Bon dia, diputats, diputades. Reprenem la sessió. [[Interpel·lació al Govern sobre el garantiment de la llibertat, la igualtat efectiva i la no discriminació de les persones LGTBI+]] [[300-00101/12]] [[L'onzè punt de l'ordre del dia és la interpel·lació al Govern sobre el garantiment de la llibertat, la igualtat efectiva i la no discriminació de les persones LGTBI+. Presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans, exposa la interpel·lació la diputada senyora Noemí de la Calle.]]
Bon dia a tothom. Antes de empezar, quisiera felicitar al fútbol femenino por hacer historia en el Wanda Metropolitano este domingo, consiguiendo un récord mundial con la asistencia de 60.739 personas en un partido femenino de clubes. Felicitamos al Atlético de Madrid por el ejemplo que ha dado, dando espacio al fútbol femenino en su estadio, en vez de en los campos de entrenamiento o campos secundarios, como suele ocurrir. Y nos alegramos de que el Real Club Deportivo Español haya recogido el guante y el próximo 22 de abril las chicas jueguen en el RCDE Stadium; nuestra enhorabuena a todas, y a por el Mundial este verano. España fue uno de los cuatro primeros países del mundo en reconocer el matrimonio igualitario, y este es uno de los muchos motivos que a algunos nos hacen sentir orgullosos de ser españoles y de vivir en un espacio de derechos compartidos, como es España. Como también nos hace sentirnos orgullosos pertenecer a una comunidad como Cataluña, que también ha sido pionera en avances sociales, impulsados desde la sociedad civil, como han sido las iniciativas legislativas de la renda garantida de ciutadania, en la que fuimos ponentes el conseller y yo misma, y la Ley de derechos LGTBI. Y aunque nadie puede negar que en las últimas décadas se ha avanzado mucho en el reconocimiento de derechos del colectivo LGTBI, en la lucha contra las discriminaciones, aún queda mucho camino por recorrer. En los últimos días, hemos conocido que las incidencias registradas por el Observatorio contra la LGTBIfobia en este primer trimestre de 2019 se han doblado respecto a 2018, acumulando un total de treinta y cinco incidencias; a principios de este mes se registraron cinco de ellas en un solo fin de semana. Y conocemos que recientemente entidades que forman parte del observatorio le pedían la celebración urgente de una reunión con el fin de activar mecanismos que pongan fin a la situación de violencia creciente hacia el colectivo LGTBI, prestando especial atención a las zonas y horarios en los que se dan la mayoría de agresiones e incidentes. Conseller, en Cataluña tenemos una ley que fue pionera en España, aprobada en 2014, una herramienta útil pero de la que aún no se ha aprovechado todo su potencial, y es por ello que queríamos hacer esta interpelación, para poner en valor el trabajo que se ha realizado y, sobre todo, ver qué falta aún por realizar. En este sentido, la concienciación es solo el primer paso, y aquí la educación es clave. Para cambiar las mentalidades hace falta un trabajo educativo muy intenso y desplegar totalmente el artículo 12, relativo a la educación. A principios de 2016, mi compañera Sonia Sierra realizó una interpelación en la que se abordó la prevención, detección e intervención en los casos de acoso escolar, concretamente a alumnos transgénero. En aquella interpelación denunciábamos que era la asociación Chrysallis quien estaba teniendo que ir por los centros escolares distribuyendo un protocolo. Y en la moción subsiguiente se aprobó por unanimidad la creación de un protocolo de atención y apoyo al alumnado transgénero. ¿Sabe cuánto ha tardado el Departament d'Educació en hacer este protocolo? Más de dos años; hasta finales de 2016 no lo ha publicado y colgado en la web. Así que por un lado tenemos a una administración que ya va tarde, no solo con este protocolo, sino también con el protocolo para hacer frente al acoso escolar por motivos de orientación afectivosexual, identidad de género o expresión de género, y por otro lado nos encontramos con que estos protocolos se cuelgan en una web, se manda una circular a los centros, y ahí se acaba el recorrido. Y no lo decimos solo nosotros, sino que las entidades y los propios profesionales nos alertan del desconocimiento de estos protocolos. Porque lo que realmente se necesita es formación presencial, y no un protocolo colgado en una web. Hace falta más coordinación y que desde su departament se vele por el cumplimiento efectivo de la ley. Y esta falta de coordinación se debe a una mala interpretación, a nuestro entendimiento, por parte de su Administración, del artículo 8 de la ley, que habla del órgano coordinador de políticas LGTBI. Ustedes dicen que la Comisión Interdepartamental del Área LGTBI de la Generalitat da cumplimiento a ese artículo, pero es que esta comisión ya era anterior a la ley. Y esta comisión no está fijando objetivos, no evalúa los resultados obtenidos y no tiene propuestas de mejora. La ley dice que los diferentes departamentos de la Generalitat tienen que colaborar y coordinarse con este órgano; ergo, tiene que ser independiente, tal y como reivindican las entidades que redactaron la ley, y actualmente no lo es. Este órgano ha de informar periódicamente al Parlament del impacto social de esta ley, en cumplimiento del artículo 39, de garantía estadística, pero no lo hace. Lo único que han hecho es un pseudoinforme de despliegue de la ley, pero que no cumple con lo que recoge el artículo 39, sobre la elaboración, la publicación periódica de estadísticas y estudios cualitativos relativos a agresiones y discriminaciones, denuncias presentadas en virtud de esta ley, denuncias penales, resoluciones administrativas, sentencias judiciales y el sentido de estas. Y cuando le hemos preguntado por escrito sobre los estudios nos remiten al Plan interdepartamental de políticas públicas LGTBI; lo buscamos, y nos encontramos con esto [[l'oradora mostra un full a la cambra]] : que no existe; o sea, la propia web dice que está en elaboración. Como tampoco existe ningún convenio, tal y como recoge ese artículo, con el Ministerio Fiscal y el poder judicial para los datos de delincuencia de delitos de odio y de discriminación, para mejorar las políticas públicas de la Administración. Ya en 2017 se aprobaba una moción, presentada por la diputada Marta Moreta, en la que se pedía un informe sobre el impacto social de la ley y hacer pública la evaluación de las políticas públicas desarrolladas por la Generalitat, y aún estamos esperando ese informe. Y es que estos datos son esenciales para elaborar las políticas públicas y que el servicio que preste la Administración sea integral, específico y especializado. Y ahora mismo no lo es, porque tiene muchísimas carencias. La red de servicios de atención integral que se están desplegando necesita técnicos especializados en materia LGTBI, necesita abogados, psicólogos, trabajadores sociales, y ahora mismo no tiene suficiente personal especializado en la materia. La formación, sensibilización y educación son básicas para poder erradicar la LGTBIfobia, pero también es necesario recibir una atención adecuada. Es necesario prestar una atención especial a la reparación, especialmente para combatir la afectación emocional y psicológica de las víctimas. Necesitamos una verdadera justicia restaurativa, porque si no reparamos los derechos humanos conculcados en este tipo de delitos no transformaremos la sociedad. Aún no han firmado el decreto del régimen sancionador. ¿Cuándo lo van a hacer? Porque no puede salir gratis, la LGTBIfobia. Y resulta muy chocante que en la ley que se admitió a trámite ayer se hable de la vigencia del régimen sancionador de la ley LGTBI, cuando aún no han publicado ese decreto. Y se equivocan queriéndolo derogar, y tiene gracia que quieran derogar algo que aún no han aprobado. El régimen sancionador de la Ley de igualdad de trato y no discriminación en ningún caso debe derogar el de esta ley; y le diré por qué. Esta ley necesita especificidad, y le pondré un ejemplo muy gráfico: en un edificio puede haber dos personas que necesiten subir al segundo piso, y puede ser que no lo pueda hacer, uno, porque el edificio no sea accesible –eso es un caso–, y otro, no puede subir al segundo piso porque a lo mejor en el primero le está esperando una persona con un bate de béisbol. Entenderá que no se pueden abordar ambas situaciones de la misma manera. Por eso este régimen sancionador de esta ley de la que tienen que aprobar el decreto no lo pueden derogar con la Ley de igualdad de trato y no discriminación. Por otro lado, nos gustaría preguntarle qué formación se ha hecho a diferentes profesionales y funcionarios de la Administración en los diferentes departamentos de la Generalitat. Porque la anterior consellera nos dijo que se estaba trabajando en un nuevo diseño de formación, un diseño específico para las policías locales, para los Mossos d'Esquadra, para las empresas de seguridad, un diseño de formación profesional para todos los profesionales de las residencias de atención a las personas mayores y diseño de formación para el profesorado de centros educativos de Cataluña. Se han hecho algunas formaciones en algunos sectores, pero en otros no, sobre todo en el de la seguridad. Y creemos que es necesario un protocolo con un itinerario claro para que los Mossos d'Esquadra puedan recoger todo tipo de denuncias, y es lo que nos están pidiendo las entidades que actualmente realizan el acompañamiento a las víctimas. Y también nos piden un teléfono de atención especializada las veinticuatro horas. La mayoría de agresiones pasa en el fin de semana en espacios de ocio, y las víctimas, en estas situaciones tan terribles, necesitan un teléfono donde acudir, donde personas especializadas puedan orientarlas. Escuchen a las entidades y creen una mesa de trabajo para poder abordar esta violencia y trabajar en el total despliegue de esta ley. ¿Cuál es el compromiso político de su Gobierno en la implementación de la ley? Porque yo misma he cogido la ley y he presentado una batería de preguntas, artículo por artículo, para conocer el estado de su despliegue. Y en ocasiones sus contestaciones han faltado a la verdad, diciendo que llevaban a cabo políticas que realmente no hacen, como es el caso del artículo 21.d, que habla de desplegar estrategias específicas para la inserción laboral de las personas transgénero; me contestaron literalmente que se estaban realizando programas de inserción laboral para las personas trans, en especial para las mujeres transgénero, y resultó que por parte del SOC no se ofrecía ningún plan específico. Las mujeres trans tienen una tasa de ocupabilidad bajísima, las entidades nos alertan que es necesario tomar medidas para eliminar los prejuicios a la hora de la contratación y crear planes específicos para que no se vean abocadas a la marginalidad y a la exclusión social. Y, miren, si ustedes nos contestasen que no tienen recursos, la discusión seria otra, pero lo que no pueden hacer es decir que están realizando unas actuaciones que no están llevando a cabo, porque entonces pierden toda credibilidad. Son muchos temas, será imposible abordarlos todos hoy, pero sí me gustaría incidir en la cuestión sanitaria, y por una cuestión de tiempo lo haré en la segunda intervención. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. És el torn, ara, de resposta del conseller de Treball, Afers Socials i Famílies, el senyor Chakir El Homrani.
Gràcies, president. Conseller, diputades, diputats, iniciaré la primera part de la resposta a la interpel·lació de la diputada De la Calle sumant-me una miqueta a la reflexió sobre l'històric que s'ha anat fent en matèria del compliment dels drets, i dels drets entorn de la diversitat que tenim com a societat, que és molt gran, i en específic en el col·lectiu LGTBI, en un àmbit que és clau, que és la identitat de gènere i l'orientació sexual, i com en moltes coses ens podem sentir orgullosos com a societat. Perquè, igual que ahir deia –i ho deia de forma molt clara–, quan ens mirem al mirall i quan parlem dels abusos i agressions a infants, és d'aquelles mirades que ens han de fer preocupar com a societat, també ens han de fer preocupar tots els mecanismes de la LGTBIfòbia, però crec que com a societat hem sigut pioners en molts casos entorn de la lluita contra la discriminació i entorn dels drets, drets humans, drets civils, que pertoquen a totes les persones del col·lectiu LGTBI: des del 91, quan s'aprova la Proposició no de llei sobre la no discriminació de les persones per raons d'opció sexual, al 97, on molts municipis d'aquest país inicien les primeres polítiques públiques sobre els drets dels col·lectius LGTBI, fins al 2005, en el que es va convertir Catalunya en un dels països capdavanters en matèria d'adopcions per part de les parelles homosexuals. I podríem anar seguint, perquè crec que tots som conscients del que va representar el 2007 la posada en funcionament del Consell Nacional de Lesbianes, Gais i Homes i Dones Bisexuals i Transsexuals, un consell nacional que, en desplegament de la llei del 2014, s'ha adequat i es va adequar per decret de govern, a la tardor-hivern de l'any passat –un dels compromisos que vaig agafar aquí i que s'ha actualitzat–, o el que va significar el 2014 la Llei per garantir els drets de lesbianes, gais, bisexuals, transgèneres i intersexuals i per erradicar l'homofòbia, la bifòbia, i la transfòbia. Crec que com a societat podem estar orgullosos d'haver sigut capdavanters, pioners a l'hora de fer front als drets i de fer front a la discriminació i de fer front a l'objectiu que ha de ser la igualtat de tracte. Per això també ahir es va presentar aquesta Llei d'igualtat de tracte i de no discriminació, que, més enllà de la retòrica que és habitual i que és legítima i lícita en el faristol del Parlament, va tenir unanimitat, no va tenir cap esmena a la totalitat i tots i totes –estic segur que tots i totes– són conscients de que necessitem desenvolupar-la ja, perquè és una passa més entorn d'assegurar els drets en tots els àmbits, també en l'àmbit LGTBI. I ho vaig dir ahir: la Llei d'igualtat de tracte i no discriminació és una llei paraigua i el que va permetre és complementar la Llei del 2014 per garantir els drets de lesbianes, gais, bisexuals, transgèneres i intersexuals. S'han de complementar. I aquí, fins i tot la llei del 2014 té una disposició transitòria que parla de com la regulació..., que s'ha d'aprofitar la regulació del reglament. I aquí hi ha un aspecte que és clau –que és clau–, que gran part..., perquè vostè em donava l'exemple de pujar a un segon pis... És un exemple que el conec, perquè és l'exemple..., perquè em vaig trobar amb una entitat, i és l'exemple que em va donar l'observatori. I jo els vaig dir, que jo soc molt honest en totes les reunions; dius: «S'han de complementar; no hem de patir. Ara, que hi hagi una persona amb un bat a la segona planta..., no estem parlant de règim sancionador de la llei, estem parlant de dret penal. I crec que n'hem de ser conscients. I aquí hi ha un dels elements. Per això és molt important el desplegament i tenim molt clar que hem de desplegar tots els règims sancionadors. Però els règims sancionadors el que ens han de permetre és desplegar la part administrativa. Hi ha una part, que és la penal, que és de dret penal. Hi ha una part, que és la laboral, on tenim la inspecció de treball. I segueix actuant i seguirà actuant. I crec que d'això n'hem de ser conscients. I per això ho hem de dir. I quan és penal és penal, perquè, a part, no ho podem convertir en administratiu. Una agressió física és penal. Un delicte d'odi, com els autobusos d'Hazte Oír..., són penals –són penals. Què ens va permetre la llei de 2014? Ser l'únic territori a l'Estat on, per la via administrativa, es va aturar, immobilitzar i sancionar l'autobús homòfob d'Hazte Oír. I ho vam ser. I és el que ens va permetre la llei del 2014. I és perfecte. Ara, quan hi ha una agressió física, és delicte d'odi, perquè, a part, és un col·lectiu, i aquí és on té sentit els delictes d'odi, en aquells col·lectius que estan en situació de desigualtat, de discriminació. I crec que és molt clar. I aquí ens hem de fer reflexionar. I ho dic sense cap tipus de ganes de... Hem de fer reflexionar i hem de reflexionar tots i totes en aquest hemicicle, quan hi han partits polítics, com Vox, que volen promoure una ley orgánica de protección a la familia natural. És que, és clar, són passes enrere; tot el que dèiem s'elimina de sobte. I és aquí on fem la reflexió, tots i totes, de quin és el paper dels acords que s'han de tenir amb una força que vol fer això. I s'ha de dir en veu alta. Perquè, si no, ho edulcorem; perquè, si no, fiquem cortines de fum davant del que veritablement són realitats discriminatòries que generen més desigualtat. A més desigualtat, més discriminació; a més discriminació, més desigualtat. Vostè m'ha parlat de diversos aspectes concrets. I sí que li volia donar resposta. I m'ha dit que no ha tingut tot el temps per poder plantejar-me altres aspectes que volen situar. En primer lloc, entorn de la coordinació amb Educació, el que existeix és un espai interdepartamental que el seu nom és el següent –i ho dic, perquè no...–: Pla interdepartamental per la no discriminació de persones LGTBI, que funciona, que ens està permetent avançar molt. I el que també li dic: el Departament d'Educació ha tirat endavant el protocol, com era responsabilitat. I en aquesta mateixa línia, el Departament d'Educació ofereix el desenvolupament de programes de formació i capacitació específica i permanent dels professionals de l'educació en matèria de convivència escolar i en els continguts que es treballen en aquest protocol; és a dir, la visualització de que el protocol no és útil si no hi ha formació, ho té molt clar el Departament d'Educació. De la mateixa manera que quan vostè m'ha preguntat sobre formació a professionals de l'Administració li haig de dir que hem format més de 2.637 professionals, en seixanta-nou sessions formatives, en polítiques LGTBI, per lluitar contra l'homofòbia, i en el dret d'intervenció del funcionariat de la Generalitat de Catalunya. I, en el desplegament dels SAIs –que és una de les apostes que estem fent com a departament, amb aproximadament una vuitantena de SAIs a tot el territori, per què?, perquè hem d'assegurar que els drets es territorialitzen, que hi ha capacitat de capil·laritat a l'hora de treballar entorn dels drets del col·lectiu LGTBI–, un dels aspectes clau és que a cada SAI es treballa amb Mossos d'Esquadra perquè hi hagi una persona de Mossos d'Esquadra al territori de referència en el SAI. I això crec que és positiu. I ja està. Podem discutir: el desplegament és més ràpid, més curt... Jo crec que un desplegament en què ja estem a la vora de vuitanta és un bon desplegament. I volem acabar-lo de situar perquè n'hi hagi a tot el territori, però ho tenim molt incorporat. És un element clau que hi hagi un referent del Cos de Mossos d'Esquadra en cada SAI [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] per defensar els drets de cada persona. I com que...
Conseller...
...tindré temps de rèplica, ja acabarem de respondre a la rèplica. Gràcies.
Molt bé. Gràcies, conseller. És el torn ara, de nou, per la diputada.
Conseller, antes de comentar..., de abordar la cuestión sanitaria que le he dicho antes, me gustaría comentarle: no me ha comentado nada de la garantía estadística, que es una de las..., que le he preguntado, y es muy necesario para poder diseñar las políticas tener datos. Y luego sobre el convenio con el Ministerio Fiscal y el poder judicial, que vamos tarde también; el informe sobre el impacto de la ley. En relación con el régimen sancionador. Es que no tenemos régimen sancionador. O sea, es que estamos discutiendo si tiene que ir por la Ley de igualdad de trato, por la Ley LGTBI, pero actualmente no tenemos régimen sancionador, no existe, vamos tarde. Y hay un borrador, porque se trabajó un borrador, pero es que al final ese decreto no se ha aprobado. Con relación a los Mossos, tiene que haber un mosso en cada comisaría, que pueda..., que tenga claro el itinerario que hay que seguir. El teléfono de atención especializada, también veinticuatro horas. El tema de la inserción laboral a personas trans. Y luego, bueno, el tema de la cuestión sanitaria. Hace unos meses preguntamos al Govern por las listas de espera para la realización de intervenciones quirúrgicas de reasignación sexual. La lista de espera es enorme, en comparación con las únicas quince intervenciones que se realizan al año. Si no entrase ni una persona más en la lista de espera, se tardarían ocho años en desahogarla. Y no solo se necesitan poner más recursos con relación a las reasignaciones sino también en el acompañamiento antes y después del tránsito. Y también aquellas personas transgénero que no opten por la reasignación necesitan acompañamiento, incluyendo a las personas de su entorno en caso de que fuese necesario. Y por supuesto acabar, y esto es muy importante, con la rivalidad que existe entre los centros del Institut Català de Salut, y el CatSalut que no está terminando de implementar el nuevo modelo de atención a las personas transgénero desde parámetros más respetuosos. Hay que unificar los dos registros y que haya una única lista de espera para las personas que solicitan una intervención. Y quien tiene que velar por ello es el órgano coordinador de políticas LGTBI, cosa que no está haciendo porque no existe tal y como fue diseñado en la ley. Y me alegra que haya sacado el tema de Vox porque ¿sabe cómo se combaten estos discursos? Trabajando. ¿Sabe lo que ha hecho Ciudadanos en Andalucía? Reclamar la Consejería de Igualdad para blindar las políticas. Y por primera vez, tras cuarenta años de democracia, la Consejería de Igualdad, gobernada por Ciudadanos, ha anunciado la creación del Consejo Andaluz LGTBI y una dirección general LGTBI, algo que las entidades llevaban reclamando durante mucho tiempo. Así es como se lucha por los derechos del colectivo, con hechos y no palabras. Ciudadanos siempre ha estado implicada en la concienciación, siempre ha estado al lado de las víctimas; por ejemplo, en el reciente ataque al centro LGTBI de Barcelona. Hemos demostrado con nuestro trabajo en las instituciones, en la colaboración con las entidades, nuestro compromiso por la libertad y la igualdad de las personas. Estamos comprometidos con esta ley y también con la introducción de nuevas medidas de justicia restaurativa, como, por ejemplo, la introducción de trabajos en la comunidad. Es un tema que nos gustaría que se abordase y que se pudiese hablar en esa mesa de trabajo que están reclamando las entidades. La pregunta que nos hacemos es si en el Govern hay voluntad política para desplegar todas estas cosas que le he detallado, porque evidentemente hacen falta recursos económicos, pero hay una parte que falta por desplegar que no va ligada a la financiación. El mismo Observatorio contra la Homofobia, en su comparecencia del pasado noviembre, denunciaba la falta de voluntad política. En la web del área LGTBI de su departament, en el apartado sobre acción de govern, no han publicado nada este año, y el año pasado solo publicaron una acción de su Gobierno. Exigimos al Govern de la Generalitat un compromiso real con los derechos LGTBI, que se tome en serio la ley, que se sienta orgulloso de ella y la impulse, que la implemente, que obligue a su aplicación y que sea consciente de que para que las personas LGTBI hagan efectivos sus derechos el Govern tiene que ser el primero en hacerlos cumplir, que no diga todo lo que va a hacer, sino que lo haga. Hay otro tema que tampoco se está abordando que es la asistencia jurídica. El artículo 29 obliga a que las administraciones públicas de Cataluña garanticen a las personas del colectivo LGTBI que padecen o se encuentran en riesgo de padecer cualquier tipo de violencia o discriminación el derecho a recibir de manera inmediata una protección integral, real y efectiva. No se está haciendo, no se está ofreciendo asistencia jurídica. Creo que todos podemos estar de acuerdo en que tenemos una ley de la que sentirnos orgullosos, pero si no se despliega correctamente es como si no la tuviéramos. Esta ley hay que creérsela y aprovechar todo su potencial. Y para ello necesitamos que dejen de decir que hacen cosas que no hacen y que en vez de decir lo que van a hacer lo hagan. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. És el torn, de nou, del conseller.
Gràcies, president. Conselleres, conseller, diputades, diputats... Me n'alegro molt de la seva implicació en la lluita LGTBI, de la seva implicació en la lluita contra la discriminació. I crec que la primera mostra de la seva implicació és que Ciutadans no hagi proposat Arcadi Espada com a conseller d'Igualtat a Andalusia, perquè l'hagués pogut proposar, perquè és un exemple d'una persona que dia rere dia incompleix qualsevol dret. I al final això també ho hem de recordar. [[Remor de veus.]] Igual que estic encantadíssim que hagin evolucionat...
Silenci.
...que hagin evolucionat i de les expressions entorn de que era forçar i generar tensions dir-li matrimoni a la unió entre dos homes, que deia el seu president el 2006..., ara en siguin uns ferms defensors. Crec que són bons senyals. Ara, jo els hi tornaré a recordar, a mi em preocuparia que Hazte Oír, amb tot el que representa, m'interpel·li com un dels garants per lluitar contra el feminisme –m'interpel·li. A mi em preocuparia. I aquesta reflexió els hi he dit i els hi seguiré dient, de bones maneres, amb paraules molt tranquil·les, els hi seguiré dient. A mi em preocuparia que Hazte Oír m'interpel·li. I a vostès els interpel·len com a aliats, i és així. A partir d'aquí, entorn de diverses preguntes que m'han fet sobre les actuacions del Departament de Salut en matèria de drets LGTBI i de les persones trans, el model d'atenció a la salut de les persones trans que impulsa el Departament de Salut, que té, i en què és absolutament pioner, va des d'aspectes –a vegades petites coses són molt importants– tan claus com el nom sentit a les targetes sanitàries, fins a aspectes tan potents com treballar en el programa de reassignació quirúrgica de sexe amb la participació de tres hospitals que són absolutament pioners en aquesta matèria, com són l'Hospital Germans Trias i Pujol, de Badalona; l'Hospital Clínic, de Barcelona, i l'Hospital Universitari de Bellvitge..., per nosaltres és un orgull. I treballar-ho mà a mà amb les persones trans. I això també s'està fent: la comissió de seguiment, on participen les persones trans, també els professionals, les societats científiques, els col·legis professionals, els tècnics del Departament de Salut... I ho tenim molt clar. I som absolutament pioners en aquest àmbit, i ho diem amb molt d'orgull, sent conscients de que continuem tenint reptes, està claríssim –està claríssim–, però és un bon exemple i crec que s'ha de situar. I crec que s'ha de poder explicar, perquè és clau entorn de la comissió interdepartamental i del treball que anem fent conjuntament. Jo li he explicat Educació, si vol li explico més elements, elements que hem anat situant. Li he explicat l'exercici que hem fet, que és una aposta claríssima, entorn de la capil·laritat i l'arrelament de les polítiques per a la igualtat de tracte, en lluita contra l'LGTBfòbia que hem fet amb el desplegament del SAIs. I crec que està claríssim, perquè, al final, aquest tipus de polítiques o es fan desplegades a tot el territori, o es fan en capil·laritat a tot el territori, o no tenen resposta. Li he explicat com ens coordinem amb el Cos de Mossos d'Esquadra entorn d'assegurar una referència. I jo també m'he reunit amb l'observatori i n'hem parlat. I compartim la preocupació, perquè això forma part d'això que hem parlat al principi –que a vostè li ha agradat que en parlés–, que és de com hem generat que acords que estaven molt tancats a la societat, algú els vulgui dividir; i això ve molt lligat a l'aparició de forces com Vox i a aquesta impunitat entorn de certs aspectes, que els teníem molt lligats com a societat. I ens preocupa, i ho hem discutit, i ens preocupen totes les incidències. Nosaltres tenim un control d'incidències a partir de tots els SAIs que tenim al territori. I estem treballant conjuntament amb l'observatori i conjuntament en un aspecte clau, que és un exemple de desplegament de la llei del 2014, que és el Consell Nacional LGTBI, que això també és desplegament i ho vam fer a la tardor. M'ho van demanar, jo ja ho tenia en el programa de govern i ho vam fer a la tardor i es va aprovar el decret. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] És un bon exemple. I tenim molts reptes, però crec que també...
Conseller...
...aquí –sí, president, ara acabo– el que és important és que des de qualsevol força política no deixem que aquells que posen en dubte elements claus d'acords...
Conseller, se li ha acabat el temps.
...–i hi ha molts aspectes en què tenim elements clau d'acord–, tinguin un paper polític. I aquí els demano que siguin més ferms...
Conseller...
...amb forces polítiques com Vox. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
La següent interpel·lació... Hem tocat el timbre per error, no en facin cas. [[Remor de veus i rialles.]] [[Interpel·lació al Govern sobre el vot electrònic a les eleccions sindicals a l'Administració de la Generalitat]] [[300-00104/12]] La següent interpel·lació al Govern és sobre el vot electrònic a les eleccions sindicals a l'Administració de la Generalitat. Formula la interpel·lació, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, la diputada senyora Gemma Geis.
Bon dia. Veig que les qüestions de vots..., la qüestió del vot, als diputats de Ciudadanos, no els interpel·la gaire. Bon dia a tots. President Torrent, conseller Puigneró, consellera Borràs, diputats, diputades, la secretària –l'Annabel Marcos–, el personal..., els companys de Personal d'Administració i Serveis de la Universitat de Girona, del Servei Informàtic, de Secretaria General, de Registre i Arxiu, d'Atenció als Estudiants, doncs, moltes gràcies també per acompanyar-me aquí, al Parlament, casa vostra. Des de Junts per Catalunya avui formulem aquesta interpel·lació al conseller Puigneró arran de la seva política d'impuls i foment del vot electrònic; una política de la qual estem absolutament a favor. Recentment ha tingut lloc la primera experiència pilot de vot electrònic a les eleccions sindicals de l'Administració de la Generalitat i els volia fer una sèrie de consideracions. La primera: diputats i diputades, saben quina és la institució més avançada en el vot electrònic? Les universitats catalanes. El vot electrònic és una realitat existent a les universitats catalanes. La primera votació va tenir lloc el 15 d'octubre de 2010 i, des de llavors, ja s'acumulen més de 588 processos electorals electrònics. Deixin-me explicar aquesta experiència, perquè ens marca el camí cap a la implementació del vot electrònic a les administracions, però també a totes les institucions del país. A les darreres eleccions al rectorat a la Universitat Pompeu Fabra i a la Universitat de Girona 2017 ja es va votar amb vot electrònic. El vot electrònic va permetre, a la Universitat de Girona, que votessin més de tretze mil persones el seu rector o rectora a través del mòbil, la tablet o el portàtil. Saben quin va ser l'efecte immediat? Un augment espectacular de la participació en un 40 per cent respecte a les eleccions 2013. El vot electrònic permet i va facilitar als professors, estudiants o qualsevol membre del PAS que estava fora de Girona o de la universitat votar a través d'una tablet, del mòbil..., i quin va ser el resultat? Doncs un rècord de participació estudiantil, no de la història de les universitats catalanes, sinó de la història de les universitats espanyoles. I això no va ser un atreviment de la Universitat de Girona, i molt menys del paper d'aquesta humil diputada, sinó gràcies a una persona que avui es mereix un reconeixement especial. I avui aquí al faristol m'agradaria reconèixer en Dani Cantalosella Font, que ens va deixar el passat mes d'agost [[l'oradora s'emociona]] , que formava part del PAS de l'UdG, responsable del vot electrònic i de l'administració electrònica. En Dani portava més de 216 processos electorals, conjuntament amb els companys que avui estan aquí. Moltes vegades, quan parlem del vot electrònic, veiem que molta gent en parla però hi ha pocs experts pràctics. En Dani, conjuntament amb el CSUC i l'Administració Oberta de Catalunya, havia fet avançar la universitat perquè no li feia por transformar i avançar cap a una universitat crítica, participativa i compromesa socialment. La seva vocació de servei públic, la seva responsabilitat, l'atenció als estudiants i no tenir mai un no per a ningú el van fer un referent. Per tant, avui, per tu. [[Aplaudiments.]] Però en quins altres països hi ha el vot electrònic? Doncs, fixin-se. El vot electrònic en el que consisteix és a emetre un vot electrònic des de qualsevol ordinador, tablet o mòbil, connectat a una xarxa d'internet amb una urna digital. I el vot electrònic ja és un paradigma en molts països, per exemple, a la República d'Estònia, i hi ha d'altres països, doncs, amb intensitat de l'ús del vot electrònic, per exemple, Brasil, és on l'ús del vot electrònic té una intensitat superior, i en altres països com Regne Unit, Itàlia, Holanda o Alemanya, també s'ha fet servir. Però quins aspectes positius té el vot electrònic i respecte a la qual cosa els demanem el seu capteniment? Un escrutini més ràpid i sense error, major accessibilitat per a les persones amb diversitat funcional, augment de la participació i facilitació del vot electrònic per a aquelles persones absents al territori, prevenció del frau electoral, disminució dels costos, sostenibilitat... I tot això, l'impuls del vot electrònic, forma part del programa de govern del president Torra i de l'acció política de la conselleria. I en concret li volia preguntar, amb relació a aquest impuls d'aquesta acció política, per la incorporació del vot electrònic en el Decret del règim electoral de les cambres de comerç a Catalunya i també perquè, recentment, aquesta setmana, que ha anunciat el decret que desenvoluparà el vot electrònic. Nosaltres defensem una república catalana on el progrés, la transformació, la participació, l'apoderament ciutadà i la qualitat democràtica siguin pilars essencials. A d'altres, en canvi, anomenats d'«esquerra, els fa por el vot electrònic. Així el Govern, el president Sánchez, el passat mes de gener de 2019, va intentar impugnar el decret de les cambres catalanes i fins i tot volia aprovar una ordre ministerial per evitar que a les cambres catalanes, de Catalunya, s'utilitzés el vot electrònic; suposo que per controlar..., o devia haver-hi alguns poders fàctics, que hi havia aquestes pressions. Per tant, nosaltres mirem cap al futur, amb totes les dificultats però amb ganes de transformar, de modificar, i no protegint els de sempre. El vot electrònic no ha de fer por a cap demòcrata. El vot electrònic és una oportunitat per a tots aquells que creguin en la democràcia i, per tant, vulguin la màxima participació. Ja vam veure a les eleccions del 27 de setembre el posicionament de la consellera Borràs, amb el Projecte de llei que garantia el vot electrònic dels catalans residents a l'estranger. Buscava garantir la participació de tots els catalans que es trobaven a l'estranger. I recordem que aquest projecte de llei va tornar a aprovar-se per part del Parlament de Catalunya el passat octubre. Ara més que mai tenim catalans i un govern a l'exili, sense cap ordre judicial i que, com la resta, han de poder exercir els seus drets civils i polítics també en aquest Parlament. Des de l'1 d'octubre algú encara dubta de la necessitat de fer prevaler el dret fonamental a l'exercici de sufragi actiu enfront de la repressió i la por de la democràcia? Els que volem una república catalana on la participació, la democràcia, la igualtat d'oportunitats, el progrés i la transformació siguin pilars bàsics no ens podem girar d'esquena al futur. El vot electrònic és progrés, el vot electrònic és futur. I el vot electrònic entronca amb els valors republicans que defensem. La tecnologia no com un mitjà, sinó com un instrument; un instrument a favor de la participació i la qualitat democràtica. Les cambres de comerç, el pla pilot a les eleccions sindicals..., i creiem, conseller, que cal continuar avançant en aquest camí sense por i sense pressions. Per això li preguntem quins són els propers passos en la implementació del vot electrònic, així com el projecte que vostè ha anunciat, perquè tantes vegades riuen, però nosaltres tantes vegades defensem, la república també ha de ser digital i, per tant, el vot també ha de ser digital. Moltes gràcies, conseller. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Per respondre, té la paraula el conseller de Polítiques Digitals i Administració Pública, el senyor Jordi Puigneró.
President, diputats, diputades, molt bon dia a totes i a tots. Diputada Geis, gràcies per la seva intervenció. Mirin, el Fòrum Econòmic Mundial, en un recent informe, diu que la humanitat s'enfronta, en els propers anys, a tres grans reptes: un és el repte migratori, l'altre és el canvi climàtic i l'altre és la revolució digital que estem vivint i, per tant, com l'afrontem. En aquest sentit, el Govern de Catalunya, amb la creació de la nova conselleria de Polítiques Digitals, té molt clar com fer front a aquest repte digital. I, per això, vam aprovar en el pla de govern cinc grans eixos d'actuació: el primer d'ells relatiu a l'accés universal, a l'accés a les infraestructures digitals per part de tots els ciutadans, visquin allà on visquin; el segon eix, avançar cap a una ciutadania més digital, apoderada, formada, amb drets i deures digitals, és en aquest eix precisament on cap el projecte de vot electrònic; però també cap a un país més cibersegur, un país, doncs, on estigui garantida per part de les persones, les empreses i les institucions la ciberseguretat en el que fa referència a l'accés a les infraestructures; una administració digital, i la innovació digital com a motor de la nova economia. És precisament en l'àmbit de l'apoderament digital de les persones on creiem que estem desenvolupant, en aquest cas, les polítiques relatives al vot electrònic. I per què? Doncs, perquè internet està transformant-ho tot. Ja ha transformat la societat, o l'està transformant, està transformant la indústria, està transformant els serveis i pensem que el proper que transformarà serà la governança de la democràcia. Això, en paraules..., que s'entengui què vol dir, vol dir que si fins ara sobretot hem governat per als ciutadans, a partir d'ara també ho hem de fer, hem de governar amb els ciutadans. I el vot electrònic i les eines de capacitació digital, les eines d'apoderament digital passen a ser imprescindibles per assolir aquest objectiu. Fins ara internet ens servia per informar-nos, per consumir, per comprar, per moure'ns, també hem de començar a pensar a utilitzar internet per votar, que és una de les essències de la nostra democràcia. L'Administració ja incorpora les TIC en molts processos; els incorpora en els processos d'informació, de comunicació, en procediments administratius, els incorpora també en la presa de decisions... De fet, el Govern té una llei aprovada, la Llei de la Presidència de la Generalitat i del Govern, la Llei 13/2008 –per tant, de ja fa alguns anys–, que diu exactament això, diu: «El Govern i els òrgans de suport i assistència al Govern poden utilitzar, per al compliment de llurs funcions, xarxes de comunicacions o qualsevol altre mitjà telemàtic, sempre que s'hagin establert mecanismes que permetin garantir la identitat de les persones que emeten i reben les comunicacions, permetin garantir l'autenticitat dels missatges, les informacions i les manifestacions transmesos tant verbalment com per escrit –article 35, sobre mitjans telemàtics. Per tant, el vot electrònic ja està esdevenint una realitat en molts àmbits. La diputada Geis ha fet esment de com les universitats ens porten alguns anys d'avantatge i com haurien de ser l'exemple a seguir per part de l'Administració i de la societat en general. Però és que a països com Estònia, on fa quinze dies el 47 per cent de la població va votar utilitzant aquest mecanisme, o l'intent que vam intentar fer des d'aquest Parlament l'any 2016, intentant proveir d'aquest instrument els catalans que viuen a l'estranger, perquè puguin emetre, doncs, el seu vot amb total garanties, no va ser finalment possible, però ja estem treballant en aquest objectiu per tal de que en aquesta legislatura es pugui implementar. Mireu, aquest departament treballa per impulsar la cultura del vot electrònic a tot arreu. Perquè no és un problema de maduresa tecnològica, no és un problema tecnològic, és un problema, en tot cas, de cultura del vot electrònic i de confiança en el vot electrònic. I, per tant, per poder treballar això, per poder treballar això conjuntament amb la societat, cal començar a fer passes, passes en tots els àmbits, per molt petites que puguin semblar, per generar aquesta confiança en els diferents actors i en la societat en general. Si sempre diem que anar en bicicleta s'aprèn pedalant, doncs, a votar electrònicament se n'aprendrà votant electrònicament. I, per tant, hem de possible que a tot arreu on puguem iniciar projectes de vot electrònic ho fem possible i que no hi hagi stoppers, que no hi hagi àmbits en concret on algú posi o pugui posar pegues, amb altres objectius que considero que no serien, en tot cas, legítims per a la societat que volem construir del segle XXI. Mireu, el vot electrònic afavoreix, com molt bé s'ha dit, la participació; afavoreix també la possibilitat que les persones amb mobilitat reduïda o també amb un cert nivell de discapacitat, doncs, puguin accedir de forma més fàcil al vot electrònic. És més barat: els costos..., nosaltres vam fer un càlcul, en el cas de les eleccions a l'Administració de la Generalitat, que podrien suposar un estalvi d'1,5 milions d'euros a l'Administració; per tant, estem també parlant d'estalvis importants. També pel que fa a les hores que han de destinar les persones que han d'estar a les meses i que, per tant, són treballadors que, el dia en què es produeix l'elecció, no exerceixen la seva feina al seu lloc de treball, calculat en més de vint mil hores; per tant, estem també parlant, eh?, d'estalvis de costos en aquest sentit. La prova pilot que vam impulsar ara fa un mes ha estat pionera a l'Administració. Es va fer una prova en una taula amb 250 electors. He de dir que es va fer una enquesta de satisfacció per part de la gent que va anar a votar, i ha estat absolutament favorable: 94,6 per cent van dir que havia sigut fàcil o molt fàcil, doncs, exercir el seu vot; 91,3 per cent ho recomana en futures eleccions sindicals de l'Administració de la Generalitat. En definitiva, ho impulsem a l'Administració; ara també en les cambres estem, doncs, treballant també perquè sigui efectiu el vot electrònic en eleccions a cambres. Estem tirant endavant un decret, que aprovarem ben aviat, per part del Govern per tal d'instituir, eh?, el vot electrònic en les eleccions sindicals de la Generalitat en el si de l'Administració. En definitiva, habilitar el vot electrònic és també una garantia, com ha dit molt bé la diputada, per als drets polítics, i especialment al nostre país. Ho dic perquè aquest país té experiència, des d'Enric Prat de la Riba fins al president Torra, de..., molts dels seus presidents han viscut una repressió per part de l'Estat i han estat obligats a viure a l'exili i, per tant, a no poder exercir els seus drets polítics, com també diputats avui d'aquesta cambra. I per tant... Ho vam veure també en la investidura fallida, el 30 de gener de 2018, on el president Puigdemont no va poder utilitzar mitjans telemàtics, doncs, per exercir el que hauria estat, doncs, una investidura del segle XXI. Per tant, el Govern farà la feina, però jo, diputada, president del Parlament, els emplaço també a tots els diputats a treballar per fer també d'aquest Parlament un parlament del segle XXI, on els mitjans telemàtics estiguin a l'abast de tots els seus diputats, i, per tant, també que garantim una democràcia del segle XXI, en el que ha de ser l'ús d'internet i en el que ha de ser l'ús d'aquests mitjans. Moltes gràcies, i molt bon dia. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. És el torn de nou per a la diputada.
Bé, conseller, gràcies també per la seva exposició. A nosaltres ens tindrà al costat en la defensa d'aquesta democràcia del segle XXI. Vostè feia referència als stoppers; els stoppers ens els trobem a molts llocs, els stoppers són aquells que frenen el progrés, que tenen por a la transformació, que cedeixen a les pressions, i, per tant, hem d'intentar entre tots evitar de tenir stoppers, per tal de garantir també aquests drets civils. Vostè feia referència també a la ciberseguretat; m'ha recordat, no?, com la Llei de ciberseguretat, que va ser aprovada per una àmplia unanimitat, no només pels partits independentistes, sinó per altres en aquest Parlament, va ser impugnada i suspesa pel Tribunal Constitucional, que ara va aixecar la suspensió, a excepció de l'article 2, que precisament és el que establia les competències en matèria de ciberseguretat a Catalunya i donava autonomia, mentre veiem el Govern espanyol preocupat per la ciberseguretat... Per tant, hem de treballar, és un dels reptes, no? Quan vostè també feia referència a aquesta governança, vostè ha parlat de dos conceptes de confiança, no?: hem de treballar la confiança en la implementació del vot electrònic. I crec que aquesta confiança del vot electrònic també s'ha d'implementar des del Parlament de Catalunya, no?, hem de donar aquest missatge a la societat, perquè, si nosaltres no som capaços d'implementar aquesta transformació, doncs, és un missatge que no arriba a la societat. Jo no tenia previst intervenir ara, però com que vostè m'ha interpel·lat, doncs, efectivament, teníem una llei de Presidència de la Generalitat que en el seu article 35 estableix els mitjans electrònics, com vostè hi feia referència. Nosaltres ara estem modificant el Reglament del Parlament de Catalunya. I entenc també, com vostè ha dit, doncs, que la situació de repressió..., aviat farà un any de la investidura, no?, de la fallida investidura del conseller Turull, i vam veure, doncs, com a aquests diputats els posaven a la presó una altra vegada, i, per tant, tenim diputats i diputades a l'exili i a la presó, que hem de garantir els seus drets civils i polítics, perquè és el més important, i sobretot perquè tenen al darrere un munt d'urnes, d'aquestes no digitals encara, però plenes de vots. Per tant, nosaltres hem de vetllar –i en aquest sentit em faig seva la demanda, no?, i la interpel·lació– per tal d'incorporar en el Reglament del Parlament i d'incorporar en aquesta cambra també el vot electrònic, sobretot per garantir els drets civils i polítics, perquè no podem generar confiança a la resta de la societat si des d'aquí no la practiquem. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. És el torn... [[El conseller de Polítiques Digitals i Administració Pública renuncia a fer ús de la paraula.]] Molt bé. [[Informe del Síndic de Greuges al Parlament corresponent al 2018]] [[360-00013/12]] Doncs seguim amb l'ordre del dia. Toca ara el punt quart, que és la presentació de l'Informe del Síndic de Greuges al Parlament corresponent a l'exercici, a l'any 2018. Abans d'iniciar aquest punt em plau saludar, en nom de la cambra, el síndic de greuges i tot el seu equip que avui són presents i convidar el síndic que pugui fer la presentació d'aquest informe anual del 2018.
