaj med karanteno, pobirajo vse večji in večji delež prihodkov, ki se v tej državi in na sploh po svetu obračajo, eni so zrasli za 150 %, kot je Netflix, Zoom, ki sem ga prej omenil, je šel iz 10 milijonov uporabnikov na 300 milijonov uporabnikov praktično v treh mesecih. Mi pa tukaj sedimo in čakamo, da bo nekdo drug nekaj naredil namesto nas. Nihče drug ne bo naredil nič namesto nas. Samo vi, ki ste ustvarili letos in v naslednjih dveh letih 10 milijard minusa v proračunu, niti toliko niste, ko vam nekdo tako pred nosom pomaha z zakonom, da bi 10 milijonov na leto notri prinesli, da bi vsaj stališče o tem napisali. Ne, vi pridete sem s stališčem, ki ste ga pobrali iz smetnjaka izpred enega leta, pa malo z edigsom popravili, toliko, da vam ideološko ustreza. To je sodba vašega dela. In to bomo ponavljali, da si javnost zapomni, kaj ste vi počeli na funkciji, ki se bo, upam da, kmalu končala, ker si je ne zaslužite več.
Hvala lepa. Naslednji razpravljavec je gospod Miha Kordiš. Pripravi se gospod Edvard Pavlič. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Vsak revež, ki v Sloveniji odide v trgovino, kupi štruco kruha, od te štruce kruha plača DDV. Procentualno vzeto vsak revež v tej državi plača več kot globalne večmilijardne korporacije z budžeti, ki presegajo slovenski BDP − Apple, Amazon, Google in vse ostale. Zakaj? Od uvedbe politike privatizacije, deregulacije in fleksibilizacije, torej od tega washingtonskega konsenza, ki je zabetoniral ideologijo neoliberalnega kapitalizma, so se korporacije še posebej razrasle, zadobile so na moči in po tej moči presegle moč nacionalnih držav. V dereguliranih pogojih so se praktično izvile iz raznoraznih primežev, ki so zagotavljali, da te korporacije financirajo socialno državo. Preko političnih vzvodov redistribucije je vsakokratna oblast ustvarjeno bogastvo prelivala od podjetij, od korporacij v neko skupno dobro, v zdravstvo, šolstvo, ceste, neko drugo infrastrukturo družbene solidarnosti in tako naprej. A z napredovanjem te demontaže nacionalne suverenosti in napredovanjem rasti korporativne moči je seveda to postalo vedno težje. In zdaj smo prišli do točke, kombinirane z vsemi digitalnimi možnostmi, ki jih 21. stoletje ponuja, da te velike, ogromne korporacije kujejo svoje dobičke v veliki meri preko obdelave podatkov in spletnega marketinga, države pa teh dobičkov nikakor ne morejo zaobjeti, kot zaobjamejo, recimo, običajen proizvodni biznis, se prave se te korporacije dobesedno šlepajo na družbeni infrastrukturi in na posameznikih, v našem primeru na dveh milijonih državljank in državljanov. To ni prav. Če ljudje v tej državi plačujejo davke, plačujejo poštene davke, potem jih mora plačevati tudi biznis, še posebej ta globalni gromozanski biznis. Tu ne gre le za neko osnovno družbeno pravičnost, gre tudi za odziv države in njenega davčnega režima na zadnje permutacije kapitalizma, ki jih lahko spremljamo od leta 2008 naprej. Kapitalizem ciklično zahaja v krize, po vsaki krizi na tak ali drugačen način mutira, ko poskuša restavrirati lastno profitabilnost. Kriza koncem 19. stoletja se je prelila v prvo svetovno vojno, prva svetovna vojna je pomenila novo razdelitev imperialnih kart, pa to vseeno nekako ni bilo dovolj, zato je sledilo obdobje finančne rasti, ki je kulminiralo v črnem četrtku, zlomu borz in največji oziroma na tej točki mogoče lahko rečemo drugi največji gospodarski krizi, ki jo je kapitalizem kadarkoli poznal. Politični ukrepi, po katerih so takrat začele posegati države, to je ukrepi gradnje socialne države, in poskusi, da se na tak način vzpostavlja neka potrošniška družba in odpre navznoter nove trge z rastjo standarda, se niso prav dobro končali in na koncu smo dobili drugo svetovno vojno, globalno uničenje. Šele druga svetovna vojna je zares očistila, na zelo grob način, posledice zloma kapitalistične ureditve konec 20. let, ki se je potegnila potem v 30. leta, in sledilo je tako imenovano zlato obdobje kapitalizma, povojne socialne države, kot bi temu rekel zgodovinar Eric Hobsbawm. Profiti so bili visoki, delavsko organiziranje je bilo močno, grozila je nevarnost socialne, celo socialistične revolucije, ampak zaradi vsega globalnega uničenja, ki ga je prinesla druga svetovna vojna, je lahko gospodarski kolač neprestano rasel, zato se je dvigoval tudi standard delavskega razreda, države so na veliko obdavčevale biznis, to, kar so iz obdavčitve pridobile, pa prelivale v močne sisteme socialne države, tudi močne socialne podpore, ne le gradnje, zdravstva, šolstva in tako naprej. Seveda, kot pri vsakem ciklu akumulacije, so bili tudi temu povojnemu zlatemu ciklu kapitalistične akumulacije šteti dnevi. Pa se je zgodila kriza v 70. letih, ko se je kapitalizem znova izumil tako, da je začel pridobitve prejšnjih desetletij socialne države navznoter demontirati in na drugi strani zavzemati globalne trge na način, ki ga danes prepoznavamo kot globalizacijo. Zdravstvo kar naenkrat ni bila več samoumevna javna dobrina, politiko polne zaposlenosti so zamenjale politike zaposlovanja in tako naprej. Vse to je pripeljalo v padajoč standard delavskega razreda, ampak seveda je tudi kapitalistično reševanje same sebe v dirki po restavraciji lastne profitabilnosti prej ali slej moralo naleteti na omejitve. Te omejitve so se izkazale v zaključku prvega desetletja 21. stoletja. Se pravi, potem, ko je kapitalizem zadel svoje meje v proizvodnji, so se znova začeli procesi deregulacije in financializacije in kar naenkrat so dobički iz špekulativnih naložb začeti večkratno presegati dobičke, ki jih lahko generira neka proizvodnja dejavnost. Balončki so se napihovali, špekulacije so rastle in leta 2008 so ti balončki popokali. Kaj je temu sledilo? Pri nas v Sloveniji tudi zloglasni Zujf in vse ostalo je precej nova zgodovina, tako da tega dela, mislim, ne rabim obnavljati. Bom pa rekel naslednje. Eden izmed odgovorov, s katerim je postregel kapitalizem, da permutira in znova restavrira svojo profitabilnost, so bile tako imenovane platforme in izraba podatkov, Airbnb, Wolt, Uber in tako naprej. To so bile neke ideje, kako mobilizirati do zdaj zasebne kapacitete, ki počivajo pri ljudeh za njihovo zasebno rabo, in jih vključiti v režime tržnega izkoriščanja. Seveda se je tovrstno delovanje začelo prijemati in razraščati preprosto zaradi tega, ker so bili ljudje že tako dosti pavperizirani in pritisnjeni na rob. In kapitalizem je dobesedno vdrl v avtomobile ljudi, v njihova stanovanja. Drugi, pomemben element v tej zgodbi, pa so podatki. Ne le, da na tak način kapitalizem poskuša restavrirati svojo rentabilnost, s tem, da briše mejo med službenim časom in prostim časom in na tak način še dodatno pravzaprav hiperizkorišča ljudi, ki se vključujejo v te procese iz nuje lastnega preživetja, v teh istih procesih upravlja tudi z gromozanskim tokom podatkov. To so podatki o nas samih, o naših nakupovalnih navadah, o naših spletnih socialnih navadah. In te podatke je kapitalizem spremenil v svojo surovino, za targetirano oglaševanje recimo. In zato mu ni potrebno plačati nič. Po eni strani zaradi tega, ker davčni režimi niso prilagojeni, po drugi strani pa zaradi tega, ker so te korporacije tako zelo velike, da te davčne režime lahko izigravajo, selijo se v davčne oaze in seveda na veliko lobirajo pri odločevalcih. In delajo biznis, delajo dobičke, hiperdobičke celo na račun tega, da družbi, iz katere te dobičke črpajo, ne vračajo na noben način. V Levici zato predlagamo davek na digitalne storitve, ki zaobjema prenos podatkov, zajema oglaševanje in zajema dostop do tako imenovanih spletform oziroma na kratko, ki zajema marketing in dostop do podatkov za velike, ogromne korporacije, kot so Apple, Amazon, Google in tako naprej. Da ne bo kdo rekel, češ, kako želimo v Levici zabiti in uničiti domači rastoči digitalni trg, ki se je šele začel prebujati, naj povem naslednje, da ta naš zakon tangira samo podjetja, katerih letni prihodek na svetovni ravni presega 750 milijonov evrov in da gre za opravljaje obdavčljivih storitev v Sloveniji v obsegu 150 tisoč evrov oziroma nad 150 tisoč evrov. Skratka, težko si predstavljam, da katerakoli slovenska firma zares silno prizadeta zaradi tega davka. Hkrati bi pa te digitalne gigante naš davek pripravil do tega, da vplačujejo v slovenski proračun in na ta način financirajo slovenske državljanke in državljane, naše skupne potrebne, ki jih servisira proračun, in tako v obliki družbene mezde vrnejo vsem ljudem, iz katerih biznis sicer delajo. Hvala.