President, diputades, diputats, conseller..., i m'agradaria també saludar els síndics locals i universitaris presents en aquesta sessió. Com vostès saben, d'acord amb la llei, cal presentar per part de la institució Síndic de Greuges, cada any, un informe anual que reculli totes les activitats que s'han treballat a la institució i, òbviament, amb uns mandats específics sobre la temàtica de gènere, sobre la presència territorial, sobre el compliment de resolucions, però sense cap afany d'incloure tots els temes que hem treballat durant el 2018 i, per tant, amb un criteri de la institució de selecció del que considerem més important durant l'any 2018. Saben que en un any també, i per obligació legal, per mandat d'aquest Parlament, presentem també l'Informe sobre els drets dels infants a Catalunya, d'acord amb la Convenció internacional dels drets dels infants; presentem l'Informe del Mecanisme Català de Prevenció de la Tortura i maltractaments, i l'Informe d'avaluació del compliment de la Llei d'accés a la informació i transparència, tots tres amb caràcter anual i per mandat d'aquest Parlament. Afegim-hi la competència que ens varen donar vostès sobre la Llei dels drets LGTBI, que ara comencen de nou a modular, i la de la igualtat de gènere. Les dades del 2018 confirmen que hi ha una consolidació del grau de coneixement de la institució i de l'ús d'aquesta per part de les persones de tota condició, origen, llengua, edat, a Catalunya. Si van sumant totes les dades que tenen en el capítol segon, s'aproximaran a les cinquanta mil persones, i poden anar-ho desglossant segons el nombre de queixes noves, el nombre de queixes tramitades, les temàtiques tractades, on hi ha més motivació o més preocupació sobre queixes presentades al síndic, subratllant com any rere any, els darrers..., que les polítiques socials són les que més agrupen queixes presentades al síndic i torna a pujar l'índex d'aquestes. Encara amb estadístiques, tenen el repartiment territorial de la procedència de les queixes i quelcom que estimem molt: la presència sovintejada de la institució arreu del territori. Són vora cent quaranta vegades que en diversos barris i poblacions de Catalunya hi ha hagut, durant una bona estona de dies, presència dels treballadors i treballadores del síndic, amb afany de rebre consultes i recollir queixes de tot ordre. Val a dir que en aquest sentit, en aquests moments, més del 50 per cent de les queixes d'aquest informe tenen atribució a l'Administració local. De les tramitades, en són vora vuit mil, però en general hi ha un creixement de la presència local en el treball del síndic. També com a nota destacada de l'informe i subratllada en les previsions del mateix Parlament, de nou la qüestió de gènere s'inclina d'una forma bastant paral·lela amb el volum global de queixes, sent les polítiques socials les que més originen queixes presentades per part de dones al Síndic de Greuges. Tenim un grau d'acceptació total del 72 per cent de les resolucions, parcial d'un 25 per cent; per tant, només hi ha un 2,4 per cent de resolucions que són rebutjades per administracions o per empreses, tenint en compte que el síndic no fa resolucions vinculants, que les seves resolucions no són vinculants. O sigui, estem parlant d'un grau d'acceptació i de compliment purament i simplement pel treball rigorós, l'argumentació de les solucions i la seva proposta, que té una doble vessant: de pedagogia dels drets i deures en tant que rebutgem aquelles en què considerem que no hi ha motiu per la queixa, però també de pedagogia i millora dels serveis administratius en la mesura que les administracions fan seves les recomanacions que pugui anar presentant el síndic. Els hem dit en anys anteriors que hi ha el mecanisme d'anàlisi del compliment de les resolucions presentades uns mesos després d'haver-les presentat, i ens donaria unes xifres molt similars a les que acabo de citar quant a acceptació. Per tant, anem limitant, reduint molt lo que abans se'n deia «el bumerang, que quelcom acceptat al cap d'un temps tornava de nou al síndic perquè no s'havia realitzat. Val la pena que tinguin en compte que durant l'any 2018 hi ha hagut un reguitzell d'informes, que no són anuals, però sobre temes monogràfics, com són: «El dret a l'habitatge: qüestions urgents, les «Bases per a una auditoria del projecte Castor, l'Informe sobre la universalització de l'assistència sanitària, «La vulneració de drets fonamentals i llibertats públiques i la reacció penal a l'1 d'octubre i l'aplicació de l'article 155, «L'augment de conflictes en matèria ambiental i urbanística a Catalunya, «La situació dels infants migrants sense referents familiars a Catalunya i «La sindicatura municipal com a ombudsman independent: la situació a Catalunya. Tots aquests informes caldria afegir-los a les nostres consideracions, en les quatre que presentem anualment al Parlament. I aprofito per dir una altra vegada que seria bo que algun dia el Parlament es plantegés que alguns d'aquells altres tres informes anuals que es veuen en comissió tinguessin una instància posterior en el plenari del Parlament. Val la pena tenir en compte que tot això forma el gruix de temes que nosaltres els portem a la seva consideració durant tot l'any. Saben que publiquem d'una forma molt ràpida les resolucions i informes al web del síndic; fins i tot el del Mecanisme de Prevenció de la Tortura ja no espera a que a final d'any el consell assessor aprovi tots els informes, sinó que ja informem d'immediat les autoritats afectades perquè puguin rectificar allò que considerem que és erroni. Però vostès, com a parlamentàries i com a parlamentaris, tenen tot això durant tot l'any per fer-ho servir, i aprofito per felicitar tots els grups parlamentaris per l'ús que estan fent de tots els materials que el síndic humilment posa a la seva disposició. Això ens permet fer quelcom que fa molta falta fer en aquest país, que es diu política. Com diria Eiximenis a Lo Crestià, en el capítol de «Lo regiment de la cosa pública, vostès són els primers protagonistes de lo regiment de la cosa pública, de la res publica, però facin de protagonistes, entrin en aquestes matèries, que són les que estan segurament mancades de polítiques públiques. I això ens toca a nosaltres, dir-ho, també, quan creiem que no hi han polítiques públiques. Però toca a aquesta institució, abans que a cap altra, debatre i discutir les línies de polítiques públiques. Per tant, perdonin que els hi digui de la mà d'Eiximenis: mereixen i mereixem tots fer política, com ens ensenya aquell savi de fa més de cinc-cents anys a casa nostra. Veuran que en l'informe hi han polítiques molt punyents, temes angoixants, com pot ser tot l'apartat que he dit abans de polítiques socials, persones que s'han trobat amb risc d'exclusió social i que entren en una mena de cercle viciós, passant per diverses fases, totes elles de polítiques públiques, que poden implicar el desnonament, la manca de transferència social o de renda garantida, el tall de subministrament, amb lo que volem atacar amb les polítiques davant de la pobresa energètica. O sigui, tot un conjunt de matèries que semblen disperses al síndic arriben concentrades en unitats familiars precises: les més necessitades de polítiques públiques al nostre país. Són freqüents denegacions o no resolució de renda garantida, que han derivat en pobresa energètica o en desnonaments, i encara són freqüents o hi han casos més dramàtics quan entremig hi han infants a càrrec, a unitats que, al damunt, han d'atendre necessitats d'infants. I, per tant, caldria una aposta molt més ferma –després m'hi referiré–, amb reptes fonamentals, per intentar remuntar aquesta situació. Val a dir que en aquest sentit l'habitatge d'emergència social és quelcom d'extrema necessitat. Jo fa dos anys els deia que estàvem intentant que no hi haguessin llistes d'espera a l'habitatge, i ara estem parlant de llistes, i d'ajuntaments molt poderosos, fins i tot el més poderós, que desborden l'any d'espera. I evidentment que es munten solucions alternatives a l'entretemps, però ens trobem que avui va creixent el nombre de demandes d'habitatges públics i de protecció a un ritme molt superior del que pugui preveure la mateixa Administració amb el que arriba a proveir. També els cridem l'atenció, el 18, sobre les queixes que rebem amb la renda garantida, ja sigui per denegació, per manca de resposta, sobretot per manca d'informació i per demores importants en el desplegament reglamentari d'allò que hauria de servir per fer d'aquesta renda un autèntic instrument d'equitat i d'avenç en temes socials. Caldria clarificar molt més les competències i saber adreçar i informar millor la ciutadania. S'ha complert dissortadament la previsió que els feia l'any passat sobre el bo social. Teníem una llei a Catalunya molt avançada al respecte; en part va ser duta al Constitucional; va sortir el bo social a nivell d'estat, i sovint trobem un autèntic galimaties que fa molt difícil resoldre de forma fàcil un problema tan important com aquest. Deixem-nos de la història dels noms i de qui es pot atribuir cada política; sí que s'afegeix a la problemàtica una complexificació que abans no existia. Val a dir encara en aquest apartat que hem detectat, el 18, queixes davant de pràctiques abusives de gestió de cobrament de deutes de subministrament bàsic, de venda de paquets de deute a empreses abusives, que, a través de pràctiques de tota mena, anaven a buscar el seu benefici a partir del cobrament de quelcom que pertany a un dret bàsic elemental sobre el qual vostès tenen informes monogràfics del síndic que van ser presentats molt seguint l'estructura que dona Nacions Unides a aquestes qüestions. Val la pena tenir en compte matèries que desborden ja l'àmbit dels drets socials, directament, malgrat que són socials, com són els diversos apartats de l'educació –després m'hi referiré, a partir de la signatura del Pacte contra la segregació, fa molt pocs dies–, o el tema dels serveis públics de salut quant a les llistes d'espera i quant al nivell retributiu. Però hi ha un tema que per molts o per alguns potser no és social, i pel síndic ho és plenament, social: tornem a viure agressions especulatives i insolidàries al nostre territori, i el territori és un bé que s'ha de preservar per generacions. I no s'hi val que l'Administració caigui a la trampa de dir: «Com que hi han plans, ni que siguin dels setanta, s'han de respectar i endavant. Enlloc està escrit, això. Hi ha molts moments i molts instruments per desglossar aquests plans i per evitar la seva aplicació si d'aquesta se'n pot deduir una agressió irreversible al territori. I, com els dèiem en l'informe monogràfic i diem en l'informe anual, per què no canviem la concepció? No siguem especialment i principalment vigilants que tot lo que ens presenten compleixi amb les normatives que tenim. Primer, que allò que ens vulguin presentar vagi en favor de l'interès general, es justifiqui que cal, i que, per tant, és una necessitat no per a l'inversor, és una necessitat que pot afegir increment de riquesa a la societat en general, i després veurem a partir de quines passes es pot tirar endavant. És el que estan fent els països més avançats, amb els quals el síndic els convida a comparar-se. I això està passant a la costa, torna a passar a la costa, de forma ignominiosa, però està passant també a alta muntanya, i està passant a diversos indrets de Catalunya on pugui haver-hi expectativa d'allò que és tan fàcil, la inversió en pedra, que a la mitjana o a la llarga havien de donar rendibilitats que no té qualsevol altre esforç econòmic de desenvolupament que pugui ser aplicat en altres àrees de l'economia. Molt connectat amb això, insistiríem en les deficiències que anem arrossegant per diversos motius i diverses administracions, tal com es contempla també en l'informe del 18, en mobilitat, en temes que afecten les rodalies i en temes que afecten la contaminació, i estic sent telegràfic, malgrat que, com els vaig dir a la comissió, els anuncio la imminent presentació d'un informe monogràfic sobre la contaminació. Encara en aquest repàs del 18 i, ho repeteixo, fent una selecció dels informes i de matèries que hem treballat, els crido l'atenció sobre l'Informe sobre les llibertats i els drets, el del 2018, l'informe que parla de les il·legalitats comeses en aquest Parlament, que parla de la desproporció penal aplicada sobre dirigents socials i polítics de Catalunya i que parla de la deformació de l'article 155 quan va ser aplicat. Fa tres dies jo era a Estrasburg, treballant amb les institucions del Consell d'Europa, el garant del text més sòlid que hi ha en el planeta en drets humans, el Conveni de drets humans d'Europa, i amb les diverses autoritats, des de la Comissaria Europea de Drets fins a la presidenta de l'Assemblea Parlamentària d'Europa, la senyora Maury, constatant que les definicions europees aplicables a casa nostra són la de l'existència de presos polítics i la de l'existència d'un sistema de trasllats d'aquests presos que no s'adiuen amb lo que acaba d'aprovar fa molt poc la mateixa Assemblea Parlamentària i en el camí de mocions que estan parlant de com s'ha d'impedir l'engarjolament de parlamentaris per raons d'expressar opinions polítiques. Ho tenen tot al seu abast, si volen, al mateix web i documentació que treballa el Síndic de Greuges. A més d'aquestes activitats, els crido l'atenció sobre la presència en relacions amb altres síndics, començant pels locals. Vostès saben que el síndic té convenis amb molts ajuntaments de Catalunya per establir directament una relació de supervisió dels drets a nivell local i té uns convenis d'acord amb les poblacions on hi han síndics locals per treballar conjuntament. Vull avançar-los que, fruit d'aquest treball, d'aquí poc signarem amb Cornellà un nou conveni que serà un gran pas endavant per la millora d'aquestes relacions entre síndics locals i síndic de Catalunya. El mateix els diria en el treball que fem constantment amb els síndics universitaris, donat que totes les nostres universitats disposen de síndics. I també el que fem amb altres síndics de comunitats autònomes i amb el mateix Defensor del Pueblo de España. Tenen en l'informe les nostres relacions a escala de la xarxa de defensors de drets dels infants a nivell europeu, de la xarxa que vàrem crear amb britànics, francesos i belgues defensors d'energia, de la xarxa de comissionats per a temes lingüístics, i especialment de l'Institut Mundial de l'Ombudsman, en el qual tinc per segona vegada, per vot secret universal, l'honor de ser escollit president de tots els d'Europa. I d'aquí les nostres relacions amb els diversos organismes que toquen drets, com el Comissionat d'Europa en Drets, com l'Agència Europea de Drets Fonamentals, com la Defensora del Poble Europeu o com el que els acabo de citar, el Consell d'Europa. Com una activitat que nosaltres veiem amb molt i molt d'interès, els anuncio –ho saben els diputats i diputades de la comissió– que ja disposem d'un esborrany de pla de drets humans de Catalunya. Seguint el protocol de Nacions Unides, en vàrem crear l'estructura –en varen ser vostès informats–; vàrem rebre l'encàrrec d'un govern de Catalunya per fer aquest pla seguint el protocol; des del consell assessor on participen les organitzacions més importants del país en defensa de drets humans, s'ha elaborat aquest catàleg, i des del mes de gener endavant s'estan fent àgores, àmbits concrets territorials, sectorials i socials de discussió sobre aquests vint-i-set, possiblement ja vint-i-vuit, drets que podrien significar, al final de tot aquest debat, una aportació al Parlament de Catalunya –i, esperem, després, al mateix Govern– per elaborar les polítiques públiques que desenvolupessin aquest pla de drets de Catalunya. A l'informe del 2018 els plantegem una llista de reptes de futur d'enorme importància. Podria ser més llarga, segur –torno a referir-me al pla de drets que acabo de citar–, però en aquest discurs d'avui m'agradaria només assenyalar algunes matèries. Catalunya té un gran repte de posar-se al dia en el que és l'obsolescència de les inversions en salut. La salut, arreu del món, va a un ritme acceleradíssim d'equipaments i de nous instruments, que demana una inversió molt més elevada de la que estem fent. Això potser avui no es nota, però en cinc anys, si no hem començat a tancar aquest retard, es notarà clamorosament. Un repte immens que té la salut pública a Catalunya. Disposem, en termes generals, d'un gran sistema públic de salut, però que, a banda del tema de les llistes d'espera, del nivell retributiu que els he citat abans, aquest és d'enorme transcendència. Ens trobem també l'atenció en el repte de la segregació. Convido els parlamentaris que no ho han fet que s'afegeixin al pacte que hem elaborat contra la segregació escolar, que és el gran tema de les escoles a Catalunya, per no dir l'únic i el més important, de molt. Ja hi han allà desenes i desenes de mesures, que evidentment no s'aplicaran demà però que amb calendari i amb perspectiva es poden anar desmantellant i aplicant i poden significar començar a revertir aquell altíssim percentatge de segregació a les nostres escoles. La prova la tenen en tots els colors partidaris d'aquells ajuntaments, començant per en Codina, a Vic, que fa moltíssims anys que varen començar a practicar polítiques de combat a la segregació. Es pot anar minvant aquesta segregació i es pot anar apuntant a un horitzó –si volen vostès, utòpic, però que és a l'horitzó– d'igualtat d'oportunitats de tots els nois i noies de Catalunya pel dret a l'educació. El gran repte, que també ens ha arribat a casa nostra de la mà de la gent jove amb una nova onada, de ser més seriosos sobre el que pot significar el canvi climàtic; que, de veritat, els ensurts potser els veiem molt llunyans, com el que s'està produint avui a Moçambic d'una manera brutal, però que és un fet i que demanaria segur que molta més consciència, disposició, inversions i polítiques públiques per part –torno a Eiximenis– dels que hem de regir la res publica. Però hi ha un repte que vam dur al president de la Generalitat demanant-li un gran pacte nacional, que és la xenofòbia. M'han sentit dir molts de vostès la frase aquella, tan bonica, del savi valencià Joan Fuster: «Tots som una mica moros, xuetes i cristians. Jo hi afegeixo: i el que no s'ho cregui, que s'ho faci mirar. Som barreja. Com diu Vázquez Montalbán en aquella esplèndida poesia, Praga, somos mestizaje, i després continua en català com es fa aquest mestissatge. No podem donar el més mínim espai a la xenofòbia. No em vull referir a cap població ni situació en concret, perquè no es tracta de demonitzar a ningú. Com poden veure si treuen el cap per la finestra cap a Europa, és un problema, a diversos llocs d'Europa, molt preocupant. Em demanava la presidenta Maury, de l'Assemblea Parlamentària, què significava alguna opció política partidària que avui només té representació a Andalusia, alarmada pel que això pogués significar. I jo, en comptes de contestar-li a això, li contestava la preocupació que tenia com a síndic que a Catalunya hi hagués el més mínim terreny o base perquè entrés la xenofòbia. Mirin vostès com constantment els països europeus van de la mà del nou hate; «en sèrio del nou hate, eh?, no ho fem servir com un instrument entre nosaltres. Sap a què es refereixen a Europa amb el hate? Es refereixen a l'LGBT youth –a la gent LGTBI joves–, Muslims –musulmans–, women –dones– and immigrants: the top four targets of hate online –els tres objectius a dalt de tot del que és l'odi. Li proposava al president i li proposo en aquest Parlament que com més aviat millor s'elabori un pacte de compromisos reals, amb mesures concretes de combat frontal a qualsevol brot de xenofòbia, vagi encaputxada o no, malgrat que fa por quan hi va, encaputxada; a qualsevol brot de xenofòbia: per cultura, per història, per formació a la societat i per alerta. No estem vacunats contra això. I, per tant, cal pedagogia, però calen polítiques públiques al respecte. Vull acabar aquesta intervenció amb un agraïment a tota la gent que ha col·laborat des del Parlament, ho torno a dir, de tots els grups parlamentaris, des de les diverses dependències del Govern que han estat amb diàleg amb nosaltres, amb interlocució, amb intercanvi de polítiques per solucionar problemes concrets; podria citar el mateix conseller d'Interior, quan el síndic va agafar de ple la temàtica agreujant dels bombers a Catalunya. Voldríem agrair a tots els mitjans que ens han ajudat va difondre això i que continuem comptant amb ells per fer extensió d'aquestes matèries, i si és possible, amb un escalat de qüestions sobre la imminència d'afectació a drets, que pot anar molt allunyat del que pot semblar allò que vengui més. A tots els ens socials i territorials que han col·laborat amb el síndic en l'elaboració dels diversos informes, com els que avui culminem en aquest Parlament en aquesta qüestió. I voldria dir-los que en aquest sentit jo em sento molt protagonista d'aquella cançó, «Animal d'esperances i memòria: «Animal d'esperances i memòria / No he volgut ser humà d'altra manera, / no he volgut ignorar i resignar-me / A ser, poc més poc menys, com una fera. / Límits, conec molt bé tants i tants límits. / I visc pugnant contra aquests límits. Límits. / Sol i acompanyat provo de ser útil / Amb cançons d'amor, amb cançons de lluita. Són paraules d'en Raimon que jo faig absolutament meves. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, síndic de greuges. Ara per fixar la posició tenen la paraula els grups, i en primer lloc, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Carlos Carrizosa.
Gracias, señor presidente. Señoras y señores diputados..., señor síndic de greuges en funciones, lleva usted veintiún días en funciones. Le hemos pedido ya en su comparecencia ante la comisión que dimita, por favor. Dimita ya, señor síndic, ahórrenos más vergüenza y más disgustos en su institución. No se aproveche más del bloqueo político al que tenemos sometido este Parlament en estas épocas de enfrentamiento político. Mire, vamos a empezar por la actualidad, por la actualidad más rabiosa, por la ocupación del espacio público, por la novedad de la controversia de la junta electoral con el president de la Generalitat y su mágica intervención, su advenimiento desde el oráculo para poner paz en este tema. Mire, señor síndic, yo le acuso de blanquear al señor Torra, de ayudarle, de urdir con él un plan para permitirle una salida medio honrosa con sus adeptos, con los del lazo amarillo. Usted se ha prestado, ha vuelto a someter a la sindicatura de greuges a los intereses del procés y del Govern de la Generalitat de Catalunya. Vergonzosamente se ha puesto, se ha vuelto a poner otra vez al servicio del procés. La posición que usted ha tenido con respecto a la polémica de los lazos amarillos –polémica que han creado ustedes, porque el derecho está muy claro, y así lo han dicho en reiteradas ocasiones tanto el Tribunal Superior de Justicia como la Junta Electoral o como el Defensor del Pueblo de toda España–, mire, su postura es vergonzosa. Es que estamos en época electoral, cierto; pero no solo en época electoral se debe respetar la neutralidad de las instituciones, señor síndic, ¡no solamente en época electoral! ¿Dónde está el razonamiento para decir «ahora sí y «ahora no?, «¿ahora un poquito, vulnero un poquito la neutralidad de las instituciones, o la vulnero mucho? Mucho no se puede en época electoral. ¿Y un poquito, señor síndic, un poquito sí se puede? ¿Le parece a usted que sí que se puede vulnerar la neutralidad en los edificios públicos, tenerlos como si fueran las sedes de Esquerra Republicana y de Junts per Catalunya, los edificios que son de todos y que pagamos entre todos, sean edificios de la Generalitat o sean edificios del ayuntamiento? ¿Sí que se puede vulnerar la neutralidad un poquito, señor síndic? Es una vergüenza. Usted va en contra de los estados de derecho democráticos. Es que además usted ha dejado que el Gobierno dijese: «Bueno, haremos lo que diga el síndic. ¡Si usted ya se lo había dicho! El miércoles ya les había dicho: «Bah, sí, hacemos esto, hacemos lo otro..., ya había urdido el plan, ya le ha ayudado. Es una vergüenza su posición con todo esto que afecta a una de las cuestiones fundamentales en las democracias, que es poder votar con una administración imparcial. Es que es tan de libro que da vergüenza que en Cataluña tengamos que estar reclamando unas elecciones limpias, oiga, ¡da vergüenza! Y usted, defensor del poble, usted, que tendría que defendernos a los catalanes, usted defiende al Gobierno, no a las personas. [[Aplaudiments.]] Mire, respecto a la falacia de la libertad de expresión, los muros de los ayuntamientos, los muros de la Generalitat, no tienen derecho a la libertad de expresión, no tienen ese derecho. [[Veus de fons.]] ¿Los muros tienen derechos, señora Madaula? ¿Sí, los tienen? [[Veus de fons.]] ¡Ah, los tienen! Ostras, mare meva! –mare meva! [[L'orador riu. Aplaudiments.]]
No entrin en debat entre vostès, diputats.
Vaya, vaya, vaya, vaya... Vaya, vaya –vaya, vaya. [[Rialles i remor de veus.]] Mire, la libertad de expresión, se lo voy a enseñar –se lo diré yo, se lo explico–, ampara a las personas, a esas personas que usted debería defender, a esas, ampara la libertad de expresión. No ampara que las fachadas de los edificios públicos sean los escaparates para los políticos sin escrúpulos; eso no lo ampara la libertad de expresión. La libertad de expresión..., estamos hablando primero de los muros, y ahora hablaremos intramuros. Usted, que citaba hace poco a unos autores medievales en lo de intramuros..., se aplica mucho en los conventos de clausura. ¿Qué ocurre intramuros? ¿Qué ocurre intramuros de los edificios de la Generalitat y de los ayuntamientos? Porque estamos hablando de lo que adorna las fachadas, pero ¿qué pasa dentro? ¿Qué pasa dentro, señor síndic? ¿Dentro no nos estamos metiendo, verdad? No hay nadie que defienda los funcionarios que están cercados por simbología política en sus puestos de trabajo, ¿verdad que esos no los defienden usted ni la junta electoral, señor síndic de las personas o del procés? ¿Usted no dice nada de eso? ¿Ese problema no existe? Mire, se lo voy a leer en una noticia de hoy, una noticia de hoy del Confidencial: «La guerra de los lazos detrás de las fachadas. Es insoportable ir a trabajar cada día así. Funcionarios catalanes recuerdan que lo peor está en el interior. Miren, esto debería avergonzar al síndic, pero más a ustedes, ¿eh? A ustedes les debería avergonzar, porque ustedes son los jefes de todo esto, ¿eh? Quienes imponen estos lazos de sus solapas y de sus escaños al resto de funcionarios, no ya a toda la población, son ustedes, señores de Esquerra Republicana, de la CUP, del PDECAT. Y usted, señor síndic, es quien debería defender a las personas de estos señores que abusan de su autoridad, porque abusan con los trabajadores y con los funcionarios. Mire: «Varios funcionarios relatan a este diario su día a día y se confiesan hastiados de ir cada día a trabajar entre carteles políticos contra la aplicación del 155 –que usted critica, síndic–, «en defensa de “los presos políticos” –entre comillas–, «o fotografías de los encarcelados y lazos amarillos por doquier. Los que no somos independentistas hablamos entre nosotros en voz baja –en voz baja, hablan entre ellos; esa es la verdad–, «explica un funcionario que lleva años trabajando en el departamento. Dice: «La junta electoral pone el foco en los lazos de fuera, pero el problema lo tenemos dentro, dice un funcionario en este artículo que sale hoy en la red. «Algunos no hemos podido evitar bajar en alguna ocasión a esas concentraciones que hacen abajo los funcionarios... Lo sabe ¿no? Es que lo comentamos en el año 2017, que esto no salía en su informe, tampoco sale en el de 2018. ¿A usted no le importa que convoquen a los trabajadores públicos, sus jefes, a las doce y a ver quién baja y a ver quién no? ¿Esto a usted no le importa? Mire lo que dice un funcionario: «Obviamente –dice–, «nadie te pone una pistola en la cabeza, pero te ves un poco forzado. El ambiente es muy complejo, y si no lo vives en primera persona no lo entiendes –qué vergüenza, ¿eh?, señores. «Si preguntas a los compañeros que defienden al Govern –y ahora esto les va a sonar, señor Buch, ¿eh?, señor Bargalló..., les va a sonar–, «si preguntas a los compañeros que defienden al Govern, dicen que aquí no pasa nada, que hay libertad de expresión, esa libertad de expresión que ustedes defienden con esa desvergüenza, que dicen defender con esa desvergüenza..., mire lo que opinan estas personas; dicen: «No pasa nada, aquí hay libertad de expresión. Yo te digo –dice este funcionario– «que no me atrevería a ponerme un lazo con la bandera española. Ninguno de los denunciantes –también se lo digo, para que usted no me lo pregunte– se atreve a decir su nombre. ¿Por qué? –¿por qué? ¿Esto es libertad en Cataluña? ¿Esto es libertad? ¿Esto es libertad, señoras y señores, algunos que sonríen como «bueno, sí..., eh? ¿Esto no pasa en Cataluña, señor síndic? ¡Vaya vergüenza, señor síndic! Usted no menciona este atropello, en el siglo XXI, de derechos individuales de personas que están trabajando y que están sometidos a la imaginería política que le imponen sus jefes. [[Aplaudiments.]] Esa es la libertad de expresión, señor síndic, que usted debería defender, la de las personas, señor síndic, no la del señor Torra, no la de los muros. Esa es la libertad, para eso le pagan, para eso es usted un comisionado de este Parlamento, para defender a las personas frente al abuso de los poderes públicos, frente a estos abusos que le estoy explicando yo. Mire, no le pienso felicitar por las cuestiones que usted incluye en su informe y que, lógicamente, era debido que usted incluyese. Por tanto, pues, no le voy a hacer una relación de todos los temas que usted cita y debe citar, y como es lógico en este grupo parlamentario, que somos el que más iniciativas sociales presenta, hemos colaborado en muchas cosas con la sindicatura; que tiene usted razón que muchos de los funcionarios y de los escogidos por usted a dedo, muchos más de los que debieran, trabajan en esa institución y llevan adelante cosas que, efectivamente, se tienen que llevar adelante: quejas, protección de derechos de la infancia, en materia de salud pública, en materia de medio ambiente, que también lo ha mencionado aquí... Pues claro, usted habla de esto. Pero es que luego, señor síndic, usted vuelve otra vez a las andadas y se atreve a decir, por ejemplo, que en infancia no se ha desarrollado la norma de infancia del año 2010, que lleva cuatro legislaturas sin desarrollarse por los gobiernos de la Generalitat, y lo atribuye al cent cinquanta-cinc. Ostras, señor síndic... [[Aplaudiments.]] Señor síndic... –señor síndic... ¡Qué vergüenza! El cent cinquanta-cinc, el 155 no cayó del cielo, señor síndic, pero yo entiendo que usted crea que sí que cayó del cielo, yo lo comprendo, porque usted en su informe de 2017 no mencionó para nada el golpe a la democracia que vivimos en este Parlamento con la vulneración de los derechos de todos. Claro, como no lo puso en el informe del 2017, en el 2018 dice: «¡Uy, un 155!, ¿de dónde han salido? [[Rialles.]] Claro, es que para usted la Constitución no hubo que aplicarla en Cataluña por algo tan grave como que se vulnerasen los derechos de todos. Ya se lo expliqué la última vez que estuvo, que usted..., fue de una desvergüenza, el informe del año 2017. Si quiere paro un momento, señor síndic; no se atragante al oír todas estas cosas. [[Rialles i remor de veus.]] Mire, señor síndic…
Diputat, diputats..., calma.
...en el año 2017 –sí, sí, sí– le reprochamos que usted saltó por encima del golpe de estado diciendo que usted no se mete en los asuntos parlamentarios. Si el informe trimestral...
Diputat, un moment.
Sí...
Demano respecte institucional pel síndic, demano respecte a tots els diputats i que quan es faci l'ús de la paraula es faci amb el degut respecte institucional, hi insisteixo, amb tota la crítica que faci falta, però amb el degut respecte. Gràcies, diputat.
Gracias, señor presidente; así lo intentaré. Y, mire, vamos a seguir... Pues mire, 2018, cosas que usted no ha mencionado en su informe. El 2018 fue el año del advenimiento del señor Torra. El señor Torra, que escribió –se lo leo en castellano, y así nos entienden en toda España–: «Qué deterioro, sales a la calle y nada te indica que eso sea la calle de tus padres y de tus abuelos. El castellano avanza implacable, voraz, rapidísimo. España esencialmente ha sido un país exportador de miserias, material y espiritualmente hablando. No, no es natural hablar en español en Cataluña. No querer hablar la lengua propia del país indica desarraigo, la voluntad persistente de no querer asumir las señas de identidad de donde se vive. La lengua y las bestias. Ahora miras a tu país y vuelves a ver hablar las bestias, carroñeros, víboras, hienas, bestias con forma humana. Están aquí, entre nosotros. Les repugna cualquier expresión de catalanidad, es una fobia enfermiza. En fin, yo lo que le voy a leer usted, señor síndic, que usted nunca criticó estas palabras de Torra, usted no ha mencionado en sus artículos lo que eso puede suponer para muchos catalanes que se sienten insultados, vejados y agredidos por un presidente que hace estos comentarios racistas, pues mire, le enseño los tuits de ALDE: «La retórica separatista y racista del nuevo presidente de la Generalitat; Socialistas y Demócratas europeos: «Tristes con la elección de Torra. Sus declaraciones racistas son absolutamente repugnantes; tercer tuit del Partido Popular Europeo: «El Partido Popular Europeo condena los comentarios racistas del nuevo presidente. No hay espacio para la retórica del odio en la Unión Europea. ¿No tocaba hablar de este problema que tenemos en Cataluña y que afecta a mucha población que se ve insultada y vejada por el que debería ser también su presidente? No ha hablado usted de la vulneración de derechos lingüísticos en las escuelas. ¿Se acuerda de los funcionarios que no pueden quejarse, que se lo acabo de leer? Pues aplique lo mismo a las familias que también tienen sentencias a favor y la Generalitat no les quiere aplicar también la lengua castellana vehicular, junto con el catalán y con el inglés. Declaraciones de personas no gratas, que usted no dice nada. Robo de datos masivo a los catalanes, con la responsable de la Agencia de Protección de Datos catalana, procesada con Òmnium y ANC, asociaciones golpistas con multas de decenas de miles de euros. El mayor robo que se ha perpetrado en la historia de los datos de los catalanes..., sigue colgado en la red hoy día, ¿eh?, en el 2018; usted lo podría poner, ya que habla de protección de datos. En fin, señor síndic, yo lo que le voy a decir es que nos ha decepcionado nuevamente con este informe y que...
Diputat, se li ha acabat el temps.
...–sí, acabo ya, señor presidente– otro problema adicional es el aprovechamiento de los recursos públicos, la malversación a la que continuamente nos someten...
Diputat...
...en detrimento de los gastos sociales que usted también menciona en el informe.
...se li ha acabat el temps.
Ja està. [[Aplaudiments.]]
Senyora Madaula, per què em demana la paraula?
Sí, per al·lusions.
En tot cas, al final del debat, com fem sempre, si li sembla, diputada.
Molt bé, quedarà desdibuixat, però bé.
Endavant, senyora Moreta, ara en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar.
Bon dia, diputats, diputades, consellers, síndic i tot l'equip que l'acompanya. Avui, síndic, és l'epicentre mediàtic; llàstima que ho sigui per un sainet matusser, però bé. La senyora consellera Artadi feia, fa uns dies –re, un parell de dies–, unes declaracions sobre aquest tema que avui és tan mediàtic i assegurava que farien cas de les recomanacions del síndic, i afegia: «Sempre fem cas de les recomanacions del síndic, sempre. Bé, doncs jo li diria a la senyora Artadi que estaria bé que aquest Govern també fes bones les recomanacions del síndic sobre el tema de la pobresa infantil, de la renda garantida, de les retallades en sanitat i educació... Vaja, en definitiva, jo crec que només li fan cas quan els convé, que en aquest cas és el tema d'avui. Però, vaja, no voldria estendre'm en el tema, perquè ja s'hi ha estès altres diputats, i, per tant, aniria al que toca avui, que és l'informe anual del síndic. Fa pocs dies, aquest informe es va debatre a la comissió. Aleshores vaig ser molt crítica amb l'enfocament que feia vostè sobre l'apartat de consideracions d'aquest informe, que li recordava que era molt obvi i encertat que destaqués que l'informe havia estat marcat pel context polític. També li deia que havia estat del tot esbiaixat, i és així, perquè si és cert que es va intervenir el Govern de la Generalitat per l'aplicació del 155, que és veritat, no és menys cert que el context general també venia marcat per les conseqüències polítiques del que va comptar els dies 6 i 7 de setembre, i obviar-ho, a més a més, em sembla poc realista i del tot partidista. Aleshores, la setmana passada també es limitava a passar per alt la meva intervenció i el que li deia, però avui crec que també passarà, perquè no li interessa en absolut. Perquè reconèixer-ho no és la seva forma d'actuar. No ha estat neutral –no ha estat neutral– en aquest tema, síndic; estaria bé que algun dia ho digués. Perquè creu que els dies 6 i 7 de setembre no van tindre cap conseqüència? Cap conseqüència posterior, evidentment. Només té conseqüències el 155? Per què es va aplicar el 155? Crec que vostè hauria de ser una mica més realista, només una miqueta. Crec que no és la millor manera de començar l'informe del síndic, l'informe que vostè fa anual del Síndic de Greuges. Però, entrant en matèria, l'informe apunta que l'increment més significatiu de queixes s'ha enregistrat en les polítiques socials, com bé deia vostè ara a l'inici de la seva intervenció. I es diu, en aquest informe, que ha superat el llindar del 30 per cent –concretament, estem al 32 per cent respecte a la totalitat de problemàtiques plantejades en aquest informe. Em sembla realment una dada molt negativa, que val la pena tenir present i que dona una visió molt acurada de les coses que passen en matèria de política social i que aquest Govern hauria de millorar. Dit això, podríem aprofundir en moltes de les dades que conté aquest informe, però crec que amb el temps d'intervenció que tinc, del que disposem, no puc aprofundir en cadascuna d'elles i tocar-les de forma concreta. Per tant, destacaré especialment tres àrees: salut, educació i habitatge, sent conscients que deixo de parlar de molts altres temes que mereixen tota l'atenció pertinent, com podrien ser temes d'igualtat, de medi ambient, d'infraestructures... Vostè mateix acabava dient que estava a punt un informe sobre el tema de contaminació; estaria bé que aquest informe també parlés de la contaminació de les fonts d'Osona pels nitrats, per culpa dels nitrats; veurem què diu. En tema de salut, l'informe manté la mateixa tendència que en anys anteriors, i la majoria de queixes se centren en el tracte rebut pel pacient i en la manca de recursos humans, les infraestructures per donar assistència sanitària, les llistes d'espera, el funcionament d'algunes prestacions sanitàries... Parlem de les llistes d'espera. I per què parlem de les llistes d'espera? Fa... ahir, al Ple d'ahir, la meva companya Assumpta Escarp parlava de les llistes d'espera, i aquí també se'n parla. Per què? Perquè representen un 26,1 per cent del total de queixes rebudes. Voldria destacar algunes especialitats en què les llistes d'espera estan realment desbordades, sobretot les especialitats de traumatologia i d'oftalmologia: llistes d'espera de més de dos mesos, i una mica menys en la cirurgia general i aparell digestiu. Però també llistes d'espera per fer una primera visita a l'especialista d'al·lèrgies, que tant preocupen a la gent que les pateix. Em responia una diputada d'Esquerra: «Senyora Moreta, no crec que siguin lo més greu, les llistes d'espera en tema d'al·lèrgies. I li puc respondre que és evident que no pot ser que aquestes persones hagin estat tota la primavera sense un diagnòstic, patint aquests efectes, perquè no hi han prous especialistes. Aquesta és una realitat, i ho hem de saber admetre. I trobar-hi solucions. Perquè no és el que dic jo com a diputada, ho diuen centenars de queixes. Per tant, crec que el tema és molt preocupant i s'hi ha de posar solució. No es tracta de que és més o menys important; és evident que quan a algú li depèn la vida no es pot permetre esperar en una llista d'espera –és una evidència. La clau, doncs, és trobar solucions a unes llistes d'espera que no milloren en segons quines especialitats, i això és un fet i una realitat. Aquestes dades són del tot decebedores. Venim de cinc anys de retallades –i dos de diversos powerpoints–, retallades pressupostàries que representen un problema de les llistes d'espera, però sobretot tenim un problema de temps d'espera. Hem de dir que el Pla integral per a la millora de llistes d'espera sanitàries que va presentar el Departament de Salut el 2016 ha fracassat. Amb una aportació pressupostària disminuïda, sense assolir els objectius de reduir el 10 per cent de temps d'espera de les intervencions quirúrgiques i un 50 per cent de les llistes de les visites amb especialista en un any. Síndic, crec sincerament que no està sent gens crític amb la gestió d'un govern que es dedica més temps a publicar tuits que a governar. Entrant en temes educatius, coincidirem que en educació hem de destacar que la igualtat d'oportunitats ha de ser el combat de la segregació escolar, recordant que el PSC també s'ha sumat al Pacte contra la segregació que es va signar el dilluns passat en aquest Parlament. I de les taxes universitàries? Parlem de les taxes universitàries –o dels preus públics, com volen dir alguns. Són les més altes de totes les comunitats autònomes, i d'això no hi han queixes. D'això, no en parlem. No sé què n'opinen els milers de famílies que tenen fills estudiant a la universitat. Ja l'hi diré jo, què n'opinen: és una autèntica vergonya. I saben quina resposta donava Esquerra, a la comissió del síndic, respecte a aquest tema? Que ells portaven Educació, i això depèn d'Empresa i Universitat. És a dir, un govern que no governa i que a sobre es tira els plats pel cap com si estudiar a la universitat no sigués un tema educatiu. Les retallades en educació, la sobrecàrrega del professorat, la manca de professionals, han estat la tònica dels últims governs de la Generalitat de Catalunya, que sembla que no els interessi en absolut el tema. El Govern actual ha abandonat competències exclusives com l'educació de zero a tres –les escoles bressol–; no ha garantit els recursos necessaris perquè l'alumnat –particularment l'alumnat amb necessitats educatives especials– rebi una atenció de qualitat; no ha tingut en compte els desplaçaments de l'alumnat que viuen en poblacions sense escola, en nuclis de població allunyats o en zones rurals; tenim –com deia– les taxes universitàries més altes de totes les comunitats autònomes... Aquestes són qüestions que l'informe no aborda, però que a nosaltres ens interessa molt destacar. I com a últim punt m'agradaria introduir el tema de l'habitatge. Podem dir ben alt que hi ha hagut una inadequada resposta de les administracions davant els desnonaments d'aquelles persones vulnerables, i ja seria hora que el Govern creés un pla integral per abordar l'ocupació d'habitatges. Les vulneracions en matèria d'habitatge són evidents, i posen de manifest una manca d'un parc d'habitatges socials suficient, i el col·lapse de les meses d'emergència residencial. I voldria ser molt crítica amb la Sareb, que no ha mostrat cap voluntat de contribuir a resoldre les dificultats per accedir a un habitatge assequible. La demora excessiva en l'assignació d'un habitatge, després que la mesa hagi dictat una valoració favorable, lluny de solucionar-se, s'ha incrementat. Necessitem un pla de xoc urgent per donar solució a aquest problema. Sembla que oblidem que l'habitatge és un dret fonamental d'accés universal per a totes les persones..., a tenir aquest habitatge digne i assequible. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. En nom ara del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem és el torn del diputat senyor David Cid.