Hvala lepa. K besedi se je prijavila državna sekretarka. Gospa Šteblaj, izvolite.
Hvala lepa. Nekako kot neka rdeča nit skozi vse te razprave se vleče, kako čakamo, kaj in kdaj bo kdo naredil kaj namesto nas. Jaz sem že v uvodu povedala, da intenzivno, ampak res intenzivno, sodelujemo tako pri pogajanjih na ravni Evropske komisije kot pri pogajanjih oziroma pri usklajevanjih znotraj OECD. In glede te analize, seveda je bila narejena, sem tudi povedala, kateri negativni učinki so bili prepoznani kot taki. Če primerjamo predviden izplen tega davka v višini 10 milijonov evrov, kot ste predlagatelji sami predvideli, z morebitnim padcem BDP v 1 %, potem se je morda tudi treba malo zamisliti nad temi številkami. Še enkrat, ne gre za to, da Vlada ne želi tega urediti, gre pa zato da, ker smo zelo intenzivno vključeni v proces usklajevanja tega na širši ravni, ocenjujemo, da v tem trenutku ni primerno, da Slovenija to zadevo ureja po svoje. Na ravni Evropske komisije je predvideno, v delovnem programu Evropske komisije, da bo v drugem četrtletju naslednjega leta predložen predlog zakonodajnega akta glede te tematike. Pa morda samo še nekaj podatkov glede držav, ki so bile izpostavljene in ki naj bi ta davek že uvedle. Španija je sprejela tak zakon. Sprejet je trenutno samo na vladni ravni, razprava v parlamentu še poteka. Italija ima sprejet tak zakon, vendar je njegovo izvajanje zadržala do globalne rešitve. Madžarska je začasno zadržala oziroma trenutno je stopnja tega davka nič v obdobju od 1. 1. 2019 do 31. 12. 2022. Francija, pobiranje tega davka je začasno zadržala do decembra 2020. Češka še čaka odobritev parlamenta. Belgija tudi čaka na glasovanje v parlamentu, in sicer do rešitev na ravni OECD. Avstrija ga sicer pobira od 1. 1. 2020, vendar samo na oglaševanje. Toliko o tem. Morda samo še en poudarek, ki je bil morda v uvodu tudi preslišan. Na ravni OECD se iščejo rešitve, katerih rezultat naj bi bil spremenjeni mednarodni standardi obdavčitve dohodkov pravnih oseb in drugačna delitev davčne osnove med državami. In morda samo še odziv na eno od izjav v razpravi. Ja, seveda, predsednik Vlade je govoril, da je digitalni davek eden največjih virov na ravni Evropske unije, ampak ponavljam, na ravni Evropske unije, in zato se pričakuje, da se bodo rešitve pri tej tematiki pripravljale usklajeno. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedi se je prijavil še predlagatelj. Gospod Luka Mesec, izvolite.
Hvala. Glede naše ocene prihodkov pa padca BDP. Glejte, vemo, slovenski BDP pada, ampak kot rečeno, mi tukaj obdavčujemo tista podjetja, ki jim gre med krizo najbolje. Pa da vam povem konkretne podatke; Amazon je neto prihodek v drugem kvartalu 2020 glede na prejšnje leto povečal za 40 %, Facebook za 10 %, Netflix za 25 %, Microsoft za 13 %, Apple za 11 %. Vsa ta podjetja so bistveno zrastla in to najdete tudi v našem predlogu zakona grafično prikazano. Še bolj so jim zrastli dobički; Amazonu so se povečali za 99 %, Facebooku za 98 %, Netflixu kar za 166 %. O tem govorimo in na tem so narejene naše projekcije. Drugo, ko govorite o tem, kako bo Evropska komisija v drugem kvartalu 2021 prinesla nov akt. Ja, verjamem, da ga bo, ampak ne verjamem pa na podlagi tega, kar sem prej povedal, da bo kaj drugače, kot prejšnjič. Evropska unija ni zakonodajalec na evropski ravni, Evropska komisija samo predlaga akte, potrdit jih pa mora Svet, v Svetu pa sedijo finančni ministri ali pa premierji držav članic in ti bodo povedali enako, kot so prejšnjič. Irci bodo nasprotovali, ker je to v nasprotju z njihovim interesom. Skandinavci pa bodo nasprotovali zato, ker so proti fiskalni uniji. Zgodba se bo ponovila. In tretjič, ko govorite o teh državah, res je, zakoni so uvedeni. Tudi v svojem predlogu zakona smo napisali, kako je z izvajanjem, nekatere jih začasno zadržujejo in tako dalje. Ampak to ni razlog, da ga mi ne bi uvedli oziroma predlog je pripravljen na podlagi tujih zgledov in tega, kar je predlagala Evropska komisija. Če imate pač boljše predloge za izboljšave zakona, ni problema. Lahko se usedemo in jih izboljšujemo. Je pa popolnoma nesmiselno, da take predloge, ki so dobronamerni in konec koncev pomagajo reševati finančno situacijo v državi na povsem neboleč način, ker nobeno slovensko podjetje zaradi tega ne bo obdavčeno, ampak govorimo samo o velikih, tujih podjetjih, ki se davkom izmikajo, čeprav storitve opravljajo pri nas, da to, kar a priori odbijate in to z eno leto starimi, malo pogretimi stališči, ki so bili v resnici pred enim letom na Ministrstvu za finance diametralno nasprotni. In še enkrat poudarjam; to, kar smo predlagali, je sprejel Odbor za finance pred letom in pol in sprejel je soglasno z enim samim glasom proti. Vsi ostali, ne glede na politično barvo, so sklep, da je to treba narediti, podprli.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Besedo ima gospod Edvard Paulič. Pripravi se gospod Igor Peček. Izvolite.