Bé, en primer lloc, jo voldria començar amb un agraïment. De fet, avui segurament serà la presentació del seu últim informe anual, si aquest Parlament és capaç de sortir de la paràlisi i del partidisme i som capaços d'acordar, en aquest cas, un nou síndic o d'escollir una nova síndica, que requereix la majoria de tres cinquenes parts. Segurament, en aquests moments de partidisme, electoralisme i confrontació, diríem..., més complicat que mai, però nosaltres ho intentarem i treballarem perquè això sigui així. Jo vull –deia– començar amb un agraïment, perquè el síndic és una institució de l'autogovern de Catalunya –jo vull recordar-ho–, que recull l'Estatut de Catalunya, i jo crec que val la pena recordar que en aquest segon mandat –són nou anys de treball– se li poden fer segurament moltes crítiques –algú ja ho ha fet– però crec que no es pot negar la seva capacitat de treball, crec que és ingent. I jo crec que ho recull, en aquest cas, l'informe; no només per l'informe anual sinó per també els informes que fa, no només els que són preceptius sinó també els que realitza, en aquest cas, directament vostè com a informes extraordinaris. I crec que val la pena reconèixer aquesta capacitat de treball, jo diria, també en favor d'aquelles persones més desfavorides –i després m'hi referiré–, perquè jo no crec que el síndic sigui, en aquest cas, acrític amb l'acció de govern; crec que dona instruments als grups d'oposició substancials per fer oposició al Govern, i crec que l'informe anual –al meu entendre– és una bufetada, en aquest cas, al mateix Govern. Jo volia recordar –i vull recordar, en aquest cas, com deia– que el síndic és una institució de l'autogovern de Catalunya. I crec que segurament li ha tocat, no?, com diuen, «malos tiempos para la lírica, no?, perquè hi ha grups que han posat a la diana algunes institucions de l'autogovern de Catalunya: una és el síndic –parlo especialment de Ciutadans–; l'altra són els Mossos d'Esquadra, que volen que deixi de ser la policia integral de Catalunya, i l'altra és l'escola pública catalana, i especialment la immersió lingüística. És curiós, perquè Ciutadans critica algunes institucions però d'altres no les critica. Per exemple, jo no he sentit mai una crítica, en aquest cas, de Ciutadans del Banc d'Espanya, que és una institució de l'Estat que diu de manera reiterada que s'han de rebaixar les pensions o també que s'ha d'anar a una reforma, a una altra nova reforma del mercat laboral –suposo, perquè hi coincideixen políticament, i vostès hi estan d'acord. O no critiquen mai la patronal... bé, de fet els posa a les seves llistes, per exemple, en aquest cas, acaben de posar algú a les seves llistes que diu que per primera vegada pagarà impostos a Espanya. Per tant, o sigui, en tot cas, vostès critiquen algunes institucions però d'altres no les critiquen. I parlen molt també de la llibertat d'expressió; jo diria, fins i tot, a vegades de la llibertat de participació. No els he sentit criticar Vox. Aquests dies Vox ha proposat que s'il·legalitzin partits polítics com, en aquest cas, Podemos. On estan vostès? Jo els diré on estan vostès: vostès estan a la plaça de Colón abraçats al senyor Abascal i estan abraçats al Govern d'Andalusia. Per tant, com diuen en castellà –diuen–: «Mucho ver, en este caso, «la paja en ojo ajeno, pero poco ver la viga en el ojo propio. Això és el que els passa a vostès; els passa, en aquest cas, a Ciutadans. Jo volia, en aquest cas, també continuar amb alguna reflexió. Deia el senyor Tarradellas que en política es pot fer tot menys el ridícul, i crec que aquests dies, en aquest cas, el Govern de la Generalitat està fent el ridícul i ha fet el ridícul. I crec que ho fa, a més a més, donant munició a Ciutadans i, a més a més, ho fa qüestionant la independència del síndic. I ho fa amb mentides. Em sap greu perquè només hi han dos consellers, però no hi ha ni el president del Govern ni la consellera de Presidència i portaveu del Govern, que va mentir aquest dimarts en roda de premsa. Des de divendres 15 de març hi ha un informe, en aquest cas, del Síndic de Greuges –un informe motu proprio– que recomana la retirada dels llaços grocs, en aquest cas, fent referència a la petició de la Junta Electoral, o a la resolució de la Junta Electoral, per garantir la neutralitat institucional. Més enllà de si s'està d'acord o no, en aquest cas, amb el que determina la Junta Electoral, que pot ser un altre debat, crec que s'està equivocant el Govern situant en una posició complicada el síndic. I el Govern de la Generalitat s'ha acostumat de manera reiterada a traslladar responsabilitats que són del Govern mateix, en aquest cas, al síndic, que jo vull recordar que és una institució independent. Perquè de nou la senyora Artadi s'equivoca –i jo crec que posa en una posició molt complicada el síndic– quan diu que el president de la Generalitat i el síndic estan treballant conjuntament. No, miri, escolti: el síndic, que és una institució independent, o sigui, emet resolucions, algunes motu proprio i algunes altres perquè les té preceptives; entre altres coses, el que fa moltes vegades és fiscalitzar l'acció del Govern. I en tot cas el síndic lliurement determina el que consideri oportú, i en aquest cas també el Govern pot decidir si compleix o no compleix les resolucions del síndic, que són consultives. Perquè..., per tant, si ara complim aquesta, que no em sembla malament que la complim, entenc que a partir d'ara totes les resolucions socials que dictamina el síndic també les complirem al peu de la lletra, perquè, si no, no entenc quina és aquesta doble vara de mesurar. I miri, jo crec també..., i els vull traslladar dues reflexions –i després entraré en el contingut de l'informe del síndic–: la primera és al president de la Generalitat. Jo crec que fora bo que, en un context d'amenaça de l'autogovern i d'amenaça de les institucions catalanes, les deixessin d'utilitzar partidistament i a més a més deixéssim de fer el ridícul. Ho dic així de senzill. Crec que aquests dies el president de la Generalitat està degradant la presidència de la Generalitat i està degradant la presidència del meu país. I jo crec que això fora bo que ho deixés de fer. I la segona reflexió que vull fer també els hi dic als companys d'Esquerra Republicana i els hi dic, també, solemnement. Mirin, vostès tenen tot el dret, si volen, a posar de número dos de la llista a les generals un trol de Twitter –és el seu dret, estan en el seu dret–, però no tenen cap dret a titllar de «covarda una persona, en aquest cas, que és l'alcaldessa de Barcelona. Perquè jo em pregunto ara: «El senyor Rufián dirà que el president de la Generalitat és un covard? Ho dirà ara, quan compleixi la resolució de la junta electoral? [[Veus de fons.]] No, no, no; jo els ho pregunto. Perquè és al que juguen vostès; juguen al càlcul electoral. Vostès juguen a això. I jo els deia també aquest cap de setmana..., i els hi deia en aquest cas el nostre cap de llista: s'ha acabat el temps de la testosterona, s'ha acabat el temps del «pit i collons, del «nosaltres sols. Si amb el tema de la junta electoral, ja ho hem vist. Vostès poden jugar una altra vegada al càlcul electoral, nosaltres jugarem a preservar les institucions de l'autogovern de Catalunya. Així els hi dic. Vostès poden anar traient impressores al Congrés; nosaltres defensarem que els presos han de sortir al carrer i no han d'estar a la presó. I els hi dic així. I els hi vull dir així. Perquè a aquestes alçades hi ha paraules que són ofensives. Els hi dic així. I els demanem respecte. Són ofensives. Perquè, miri, nosaltres no tenim un projecte en aquest cas per la independència de Catalunya, és veritat, nosaltres volem canviar Espanya i volem una Espanya plurinacional, però per nosaltres això no és incompatible amb la defensa dels drets i llibertats, en aquest cas també dels drets i llibertats de Catalunya i els drets i llibertats dels presos, que han d'estar fora de la presó preventiva, que no hi ha delicte de rebel·lió i no hi ha delicte de sedició. I, per tant, jo els torno a dir: són covards els alcaldes i les alcaldesses que ara retiraran els llaços grocs dels ajuntaments? És covard el president de la Generalitat? Per tant, els demano respecte i els demano de tot cor que deixin d'utilitzar l'electoralisme i el partidisme i es posin a defensar les institucions, les institucions catalanes. I vaig entrant en l'informe. Mirin, jo crec que també cal que fem una reflexió. A aquest Parlament destinem molt temps parlant de moltes coses de les que no afecten la vida de la gent o no parlem d'allò que afecta la vida de la gent. I jo també ho dic sincerament: quan algú diu que aquest informe o que el síndic no és crític amb el Govern, doncs, no ho sé, probablement no s'ha llegit l'informe. Perquè jo ho deia abans: aquest informe és una bufetada al Govern de la Generalitat i és una bufetada en aquest cas a la manca de govern del dia a dia, d'allò que afecta el dia a dia en el govern, no?, dels milers i milers i milers de catalanes, que tenen els seus problemes, no?, que tenen molts problemes per arribar, per exemple, a final de mes. I ho deia el síndic, i ho diu en l'informe: més del 30 per cent de les queixes que rep el síndic tenen a veure amb qüestions socials. Jo crec que és fonamental també que parlem d'això. I algunes tenen a veure amb qüestions fonamentals que hem intentat des del nostre grup situar i discutir en aquest cas al Parlament de Catalunya. Una, i hi fa referència el síndic, no?, que crec que s'ha treballat bé, és sobre garantir la universalitat del servei de l'accés a la salut. I crec que en aquest sentit, doncs, el síndic destaca la bona notícia que això s'ha pogut intentar resoldre en aquest cas de mutu acord entre els dos governs, també, primer amb el decret de la Generalitat i després amb la retirada, no?, del recurs per part del Govern Sánchez. Després situa un element que per nosaltres és fonamental, que és la renda garantida de ciutadania. I nosaltres ho hem vingut denunciant de manera reiterada, fins i tot en el debat de pressupostos, sobre el que hauria de ser un dret subjectiu i no ho és perquè es fa una gestió de la renda garantida per intentar evitar que se superin determinats límits pressupostaris. I nosaltres el que reclamàvem és que hi hagués una partida en els pressupostos de la Generalitat, que arribés a 500 milions d'euros, que permetés que realment fos un dret subjectiu. I es denuncia una cosa que nosaltres també hem fet, sobre la manca, en aquest cas, d'iniciativa per part del Departament de Treball i Afers Socials, en aquest cas, per desplegar el reglament de la renda garantida. Per tant, bé, ho recull l'informe; potser al conseller no li agradarà, però també li recomano que ho llegeixi. I se situa també l'element, en aquest cas, de l'habitatge. Jo crec que és un altre dels elements, dels elements fonamentals que nosaltres hem situat. I fa especialment referència, i crec que és una nova bufetada en aquest cas al Govern de la Generalitat, que té a veure amb la gestió de les meses d'emergència d'habitatge. Nosaltres en el debat de pressupostos li vam dir al Govern que una de les condicions era acabar de manera absoluta amb les llistes d'espera de la mesa d'emergència i que no n'hi havia prou amb els 40 milions d'euros que hi volia destinar el Govern de la Generalitat. Per tant, una nova bufetada a aquest desgovern que té en aquest cas el mateix Departament, també, d'Habitatge amb les meses d'emergència. I després crec que també val la pena que rescatem algunes coses que també hi feia referència el síndic, que tenen a veure, per exemple, també, amb els desnonaments. I situar com hi ha una dimensió molt important de gènere en aquest cas de les persones afectades per desnonaments i també, que crec que val la pena destacar-ho, que un 10 per cent d'aquests desnonaments afecten persones que tenen algun tipus de discapacitat, que també crec que és un element que el síndic situa també amb encert. Un segon element que també vull destacar, que nosaltres també hem situat com a alerta des de l'inici pràcticament de la legislatura, i ho vam situar, per exemple, també, en el cas concret de la Costa Brava, fins i tot quan el conseller ens deia que érem nosaltres qui incendiàvem el territori [[veus de fons]] , tot i que després... –sí; ja li faré arribar, en aquest cas, la transcripció de la comissió–, quan nosaltres alertàvem, no?, de la situació que s'estava vivint a nivell territorial, fruit també de l'informe extraordinari que va fer el síndic i que jo també vull destacar, en aquest cas, sobre els conflictes ambientals i urbanístics a Catalunya i especialment els que tenen a veure també no només en aquest cas amb la Costa Brava, sinó també amb altres parts del territori, com en aquests moments que s'està constituint una plataforma anomenada també SOS Pirineu, inspirada en la de la Costa Brava. Vull destacar també que el síndic parla, evidentment, d'un tema que és fonamental per nosaltres, que és la contaminació, també relacionada en aquest cas amb el canvi climàtic. I també m'agradaria en aquest cas també destacar que el síndic valora –segurament en demana més, la qual cosa també nosaltres creiem que és una empenta per fer-ho– les mesures preses en aquest cas per l'Ajuntament de Barcelona en la lluita contra la contaminació. I finalment també parla d'un element fonamental per nosaltres, que és la pobresa energètica, i en aquest cas l'accés als subministraments bàsics, una vegada més, també, situant elements que per nosaltres són fonamentals. Parla també de transparència i, en aquest cas, també, no?, del dret a la bona administració. Crec que també és un element fonamental per nosaltres, especialment des de l'entrada en vigor de la Llei de la transparència. I després hi ha uns elements que nosaltres també compartim, en aquest cas, amb el síndic, que són elements a preservar i en aquest cas també a actuar políticament, que són els que tenen a veure amb la llibertat d'expressió i també amb la participació política. I jo crec que hi fa el síndic especial referència, i crec que també ho hem de treballar..., evidentment, pel que fa, no?, al que parla sobre els delictes d'odi. I jo crec que també apunta en la bona direcció el síndic quan situa que els delictes d'odi tenen a veure quan afecten col·lectius que probablement poden ser vulnerables per la seva ideologia, per la seva condició o, en aquest cas, per la seva situació. Però que no afecten, en aquest cas, els delictes d'odi, per exemple, els cossos policials, que van, no?, reprimir especialment l'1 d'octubre. Una reflexió que fins i tot comparteixen en aquest cas, no?, entitats de defensa dels drets humans com Amnistia Internacional. Vull acabar també destacant els seus..., i hi he fet referència també ara, els vuit informes extraordinaris. Crec que són, en aquest cas, i ho dic honestament, material que és de servei pels grups parlamentaris si se'ls volen treballar i se'ls volen llegir. I en aquest cas també m'agradaria destacar el que fa referència a l'informe Castor. És útil per nosaltres i ha estat molt útil en aquest cas en la feina i el treball de la comissió d'investigació. Crec que denuncia en aquest cas les elits extractives de l'Estat, i com funcionen i com ha funcionat, jo diria, una de les principals estafes econòmiques, ambientals i polítiques a nivell de l'Estat, que ha afectat governs de diferent color, tant del Partit Socialista com del Partit Popular. I, per tant, m'agradaria també destacar, doncs, algun d'aquests vuit informes que ha fet. Vaig acabant, i acabo amb dues reflexions. Deia que només el 2 o 3 per cent de les resolucions que emet el síndic no són acceptades, i feia referència a que és temps de fer política. En tot cas, el felicito, perquè li fan més cas a vostè que a nosaltres. Malauradament, moltes de les resolucions que aprovem, en aquest cas, al Parlament de Catalunya –faig referència, per exemple, a la famosa, jo diria ja, de la rebaixa del 30 per cent de les taxes universitàries–, doncs, encara que s'aprovin en seu parlamentària, no es compleixen. Però, en tot cas, l'animem a continuar en aquesta direcció. I, finalment, deia, doncs, com vostè feia referència a que és temps de fer política. Nosaltres ho intentem; intentem parlar de molts dels temes que situa el síndic, els intentem traslladar al Parlament, i intentem parlar, malauradament, encara que sembli que es pugui parlar només d'una determinada cosa, de coses que afecten el dia a dia dels ciutadans i ciutadanes de Catalunya, d'aquelles coses que majoritàriament, en tot cas, se li traslladen al síndic com una queixa, que són sobretot les mesures socials i ambientals. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, senyor diputat. A continuació és el torn del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, i per això té la paraula el diputat Carles Riera per un temps de set minuts i mig.
Bé, síndic, abans d'entrar en les valoracions polítiques a propòsit del seu informe, i atès que aquest és el seu darrer en el càrrec, volem abans que res reconèixer, agrair i felicitar la seva tasca com a síndic de greuges. Amb vostè i el seu equip la sindicatura de greuges ha fet un treball rigorós, compromès i de qualitat. I ho ha fet en moments i situacions molt difícils. I nosaltres sostenim aquesta valoració positiva de la seva acció fins i tot quan no coincidim amb alguns dels seus posicionaments, com ara és el cas del Pacte de la segregació, que no hem subscrit, o com és el cas de les seves darreres recomanacions amb relació als símbols antirepressius en les institucions públiques. Malgrat aquestes discrepàncies en temes que no són menors, nosaltres volem aquí, avui, reiterar la nostra felicitació, reconeixement i agraïment a la seva tasca i a la del conjunt del seu equip. I en aquest marc també volem destacar la nostra valoració molt positiva d'un tema de futur i que vostè ha assenyalat al final de la seva intervenció, com és el pla de drets humans de Catalunya. Sens dubte, serà una eina útil i positiva per avançar en el nostre país. Dit això per endavant, el seu informe del 2018 ens diu que ens trobem en una situació d'emergència social. El 32 per cent de les queixes rebudes pel Síndic de Greuges corresponen a aquesta problemàtica. Se'n diu «desigualtat, o en diuen «desigualtat; nosaltres en diem «capitalisme i «injustícia. Però el seu informe també ens diu que aquesta desigualtat i la pobresa que se'n deriva té sobretot rostre de dona; de dona amb infants i persones dependents al seu càrrec. I encara més: el seu informe també ens diu que el 66 per cent de les queixes relacionades amb desnonaments també provenen de dones, majoritàriament amb menors a càrrec. Per tant, veiem com el capitalisme a Catalunya, acompanyat de governs amb polítiques neoliberals, produeix i reprodueix desigualtat; una desigualtat que roba el dret a una vida digna a més d'un 20 per cent de la població. I ho fa encara amb més violència i contundència quan es tracta de les dones i dels infants, i encara més encara si es tracta de dones migrades i racialitzades. Dones i infants que, d'altra banda, també pateixen la violència masclista i els abusos sexuals, que, conjuntament amb les agressions i discriminacions contra les persones LGTBI, ens recorden, amb cruesa i contundència, com el seu informe també fa palès, que vivim en una societat sota el jou del patriarcat. Capitalisme patriarcal i la seva violència estructural, aquest és el sistema que genera les desigualtats i injustícies que l'informe del síndic posa de manifest i que les institucions, tampoc les catalanes, no reverteixen. I per què no reverteixen aquestes desigualtats i aquesta violència estructural? Doncs perquè es neguen a expropiar els pisos buits de la Sareb i d'altres grans tenidors, que sabem perfectament, però no ho volem encarar, que és l'única solució per a pal·liar la sistemàtica vulneració del dret a l'habitatge. O perquè sostenen un sistema escolar concertat amb escoles de diferents categories que genera, per naturalesa i de manera estructural, segregació escolar, i, per tant, també, segregació social. I perquè aquestes institucions i els seus governs són també còmplices de les empreses que controlen, en benefici privat, els subministraments bàsics de la població, provocant, per exemple, la xacra de la pobresa energètica. O perquè impulsen un model de desenvolupament basat en el turisme, el negoci immobiliari i l'extractivisme que no només destrueix el territori, com vostè molt bé assenyala en el seu informe, sinó que genera gentrificació social, és a dir que expulsa de manera constant i sistemàtica les classes populars cap a les perifèries urbanes i socials, cada vegada més en formes de vida en termes d'infrahabitatge. Perquè segueixen sostenint un mercat de treball precari, sobretot per a dones i joves, i unes polítiques públiques i fiscals que no redistribueixen riquesa i oportunitats als nivells necessaris per a fer justícia. I val a dir que l'esperança de vida entre les persones més pobres és més de deu anys inferior a la de les persones més riques. I d'això, senyors i senyores, se'n diu «violència estructural del capital contra les classes populars. I tot això en el marc d'un estat i d'unes institucions, també les autonòmiques –també les autonòmiques–, que, davant les seves múltiples crisis de legitimació de naturalesa econòmica, de naturalesa política i de naturalesa també territorial i d'organització de l'Estat, restringeixen drets socials, es blinden de la dissidència mitjançant la vulneració de drets civils i polítics, també mitjançant la criminalització i la repressió de la protesta, la limitació de la llibertat d'expressió i de la participació política. A més crisi de l'Estat i del sistema, no més transformació democràtica, sinó més repressió i més tancament del règim: llei mordassa, article 155, judicis polítics, presó, exili i persecució de drets col·lectius fonamentals, com ara el dret a l'autodeterminació. I pel que fa a la llei mordassa, una dada que ens sembla molt rellevant: en vuit mesos, a instàncies del Govern de la Generalitat, 16.093 expedients sancionadors –en el marc de la llei mordassa. Aquest és el panorama. Un panorama que només –només– capgirarem amb la lluita constant pels drets socials, civils i polítics de totes, a tot arreu, i tombant el règim, tombant els règims que sostenen la desigualtat, la injustícia i la repressió. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor diputat. A continuació és el torn... [[Veus de fons.]] Sí, els hauria de recordar que els membres del públic, les persones que estan a la tribuna de públic no poden fer mostres d'aprovació o desaprovació dels discursos. Gràcies. A continuació és el torn del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, i té la paraula la diputada Andrea Levy.
Gracias, vicepresidente del Parlament. Diputados, diputadas..., me gustaría también poder saludar al presidente de la Generalitat, pero es que, claro, tenemos un presidente de la Generalitat más ocupado en cambiar el color de los lacitos del Palau de la Generalitat o substituirlos por emoticonos, que no por atender a las cuestiones que afectan a este Parlamento, como podría ser el informe del síndic. En definitiva, tenemos un govern preocupado por los pantones o las escalas cromáticas. Si esto no es un capítulo de Monty Python, háganselo ustedes mirar; esto sí que debería figurar en el informe del síndic: cómo hay un gobierno haciendo dejación de funciones, un gobierno de colorines, pero un gobierno que, desde luego, hace mucho tiempo que abandonó la realidad. Usted, señor síndic, tiene un problema; un problema grave. Y es que cuando dice cosas con sentido común, cuando dice cosas que interesan a la gran mayoría de catalanes, cuando hace usted referencia a lo que son sus atribuciones como defensor del pueblo, como Síndic de Greuges, a usted no le hacen ningún tipo de caso. Porque cuando usted habla de sanidad, de educación, este Govern está en dejación de funciones y no atiende a sus informes. Mire, cuando usted habla de cosas que tienen esa realidad constatable, como es, por ejemplo, el caso de la sanidad..., por cierto, en las inmediaciones de este Parlament, en estos momentos o dentro de un rato, hay justamente una concentración de profesionales del sector. Cuando usted habla en su informe de las graves deficiencias que padece el sistema sanitario catalán con esas listas de espera, pues ahí se le atiende y se le escucha. Y fíjese, en este Pleno vamos justamente a presentar una moción sobre las deficiencias de la pediatría en la atención primaria. Usted es útil, señor síndic, cuando cumple con sus responsabilidades de Síndic de Greuges. Pero cuando a usted le hacen comisario de propaganda independentista, pues, créame, ahí no es útil a la institución que usted representa; es útil como correa de transmisión al Gobierno de la Generalitat en estos momentos, ocupando el espacio público de todos en beneficio propio. Porque usted se apresuró mucho a hablar del informe del 1 de octubre; del informe sobre el 155, en definitiva, de los informes de parte, escritos a dictado del Govern de la Generalitat, para que usted hiciera justamente de relator, que justificase la acción del Gobierno cuando nadie más ya en su sano juicio les hace caso, porque esto, como decía, se ha convertido en un episodio de humor. Pero cuando se trata de hablar de esas realidades usted no ha tenido tanta prisa en presentarnos los informes; de hecho, han venido la mayoría de ellos con retraso. Usted no hace mención ahora, en esta intervención, a algo que es grave. Y es que el nacionalismo, que si bien ideológicamente siempre se habría creído titular patrimonial de los catalanes para decirles lo que deben ser, cómo deben sentir para ser buen catalán –que eso es el pujolismo y el plan pujolista de toda la vida–, ahora también hacen uso patrimonialista de los espacios públicos de todos. Mire, los independentistas en su casa que pinten las paredes de amarillo, pongan lazos en el baño o en la cocina, pero en los espacios de todos, como es el Palau de la Generalitat, que no le pertenece en propiedad al señor Torra, que se abstenga de hacer uso patrimonialista privado de sus intereses, porque lo que debe hacer es representar a todos los catalanes. Y, desde luego, con el cambio de pancartismo, lo que está haciendo es su propia campaña política. Y esto, señor síndic, usted debe denunciarlo, porque, si no, no está haciendo la función de defender a todos los catalanes, sino a los catalanes de parte independentista que a usted le debe interesar defender como, insisto, comisario propagandista de los independentistas. Usted nos ha recomendado una lectura. Y fíjese..., pues, gracias, le echaré un vistazo a lo que nos ha recomendado, pero yo aprovecho y también le recomiendo una lectura [[l'oradora mostra el llibre Identidad, de Francis Fukuyama]] , porque sobre esto usted, síndic, no habla, y quizás es uno de los mayores problemas que tiene en estos momentos Cataluña: las identidades excluyentes, los que en lugar de poner lazos que unen, ponen lazos que estigmatizan, que señalan y que diferencian para excluir. El nacionalismo populista que se adueña justamente de esta identidad restrictiva y que dejan fuera a gran parte de la ciudadanía. De estos, señor síndic, debe hacer un informe, de cómo el poder político en Cataluña está elevando a categoría de política institucional el discurso de las identidades excluyentes, de aquellos que quieren separarnos según pensamos, hacernos ciudadanos de primera o de segunda según seamos independentistas o no. Lástima, se le ha acabado a usted el tiempo. Usted ya no podrá hacer el informe que verdaderamente hubiese servido en la historia, con el paso del tiempo, para dar un reflejo real de lo que sucedió aquí en Cataluña. Que en lugar de tener un poder político que sirviese para unir, conciliar y aunar consensos, hubo un poder político que pretendió estigmatizarnos, que pretendió invisibilizar a parte de la ciudadanía catalana y que pretendió poner lazos para separar en lugar de para unir. Muchas gracias.
Gràcies, senyora diputada. A continuació, és el torn del Grup Parlamentari Republicà i té la paraula la diputada Gemma Espigares, per un temps de quinze minuts.
Gràcies. Bon dia diputades, diputats, com no pot ser d'una altra manera, m'agradaria començar aquesta intervenció agraint-los a l'equip i al síndic la feina feta, no només aquest informe del 2018, sinó tota la trajectòria que ha portat els últims anys i que ha anat fent. Deixin-me que els digui que la perplexitat amb la que surto al faristol és gran, perquè quan és la primera legislatura d'una diputada i el que es troba..., escenaris com els d'avui, que venim a discutir d'un informe, concretament, per qui se l'hagi pogut llegir, que té 335 pàgines, i que dediquem el 99 per cent del temps a discutir sobre una vintena, trentena de pàgines, i no de la tota resta, com a mínim és curiós. En comissió, l'altre dia el síndic ens explicava –i avui potser no hi ha fet tant de peu– que va fer més de cent quaranta visites al territori. Per tant, això ho entenem com una mostra més d'obertura de la institució i també ens agradaria destacar-ho. Jo crec que avui constatem com a mínim –com a mínim– que estem en campanya electoral, les intervencions que m'han precedit, com a mínim demostren que estem en campanya electoral, i que per molt que ens demanin que fem política, sembla que aquí s'hi val tot. Quan hi ha diputats que parlen de desvergüenza..., clar, desvergüenza quizás es..., potser és, no?, fer una intervenció i marxar del Ple sense ni tan sols quedar-se a escoltar els companys; desvergüenza quizás es que la diputada que menys hores passa al Ple vingui a dir-nos si estem al Ple o no. Que a més a més és que és vicepresidenta... [[Remor de veus.]] No; no, no és que estigui tarada, no. [[L'oradora gira el dit índex sobre la templa.]] És que aquests gestos que fa vostè no són ni de respecte. Un diputat avui, el senyor Cid, ha demanat respecte.
Senyors diputats.
Fer-li així [[l'oradora repeteix el gest que ha fet abans]] a una diputada no és mantenir el respecte.
Senyora diputada, un segon. Siguin respectuosos amb la diputada que té l'ús de la paraula. Moltes gràcies.
Li dic perquè no només és la que menys temps passa al Ple, tot i que va donant lliçons, és que és vicepresidenta de la Comissió de Joventut i no va venir ni el dia que la vam escollir. No ha vingut ni un sol dia, sent vicepresidenta. [[Aplaudiments.]] Mirin, per mi, ser diputada és alguna cosa més que venir a muntar el xou aquí, és alguna cosa més que senyalar un síndic. Per cert, un síndic a qui el reproven actualment més grups parlamentaris que no a arquebisbes que com a mínim emparen la pederàstia a l'església. Per tant, com a mínim fem-nos-ho mirar una miqueteta, en quin moment estem vivint i què és el que estem fent. Ahir un diputat del Grup de Ciudadanos deia: «Quan governem nosaltres, tot això no passarà. Doncs, miri, no sé si això passarà en aquest país, des del meu punt de vista deurà entendre que esperi que no, que vostès no governin mai aquest país, però com a mínim els demano a tots –i intento aplicar-m'ho– aquest respecte que deia, i no només amb el to i amb les formes. Jo soc de les que juga poc a dir el tema dels escons buits, perquè entenc que quan un no està aquí, està fora, està treballant, està fent altres coses, però és que a cada Ple –a cada Ple– surt algú a dir que si hi ha el president, que si no hi és; que si hi ha un diputat, que si no hi és. Potser ens hauríem de mirar una miqueteta més les coses. I tampoc senyalaré cap diputat, malgrat el diputat Cid ho hagi fet, hagi assenyalat una persona en concret per un tuit, jo no em referiré a una persona en concret. Ara, com a mínim és curiós que per parlar del senyor Rufián, que em sembla que és prou conegut per tots, utilitzi que és el número dos de la llista del Congrés. Potser és que s'ha mirat la llista del Congrés d'Esquerra amb moltes ganes. Doncs això és bo, això és el que fa Esquerra, tenir gent com el Rufián que fa una feina magnífica i tenim molta altra gent que també fa molta feina. I entendrà, jo l'hi diré, jo soc diputada de Lleida i, per tant, a Lleida, com a militant, vaig poder tenir la sort d'escollir el diputat Eritja, que actualment és diputat, perquè torni a anar a les llistes. I en la resta del país confio en una cosa que alguns, rient-se'n, en diuen «eixamplar la base, altres en diem «junquerisme, que és ampliar i que és intentar que més gent es sumi a aquest projecte. Per tant, si vostè vol senyalar persones, perfecte. Però jo el que li diré és que aquells que utilitzen els llaços en campanya electoral, doncs, potser també s'han de fer mirar... [[Veus de fons.]] No, no; en campanya i segons les enquestes, els fiquen i els treuen...
Un segon, senyora diputada. Està fent ús de la paraula la senyora diputada, vostè no pot interrompre una senyora diputada que té ús de la paraula per res. Quan acabi, vostè em demana la paraula, si té justificació reglamentària, potser l'hi donaré. En tot cas té la paraula la diputada Espigares.
Gràcies. És que entenc que, com em segueixin tallant, al final no podré parlar dels temes socials que són els que m'importen, eh? Però en tot cas...
Senyora diputada, també li vull fer una precisió, que segurament algun grup podria reclamar que se cenyeixi al tema que és objecte del debat.
Sí. Com, segurament, li haurà recordat a tots els grups, eh? Intento fer-ho. S'ha parlat de vint-i-un dies en funcions del síndic. Doncs, mirin, els proposaria algú com la presidenta Forcadell, algú que segur que ha defensat els drets socials. Però és que aquest síndic no els agrada perquè defensa els drets socials i, si presentéssim una dona, com la presidenta Forcadell, no els agradaria perquè no té un feminisme prou liberal i té un feminisme del de veritat. Per tant, hi hagi qui hi hagi, es nota que estem en campanya i que no els agrada. Per tant, crec que hem de poder seguir. És un any marcat per l'excepcionalitat política, crec que això és evident; hi ha un silenci ensordidor amb el que està passant amb algunes de les institucions, i, per tant, que aquesta campanya que alguns ens fan de perseguir llaços entenc que es convertirà a partir d'ara en una campanya de persecució dels drets socials que és el que probablement el 99 per cent de la gent també es mereixeria. M'agradaria posar un exemple, perquè començaré parlant de salut, que és aquells acords que a la Comissió de Salut arribem per unanimitat, que és pràcticament el 90 per cent dels acords a la Comissió de Salut. Quan tenim visites, aquí al Parlament, que és una altra de les feines que fem amb aquest sueldazo que alguns denuncien..., que òbviament a algú li surt més rendible que a algú altre, eh?, però algunes d'aquestes tasques que fem és també explicar-li a la gent què fem a les comissions. I quan els dic que a la Comissió de Salut el 90 per cent dels acords es prenen per unanimitat, em miren amb cara de perplexitat, que no s'ho creuen. Doncs, a la Comissió de Salut, tots aquests acords han permès, per exemple, que, amb llistes d'espera, haguem parlat de la gestió de la demanda, amb bons exemples, no només traient cartelitos per ensenyar allò que no és bo, sinó quan hi ha bons exemples al territori, com era el doctor Gòdia, la setmana passada, a la Comissió de Salut, que ens explica com reorganitzar la gestió de la demanda a l'atenció primària; l'increment de dotació pressupostària, més de 100 milions d'euros que els professionals de la salut ja ho han vist retribuït a la nòmina aquest mes –això també és bo que també ho expliquem. La diputada Moreta em parlava de les llistes d'espera. I tant que són importants! I tant! No seré pas jo qui diré que no, però entendrà que, des del meu punt de vista, a diferència del que vostè ha dit, sí que hi hagi coses més importants que altres. Per mi, se li diu prioritats, i això és el que vam fer amb el pressupost –a diferència del pressupost del PSOE, que era un brindis al sol–, intentàvem fer unes propostes concretes amb aquell pressupost que ni vostès ni els comuns, en campanya electoral, van voler aprovar –que se li diu prioritats. Una altra cosa de les que a l'informe del síndic se'n parla: la universalització de l'assistència sanitària. Doncs sí, jo crec que aquest és un bon any, perquè, per sort, el PSOE va retirar el recurs d'inconstitucionalitat, malgrat els esforços d'alguns perquè això no passés, i tenim un sistema que permet que hi hagi sanitat per a tothom –per a tothom–, malgrat les abstencions de Ciudadanos i els vots en contra del PP –sí, malgrat ells, tenim salut per a tothom–, al Parlament i al Congreso, als dos llocs. Aquí sí que hi ha coherència; voten el mateix aquí que allà. Per tant, sanitat per a tothom. Renda garantida. També parla l'informe del síndic sobre els problemes que hi ha. És cert, cal millorar la informació, i crec que el departament ho ha dit, que recollia aquest repte i que les queixes les havien..., tot i que havien disminuït, les queixes, i això també es recull a l'informe del síndic, hem de seguir avançant. I també hi ha una dada important, i és la feminització de la pobresa, de la que vostè també en parla i que no podem defugir. Parla també de temes d'infància. Malgrat que avui no hi hagi hagut l'acord per la declaració institucional de condemnar les agressions als joves migrants que vostè ens va demanar a la Comissió de Salut, malgrat que no hi hagi hagut acord de tots els grups parlamentaris, des d'Esquerra Republicana condemnem aquesta i totes les agressions. També el Pacte nacional contra la segregació escolar, que hem tingut la sort de conèixer aquesta setmana i que avança en aquest sentit. També la no discriminació en delictes..., la no discriminació. I en aquest sentit recordar que Amnistia Internacional, en el seu informe del 2016, ja apuntava que estava restringit de forma desproporcionada el delicte d'odi i la limitació de les llibertats d'expressió. En els temes de medi ambient, ha parlat vostè de l'informe o ens ha anunciat vostè un informe sobre la contaminació i estic segura que el grup l'acollirem, el llegirem amb calma, perquè la petjada que estem deixant al territori, com bé diu el diputat Civit, és irreversible, i, per tant, cal que també entomem els temes de medi ambient amb més fermesa del que s'ha pogut fer fins ara. En temes d'urbanisme i mobilitat, el Govern treballa, i ho ha explicat moltes vegades el conseller, amb la connectivitat dels nuclis rurals. I, alguna vegada també ho hem dit a la comissió, segur que a llocs com les Garrigues, on la fibra pràcticament no arriba i, per tant, no permet que es pugui treballar amb coses com l'ambulància 5G, amb la connectivitat directa, segur que el conseller hi seguirà treballant, com ha fet fins ara, perquè aquesta connectivitat millori, com ja s'està fent i com, per exemple, la Diputació de Lleida ja ha anunciat. També en la dimensió humana de l'urbanisme, també en temes d'habitatge, hem reclamat el 30 per cent d'habitatges socials de la Sareb; ho hem discutit moltes vegades, de fet, també amb l'informe concret que el Síndic va fer sobre habitatge, i, en això, crec que avui malauradament ens toca donar l'escalf a les dues persones que han mort avui en un pis a Tortosa. I això també fa que seguim treballant en aquests recursos que la gent gran necessita. En temes de seguretat ciutadana, la consellera també ha revisat els compliments dels programes de prevenció de suïcidi; de fet, no la consellera, la gent que treballa a la conselleria i l'equip que hi ha al darrere. El síndic demanava que s'estudiés incorporar un nou protocol en la part de tractament psicològic i en això s'està treballant conjuntament amb el Departament de Salut, i ens en alegrem i esperem poder veure pròximament els resultats. Ha sortit el tema de les universitats, i s'ha reclamat que es segueixi o que es substanciï l'acord del Parlament de rebaixar les taxes. I l'hi recordo al diputat Cid, com l'hi hem dit altres vegades: és que ja hi ha una rebaixa dels trams 0 i 1, efectiva, i els pressupostos portaven una rebaixa dels trams 2, 3, 4 i fins al 5. I, malgrat que no hi hagi pressupostos, malgrat que ni en això es vulguin ficar d'acord, en baixar les taxes universitàries, que és cert, són altes, malgrat això, seguirem treballant, segur, des d'Esquerra, perquè el Govern, com la consellera Chacón ja ha anunciat, rebaixi les taxes universitàries. També hi ha el tema del nivell B-2 d'anglès, i en això hi ha hagut beques per poder-nos-hi aproximar i cal seguir avançant. No s'ha sentit avui el silenci ensordidor que hi ha per part d'algunes universitats en denunciar la manca de suport, quan hi ha síndics electorals que estan perseguits i que són professors universitaris o quan hi ha gent encausada i gent a la presó i a l'exili que són professors universitaris. I, per tant, també en això demanem a les universitats que facin aquell paper que han de fer, de donar suport a tot. I, en el tema de la llibertat d'expressió, els llaços grocs i altres elements reivindicatius, el síndic concloïa l'informe que l'Administració no podia limitar l'exercici al dret a la llibertat d'expressió, malgrat el que hem vist aquesta setmana, amb temes de campanya electoral. Parlava de que la càrrega ideològica..., sempre que sigui en un moment puntual. Jo els hi puc dir, per Esquerra Republicana: serà tan puntual com puntual sigui el judici a la democràcia que estem vivint i l'empresonament que tenim d'algunes persones. Això és lo puntual que serà, perquè ja fa més d'un any que dura aquesta farsa. I, mirin, com que probablement el que els demanava de que deixin de perseguir llaços i persegueixin drets socials, si ens fan retirar pancartes on hi posa «Llibertat presos polítics, doncs «Tu ja m'entens..., com va fer l'alcalde de la Fuliola. I si així és la manera que tenim de recordar-los que hi ha presos i exiliats i preses i exiliades, doncs, serà la manera que ho farem. Acabo, parlant del tema de la igualtat, perquè em sembla que és molt important, i, en aquest sentit, no només les coses que el síndic a l'informe destaca sinó també la necessitat de que avancem amb el Reglament del Parlament. El Govern va fer un pla d'igualtat i s'està aplicant, hauríem d'anar més ràpid, i crec que un exemple d'aquesta mateixa setmana ens pot il·lustrar cap on anar. La llei demana igualtat en els òrgans; el diputat Vidal, aquesta setmana, a la ponència on estem treballant per la Llei de l'Agència de Salut Pública, feia una proposta per anar més enllà, i deia: «No només la igualtat efectiva, sinó que no constituirem òrgans de govern, no constituirem òrgans de participació de l'Agència de Salut Pública si no porten aquesta paritat per se. Per tant, si no hi és, no es tirarà endavant. Doncs aquesta ha de ser també una línia a seguir en la resta de coses. I, en això, segur que ens hi hauríem de trobar totes. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Senyora Levy, per què em demana la paraula?
Per al·lusions, contradiccions i qüestió d'ordre.
La de qüestió d'ordre, finalment, sí, però les al·lusions i les contradiccions, de la mateixa manera que he dit a la diputada Madaula, ho farem al final del debat.
Sí. Contradiccions, article 88 del Reglament; és l'obligació del vicepresident, perquè no estava el president, de reclamar als oradors ser cridats a tornar a la qüestió si se n'aparten. I hem vist una intervenció que ha durat la meitat del temps a criticar i fer falses insinuacions sobre membres d'aquest Parlament, sense haver estat cridat a l'ordre per part del vicepresident.
Crec que se l'ha cridat a l'ordre, a la diputada. En qualsevol cas, com a criteri general, saben que tots els oradors, i el debat d'avui també n'és una mostra, moltes vegades van per les rames del debat. En qualsevol cas, em consta que el vicepresident, que feia funcions de president, ho ha comentat a la diputada. Gràcies. Seguim. És el torn, ara, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, del diputat senyor Morral.