Hvala, predsedujoča, za besedo. Na začetku besede državne sekretarke glede akta, ki naj bi bila predložen v drugem kvartalu, te besede je treba vsekakor jemati z veliko mero previdnosti. Bistvena razlika med tradicionalnimi in digitalnimi podjetji je v fizični prisotnosti v državi, v kateri izvajajo storitev. In vsi vemo, da večja digitalna podjetja, kot so Facebook, Airbnb, Uber, te prisotnosti v Sloveniji nimajo. Lahko bi jo sicer imeli, lahko bi odprli podružnico, poslovno enoto, ampak interesa nimajo. In zakaj interesa nimajo, zato ker je zakonodaja, kot je v veljavi danes, omogoča, da na nek način zaobidejo obstoječa pravila, ker pravna podlaga za obdavčitev je fizična prisotnost. Če te ni, potem obdavčitve ni. In na ta način so ta podjetja na nek način neupravičeno privilegirana. Za občutek bi dal nekaj številk, da vemo o čem govorimo. Facebook dnevno uporablja 2 milijardi ljudi. Prek platforme Airbnb se opravi dnevno 2 milijona rezervacij. Storitve Uber dnevno koristi 5 milijonov ljudi. Tudi Evropska komisija ocenjuje, da so digitalna podjetja efektivno enkrat manj obdavčena, kot so tradicionalna. In to je narobe. Kakšen pa je poslovni model digitalnih podjetij? Vrednost podjetja v večji meri ali pa praktično v celotni meri predstavlja njihov uporabnik, ki ni nujno, da je tudi kupec. Davke plačujejo v davčnih oazah, poslužujejo se transfernih cen. Oglaševalcem prodajajo navade potrošnikov, izvajajo tako imenovano targetirano oglaševanje, kar pomeni, da spremljajo naše navade, oglaševalec objavi oglas, ki je prilagojen tem našim navadam, in s tem je tudi verjetnost nakupa večja. Če, recimo, podjetje najame oglasni prostor pri nekem spletnem gigantu, recimo Googlu, mu zato plača. Google oglase prikazuje v Sloveniji, prodaja slovenske uporabnike oziroma njihove navade, davkov od dobička pa v Sloveniji ne plačuje, in to kljub temu, da je prihodek posredno ustvarjen v Sloveniji. In seveda je čas, da se to področje na novo uredi. Prej smo že slišali, da se na ravni tako Evropske unije kot tudi svetovni ravni dogajajo neki pogovori, ampak pred kratkim smo lahko zasledili, da so ZDA predlagale premor teh pogajanj in vsi vemo zakaj. Zato ker praviloma vsa večja digitalna podjetja izhajajo iz Združenih držav. Prej je bilo tudi omenjeno, da so nekatere države ta davek že uvedle, nekatere so ga res zamrznile. Pozabili ste omenili Veliko Britanijo, najmanj kar je to, ki je ta davek tudi uvedla. In sedaj, če grem mogoče na sam predlog zakona. V osnovi je zakon dobro izhodišče. Predvideva davčno stopnjo v višini 7 % od bruto prihodka, ki je ustvarjen v Sloveniji. To se ugotavlja na podlagi IP naslovov. Predmet obdavčitve pa so večja digitalna podjetja. V skladu z 12. členom predloga zakona obveznost obračuna davka in pa tudi plačila davka nosi zavezanec oziroma podjetje. Vsako podjetje pozna nabor IP naslovov, ki je dodeljen določeni državi, tako da pozna tudi nabor IP naslovov, ki so dodeljeni Sloveniji. Tako lahko oni določijo promet, ki je ustvarjen v Sloveniji. Ampak imamo pa tukaj nekaj odprtih vprašanj, in sicer prvo, ki se meni poraja, je to, kako bo država preverila pravilnost obračuna davka, če bo pač to podjetje predložilo obračun davka. Vemo, da pri tradicionalnih podjetjih nadzor izvaja inšpektor. V tem primeru pa to ne bo šlo. In pa drugo vprašanje je, kaj če podjetje ne bo, kljub sprejetemu zakonu, želelo plačati davka. Ker moramo namreč vedeti, da imamo v 203. člen ZEKOM, se pravi Zakona o elektronskih komunikacijah, uzakonjeno nevtralnost interneta, ki telekomunikacijskem operaterjem prepoveduje omejevanje, zadrževanje, upočasnjevanje internetnega prometa na ravni aplikacije. In seveda se poraja vprašanje, zakaj bi nek tehnološki gigant plačeval digitalni davek, če nam zakonodaja preprečuje sankcije. Kaj ta nevtralnost interneta v resnici pomeni? Pomeni to, da se stroški telekomunikacijskih operaterjev povišujejo in na ta način se zmanjša davek, ki ga plačujejo od dobička. Stroški se povečujejo zato, ker je večina digitalnega prometa uvožena iz tujine, iz ZDA, iz Kitajske, zato potrebujejo slovenski operaterji večje mednarodne povezave, to pa vsekakor stane. Nevtralnost tudi pomeni, da telekomunikacijski operater nekemu ponudniku aplikacije le-tega ne sme zaračunati, recimo Googlu, kar pomeni, da dejansko dodatne stroške krije slovenski uporabnik, država nima od tega nič, profitira pa samo globalno podjetje. Mogoče samo za predstavo, kakšen promet ustvarjajo ti giganti. V časopisu, tujem časopisu sem zasledil, da sta v marcu letošnjega leta Netflix in Youtube znižala kakovost svojih streamov, se pravi svojih storitev, in to samo iz razloga, da evropski internet ne bi kolapsiral. Se pravi, omrežje tega več ne zdrži. Če bi želeli kapacitete tega omrežja ustrezno povečati, to pomeni enormne stroške za operaterje telekomunikacij. Video vsebine v celotnem spletu predstavljajo 60 % celotnega prenosa podatkov. Glede na povedano bo vsekakor, če bo šel ta zakon v nadaljnjo obravnavo, potrebno določiti, na kakšen način bo država ugotavljala digitalni odtis v Sloveniji in pa pravilnost podatkov, ki jih bodo ti digitalni operaterji predložili, ki bodo tudi osnova za davek, in pa seveda bo potrebno vključiti neke sankcije za primer, ko neko digitalno podjetje ne bo sporočalo davkov in se ne bo samoobdavčevalo v Sloveniji. To pa predvsem zato, ker imamo uzakonjeno, že prej omenjeno, nevtralnost interneta. Ampak globalno se mi zdi, da je ta zakon dobra osnova za nadaljnjo obravnavo in da je možno v nadaljnjih fazah zakon še precej izboljšati. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Igor Peček, pripravi se gospod Vojko Starović. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Kolegice in kolegi, spoštovana državna sekretarka! Že v stališču, ki smo ga predstavili kot stališče naše poslanske skupine, sem zastavil oziroma smo zastavili nekaj vprašanj, ki se nam zdijo najbolj ključna. Eno izmed teh je ravnokar omenil tudi kolega Paulič. Ampak dejstvo je, da podjetja, kot so Facebook, Google in podobni, praktično brez fizične prisotnosti v posamezni državi članici korenito premikajo meje notranjega trga Evropske unije. Če bi to povedal malo bolj po domače, praktično za njih meja ni. Znajo zaobiti obstoječa davčna pravila in davčne regulative, s katerimi pravzaprav vsaka posamezna država članica ima neko pravno podlago za obdavčitev. Ampak na žalost to, kar je bilo tudi že povedano in se vsi zavedamo, to velja samo za tista podjetja, ki so fizično tudi v državah prisotna. Avtomatsko to pomeni, da gre za privilegij, nepravičen privilegij digitalnih podjetij v primerjavi s tradicionalno ustanovljenimi podjetji. In razsežnosti, ki jih imajo digitalni giganti, so praktično neskončne. Prej smo slišali podatek, da samo Facebook vsak dan obišče dve milijardi ljudi, potencialno dve milijardi ljudi vsak dan pogleda en oglas. O prometu je težko govoriti. Slišali smo podatek 9 tisoč milijard. Zdaj bolj to, kar jaz ne vem točno, za kakšno številko gre, katera je tista prava, dejstvo pa je, da je promet tako velik, da je že ogrožena stabilnost omrežja, ki ga trenutno uporabljamo. Ta podatek je bolj tisti, ki nas na nek način pa tudi lahko zaskrbi. In prepričan sem, da to zadnje dejstvo pa razumemo vsi na enak način. Potrebujemo, nedvomno potrebujemo na področju obdavčitve digitalne ekonomije novo ureditev. Ali se izgovarjamo na Evropsko komisijo ali to rešitev pripravljamo sami? Vemo, da Evropska komisija ocenjuje, da so digitalna podjetja v povprečju obdavčena bistveno manj kot tradicionalna. Marca 2018 je pripravila dva predloga oziroma predlog dveh direktiv, ki bi morala biti sprejeta s soglasjem vseh držav članic. Kolega Luka Mesec je povedal, da je Evropski svet tista zadnja instanca, ki bo moral direktivo potrditi s soglasjem vseh članic, in dokler ne bo soglasja vseh članic, direktiva ne bo sprejeta. In to se lahko zgodi tudi čez 5 ali pa čez 10 let. težko je ocenjevati, kdaj bomo prišli do soglasja. Saj vemo, takrat ko se odločamo o določeni skupni stvari, ki naj bi bila skupno dobra za vse, največkrat vsak sam pri sebi začne najprej gledati nase in na svoje koristi. In zato se tudi zgodi, kar se je zgodilo tudi 2 leti nazaj, da konsenza ni bilo, kljub izraženi volji posameznih držav članic Evropske unije, da bi se tozadevno davčno področje uredilo. Kaj je ekonomska vrednost teh podjetij? Verjetno drugačna od tiste proizvodne filozofije ali pa filozofije klasične ekonomije, kjer proizvod ustvarja dodatno vrednost. Tukaj dodano vrednost ustvarja uporabnik sam oziroma vsi mi jo ustvarjamo. Pravzaprav smo mi tisti, uporabniki smo tisti, ki smo na nek način know-how, smo radi rekli nekaj časa nazaj. Know-how oziroma formula dobička, ki jo v tem primeru kreira podatek o uporabniku, se pravi IP adresa, in pa prodajna funkcija, ki je logična posledica podatka, s katerim nekdo operira. In na ta način, če lahko uporabim malce strojniški izraz, bi bil ta proizvodni krog sklenjen. Sam osebno sicer zagovarjam rešitev na globalni ravni in enaka pravila, vendar še enkrat ponavljam, skrbi me, da v tem primeru ne bo prišlo do konsenza tako hitro. Poglejmo samo primer Francije. Francija je s svojim davkom obdavčila podjetja s prihodki, ki so bili višji od 750 milijonov. Tak predlog je tudi pri nas s tem, da je bila razlika, da pač več kot 25 milijonov evrov prihodkov mora biti ustvarjeno v Franciji, pri nas je ta meja pri 150 tisoč evrih. Vendar se je potem zgodilo – kaj? Francija je zakon zamrznila, razlog je pa vsem nam znan, odnosi z ZDA, grožnje po carinah na vino, sir, se pravi tiste klasične francoske produkte, ki jih Francija v veliki meri izvaža v Združene države Amerike. Kar se tiče fiskalnega pravila, ocena je 10 milijonov letno, verjetno res. Sam sem sicer mnenja, da bo ta številka zelo hitro bistveno večja. Lahko bi se potem tudi vprašal, ali se nam splača v tem trenutku res porabiti veliko energije za, recimo temu, minoren fiskalni efekt, vendar jaz sem prepričan, da ja, ne zaradi tega trenutka danes, pač pa zaradi vseh razsežnosti, ki se bodo razvijale v prihodnje. Prepričan sem, da enotna ureditev obdavčitve digitalnega gospodarstva daje dva efekta. Prvi efekt je definitivno, da preprečuje drobljene trga znotraj Evropske unije. Drugi efekt je pa, da preprečuje tudi tako imenovano lomljenje konkurence, ker omejitev praktično ni. Sam osebno, še enkrat pravim, podpiram aktivnosti, da države članice tudi vnaprej same poskušajo urediti to področje in ko bo na nivoju Evropske unije dogovorjena globalna rešitev, jo bo po mojem mnenju samo lažje implementirati v našo davčno zakonodajo. Zato sem absolutno mnenja, da je napor na tem mestu opravičljiv in potreben. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji razpravljavec je gospod Vojko Starović, pripravi se gospod Ljubo Žnidar. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovani! Jaz sem bil od samega začetka, ko je nastajala ta Slovenija in da bomo dobili svojo državo, silno vesel, eh, zdaj bomo pa lahko delali malce po svoje in bomo sami odločali o sebi. Ker država, moramo vedeti, je ena najpomembnejših inovacij v zgodovini in človeškem razmišljanju. Zakaj? Zato ker skozi državo in skozi njene institucije zagotavljamo neko individualno in kolektivno varnost, zagotavljamo šolanje ljudi, zagotavljamo zdravje ljudi, zagotavljamo tudi drugačno varnost ljudi in zagotavljamo tudi legalnost in dobre pogoje za gospodarjenje na svojem ozemlju, kjer ga obvladujemo. Kaj pa se nam dogaja? Mi se pa še vedno obnašamo servilno. Pa to ni res. Glejte, včeraj je bilo govora o frackingu, angleška multinacionalka ne sme doma tega delati, pri nas lahko; a ne, ne, ker nas bo arbitraža odrla pa ne vem kaj še. Danes zjutraj na Odboru za finance nas naša lastna banka da na ustavno presojo, proti lastni državi. Kaj se ima država Slovenija ukvarjati z njo, če ona spada pod Evropsko centralno banko, da ima vsaj ona pristojnosti. Pač ruši neke člene. Pred nekaj časa smo bili vsi nesrečni, ker so Teran ubranili Hrvati, da ga lahko imenujejo, ker tako ga poimenujejo 50 let nazaj. Kar jaz vem za sebe, je bil tam Teran. In je bil tudi Tokaj pri Bricih. Italijani so obdržali Tokaj. Ne, mi smo takoj mogli spremenit v ime Točaj in tako naprej. Hočemo tehnologijo, ki je dražja in slabša, 5G, samo zato, ker nam brat tam preko oceana reče tako. Pa od kod ta servilnost? In zakaj, pod milim bogom, mi zdaj povejte tu, ko sedimo, tudi državna sekretarka, zakaj mi subvencioniramo multinacionalke, druge firme, s tem tujce subvencioniramo? Mi smo liberalna stranka pa sem prej tudi kolega Jožeta Horvata poslušal, da se zavzemajo za podjetništvo, za obrtnike, za družinska podjetja. Zakaj lahko naši plačujejo lepo DDV, vse te firme, zakaj plačujejo davek od dobička, tujcem pa ni treba? Pa kaj se gremo? A smo država ali nismo? Zakaj smo tako servilni? Jaz sem pisal že pred časom nekaj, da je naša oblast kompradorska, da dela v interesu tujcev. In res ima človek občutek, da sem imel popolnoma prav, ker − kaj delamo? Subvencioniramo multinacionalke. Pa da ne bo kdo rekel, malo se ne strinjam jaz z Levico, ko pravi, da so to kapitalisti. Niso to lastniki, to so upravitelji teh premoženj, raznih skladov, tudi če so pokojninski vmes, zavarovalniški, investicijski skladi, to so ti upravitelji, ki so se, odkar je na pohodu neokapitalizem, torej od 70. let naprej, so si fantje povečali v teh upravah za stokrat dohodke, medtem ko so plače, torej revalorizirane, na istem nivoju, na ravni srednjega sloja celo padle. To se dogaja. Tisti pravi lastniki pač polagajo tam, kjer se jim izplača in kamor gre. Veste, da ko je nastopila kriza 2008, 2009, Lehman Brothers, ki se je prvi razpadel, tri četrt celega plačnega fonda je pobrala uprava. To so kralji današnjega sveta. In ti znajo čisto vsakemu se približati in skorumpirati, bom rekel čisto enostavno, pa čeprav gre samo za kosilo pa da se z njim slikajo. Jaz se bojim, da se nam to dogaja, da smo tako servilni. Pa zakaj smo, za milega boga, delali svojo državo. Jaz sem še vedno nanjo ponosen in želim vse najboljše, ampak dajmo jo ubraniti. Ne takoj poklekniti pred vsakimKako bi rekel? Kar nam tujci svetujejo. Pa vse smo poslušali, kako bomo privatizirali. Evo, to je ta troedinost boga, ko rečemo zdaj to, ta troedinost, ko smo mi pobrali, je ta privatizacija, devalorizacija pa finance. To smo pobrali in smo zapravili, krasna lepa podjetja so šla v franže. Ko smo šli po enem [[nerazumljivo]]ki se je zdaj čisto obrnil. Nimamo, jaz se bojim, da nimamo nobenega ponosa več pa nobene smelosti, ampak samo servilnost. To, da nekaj obdavčimo, pa saj ne gre za to, mi subvencioniramo. To je subvencioniranje tujcev in kastriranje domačih, ki naj vse nosijo. Njim pa ni treba nič nositi. Tako da jaz povem, jaz sem za ta zakon. Ta zakon je treba dopolniti in iti z njim naprej. Pa tudi, če bomo počakali malo eno, tretje, ne čakat na Evropo, zato ker − ali veste, koliko je v Bruslju lobistov? 80 tisoč, od tega je 12 tisoč organizacij. Kdo mislite, da jih vzdržuje? Kdo ima ta denar, da to vzdržuje in da nam krojijo pol neke direktive, predpise, neke zadeve? 80 tisoč, čez 80 tisoč je teh lobistov. 20, 30 tisoč se jih dnevno sprehaja po sobanah Bruslja. Ja, kaj mislite, da ljudje delajo? Njihove firme, njihovo ozadje, ki imajo pravno službe krepko močnejše, kakor jih ima nekaj držav skupaj, znajo narediti zadeve tako, da gredo njim v prid. In dajmo mi bolj misliti na lastno državo in ne bodimo tako servilni. Zato jaz, čeprav jih včasih zanese pa včasih ostanejo tudi s tem Kapitalom še pri Marxu, niti do Kardelja ni prišla Levica, jaz rečem, se znam pohecati, ampak je treba razmišljati o teh novejših časih − kje je naše mesto, kaj lahko naredimo. Mislim, da je to ena dobra pobuda, da nehamo subvencionirati tujce. Nehajmo biti kompradorji! Hvala lepa.