Gràcies, president. Membres del Govern, diputades, diputats... Saludar el síndic Ribó i l'equip que avui ens ha presentat l'informe. Suposo que deu ser inevitable la temptació d'utilitzar aquest faristol quan falten poques setmanes per estar cridats a les urnes..., per utilitzar-lo en clau, potser, més electoral, i que els grups parlamentaris puguin posar més l'accent en aquelles qüestions que els identifiquen com a organització política, però això, que potser és legítim, òbviament..., caldria que els relats s'ajustessin o els aguantés la mateixa realitat. S'ha dit des d'aquí que hi han treballadors de la Generalitat que tenen por –que tenen por– dels qui mantenen els llaços grocs. Fa pocs dies, aquesta setmana, el dimarts, vam tenir Comissió d'Investigació del 155 on van comparèixer l'Associació de Servidors Públics, de treballadors de la Generalitat, i ens van dir que efectivament quan es va aplicar el 155 hi havia por; hi havia por pel poder de l'Estat, pel que entomava el Govern i les competències de la Generalitat. La por l'exerceix qui té realment poder per poder-la exercir i, malauradament, avui, aquí, qui té el poder per exercir la por són els poders de l'Estat. També s'ha fet menció a crítiques de l'informe del síndic com si fos el president del Govern; el síndic no governa, el síndic atén les queixes i fa suggeriments i propostes. I, en aquest sentit, si llegim acuradament els informes del síndic, veureu que, home, en bona mesura acostuma a ser crític amb les accions del Govern, perquè va a objectius òptims de les propostes concretes que es proposen en les queixes, i el Govern, doncs, té les seves limitacions per poder fer front a aquestes propostes, doncs, en la mesura de les possibilitats que té. Pel que fa a l'informe, he classificat tres elements que..., tres raons, diguem-ne, d'anàlisi d'aquest informe, un informe que respon a l'any 2018, un any que ha estat especial, excepcional, convulsiu. I l'any va començar pocs dies després de les eleccions del 21 de desembre, on es van veure vulnerats d'una manera flagrant els drets fonamentals..., promogut des del mateix poder de l'Estat. L'any 2018 no es pot entendre sense els fets de l'any 2017, i també hem de llegir que l'any 2017 els dies 6 i 7 de setembre el síndic va fer els seus informes, eh?, i diuen també el que diuen. De fet, vostè, senyor Ribó, tanca el seu mandat amb un bienni que podríem definir com el fi..., o de l'inici d'una etapa, d'un trajecte que ens queda encara molt per fer, perquè el que estem aquí..., és reivindicant, demanant que puguem practicar un dret que se'ns nega, el dret del reconeixement, el dret a l'autodeterminació. I aquest any, l'1 d'octubre del 2017, es va produir realment un xoc de sobiranies, amb la celebració d'aquest referèndum. Una data que, inevitablement, marca un abans i un després. El dret a l'autodeterminació que ens nega l'Estat, aquest que ens tanca les portes a parlar-ne i respon amb repressió. I els fets que fan referència a aquesta repressió en bona part es produeixen també en la primera meitat d'aquest any 2018, que després m'hi referiré. La segona raó d'aquest informe són els indicadors per les queixes socials d'aquest 2018. Són, al nostre entendre, molt preocupants, i se'ns encenen alguns llums vermells; l'increment d'un 32 per cent de les queixes en l'àmbit social ja és un indicador prou clar. Es posa en relleu la cronificació de la pobresa –també ens ho deien des de la Taula del Tercer Sector–, que avui, una de cada cinc persones a Catalunya, és qualificable de pobra; els dèficits estructurals, que dificulten greument l'accés a l'habitatge; la discriminació de gènere i la pobresa de les famílies monoparentals, fonamentalment de la dona; els brots de xenofòbia, la intolerància a la diversitat, i la segregació escolar. Aquests són alguns dels aspectes preocupants on posa l'accent, doncs, l'informe. Una tercera raó és que aquest informe anual del mandat del Síndic de Greuges, preceptiu, diguem-ne, en la seva obligació com a síndic, de ben segur que avui, per a vostè, senyor Ribó, és un informe especial. Perquè, probablement, si fem bé els deures, doncs serà el darrer informe anual, doncs, que vostè com a síndic ens presenta. Després de tancar un mandat de nou anys, els quals –després m'hi referiré, però que avanço–, per al nostre grup, el Grup de Junts per Catalunya, els valorem molt positivament, pel que ha portat a aquesta institució i per la gestió feta en un moment tan complex com el que estem vivint. En el qual ha demostrat fermesa i també valentia, mantenint sempre l'autonomia –com ha de ser– de la institució i la neutralitat; sempre en defensa dels drets i les llibertats, encara que aquestes hagin estat vulnerades pel mateix poder de l'Estat. Perquè sí, el 2018 ha estat un any on s'han posat en relleu greus vulneracions de drets polítics i civils del tot inacceptables. Va començar l'any, com he dit abans, després de les eleccions del 21 de desembre, convocades pel president del Govern espanyol, a qui no li corresponia, el senyor Rajoy, amb la voluntat que les tesis del 155 fessin majoria. Contra el que perseguien, va tornar a revalidar-se una majoria de diputats i diputades independentistes en aquest Parlament. I comencem aquest mandat amb ingerències des de l'aparell judicial de l'Estat, evitant donar compliment a la veu del poble manifestada a les urnes. No vam poder votar el president Carles Puigdemont, ni al Jordi Sánchez, quan hi tenien tot el dret. I enmig del Ple d'investidura, el company i conseller Jordi Turull va ser empresonat. Ha estat un any on la presó, l'exili, la vaga de fam, les mesures obstaculitzadores dificulten la governabilitat, amb les suspensions de funcions, drets i deures dels diputats, alterant les majories parlamentàries. Ha estat i són encara, aquests fets protagonistes. Déu n'hi do –déu-n'hi-do–, aquest 2018. El 2018 també –i ho menciona l'informe– ha estat l'any on s'han patit les conseqüències socials del 155. De fet, les conseqüències polítiques ja van ser manifestades d'una manera molt cruenta, de forma immediata, en el 2017, quan es va destituir, doncs, el Govern, el president, i es va dissoldre el Parlament de Catalunya. El síndic ja va presentar, al maig del 2018, un informe sobre la desproporció penal aplicada en el conflicte polític, a més de l'aplicació del 155, que va ser debatut en el Ple del Parlament al mes de novembre. Aprofito l'ocasió per convidar-los a consultar la pàgina web dels Servidors Públics de Catalunya, a què em referia abans, per conèixer amb precisió el que ha suposat l'aplicació del 155: els seus efectes, conseqüències, el que va implicar en temes de pèrdua i paralització d'iniciatives, d'inversions, de subvencions o d'altres actuacions pròpies, que han afectat milers de persones, empreses, i d'una manera molt especial els sectors més vulnerables, com ens manifesten en aquesta setmana des del Tercer Sector, en la Comissió d'Investigació del 155. De fet, suggereixo als grups del Partit Socialista i el PP i Ciutadans, que no acudeixen a la Comissió del 155, que s'ho repensin, en la seva negativa, i que vinguin, escoltin, preguntin; que els pot il·lustrar en un moment en què l'amenaça d'aplicar el 155 sense justificació és un dels elements, diguem-ne polítics, en aquesta pre-campanya electoral que tenim al davant. En aquest context, no els sembla normal que la gent mantingui viva l'actitud ferma, determinada, de protesta, com aquest passat dissabte a Madrid? Clar que ho és –clar que ho és–, perquè vivim temps de dura repressió. Sovint, no ens ho diem massa clarament, però vivim temps de dura repressió. Les controvèrsies al voltant de l'exhibició de diversos tipus de cartells reivindicatius, fotografies, banderes, llaços i altres tipus d'elements com el color groc, els llaços grocs, s'han d'entendre com a exercici del dret de llibertat d'expressió de les persones físiques, que materialment duen a terme aquestes actuacions, i no de l'Administració pública. Per part del nostre grup, tot el suport al Govern en aquestes iniciatives, de mantenir, en la mesura que puguin, el senyal de solidaritat, el senyal d'empatia amb els qui més pateixen la presó i l'exili, en les façanes de les institucions. Reconeixent també i respectant, doncs, els informes del síndic; tot el nostre suport al president Torra. L'expressió d'una idea com la solidaritat davant de la injustícia, davant de la vulneració de drets, no representa un partit. Els espais públics són i han de ser plurals, no neutres. La gent ha fet, del groc, un color d'empatia, la solidaritat amb els que pateixen la repressió. No és un color de partit, el color groc, és un color que expressa valors, la solidaritat amb els que pateixen, el dolor de la presó sense haver estat jutjats, i dolor de l'exili. De fet, és molt transversal, eh?, hi ha ciutadans de partits que estan en aquests moments defensant, doncs..., en contra d'aquest llaç, que també empatitzen amb aquests valors. En la part, diguem-ne, més social, en el període de mandat del Síndic, es va proposar, es va aconseguir..., vam afavorir que els serveis de salut, doncs, fossin universals per dret de ciutadania. Aquest ha estat un element fonamental importantíssim, però que ens diferencia de moltes altres comunitats. I, per tant, és un valor a preuar. En canvi, però, pel que fa referència al que és combatre la pobresa, i la gent més vulnerable socialment, ens cal impulsar i promoure el que és la Llei de renda garantida de ciutadania, que compartim plenament el que ens comenta, doncs, també..., ens proposa el síndic. El tema de l'habitatge resulta ser un dels problemes importants, en què nosaltres també donem ple suport a les propostes, doncs, que ens fa el síndic. De fet, quant als habitatges socials..., entre altres raons, per la manca d'un parc d'habitatges socials suficient, i pel col·lapse de les meses d'emergència que, en aquests moments, doncs, tenim. També per la demora excessiva en l'assignació d'un habitatge, després que la mesa hagi dictat una avaluació favorable sobre el rescat bancari i la Sareb. El Govern i el Grup Parlamentari comparteixen el sentit de les consideracions generals manifestades pel síndic. I el Govern, entre altres, està fent però un esforç significatiu, encara que potser ens pugui semblar, en aquests moments, insuficient. La relació de temes a què fa referència l'informe, i que compartim plenament: la perspectiva de gènere, el copagament del medicament, les llistes d'espera, la lliure elecció del metge, el rebuig de pacients, manca de recursos, d'igualtat d'oportunitats, educació, integració de persones immigrants, la proliferació de projectes urbanístics amb dimensió especulativa... –un tema, aquest, també important–, tot el paquet, diguem-ne, de queixes socials són un paquet important que cal abordar i que cal que aquest Parlament i el Govern puguin acollir, de referència. De fet, l'any 2018 expressa molt bé les dues cares de la moneda: la vinculació entre l'emancipació social i l'emancipació nacional. Els drets nacionals estan estretament vinculats als drets socials. La sobirania, la volem per disposar, precisament, de les eines i els recursos per fer front als reptes que el moment ens demana. En aquest sentit, cal ser conscients que estem en un camí que no té retorn, en la direcció de la conquesta de la república i d'aquests drets. En aquest període de mandat que finalitza, doncs, el síndic Ribó, considerem que ha estat –de nou anys– positiu, i qualitativament molt important. Avui, de la institució, es té un coneixement molt més elevat del que se'n tenia. L'aproximació al territori ha estat important, amb els convenis amb els ajuntaments. I amb la cooperació i el reconeixement d'altres organismes en defensa de drets a nivell internacional, doncs, hi ha estat present la nostra institució. La modernització tecnològica i la participació en sistemes telemàtics, per poder participar i adreçar-se a la sindicatura, ha estat un pas també important. L'increment d'informes sectorials per aprofundir en propostes concretes i anàlisis i diagnòstics sobre temes sectorials també ha estat un element que ha completat d'una manera molt important la feina, doncs, de la institució. I felicitem el síndic i el seu equip per la feina feta, per la petjada que deixa a la institució, que avui és, sense cap mena de dubte, una referència de garantia per als ciutadans...
Diputat, ha esgotat el temps.
...en la defensa dels drets i les persones. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. Per finalitzar i agrair les intervencions dels grups, té la paraula de nou el síndic de greuges.
Gràcies, president. Voldria afegir alguns elements a consideració de la cambra, sobre els arguments nous i sobre l'informe 2018 que han anat sortint en part de les intervencions anteriors. Telegràficament: habitatge d'emergència igual a pla de xoc. No els reiteraré el que diu l'informe al respecte, va ser discutit en comissió, està en l'informe del 2018. Sembla una paraula molt senzilla, però té giragonses molt importants, des de la llunyania de la Sareb, que sembla que ningú s'atreveix a posar-la a lloc i està pagada per tots els contribuents, fins i tot per una bona part dels desnonats, fins al que està passant a la gran majoria d'ajuntaments, en què les meses d'emergència estan completament desbordades. Pla de xoc, d'acord. Infància. Afegim argumentacions que s'han donat. Cada any, a l'informe que es presenta en aquesta cambra al mes de novembre hi han referències al llistat de temes que estan per complir, des de la Llei d'oportunitats de l'any 2010. Hi han dos temes, sobre els quals hi posaríem molt l'accent perquè, possiblement, per les estratègies del debat de cadascú no han estat prou tingudes en compte. Són la xenofòbia i la segregació. El síndic es veu obligat a reiterar: tolerància zero amb la xenofòbia, i quasi podria deixar-ho aquí, però depèn de vostès, abans que ningú, de posar les bases amb acords concrets que afectessin el sistema educatiu, el sistema comunicatiu, el sistema social. Però que és un gran, gran, immens problema. I que pot créixer arreu d'Europa, i nosaltres som part d'Europa. Quan considerem, com algú a l'altra banda de l'Atlàntic, que podrem construir un mur que impedirà que arribi ningú a casa nostra, i al mateix temps, com diu molt bé el professor Olivé en un llibre del 2005 –2005, eh?, fa catorze anys–, que hem d'anar cap al mestissatge ineludible, però fins i tot per raons tan senzilles com és la natalitat. Ara, tot això que pot ser analitzat sociològicament, ha provocat un llum vermell que hauria d'alarmar a tothom. I perdoni que ho digui, no els hi veig. I, per tant, torno a demanar a tot l'arc parlamentari que posin aquest tema en primeríssim nivell. No pot existir a Catalunya la més mínima opció partidària de la xenofòbia. Hi han sistemes europeus que les tenen i sistemes que no les tenen. I l'altre és el Pacte contra la segregació, que no és directament això; hi pot tenir una relació, però no és directament, ni molt menys, això. Hem explicat per activa i per passiva que no correspon al grau de migració dels barris, la segregació, que no correspon al sistema. Hi pot haver segregació entre dues escoles públiques molt diferenciades o dues concertades. És un repte per anar avançant cap a la igualtat d'oportunitats, és el gran mecanisme d'equitat, que s'està degradant. I aquest síndic –sé que tampoc agradarà– lamenta que hi hagin opcions parlamentàries que no s'hi vulguin afegir. Ningú està d'acord al cent per cent amb cap definició de polítiques públiques, ningú; seria absolutament idíl·lic. Però només veure tota la comunitat educativa començant a debatre aquest tema, amb posicions superallunyades, des de fa molt de temps, amb la consellera Meritxell Ruiz, amb la consellera Clara Ponsatí i ara amb el conseller Bargalló, i com hem anat posant el denominador comú, que ara pot començar a caminar, els torno a convidar, a tothom, a afegir-s'hi. Sobre el tema dels drets i les llibertats, no m'estic de reiterar-ho, la Llei orgànica espanyola de reforma del Codi penal diu que hi han conductes que no mereixen un retret penal, i menys encara la presó: la convocatòria de referèndums il·legals. Els sona, això? És ley orgánica española. I puc continuar, perquè la cita encara és més abundant. El 2019 a mi em fa vergonya, llegir això, perquè no estic llegint un pamflet, ni una declaració partidària, estic llegint una llei orgànica espanyola. I, per últim, dues qüestions que no estan a l'informe..., una sí que hi està en part, que és la de la junta electoral i tota la simbologia; l'altra no hi està gens, però és un anunci per a tots vostès. Algú dels presents, com a grup parlamentari, s'ha presentat a la Junta Electoral Central per demanar que modifiqui la normativa que ara permetrà que el dia de la votació algú d'una mesa electoral impedeixi el dret de vot als discapacitats? Quan es nega la competència al síndic per anar a la Junta Electoral Central, com han fet alguns, que sàpiguen que aquest síndic s'ha adreçat a la Junta Electoral Central per dir-li: «Això és una barbaritat; que, quan hem avançat canviant la llei perquè puguin votar la gent que té discapacitats, com podem deixar en mans de les meses electorals discernir sobre aquesta qüestió? Per què no es motiven, Parlament de Catalunya, per defensar els drets dels discapacitats i el seu dret de vot? És una opció partidària, aquesta, o hauria de ser una opció de tot el col·lectiu de representants de la societat? Algú dels presents s'ha bellugat per combatre el que encara continua sent una vergonya, que és que hi hagin blocs electorals, que va en contra de la majoria de normatives de les democràcies més avançades, que creen una disparitat d'opcions a l'hora d'utilitzar els mitjans de comunicació? Aquest síndic, des de fa molts anys, bat el coure per acabar amb els blocs electorals i amb les pastilles electorals, que és quan els partits donen al periodista la gravació de l'acte, no fos que el periodista, amb la seva càmera, gravés coses que no agraden a l'opció que ha fet l'acte. Això existeix el 2019, i són atemptats a la llibertat d'informació. I si la junta electoral els manté és perquè no hi ha hagut opcions legislatives ni polítiques clares per combatre-les. Aquest síndic ho continuarà fent. Com el tema de la simbologia. Que l'any 2017 –i aquí hi ha hagut oradors que ho han ignorat per complet–, el 2017, quan la Junta Electoral de Tarragona va prohibir a l'Associació de Gent Gran de Reus de manifestar-se en campanya amb els llaços grocs per la plaça Mercadal, com fan cada dia de tot l'any, el síndic els va donar la raó, ho vam elevar a la Junta Electoral Central i, fora de campanya, sí, llàstima, acabada la campanya, ens van donar tota la raó. És així, que ens hem de moure qui vulgui merèixer el títol de garant i defensor de drets. La resta és literatura. Estem parlant de fets concrets a l'entorn del dret del vot i de participació. I l'anunci és que –vostès segurament no tenen per què saber-ho– divendres passat la Comissió de Democràcia a través de la Llei, que és la joia de la corona del Consell d'Europa, va aprovar els principis de Venècia, on es defineix què és un defensor. I veuran que afirmacions que es fan en aquesta tribuna són aberrants –ho subratllo, aberrants– pel que la Comissió Democràcia a través de la Llei manté, de respecte als defensors, com li va passar a algun grup parlamentari que, a l'adreçar-se a autoritats internacionals, es va endur una resposta directa, frontal, en dir-li: «Abstingui's d'opinar o d'actuar contra la independència dels defensors. Gràcies, president. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, síndic. Ara, si els grups volen intervenir... [[Carlos Carrizosa Torres demana per parlar.]] Sí? Endavant, senyor Carrizosa.
Sí, espero... Presidente, ya llega el síndic al palco... Gracias, señor presidente. Señoras y señores diputados..., señor síndic, lo primero que le quiero decir es que nosotros, además de ir a la Junta Electoral Central para que se garanticen aquí en Cataluña unas elecciones limpias..., cosa que no tenemos garantizada, entre otras cosas porque las instituciones que deberían velar por el cumplimiento de esa objetividad y neutralidad de los poderes públicos, en favor de los ciudadanos, como el Síndic de Greuges, no actúan. Y como nosotros lo hemos tenido que ir a pedir, y nos han dado la razón, pues yo también le digo ahora que nosotros también pedimos que la Junta Electoral Central rectificase el último criterio sobre el voto de los discapacitados, que lo obstaculizaba. Y lo hemos pedido hace muy poco, por medio del señor Íñigo Alli, que está en Unión del Pueblo Navarro, que va en coalición, como saben, con nosotros, allí en Navarra, y ya lo ha obtenido, y la Junta Electoral Central ha rectificado. Así que, sí, alguno de estos grupos que están aquí presentes también, aparte de velar por la limpieza de las elecciones, ha velado por el voto de los discapacitados. [[Aplaudiments.]] Y luego, señor síndic, pues, mire, parece que a veces hasta un cuarto de hora, que es un tiempo holgado para hacer una valoración de un informe extenso, como el de usted, de trescientas y pico páginas, y de una extensa retahíla de cuestiones que usted tampoco ha tratado en el informe..., yo no quería dejar de recordar en esta réplica –porque usted tampoco se ha referido en la respuesta que ha dado..., yo esperaba que sí, pero no lo ha hecho– que en Cataluña abundan en ciertas instituciones, algunos ayuntamientos, las declaraciones de personas no gratas, que eso es muy feo, declarar a vecinos o a personas o a compatriotas personas no gratas por parte de una institución, esto rompe y eso sí que es aberrante. Usted ha utilizado aquí la palabra «aberrante. Eso es aberrante en Cataluña, que se excluya a determinadas personas por su ideología en los ayuntamientos es aberrante. Y usted eso no lo ve, no lo ve en su informe del año 2018, tampoco. No ha visto la amenaza de multas a quienes quitan lazos, no ha visto la prohibición de actos en lugares públicos que se hace a algunos partidos políticos, dependiendo de su ideología. Hay alcaldes que dan permiso a Esquerra Republicana o a la ANC para montar allí una carpa, pero no se lo dan a Ciudadanos. ¿Le parece a usted normal que eso pase en Cataluña? Pues a mí no me lo parece, señor síndic, y esto..., usted debería defender a todas las personas que en cualquier población pueden tener derecho a acceder libremente a cualquier partido político que vaya a allí a hacer su oferta electoral, por ejemplo. Eso no es normal, y está pasando en Cataluña, y usted lo silencia, señor síndic. Los paros políticos, los cortes de carreteras, de vías férreas, con afectación de los derechos de todos los catalanes, que eso también ha ocurrido en el año 2018. Muchos padres y madres no han podido llevar a sus hijos al colegio los días que los CDRs decidían cortar nuestras carreteras, o cortar las estaciones, o no han podido ir a trabajar, o no han podido acudir a la cita del médico que tenían. Y eso vulnera los derechos fundamentales de los catalanes. Usted tampoco ha aludido a ello. Tampoco ha aludido al escandaloso tratamiento de privilegio en las visitas que se da a los políticos presos por parte de la conselleria de Justícia. Tampoco ha hablado del robo..., lo del robo de los datos que yo le he mencionado, no lo ha mencionado usted aquí. No ha venido y no ha dicho: «Pues sí, mira, respecto a los datos censales de todos los ciudadanos catalanes que fueron robados para hacer un referéndum ilegal y que siguen expuestos en la red... Y el otro día me lo demostraron. Conseller, ¿lo sabe usted, en esta república digital, que cualquiera puede buscar con su DNI su dirección en la red, que está dispuesto, porque los han hackeado, nos hackearon los datos a todos los catalanes para hacer ese referéndum ilegal? Eso ha ocurrido así; me lo demostraron el otro día: «Mira, entras en esta web, pones tu DNI y te sale la dirección, lo que ustedes hicieron para facilitar el voto ilegal en el referéndum ilegal. Pues eso..., nos robaron esos datos, y ahí siguen, en la red, señor síndic. No ha dicho nada usted tampoco de esto. Bueno, y luego quería enseñarle..., porque no lo sabíamos antes de la primera intervención, pero fíjese, ya están cambiando las pancartas en la Generalitat y en otros edificios públicos: «Llibertat presos polítics i exiliats [[l'orador mostra una imatge]] , y ahora un lazo blanco con el trazo este rojo... [[L'orador riu.]] Miren, es un poco..., estas astucias son un poco de astut Mas; o sea, estas astucias son un poquito, ya, de... Ustedes empiezan a tenernos acostumbrados, pero es que en derecho hay una cosa que el legislador siempre –y aquí somos legisladores– intenta no hacer, que es hacer enumeraciones descriptivas de las cosas permitidas o prohibidas, porque no son un numerus clausus. Entonces, cualquier pancarta, ponga lo que ponga, que pretenda reivindicar, como decía la portavoz de Esquerra Republicana, los presos polítics, que es lo que usted decía, toda orgullosa: «Es que nosotros con la imaginación supliremos... Pues no. Es que el objetivo es que las instituciones sean neutrales, ¿sabe? Entonces, si usted ya anuncia que su objetivo es precisamente el mismo que el del lazo amarillo, pues esto está proscrito por la ley, porque ustedes, como administración, no pueden avasallar al resto de ciudadanos. Señor síndic, ¿ve lo que le tengo que decir a mis compañeros de hemiciclo: que están avasallando a los ciudadanos? ¿A usted no le interpela esto, señor síndic? De verdad, ¿eh?, de verdad. Bueno, pues nada, aquí tenemos carteles inventivos [[l'orador els mostra]] : «Llibertat peixos pacífics, y este otro... Mucha inventiva. Les felicito, es gracioso, pero rompe la neutralidad en los edificios públicos. Quítenlos. Vamos a volver a ir a la junta. Ciudadanos va a volver a ir a la junta, y ustedes, algunos de ustedes ya están..., el señor Torra, que no está ahora aquí, ya está en el disparadero, absolutamente, de haber cometido una infracción penal. [[Veus de fons.]] Sí. Sí, señor Pujol, es que es así, y no es porque yo lo diga, es porque lo dice la junta electoral y lo dice la fiscalía. [[Remor de veus.]]
Diputats, no entrin en debats entre vostès...
Mire, le voy a leer... Sí. También yo me he referido a las malversaciones que usted, señor síndic, a pesar de que se está produciendo continuamente malversación de caudales públicos para pagar el procés en Cataluña, a pesar de que... Ya le anuncio que hemos pedido quién ha pagado esta pancarta, ¿eh?, ya lo hemos pedido, que nos informen: quién ha confeccionado y con qué dinero ha pagado esta pancarta. De la misma forma que el fiscal superior de Cataluña –noticia de ayer–, Francisco Bañeres Santos, subraya, en el decreto de apertura de diligencias contra el señor Buch por pagar, camuflar un asesor para hacer de escolta del fugado de la justicia señor Puigdemont, en su decreto de apertura de diligencias penales, dice: «La decisión de suministrar un servicio de escolta con cargo al erario público en favor de una persona contra la que consta dictado un auto de procesamiento firme y subsiguiente orden de busca y captura por graves delitos podría, de confirmarse, llegar a constituir delitos de malversación y de prevaricación. Esto puede ser prevaricación, puede haber una malversación irrisoria, pero si ustedes..., la persona que va a substituir a la consellera Artadi ya es una alcaldesa que se ha ido a Waterloo con el dinero de su municipio porque decía que se iba a representar a su municipio. Pues, señor síndic, estos gastos que hacen con nuestro dinero es un abuso. Y todo lo que se necesita para educación, para... [[veus de fons]] –¿eh? [[veus de fons]] , no; sí, para piolines, sí...–, para educación, para sanidad, para listas de espera, para discapacitados, para todo eso, se lo están gastando, señor síndic, en estas tracas estos señores. Mire, nosotros, el próximo síndic –ya hemos presentado una proposición de ley para su sucesor–, queremos que no se tire nueve años, queremos que sean solo seis. Queremos que sea una persona profesional, comprometida, neutral. Queremos que limpie la etapa negra del anterior síndic, señor Ribó; lamentándolo mucho, porque a nadie le gusta hacer estas críticas agrias a un cargo público. No nos gusta, pero usted debería habernos defendido, y usted ha traicionado su cargo. Queremos que el siguiente sea una persona que no esté significada, como el señor Ribó, en la defensa del procés. Queremos e instamos a todos los grupos a llegar a un acuerdo, y esta vez sean generosos y no pongan a un señor significado en el procés ni en el independentismo, pongan a alguien significado por su sabiduría jurídica y por su servicio y conocimiento de las administraciones públicas, para que nos defienda de verdad. Y si es así, llegaremos a un acuerdo para substituir y cerrar esta vergonzosa etapa del síndic señor Ribó, señor síndic del procés. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Si la resta de grups també volen intervenir, hem obert un torn... [[Veus de fons.]] Si tots els grups volen intervenir, farem el mateix ordre que hem fet a les primeres intervencions. Sí? Els sembla? [[Pausa.]] Per tant, és el torn ara de la diputada senyora Marta Moreta.
Gràcies. Bé, jo no estaré deu minuts. Síndic, m'agradaria fer-li una pregunta. Perquè, sap què passa? Que això no ha sigut un debat de l'informe anual, ha set un monòleg del síndic. Perquè vostè mai mai mai respon re. I com que ara ja no té torn de paraula, sí que li faig una pregunta molt concreta que pot aprofitar de respondre-la davant dels mitjans de comunicació. A veure si la podem sentir. I aquí ve la pregunta –a veure si em fa cas un sol cop abans de que plegui–: creu –síndic, eh?– que substituir un llaç groc per un de blanc és donar compliment a la seva resolució? És capaç de dir-ho als mitjans de comunicació, ja que no és capaç de respondre cap de les preguntes que li hem fet aquí dintre l'hemicicle? Estaria bé que ho digués, estaria molt bé. I ho aprofito també..., aprofito per dir que una diputada que ja fa tres anys que està a la Comissió del Síndic i que li ha demanat reiteradament que fes un informe sobre el 6 i el 7... És capaç de fer informes amb dos dies, i jo fa tres anys..., bé, diguem dos, que li reclamo aquest informe. No hi ha manera, no hi ha forma. Ja deixo per inútil, diguem-ne, el tema de que el farà, perquè no crec que em faci cas. Ara, sí que m'agradaria que em contestés aquesta pregunta que li he fet. Agafi els mitjans de comunicació que hi han a fora i respongui aquesta meva pregunta, que em sembla que tothom l'hi agrairà. I respecte al vot en tema de discapacitats, potser sí que el síndic ho ha demanat; els partits polítics, també; però qui ho ha fet realment han sigut les entitats de discapacitats, que ho van demanar, es van queixar i, sí, senyor síndic, està retirat –està retirat. I sí que ens en cuidem. I sí que parlem d'aquestes coses. Potser vostè es dedica a parlar d'altres temes que l'interessen, però en aquest Parlament el Partit Socialista i Units per Avançar parlem de temes socials. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Ara sí, senyor David Cid, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem. Quan vulgui.
Deia jo en la meva intervenció que en política es pot fer tot menys el ridícul, però és que jo crec que cada dia se superen, eh? Jo, de veritat, la veritat és que ja no els entenc. O sigui, em costa molt parlar en nom de persones que ja no hi són, però és que no sé que diria Tarradellas si els veiés a vostès al Govern de la Generalitat. Perquè, avui, una nova jugada mestra en el tema de la pancarta i els llaços. Però si és que acabarem igual. I, a més, és que ho saben. Perquè és que no només..., si, a més, han llegit l'informe del síndic, que el tenen des del divendres passat, per més que la senyora Artadi mentís; fa referència a qualsevol simbologia política, no a una en concret. Si és que nosaltres, a l'Ajuntament de Barcelona, a pesar de que no hi estàvem d'acord, no només..., és que hem retirat també la pancarta que fa referència a l'Open Arms. I nosaltres creiem que l'Open Arms està injustament retingut per part del Govern del PSOE en el port de Barcelona. Per tant, una nova jugada mestra i tornem-hi. I mentrestant no parlem ni del judici, no parlem de l'informe del síndic o no parlem en aquest cas, per exemple, tampoc de defensar l'autogovern de Catalunya, que ja els dic que és del que ens passarem els propers anys parlant, depèn de quina sigui la majoria, en aquest cas, al Govern. El síndic –i ho sap, perquè alguna vegada també l'hi he dit– fa bé i té per costum renyar el conjunt dels grups parlamentaris sense discernir massa què fan uns i altres –també entenc que és el seu paper. Però jo també volia fer referència a alguna de les coses que ha situat sobre temes de drets i llibertats d'expressió i de participació. En tot cas només recordar-li que l'Ajuntament de Barcelona i en aquest cas la comissionada de Salut, la senyora Gemma Tarafa, i també la tinent d'alcalde de Drets Socials, la senyora Laia Ortiz, han reivindicat els drets a la participació política en aquest cas de les persones amb discapacitat i han traslladat en aquest cas també a la junta electoral la necessitat de corregir aquest error. Parlava també el síndic amb encert sobre els blocs electorals. I jo crec que parlo també amb coneixement de causa si puc dir que el síndic sap que hi han tradicions polítiques de Catalunya que han defensat històricament..., en aquest cas, no?, la vulneració que suposen als drets electorals, la necessitat d'eliminar en aquest cas els blocs electorals. I també, per tant, que hem presentat en aquest cas des del nostre grup, des de Catalunya en Comú Podem, també una proposta de reforma de la llei electoral que elimina no només les pastilles electorals sinó també els blocs electorals. I també sap el síndic, perquè moltes vegades també ho ha situat, que, per exemple, en informes extraordinaris, com el que ha fet de denuncia del Castor, hi han hagut grups parlamentaris –i en aquest cas vull reivindicar la feina de la diputada Hortènsia Grau–..., de denúncia..., el que va suposar l'informe del síndic. Vull fer referència també a algunes coses que s'han dit. Insisteixo en una cosa que deia: és temps de defensar l'autogovern, no és temps de testosterona, no és temps de «pit i collons. Perquè torno a fer una altra pregunta. És el síndic un covard amb la seva resolució que ha fet ara? Jo..., si no tinc cap problema en citar-lo, si és que l'he citat. Jo cito les paraules indignes i amb manca de respecte del senyor Rufián. I això és el que els trasllado, que no és temps de fer política amb minúscules. Vostès parlen a vegades de la petita política; potser l'informe del síndic, com diu el senyor Maragall, és petita política, perquè parla de les polítiques socials. Em sap greu que no hi és, però segur que vostè l'hi traslladarà. I vostè parla d'ampliar la base. Sí, jo crec que es pot parlar d'ampliar la base; jo també crec que es pot parlar de vella política i es pot parlar de transfuguisme, que és també una de les coses que vostès practiquen en aquest cas a l'hora de fer política i en aquest cas alimentant el transfuguisme que segur que estan d'acord que ho han fet. També em vull dirigir a Ciutadans. Vostès, i ho dic sincerament, són un «txollo pel Govern. Si és que són un «txollo pel Govern [[veus de fons]] perquè... Sí, sí; jo els hi dic: són un «txollo pel Govern, perquè vostès, amb la impugnació total que fan del síndic, permeten una cosa que és fonamental en aquest cas pel Govern: donar la sensació i debatre sobre el que vol que es debati el Govern. I en aquest cas no es parla d'un govern que no governa, d'un govern que no fa polítiques socials, que no fa polítiques ambientals, que no fa polítiques en aquest cas de garanties de drets. I vostès, amb la impugnació i amb el seu discurs que fan avui..., si és que els faciliten, en aquest cas, l'acció política al Govern. És fonamental el que vostès fan. Només parlem d'una cosa en aquest Parlament. Perquè vostès parlen molt de que són el grup que fa més en polítiques socials. Mirin, no és veritat. [[Remor de veus.]] Mirin, per diputat no és veritat. Però és que a més a més vostès acaben totes les resolucions parlant del mateix, dels llaços grocs. Si ja els hi vaig dir un dia, vostès van presentar, per exemple, a la Comissió de Territori, que hi estic jo, una resolució per evitar les morts en carretera que al final només parlava dels llaços grocs. Si després..., els títols són molt macos, però després anem a la literalitat. I vostès el que fan és que, en aquest debat, per exemple, no parlem d'una cosa que és fonamental; no parlem que el 31 per cent, per exemple, en aquest cas de les queixes al síndic són sobre polítiques socials. Si és que el síndic els està donant una bufetada al Govern de la Generalitat, a la seva manca de compromís amb les polítiques socials, a la seva manca de compromís amb les polítiques ambientals, a la seva manca de compromís amb les polítiques educatives, a la seva manca de compromís amb les polítiques de salut, i vostès només volen parlar dels llaços grocs. Si són el «txollo del Govern, són el «txollo. Hi ha el partit del procés i hi ha el partit de l'antiprocés. I pim-pam, pim-pam-pum, i no parlem del que afecta cada dia els catalans i catalanes. I en això, en això estan vostès. Vostès no parlen d'allò que afecta el dia a dia dels catalans i catalanes. Per exemple, aquesta mateixa setmana es situava..., i a més hi fa referència també el síndic quan parla d'infància, el 24 per cent del risc de pobresa dels catalans i catalanes, que creix la desigualtat de Catalunya, que el Govern Torra- Aragonès és un desastre en la redistribució de la riquesa. I això és del que hauríem d'estar discutint en el Parlament de Catalunya; no hauríem d'estar discutint tot el dia sobre llaços grocs: llaços grocs sí, llaços grocs no. Hauríem d'estar discutint sobre el que afecta el dia a dia dels catalans i catalanes. I vostès..., ni Junts per Catalunya ni Esquerra Republicana ni en aquest cas Ciutadans tenen això com una prioritat de la seva acció política en el Parlament de Catalunya. I això és el que diu el síndic. I això és el que afecta el dia a dia dels catalans i catalanes. I vostès, els hi dic de veritat, són un «txollo per aquest Govern, en aquest cas, i són un «txollo pel procés. I els hi dic claríssimament. I acabo amb una cosa que també voldria destacar. I torno al que deia al principi, l'informe del síndic és en aquest cas una veu d'alerta fonamental sobre els problemes que tenen milers de catalans i catalanes per arribar a final de mes. I els hi dic sincerament. Jo tinc la sensació que en aquest Parlament de Catalunya parlem de moltes coses però ens costa molt parlar d'això. Jo també crec que mereixeria una profunda reflexió per part de tots i totes. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom ara del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent és el torn del diputat senyor Carles Riera.
Gràcies, president. Des de l'escó. Bé, avui teníem una oportunitat, una oportunitat molt important per poder parlar amb profunditat i a fons efectivament d'allò que l'informe del síndic denuncia i d'allò que l'informe del síndic proposa. Malgrat això una bona part de les intervencions dels grups s'han destinat a parlar de llaços grocs. Una vegada més en lloc de parlar de problemàtiques molt greus que el síndic denúncia en el seu informe, de parlar d'emergència social, de desigualtat, de pobresa, en lloc de posicionar-se amb relació a aquestes denúncies i fer propostes polítiques de com resoldre aquesta situació, de com revertir aquesta desigualtat, hi ha grups que han preferit parlar de llaços grocs. I, mirin, això els hi diu un grup parlamentari que, com hem dit, no compartim la posició del síndic respecte a la qüestió dels símbols. Nosaltres pensem que l'espai públic no és neutre ni ho serà mai –ni ho serà mai–; l'espai públic, incloses les seves institucions, és un espai de disputa, de batalla política, entre uns símbols i uns altres. I nosaltres creiem que la simbologia antirepressiva avui no és una simbologia partidista, és una simbologia que expressa el sentiment d'una gran part –d'una gran part– de la nostra població i que, per tant, és lògic que les institucions públiques la reflecteixin. Per tant, això els hi diu un grup parlamentari que no ha compartit la posició del síndic i que creia que el Govern havia de desobeir la junta electoral. Però ens hem volgut centrar en aquelles qüestions que el síndic planteja i denuncia en el seu informe. I hem volgut fer propostes. Hem parlat d'expropiar els pisos buits en mans de la Sareb i dels grans tenidors. Ningú s'ha posicionat sobre això, malgrat que tothom sap que és l'única mesura possible i efectiva per tal de pal·liar el greu dèficit d'habitatge que té una gran part de la població i que la condemna a la precarietat, a la pobresa i a l'exclusió; ningú s'ha volgut posicionar sobre aquesta qüestió, com sobre moltes altres. Per tant, la nostra indignació, la nostra preocupació de que avui que teníem una oportunitat daurada per tal d'analitzar amb profunditat un dels principals problemes del nostre país, que és la desigualtat, la pobresa, i la feminització i la racialització d'aquesta pobresa i d'aquesta exclusió, la majoria de grups no han volgut abordar-ho. Dit això, nosaltres ens reiterem en l'agraïment i la felicitació a la tasca del síndic i del seu equip. Però li hem de dir, síndic, que, sincerament, en aquests moments, la major part de les respostes que vostè demana a aquest Parlament, creiem que per bé o per mal –segurament, malauradament–, no sortiran en aquests moments d'aquest Parlament; només sortiran de la lluita de la gent, de la lluita dels moviments socials, de les lluites que es fan en el carrer i en l'espai públic. Només sortiran de les lluites d'aquelles persones que cada dia es juguen el cos per una societat més lliure i més justa. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom ara del del Grup Parlamentari Republicà, és el torn de la senyora Gemma Espigares.
Gràcies, president. Des de l'escó i de forma ràpida, per comentar quatre temes. El primer, perquè s'ha dit avui, diverses vegades, que és el síndic del procés i m'agradaria recordar que és un síndic escollit des del 2004, em sembla que bastant abans del procés i amb força consens en aquest Ple. Per tant, entenc que no és el síndic del procés. El segon, per un tema que crec que ha sigut de consens i que diversos diputats n'han fet referència, i és el tema de la JEC. La diputada Moreta deia que els grups parlamentaris s'havien posicionat i entenc que nosaltres, com a grup que donem suport al Govern, també voldria fer constar, i a més perquè tenim el conseller aquí, que el Departament d'Afers Socials i Famílies també ha exigit a la JEC que retirés aquesta instrucció, perquè assenyalava un col·lectiu, anant en contra de la convenció de les discapacitats de l'ONU, i perquè hem d'assegurar que les persones amb discapacitat també puguin participar de la vida política. Dubtava de si fer-ho, la veritat, de si respondre... Jo crec que a la mateixa frase demanar respecte i tornar a fotre una bufetada, és difícil, diputat Cid, que pugui evitar que la resta contestin. Miri, a Lleida en vam tenir un, de cas de transfuguisme. Una diputada..., perdó, una regidora, a Lleida... [[Veus de fons.]] Vostè ha parlat de transfuguisme. I jo li dic: a Lleida, en vam tenir, de transfuguisme, amb una regidora que va marxar d'un grup a un altre. Aquí de transfuguisme no n'hi ha hagut. El que hi ha hagut és..., en un grup parlamentari, on, com a mínim, l'u, el dos i el quatre de la seva llista han plegat, potser que revisin el que han fet, en lloc d'acusar la resta de grups de transfuguisme. Perquè Esquerra seguirà –seguirà– eixamplant el camí que li he dit abans i seguirà defensant els drets de les persones. I si els comuns, la Iniciativa més rància, segueix tensionant cap a l'altre cantó, doncs, hauran de revisar també el que hi ha a casa seva, a banda d'acusar la resta de persones. I, finalment, demanar-li al president o demanar-li a la diputada Levy que retiri un dels gestos que ha fet. Jo entenc que podem tenir discrepàncies polítiques; de fet, polítiques, moltes. Li demano disculpes pel meu to, en alguna de les coses que li hagi pogut dir; no pel contingut, perquè l'he acusat de ser una de les diputades que segurament passa menys temps a l'hemicicle i el contingut crec que és així, però pel to em disculpo. Però, en tot cas, li demanaria que el gest que vostè ha fet menystenint o estigmatitzant les persones amb problemes mentals el retiri, perquè crec que no és contra mi, sinó que és contra aquesta gent que s'estigmatitza. Gràcies, president. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. En nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, el senyor Morral, quan vulgui.
Des de l'escó, president. Només manifestar tres coses. Una primera, que certament l'informe del síndic del 2018 és un informe d'una alta qualitat que descriu una diagnosi de quina és la situació dels drets socials al país. Descriu amb molta precisió i també aporta propostes concretes respecte als temes de les desigualtats, necessitats d'habitatge, els riscos d'exclusió social i ens aporta propostes també molt concretes, que aporta al Govern quant a inversió en salut, reptes de segregació escolar, canvi climàtic i ens suggereix que apostem per un pacte contra la xenofòbia, atesos, doncs, els brots que d'alguna manera comencen a constatar-se. Per tant, és un informe que ens convida a la reflexió i a l'anàlisi política i al debat i a la reflexió i és un informe propositiu. Una segona qüestió: sí, els llaços són llaços, però els presos estan avui sent jutjats. I les llibertats algú les ha de defensar. [[Aplaudiments.]] Les llibertats i els presos estan avui jutjats per dues persones, dos magistrats que, a més a més, formen part de la Junta Electoral Central. I la tercera qüestió: un orgull com a ciutadà de la institució del Síndic de Greuges que tenim al país, que ha demostrat ser valenta; ha demostrat tenacitat; ha demostrat aproximar-se al territori, a la gent; ha demostrat connectar també amb la ciutadania, atesa la quantitat creixent de persones que s'atansen al síndic, enguany han estat deu mil consultes, em sembla recordar, i prop de deu mil, també, queixes que s'han fet, per tant, una quantitat important, creixent progressivament, la qual cosa vol dir també la feina que la sindicatura de greuges està fent, que ha fet al país, trepitjant-lo municipi a municipi i fent d'aquesta institució una referència per a casa nostra. I, per tant, ha de ser per a aquesta institució un autèntic orgull. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Acabat aquest segon torn, hi havien les peticions d'al·lusions de les diputades. Primer, senyora Madaula i després senyora Levy.