Hvala lepa. Ker je še zelo malo prijavljenih razpravljavcev, naj preberem vrstni red naslednjih razpravljavcev. Glede na to, da se je gospod Ljubo Žnidar opravičil, ima naslednji besedo gospod Boštjan Koražija, nato gospod Marko Bandelli, Primož Siter in na koncu še Suzana Lep Šimenko. Izvolite, gospod poslanec.
Spoštovana predsedujoča, najlepša hvala za besedo. Prvo kot prvo se bom kar navezal na to, kakšni moški nam v bistvu vodijo državo, ki si ne upajo priti sem na sejo Državnega zbora. In potem res pošljejo gospe sem, ki se morajo potem tukaj z nami boriti oziroma se boriti za njih. To veliko tudi pove o tej vladi, koliko ponosa ima oziroma koliko tudi tega zagona, ampak tu so dejansko res danes dokazali eno veliko strahopetnost. Pohvalil bi tudi Moniko Gregorčič iz SMC pa prej je bila še Mojca Žnidarič, ki sta tukaj, sta v koaliciji in vem, da bo razpravljala Monika. Mislim, da boš ali ne? Okej. Ampak kljub temu sta tu, da bi razpravljali oziroma da bi bili v situaciji, na drugi strani nikogar tam prek. Nikogar. Da bi vsaj recimo nam podali tudi kakšno kontra mnenje oziroma tudi kakšno sugestijo, pa Janija Ivanuša moram še pohvaliti, ki je iz SNS in je tudi tako ali tako ves čas tu. Ampak zdaj, da gremo z zadevo naprej. Prej smo se pogovarjali o tem, kdo vse je že uvedel ta davek na digitalne storitve, jaz sem se kar precej ukvarjal s Francijo, saj tudi sami veste, kako zdaj zadeve tečejo, da trenutno je res zadeva zamrznjena, ampak oni so že z lanskim letom začeli ta postopek za uvedbo tega digitalnega davka. Dejansko bom zdaj prebral, kar je rekel takrat njihov finančni minister Bruno Le Maire. Je rekel: »Francija je suverena in odloča o lastnih davčnih pravilih«. Se pravi, to, kar je že tudi gospod Starović razlagal, da ne vem, zakaj smo tako servilni oziroma zakaj smo tudi tako nesamostojni oziroma glede na to, da smo se za samostojnost res borili, pa tudi z one strani, z desne strani zmeraj prihajajo te zadeve naprej izpred 30 let, ni čutiti, da resno mislijo, da smo se res borili za samostojnost pa za samostojno državo, ker dejansko tega ne dokazujejo. Ker potem bi bili danes tukaj, bi z nami diskutirali, pa tudi se za državo borili. Zadeva je taka. Ko je šla Francija v ta diskurz glede tega digitalnega davka oziroma na digitalne storitve, jim je takoj začela groziti ZDA oziroma Združene države Amerike. Vsi vemo, zakaj. Zato ker je to tudi že bilo danes omenjeno, ker so ta največja podjetja iz Združenih držav Amerike. Vem, da je tudi Trump bil kar precej agresiven do Francije. Ampak kar je zanimivo, takrat, ko so se te zadeve dogajale pa tudi ko so ZDA grozile Franciji, je dejansko tudi EU stopila na stran Francije in rekla oziroma tudi so se odzvali v smislu, da se bo EU v tem primeru odzvala kot eno. Torej so v bistvu o tem davku na digitalne storitve že bile zadeve v nekem teku, ste tudi že prej razlagali, da so se že zadeve odvijale. Ampak kar je tu zanimivo, se pravi, da ni bilo resne intence EU, če je Francija šla samostojno v to akcijo oziroma da pač sama to organizira oziroma tudi sama potem pripravi za ta davek na digitalne storitve. Torej glede tega jaz ne vem, kakšne informacije imate direktne oziroma kaj se dogaja v EU. Če tako velika država, ki je dejansko nosilna država EU, Francija, gre v samostojno varianto tega davka na digitalno storitev, potem jaz ne verjamem, da ima sploh kakšno prihodnost skupni davek na ravni EU, na globalni ravni pa ne bom niti razlagal, ker mislim, da sploh nima šanse. Kaj bi še rekel potem? Tudi glede plačevanja davkov, saj je prej tudi tovariš Kordiš zelo dobro razložil te stvari glede tega, kako morajo biti naše državljanke in državljani dejansko res ažurni pri plačevanju vseh dajatev, ki jih imajo, ažurni pri plačevanju vseh računov, ki jih imajo. In kar je zanimivo, da so tudi ti ljudje, ki so dejansko res na robu, bom rekel, že skoraj neke socialne eksistence, dejansko najbolj pridni pri plačevanju teh določenih davkov. In potem je res nerazumljivo, ko pridete vi sem oziroma tudi ko poslušamo te zgodbe, da tisti največji pa ne bodo plačali nič. In to je zabloda kapitalizma v osnovi čisto izpeljana do konca. In vem, da ste bili danes, tak občutek sem imel, vrženi v to situacijo, da se borite, da pridete sem, da poveste to, kar so vam rekli, da poveste. Glejte, jaz sem pričakoval sigurno, da bo prišel gospod Šircelj sem, nam predstavil zadevo oziroma se tudi z nami pogovoril, tudi predlagal kakšne spremembe, tudi so možni amandmaji in te zadeve in saj sem vas že prej pohvalil, katere ste tiste v tej koaliciji, ki si vsaj upate. Kapo dol, ker očitno moških ni na drugi strani trenutno. Ne vem, kje so, kaj delajo, s kom se ukvarjajo. Ne mislim zdaj tu nekaj banalizirati zadeve, ampak mislim, da vsak moški tudi mora nositi odgovornosti. Ko nosiš odgovornost za vodenje vlade oziroma tudi za vodenje ministrstva, je prav, da prideš, se izpostaviš, poveš, pa tudi če se ne strinjaš. Tako pač je. Kaj bi še rekel glede tega davka? V času, kot je zdaj tale koronakriza, jaz mislim, da bi nam vsak evro prišel krvavo prav, in ne razumem, zakaj ne bi podprli vsaj možnosti, da dobimo kar nekaj milijonov evrov zraven v proračun, ne samo evro in dva, ampak mislim, da bi okrog 10 milijonov na začetku priteklo oziroma bi prišlo v državni proračun. S tega stališča ne razumem Ministrstva za finance, kako to, da ne odreagira oziroma tudi vsaj ponudi roke oziroma pride z nami razpravljati ali pa celo on predlaga kakšno varianto. Ker glede na to, kar smo danes vse slišali po televiziji, se bomo borili za vsak evro. In če se Minister za finance in predsednik Vlade ne želita boriti za vsak evro, se ne želita boriti za to državo pa za naše državljanke in državljane. To pač je dejstvo. Situacija ni lahka, situacija je težka in če se ne mislite boriti, potem vrzite puško v koruzo, po domače povedano, pa vsem drugim dajte šanso, da zadevo peljemo naprej. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji razpravljavec je gospod Marko Bandelli in potem še kot zadnji gospod Primož Siter. Izvolite.