Sí; gràcies, president. Per al·lusions del senyor Carrizosa. Que, quan vostè citava que els murs no tenen llibertat d'expressió, jo li recordaria que aquells murs als que es fa referència, a què vostè fa referència, les institucions de Catalunya o els ajuntaments, són la seu de la sobirania popular. I com a seu de la sobirania popular són catedrals de la llibertat d'expressió. I jo vull defensar la llibertat d'expressió tant dins com fora d'aquests murs. El que no defensaré mai és que dins d'aquests murs hi hagi el feixisme. El feixisme que vostès han ajudat a fer entrar dins dels murs del Govern d'Andalusia, amb els que vostès han pactat, amb els feixistes de Vox. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Senyora Levy.
Moltes gràcies. Al·lusions i contradiccions. Tanco una etapa de dues legislatures com a diputada i no m'agradaria quedar-me amb aquesta amargor de la sessió d'avui. Senyora Espigares, jo he lamentat, i el que li he dit és que no estava entenent el que m'estava dient, i per això li estava dient que no l'estava entenent [[remor de veus]] i, si em deixa acabar, l'hi explicaré. Perquè justament amb vostè ha estat amb una persona que sempre he tingut proximitat, ha vingut moltes vegades al costat del meu despatx, hem estat en aquell sofà moltes vegades, a tenir converses [[remor de veus]] i, la veritat, he lamentat el to amb què m'ho ha dit. Aquest subgrup parlamentari té quatre diputats, no ens podem desdoblar, i a vegades puc anar a coses i a vegades no hi puc estar. A vegades estic al despatx, a vegades estic a les comissions que puc i a vegades estic al plenari. Però en dos legislatures no he tingut mai cap sanció com a diputada. Per tant, a mi m'ha ofès. Jo, si l'he ofès, ho retiro, perquè crec que és important que no ens perdem el respecte i espero que continuïn legislatures en què no es perdin el respecte. Però també li agrairia que vostè també ho retirés, perquè jo només li deia que em sorprenia de vostè –de vostè–, perquè ha estat amb una de les diputades que, hi insisteixo, més he pogut conversar, que haguéssim tingut aquest to. Gràcies.
Gràcies, diputada. El senyor Carrizosa i després en tot cas...
Sí, president. Por alusiones de la señora Madaula. Mire, señora Madaula, usted no nos dé lecciones de fascismo, no nos las dé, porque usted se vanaglorió de haber obstaculizado el derecho fundamental de manifestación de unas personas que solo pedían bilingüismo en las escuelas. Y usted, que estaba allí evitando que ellos se pudieran manifestar en la plaza Sant Jaume, se vanaglorió de ello. Y fascismo es quien agrede a la gente por sus ideas. [[Remor de veus.]] Y fascismo es también quien va a las sedes...
Silenci.
...de los partidos políticos con un martillo, encapuchados, vestidos de negro y nos firman las sedes y nos rompen los cristales bajo la firma de Arran y el aplauso de la CUP. [[Aplaudiments.]]
Senyora Espigares.
Gràcies, president. Per al·lusions. Efectivament, eh?, crec que soc una persona cordial o almenys intento ser-ho i, per això, li reconec el que ha dit, i ho retiro i en tant que –és el que he dit– crec que quan algú, quan un diputat no és a l'hemicicle és perquè està treballant a fora. I, per tant, el que no entenc és que tots els grups –tots–, i m'hi incloc, constantment estiguem fent al·lusions a si el president hi és, si els consellers hi són o no, o fent fotos d'una bancada o l'altra buida. El que entenc és que tots tenim una responsabilitat –tots–, vostè també, i l'hi reconec, i hem de treballar, i a vegades es treballa aquí i a vegades es treballa fora i això també s'ha d'explicar.
Senyora Madaula. [[Rialles.]] I tancarem aquí el torn, perquè seguirem... Li he donat la paraula a la senyora Espigares perquè l'havia al·ludit la senyora Levy i, en justa correspondència, l'hi dono. Però no més, perquè no entrarem en un nou debat, senyora Madaula.
Per contradiccions –per contradiccions.
Contradiccions de què?
Del que ha dit ell, abans, amb les manifestacions.
Perdó?
Pel que ha dit de la manifestació a la que vaig assistir.
Doncs, digui.
La manifestació a la que vaig assistir no va ser per negar la llibertat d'expressió o de manifestació a ningú, sinó que va ser per defensar la llibertat d'expressió. I l'exemple és que anàvem amb un llibre a la mà. Si el feixisme té por dels llibres, és el seu problema. Gràcies.
Senyor Carrizosa, però..., l'últim –l'últim. [[Remor de veus.]] Senyor Carrizosa, vinga.
Sí, por evidentes contradicciones. Usted evitó que la manifestación autorizada llegase a la plaza de Sant Jaume. [[Remor de veus.]] Por tanto, evitó el derecho a reunión, el derecho a manifestación y la libertad de expresión, señora Madaula. [[Aplaudiments.]]
Ja està, gràcies, s'ha acabat. En tot cas, agrair al síndic i al seu equip la feina, la presentació de l'informe i avui més que mai, en nom de la institució, moltes gràcies per la seva tasca. Moltíssimes gràcies. [[Aplaudiments.]] [[Interpel·lació al Govern sobre el pla de govern i la cultura política]] [[300-00102/12]] Seguim amb el sisè punt de l'ordre del dia, que és la interpel·lació al Govern sobre el pla de govern i la cultura política, presentada pel Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent. Per exposar la interpel·lació, té la paraula la diputada senyora Maria Sirvent. Quan vulgui.
«Aquest Govern assumeix el compromís d'avançar d'acord amb el referèndum d'autodeterminació del primer d'octubre. «Nostra serà la responsabilitat i només nostra. «Tenim la sort de representar el poble de Catalunya. «Aquesta situació que vivim no es pot allargar ni un dia més. «El poble català mereix més justícia social, benestar, una redistribució de la riquesa més eficaç i una atenció pública de màxima qualitat. Aquestes són paraules del discurs de presa de possessió del president Quim Torra. Que inversemblant sembla avui, oi? Que distant de la realitat. I és que el Govern efectiu ha decidit abandonar i matar el mandat de l'1 d'octubre per passar a gestionar l'estretíssim marge existent entre l'Estatut d'autonomia i la intervenció de l'Estat espanyol. Basar l'exercici del dret de l'autodeterminació en una transició màgica, de la restitució a la constitució, reproduint la fórmula fallida, el mantra del «de la llei a la llei i confiant en la superioritat de la legalitat catalana en un diàleg inexistent amb l'Estat espanyol i amb l'empara en la legislació internacional desenfoca el fet essencial de que en qualsevol cas la mobilització i l'organització popular són les úniques vies que li queden al poble quan se li neguen totes les altres. El senyor Sánchez ho ha dit darrerament: «Catalunya no serà mai independent. I no ho diu perquè el senyor Sánchez vegi el futur, sinó perquè li és igual, a ell i a totes les elits monàrquiques els és ben igual que la voluntat de constituir una república independent pugui ser majoritària a Catalunya. Ho diu perquè ell i tots els representants d'aquestes elits monàrquiques es neguen i es negaran sempre a respectar la voluntat de les catalanes, sigui quina sigui. Nosaltres seguim i seguirem atiant les brases de la resistència i la desobediència, i és que el camí de la desobediència és la conseqüència del bloqueig per part d'una de les parts, la poderosa, la de l'Estat formalment constituït, i la seva oposició frontal a cap acord que doni lloc a l'exercici de l'autodeterminació. Per això parlem de sobirania. Parlem de sobirania per una qüestió de justícia social i per pragmatisme pur i dur. Perquè tenir la sobirania vol dir controlar els serveis estratègics, i això no és una opció, és una necessitat. Una necessitat si el que volem és més democràcia, més capacitat de decidir, més capacitat de decidir per part de la gent; si el que volem és més justícia, i, per tant, una major redistribució de la riquesa al nostre país. I és que és fàcil veure que mentre els béns i serveis que són necessaris per a la vida segueixen en mans d'unes empreses que veuen en ells una suculenta font d'ingressos, les nostres vides seguiran segrestades. Abertis, autopistes; Agbar, aigua; Fomento de Construcciones y Contratas, aigua, neteja, residus; Gas Natural i Fenosa, subministraments bàsics; Cellnex, comunicacions: totes són empreses que van aprofitar el decret de Rajoy per marxar de Catalunya, prestant-se a una operació política pensada i dissenyada per la cúpula de l'Estat en contra de les treballadores del nostre país. Aquestes empreses no van protestar contra la repressió massiva exercida contra el poble l'1 d'octubre, però sí que es van prestar a una operació d'estat contra el dret a decidir. Si volem construir un estat plenament democràtic on les classes populars i treballadores tinguem el control de les nostres vides hem de poder legislar amb sobirania plena, hem de poder legislar únicament a favor de l'interès general, i això es fa impossible si una part de les infraestructures essencials del nostre país obeeix a altres interessos: als interessos d'empreses privades, als interessos d'elits polítiques. Però no ha canviat res: continuisme, processisme 2.0, continuisme liberal i maquillatge progressista en matèria social, acompanyat de retòrica i simbolisme republicà en el marc discursiu. Com va dir un filòsof de la praxi: «La història es repeteix dues vegades, primer com a tragèdia i després com a farsa. Aquest Govern fa processisme i ni tan sols governa ni fa esforços per camuflar la seva propensió a allò simbòlic. Agafant les paraules del president, ja fa un any: ni més justícia social, ni més redistribució de la riquesa, ni una atenció pública de més qualitat. El balanç és molt clar. Catalunya segueix encapçalant el rànquing de la vergonya: seixanta desnonaments diaris i un parc públic d'habitatge que no arriba al 2 per cent; la pobresa energètica és una realitat que fa que les nostres veïnes passin calor a l'estiu i fred a l'hivern; els passadissos dels hospitals segueixen col·lapsats, i, mentrestant, el desmantellament dels serveis públics és cada vegada més descarat. La pobresa, i la pobresa assalariada, és el dia a dia de milers de persones, especialment de les dones, a les que el capitalisme patriarcal condemna a vides de misèria. Mentrestant, què fa aquest Govern davant d'una societat absolutament partida per la pobresa? Compleix amb el seu pla de govern? Compleix en allò amb què es va comprometre amb la gent? Anem a veure-ho: es va comprometre a ampliar al parc d'habitatge i a garantir l'accés als subministraments bàsics. No només no ha expropiat ni un sol pis a la Sareb, sinó que envia la policia a acompanyar les comitives judicials i les companyies elèctriques a desnonar la gent de casa seva i a tallar subministraments. Es va comprometre també a potenciar la igualtat d'oportunitats en el marc d'una educació inclusiva, però segueix sostenint els centre privats amb els diners de totes, permetent les quotes encobertes i garantint el sosteniment del procés de segregació escolar i la seva conseqüència més crua, que és la segregació social. Ho fa sense defensar l'escola pública, el seu prestigi i la seva necessitat, i des d'aquí volem donar les gràcies a les companyes de la FAPAC per dignificar l'escola pública fent allò que hauria d'haver fet aquest Govern: una campanya a favor de la matriculació a l'escola pública. També es va comprometre, aquest Govern, a garantir un sistema de salut equitatiu, però lluny de posar al centre del sistema sanitari la vida, segueix apostant per donar centralitat al Siscat, una xarxa corrupta i clientelar. I és que com pot ser que les nostres familiars, que les nostres veïnes, que les nostres amigues hagin de fer llistes d'espera interminables i que la mateixa Seguretat Social, els mateixos hospitals, les enviïn a pagar una privada amb la finalitat d'estalviar-se aquestes llistes d'espera. I és que aquest Govern també es va comprometre a garantir la sobirania econòmica, a presentar uns pressupostos socials, a apostar per la redistribució de la riquesa, i res. És que no vol ni sentir a parlar de banca pública, no vol ni sentir a parlar de desobeir el deute dels bancs –sí, aquells mateixos bancs a qui per salvar-los de les seves nefastes polítiques se'ls va omplir de diner públic que mai tornaran. Per cert, una norma de la Constitució espanyola que es va canviar d'un dia per l'altre, per una trucada de la senyora Merkel: que fàcil és canviar la Constitució si és per satisfer els bancs, que difícil si és per respectar la voluntat de decidir del poble català. I per això avui volem interpel·lar aquest Govern, el Govern de l'independentisme del business, el Govern del joc de les cadires, el Govern que es respecta tan poc a si mateix que considera més important qualsevol procés electoral que els compromisos adquirits amb la gent aquell 1 d'octubre i aquell 21 de desembre. Els recorden, encara, senyora Artadi? Sembla que no. Per al que sí que ha estat efectiu aquest Govern és per dissoldre el consell comarcal sense cap auditoria, per amagar les coses a sota de catifes; per intentar que el senyor Ricard Calvo no comparegui davant d'aquest Parlament per donar explicacions; per repartir-se els càrrecs de la corporació amb PSC i amb Ciutadans –o com a mínim per intentar-ho–, i també han estat eficients per repartir-se 523 sous d'alts càrrecs, de consellers, de càrrecs directius d'entitats del sector públic, a instituts, a consorcis, a consells, a fundacions... un total de més de 36 milions d'euros anuals amb els quals jugar al joc de les cadires. I és que, malgrat els retrets i malgrat les desavinences, que són evidents i que hem vist en aquest mateix Ple, són 13.800.600 d'euros per a Esquerra Republicana, 14.100.400 d'euros per a Junts per Catalunya, en retribucions d'alts càrrecs i directius d'entitats del sector públic. Estem parlant de sous amb 70.000 euros de salari mitjà. Sabeu de quant és el salari mitjà de la majoria treballadora? De 24.500. I és que el problema no són els càrrecs polítics que qualsevol govern nomena, sinó l'abús que se'n fa i l'alta politització del perfil de les persones que els ocupen. El problema, senyora Artadi, és que aquest Govern, davant d'un poble determinat, d'un poble digne, que demana a crits poder-ho decidir tot, ha decidit seguir atrinxerat en l'opacitat dels despatxos, en el repartiment de les quotes i les parcel·les de poder, deixant de banda els reptes col·lectius, deixant de banda la gent que dia a dia es mobilitza, deixant de banda tot això per oportunisme polític, per processos electorals, i això diu molt de la seva cultura política. Nosaltres seguirem apostant pels reptes col·lectius, seguirem apostant pel nostre poble. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Per respondre a la interpel·lació, té la paraula la consellera de la Presidència, la senyora Elsa Artadi.
Gràcies, president; gràcies, diputada Sirvent. És cert –és cert– que el Govern, la mateixa presidència del Govern de la Generalitat va arribar en unes circumstàncies extraordinàriament anòmales. Recordo perfectament les eleccions del 21 de desembre, unes eleccions convocades per Mariano Rajoy, que va decidir tancar aquest Parlament, que va decidir tancar les nostres institucions, perquè estaven segurs que arribarien i que guanyarien les eleccions. Recordo perfectament les eleccions i la campanya electoral del 21 de desembre, que en algun punt se seguirà assemblant –tot i que ara d'una manera encara més dramàtica– a les que estem vivint o les que començarem a viure d'aquí a dos dies, amb presó, amb exili, amb represaliats. Recordo també, perfectament, amb tristesa, el 30 de gener quan no es va poder tirar endavant la investidura del president Puigdemont, i és evident que en aquell moment va haver-hi un gran debat i va ser una decisió complicada –per part, com a mínim, del nostre grup parlamentari– com procedíem després d'aquests fets. Es va apostar per la bifurcació, després d'aquí per l'aposta d'en Jordi Sànchez per la presidència de la Generalitat i ens vam tornar a trobar, doncs, evidentment, amb un Estat espanyol que deixa sortir persones condemnades, o acusades, de terrorisme però evidentment el jutge Llarena no deixa sortir en Jordi Sànchez per venir a fer el seu debat d'investidura, perquè seguia sent independentista –no per res que hagi fet, sinó perquè seguia sent independentista. I demà –demà– farà un any del debat d'investidura d'en Jordi Turull. Nosaltres enteníem que en aquell moment era una manera de plantar cara, era una manera de fer-li un pols a l'Estat, era una manera d'investir-lo el dia abans que anés a declarar davant del jutge Llarena, perquè enteníem que en aquell moment ells no podien fer res, i des de les mateixes institucions catalanes, doncs, podíem fer, d'una manera contundent..., posar l'Estat contra les cordes. Demà farà un any i a vegades ens preguntem, i entre nosaltres ho hem comentat –per exemple, amb el conseller Buch, que tots dos som molt amics d'en Jordi Turull–, què hagués passat en aquesta situació, si el Govern espanyol hagués decidit empresonar qui era president electe en aquell moment. Vostès van decidir que no, i no ho estic dient com un retret, però sí que ho estic dient com una constatació que la repressió ens fa prendre decisions complicades a tots, que la repressió, que l'estem patint tots –i «tots em refereixo en sentit molt ampli: diputats d'aquesta cambra, representants polítics, ciutadania, treballadors públics–, ens fa prendre decisions que són molt complicades, perquè d'això es tracta la repressió. Nosaltres vam optar per aquest camí –encertat o no tampoc ho sabrem mai–, perquè enteníem que calia ser a tot arreu, perquè enteníem que calia aprofitar tots els espais, pel mateix motiu que també enteníem que havíem d'ajudar a fer fora Rajoy i havíem d'intentar dialogar amb Pedro Sánchez, de la mateixa manera que decidim també seguir participant en les eleccions espanyoles. Seguir-ho fent però també d'una manera diferent –també d'una manera diferent–: el terreny de joc ha canviat, però tots nosaltres, o almenys els espais polítics que donen suport al Govern que representem, també hem canviat. S'ha abandonat el peix al cove, s'ha abandonat la manera de fer, s'ha abandonat de pagar per avançat, s'ha abandonat donar suport per por d'unes amenaces, s'ha abandonat allò i el que aquelles persones representaven i el que feien. Sabeu, i nosaltres ho hem dit i ho expliquem a tot arreu, que som ferms defensors del diàleg, no per un tema de convicció, de creença, sinó perquè sabem –i ho hem vist en tots els conflictes– que tot acaba passant per una negociació i acaba passant per un diàleg. Ho sabem nosaltres, però és que també ho sap el Govern espanyol; ho saben els partits polítics, per molt que vagin fent endavant, endarrere, ara sí, ara no, ara relator i m'espanto. Perquè és la mateixa gent que en un conflicte, en aquell moment extremadament més complex, més dramàtic, com era el cas de la banda terrorista ETA, tots –tant el PP com el PSOE– hi van decidir negociar. Ara, també ho repeteixo, ha canviat tot, perquè crec que com a mínim Pedro Sánchez, el seu equip i segurament la resta de partits polítics també han entès que nosaltres apostem pel diàleg, però no el diàleg per qualsevol cosa: no el diàleg per aconseguir un traspàs de no-sé-què o que hi hagi un millor finançament a les institucions culturals a Catalunya. No hi ha diàleg si no es pot parlar del dret a l'autodeterminació, no té sentit que hi hagi diàleg si no es pot parlar de la fi de la repressió, perquè això realment és el que és el bloqueig polític. I entenem que això genera debat a tot arreu, també segurament en el vostre espai polític. Tots tenim dubtes de com hem de procedir, tots tenim dubtes, i ens costa també a vegades d'explicar cap a on anem amb els fets, o hi ha hagut debats. Ens va passar abans del judici; abans que els presos abandonessin Catalunya i la Guàrdia Civil els traslladés al judici, hi havia gent que ens deia: «No els heu de deixar sortir. Aquí hem de promoure que la gent no surti. I els mateixos presos, al capdavant, i amb tot el respecte i tot el suport nostre, entenien que el que calia era anar a acusar l'Estat –a acusar l'Estat. I això es fa amb molt de dolor, perquè alguns d'ells porten disset mesos a la presó. I es fa i està tenint també repercussions i està tenint repercussions a nivell internacional, des d'institucions com l'ONU, entitats –International Trial Watch, Comissió Internacional de Juristes–, però també mitjans de comunicació que mai han estat massa propers a nosaltres, com seria el cas de Le Monde, que critiquen i que veuen amb preocupació aquest judici. Però nosaltres enteníem, en aquell moment –i repeteixo que va ser una decisió complexa, amb debat intern, amb debat extern, amb polèmica, amb tot–, que calia tirar endavant, que calia fer govern, que calia fer el Govern perquè també el 155 estava passant factura i perquè enteníem que era millor que governéssim nosaltres que no pas que governés el senyor Mariano Rajoy. I és veritat que dins de la repressió tot costa molt d'explicar, i avui hi havia un editorial en un digital que es titulava «Farts, que ens critica a tots: ens critica a tots i moltes decisions. I crec que tots hi hauríem de reflexionar i potser hauríem d'aprofitar per donar una empenta a que hi hagi més cohesió i més unitat. No estic parlant de llistes electorals, però sí que estic parlant d'unitat d'acció. Per què vam tirar endavant? Perquè també hem vist els impactes que té el 155: 1.800 milions d'euros de pèrdua, de bloqueig o d'endarreriments als pressupostos de la Generalitat; 130 milions d'euros directes de pèrdua en el pressupost de la Generalitat; sectors..., els àmbits socials, els més vulnerables, són els que han tingut una major afectació –ens ho recordaven les entitats del tercer sector només la setmana passada– i paralització de l'activitat legislativa d'aquest Parlament. Excepcionalitat, però alhora responsabilitat. I és cert –és cert– que també estem fent tot això perquè no ens agrada el sistema en el que som i perquè s'han de canviar moltes coses. Fa sis mesos, just ara fa sis mesos, es va aprovar el pla de govern –pla de govern, evidentment, del qual ara no podem fer balanç com a institució, perquè estem en aquest període electoral, en què no es pot fer res– que tenia diferents eixos programàtics. El primer, que és en el que sobretot ha fet incidència la diputada, i era el primer perquè entenem que és la base de tot, d'un país cohesionat, amb drets, oportunitats, i que aquestes oportunitats siguin per a tothom. Un pla de govern que fins ara s'ha desenvolupat amb dinou normes amb rang de llei, set per projectes de llei i dotze per decrets llei, però també amb vuit memòries preliminars de feina que se seguirà tirant endavant, com podria ser per exemple la memòria democràtica o les disposicions anul·lades del Tribunal Constitucional. Pactes nacionals que es tiren endavant per buscar un consens ampli, no només de les institucions, sinó també d'entitats, també del sector al qual afecten: el de segregació escolar, el nacional de discapacitat, el de societat del coneixement, erradicació de la violència masclista, etcètera. I és evident, i per això vostè també n'ha parlat bastant en aquesta primera interpel·lació, la importància de l'escola. La importància de l'escola, la importància de la salut i la importància de l'habitatge com la primera base per tirar endavant el que haurien de ser igualtat d'oportunitats, i una igualtat d'oportunitats que és evident que en aquest moment no existeix, i que hi ha una manca de justícia social, i que o ataquem per aquests tres fronts o això segur que no ho aconseguirem. En aquest curs, i malgrat la pròrroga pressupostària, tenim sis-cents nous docents, una convocatòria de 5.005 places d'opositors, la majoria per a primària, però també per a secundària i formació professional, un compromís determinat amb l'escola inclusiva, però també amb recuperar la corresponsabilitat en el finançament de l'escola bressol, perquè entenem, i tothom sap, que els anys de zero a tres també són determinants en l'educació. Vint-i-cinc noves escoles, instituts escoles. El pacte contra la segregació és important perquè necessitem redistribuir bé els alumnes, necessitem que hi hagi una gratuïtat real, necessitem que el finançament públic vagi equilibrat en funció de les necessitats de l'alumnat, i perquè, en paraules del conseller Bargalló, les famílies tenen dret a escollir quin projecte educatiu tenen, no a escollir amb qui estudien els seus fills. Per això el tirem endavant, per això s'ha canviat el decret d'accés a les escoles. Llistes d'espera. És evident que hi ha un repte a resoldre amb les llistes d'espera, i per això, i ahir mateix en una pregunta oral la consellera Vergés en parlava. Decret d'accessibilitat i millora de la gestió, un decret on s'han d'endreçar els criteris de vulnerabilitat realment perquè hi hagi igualtat d'oportunitat en accés i que aquest sigui real. Atenció primària, amb més de 100 milions d'euros addicionals, i 250 nous metges.
Consellera...
Sí, perdona.
Gràcies. És el torn ara, de nou, per la diputada.
Senyora Artadi, que vagi per avançat: tota la solidaritat antirepressiva, llibertat per als presos i les preses polítiques i retorn per a les exiliades. Però aquesta situació repressiva en cap cas pot explicar la deserció de diversos consellers, i que avui, per tant, sigui l'última interpel·lació que li pugui fer a vostè com a consellera de Presidència i portaveu del Govern, i tampoc poden explicar que la persona que la ve a substituir mantingui diversos càrrecs en institucions opaques d'elecció indirecta, que porti ja tretze anys vivint de la política i que hagi accedit a l'alcaldia, en cert moment, amb els vots favorables del Partit Popular. Segurament diu molt de la vostra cultura política i de les vostres prioritats. Diu molt, en qualsevol cas, de la colonització partitocràtica de les institucions, allò de confondre partit i país. En aquest sentit, podem parlar de, per exemple, la modificació de la Llei de caixes ad hoc per a Narcís Serra, d'en Santi Vila i de com la nova llei no evita sinó que únicament retarda les portes giratòries; també podem parlar del càrrec de Felip Puig al Tram, de Jordi Portabella d'Esquerra a «La Caixa, dels cinc alts directius de Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya que cobren per sobre del que marca la llei, o de com Boi Ruiz, per exemple, va transitar de la patronal sanitària a conseller de Salut, i d'infinitud de casos que afecten tots els partits d'aquesta cambra, tots. Perdó, a nosaltres, i modestament, no ens afecta cap d'aquests casos. I no sé si recorden un informe de l'any 2003 elaborat pel senyor Ridao, avui lletrat major, exdiputat i exsecretari general d'Esquerra Republicana, en què defensava que l'herència de vint-i-tres anys de govern convergent es reduïen a una politització excessiva de l'Administració i a una estructura napoleònica amb un sistema burocràtic institucional i centralitzat. Doncs, senyors i senyores, aquí no ha canviat res. Aquest Parlament i aquest Govern segueixen sent una col·locadora de partit i una generadora de titulars fàcils, una generadora de privilegis. I miri, senyora Artadi, sabem que estem en un moment excepcional, vostè ho ha dit, i per això mateix no podem fer una altra cosa que interpel·lar un govern sense instruments però també sense idees, un govern sense autoritat, que ni tan sols gestiona, un govern opac que no sap on va, o que potser sap massa bé cap on va però no ho vol explicar. I és que aquestes institucions de salons, de catifes vermells, de llums, de vidres tallats, segueixen treballant al servei dels poderosos, i formen part d'allò que nosaltres hem vingut a combatre, d'allò que hem vingut a capgirar. Nosaltres volem obrir portes i finestres, i desbordar aquells marcs que ens condemnen. I miri, senyora Artadi, ahir escoltàvem la interpel·lació del PSC. No coincidim en massa coses amb el PSC, però és que ho veu tothom, i creiem que ho veuen també els seus mateixos electors: vostès no estan governant, i vostès, ningú més que vostès, no estan prioritzant l'acció de govern. Una cosa és deixar el Govern per divergències, o perquè volen deixar l'activitat política. L'altra és deixar el Govern per anar a complir en llistes electorals a Barcelona o al Congrés dels Diputats. Això és surrealista, i és un indicador greu, molt greu de fins a quin punt vostès no es creuen la seva pròpia acció de govern. Senyors i senyores del Govern de la Generalitat, companys i companyes diputades del Parlament de Catalunya, som conscients del moment en què ens trobem, entre l'embat repressiu de l'Estat espanyol, el greu atac contra la sobirania d'aquest Parlament i la seva autonomia i les greus amenaces que planen sobre tota l'estructura de drets polítics, civils i socials, conquerits després de tants anys de lluita popular, i justament per això esperàvem més compromís, més valentia i més determinació. La deserció de membres del Govern és un senyal més d'un govern esgotat. I, senyora Artadi, si vostès no volen governar, potser és l'hora que reconeguin que la legislatura està esgotada. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. És el torn, de nou, de la consellera. Quan vulgui.
Bé, és evident que la consellera Borràs i jo no som membres de cap partit polític. En qualsevol cas, deixem el Govern amb molt de dolor, les dues ho hem expressat. Hem entès que era el moment de fer política a més llocs que no només a la Generalitat, hem estat treballant els relleus per seguir treballant. No tinc cap dubte del seu suport, de la solidaritat amb la repressió; vostès també la pateixen, també la van patir alcaldes seus, inclús l'alcaldessa de Berga, que va ser inhabilitada i obligada a acceptar la inhabilitació. Nosaltres seguim fent feina. Parlàvem abans d'habitatge. Miri, les dades del 2018, on vam poder ser en el Govern durant mig any, 16.000 ajuts d'emergència, 73.000 ajuts de pagament de lloguer amb un import de 133 milions, 4.100 actuacions de mediació per renegociar deute o per aconseguir dació en pagament, reallotjament de 3.684 famílies. Un increment del 176% dels recursos destinats a polítiques d'habitatge, evitant entre el 2012 i el 2018 fins a 27.000 desnonaments. Que hi ha feina per fer?, és evident que segueix havent-hi feina per fer, i ho vam veure a principis d'aquesta setmana, amb un dels casos més dramàtics que hem vist recentment. Però també aquest Govern, ultraliberal, i amic dels bancs i etcètera, també és el mateix que va posar un impost a la banca pels pisos buits i del qual s'ha pogut recaptar gairebé 50 milions d'euros; 50 milions d'euros que es destinaran a tempteig i retracte. Aquest Govern va prendre..., una de les primeres decisions que va prendre va ser destinar 250 milions d'euros per al finançament de construcció i compra d'habitatge social; 110 que anaven per a adquisició per ampliar l'oferta en 1.800 habitatges, i 140 per a la construcció de mil habitatges nous de lloguer social. És també aquest Govern qui ha anunciat l'ampliació de la durada mínima dels contractes a través del Codi civil i a través de les modificacions que es poden fer des del Departament de Justícia, i és també aquest Govern que, fa qüestió de dos setmanes, va aprovar un decret llei de mesures urgents per millorar l'accés a l'habitatge, perquè és urgent, és prioritari, s'havia de donar resposta, s'ha de seguir donant resposta immediata per incrementar el patrimoni públic de sòl per tenir nous drets d'adquisició preferent, per seguir treballant amb el tempteig i retracte, que fins ara ens ha permès l'adquisició de dos mil habitatges, per seguir incrementant el parc públic d'habitatges de lloguer, per incrementar els habitatges privats de protecció pública, i les noves condicions de qualificació d'habitatges de protecció oficial perquè esdevinguin permanents; per seguir treballant en el registre d'habitatges buits, que permeti multar, que permeti expropiar; per treballar en la regulació dels reallotjaments provisionals i la moderació dels preus a través de polítiques públiques. També és el Govern el que ha fet un pressupost –el qual no han volgut negociar– que incorporava un increment de despesa de 1.715 milions d'euros, d'entre els quals, 300 per a renda garantida de ciutadania. Una tasca que s'està fent en la renda garantida de ciutadania en diferents eixos: per una banda, millorar la informació i incrementar els llindars, de manera que augmenta de manera significativa el nombre de persones que acaben accedint-hi. Treballant també amb el gruix de sol·licituds que ens vam trobar; quan vam arribar al juny del 2018 hi havia divuit mil sol·licituds pendents de valorar –divuit mil. Ara, totes les que hi han estan dins del termini que estableix la llei. Segueixen havent-n'hi? Evidentment, cada vegada que entren, però estan totes dins del termini de la llei que va marcar aquest Parlament. Treballant a través de la Comissió del Govern de la Renda Garantida, que es va poder posar en marxa quan vam entrar al Govern, també per ampliar-la a col·lectius: col·lectiu de joves i adolescents migrants, famílies nombroses, dones que pateixen violència masclista, persones sense llar, i sobretot canviant la manera com ha de ser la suspensió dels beneficis de la renda garantida i que aquesta pugui ser temporal quan hi ha contractes de curta durada, per no desincentivar l'accés als llocs de treball que, al final, és el camí cap on han de transitar les persones. La renda garantida ha de ser d'ajuts a l'autonomia personal. En el tema de la dependència, s'han incorporat 27.000 beneficiaris nous, s'han augmentat les prestacions del servei en els darrers dos anys, 3.500 places, 25 per cent de prestació econòmica. S'han doblat els serveis d'atenció domiciliària, tot això fent l'esforç que paguem el 84 per cent des de la Generalitat de tota la despesa en dependència. S'invertiran ara 750.000 euros en un pla de xoc per reduir les llistes, perquè és un dels llocs on hi ha més problemes de llistes d'espera. S'incrementarà el personal en aquest 2019 amb un pressupost que el tenim prorrogat, perquè s'ha decidit que no s'aprovés, tant amb la gent de dependència com amb les persones amb discapacitat. Gràcies.
Gràcies, consellera. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el Sistema d'Arxius de Catalunya]] [[302-00073/12]] Acabada la interpel·lació, passem al següent punt de l'ordre del dia, que és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el Sistema d'Arxius de Catalunya, presentada pel Grup Parlamentari Socialistes Units per Avançar. Té la paraula, per exposar-la, el diputat senyor Rafel Bruguera.
Amb la vènia, president. Conselleres, consellers, diputades i diputats, bon dia. Parlar d'arxius i de gestió documental no és només una qüestió tècnica de planificació adequada de la documentació que generen les administracions a partir del principi de transparència, sinó que és també parlar d'un dret fonamental de la ciutadania: el dret a la informació, a l'accés a la documentació i a la memòria col·lectiva. I, en aquest sentit, el món arxivístic i documental de Catalunya ens demana –crec que ens exigeix i té dret a reclamar-ho– que intentem posar-nos d'acord grups parlamentaris i Govern, a través del debat, el diàleg, la negociació i la transacció per dibuixar un camí, un full de ruta que des d'una visió global i transversal proposi mesures i eines per millorar el sistema d'arxius i gestió documental del nostre país, i avui tenim una oportunitat d'or per fer-ho. Nosaltres entenem la política no només com la confrontació legítima d'idees, sinó també com la capacitat de dialogar i posar-se d'acord amb qui pensa diferent. És públic i notori que el Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar som crítics, a voltes molt crítics, amb molts dels aspectes de la política cultural del Govern, començant pel pressupost del Departament de Cultura. No és de rebut, creiem, que un país com el nostre, amb llengua pròpia i equipaments culturals de primer nivell, tant en l'ordre nacional com internacional, només destini el 0,7 per cent del seu pressupost a la cultura, quan aquest hauria de ser el 2 per cent. I el pressupost no nat del 2019 tampoc millorava, malauradament, aquesta situació. Però hi ha elements nuclears de la política cultural que requereixen fer l'esforç, que fem l'esforç per arribar al màxim acord possible. Un d'ells és el Consell Nacional de la Cultura i de les Arts. Esperem que, en els propers dies o setmanes, puguem resoldre la renovació dels seus membres, dels membres del plenari, i, a partir d'aquí, modificar la llei, actualitzar-la, la llei que el regula, per convertir-lo en una peça clau de les polítiques culturals de casa nostra. Un altre tema en el que és imprescindible, creiem, posar-nos d'acord, o intentar-ho almenys, és el que debatem avui, el sistema d'arxius i gestió documental de Catalunya. En la interpel·lació vàrem posar a la consellera dotze temes, vàrem exposar dotze temes vinculats al sistema arxivístic i documental, que es corresponen amb els dotze punts de la moció, des del desenvolupament del Sistema d'Arxius de Catalunya, la potenciació dels arxius municipals, la reforma i diversificació de la xarxa d'arxius comarcals, el paper de l'Arxiu Nacional de Catalunya, la necessitat d'una estructura orgànica del Sistema d'Arxius de Catalunya, començant a curt termini, creiem, per dotar la plaça vacant de la subdirecció general, per passar més endavant a la creació de la direcció general en un departament més transversal que no pas el de Cultura, l'impuls del paper del Consell Nacional d'Arxius i Gestió Documental, la consolidació del paper de la Comissió Nacional d'Accés, Avaluació i Tria Documental, la implantació d'un protocol de gestió de la documentació electrònica de la Generalitat, la necessitat d'un pla nacional de preservació digital, l'elaboració d'un protocol d'adquisicions de fons del patrimoni documental, la necessitat de revisar el Pla nacional de fotografia, i, evidentment, resoldre els temes pendents amb l'Administració de l'Estat en matèria arxivística. De fet, en el rerefons de la nostra moció, hi ha tres elements essencials que vull subratllar. En primer lloc, passar del concepte d'arxiu històric al concepte de gestió documental integral. En segon lloc, entendre els arxius locals, és a dir, tots els arxius de tots els municipis de Catalunya, com la base del sistema, com la base de la piràmide de la gestió documental i del Sistema d'Arxius de Catalunya. I, en tercer lloc, la necessària cooperació de totes les administracions –Generalitat, diputacions, consells comarcals i municipis– per fer-ho possible. La moció va de tot això, amb esperit crític i, si volen, també autocrític, però amb voluntat de compartir el full de ruta que els comentava abans. Nosaltres creiem que hem fet la feina, amb honestedat i creiem que també amb rigorositat, volent ser útils i propositius, arribant a proposar des del Parlament allò que creiem que no ha fet el Govern en matèria arxivística, que ha estat governar. Esperem que els grups parlamentaris hi diguin la seva i finalment donin el vistiplau a aquest ambiciós full de ruta. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Té la paraula, per defensar les esmenes presentades, en primer lloc i en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Héctor Amelló.
Gracias, presidente. Diputados, diputadas, conseller, conselleres, en Ciudadanos, apostamos por la modernización de las instituciones españolas, y eso implica también este Parlament de Catalunya y, por supuesto, el resto de la Administración autonómica de nuestra comunidad. De este proceso de modernización no puede quedar al margen el marco regulatorio e institucional para la gestión de archivos de documentos y el control de la información pública. Sin duda alguna, el Sistema de Archivos de Cataluña debe ser un sistema integrado y coordinado de los centros de gestión documental. El objetivo principal de la política en materia de archivos es mejorar la eficiencia en la gestión de los documentos y fondos de archivo, tanto los históricos como la ingente cantidad de documentación que se produce actualmente en la Administración autonómica y también en la local. La política de archivos debe asegurar el acceso, debe asegurar la seguridad, la disponibilidad, la confidencialidad y también la conservación de la documentación, pero también se debe cumplir con los derechos y las obligaciones derivados de la normativa sobre transparencia y acceso a la información pública y buen gobierno. Y, hablando de transparencia, información pública y buen gobierno, quiero hacerles mención de una cuestión, porque menudo lío montaron, porque menudo lío, en la elección de los miembros de la Comisión de Garantías de Acceso a la Información Pública –¿supongo que se acuerdan?–, esa comisión donde los miembros debían ser juristas especialistas en derecho público y técnicos en materia de archivos y gestión documental, de reconocido prestigio, y donde debían contar con más de diez años de experiencia. Y es que los candidatos elegidos manifestaron una falta de conocimientos y una falta de experiencia profesional en materia de archivos y gestión documental. Imagino que se acuerdan, porque menudo menosprecio a la Ley de transparencia. En el Sistema de Archivos de Cataluña juegan un papel importantísimo los archivos municipales, no solo aquellos de los municipios de más de diez mil habitantes, como marca la Ley de archivos y gestión documental, sino los de todos los municipios de Cataluña. Y es imprescindible dotar de recursos y herramientas, tanto materiales como humanas, de apoyo que garanticen los servicios de archivo, su gestión, su mantenimiento, su coordinación y su cooperación. Pero, miren, no voy a tener tiempo en estos cinco minutos para tratar en profundidad un tema tan complejo como es el Sistema de Archivos de Cataluña ni poder comentar todos los puntos de esta moción, pero sí que quiero recalcar algunos puntos que nos parecen interesantes. La realidad es que gran parte de la Ley de archivos y gestión de documentos está sin desplegar y a duras penas se cumplen los reglamentos derivados de ella: el censo de archivos está sin finalizar; el registro y el mapa de archivos de Cataluña está lejos de culminarse; falta apostar decididamente por la potenciación, coordinación y cooperación de los archivos municipales; el Consejo Nacional de Archivos y Gestión Documental o la Comisión Nacional de Acceso, Evaluación y Selección Documental no están consolidados, y falta mucho, como les decía, para alcanzar la excelencia en materia de transparencia, acceso a la información y buen gobierno. Visto este preocupante panorama, no nos sorprende que hoy tengamos que venir aquí a debatir una moción para instar al Gobierno a desplegar una ley y dotarla de los recursos materiales y humanos para que se haga efectiva. Y no nos sorprende porque la vida política de este Gobierno separatista está bajo mínimos en materia ejecutiva y en materia legislativa. La única prioridad que han tenido los gobiernos separatistas, este y los anteriores, es usar todas sus energías en: liquidar la democracia, saltarse la Constitución, fracturar la sociedad, secuestrar el Parlamento, buscando tanto el enfrentamiento entre catalanes como un choque frontal con el resto de España. Miren, respecto a otros puntos de la moción, me gustaría también hablarles del Archivo de la Corona de Aragón. El Archivo de la Corona de Aragón pertenece al Reino de España y es patrimonio histórico de todos los españoles. El archivo debe ser custodiado por el Gobierno de España, que debe preservarlo y velar por su completa integridad. El Archivo de la Corona de Aragón es una de las instituciones archivísticas más antiguas de Europa y es uno de los fondos documentales más importantes que existen en nuestro continente. La finalidad del Archivo de la Corona de Aragón es custodiar, conservar, organizar y difundir la documentación que ha ido acumulando desde hace siete siglos. Pocos archivos cuentan con tantos materiales y de tanto valor histórico para ser analizados. El archivo está gestionado actualmente con profesionalidad y con rigor histórico. Desde Ciudadanos, no permitiremos que el Archivo de la Corona de Aragón vuelva a sufrir intentos por parte de los partidos nacionalistas de reescribir la historia a su antojo en un ejercicio revisionista puesto siempre al servicio de sus particulares intereses ideológicos y de intoxicación política. Y, por cierto, cuando vean al señor Torra, me gustaría que le dijesen o que le dijeran que sus artículos de contenido xenófobo no tienen cabida en ningún archivo, solo en el de la vergüenza, y el manifiesto Koiné, tampoco. Muchas gracias. [[Aplaudiments.]]
En nom del Grup Parlamentari Republicà, té la paraula el diputat senyor Ferran Civit.