Hvala, predsedujoča. Saj dosti časa nimam, ampak vsaj da razvijem eno majhno misel. Tukaj sploh ne razumem zakaj. Nam je dana možnost na pladnju, da pokasiramo nekaj, dana nam je čista možnost tukaj, da lahko iz tega naslova nekaj gre v državno blagajno. Ne razumem. Čakati druge, čakamo, kaj bodo naredili drugi zato, ker Italija čaka, ker Francija čaka. Italija je že kasirala toliko časa, potem je dala na standby zadevo, je že imela prej, že dolgo let. Mi moramo pa čakati. Kaj bomo čakali? Pet let se Evropa ni še dogovorila glede tega in še pet let se sigurno ne bo dogovorila, ker so drugačni interesi tukaj. In vemo sami, kako je s trgom med Združenimi državami Amerike in Kitajsko in to, kar je. Seveda, da nočejo. A veste, kaj ima Facebook? 70 milijard sem prebral. 70 milijard prometa, 18 milijard dobička. Jaz ne pljuvam po kapitalu. Hvala bogu, da imamo kapital, če ne, tudi sociale ne bi imeli. Toliko kapitala mora vedno biti in moramo tudi tega ohraniti kot takšnega. Ampak kar je pošteno za plačati, pa je pošteno. Koliko pa je ta poštenost? Zdaj v tem trenutku, po mojem mnenju, ni pošteno, ker je nesorazmerno. Dam primer Airbnb; človek da stanovanje, ona dobi stanovanje, ki je lahko plačevala celo življenje, mora plačevat 27,5 % davka na kapital od oddajanja stanovanja. Koliko plača pa posrednik, ki je bil tam, pa je on tisti, ki dela pravi biznis? Praktično nič. Veste, tu so taka nesorazmerja, da mislim, da je prav, da gre nekaj v blagajno. Glede na to, da jaz mislim, moja dilema tukaj je vedno ta, kot pravim že toliko dni in mesecev, država ne vidi rešitve za izhod iz tega tunela. Takoj vidi priliko za se zadolževanje in prepriča vse, saj zato se dela tudi toliko testov, da smo čim slabši, da smo najslabši, vse kar je lahko, smo v epidemiji, da smo lahko čisto v takem kraju, da lahko mi spet Fiskalni svet prosimo za eno milijardo dodatno še, kajne, ker imamo vse pogoje, da lahko to naredimo. Ampak to je treba en dan vse vračati. In tudi, če je to malo, za vas je malo, zame ni malo, da bi prišlo noter teh 8, 10 milijonov, ne vem, koliko je predvidenih. Veste, kako se zida hišo? Cegel na cegel, se naredi hiško. Počasi je treba začeti dobivati noter. In če tudi na takih rečeh ne znate pobirati, pomeni, da niste razumeli popolnoma nič na tistem ministrstvu. Veste dobro, kako se zakreditira človek, ampak ne veste, kako se to to pobira nazaj. Ne govorim o pobiranju davka, saj mi smo itak preobremenjeni, plače so preobremenjene, vse je preobremenjeno, saj to vemo, ampak tu nam je dano, čisto po domače povedano, na pladnju in ga mečemo skozi okno. Kasirajte ga, dajte ga v kulturno dediščino, kamor hočete, saj ga lahko date naprej. To mi ni jasno. Enostavno mi je nerazumljivo, zakaj ste proti temu. Mi ni jasno. Lahko jaz vidim drugače. Je bolj pomembno zakreditirati se, ampak na noben način pridobit nazaj sredstev − to je vaša politika. Toliko iz moje strani. Hvala.
Hvala lepa. In še kot zadnji gospod Primož Siter. Izvolite.
Zadnji sem. Se pravi, da se je celotna vladna koalicija odpovedala sodelovanju v razpravi. Okej, kakorkoli. Bom začel s to mislijo no. Vladi s tem predlogom v Poslanski skupini Levica, očitno ob podpori tudi drugih opozicijskih strank, v bistvu dajemo eno tako lepo darilo. Eno tako dobro trofejo, ki bi pomenila na simbolni ravni zelo veliko in bi tudi nekako obogatila naš državni proračun. Ampak, okej, ga niso spisali naši in je zato napačen ali kakorkoli. Jaz sem v svojem razumevanju davčne politike, prvič, nisem ekspert, poskušam jo razumet na ravni enega takega gospodinjskega računovodstva, ampak saj v bistvu je za državljana to dovolj. Dovolj je zato, ker jo je smiselno razumeti na način, kot ga je v svojem stališču oziroma stališču Poslanske skupine Stranke modernega centra opisala poslanka Gregorčič, kjer pravi, da ključnega pomena je ustvarjanje pravičnega in učinkovitega davčnega okolja. Jaz mislim, da je to izvrstno izhodišče za razumevanje, kako davčna politika mora funkcionirat. Se pravi, da je učinkovita, da ustvarja učinkovito davčno okolje in pravično davčno okolje. Zdaj pa, dajmo definirat, kaj učinkovito in pravično davčno okolje v bistvu pomeni. Jaz sem državljan in za vsako stvar, ki jo kupim, za vsako stvar, ki jo naredim, vsaka stvar, ki mi pride mimo in vključuje neko transakcijo, plačam davek. Davek za vsako stvar, ki pride mimo, ki jo kupi ali pa proizvede, plača tudi moja mama, recimo, ki živi na minimalni pokojnini, pa ga plača njena bivša sodelavka pa njena soseda pa vsi drugi ljudje, ki živijo na minimalnih pokojninah ali pa minimalnih plačah ali pa kakorkoli, ampak vseeno, prispevamo, vsi prispevamo. Zakaj? Zato ker je sistem narejen tako, da ustvarja družbeno solidarnost. Vsi damo nekaj zraven, vsi damo načeloma, kolikor lahko damo, da ustvarjamo družbo, v kateri lahko živimo normalno, varno vsi, v kateri se lahko vozimo po cestah, v kateri lahko gremo do trgovine, v kateri se lahko družimo in v kateri lahko tisti, ki so upokojeni, prejemajo pokojnino in tako naprej. In učinkovitost v davkariji pomen, da vsak prispeva, vsak, ki nekaj ustvari, vsak, ki nekaj dobi, prispeva, vsakdo, ne glede na to, koliko je finančno, ekonomsko močan. In drugi del, smiselno je ustvarjati davčno okolje, ki je pravično. E, tukaj pa postane zanimivo. Zakaj? Zato ker na tem delu družba zahteva, da vsak prispeva kolikor lahko. Se pravi, v osnovi več, ko imaš, več prispevaš, manj ko imaš, bo družba vseeno preživela, če boš prispeval manj, pač v skladu s tem, kolikor lahko prispevaš. Zdaj se bojim, da, še posebej v luči pogovora o teh tehnoloških gigantih proizvedejo milijarde in milijarde, ne moremo govoriti o pravični obdavčitvi, ki bi rezultiralo neki pravični družbi. Predlog, ki ga imamo na mizi, v naš proračun prinaša približno 10 milijonov evrov. Kar bi lahko rekli, pa saj to ni tako veliko, kot pravi Shakespeare: »Much Ado About Nothing« oziroma Veliko hrupa za nič. Ampak vseeno dajmo pomisliti ali pa dajmo se spomniti, kaj je minister Gantar, mislim da, popravite me, če se motim, ampak pred obravnavo rebalansa proračuna, ki je bil tukaj pred dvema, trema tednoma, rekel: »Ej, vsak evro šteje. Za vsak evro se bomo morali na področju zdravstva boriti.« Tukaj pa zakon, ki podarja 10 milijonov, ki bi se jih, če so prioritete Vlade uglašane, kot je treba, zlahka preusmeri v – kam? V zdravstvo. Še vedno imamo infekcijsko kliniko v 150 let stari zgradbi pa domove za starejše, ki jih [[…]]ne bom zdaj sploh o tem. Tako da tudi, če okej, 10 milijonov, ki v luči proračuna ni neka astronomska vsota, tudi če razumemo, da gre pri takem ukrepu ali pri takem zakonu pri takšni davčni politiki bolj za nek strateško-politični korak ali pa odgovor na ravni nekega strateško-političnega vprašanja, je to okej, ker v bistvu se postavljamo, kot je bilo že v razpravi pred tem omenjeno, ali bomo suvereni v svojem odnosu do drugih, do zunanjih deležnikov, ali bomo stali na svojih nogah kot neka zrela družba, ali bomo po starem, po tisti metodi nekaj klečeplazili in rekli, o, da ne bo slučajno to koga prestrašilo. Čeprav, saj smo tudi že v razpravi videli pa uvodoma je Luka pojasnil, da pri tovrstnih ukrepih ni nobene logike, da bi kogarkoli pregnali iz slovenskega prostora. Zakaj ne bi mogli stopiti pokončno vizavi teh velikih playerjev, ki so 170-krat močnejši od BDP Slovenije, In tako, kot sta to naredili Velika Britanija, ki je Facebook lepo iztožila, in Francija, ki je dosegla nek 700-milijonski dogovor z Applom? Mi pa samo tisto: »U, da ne bodo kaj rekli. Majhni smo, nepomembni smo.« Ko govorimo o celotnem digitalnem svetu, je treba nujno razumeti še eno stvar, ki bo še bolj potrdila, zakaj je smiselno, da ti giganti, kolikorkoli pač že, prispevajo v državni proračun. Zakaj? Zato ker smo njihov glavni kapital uporabniki njihovih storitev na družbenih omrežjih oziroma na njihovih spletnih platformah. Slovenke in Slovenci, državljanke in državljani, prebivalke in prebivalci Slovenije smo tisti material, ki ga oni vzamejo in prodajajo. In potem zaslužijo in nič ne vrnejo. Mi lahko laično mislimo, da smo mi v bistvu uporabniki njihovih storitev, ampak mi smo v bistvu produkt njihovih storitev. Jaz, moški, bele rase, star 41 let, ki živi v Trbovljah, je poročen, ima dva otroka, je profil, ki pomeni kapitalsko vrednost, je produkt, ki ga tehnološki spletni giganti prodajajo tistim, ki jim prinesejo te gromozanske vsote, od katerih potem jaz sam, pa nisem edini, nas je 2 milijona tukaj, potem nimamo nič. V bistvu mene in gospo sekretarko, gospo podpredsednico, kolegice in kolege poslanke in poslanci in vse druge Slovence in Slovenke, prebivalke in prebivalce Slovenije enostavno prodajajo kot eni poceni prostitutke. To je to. Tukaj smo mi glavna žrtev oziroma kolateralna škoda. V vsakem normalnem biznisu se spodobi, da vsaj nekaj od tega dobimo. Pa ne dobimo nobene ceste, ne dobimo nobenega doma za starejše, ne dobimo nobene infekcijske klinike, ničesar ne dobimo, ničesar. Luzerji. Največja zguba v tem sistemu. Izkoriščeni, shirani, prodani in vrženi stran – to je podnapis spletnega biznisa gigantov. Iskanje profilov, ustvarjanje avatarjev, skupin, ki se jih da potem lepo naprej prodati oglaševalcem, ki pa prinašajo glavni biznis. Glavna afera s podjetjem Cambridge Analytica in preteklo predsedniško kampanjo Donalda Trumpa leta 2016, o tem pričajo viri, dokumentarni filmi, poglejte si in boste videli, kako ta svet funkcionira. Mi nismo uporabniki, ki smo produkt spletnih orodij, zato je edino logično, da to uvidimo in, pismo, od tega nekaj potegnemo. Zato v Poslanski skupini Levica zelo lepo in dobronamerno in še enkrat poskušamo aktualni vladi dopovedati, kakšna je realnost spletnih gigantov in njihovega dela, še posebej v odnosu do naše družbe, in upamo na nekaj modrosti. Jaz sem že tako malo obupal ob pogledu na ta del tribune vodilne stranke, ki je dejansko prazen, ki drži Ministrstvo za finance, tam sedi ena poslanka in še ta se je odjavila od razprave. Ampak vseeno, poziv je tukaj, zakon je na mizi v prvi obravnavi, kar pomeni, da se ga lahko še premetava kakorkoli, katerikoli člen na kakršenkoli način. Ohranimo nekaj zrelosti in enostavno biznisu, ki je težek milijarde in milijarde, 170-krat večji od BDP v Sloveniji, prinesti v državo, usmeriti ali v zdravstvo, ali v domove za starejše, ali v ceste, ali karkoli, kamorkoli, vsaj teh 10 milijonov, ki proračunsko niso nič. Zakaj bi Google in Facebook in vsi ti giganti lepo hvatali krivine, moja mama na minimalni penziji pa plačuje davke tako kot vsi ostali? Hvala.
Hvala lepa. K besedi se je prijavil še predlagatelj. Gospod Luka Mesec, izvolite.
Hvala lepa. Saj to so po mojem že več ali manj splošne besede glede na to, da za razpravo ni več interesa, zanimivo, z desne strani, čeprav govorimo o prilivu 10 milijonov v proračun, ki bodo prišli še kako prav v teh časih. Ni bilo interesa niti za eno razpravo. Jaz bom v bistvu odgovoril še na neke zadržke, ki so se v razpravi tistih, ki ste razpravljali in se vam zahvaljujem za konstruktivnost, odgovoril, potem bom pa tudi jaz malo bolj na splošen pogled na to, zakaj ta davek rabimo, prešel. Najprej, glede izvajanja zakona je bilo več zadržkov izrečenih, kako bomo sploh obdavčevali, kako bo Furs izterjal davke od Googla, Facebooka in podobno, kjer bi rad povedal tole. Ministrstvo za finance je že leta 2019 ugotavljalo, da se je mogoče pri izvedbi nadzora in plačil pri tem davku opreti na obstoječ sistem, ki se imenuje mini MOSS in ga uporablja Furs na področju DDV. In ta sistem že zdaj predstavlja informacijsko in tehnično podporo za proces registracije, proces obračuna, proces plačil in proces nadzora nad plačili DDV, pri čemer so zavezanci za plačilo DDV tako osebe domačega kot tujega prava. Gre za mednarodno integriran sistem, ki je bil tehnično predpisan za vse članice EU. To je prva stvar. Druga stvar, da se Furs tukaj lahko opira na obstoječe dobre prakse, predvsem v Britaniji in Italiji, kjer so take davke že izterjali. Tretja pa, da naš zakon konkretno izvajanje zakona prepušča Ministrstvu za finance in Fursu, se pravi, jima daje prostor, da enostavno po tujih zgledih uredita postopke tako, kot so jih recimo v Italiji in v Veliki Britaniji. To je odgovor na to, kako ta davek izvajati in kako ga iztirjati. Drugo, govorite premajhni smo. Zdaj jaz bi takole rekel; na nek način je to, da smo majhni, prednost, zaradi tega ker je tem korporacijam plačilo davkov, ki bodo odpadli na Slovenijo, drobiž. Prej sem vam pokazal številke, ki jih zahteva Francija, 500 milijonov, 200 milijonov in tako naprej. Mi govorimo tukaj, če vzamemo zadnje iz tega seznama podjetij, ki bi bil zavezan temu davku, ki smo ga objavili, to je Trip Advisor, oni bi manj kot eno stotinko svojega promila celotnih prihodkov na globalni ravni v bistvu pač namenili plačilu davka v Sloveniji. Skratka, zelo malo razlogov imajo za spor. Če pa gredo v spor, pa moramo vedeti, da nismo edini, ampak imamo cel kup evropskih držav, ki so ta davek uvedle lahko za svoje zaveznice, na čelu s Francijo, ki je trenutno v sporu z ZDA. In nič ne bo narobe, če pokažemo zobe oziroma jaz mislim, da jih moramo. In tukaj prehajam na bolj splošni del. Moramo jih pokazati, prvič, zaradi tega ker te korporacije, digitalni giganti predstavljajo veliko konkurenco tako majhnim digitalnim podjetjem kot vsem tradicionalnim podjetjem. Zakaj? Tradicionalnim podjetjem predstavljajo nelojalno konkurenco, ker tradicionalna podjetja morajo plačevati davke in se težje izmikajo plačilu davkov skozi skrivanje po davčnih oazah in tako dalje. Če v Sloveniji kupite avto, pač odpadejo vsi davki na plačilo tega davka. Če mi kot uporabniki Facebooka v Sloveniji ustvarjamo dobičke ali pa prihodke za Facebook, pa Facebook na plača na to niti centa. Skratka, tradicionalna podjetja so, recimo proizvajalci avtomobilov, v popolnoma drugačni davčni obravnavi, kot so digitalni gigantje. Drugič, problem je z malimi podjetji. Vsa mala digitalna podjetja, ki imajo sedež v Sloveniji in ni jih malo, morajo pri nas plačevati vse davke. Potem pa pride nek Facebook, ki je ogromen mednarodni mastodont, pa se lahko plačilu davkov v celoti izogne. V celoti. In zdaj, če mogoče še jaz malo odprem to, kar je prej že Primož začel, pa na nek način malo odgovor Vojku. Ena od mojih letošnjih poletnih branj je bila knjiga The Age of Surveillance Capitalism Shoshane Zuboff, njo so razglašali v Financial Timesu in tako naprej za Adama Smitha ali pa Karla Marxa, odvisno od zornega kota, 21. stoletja. In ona je napisala, celo življenje se je v bistvu ukvarjala z vprašanjem digitalne ekonomije oziroma