Bon dia. Gràcies, president. Conseller i consellera, que diumenge, per cert, ens trobarem visitant un arxiu, l'Arxiu de Poblet, casualment. «¿Usted es socio de Òmnium y ANC? Doncs, en el meu cas particular, sí. Però avui no parlarem de l'Assemblea Nacional Catalana, sinó que parlarem, doncs, de l'Arxiu Nacional de Catalunya, parlarem dels diferents arxius comarcals i locals, i que, al cap i a la fi, conjuntament amb els museus, representen el que som, és la nostra memòria del que érem, i en funció de com els tractem, també ens diuen què som, de la mateixa manera que ens diu el que som com tractem la natura, com tractem els animals. I tot arxiu és patrimoni perquè sí. I per això vull agrair al diputat Bruguera, doncs, que hagi presentat aquesta proposta, també tal com l'ha exposat, perquè crec que ha parlat i ha tocat gairebé tots els temes, o sigui que nosaltres complementarem la seva intervenció; per tant, moltes gràcies, no només per això, sinó també per la possibilitat de transaccionar, conjuntament amb el diputat Ten, de Junts per Catalunya. Tot és patrimoni, ja ho sabem, forma part de la nostra memòria. Jo no sé si a l'Arxiu Comarcal del Solsonès trobarem un còdex perdut de Leonardo Da Vinci o, a l'Arxiu Comarcal del Montsià, trobarem algun còdex maia pendent de trobar, però sí que a l'Arxiu Comarcal del Segrià segurament hi trobaríem, doncs, la revista Tots, del Col·legi Episcopal de Lleida, o la revista El Francolí, a l'Arxiu Comarcal de la Conca de Barberà. Els arxius, malgrat el que es digui, no han de ser espais per emmagatzemar papers, sinó que han de ser oberts a la ciutadania i no llòbrecs, espais moderns i no plens de naftalina, espais de preservació i de divulgació. I els que som usuaris d'arxius hem pogut anar veient, a l'hora de fer donacions, a l'hora de consultar-ho, com han anat modernitzant-se i digitalitzant-se, malgrat els malgrats, perquè sabem que tot lo que acaba en «-tura –natura, agricultura i cultura–..., doncs ja saben els consellers i les conselleres respectives que estan infradotats pressupostàriament. Els arxius són espais de memòria, i els vull explicar alguns casos. A l'Arxiu Policial de Guatemala, en el qual la cooperació catalana hi ha ajudat bastant, es van quedar arraconats..., i, gràcies a això, malgrat que la policia no se'n recordava que els tenia, ens ha permès identificar botxins i sobretot recuperar la memòria de víctimes que durant els anys vuitanta van perdre la vida en aquest país centreamericà, en el qual desenes de milers de persones, als anys vuitanta, sota la dictadura de Ríos Montt, van patir persecució, tortura i desaparició; els arxius de la Stasi, a la República Democràtica Alemanya, que, com saben, mig país espiava mig país, com és la pel·lícula La vida dels altres, que no sé dir en alemany, o els arxius també que es van trobar del pla Cóndor al Paraguai, que les dictadures del Con Sud feien servir per eliminar tot el tema que era la persecució política i els dissidents polítics. Però no sempre hi ha hagut la sort de trobar aquests arxius. Tenim una persona, que encara està entre nosaltres, que es diu Rodolfo Martín Villa, que era un ministre de Governació franquista, i també duran la Transició, que va ser el responsable d'eliminar els fitxers del movimiento, que va obligar els ajuntaments a eliminar els fitxers dels militants falangistes i que el 19 de desembre del 77 va eliminar les fitxes polítiques elaborades per la DERD –la Delegación del Estado para la Recuperación de Documentos–, que era la responsable de fer les fitxes polítiques per justificar les persecucions policials –ho dic perquè no sé si això els sona ara, casualment, que tenim una cosa al Tribunal Suprem televisada dia a dia–, i que deia així: «Su cometido, que no era otro que la apropiación, custodia y clasificación de todo tipo de documentación procedente de archivos de las administraciones públicas, entidades y personas hostiles y desafectas al movimiento nacional y que sean susceptibles de subministrar al Estado información referente a la actuación de sus enemigos. Tots aquests documents..., gran part d'aquests del DERD, van ser el que va ser conegut com «l'espoli dels arxius de Salamanca, que el Josep Cruanyes, com saben, també va estudiar-ho. El juliol de l'any 39 van marxar, després de 1.690 registres oficials, més de cent seixanta tones de documents de molts ciutadans i de cent vint ajuntaments, alguns d'aquests esmentats a la moció del diputat Bruguera, en aquest cas, que ho esmenta. Molts d'aquests documents van arribar a Salamanca, però molts altres, no; molts van ser cremats. Com saben, la biblioteca de Pompeu Fabra, conegut membre d'un CDR i d'un escamot i comando violento, va ser cremada. Molts altres documents van ser fets pasta de paper. I així van prendre gairebé el 90 per cent –el 90 per cent– de tota aquesta documentació. I, lògicament, l'objectiu aquesta documentació no era conservar-la, classificar-la i posar a disposició dels investigadors el fons documental, sinó de fer unes fitxes, de les quals se'n van fer fins a 3 milions, 3 milions de fitxes policials. Som memòria, hem de vetllar pel manteniment del seu futur i la seva accessibilitat, i, per això, és molt important que, de tot plegat en quedi constància, del nostre passat, perquè ens digui d'on som, cap on anem, però també del patrimoni present. I per això, ara que farà un any que tenim molta gent a la presó, no tinguin cap dubte que les desenes de milers de cartes que han anat rebent els nostres presos i les nostres preses polítiques passaran a formar part dels arxius, com també, no en tinguin cap mena de dubte, aquesta samarreta de suport a la Dolors Bassa, que passarà a formar part de l'Arxiu Comarcal del Baix Empordà. I, dit això, hi donarem suport, als diferents punts...
Diputat...
...a aquells que no hem arribat a transaccionar. I endavant amb el suport als arxius. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, és el torn, ara, del diputat senyor Francesc Ten.
Gràcies, president. Conselleres, conseller..., consellera Borràs, des d'aquesta primera bancada, nosaltres sí que trobarem a faltar el seu somriure. Em faig meves les paraules que ahir en Lluís Font deia, parlant de vostè, com a consellera constructora de cultura i de coneixement amb batalla pel llenguatge i convençuda que la cultura ens ha de fer més lliures i més desvetllats. Dit això, el meu agraïment. I també volia fer arribar l'agraïment, d'una altra manera, al diputat Rafel Bruguera, per la seva cordialitat, la voluntat d'arribar a acords en aquesta moció i la seva actitud proactiva per tal de seguir aquesta Moció subsegüent sobre el Sistema d'Arxius de Catalunya. Joan Boades, arxiver municipal a Girona, diu que, contràriament al que la gent es pensa, parlar d'arxius és parlar de compromís pel futur. Una mica en línia amb això, aquesta moció també està en un compromís pel futur, pel futur del món dels arxius, de l'arxivística i del Sistema d'Arxius de Catalunya. En aquesta moció es fa referència..., una moció llarga, una moció en la qual nosaltres hem presentat, conjuntament amb el Grup Republicà, divuit esmenes, una moció que parla, com no podia ser d'una altra manera, doncs, del Sistema d'Arxius de Catalunya, de la xarxa d'arxius comarcals, dels arxius municipals, de la punta de la piràmide d'aquest món arxivístic català, que és l'Arxiu Nacional de Catalunya, d'altres arxius, del cens, del mapa, etcètera. Nosaltres hem treballat aquesta moció..., agraeixo també, des del departament, la feinada a ajustar; a ajustar com ja sabeu, a vegades, doncs, punts, paraules, addicions, etcètera. Nosaltres hem volgut incorporar, com no podia ser d'una altra manera, la feina que ja està fent el Departament de Cultura, que és el Pla d'arxius i gestió documental 2019-2020. El Pla d'arxius i gestió documental és l'actuació central de la legislatura en matèria d'arxius i la resposta ordenada que des del Departament de Cultura es vol donar a un sector complex i en procés accentuat de canvi; moment que aprofito també per recalcar la quantitat de molt bons professionals –algun d'ells avui aquí–, d'arxivers i documentalistes que hi ha en el sector. Per tant, molts punts d'aquesta moció ja són reflectits en el Pla d'arxius. El Pla d'arxius i gestió documental ja parla de revisar les polítiques del Govern de la Generalitat; parla d'elaborar un pla estratègic quadriennal; parla de conèixer l'entorn, pensar i compartir una visió dels arxius; parla de revisar, completar i actualitzar el Sistema d'Arxius a Catalunya a partir de la seva valoració i diagnosi. Per tant, moltes de les coses, doncs, han coincidit des de la moció amb el Pla d'arxius, i això ha ajudat, per tant, a que fos una moció treballada i que em sembla que arriba a un bon port, excepte en un parell de punts, que jo volia aprofitar per recalcar. Vam parlar aquí, justament, arran dels «papers de Salamanca, de la disposició addicional tretzena, que l'Estatut..., i en aquesta moció dels «papers de Salamanca, a petició del Grup Socialistes incorporàvem la literalitat de tota. Però el sentit d'aquesta literalitat íntegra no ha pogut ser incorporat, no sé per què, no sé per quines contradiccions, en la totalitat d'aquest punt d'avui, el punt 12.c. Ens hi falta, doncs, la integració dels fons propis en el Sistema d'Arxius de Catalunya. I això ho trobem a faltar i volíem posar-ho en evidència ara. Igual que no ha estat acceptada una esmena d'addició en la qual nosaltres instàvem l'Administració de l'Estat que doti de mitjans tècnics i infraestructures que facilitin la consulta pública dels fons documentals del Govern Civil de Barcelona, aquests fons documentals que estan en un parc mòbil de titularitat de l'Estat, amb dificultats de consulta i dificultats de conservació, sense facultatius. I ens semblava que era un bon moment també, en consonància amb aquesta Moció dels «papers de Salamanca, doncs, per incloure-ho aquí i continuar treballant, com deia ja justament la moció a la qual em refereixo: «El Parlament insta el Govern a continuar treballant perquè es faci efectiva la disposició addicional tretzena..., etcètera. És a dir, en aquella sí i en aquesta no en aquests dos aspectes. Però el got el veiem més que mig ple, en consonància ja amb la política del departament pel que fa a la resta de punts de la moció. Res més. I moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, és el torn ara de la diputada senyora Yolanda López.
Gràcies, president. Diputats, diputades, consellera... Como decía el otro día, durante la interpelación, el compañero del PSC, los archivos son unos equipamientos poco conocidos y poco utilizados por la ciudadanía, comparados con bibliotecas o museos. Y a pesar de que se ha asociado el patrimonio documental al pasado, la realidad es que no solo son archivos históricos, sino de documentación que se genera día a día. Por tanto, el acceso público a ellos no deja de ser una premisa del estado de derecho y de fortalecimiento democrático. Los archivos no solo son vitales, sino necesarios, porque son el testimonio del actuar de una persona, organización o sociedad, más aún cuando se trata de una dependencia pública o determinada gestión de gobierno. La UNESCO desarrolló, el 10 de noviembre de 2011, la Declaración universal sobre los archivos, para mejorar la comprensión y conocimiento de los archivos entre el público en general y los que toman decisiones o los generan; reconoce a los archivos como vivencia y hace hincapié en el papel clave de los archivos para garantizar la transparencia administrativa y la responsabilidad democrática. Por eso, desde Catalunya en Comú Podem, coincidimos con la preocupación por el manejo de los archivos y la transparencia de la gestión documental. Y nos preocupa también que el Govern no haya desplegado todo lo necesario para hacer efectiva la Ley de archivos y gestión de documentos para dar cumplimiento a sus disposiciones o que no haya estructurado el Sistema de Archivos de Cataluña, que no se haya finalizado el censo de archivos y no se haya avanzado en la creación del registro de archivos o el censo de patrimonio documental. Nos preocupa que el Govern no haya apostado por el impulso y la innovación en gestión documental, que no haya hecho el mapa de archivos que marca la ley o la red de archivo. Como también nos preocupa que exista falta de diálogo con los profesionales del sector. En el pasado Pleno en la respuesta de la consellera a la interpelación nos contó que es lo que planeaba hacer, pero hubiese estado bien que antes de irse hubiese hecho algo, al menos aquello que manda la ley. Y es curioso porque durante su primera comparecencia, consellera, prometía un carné de cultura, y no ha hecho nada al respecto; hablaba de avanzar sobre el plan de lectura 2020, y tampoco; hablaba de un plan estratégico de monumentos y yacimientos, y tampoco. Y ha podido hablar de la aplicación del estatut del artista gracias a la existencia del Grupo Parlamentario Unidos Podemos - En Comú Podem en el Congreso de los Diputados. Y también hablaba usted en aquella intervención sobre la ley de patrimonio de la cual tampoco ha hecho nada, y mucho menos sobre la revisión del Sistema de Archivos que también prometió. El balance de la inacción respecto a estos temas y en concreto en este caso al Sistema de Archivos de Cataluña es una muestra más del desgobierno y es una muestra más de la inacción de este Govern. Las disposiciones de esta moción se centran en instar al Govern, al Gobierno, a que cumplan la Ley 10 del 2001, lo que no deja de ser preocupante, pues muestra la negligencia del Govern en cumplir con sus obligaciones legales al punto de que en este Parlament nos vemos obligadas a presentar mociones para lograr su cumplimiento. Lo mismo ocurre con la Ley 19 del 2014, sobre transparencia, acceso a la información y buen gobierno. Por otro lado, en esta moción se proponen medidas que ya han sido objeto de otras mociones en este Parlament, por lo que se trata simplemente de llover sobre mojado para intentar a ver si a este Govern se le da en algún momento por cumplir con sus obligaciones y empezar a gobernar. Y al igual que estamos de acuerdo en la necesidad del despliegue de la Ley del archivo y gestión de documentos, estamos de acuerdo en cada uno de los puntos de esta moción, como, por ejemplo, la necesidad de que el Govern se marque como tarea pendiente el fortalecimiento de la estructura orgánica del Sistema de Archivos así como el despliegue de políticas de cooperación con las diputaciones y de apoyo con los municipios para garantizar el servicio, además de apoyarse en la red de archivos comarcales para diseñar con las diputaciones una estrategia de asesoramiento, apoyo y prestación de servicios a los municipios pequeños en materia archivística entre otros. Votaremos a favor de la moción. Muchísimas gracias.
Gràcies, diputada. En nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent és el torn ara de la diputada senyora Natàlia Sànchez.
Gràcies, president. Intervindré des d'aquí l'escó, de forma molt breu. Amb les diferents intervencions que han fet els grups parlamentaris, en bona part hi estem d'acord. Com també estem d'acord en bona part de la moció que presenta el Partit Socialista. Afegir simplement un agraïment concret i clar també a tot l'equip de professionals de la documentació, a les arxiveres que són les garants d'aquesta conservació de la memòria, com ja s'ha dit, d'aquesta conservació de la història. I simplement aprofito que tinc la paraula, per no dedicar-hi més temps, però, per demanar el vot separat del punt 12.d de la moció.
Molt bé. Gràcies, diputada; queda recollit. En nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, té la paraula ara el senyor Alejandro Fernández.
Sí; moltíssimes gràcies, president. Simplement aprofitar també aquesta intervenció per posicionar el vot i demanar votació separada en els punts 5, en el seu encapçalament, el 5.a, i després els 12.c, d i e. I traslladar que en aquests punts serà abstenció, tret del darrer on entenem nosaltres que la reivindicació pot ser justa –i no ho dubtem pas– però sempre hem defensat que en aquestes qüestions s'ha de partir del principi de reciprocitat. És a dir, aquí a Catalunya reclamem unes coses que després els neguem a d'altres comunitats espanyoles quan les coses ens afecten a nosaltres. I no podem pensar que en aquesta vida només tenim drets nosaltres en condició de catalans..., que la resta no tenen. Gràcies.
Gràcies, diputat. Ara per posicionar-se sobre les esmenes és el torn de nou del diputat senyor Rafel Bruguera.
Gràcies, president. Bé, hem arribat a un acord d'una manera o d'una altra en setze de les divuit esmenes que havien presentat Esquerra Republicana i Junts per Catalunya. I, per tant, vull agrair, doncs, als diputats Ten i Civit també la reciprocitat i la bona entesa. I pel que fa a les quatre esmenes de Ciutadans, doncs, també n'hem transaccionat una, en dues no ha estat possible i en una tercera podríem dir que hi ha hagut acord malgrat que la transacció l'hem feta amb els grups que donen suport al Govern. Jo voldria acabar, consellera, [[remor de veus]] per recordar unes paraules de...
Silenci.
...que fa molts anys li vaig sentir a José María Mendiluce. No sé si són d'ell però en tot cas a mi m'han quedat com seves. Va dir: «La política no és l'art del possible sinó que la política és l'art de fer possible el necessari. Jo crec que avui hem fet política. Jo crec que avui hem intentat que sigui possible una necessitat, en aquest cas concret pel que fa al servei del Sistema d'Arxius i de gestió documental de Catalunya. I li demano, consellera, que a Madrid també faci política, política, política, i que, per tant, ajudi a fer possible el necessari. I el necessari és resoldre un problema polític molt greu que tenim en aquest país i que només ho podem fer a través del diàleg entre qui pensa diferent. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Hem cridat a votació. S'ha demanat votació separada dels punts 5, l'encapçalament, i 5.a, 12.c, 12.d i 12.e. Alguna petició més? [[Veus de fons.]] Tots aquests per separat, sí. No? [[Pausa.]] D'acord. [[Pausa llarga.]] Votem, per tant, primer, el punt 5, l'encapçalament del punt 5. Passem a votar el punt 5. Comença la votació. L'encapçalament del punt 5 queda aprovat per 86 vots a favor, cap en contra i 39 abstencions. Passem ara a votar el punt 5.a. Comença la votació. El punt 5.a queda aprovat per 86 vots a favor, cap en contra i 39 abstencions. Passem a votar ara el punt 12.c. Comença la votació –12.c. El punt 12.c queda aprovat per 23 vots a favor, cap en contra i 101 abstencions. Passem ara a votar el punt 12.d. Comença la votació. El punt 12.d queda aprovat per 122 vots a favor, cap en contra i 3 abstencions. I passem ara a votar el punt 12.e. Comença la votació. El punt 12.e queda aprovat per 82 vots a favor, 39 en contra i 3 abstencions. I passem ara a votar la resta de la moció. Comença la votació. La resta de la moció queda aprovada per unanimitat, és a dir, 125 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. [[Aplaudiments.]] Suspenem la sessió fins a dos quarts de quatre de la tarda. Gràcies. [[La sessió se suspèn a tres quarts de dues del migdia i dos minuts i es reprèn a dos quarts de quatre de la tarda i set minuts. Presideix el president del Parlament, acompanyat dels vicepresidents primer i segon i els secretaris primer, segon i tercer. Assisteixen la Mesa el lletrat major i la lletrada Esther Andreu i Fornós.]]
[[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la política industrial]] [[302-00074/12]]
Bona tarda, conseller, diputats i diputades. Bé, doncs, el Grup Socialistes i Units per Avançar presenta la Moció subsegüent a la interpel·lació que vàrem fer sobre política industrial. És veritat que el sector industrial és molt ampli i, per tant, és difícil que en una moció hi pugui caber tot el que a nosaltres, doncs, ens agradaria incorporar i tractar, però ens vam voler centrar en alguns aspectes de la indústria. Saben vostès que és un sector estratègic per al país –demanem que ho constatem així–; és un sector que genera llocs de treball de molta qualitat, ben remunerats, estables; és un dels sectors que més inverteix en innovació, que més exporta, més enllà del 30 per cent del total de la nostra economia. Per tant, és un sector molt sòlid i molt estructural. És veritat que la indústria cada vegada guanya més pes segons el PIB, i també en els mercats internacionals. I probablement per això, perquè viu una situació sòlida, és el moment de plantejar-se i afrontar els reptes de futur que té per endavant la indústria, en aquests moments, per, d'alguna manera, afrontar aquesta quarta revolució industrial, que té a veure amb la intel·ligència artificial, que té a veure amb la digitalització, amb l'economia circular, amb aquests elements que seran molt importants de cara a afrontar, doncs, el futur de l'economia, no? Cal desenvolupar un sector industrial amb fàbriques intel·ligents, que usin les tecnologies digitals, els robots, la intel·ligència artificial, transformant des del principi fins al final aquest procés de producció i, sobretot, fent ús de les energies netes, que ha volgut ser un tema que nosaltres tractem aquí, que, com sabeu, és de sensibilitat pel nostre grup. Abans de continuar, vull agrair la feina que han fet els grups parlamentaris, perquè la majoria d'ells –els comuns, Ciutadans, Esquerra i Junts per Catalunya– ens han fet esmenes. Crec que hem pogut fer un treball entre tots, perquè moltes d'aquestes s'hi incorporin de manera literal o a través de transaccions. I penso que amb la participació, no?, i la col·laboració de cada un de vostès, doncs, crec que la moció és millor, eh?, i és més completa. I, per tant, els vull agrair aquesta tasca. La moció està dividida, diguéssim, en quatre parts. La primera és la que tracta el Pacte nacional per a la indústria. Aquest pacte va ser un pacte molt demanat pel nostre grup, també per altres en anteriors legislatures. Finalment, es va impulsar des del Parlament i es va tirar endavant per part del Govern. Però nosaltres creiem que hi ha poca transparència en aquest pacte, perquè no coneixem bé quins són els recursos que es destinen a cada acció, quina és la valoració que fa el Govern... De fet, vàrem demanar el mes de juliol, que feia un any de la signatura del pacte, un balanç per part de la direcció general, i encara avui, a mes de març, no hem rebut ni hem vist aquesta directora general en una comissió d'Empresa. I, per tant, el primer bloc de propostes van lligades a aquesta..., a fer una valoració sobre el pacte per part de la consellera i garantir els compromisos que estableix el pacte pel que fa a recursos i accions el 2019 i el 2020, que és l'any que finalitza aquest pacte. Parlem també d'energia, que per nosaltres és molt important. Els costos energètics per a les empreses són altíssims, i reduir-los i utilitzar energies netes, doncs, pot millorar la nostra competitivitat. I, per tant, és important que des del Govern es posin les condicions perquè això sigui possible. Haig de dir que l'Observatori d'Energies Renovables va informar fa pocs mesos que l'any 2007 va ser un any perdut a Catalunya, perquè no vam posar, no vam tirar endavant polítiques públiques que afavorissin aquestes energies renovables. I, per tant, no és que ens haguem estancat, sinó que estem anant enrere, perquè altres països i altres regions de l'Estat ens han passat d'una manera bàrbara pel davant en aquests temes. Aquí fem propostes de plans d'eficiència energètica per a edificis, indústria i mobilitat. I en aquest sentit, doncs, ens sembla que és important que avancem en aquesta línia. També una llei de transició energètica, fer la llei de transició energètica en el proper any. Cal dir que som l'únic país de l'Europa occidental que no té una llei d'energia, que no té una llei de transició energètica, i, per tant, valdria la pena que Catalunya, que normalment, doncs, som tan «novedosos, cosmopolites, moderns i innovadors, també en aquest tema ho fóssim i aprofitéssim les oportunitats que ens dona. Acompanyant aquesta llei de transició energètica que hem acordat amb el Govern que es faci en un any, també demanem un pla per als territoris que tenen nuclears. És veritat que no es tancaran fins d'aquí a uns anys, però podríem ja estar treballant un pla per veure com reconsiderem o com reestructurem l'energia que generen les nuclears, en benefici del desenvolupament econòmic d'aquests territoris. Hi ha un tercer apartat, que és el de l'automoció. Creiem que en aquest moment és molt important que l'automoció afronti els reptes que té pel que fa, doncs, sobretot a l'energètic. I, per tant, doncs, demanem que es faci un pla del sector de l'automoció de manera integral en els propers sis mesos. I l'últim bloc és el de la intel·ligència artificial, que també creiem que el Govern té un grup de treball, però no ha avançat més, i li demanem que en sis mesos ens presenti un pla que avanci en polítiques públiques que afavoreixin...
Diputada...
...la intel·ligència artificial en les empreses. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. En nom, ara, del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, per defensar les esmenes té la paraula el diputat senyor Lucas Ferro.
La política industrial de tot país és una política estratègica, determina la seva capacitat de generar benestar, i avui també determina el seu paper a Europa. Catalunya, des de la Transició, ha perdut una tercera part dels seus treballadors a la indústria; als anys vuitanta, els treballadors de la indústria representaven el 40 per cent de la força de treball catalana i avui són pocs més del 18 per cent. I aquest procés ha sigut un procés llarg, amb diferents etapes. La primera, les polítiques de reconversió, la España de Solchaga, que mentre desmantellava el teixit productiu del país, malvenia empreses públiques i posava a dieta l'estat del benestar, deia que Espanya era el país on més fàcil era fer-se ric. I allà va morir el projecte socialdemòcrata de construir un estat del benestar sobre un teixit productiu fort, i allà va començar l'etapa de la desregulació i de la desprotecció social a l'Estat espanyol. I una segona etapa, la d'Aznar i la de Rodrigo Rato, l'etapa de les privatitzacions, que va donar l'esquena al seu teixit industrial per aliar-se amb les constructores del país; l'etapa de la Ley del suelo i de les grans obres públiques. L'Espanya corrupta, l'Espanya que es felicitava perquè ACS fos la primera constructora a tenir un contracte a l'Iraq, després de la massacre. I d'allà fins aquí; de la bombolla immobiliària i de la desindustrialització d'Espanya fins a situar-nos en una economia de serveis subsidiària del nord d'Europa, i un estat incapaç d'impulsar un nou projecte productiu i un model energètic de futur. I avui, que planeja una nova crisi sobre Europa, el primer que cal dir és que avui som més dèbils que fa deu anys per afrontar el nostre futur. I això vol dir que necessitem una aposta per reforçar el benestar, per reforçar el nostre teixit productiu i per apostar nítidament i decididament per la transició energètica en el nostre país. Cal deixar de tenir el programa de festes populars de Catalunya com a agenda presidencial i assumir el repte de construir una agenda de país. I creiem que aquesta agenda de país té quatre elements que són clau i que són estratègics per a Catalunya. El primer, uns pressupostos expansius. Sense pressupostos expansius seguim ofegant el benestar a Catalunya. Llegiré dues notícies; les dos, d'aquesta setmana. La primera: «L'economia catalana creix un 2,8 per cent el 2018. La tuitava ahir, orgullós, el conseller Aragonès, el vicepresident de Catalunya. La segona, també d'aquesta setmana: «La pobresa s'agreuja i assetja el 24 per cent de les famílies catalanes. I afirma, aquesta notícia: «La situació requereix més inversió que abans de la crisi, però avui no s'ha recuperat ni la meitat del que es va retallar. Primer objectiu estratègic per a Catalunya: deixar de mentir sobre els pressupostos i desplegar un pla ambiciós de benestar. Segon objectiu: cal avaluar el Pacte nacional per a la indústria i cal garantir que es compleixen els compromisos pressupostaris que hi ha sobre la taula. Tercer objectiu: o apostem per ser una economia de serveis o apostem per ser una economia d'alt valor afegit. I aquí cal fer un aclariment: una economia d'alt valor afegit no és una economia de serveis que organitza fires i congressos sobre tecnologia. No és el mateix, encara que ho sembli a les fotos, i el cert és que no arribem ni a la meitat dels objectius europeus en recerca i desenvolupament, i que estem retrocedint: hem perdut un 13 per cent de recerca i desenvolupament en els últims deu anys. En els deu anys de retallada, en deu anys d'austeritat, hem passat de comparar-nos amb Alemanya i França en innovació, a situar-nos en la perifèria europea. I retrocedim. I, el quart objectiu: cal fer una aposta de país per la transició energètica i el compliment del Pacte nacional per a la transició energètica. Fins ara, a Catalunya, és una vergonya: no complirem els objectius europeus del 2020 en energies renovables, una comunitat que ha sigut pionera en instal·lació d'energies renovables i que porta deu anys, pràcticament, en blanc, no complint els seus objectius i allunyant-nos d'Europa, i ja ens alerten que tampoc complirem els objectius del 2030. Nosaltres votarem a favor d'aquesta moció, però demanem al Govern que assumeixi els seus objectius amb Catalunya, i assumeixi els mandats d'aquest Parlament. Anem tard. Anem tard en el pacte industrial, anem tard en el Pacte pel coneixement i anem tard en el Pacte nacional per a la transició energètica, i anem tard en els pressupostos, però és millor assumir-ho i posar-se a treballar que condemnar Catalunya a perdre deu anys més. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. En nom del Grup Parlamentari de Ciutadans ara té la paraula la diputada senyora Mari Luz Guilarte.
Gracias, presidente. Conseller, diputados, quiero empezar diciendo que la industria en Cataluña es aún muy sólida porque ha sabido hacer los cambios en sus modelos de negocio y de producción, para afrontar en gran medida los retos actuales, pero, como recoge el propio Pacto para la industria, ha ido perdiendo peso desde el año 2000. Y es que en los últimos quince años ningún Govern, incluidos ustedes, señores socialistas, han hecho verdaderas políticas industriales, y así lo denuncia también la propia industria. Pero la pregunta es: ¿el Pacto para la industria está sirviendo para revertir esta situación? ¿Está sirviendo para dar impulso al desarrollo industrial en Cataluña? Pues bien, la respuesta es que no. Empezando por el compromiso en inversiones previstas, se establecían en el pacto 1.844 millones de presupuesto hasta 2020, y no se está cumpliendo. En el presupuesto 2017 y en el publiproyecto del Govern para 2019, la inversión en los programas que tienen incidencia en la mejora de la industria es inferior a los 1.000 millones de euros, la mitad que los 1.844 del pacto. Así que las cifras oficiales nos demuestran que sus pactes, sus taules, sus consells, y los «treballarem de la consellera, son pura pantomima. Si solo dedican la mitad de los recursos, a la vez que se empeñan en multiplicar la situación de incertidumbre y de inestabilidad política, que ya ha expulsado casi a seis mil empresas, no es de extrañar que al final esto termine afectando la industria catalana, por mucho que esta haga lo imposible por crecer, frente a su irresponsabilidad. Además, Cataluña continúa bajando en los rankings de competitividad e innovación, en relación con otras regiones de Europa. Miren, según los últimos informes de competitividad e innovación de la Comisión Europea, Cataluña perdía once puestos, quedando en el 153, y hemos pasado a estar en 2009, de las regiones con una innovación alta, a ser considerados una región de innovación moderada, en 2017. Pero ¿ustedes piensan realmente que asignando un 0,08 por ciento del total del presupuesto de la Generalitat se pueden atribuir ningún mérito? El separatismo y el populismo perjudican a la inversión extranjera y al empleo. Con los datos oficiales del Ministerio de Industria, vemos que solo en los últimos dos años la inversión extranjera en Madrid ha sido once veces mayor que en Cataluña, y que desde 2012 Madrid ha recibido 79.000 millones de euros –que se dicen pronto– en inversión extranjera más que Cataluña. También desde 2012 hasta 2016, la tasa de crecimiento de empleo por impacto en las inversiones extranjeras en la Comunidad de Madrid es superior a Cataluña en un 3,6 por ciento, sabiendo además que estas inversiones en Cataluña se concentran básicamente en Barcelona y en Tarragona, que al resto de territorio apenas llegan. Pero también se pone en riesgo la confianza de inversores, emprendedores y el tejido industrial gracias a los subordinados del separatismo, que desgobiernan en la ciudad de Barcelona, y que se atreven a decir que la principal industria que dinamiza y genera riqueza es una plaga de langostas. Hombre, para plaga ustedes, que en cuatro años han minado el comercio, han minado la industria de la movilidad, han predicado la turismofobia y venden la energía eléctrica casi más cara del mercado. En renovables también se retrocede en Cataluña, a pesar de que hay quienes están dispuestos a invertir en este tipo de energía, pero lo que denuncian es que la normativa tanto a nivel municipal como a nivel autonómico bloquea e impide el desarrollo y atracción de estas inversiones. Así que aquí se tardan hasta siete años en conseguir completar los trámites para poder instalar una renovable, mientras que en el resto de España es un máximo de dos a tres años. Por lo tanto, la Generalitat hace mera propaganda y, ni cumplirá el 32 por ciento de renovables que establece la Unión Europea para el 2030, y ya no hablemos del 50 por ciento de nuestra propia Ley del cambio climático; si estamos al 8 por ciento, como el otro día reconocieron desde el propio Govern. En materia de movilidad, el Plan de infraestructuras de recarga para el vehículo eléctrico en Cataluña, el PIRVEC, del 2016 al 2019 prácticamente ni se ha empezado a implementar. Tampoco existen a día de hoy ayudas o incentivos a la compra de vehículos eléctricos. Por tanto, ¿dónde está su apuesta por una movilidad sostenible? Así que por mucho que ustedes invoquen a san Financial Times, porque premiase en un momento dado su estrategia de atracción de inversiones, yo les recomiendo que no solo lo compren y lo lean el día que sale su anuncio publicitario; léanselo también cuando este alerte del peligro que el separatismo y el populismo suponen para la sostenibilidad de la industria y la economía catalana, si la siguen amenazando ustedes desde su incompetencia y el eterno procés. Muchas gracias. [[Aplaudiments.]]
En nom del Grup Parlamentari Republicà, és el torn ara de la diputada senyora Eva Baró.
Molt bé; gràcies, president. Consellera, diputats, conseller, diputades, diputats, la societat catalana, aquesta fantàstica barreja d'orígens, de cultures, de llengües i d'experiències diverses que s'enriqueixen mútuament, doncs, és una societat amb caràcter emprenedor, amb esperit i amb vocació emprenedora en el sentit més essencial del terme, aquella persona que té iniciativa, que té coratge per emprendre, per dur a terme amb gran activitat aquelles empreses especialment difícils i especialment arriscades. Potser perquè com a país, doncs, mai ens han regalat res, potser perquè sempre ho hem tingut molt difícil, potser perquè hem hagut de treballar molt durament, potser perquè tots plegats tenim avantpassats que han vingut d'arreu, de molts llocs diferents amb ganes de tenir l'oportunitat de treballar, encara que fos molt dur, per tenir la possibilitat, doncs, de bastir un projecte de vida millor per a ells i per als seus fills; potser per moltes coses, el fet és que tot plegat forja un caràcter molt determinat, un caràcter emprenedor, no? Unes poques xifres, provinents de fonts molt diverses, de l'Oficina Europea de Patents, de l'Idescat, del CDTI, dels comptes econòmics anuals de Catalunya del 2018, que es van publicar ahir mateix, doncs, permeten calibrar la magnitud i la qualitat i la projecció del nostre sector industrial català. Només apunto tres coses: les exportacions catalanes d'alt nivell tecnològic creixen un 9 per cent i baten rècords; Catalunya lidera les sol·licituds de patents europees a l'Estat, amb pràcticament un 40 per cent sobre el total, i, durant el 2017, l'impuls de la indústria ha arrossegat la resta de sectors, amb creixements del 5 per cent el 2016 i del 4,9 el 2017, inclús per sobre del mateix creixement de l'economia. Per tant, tenim un bon teixit industrial. Probablement, en part, gràcies a que la crisi del 2008 ens ha obligat a haver-nos de reinventar i n'hem sortit amb un model econòmic basat en el sector exterior i en el pes d'una indústria altament diversificada, innovadora, amb un pes important de les branques alimentària, química, farmacèutica, basada en un model de creixement molt més sostenible i alhora capaç d'estirar l'economia. Però, precisament perquè aquest és un bon model industrial, calen polítiques públiques actives per preservar-lo i per consolidar-lo. I, en aquest sentit, és obvi que el Govern de la Generalitat té una gran responsabilitat, en gran part perquè, a més a més, davant tenim reptes majúsculs. Nosaltres compartim el capteniment que d'alguna forma ha motivat aquesta moció, i votarem a favor pràcticament de tots els punts de la moció. Pel que fa al Pacte nacional per a la indústria, ens sembla que és una eina clau. Convé que sigui avaluada, convé fer-ne un seguiment exhaustiu, convé que disposi de tants recursos com siguin necessaris. Això sí, preservant en tot moment el model del pacte nacional tal com va ser ideat i consensuat per part de tots els agents impulsors, sota la governança del Consell Català de l'Empresa. També donarem suport a l'estratègia catalana per la intel·ligència artificial i a tots els punts relatius al sector de l'automoció, que és un sector que cal modernitzar, cal assegurar la seva digitalització, la transició energètica corresponent i assegurar, doncs, que arriba a..., assoleix un model sostenible i obert al món. Com no pot ser d'altra forma, cal promocionar els vehicles no contaminants i cal predicar amb l'exemple des de l'Administració pública a l'hora d'utilitzar un determinat tipus de vehicles i no uns altres. I amb tot això arribem al capítol energètic, el més transcendental, el que subscrivim en pràcticament la seva totalitat. Ja cal que ens posem les piles, mai millor dit. Aquí, és cert, ens hem de posar encara més les piles, però també especialment allà, al Reino de España, perquè al cap i a la fi és allà on tenen les competències sobre les nuclears, i és allà on tenen la paella pel mànec pel que fa al calendari de tancament de les nuclears. Deures, aquí, sí que n'hi ha: cal disminuir el consum energètic i per això calen estratègies d'eficiència que permetin arribar a aquest consens del 32,5 per cent del consum l'any 2030. I alhora cal un compromís ferm, inequívoc, sense tebiors a favor de les energies renovables, de manera que el combinat català arribi a aquest 100 per cent tan desitjat l'any 2050. Nosaltres entenem i som conscients que totes aquestes polítiques públiques són complicades d'implementar, demanen temps, demanen constància, demanen tenacitat, demanen una gran complicitat també amb el sector privat, però ens sembla que és una de les millors, per no dir la millor inversió de futur i el millor llegat que podem deixar a les futures generacions i als nostres fills i a les nostres filles. Moltíssimes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. En nom, ara, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, és el torn de la diputada senyora Teresa Pallarès.
Moltes gràcies, president. Bona tarda, conseller. Voldria disculpar la presència de la consellera Chacón, que avui per motius d'agenda no hi pot estar. Gràcies, conseller, per la permanència, perquè alguns temes també tenen molt a veure, en aquesta moció, amb temes de territori i sostenibilitat. Per tant, també agraeixo molt la seva presència. Senyors diputats, senyores diputades, dir que la crisi econòmica que ha afectat aquests darrers anys ha posat molt de manifest que són les economies industrials les que han manifestat més fortalesa davant la recessió, més que no pas altres basades en altres tipus d'activitats. Mirem si no el cas d'Alemanya, amb el qual molt sovint ens comparem en molts aspectes de política industrial. Molts economistes i també moltes institucions ho justifiquen, com s'ha dit, pel tema de la innovació i la recerca, que és molt important en aquest sector industrial i genera molts avenços tecnològics; també per l'equilibri que l'activitat del sector secundari té en les balances comercials –s'ha parlat també, sobretot, del que representa a nivell de les exportacions, s'ha parlat aquí d'un 50 per cent, però en algunes zones, com la indústria química de Tarragona, hi han empreses que arriben a un 80 i a un 85 per cent, les seves exportacions–, i, òbviament, un fet molt remarcable és que aquest sector industrial genera llocs de treball qualificats molt estables i molt ben remunerats. Mirin, ha sortit aquí el tema dels anys vuitanta. Probablement el pes del sector industrial era superior al 28 per cent, com ha dit el senyor Lucas Ferro, el diputat Ferro, però segurament era un altre model. I aquesta crisi ha afectat molts països, i fins i tot a casa nostra hem baixat a puntes mínimes d'un 19 per cent. Però actualment, i amb paraules de l'economista Oriol Amat, Catalunya és una de les poques regions que compleixen l'objectiu de la Unió Europea de fer que la indústria representi el 20 per cent del PIB. Actualment a Catalunya és del 22,1 per cent, i a l'Estat espanyol encara està per sobre el 17 per cent. Sense cap mena de dubte, va ser un encert el Pacte nacional per a la indústria. No vaig tindre el plaer de poder-hi participar, però entenc que va ser una feina àmpliament també consensuada, derivada d'una resolució del Parlament, la 251 de la passada legislatura, amb l'impuls del Govern però també amb el consens dels agents econòmics i socials. Establia un marc referencial, però també genera eines per a la planificació. Per tant, en aquest punt crec que estem molt d'acord amb el plantejament de la moció. I agraeixo també, senyora Romero, el to de la negociació i la feina que hem fet conjuntament. En algun punt tenim alguna arrel en comú, i això s'ha fet evident. Nosaltres, pel que fa al Pacte nacional per a la indústria, lo del compliment, que vostès exposen, dir-los que hi ha un compromís de la consellera. Les dades del 2017 es van presentar a la comissió executiva del Consell Català d'Empresa i les del 2018 es presenten el proper mes de maig. Per tant, la consellera s'ha compromès a poder fer una compareixença posterior a aquesta data. Com ja ha dit la diputada senyora Baró, en el tema del programa individualitzat per anys no hi votarem a favor, perquè aquest pacte va néixer amb un format de finançament per programes, i, per tant, no està detallat per punts. Evidentment, com a Generalitat, el Govern farà el que calgui per donar compliment a les previsions pressupostàries, no pot ser d'una altra manera, i no cal dir que hauria ajudat bastant la predisposició d'alguns grups que critiquen algunes accions i que haurien de fer també una reflexió de posar altes expectatives quan realment el que convé és el suport per tirar endavant els nous pressupostos per a enguany. Estem absolutament d'acord amb tot el tema d'estalvi i eficiència energètica. Hem afegit també àmbit industrial, mobilitat; hem afegit el sector dels edificis, conseller, penso que això és clau també. Discrepem en l'assoliment del 70 per cent en la contribució de les energies renovables; ens agradaria. Crec que aquí hi ha d'haver una entesa amb els calendaris de tancament de les nuclears. Jo crec que aquest és un tema que si els Socialistes podeu estar al Govern podríem buscar sintonia amb aquest progressiu tancament, i, si no, ens traspassen les competències de les nuclears, que ja ens n'ocuparem nosaltres, en aquest període de transició cap a un model energètic propi a Catalunya. Pel que fa al Pla d'energia, canvi climàtic, en això hem estat absolutament d'acord amb el que proposen. Donem un ampli suport als punts del sector de l'automòbil. Hi ha un compromís important des de la direcció general, i d'Acció, que ho està analitzant, conjuntament, tota la feina, amb el mateix sector. I pel que fa a tot l'apartat d'intel·ligència artificial, saben que hi ha un grup on hi ha importants persones del món [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] , referents, i aquest grup té previst presentar l'estratègia elaborada i aprovada...
Diputada...
...abans de l'estiu del 2019. Moltes gràcies...
Gràcies.
...president. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. A continuació té la paraula en nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent el diputat senyor Vidal Aragonés.
President, per intervenir des de l'escó. Per aquest grup es fa pràcticament impossible a l'hora de parlar de política industrial no parlar del paper que han jugat les institucions de la Unió Europea amb relació a aquesta qüestió; en primer lloc, pel que va significar l'ingrés en la llavors Comunitat Econòmica Europea d'aquesta part sud i central dels Països Catalans, l'ingrés de l'Estat espanyol, i que imposava una política clara de reconversió industrial sobre aquella indústria, no que era deficitària, simplement que era menys competitiva que la d'estats del nostre entorn. Això ha provocat en els darrers vint-i-cinc anys una caiguda sense precedents del PIB industrial. També el que significa en els darrers anys que la Unió Europea ens diu què ha de ser de la nostra indústria, i ho diu d'una manera claríssima: construcció, turisme, agroalimentària i automòbil, i malauradament construcció i turisme trenquen aquella realitat en la qual la indústria suposava estabilitat en els llocs de treball i salaris dignes i passen a ser també subsectors de precarietat laboral. Dit això, volem manifestar, amb relació al contingut exprés de la moció..., nosaltres estaríem a favor i estarem a favor del que es planteja en relació amb el Pacte nacional per a la indústria, o, millor dit, del que es planteja amb relació a traslladar al Pacte nacional per a la indústria..., més enllà que podem no estar d'acord amb el Pacte nacional per a la indústria, i parcialment amb alguns dels continguts; per això demanarem votació separada pel que fa a l'automoció, automòbil, i a la intel·ligència artificial. I volíem acabar la nostra intervenció amb una reflexió que no forma part del contingut exprés d'aquesta moció, però que abans o després se n'ha de parlar en aquest Ple. Hem de parlar en aquest Ple de com protegim polígons industrials, ja sigui a través de la llei de governança dels polígons industrials o ja sigui a través de la modificació de la normativa del sòl. No és normal que hi hagi empreses que no tenen cap pèrdua –cap pèrdua– i que simplement tanquen les seves empreses o les traslladen per tenir una plusvàlua especulativa a través de vendre terrenys i anar-se'n a fer l'activitat a un altre lloc. I no és normal que partits polítics que tenen representació en aquest Ple, a través dels seus governs locals, hi participin. Això no és únicament un problema en el sentit de que es transforma l'economia productiva i es salta a l'economia especulativa, sinó que és un problema en la mesura que transforma una realitat fonamentalment urbana de l'àrea metropolitana de Barcelona i de Tarragona i d'algunes altres zones del país, on hi ha encara llocs de treball vinculats a la indústria de qualitat que passen a ser, per aquest tancament, llocs precaris.
Gràcies, diputat. Ara, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya té la paraula el diputat senyor Santi Rodríguez.
Gràcies, president. Conseller, consellera, diputats i diputades, sense cap mena de dubte el sector industrial és un sector important, i especialment ho és a Catalunya. I ho és per molts diferents motius: pel valor afegit que genera –el sector que genera més valor afegit–, pel volum d'exportacions, pel volum d'inversions que representa també com a màxim exponent de la innovació, i també, fonamentalment, també important, per la quantitat de llocs de treball i la qualitat dels llocs de treball que genera el sector industrial. I és per aquest motiu que precisament el Pacte per la indústria té un valor extraordinàriament important, a més a més del mateix pacte, que va aconseguir reunir, doncs, en una mateixa taula entitats patronals i entitats socials i sindicals, no?, i el Govern i diferentes entitats professionals, i la majoria de grups parlamentaris. Però sense cap mena de dubte aquell pacte requeria unes inversions, requeria un esforç per part de l'Administració, i aquest esforç fonamentalment passava, passa, pel suport de la Generalitat de Catalunya; Generalitat de Catalunya que –recordem-ho, el pacte es va signar el juliol del 2017– ni el 2018 ni el 2019 ha tingut pressupostos, i pel que sembla el 2019 no hi ha ni voluntat de presentar pressupostos en el Parlament de Catalunya. Permetin-me que els doni un parell de dades amb relació a la situació de la indústria durant aquests dos anys. En l'any 2017, el sector industrial va créixer un 4,8 per cent, el PIB industrial va créixer un 4,8 per cent; el PIB a Catalunya va créixer un 3,3, és a dir, va créixer per damunt del nivell general. En canvi el 2018, el PIB industrial va créixer l'1,1 per cent, a Catalunya va créixer el 2,6; per sota del PIB general. Però a més a més els diré: l'estratègia 2020 que perseguia que el 20 per cent del PIB fos industrial, i que a l'any 2013 des d'aquest mateix faristol es deia «a Catalunya anem sobrats perquè ja estem en el 18 [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] , ja estem en el 19 per cent; el nostre objectiu és el 25 per cent. Doncs molt bé: any 2017, 19,26 per cent; any 2018, 18,94 per cent. Dades d'Idescat, senyora Pallarès, d'Idescat, no són les dades...
Diputat...
...ni del Financial Times ni del senyor Oriol Amat, exdiputat de Junts pel Sí, dades d'Idescat. Gràcies.
Gràcies, diputat. Ara finalment, i per pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula de nou la diputada senyora Alícia Romero.
Li he dit abans que hi ha hagut un treball intens amb la majoria de grups que han presentat esmenes, i finalment la moció queda més completa gràcies a les aportacions dels grups. Però volia respondre a alguns dels comentaris que han fet els portaveus que m'han precedit. A la diputada de Ciutadans li voldria dir que, clar, que vostè vingui aquí a criticar la política industrial del Partit Socialista quan han posat de número dos a un senyor que és Marcos de Quinto, que l'any 2014 va fer un ERO a la planta de Coca-Cola i va fer fora 1.253 famílies quan aquella empresa l'any anterior [[aplaudiments]] havia tingut 930 milions d'euros de beneficis, 930 milions, té nassos. I saben què va dir en unes declaracions? És que ho haig de llegir, eh?; diu: «No estoy a favor del despido libre pero si se cerró ese centro algo de culpa tendrían los trabajadores. Que el farem, ministre d'Indústria o de Treball, a aquest senyor? Espero que no arribin a tenir aquest dubte perquè espero que no guanyin ni puguin governar a l'Estat espanyol. En tot cas, política industrial n'hem fet sempre allà i n'hem fet sempre aquí. Miri, el 2010 el pressupost d'indústria del Govern de la Generalitat era de 165 milions d'euros; avui la proposta que ens feien Junts per Catalunya i Esquerra era de 47. És a dir, la cosa es va raquititzant. Els voldria dir als grups que donen suport al Govern..., miri, el Reino de España no s'ha de posar les piles. Tenim una ministra que està entre les cent persones més influents en el canvi climàtic. Ja han enviat un pla de l'energia a Brussel·les sobre el tancament de les nuclears –la primera vegada que s'envia aquest pla–; està calendaritzat, ara no es pot modificar, perquè tècnicament és molt difícil, però ja ho hem calendaritzat. El tancament ha de ser progressiu. El que li demanem al Govern de la Generalitat és que s'anticipi; que s'anticipi i pensi en quina política industrial farà a les comarques del sud de Tarragona on en aquests moments hi han nuclears i haurem de reindustrialitzar amb altres sectors, perquè les nuclears acabaran tancant-se. Hi ha molts reptes a Catalunya, molts, malgrat les bones dades, molts reptes i els hauríem d'afrontar ja. M'agradaria no haver hagut de presentar aquesta moció perquè voldria dir que aquest Govern lidera. Però, com que no ho fa, hem de presentar mocions perquè vostès aprovin plans i lleis. Ben trist. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Hem cridat a votació. Hi ha alguna petició de votació separada? Sí? [[Pausa.]] Senyor Aragonés.
President, per demanar votació separada dels punts 3, 4, 5, 6 i 7 ter.
Set ter?
Correcte.
Molt bé. Alguna petició més? Sí? [[María Luz Guilarte Sánchez demana per parlar.]] Digui'm.
Sí; yo quería pedir la palabra por contradicciones.
Doncs un moment que demanem a veure si hi ha alguna altra petició de votació separada més? [[Pausa.]] Sí, senyora Caula...
President, afegir-hi el punt 2.b.
Dos b. D'acord. Alguna més? No. Abans de donar-li la paraula informar la cambra que degut a l'ingrés hospitalari sobrevingut d'una diputada, ha delegat el vot al portaveu del Grup Parlamentari de Ciutadans, al senyor Carlos Carrizosa. No sortirà a la pantalla; jo sumaré el vot oportunament, eh? Endavant, diputada; trenta segons.
Sí, gracias. Yo le quería decirle a la diputada socialista que primero se informe, porque el ERE fue de Cobega, que es la embotelladora, que no tiene nada que ver con Coca-Cola ni con el señor Marcos de Quinto. Primero se informa. [[Forta remor de veus.]]
Silenci!
Y, en cualquier caso –en cualquier caso–, para EREs, los suyos de Andalucía. [[Aplaudiments.]]
Passem a la votació. Votarem primer el punt 2.b, de «Barcelona. Comença la votació –2.b. [[Veus de fons.]] Bé, esperin-se. [[Rialles.]] Comença la votació. Ara sí. El punt 2.b queda aprovat per 67 vots a favor, 60 en contra i cap abstenció. Passem ara a votar el punt 3. Comença la votació. El punt 3 queda aprovat per 123 vots a favor, 1 en contra i 3 abstencions. Passem ara a votar el punt número 4. Comença la votació. El punt número 4 queda aprovat per 124 vots a favor, cap en contra i 3 abstencions. Passem ara a votar el punt número 5. Comença la votació. El punt número 5 queda aprovat per 64 vots a favor, cap en contra i 63 abstencions. Passem ara a votar el punt número 6. Comença la votació. El punt número 6 queda aprovat per 124 vots a favor, cap en contra i 3 abstencions. Votem ara el punt número 7 ter –7 ter. Comença la votació. El punt 7 ter queda aprovat per 124 vots a favor, cap en contra i 3 abstencions. I votem ara la resta de la moció. Comença la votació. La resta de la moció ha estat aprovada per 126 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'empresa i l'ocupació amb relació al procés]] [[302-00079/12]] Passem ara, doncs, al següent punt de l'ordre del dia, que és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'empresa i l'ocupació amb relació al procés. Presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula, per presentar-la, el diputat senyor José María Cano.
Gracias, señor presidente. En el pasado Pleno interpelé al Govern sobre el principal problema que sufrimos los catalanes, un problema que perjudica gravemente a nuestras empresas y que está poniendo en peligro a miles de puestos de trabajo, y ese problema no es otro que la losa de soportar las consecuencias de tener unos políticos irresponsables, que con su deriva están minando una región próspera y dinámica de Europa como es Cataluña. Y así lo demostraban los datos; en la interpelación del Pleno pasado pusimos encima de la mesa los preocupantes indicadores económicos que alertan de una mayor desaceleración de nuestra economía, con fuga de empresas, con fuga de depósitos, con caída de la inversión extranjera... Y no solo lo decimos nosotros; así lo afirman también las empresas y los autónomos, y así lo indican los economistas y los estudios serios. La inseguridad jurídica y la inestabilidad política a la que nos someten está perjudicando ya a nuestra economía. Y lo que es más grave, señores del procés: ustedes lo saben, los partidos separatistas lo saben, porque manejan los mismos datos y los mismos informes que tenemos nosotros, y porque ha sido así en todos los países del mundo que han sufrido intentos de levantar fronteras entre conciudadanos. Pero actúan como siempre ha actuado el separatismo: ocultando la realidad, buscando coartadas y construyendo un relato basado en falsedades. Miren, ustedes mienten. Mienten y desafían el sentido común cuando aseguran que no pasa nada si se expulsan a más de cinco mil empresas, empresas que representan una facturación superior a los 35.000 millones de euros; cinco mil empresas que ya toman sus decisiones fuera de nuestra comunidad autónoma. Mienten y realmente me indigna cuando dicen que no pasa nada ante las estimaciones del BBVA Research, que estima en más de 25.000 los puestos de trabajo que se han dejado de crear por su deriva. Mienten cuando dicen que no pasa nada por llevar más de un año y medio de caída de inversión extranjera en Cataluña, que casi ya van dos años de pérdidas de oportunidades para todos los catalanes. Mienten cuando dicen que no pasa nada cuando han expulsado 30.000 millones de euros en depósitos bancarios. Y es que todo lo que toca el procés acaba roto; el nacionalismo identitario es siempre –siempre– una ideología destructiva. Lo es porque acaba contaminando las decisiones de los ciudadanos, de los agentes económicos y de las empresas, y acaba apropiándose y contaminando las instituciones. Y, cuando el nacionalismo entra por la puerta de las grandes empresas, los consejos de administración huyen a otra comunidad autónoma. Cuando el procés entra en los despachos de las multinacionales, sus inversiones se paralizan y cambian de destino. Cuando el procés entra en la pequeña empresa, se dejan de crear puestos de trabajo. Cuando el procés entra en nuestras casas, las familias y las amistades se rompen y los ahorros cambian de destino. Y, cuando el procés invade las instituciones, las paraliza, las bloquea y las pervierte. Miren, el bloqueo es más que evidente. Desde el Grupo Parlamentario de Ciutadans, presentamos multitud de propuestas económicas y sociales en este Parlament, propuestas con el objetivo de mejorar la sanidad, la educación, la competitividad, la innovación, propuestas que ustedes son incapaces de concretar y desarrollar por el bloqueo e inacción en los que está sumido su Govern. Y lo que hoy presentamos con esta moción es una batería de medidas imprescindibles para poder desarrollar precisamente todas estas propuestas. Yo las llamaría «medidas del sentido común, cosa que ustedes, señores del procés, han perdido. Medidas que ya sé que no van a poner en marcha, porque esto se ha convertido en su modus vivendi. Son las medidas y acciones básicas para restablecer la seguridad jurídica y la estabilidad política que necesita no solo la economía catalana, sino que también las necesitamos todos los catalanes. Y lo primero que tendrían que hacer es reconocer la realidad. Tienen que abandonar ese mundo imaginario en el que están inmersos, tienen que ser conscientes y reconocer que no se puede repetir el golpe a la democracia que dieron en los meses de setiembre y octubre de 2017 y que siguen en estos momentos alentando con sus continuas performances, y que eso perjudica a los catalanes y a las empresas catalanas. Y nosotros podemos cambiar ese rumbo, cambiar el rumbo para garantizar y mejorar el bienestar de los catalanes, que para eso precisamente nos han puesto aquí, por eso cobramos. Ciutadans defiende un proyecto que se centra en la unión, en vez del enfrentamiento, basado, como hacen todas las democracias, en el respeto al ordenamiento jurídico, en la debida lealtad y colaboración institucional, y no en el victimismo y en el insulto. Como les decía, esta moción es una simple aplicación del sentido común. Pero ni eso son capaces ustedes de aplicar. [[Aplaudiments.]]
Per defensar ara les esmenes presentades té la paraula en primer lloc, i en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, la diputada senyora Alícia Romero.
Gràcies, president. Bé, bona tarda, conseller, diputats i diputades. Deu ser perquè en l'anterior moció ja m'han escalfat, però, miri, la seva moció de quinze punts, senyor Cano, no aporta res, no construeix res, no ajuda a sumar, no ajuda a que el país funcioni millor. [[Remor de veus.]] No. És veritat, els ho vaig dir fa pocs dies, quan vostès van presentar una proposta de resolució molt semblant a la Comissió d'Empresa i Coneixement: no aporta absolutament res. I li dic una cosa: vostè critica l'independentisme perquè, diu, «el seu modus vivendi... Si és que és el seu també! Sense la confrontació, vostès tampoc són res. I, si no, llegeixi's la moció: és tot contra alguna cosa, és tot reactiu. On està la proactivitat de Ciutadans, el grup més important de la cambra, presentant propostes per fer? És que aquí no hi són. Tot és reactiu: fer un estudi sobre el que va passar, criticar, condemnar... Miri, escolti'm, el 6 i 7 de setembre, del que va passar al Parlament crec que n'hem parlat sobradament. Es va generar inestabilitat política i es va generar inseguretat jurídica, i això no afavoreix, evidentment, l'economia ni que la situació, no només econòmica, sinó també d'avenç social, doncs, vagi endavant. Estem d'acord en això. Però és que han passat gairebé ja dos anys. Hem de seguir amb això? I vostès, després, hi ha una altra cosa en la que insisteixen molt, que és criticar les manifestacions, les vagues... Jo estic a favor..., o estic en contra, diguéssim, de que hi hagi segons quin tipus, per part del Govern, de promocions d'aturades de país, que no sabem ben bé qui les convoca. Però jo no puc estar en contra del dret de manifestació, ni del dret de vaga, ni del dret de manifestació. El que passa és que a vostès sembla no els agraden algunes manifestacions, algunes vagues... [[Veus de fons.]] Sí, no els agraden... Escolti, president, és que m'estan interpel·lant tota l'estona. Escolti, no els agraden, algunes. No sé si li agrada la del 8 de març, però..., la del 8 de març potser no, la del 2 d'abril potser sí... Si li agraden o no li agraden, llavors vostès, sobre això, modulen. Miri, jo estic a favor de totes les manifestacions, totes les vagues i totes les aturades, perquè és un dret que tenen els ciutadans i, per tant, escolti'm, que es manifestin i s'aturin el que necessitin. Ara, s'ha de fer, doncs, evidentment, dins la legalitat. Però no podem estar en contra d'això. I que cada vegada que hi hagi una manifestació vostès demanin estudis, bé, doncs, no ho sé, el 8 de març hi va haver una manifestació aquí i a moltes ciutats d'Espanya, si a tot arreu han de demanar estudis per veure com va afectar això el comerç i el turisme... I si no és això, senyor Cano, sigui clar en la seva moció i posi exactament que vol estudiar segons quines aturades. És que no ho concreten, aquí. I, per tant, si vostè em diu «manifestacions i vagues..., a favor de les manifestacions i de les vagues. I, evidentment, això té unes implicacions, sí. Bé, però aquest dret prima molt per davant dels altres. I, per tant, si vostè volia dir una altra cosa, escrigui-ho, perquè a vegades hi ha poca valentia en les mocions; digui vostè exactament per quina aturada i per quina vaga i per quina manifestació vostè demana aquests estudis. Jo crec que seria important que anéssim acotant... En tot cas, nosaltres estem a favor de les llibertats, a favor dels drets, i estem, evidentment, a favor de la seguretat jurídica i l'estabilitat política que és cert que aquest Govern de la Generalitat no ens garanteix massa; hi estem d'acord. Però el que no podem estar és tot el dia, constantment, repetitivament, presentant propostes de resolució i mocions que ens parlen d'això. En alguns casos amb un llenguatge..., no ho sé..., diguéssim, políticament rozando el larguero. Perquè és veritat que vostès utilitzen un llenguatge molt dur; sí, molt dur. I em sembla que seria bo, si és que el que volem és unir ponts, fer ponts, sumar, dialogar, acordar, que baixéssim tots una mica aquesta tensió, perquè si no serà molt difícil. Ara, si el que vostès volen és que Catalunya segueixi així in aeternum, és a dir, tota la vida amb el conflicte, doncs, perfecte. El Grup Socialistes i Units per Avançar no volem això. Ens agradaria que fóssim capaços d'asseure'ns en una taula, abaixar el to, cedir per arribar a acords, sumar... Aquest país té molts reptes; crec que es veu durant els diversos plens amb les propostes que portem a l'hemicicle. Doncs escolti'm, intentem avançar en aquest sentit. Creiem que mocions com la seva l'únic que fan és animar el conflicte, i uns i els altres, i no sé què, i patatín y... No ajuda, és que no ajuda, després d'un any i mig del 6 i 7 de setembre. Sincerament, creiem que vostès, que són un grup majoritari, que tenen molta capacitat i tenen bons diputats i diputades, haurien de fer propostes més proactives per intentar solucionar la situació en la que vivim, i no constantment estar sent reactius al passat, perquè moltes de les coses de les que vostès parlen són passat. També volia dir una cosa, sobre el boicot a les empreses. Miri, escolti'm, es poden fer llistes de molts tipus: sobre comerç just, sobre empreses que respecten les declaracions de fiscalitat internacionals..., sobre molts. No és negatiu, fer llistes, i, en tot cas, el Govern no ha d'anar contra ningú que faci llistes. És que hi ha un punt que, sincerament... Les entitats també tenen els seus drets i també tenen la seva capacitat de decidir el que volen fer, i crec que vostès moltes vegades el que intenten és tapar la boca de molta gent. I ja que són tan lliberals, doncs, respectin els drets i les llibertats de tots els ciutadans. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. A continuació, i per fixar la seva posició, té la paraula en primer lloc, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, el diputat senyor Lucas Ferro.
Llevamos un par o tres de plenos hablando de política industrial, de transición energética, de empresa, de ocupación... Cuando veíamos que ustedes iban a presentar una moción, pensamos: «Hombre, por fin –por fin– tendremos alguna propuesta interesante de empresa y de trabajo de Ciudadanos. Pero yo creo que el título ya lo dice todo: «Moción sobre empresa y ocupación en relación con el procés, ¡un año y medio después! Es decir, ¿tan grande es la frontera de voto con Vox? [[Rialles i aplaudiments.]] ¿Tanto les preocupa que Cayetana de Toledo se presente por Barcelona? Es que es un poco de vergüenza. Yo entiendo que les puede parecer frustrante que después de llevar un año y medio con la matraca en todas las comisiones: «Moción de agricultura en relación con el procés, «Moción de sanidad en relación con el procés, «la Comisión de Afers Institucionals..., un festival, «En la universidad había un acto del Quijote y no sé qué... Yo sé que es frustrante ahora pensar que vendrán los de Vox, después de un año y medio picando piedra, y les van a pasar la mano por la cara, pero les emplazaría un poco a abandonar esta posición de ridículo parlamentario. Porque además ustedes dibujan un escenario que no me lo creo. A ustedes les importa entre poco y nada que se deslocalicen empresas en este país –entre poco y nada. [[Aplaudiments.]] A ustedes solo les interesa tener munición electoral, y es una posición miserable que les debiera hacer recapacitar a ustedes. Porque, si a ustedes les importase la deslocalización de empresas en este país, ustedes, como mínimo, nos tendrían que dar su opinión sobre qué les pareció el decreto del Partido Popular que facilitaba en este país que se deslocalizasen empresas a otras comunidades autónomas. ¿Qué les pareció? Les pareció bien. Y les pareció bien porque les daba munición electoral. O qué opinión les merece que el comité de empresa de la SEAT tuviese que denunciar públicamente presiones políticas y monárquicas para cambiar la sede social fuera de Cataluña. Y sobre eso aún no han dicho nada. Y no han dicho nada porque ustedes solo quieren llevar a Cataluña a una guerra de desgaste, y no a construir un proyecto de país. ¿O qué les parece, por ejemplo, que Uber tenga su sede fiscal en Holanda y Cabify la tenga en Delaware? ¿No les parece eso es un fraude fiscal miserable e impropio de un país democrático? No, vienen aquí y les defienden, les da lo mismo. ¿O qué les parece que su número dos en Madrid, Marcos de Quinto, el que culpaba a los trabajadores del ERE de Coca-Cola mientras ganaba más de 7 millones de euros al mes, tributase en Portugal para ahorrarse sus impuestos en España? [[Aplaudiments.]] Leo noticia: «Vivir en Portugal tiene para él una carga impositiva inferior a hacerlo en España, ya que, a raíz de la crisis económica, el país luso permite a los extranjeros que compren una casa estar exentos de pagar los impuestos por los ingresos que vienen del extranjero. Ese es su número dos en Madrid. No les importa la fuga de empresas ni el fraude fiscal, ni les importan los chiringuitos. Leo noticia: «La empresa agrícola del fichaje de Ciudadanos Marcos de Quinto capta en subvenciones el triple de lo que factura. ¿No les indigna esto? ¿No les da vergüenza? ¿Cuánto patriotismo aguanta dar la espalda a los trabajadores de Coca-Cola? ¿Cuánto patriotismo aguanta defender a quienes viven de lo público y luego no cumplen con su responsabilidad y no pagan impuestos en este país? Punto diez. Es que hay puntos de la moción que a mí realmente me fascinan. «Eliminar cualquier traba fiscal o laboral que impida la movilidad de empresas entre comunidades autónomas. ¿Esa es su política empresarial? ¿Que mañana una empresa, como ha pasado en Sant Joan Despí con Agroaliment, venda los terrenos para pegar un pelotazo urbanístico y traslade su actividad a otra comunidad? ¿Eso es lo que quieren ganar con esta moción? ¿O que se vayan donde ofrezcan pagar menos impuestos a los empresarios de este país? ¿Esa es su política de empresa para Cataluña? Es una vergüenza. ¿Qué opinan ustedes, por ejemplo, de los recortes de plantilla que quiere hacer el fondo de capital riesgo Carlyle en Codorniu? ¿Qué opinan ustedes de que las empresas buitre planeen sobre la economía productiva de este país? Aún no les hemos visto decir nada, pero quieren convencernos de que les importa. De esta situación hay que salir construyendo un proyecto de futuro, no compitiendo con los desalmados por un puñado de votos ni convirtiéndose en la cara B de lo que dicen criticar. Se saldrá defendiendo a quienes trabajan y a quienes pagan impuestos en este país, que son los que sostienen el bienestar y llevan este país adelante. Y ustedes hoy, con mociones como esta y con su actitud, están fuera del futuro de dignidad que merece este país. Muchas gracias. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, és el torn ara del diputat senyor Vidal Aragonés.
Per intervenir des de l'escó, senyor president. Mirin, senyors i senyores de Ciudadanos, defensin al màxim la seva llibertat política, la seva llibertat ideològica, la seva llibertat d'expressió, però vagin amb compte amb afirmacions que fan..., que l'únic que generen és pànic entre les classes treballadores d'aquest país. Diuen vostès: «Va generar una inestabilitat que va comportar la sortida de milers d'empreses. I saben vostès que quan el poble de Catalunya sent això pensa que les empreses han tancat i han marxat, i saben vostès que això és fals. El que va haver-hi ha estat un canvi de domicili social en uns casos, un canvi de domicili fiscal en altres supòsits, que va instigar el Partit Popular a través d'un canvi normatiu. I ho saben perfectament. I saben també, o haurien de saber, que allò va venir acompanyat de trucades a empreses que participen en el sector regulat i de trucades als seus representants polítics en alguns consells d'administració. I ho saben perfectament. Però podrien saber també: què va significar aquest canvi de domicili? Doncs el 0,59 per cent de les empreses d'aquest país, únicament el 0,59 per cent de les empreses. I què va significar per a treballadors i treballadores d'aquest país? Doncs, miri, únicament entre 1 d'octubre del 2017 i 31 de juliol del 2018 quatre empreses van tancar a Catalunya i van canviar la seva activitat fora de Catalunya, que va afectar únicament i exclusivament cent trenta-set treballadors i treballadores. Aquesta és la realitat. Si tant els preocupa la realitat dels treballadors i treballadores, llegeixin el punt 2 del seu programa electoral: «motxilla austríaca, això és: acomiadaments acausals, sense causa, amb una indemnització més reduïda. Aquesta és la seva defensa de l'ocupació, la que fan. I moltes gràcies, senyora Romero, perquè tenia vostè raó. Mirin, Cobega és una de les vuit codemandades que va haver-hi al procediment de Coca-Cola; la primera és Coca-Cola Iberian Partners. No amaguin vostès a qui trien com a representant. I aprofitem per enviar, a més, una salutació fraternal a les nostres estimades companyes, les espartanes de Coca-Cola, que continuen resistint al que el seu futur representant vol fer allà, a Fuenlabrada. I l'últim que els volem dir: mirin, hi ha una cosa que és fonamental, que és que no juguin amb la nostra feina, no generin realitats que no existeixen. Hem mirat fins i tot d'anar a abstenir-nos a algun dels punts en els quals demanaven informes. Però els titulars que vostès construeixen, els epígrafs [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] que vostès construeixen fins i tot per demanar informació...
Diputat...
...formen part d'una realitat que no té res a veure amb aquest país. [[Aplaudiments.]]
En nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, té la paraula el diputat senyor Santi Rodríguez.
Gràcies, president. Diputades, diputats, novembre de 2013, Oriol Junqueras: «Aturarem l'economia per pressionar Espanya, senyora Romero, blanco y en botella. Doncs això és el que tenim. I per això ho defensen alguns i per això volen fer veure que aquí no ha passat absolutament res. Com en la moció anterior m'he deixat dades pel camí, aprofito per donar-les ara. Sector industrial, el més important de Catalunya, ocupació 2017: 623.000 catalans; ocupació 2018: 620.000 catalans. Si les empreses se'n van no passa res, és culpa de les garrotades de l'1 d'octubre. Quart trimestre de 2017: 3.200 empreses canvien de seu social de Catalunya. A alguns no els importarà, perquè volen nacionalitzar les empreses i llavors els és igual. Però molts catalans viuen de les empreses. Saben quan se'n van anar el 65 per cent d'aquestes empreses? Entre el 5 i el 27 d'octubre. I el 27 d'octubre va caure el canvi de seu social d'empreses. Gràcies a la DUI? No. Gràcies al 155, moltes empreses van aturar el seu canvi de seu social. [[Remor de veus.]] Sí, ja sé que no els agrada, la realitat no els agrada a vostès, són més de fantasia. Inversió estrangera a Catalunya, dades de l'Idescat, és que jo em miro l'Idescat; el Govern i els grups independentistes miren el Financial Times, s'escolten ells mateixos, el senyor Amat, s'escolten ells... Dades d'Idescat: el 2017 cau la inversió a Catalunya el 59 per cent; a Espanya, creix el 4,5 per cent. El 2018, a Catalunya cau l'11,8 per cent; a Espanya, creix el 71,2 per cent. Ah, això sí, el relat catastrofista és el nostre. En quinze segons acabo: donarem suport a la moció de Ciutadans, tot i que hi han alguns aspectes que no ens agraden. Però no em puc deixar de dir: benvinguts, senyor Ferro, els de Podem, per aplaudir la reforma laboral del Partit Popular [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] a través de la qual han acomiadat els treballadors, assessors del senyor Errejón...
Diputat...
...al seu partit. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
En nom del Grup Parlamentari Republicà, és el torn del diputat senyor Antoni Castellà.
Gràcies, president. Senyores i senyors diputats, avui Ciutadans, una vegada més, ens porta a debat una moció que intenta defensar una tesi només basada en percepcions subjectives, en falsedats. Aquesta és una moció que diríem de la «postveritat. El Grup Parlamentari de Ciutadans és una màquina de generar relats ficticis, que justifiquen així la seva acció política. I avui el mantra que ens ocupa és aquell mantra de «el procés independentista ens porta al desastre econòmic. Tesi: la inversió estrangera cau a Catalunya. Realitat: l'últim quinquenni, que és com es calcula a tot el món la inversió estrangera [[remor de veus]] , hi ha rècord d'inversions d'una mitjana de 4.000 milions. Per cert, les dades que donaré són de l'Instituto Nacional de Estadística, perquè no sigui sospitós de res, eh? Tesi: l'ocupació a Catalunya cau pel procés. Realitat: tanquem el 2017 amb una caiguda de l'atur fins al 13,4 per cent; una dada molt més bona que la mitjana estatal. Tesi: les empreses marxen de Catalunya. Realitat: del 15 al 17 hi ha un increment de creació d'empreses a Catalunya del 5,6 per cent; noves empreses: 32.000 noves empreses. Tesi: el procés d'independència, durant el setembre i octubre del 2017, és un desastre econòmic. Realitat: tanquem el 2017 amb un creixement del PIB del 3,4 per cent, per sobre de la mitjana espanyola i de la mitjana europea. Les dades són tossudes i els desmenteixen. I com que vostès ho saben i no ho van poder suportar donen suport a la campanya de desestabilització, aquesta sí, la més gran que ha tingut aquest país, la campanya immoral que va comportar la retirada massiva de dipòsits d'organismes estatals per part de les institucions espanyoles; l'aprovació del Decret 15/2017, que permet traslladar empreses, els consells d'administració, sense autorització dels seus propietaris, i el més gros, utilitzar el cap d'Estat per pressionar les empreses perquè es deslocalitzin de Catalunya, sense cap èxit en l'àmbit de les multinacionals. Tot això emmarcat en el cop d'estat més important que ha patit aquest país, el del 155. Aquesta és la veritat empírica i observable. Sí, riguin, senyors de Ciutadans i els seus socis del 155: vosaltres preferiríeu una Catalunya enfonsada econòmicament i socialment si això comporta la preservació de la unitat d'Espanya, que és l'únic mantra que segueixen. Per què? Perquè vostès, senyors de Ciutadans, representen genuïnament l'ultranacionalisme d'estat que en qualsevol estat és el més perillós. Vostès varen néixer com a formació amb l'objectiu de fer desaparèixer la llengua catalana. Recorden? [[Remor de veus.]] Vostès varen créixer amb l'objectiu de trencar la cohesió social d'aquest país. Vostès porten anys enganyant i manipulant els seus votants, remenant els baixos instints, creant relats falsos, instigant a l'odi contra tot allò que no té a veure amb el que vostès pensen. Vostès representen la deshumanització de la política. [[Remor de veus.]] I ho dic perquè sembla que vostès «disfrutin quan veuen companys seus a la presó o l'exili. Vostès sembla que «disfrutin quan veuen les imatges de l'exercici de la violència policial l'1 d'octubre. Vostès són els que instiguen –i ho dic així, «instiguen– l'aparició d'esquadrons violents espanyolistes que assalten institucions i agredeixen físicament ciutadans de Catalunya senzillament perquè no pensen com vostès. En definitiva, senyor president, Ciutadans és una organització tòxica [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] , tòxica per al civisme i la pau en aquest país. Però, saben què?
Diputat, diputat...
No se'n sortiran.
Diputat...
I no se n'han sortit.
Diputat, un moment. Diputat, tinc la paraula jo. Crec que hi ha algunes afirmacions de les que ha fet que li demano que les retiri, si no, l'hauré de cridar a l'ordre, diputat. Les darreres afirmacions crec que sobrepassen el límit del que ens hem marcat tots els diputats.
Senyor president, en qualsevol intervenció i durant els anys que porto de diputat, calculo molt bé el que dic i el que no dic. I, per tant, organitzacions que avalen –que avalen– fets que són rellevants en aquest país crec que es poden titllar, he dit, de «tòxiques i, per tant, que van en contra de la pau i la concòrdia en aquest país. [[Aplaudiments.]] I aquesta és l'opinió d'aquest diputat.
Diputat, vostè ha expressat l'opinió i ja li he dit el que feia al cas, per tant, la crida a l'ordre i també tindrem en compte les seves expressions com vam fer ahir també amb altres expressions que aniran a la Mesa. En tot cas, continuï.
Gràcies, senyor president. Intento acabar la meva intervenció.
Endavant –endavant.
I dic que no se'n sortiran perquè Catalunya és una nació de pau i concòrdia, que té una societat cohesionada, èxit d'integració on ningú et pregunta d'on vens sinó on anem conjuntament. Una societat on els valors de la pau, el civisme i la radicalitat democràtica són identitat. Una societat, senyor president, que l'1 d'octubre del 2017 va decidir el que vol ser, i això és el que serem...
Diputat, vagi acabant, si us plau.
...una república independent al servei d'una societat solidària, fraternal, pròspera i lliure. Gràcies, senyor president. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula el diputat senyor Jordi Munell. [[Remor de veus.]] Silenci! Hauré de cridar a l'ordre? [[Pausa.]] També, diputada. Endavant.
Gràcies, president. Hem sentit no sé què de rentar la boca amb lleixiu. Hi ha realment molta mala educació per aquí. [[Remor de veus.]] Bé; gràcies, president. Consellera, diputats, diputades, una altra moció més d'aquest procés que tant els agrada. Ens parlen, com en altres ocasions, fins i tot en la moció d'abans, ens parlen de fractura social, de risc de pèrdua de llocs de treball, de boicot, boicots, victimisme, insults, el suposat greuge fiscal, suposat, inseguretat jurídica, tanques financeres entre comunitats, instrumentalitzar les fires, els congressos i els esdeveniments, pressionar empreses, utilitzar ambaixades... Tot un mantra, com deia el company Castellà. Abans, ens han dit que érem una plaga de llagostes, però és que vostès són una processionària del procés: procés i procés i procés. [[Aplaudiments.]] Una processionària de despropòsits dolents, de greuges cap a un país que diuen que estimen i defensen, però que realment el voldrien enfonsat i estèril. Una moció d'empresa i d'ocupació, però no parlen de la manca d'inversions de l'Estat a Catalunya, del Corredor Mediterrani, de la xarxa de rodalies, dels accessos ferroviaris al port, una infraestructura bàsica per l'economia; no parlen de desdoblar la N-II, tampoc de la duana Schengen al port de Palamós; tampoc parlen de l'autonomia tarifària dels que permetria que fossin més competitius; tampoc parlen de despistar, com es fa, els beneficis de l'aeroport del Prat cap a AENA i altres aeroports; tampoc ens parlen de les tarifes elèctriques, regulades per l'Estat i que minven competitivitat a l'empresa catalana; tampoc parlen de les balances fiscals: l'última del 2014, publicada el 2017, escandalosa, el 8,4 per cent del PIB, 16.570 milions d'euros; tampoc parlen de l'abandó de l'Estat cap al nostre país, per exemple, el tracte d'AENA amb els treballadors del Prat, diferent del dels altres aeroports, que va provocar, per exemple, la vaga de l'agost del 17 i juliol del 17, i que va posar en qüestió, doncs, la mobilitat i el turisme. D'això no en parlen. I això són llastres per l'economia i per l'ocupació catalana; llastres pel turisme, pel comerç, per la logística, un fre a la indústria i, per tant, a l'ocupació i a les persones. Però tampoc parlen d'una altra visió, eh? –ara fem història–; no parlen de les garrotades de l'1 d'octubre que varen veure centenars de països arreu del món, per part dels cossos policials estatals. Això atreu el turisme i les empreses i les inversions? Tampoc parlen de la retirada de fons de les administracions públiques i estatals, d'empreses públiques –Adif, Puertos del Estado, Renfe, AENA, RTVE, etcètera–, gairebé superen la quarta part d'aquests 30.000 milions que diuen que van marxar a partir de l'1 d'octubre. D'això tampoc en parlen. Ni tampoc parlen del discurs del 3 d'octubre del monarca, palanquejant l'«a por ellos. Això també ajuda el turisme i les empreses i l'ocupació, eh? Tampoc parlen del decret del 6 d'octubre, de facilitar aquesta sortida de seus socials. D'això tampoc en parlen. Tampoc parlen de les feines, feinades que té el ministre d'Exteriors a anar fent campanyes arreu del món per netejar la imatge –deu ser que està bruta. Aquests són els veritables mantres i llastres per l'empresa, l'ocupació i l'economia de Catalunya. Les xifres ja les han dit, es poden llegir de moltes maneres, eh?, dades del PIB, dades del VAB, podríem fer-ne moltes. Seré més concís. Variació interanual de les exportacions: Espanya-Catalunya, segueixen el mateix ritme; oscil·len, eh?, per l'economia mundial, no hi ha una tendència. Variació de les inversions a Catalunya. Ep! Aquí, Espanya i Catalunya van diferents. On preferiríeu estar? A Espanya o a Catalunya? Home, jo a Catalunya, tendència positiva creixent; Espanya està baixant. Home, amb un «puntàs, sí, home: Abertis, empresa catalana que trasllada la seu a Madrid i fa dos mesos que la compren uns alemanys. Boom! Volum d'inversions a dalt de tot, tendència a la baixa. En economia, hem de mirar les tendències quinquennals, trimestrals; les tendències. D'això tampoc en parlen, eh?, tampoc en parlen. I em salto dades de turisme, aeroport, port, creixement del volum de mercaderies... CaixaBank: «Ens vam equivocar; l'impacte de l'1 d'octubre no era tal. El Mundo: «Catalunya la comunitat que més creix.
Diputat...
Ja se m'ha acabat? [[Rialles.]]
Sí, efectivament.
La Vanguardia, ABC... [[Aplaudiments.]] Gràcies.
Gràcies, diputat. Són els mateixos cinc minuts que per a tothom, diputat. Endavant, diputada... [[Veus de fons.]] Perdó, disculpi, m'he equivocat. Li toca ara, per posicionar-se sobre les esmenes, al diputat senyor José María Cano.
Gracias, presidente. Miren, después de escucharlo, todavía estoy más convencido de lo necesario que esté aquí un partido como el nuestro, un partido como Ciudadanos, que defienda los derechos y las libertades de los catalanes, cosa que ustedes no hacen. [[Aplaudiments.]] Señora Romero, ustedes se han dedicado a lo de siempre, a blanquear el procés. Ustedes son los colegas, los colegas del procés. [[Aplaudiments.]] Llevan años así. Ustedes son los cómplices, y responsables también de todo lo que está pasando en este momento. [[Aplaudiments.]] Señor Ferro, antes decía que el procés lo rompe todo; ustedes son un claro ejemplo de que el procés lo rompe todo. [[Aplaudiments.]] Y cuando usted hablaba de débiles fronteras yo le hablo que la débil frontera es la de ustedes y Esquerra Republicana de Catalunya. Eso sí que es una débil frontera. [[Aplaudiments.]] Señor Castellà, tengo que decirle una cosa. Usted nos ha faltado al respeto. Deshumanizar a alguien es el primer paso para cometer o incitar a cometer una atrocidad. Y eso es lo que ha hecho usted, aquí, con nosotros, deshumanizarnos. [[Aplaudiments.]] Y le digo una cosa, no se van a salir con la suya –no se van a salir con la suya. Y nosotros, el grupo parlamentario que yo represento, nos vamos a encargar de ello. [[Aplaudiments. Alícia Romero Llano demana per parlar.]]
És per les votacions separades, senyora Romero? [[Pausa.]] Doncs digui, digui. Per què em demana la paraula?
Per contradiccions.
Digui. Trenta segons.
Molt bé. Jo només li volia dir una cosa, senyor Cano, ha vist com jo tenia raó? A vostè només li va bé la moció si animen el contrari. Si és que d'això es tracta, d'atiar el conflicte i que no hi hagi solució. I li diré una altra cosa. Si nosaltres blanquegem l'independentisme sense governar amb ells, vostès què estan fent amb Vox, a Andalusia, que hi governen? [[Aplaudiments.]]
S'han demanat... Escoltin bé. S'han demanat votacions separades. [[Remor de veus.]] Diputats, diputades, si no escolten, després no sabran què han de votar. [[Susanna Segovia Sánchez demana per parlar.]] Senyora Segovia, és per votacions separades? [[Pausa.]] Sí, digui'm.
Sí; si us plau, votació separada de l'1 i el 10.
D'acord. S'ha demanat separada de l'1 i el 10, que entenc que poden anar junts? No? [[Pausa.]] Doncs 1 per una banda i 10 per l'altra, i un bloc amb els 2, 6 i 13 i un altre amb el 8 i l'11. Sí? [[Pausa. José María Cano Navarro demana per parlar.]] Sí; digui'm, senyor Cano.
Sí; por contradicciones con la señora Romero.
No; senyor Cano, vostè l'ha al·ludit, la senyora Romero, des del faristol. Ara ja no toca. Seguim amb les votacions. [[Veus de fons.]] No. Seguim amb les votacions. Ho torno a repetir, votem ara en primer lloc el punt número 1 de la moció. Comença la votació. El punt número 1 queda rebutjat per 57 vots a favor, 70 en contra i cap abstenció. Passem ara a votar el punt número 10. Comença la votació. El punt número 10 queda rebutjat per 40 vots a favor, 86 en contra i cap abstenció. Passem ara a votar el bloc amb els punts 2, 6 i 13; ho repeteixo, 2, 6 i 13. Comença la votació. Els punts 2, 6 i 13 d'aquesta moció queden rebutjats per 40 vots a favor, 81 en contra i 6 abstencions. I passem ara a votar els punts 8 i 11 –8 i 11. Comença la votació. Els punts 8 i 11 queden rebutjats per 39 vots a favor, 64 en contra i 23 abstencions. Votem ara la resta de la moció. Comença la votació. La resta de la moció queda rebutjada per 57 vots a favor, 64 en contra i 6 abstencions. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre els conflictes ambientals a Catalunya]] [[302-00075/12]] Seguim ara amb el següent punt de l'ordre del dia, que és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre els conflictes ambientals a Catalunya, presentada pel Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem. Per exposar-la, té la paraula el senyor David Cid. [[Pausa llarga.]]