ekonomike digitalnih podjetij in je napisala nek tak zelo poetičen, 600 strani dolg spis o tem, kako ta podjetja delujejo in kaj so njihovi principi delovanja, kako ustvarijo dobiček. Ona pravi malo drugače, kot je prej Primož rekel. Kako si rekel, Primož? Mi nismo Stranke ali produkt teh podjetij, mi smo vir presežka teh podjetij. Ona namreč pokaže, da digitalna ekonomija, ki se jo gredo Facebook, Google in pospešeno tudi ostali, Microsoft in Apple jo po njih prevzemata, izumil jo je pa Google, je utemeljena na principu vedenjskega presežka, kot ona to poimenuje po Marxovi presežni vrednosti. Gre pa takole. Ko vi vpisujete iskanja v Google, si Google vse to beleži v oblaku in ustvarja avatar o vas. Pač, tam je avatar Luka Mesec, kjer so zabeleženi vsi moji kliki, vsaj moja zanimanja, koliko časa sem prebil na tej spletni strani, koliko na oni, na kateri oglas sem kliknil, katere ključnike v Google vnašam in tako naprej. In oni imajo zelo natančen profil, kaj mene zanima. Oni mi, mogoče bolj vidijo v mojo glavo kot marsikdo, ki me dobro pozna, zaradi tega, ker sem z Googlom verjetno več kot s katerimkoli človekom osebno, razen s partnerko. In kaj zdaj oni s temi podatki počnejo? Oni so od mene ta vir dobili in zdaj oni ta vir prodajo oglaševalcem, prodajajo ga, kaj jaz vem, modni industriji, ki mi prikazuje oglase za obleke, prodajo ga restavracijam, ki mi ponujajo oglase za hrano, prodajo ga lahko brez in mimo moje vednosti lahko tudi političnim strankam, tako kot je naredil Cambridge Analytica. Oni so enostavno, Facebook je podatke o svojih uporabnikih, njihovih zanimanjih in tako naprej prodal nekemu podjetju, ki je te podatke uporabil v politični kampanji tako, da je uporabnike segmentiral v, če se ne motim, nekaj čez 900 idealno tipskih profilov in jih potem targetiral, okej, ti so dovzetni za to, da bodo volili Trumpa, in jih bombardiral s takimi in takimi sporočili; ti so dovzetni za to, da jih odvrnemo, da bi šli volili Hillary, in so jih bombardirali z določenimi sporočili; ti so pa dovzetni za to, da jih odvrnemo od tega, da bi šli na volitve in so jih pač bombardirali s tretjo varianto sporočil. To je bila velika mednarodna afera, tako kot je potem izbruhnila afera, ko se je pokazalo, da je ista korporacija sodelovala pri brexitu. Ampak hec je pa v tem, da to v resnici ni nič posebnega, to je biznis as usual, vsak oglas, ki se vam na internetu prikaže, je narejen po istem kopitu, kot so bili ti oglasi, ki so jih oni v političnih kampanjah prikazovali. Mi smo, Shoshana Zuboff to ugotavlja, sredstvo, na katerem oni črpajo vir podatkov, ki jih potem pač prodajo svojim resničnim strankam, ki so oglaševalci na internetu. In mi kot uporabniki Googla in Facebooka v resnici ustvarjamo te velike napihnjene vrednosti, o katerih beremo. Mi jih ustvarjamo, ampak od tega nimamo nič. Niti nimamo kakršnegakoli vpogleda v to, kakšne podatke o nas zbirajo, kaj šele, da bi te podatke dosegli ali pa da bi vplivali na to, kakšni so, zavestno. Če bi šli brati, na kaj vse smo privolili, boste verjetno dobili neke tisoče strani pravnih tekstov, ki ste jih v bistvu potrdili s tem, ko ste sprejemali razne digitalne sporazume, ko ste vstopali na spletne strani in tako naprej. Ampak tega seveda nihče ne bere in tudi te korporacije vedo, da nihče ne bere, zato na to nikogar ne opozarjajo. Dajemo jim pa s tem pravice, da nas v bistvu sledijo ob vsakem kliku, na vsakem koraku z GPS napravami v vsakem trenutku našega življenja. In zdaj, kaj bomo storili? Ali bomo tiho ali bomo začeli za začetek vsaj govoriti o tem, da hočemo kot država nekaj dobiti nazaj? Jaz mislim, da je to minimum, kar moramo narediti. Se pa strinjam s to avtorico, da je velik korak, ki bi ga morali kot človeštvo v 21. stoletju narediti, ta, da začnemo terjati osebno lastništvo teh podatkov, ki jih zbirajo o nas. To pa bo revolucija.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnica Vlade in predlagatelj. Naprej ima besedo predstavnica Vlade. Državna sekretarka, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Samo eno kratko pojasnilo bi želela dodati na to, kar je gospod Mesec zdaj nazadnje govoril. Res je, ta sistem, ki ste ga omenili za izmenjavo podatkov, seveda obstaja na ravni Evropske unije, ampak Slovenija ga bo lahko uporabljala samo v primeru, da bo ta davek uveden na ravni Evropske unije. In imamo že tudi neko oceno, koliko bi bili stroški nadgradnje, ko verjetno enkrat do tega pride, je trenutna ocena okoli milijon evrov. Ampak poudarjam, predpostavka je, da je to davek na ravni Evropske unije. Šele v tem primeru bi lahko ta sistem uporabljali, ki ste ga vi omenili. Ostalo so seveda, če bi se kakorkoli drugače uredil, so druge povezave. Hvala.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci ste dobili besedo. Čas za razpravo je še ostal, tako da sprašujem, če želi še kdo razpravljati. Gospod Vojko Starović kot edini oziroma če se želita k razpravi prijaviti tudi gospod Luka Mesec kot predlagatelj in predstavnica Vlade, bom sprožila listo oziroma dobita. Okej, gospod Starović, izvolite, potem pa kot zadnji Luka Mesec.
Hvala za besedo. Malo smo tako, se mi zdi, okoli teh davkov zašli. Čisto enostavno je od moderne države naprej, ko se je pojavila, da so davki tisti, ki zagotavljajo, da lahko država funkcionira, da naredimo neke inštitucije, infrastrukturo, šolanje, zdravje, karkoli hočemo pod to našteti. Temu so namenjeni davki in osnovni princip pri davkih je, kdor ima koristi od tega, torej kupuje lahko, se giblje, drugo, tretje, pač prispeva nekaj k temu. In je nemogoča situacija, da samo mi domači zato prispevamo pa turisti tudi, ko kupujejo. Eni, ki pa ustvarjajo odlične dobičke na tem ozemlju, njim pa ni treba plačati davka. Evo, temu jaz pravim, to je subvencioniranje tujcev, to je kompradorska država, torej to je tista država, ki podpira tujce. Tako kot so imeli na Kitajskem, od tam izhaja iz Portugalskega imena komprador, to je trgovec, ki je podpiral pri oblasteh na Kitajskem, da je lahko Indijska družba izvažala opij iz Indije in da je bil opij dovoljeno na Kitajskem uporabljati. Potem so bile pa tiste opijske vojne, če se boste malo spomnili na zgodovino. Torej pri nas nekdo ustvarjati na tem ozemlju, ki mu vse mi naredimo, dobiček in nič za to ne plačamo. Ampak to niso samo digitalne družbe, o kateri govorimo, tu gre za en kup multinacionalk, ko si najdemo tudi neke davčne oaze, neke transferne cene, ki jih lahko zasledimo pri teh firmah, ko smo jih tujcem prodali in tako naprej. Ustvarjajo in kar zaslužijo tu v Sloveniji, to nosijo ven. To je to. Mislim, da kot suverena država moramo na tem področju neke korake narediti. Toliko sem hotel samo povedati. Kdor tu služi, če mu kdo drug omogoča, mora tudi sam nekaj prispevati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zdaj pa še gospod Luka Mesec. Izvolite.
Hvala. Jaz bi v bistvu želel samo stavek odgovora sekretarki. Se strinjam, to bo nekaj stalo, ampak kot rečeno, strošek te investicije bo približno 10-krat manjši kot izplen, ki se ga pričakuje. To je 10 milijonov evrov.
Hvala lepa. S tem zaključujemo splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 27. oktobra, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in 21. sejo zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri. Lep dan vsem!