Bé, en el darrer Ple, el nostre grup, des de Catalunya en Comú Podem, vam fer una interpel·lació sobre els conflictes ambientals a Catalunya, i parlàvem, també, i situàvem, evidentment, el principal conflicte ambiental que tenim avui a Catalunya, a Europa i a nivell mundial, que és la lluita contra el canvi climàtic. En la darrera Comissió de Territori, davant la compareixença del conseller, jo li deia que estàvem davant de la dècada perduda en aquest cas en rodalies i, evidentment, sobretot, en el transport de Renfe i de rodalies. Però jo crec que també podem concloure que aquesta dècada passarà també a la història com ser la dècada perduda de la lluita contra el canvi climàtic a Catalunya. I us explicaré per què. Perquè és veritat, i li he dit alguna vegada al conseller, que ens hem convertit en especialistes jo diria a fer llei, fins i tot diria bones lleis –tenim la Llei contra el canvi climàtic, tenim també la Llei del transport públic–, i després ens hem convertit també en especialistes en no desenvolupar aquestes lleis o no complir aquestes lleis, perquè, a l'hora de la veritat, quan, per exemple, nosaltres, des del nostre grup parlamentari, plantegem el desenvolupament en aquest cas de la Llei del finançament del transport públic i les mesures fiscals i de fiscalitat ambiental per aconseguir més recursos pel transport públic, és impossible avançar perquè el Govern no té voluntat de fer-ho. En segon lloc, per exemple, també, amb la Llei de canvi climàtic. Jo crec que tenim una bona llei, és un bon text, però és evident que Catalunya està fent no només passos enrere sinó fins i tot jo diria que s'està quedant a la cua i al vagó en aquest cas de cua de tota la Unió Europea en la lluita contra el canvi climàtic. Posaré un exemple que crec que és molt clar i hi hem fet referència jo diria de manera reiterada aquests dies, que és, per exemple, en la producció d'energies renovables a Catalunya. Mirin, saben quants nous parcs eòlics s'han obert a Catalunya l'any 2018? Zero. I el 2017, zero, i el 2016, zero, i el 2015, zero, i el 2014, zero. Des de l'any 2013 no s'obre un nou parc eòlic a Catalunya, i, ho sento, però així és impossible... I jo li vaig dir: «Pot complir Catalunya els objectius de lluita contra el canvi climàtic l'any 2020 o l'any 2030? I jo vaig dir: «Sí. Amb aquest conseller, humilment el nostre grup creu que no. Perquè nosaltres també li hem plantejat una cosa que crec que és rellevant i no hi ha hagut manera de sortir-nos-en tampoc, amb la moció –i vull donar les gràcies en aquest cas al senyor Sanglas, que crec que ho ha intentat–, que és, davant una situació com la que tenim, d'emergència de lluita contra el canvi climàtic, davant mobilitzacions no només a Catalunya, a l'Estat, sinó a nivell europeu, que reclamen polítiques decidides de lluita contra el canvi climàtic, els plantejava: «Bé, potser cal un pla de xoc per intentar d'una vegada per totes augmentar la producció d'energies renovables amb energia eòlica i fotovoltaica a nivell de Catalunya, i potser cal que situem aquest tema a nivell de debat i de l'opinió pública de Catalunya. I jo els plantejava –a vostès que els encanten les cimeres–: «Convoquem una cimera, convoquem una reunió específica amb els agents socials, agents polítics, per plantejar quines han de ser les alternatives i els reptes concrets de lluita contra el canvi climàtic. I quina és la resposta que ens donen? Jo en diria «burocràcia climàtica, és a dir: «La Llei de canvi climàtic ja fa referència a una taula social, que en tot cas quan aprovem el decret, d'aquí a sis mesos o nou mesos, ja la convocarem. Home, no ho sé; si això és una emergència social i una emergència ambiental a Catalunya, a l'Estat i a la Unió Europea, a mi, no ho sé, em sorprèn..., que suposo..., que ja sé que estan molt distrets, vostès, amb les jugades mestres davant de la junta electoral, però jo crec que aquest seria un tema central, en aquest cas, a nivell de país. I després també els plantegem alguns altres punts a la moció que nosaltres creiem que són rellevants i que tenen a veure també amb això. Perquè és veritat que tothom s'omple la boca parlant de la lluita contra el canvi climàtic i a priori, quan parlem, tothom diu que és gravíssim, tothom diu, no?, que s'han de prendre mesures, però quan comencem a posar mesures a sobre la taula o a plantejar debats que afecten, evidentment, interessos que són contraposats, aquí comencen els problemes. I hi ha un element que és fonamental. Per exemple, nosaltres també li hem dit, i l'hi hem dit de manera reiterada, i avui ho tornarem a votar..., és a dir: no es pot plantejar la lluita contra el canvi climàtic i tindre com a prioritat, en aquest cas, el desenvolupament d'infraestructures viàries. Hi ha un element central que també té a veure amb el model turístic i amb el model urbanístic de la Costa Brava, que és la C-32. I vostès estan encaparrats, en aquest cas, en la prolongació de la C-32. I, mirin, vostè em deia: «No, això que vostè diu, de que això afectarà i pot acabar destruint seixanta mil arbres..., bé, jo vaig tindre en aquest cas l'ocasió de ser el cap de setmana passat a Lloret i a Vidreres –que, per cert, també estaria bé que, més que encaparrar-nos amb la C-32, el que féssim és arreglar la C-63, que és coneguda com «la carretera de la mort–, i és evident que allò provocarà una destrossa ambiental de primer calat. Per tant, jo li torno a dir el que li deia: nosaltres volem que Catalunya sigui líder en la lluita contra el canvi climàtic i lluita en la defensa de polítiques ambientals. I això és el que nosaltres plantegem en la moció. I tenim la sensació que aquest Govern, que no governa, que és només un govern de desgovern, està en altres coses i no està, en aquest cas, centrat en la lluita contra el canvi climàtic i la defensa ambiental del territori de Catalunya. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor diputat. A continuació, per presentar les esmenes presentades, té la paraula el senyor Javier Rivas, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gràcies, president. Consellers, diputats, diputades..., nos presentan una moción que..., bueno, lo que ha explicado ahora el diputado Cid no tiene mucho que ver con lo que es el texto propositivo de la moción. Nos hablado del cambio climático y lo que nos presenta la moción es un problema de conflictos, conflictos medioambientales, ¿no? El título es conflictivo, no cabe duda, pero me llamó sobre todo la atención que cuando empecé a leer la moción toda la primera página era «aturar, aturar, aturar; al final de la última línea ya encontré otro verbo, que era «iniciar el procés per aturar, igualmente, ¿no? Lo de prohibir es lo más fácil; lo de proponer es mucho más complicado, ¿no? El «prohibido prohibir es del año 68, del París del 68. Yo creo que esa etapa está superada, que estamos en el siglo XXI y que tenemos que ser mucho más propositivos, y para ahí sí que nos encontrará al Grupo de Ciudadanos. Se lo hemos demostrado, porque le hemos presentado un montón de esmenes, y no nos ha comprado ninguna. No pasa nada; no es eso lo más importante, ni de este tema ni de esta moción, ¿no? Referente a la moción, todo lo que es referente a desarrollar nuestra legislación medioambiental, a incrementarla, a aplicarla, a desarrollarla, ahí nos vamos a encontrar, no le quepa duda. Para dar de espuelas al Gobierno para que haga su trabajo, para que gobierne, vamos a estar completamente de acuerdo, ¿no? Yo creo que las leyes son importantes, ¿no?, que las leyes son lo que regula la convivencia. No pienso que las personas seamos dueños de la Tierra, sino que nosotros somos de la Tierra, ¿no?, y por lo tanto tenemos que regular esa convivencia de una manera legislativa, para que se convierta nuestra relación no en una relación parasitaria, sino simbiótica. Todos tenemos que vivir bajo el mismo cielo y tenemos que comportarnos de una manera adecuada, ¿no? Pero ahí discreparemos; nosotros siempre vamos a ser mucho más pragmáticos que ustedes, que siempre están un poco en una utopía, por decirlo de alguna manera, ¿no? Usted lleva una chaqueta, igual que yo. Hemos venido a este Parlamento en un coche, que contamina, o en un transporte, me da igual –perdón–; en un transporte contaminará más, contaminará menos, pero todo es contaminante. Hemos redactado esta moción con una impresora, con un ordenador, que se construye con minerales, con métodos extractivos... Quiero decir que hay que ser pragmático, que estamos de acuerdo en muchas cosas, pero lo que no se puede es ponerse estupendo. O sea, cuando alguien enferma, no se tumba en el sillón a leer la teoría de las especies de Darwin, acude a la industria farmacéutica. Lo hace usted, lo hago yo, lo hacemos todos, y no hay ningún mal en ello, ¿no? Quiero ser optimista, pero créame que me cuesta un poquito, ¿no? Lo digo porque si algún régimen o el régimen al que ustedes aspiran ha sido históricamente antimedioambiental es el suyo. Me pongo en el lago Aral, que está seco, por los planes quinquenales de Pepe Stalin; me pongo en la República Democrática Alemana, que nos costó un pastizal de dinero a todos los europeos, porque estaba devastada medioambientalmente, y eso que era república y democrática; pero, bueno, es que las palabras a veces son muy fáciles y no significan lo que realmente tendrían que significar, ¿no? Me pongo en la república de Cuba, que han acabado con todas las especies para hacer el monocultivo de la caña de azúcar. Me pongo en Venezuela, donde ustedes han tenido una aportación importante en cuanto a asesoría, ¿no? Venezuela hoy es un país devastado –medioambientalmente, estoy hablando, ¿eh?–, no es más que desechos petrolíferos, gente que pasa hambre, gente que está quemando la selva y acabando con la diversidad para poder criar un ternero y poder comer, porque tienen hambre. En fin, Hugo Chávez en su momento dijo, cuando llegó al poder, asesorado por ustedes, que en tres años iba a acabar con los ricos, y ha demostrado ser un hombre de palabra, lo ha cumplido: ahora ya no hay ricos, ahora son todo pobres, ¿no? Ese, como comprenderá, no es nuestro modelo. Ustedes están en un binomio, que piensan que el progreso es antiecológico, antimedioambiental, y yo estoy en uno completamente contrario, creo que el progreso es ambiental. Y a las pruebas me remito, y lo que vemos en Europa, con todos los fallos, pero siempre es mucho mejor comparativamente con lo que podemos observar en otros países o en otros continentes, ¿no? De los otros puntos de la moción –esto que dice que vamos a dejar sin agua a Reus, que no vamos a desarrollar carreteras, que vamos a cerrar las estaciones de esquí, en un proceso de deterioro...–, como comprenderá votaremos en contra, indiscutiblemente, no tiene... Mire, yo vengo de una tierra que vive de la industria del turismo, que es la Vall d'Aran, ¿no?, y le voy a explicar un poco qué es lo que pasa ahí. Si usted va un día –y será muy bien recibido– y se mete en una habitación de un hotel, no verá más que una pared; si se asoma por la ventana, verá la casa de enfrente, y usted llegará a la conclusión de que nos hemos cargado la montaña, de que no queda montaña, que todo es hormigón, que todo es construido. Yo le invito a que se ponga los zapatos, que trepe por la montaña cincuenta metros y vea las cosas con perspectiva. Verá un pueblo de paredes de piedra, de tejados de pizarra, y verá mucho monte, verá mucha montaña. Y si sube otros cien metros ya no encontrará…, apenas si verá el monte. Y si sube mil metros lo único que verá es un cielo azul y la nieve en las cumbres de las montañas. Es un tema de perspectiva. Yo lo que le pido es que amplíen un poco el prisma. Y si no quiere perspectiva, sino que quiere números, el porcentaje de terreno construido en la Vall d'Aran es el 0,00001 por ciento del territorio. [[Sona el senyal acústic que indica que s'exhaureix el temps d'intervenció.]] En esta línea –ya acabo; perdón, president– va un poco todo. Había un jefe indio...
Vagi acabant, senyor diputat.
...Seattle, de la tribu de los Suquamish, que decía que no hemos heredado la tierra de nuestros abuelos, sino que la tenemos prestada por nuestros nietos, y nuestra obligación es dejársela a nuestros nietos mejor que como la encontramos. [[Aplaudiments.]]
A continuació és el torn del diputat Marc Sanglas, en nom del Grup Parlamentari Republicà.
Gràcies. Conseller, consellera..., en tot cas, senyor Cid, miri, permeti'm que una esmena que no hem fet i que si vol li faig in voce, i, en tot cas, vostè plantegi si val la pena acceptar-la..., sobre el títol de la moció. Vostè parlava de conflictes mediambientals; nosaltres ens decantaríem per un «necessita millorar, eh?, el tema ambiental necessita millorar, però amb una perspectiva, en un sentit de no plantejar l'element com un conflicte, sinó com una necessitat d'allò que s'hi va avançant. Des de fa alguns mesos..., o en tot cas hem pogut tenir ocasió en aquesta cambra parlamentària, amb una llei de canvi climàtic, per exemple, o amb una llei d'ordenació del litoral que està en marxa... Són alguns elements que s'han posat a rodar per part d'aquest Govern. En tot cas, també hi ha hagut participació de moltes entitats socials, de molts grups parlamentaris, que el que ens han fet i ens han permès és avançar. I creiem que aquesta és la manera, creiem que és cap aquí on hem d'anar i que, aprofitant la consciència social que existeix avui en dia i assumint tots plegats que segurament s'han fet coses en anteriors governs que, tenint en compte que hi ha participat tothom, també hi ha unes responsabilitats compartides..., alguns més que altres; tot i així, no ho negarem, eh?, però, en tot cas, també hi ha hagut qui ha tingut l'ocasió de fer coses i no s'han fet. Per tant, des d'aquest punt de vista, prengui-ho, senyor Cid, com que hem avançat en alguns d'aquests punts, i, per tant, creiem que aquest és l'element que hi ha. Creiem que amb aquesta moció perdigonada, si em permet l'expressió, des del punt de vista territorial, passem des del nord fins al sud, tornem a passar al centre i fins a les muntanyes del Pirineu; molt bé, vull dir que en tot cas des del punt de vista global està molt bé. També des del punt de vista sectorial, parlem de projectes urbanístics, d'autopistes, estacions de muntanya, transvasament, empreses elèctriques, oliveres mil·lenàries, protecció del delta de l'Ebre, energies renovables i canvi climàtic; per tant, diguem-ne, un ampli espectre i una àmplia visió de tot el país. I, per tant, des d'aquest punt de vista ens sembla interessant. Però insistim en l'element de que compartim amb vostè, més que l'element de la conflictivitat, l'element de la necessitat de millora. I amb aquesta perspectiva i amb aquesta voluntat hem presentat un seguit d'esmenes, un seguit d'esmenes que tenien com a voluntat, diguem-ne, millorar el text i concretar-lo en algun dels seus aspectes. Agrair-li d'entrada ja la possibilitat d'haver acceptat alguna de les esmenes presentades i la capacitat de transaccionar-ne algunes altres. En algun altre cas no hem trobat el punt en comú, però, en tot cas, també li volem agrair aquesta disponibilitat. Nosaltres, i a títol, diguem-ne..., passaríem una mica per sobre dels punts que hi han, però amb relació als elements que vostè plantejava sobre el tema de l'aturada de les obres dels projectes urbanístics, és evident que el pla director, en el qual també hem presentat una esmena... Vostè demanava que amb una concreció s'acabés al mes d'abril. Nosaltres hem volgut puntualitzar i, des d'aquest punt de vista, agraïm... Accelerem els tràmits, pensem que és un tema que no pot quedar al llarg del temps, sinó que hem de definir. Però, en tot cas, el que vostès plantegen de les aturades d'alguns projectes urbanístics..., aquestes obres, la majoria estan aturades ja pel mateix decret, diguem-ne, d'aprovació de l'inici de la tramitació del pla. I, per tant, des d'aquest punt de vista ens sembla que no correspon, entenent que a més a més hi ha alguns projectes que són de competència municipal i que correspon allà... I no intentem, eh?..., que algú podria dir: «Vostès diuen que no, perquè intenten escórrer les responsabilitats. Tenim en compte que en alguns d'aquests ajuntaments hi tenim responsabilitats, i en aquest cas ja s'han fet algunes millores en alguns projectes urbanístics. Vostès apunten a Sa Riera, de Begur, per exemple; és un projecte que està en l'àmbit del sòl urbà, que difícilment..., no pot entrar en aquest àmbit, i, per tant, des d'aquest punt de vista sí que li dic que s'ha estat negociant per tal de reduir la densitat d'habitatges construïts i el nombre d'habitatges construïts. Per tant, des d'aquest punt de vista hi ha sensibilitat; no intentem escórrer la responsabilitat, sinó que hi som. Pel que fa, hi insisteixo, al tema de la posada en marxa del PDU, el tema de la celeritat. Pel que fa a l'aturada de les ampliacions de les estacions de muntanya, creiem que en tot cas caldria analitzar cadascun dels casos. Vostè dispara a tort i a dret, sense apuntar en concret, i algun projecte... En aquests moments, per les informacions de les quals disposem, no hi ha projectes en marxa. I, per tant, des d'aquest punt de vista, no hi podem donar suport. I, en tot cas, mantenir la sensibilitat mediambiental..., el que sí, en funció, diguem-ne, de les propostes que hi haguessin sobre la taula, les analitzaríem en cadascun dels casos i veuríem si són respectuoses o no són respectuoses amb el territori. Pel que fa al tema del transvasament del Siurana, creiem que en aquests moments..., vostè en demana una acceleració. Creiem que és evident..., i per això hi hem presentat una esmena, que en tot cas hem pogut transaccionar, pel que fa, diguem-ne, al tema d'arribar a un punt de que es permeti o que es respecti el cabal ecològic d'aquests rius, i que, per tant, aquest és l'element amb el que hem de treballar. Veurem, eh? –i creiem que és el que s'ha d'analitzar–, en quins àmbits s'ha de fer, sobretot comptant amb les administracions locals i, en tot cas, també comptant amb les entitats mediambientalistes. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor diputat. A continuació és el torn del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, i té la paraula el diputat Narcís Clara.
Gràcies, president. Consellera, conseller, membres del Parlament, diversos objectius de desenvolupament sostenible de l'Agenda 2030 són identificables, en major o menor mesura, en aquesta moció. Aquests objectius s'orienten en la direcció de la sostenibilitat i el progrés, formant part del marc on les diferents administracions prenen decisions. Crec que existeixen coincidències de base en el diagnòstic general amb el grup proposant: la necessitat d'un model sostenible global, la gran preocupació per les conseqüències del canvi climàtic o bé els reptes que Catalunya ha d'afrontar en tots aquests aspectes. Això no obstant, sovint discrepem en la descripció i l'anàlisi de la realitat, la qual cosa condueix inevitablement a desacords en l'elecció de les polítiques a implementar. Els faré una breu reflexió al respecte. Amb certa freqüència, quan volem indicar que certs conceptes o accions són incompatibles diem que es mouen en línies paral·leles. Voldria fer-ne una altra interpretació. És raonable considerar que la sostenibilitat ambiental i el desenvolupament econòmic són variables que evolucionen i es projecten paral·lelament, en el sentit que van en la mateixa direcció i sentit cap a l'objectiu de la sostenibilitat global del sistema, el qual s'ha d'analitzar i optimitzar tenint en compte les dues variables, no pas només una d'elles, com a vegades alguns grups volen fer entendre –una o l'altra. Diverses fites dels ODS ho refermen. Només els en citaré dues. La 8.1 afirma que cal mantenir el creixement econòmic per capita de conformitat amb les circumstàncies nacionals –i remarco les paraules «creixement econòmic. I la 9.1, que cal desenvolupar infraestructures fiables, sostenibles, resilients i de qualitat per tal de donar suport al desenvolupament econòmic –i remarco les paraules «desenvolupar infraestructures. Un altre aspecte complementari fonamental per al desenvolupament econòmic sostenible és la necessitat de potenciar l'economia del segle XXI. En aquesta direcció s'encamina el Pacte nacional per la societat del coneixement, que està impulsant el Govern. Ara passo a avaluar alguns punts en què estem en desacord. El primer d'ells és que la Generalitat ha exercit les competències que li atorga la llei en matèria de suspensió de tramitacions, però correspon als ajuntaments aturar les obres explicitades en el primer punt. Crec que la C-32 s'adequa al tipus d'infraestructura que he comentat anteriorment. Les ciutats de Blanes i Lloret sumen gairebé vuitanta mil habitants, i són visitades per centenars de milers de persones durant l'any. Aquesta infraestructura és, per tant, molt necessària. Les imprecisions que, segons el meu parer, conté la seva proposta compliquen el diàleg i són una mostra de la diferent percepció de la realitat que esmentava amb anterioritat. Resumidament: el projecte afecta els municipis de Tordera, Blanes i Lloret, però no va més enllà, com es va dir en la interpel·lació. La superfície global de massa forestal afectada és d'una mica més de trenta-dos hectàrees i no pas de més de seixanta. Es talaran uns 18.100 arbres i no pas 60.000, un error molt considerable i absolutament impropi. Aquest projecte no només ha estat sotmès a declaració ambiental, sinó que s'hi han introduït millores de protecció i s'ha elaborat un programa de mesures compensatòries que preveu, entre d'altres, plantar més de 31.100 arbres en talussos, antics corriols de línies elèctriques i zones de ribera. Pensem que el quart punt no està justificat, atès que no hi ha prevista cap ampliació de les estacions de muntanya actualment existents. Tot i així, vull expressar que el nostre grup considera que per lluitar contra el despoblament de les comarques de muntanya i a favor del seu desenvolupament econòmic i social és essencial el manteniment en bones condicions d'aquestes estacions. La ja constituïda Taula del Siurana-Riudecanyes té per finalitat preservar l'equilibri ecològic del sistema, òbviament, Siurana-Riudecanyes i que disposi del suficient cabal ecològic. Per tant, els avanço que votarem que no a l'apartat a, però sí a l'apartat b. Hem realitzat diversos acords, però haig de dir que he tingut una certa sorpresa, per no dir molta, quan s'ha criticat justament els acords a què havíem arribat, per exemple, en el punt 9, perquè l'hem transaccionat, sobre energies renovables, o bé el punt 10, sobre el canvi climàtic, que acceptem. Una altra cosa és que el grup proposant tingués altres propostes que no ha anunciat, però això ja no és, diguéssim, cosa meva. En aquest sentit, en els acords d'entrada voldria dir que estem d'acord sobre la necessitat d'implementar les propostes que la Taula de Consens pel Delta està proposant per a la protecció del delta de l'Ebre. La Generalitat hi està treballant, i des de fa temps. I com a exemple diré que el conseller de Territori i Sostenibilitat serà present dimecres que ve en una reunió de la Taula de Consens. Estem d'acord en protegir les oliveres, però crec que ahir ja vam aprovar que es tramiti una proposició de llei. Per tant, el punt número 4 crec que és absolutament superflu, si és que em vol escoltar. Moltes gràcies, president. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor diputat. A continuació, per fixar la seva posició té la paraula, pel Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, el senyor Jordi Terrades.
Gràcies, president. Conseller, diputades, diputats, la moció que el diputat David Cid, dels comuns, ens presenta avui..., jo crec que hi posa tants temes..., i cada un d'ells mereixeria, probablement, una reflexió més aprofundida del que podem fer amb el posicionament d'una moció de..., en cinc minuts, no? Necessitaríem, allò, una reflexió més extensa i profunda per a cada un dels punts. Jo faré servir el guió que el mateix diputat ha utilitzat a l'hora d'explicar la seva proposta de resolució. Volia acabar amb aquests temes i els posaré a l'inici: els temes de canvi climàtic. Els temes de canvi climàtic o el canvi climàtic és el principal repte que tenim com a societat; també per a la catalana. Ahir, en una pregunta que li feia a la consellera d'Empresa, intentava situar també aquest tema com una de les nostres preocupacions. El canvi climàtic..., per afrontar aquest repte es necessiten diverses coses. La primera: governs valents. I el Govern de Catalunya és valent a l'hora d'afrontar aquest tema, proposant polítiques propositives i actives? Des de la nostra posició, no. Necessitaríem un govern més actiu a l'hora d'afrontar els reptes i de desenvolupar la Llei de canvi climàtic que aquest Parlament va aprovar ara fa un parell d'anys, i que pràcticament, en tots els seus punts, està vigent. I què esperem per començar-la a aplicar? Perquè necessitem governs valents i ciutadans i ciutadanes actius i conscients del problema que tenim. Perquè hem de saber que haurem de fer canvis, canvis en els hàbits de vida de cadascú de nosaltres, canvis en els models de consum que estan interioritzats en les empreses, en els ciutadans després de molts anys, no? Haurem de canviar el model energètic. Sí, haurem de canviar el model energètic. Tenim tres cicles nuclears a Catalunya, d'un gigawatt cadascun d'ells. En aquests moments ja tenim marcat al calendari de tancament d'aquestes centrals nuclears que aporten aproximadament el 50 per cent del consum elèctric del país. Canviar aquests gigawatts o aquests megawatts que es necessiten implica el desenvolupament i la implantació massiva d'energia renovable a Catalunya. L'energia renovable distribuïda però també centralitzada. I a què esperem a abordar aquest tema i a plantejar una qüestió d'aquestes característiques en el Parlament? Perquè necessitem descarbonitzar també l'economia. A lo de la cimera, nosaltres hi donarem suport i estem d'acord. En el passat recent nosaltres ho havíem proposat, no ens n'acabàvem de sortir; esperem que aquesta vegada tinguem més èxit. Ara, per desenvolupar la Llei de canvi climàtic i fixar la reducció d'emissions de gasos d'efecte hivernacle a Catalunya pels diversos sectors es necessita una peça fonamental: que el Govern, que els partits que donen suport al Govern ja els vam arrossegar en la Llei de canvi climàtic i que, en aquests moments, el Govern sembla que s'hi està resistint. I la pedra de toc per desenvolupar això es diu «comitè d'experts de canvi climàtic. És veritat que els grups parlamentaris d'aquesta cambra ens haurem de posar d'acord amb els noms que l'han de formar. Ara, algú ha de prendre las iniciativa. Sense aquest comitè que és el que ha de proposar els pressupostos de carboni difícilment aquesta llei avançarà. Per tant, amb els acords que s'han arribat en les transaccions hi donarem el nostre suport. No podem..., en els temes que fan referència al sistema costaner, nosaltres també hi estem d'acord, perquè el sistema costaner, sobretot en algunes parts del litoral català, és un sistema molt fràgil, que torna a estar sotmès a pressions urbanístiques especulatives, permetin-me definir-les com a brutals i, per tant, nosaltres aquí hi donarem suport. No podrem donar suport als punts que fan referència a la C-32, tampoc a les estacions de muntanya. Hi ha una part del punt que fa referència al riu Siurana i Riudecanyes. Sí al manteniment de cabals ecològics. Amb el tema de la C-32, que se n'ha parlat reiteradament en aquesta cambra i en les comissions, nosaltres creiem que aquesta infraestructura és necessària. Altra cosa és el sistema de mobilitat que haurem d'afrontar com a país. Nosaltres hem defensat sempre l'electrificació de la mobilitat i, al final, entre Blanes i Lloret hi haurem d'anar també amb vehicles que probablement hauran de ser elèctrics, però necessitarem aquestes infraestructures per circular pel país.
Gràcies, senyor diputat. A continuació, pel Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent té la paraula la diputada Natàlia Sànchez.
Bona tarda. Estem contentes de tornar a parlar de medi ambient, de territori. Diputat Narcís Clara, avui, lligat amb la pregunta que vam fer ahir al president de la Generalitat precisament sobre conflictes ambientals al territori i la seva vehemència en la defensa del trinxament del territori a favor de les elits extractives i de les empreses que fan negoci a costa nostra, ens ha donat bastantes més respostes que les que ens va..., que les que no ens va donar el president de las Generalitat quan li preguntàvem: quines són les raons per què el seu Govern prioritza l'interès d'uns pocs operadors, els interessos de poques empreses passant per damunt de la preservació i conservació del medi ambient, dels béns naturals i de la salut i benestar de les persones que és l'interès general de la majoria. Per tant, gràcies per fer el que no va fer el president de la Generalitat que és confirmar que vostès estan al costat de les oligarquies. Sobre la moció, nosaltres entenem que pel que fa a la Costa Brava, per descomptat hi donarem suport. Donarem suport a la majoria de punts que ens plantegen. Ara bé, també tenim clar –i ho diem sempre– que una moció no canviarà la realitat territorial que tenim, que sens dubte necessitem el moviment ecologista que de forma persistent està al territori donant les respostes que a nivell institucional no sabem segurament donar. I en aquest sentit també tornem a criticar que –o hi tornem a insistir– la moratòria que han fet per a la Costa Brava, malgrat pugui ser un bri d'aire per respirar, no ha de comportar una retirada de la lluita. Sobre el conflicte amb el sistema de Riudecanyes. Efectivament la Taula del Siurana que es va crear a petició nostra ha de gestionar el problema que s'ha evidenciat; un problema greu que té l'Administració pública sobre un ús fraudulent per part dels diferents ajuntaments, com el de la Selva, i un problema ecològic i de desenvolupament sostenible. Finalment, un punt més que volíem tocar, el punt que fa referència a la Taula de Consens del Delta, el punt número 8. Creiem que és un xec en blanc. A dia d'avui aquesta taula no ha plantejat si volem mesures dures o mesures toves per al Delta. Nosaltres estem preocupades i, per tant, no donarem suport a aquesta taula, que està formada per comunitat de regants i ajuntaments, no ha donat la resposta necessària i no tenim garanties de que garanteixi des d'una perspectiva mediambiental les necessitats del Delta i les demandes de la Plataforma en Defensa del Delta de l'Ebre. Per la resta, malgrat que les polítiques neoliberals imperen en aquest país, l'ecosocialisme també ha de respondre i ha d'assumir les seves responsabilitats en la lògica i en el trinxament d'aquest territori, si no podem parlar de Bracons.
Gràcies, senyora diputada. Finalment, per fixar la seva posició, també té la paraula pel Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya el diputat Santi Rodríguez.
Gràcies, vicepresident. Bé, per posicionar-nos amb relació a aquesta moció. Una de les característiques principals que ha de guiar l'actuació pública ha de ser la seguretat jurídica i, per tant, des d'aquest punt de vista no donarem suport –com no ho hem fet mai amb altres iniciatives parlamentàries– a aturar procediments urbanístics que han estat iniciats amb drets. Hi havien drets, s'han demanat permisos, s'han atorgat permisos. Per què? Home, doncs, escolti'm, perquè és evident, si algú té drets i exigeix la materialització d'aquests drets, després capritxosament no podem anunciar la seva aturada. I, en aquest sentit, no puc deixar de recordar que precisament va ser un regidor d'Iniciativa, el que en el meu municipi, a Vilanova i la Geltrú, va aturar una urbanització, la de la platja Llarga. Un lloc on... –ara deu fer uns quinze anys aproximadament–, on ara no hi ha ni un espai natural ni hi ha una urbanització, i el que hi ha a l'ajuntament és un «pufo de 70 milions d'euros, i el conseller de Territori i Sostenibilitat els en pot donar fer, d'això, perquè també l'Institut Català del Sòl hi està embolicat, en el «pufo que va deixar Iniciativa per Catalunya en aquesta actuació. Per tant, votarem en contra d'aquelles actuacions que suposa aturar aspectes que ja estan iniciats, com per exemple aspectes com la carretera C-32, que millora, evidentment..., té per objectiu millorar la mobilitat, o les inversions que es puguin fer en estacions de muntanya, especialment també aquelles que són propietat de la Generalitat, i que esperem que algun dia puguin revertir en l'àmbit privat, perquè, òbviament, no ha de ser la funció de la Generalitat, la de l'explotació d'estacions d'esquí. Donarem suport a aquelles iniciatives que considerem que són viables, ens abstindrem en altres que considerem que són inconcretes, com per exemple la del transvasament del Siurana-Riudecanyes. Votarem a favor l'apartat que parla de dotar de cabals ecològics, però no el de revertir, sense una concreció, el transvasament. No podrem votar, ens abstindrem també en aquella que fa referència a les propostes de la Taula de Consens del Delta. Bàsicament perquè les propostes encara no es coneixen. Per tant, donar suport a implementar una cosa que no se sap ben bé què és, no hi podem donar suport, tot i que, evidentment, com a impulsor que va ser el Partit Popular de la Taula de Consens de Delta, no hi votarem en contra. I, finalment, sobre la convocatòria d'una cimera d'agents socials, jo crec que allò que és rellevant i allò que és important no és que es faci una cimera, sinó el contingut d'aquesta.
Vagi acabant, senyor diputat.
Per tant, tampoc no hi podrem donar suport.
Gràcies, senyor diputat. Per pronunciar-se sobre les esmenes presentades, té ara la paraula el diputat David Cid.
Amb tot el respecte, senyor Rodríguez, que vostè em parli..., i algú del Partit Popular em parli de «pufos, és que començo i no acabo, és que no en tinc prou ni amb dos minuts. Si puc començar pel Castor, i puc, bé..., i Casado en si és un «pufo sencer, vull dir que, per tant, no sé on acabem. Però, en tot cas, entro en el que plantejava el senyor Sanglas, no? El senyor Sanglas deia que necessitem millorar, no? Jo crec que el que necessiten és governar, eh? El problema és que tenim un..., en aquest cas, com a mínim, en polítiques ambientals, jo tinc la sensació que Catalunya està aturada. Com a mínim en la lluita contra el canvi climàtic Catalunya està aturada, i als fets em remeto. És a dir, no hi ha ningú del Govern que pugui garantir a dia d'avui que l'any 2020 i l'any 2030 complirem els objectius de lluita contra el canvi climàtic i de producció d'energies renovables de Catalunya. I miri, sap què penso? –i ho comentàvem ara amb algun diputat del seu grup–, que al conseller ja li va bé, això, perquè, sap com acabarem, tinc la sensació? Que és amb un nou allargament de la vida útil de les centrals nuclears. I que el Govern espera que això els acabi arreglant un futur Govern del PSOE, o, fins i tot, encara pitjor, un Govern del PP, perquè si no, no hi haurà manera de complir els objectius de lluita contra el canvi climàtic. I, miri, que vostès em parlin de la C-32, que no té impacte ambiental... Bé, avui..., bé, ja hem avançat, per sort es veu que només –només– es carregaran divuit mil arbres, no són seixanta mil. Bé, per tant, bé, «només divuit mil? Home, si m'haguessin dit només divuit, però divuit mil... [[L'orador riu.]] Déu-n'hi-do. Bé, jo acabo amb una cosa que els volia dir també, en aquest cas, al senyor de Ciutadans i també al senyor del PP: vostès parlen de que nosaltres volem aturar el progrés. Miri, jo els ho dic sincerament. Si fem cas a les seves polítiques, el que farem és acabar amb el planeta, eh? I, per tant, jo crec que no tenim més camí que lluitar contra el canvi climàtic i, perdoni que acabi amb un..., no sé si..., no?, un comentari: això és el meu mètode transport, és la T-mes, i, en tot cas, al senyor Terrades, que m'escolta ara, això ja no va de cotxe elèctric o de cotxe amb gasolina, sinó que va de transport col·lectiu, que és el transport públic, que és el que hem de fer servir –sí, sí. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, senyor diputat. Vagin... Digui'm, senyora Granados.
Són votacions separades: el punt 3, el 4, i el 5.a, que poden anar junts.
3, 4 i 5.a...
5.a, sí.
Molt bé. Alguna petició més? [[Pausa.]] Senyora Caula.
El punt número 1, si us plau.
El punt número 1. Alguna petició més de votació separada? [[Pausa.]] Digui, senyora Sànchez.
Votació separada, vicepresident, dels punts 8 i 10, però que es poden votar junts.
Molt bé. Sí, senyor Rodríguez.
Jo li dic els números, però crec que acabarem votant-ho tot separadament: 1, 3 i 4, d'un costat; 2, 5.b, 6, 7 i 9 per un altre.
Ho votem tot separadament.
Gràcies. [[Rialles.]]
Per tant, ho votarem punt per punt. No, perquè no quadra amb els blocs que m'havien passat abans. Per tant, acabaríem votant igualment la majoria de punts separadament. Per tant, comencem la votació. Votarem el punt primer. Comença la votació. El punt número 1 queda rebutjat per 28 vots a favor, 99 en contra i cap abstenció. Passem ara a votar el punt número 2. Comença la votació. El segon punt d'aquesta moció queda aprovat per unanimitat, 127 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. Passem ara a votar el punt número 3. Comença la votació. El punt número 3 queda rebutjat per 12 vots a favor, 115 en contra i cap abstenció. Votem ara el punt número 4. Comença la votació. El punt número 4 queda rebutjat per 10 vots a favor, 117 en contra i cap abstenció. Passem ara a votar el punt número 5. Comença la votació. El punt número 5... [[Veus de fons.]] Disculpin, és veritat –sí, sí, sí. Sí, o sigui, votem, del 5, també els subpunts, eh?, entenc, doncs? [[Pausa.]] Votem, doncs, el 5.a. Comença la votació. El punt 5.a queda rebutjat per 11 vots a favor, 116 en contra i cap abstenció. Passem ara a votar el punt 5.b –5.b. Comença la votació. El punt 5.b queda aprovat per unanimitat: 127 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. Votem ara el punt número 6. Comença la votació. El punt número 6 queda aprovat per unanimitat: 127 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. Passem ara a votar el punt número 7. Comença la votació. El punt número 7 s'aprova també per unanimitat: 127 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. Passem ara a votar el punt número 8. Comença la votació. El punt número 8 queda aprovat per 123 vots a favor, cap en contra i 4 abstencions. Passem ara a votar el punt número 9. Comença la votació. El punt número 9 queda aprovat per unanimitat: 127 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. I passem ara a votar el punt número 10. Comença la votació. El desè i darrer punt d'aquesta moció queda aprovat per 120 vots a favor, cap en contra i 7 abstencions. [[Veus de fons.]] Ah!, digui, senyora Sànchez, per què em demana la paraula?
Per aclarir el sentit del vot, simplement per informar que ens hem equivocat en una votació, del punt número 8, que volíem fer una abstenció, i simplement per dir-ho.
D'acord. Queda recollit a l'acta. Gràcies. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la situació dels serveis sanitaris]] [[302-00076/12]] Passem ara al següent punt de l'ordre del dia, que és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la situació dels serveis sanitaris, presentada pel Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya. Per exposar-la, té la paraula el senyor Santi Rodríguez.
Gràcies, president. Diputades, diputats, en el darrer Ple vam fer una interpel·lació a la consellera de Salut, amb relació a la situació de l'atenció pediàtrica en el marc de l'atenció primària a Catalunya. Vàrem recordar que aquesta és una problemàtica que no neix d'ara, fins i tot, si m'ho permeten, no en té la culpa el procés, d'aquesta situació, sinó que arrenca de bastant abans, però que progressivament és una situació que s'ha anat deteriorant, no? I vàrem veure com és en molts municipis on hi han moltes queixes per part de famílies, per part de famílies, evidentment, d'usuaris, amb relació a diferentes disfuncions que presenta l'atenció pediàtrica a l'atenció primària. I, en aquest sentit, hem volgut presentar una moció amb una sèrie de propostes, que abordés fonamentalment, jo diria, tres aspectes fonamentals. El primer és tenir present quin és l'objectiu que perseguim, des del punt de vista de la gestió pública, amb relació a l'atenció pediàtrica, i en aquest sentit ens agafem al Pla estratègic de l'atenció pediàtrica a l'atenció primària, que ja té uns quants anys, de l'any 2007, però que preveu premisses que continua sent vigent recordar-les en el dia d'avui, com el fet de dir que cada infant i adolescent menor de quinze anys ha de tenir assignat un pediatre de referència. Però també hi han altres aspectes que considerem importants, com és el fet de dir: la preferència és que els metges que atenguin els infants menors de quinze anys siguin especialistes en pediatria, i això no està succeint, perquè no n'hi han suficients. En quina quantitat? Vàrem establir una xifra d'aproximadament unes tres-centes places de pediatria –estan pendents de complir–, per poder assignar aproximadament 1.200 infants a cada metge pediatra, que és allò que recomana l'OMS, però que és allò que també d'alguna manera..., que preveu el Pla estratègic de l'atenció pediàtrica, i, per tant, ens falten tres-cents professionals. Això vol dir que no es dona aquest servei? No; es dona aquest servei. Qui dona aquest servei? El donen metges de família que tenen determinada formació en pediatria. I, per tant, també hem volgut deixar constància en la moció del reconeixement cap a tots aquests professionals que estan cobrint aquest espai que no pot ser cobert per especialistes en pediatria i que, per tant, aquests altres professionals estan cobrint aquest espai, però a la vegada diem: aquesta és una solució conjuntural; aquesta no pot ser la pràctica habitual. Aquesta pot ser la solució a un problema puntual, però no ha de ser la solució al problema, sinó que la solució al problema ha de ser abordar com resolem la manca d'especialistes en pediatria a l'atenció primària. I en aquest sentit també en la moció proposem un seguit de mesures que han de tenir per objecte que en els propers anys, doncs, hi puguin haver més professionals de la pediatria a l'atenció primària. I evidentment el primer pas passa perquè en les convocatòries de metges residents, per tant de formació, la Generalitat demani al ministeri un nombre superior de places de formació en pediatria, per un costat. Però, per un altre costat, això no és suficient; per un altre costat, s'han de donar els incentius necessaris perquè tots aquells professionals que es formin en aquesta especialitat, tots o els que facin falta, després puguin..., o vegin un lloc de desenvolupament professional en l'atenció primària, cosa que ara no succeeix, perquè la majoria prefereixen o l'opció hospitalària o prefereixen fins i tot anar a altres llocs de fora de Catalunya i fins i tot de fora d'Espanya. Per tant, apuntem a mesures d'incentiu, com és establir quin desenvolupament professional se'ls pot oferir; una millora de les condicions laborals i retributives; una millora també de les condicions de conciliació familiar; coordinació, evidentment, dels equips d'atenció primària amb els equips de pediatria hospitalària, i finalment també la creació d'equips multidisciplinaris [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] en els quals intervingui també...
Diputat...
...infermeria especialitzada en l'àrea de pediàtrica. I, per tant, aquesta és la moció que sotmetem a la seva consideració. Gràcies.
En nom del Grup Parlamentari Republicà, per posicionar-se sobre les esmenes presentades, té la paraula ara la diputada senyora Maria Assumpció Laïlla.
Gràcies, president. Conselleres... Gràcies, senyor Rodríguez, per portar aquesta moció al Ple, tot i que certament podem dir que molts dels aspectes que planteja aquesta moció van ser resolts a la comissió última, en la que va comparèixer la consellera, que dins del marc de l'explicació que ens va fer del Fòrum de Diàleg Professional també, i concretament, va fer molta referència a l'àmbit de la pediatria. Vostè en aquesta comissió no va poder venir, però sí que em consta que va rebre la informació pertinent i també sobretot aquella que feia referència a la pediatria. I ho dic perquè concretament es va fer molta referència a l'àmbit de la pediatria en l'atenció primària, i parlant de conceptes con l'aliança estratègica també en aquest àmbit precisament per evitar tenir pediatres sols, no?, fent aquesta atenció pediàtrica a l'atenció primària, cosa que seria contrària, entraria en contradicció amb aquesta voluntat de formació continuada, de treball multidisciplinari, d'equips de treball que podem potenciar no només en l'atenció primària sinó en tota l'atenció sanitària. I, de fet, la diputada Escarp parlava de l'exemple del model que tenen al Pirineu per tal de garantir aquesta atenció pediàtrica de referència, en el qual equips de pediatres al Pirineu treballen conjuntament en aquelles zones més aïllades territorialment parlant però que també, doncs, rebien l'atenció especialitzada amb vinculació directa i constant, pujant i baixant d'hospitals terciaris. O també la diputada Espigares, que va fer referència a una pregunta que crec que és rellevant i és important, i és que, reconeixent que hi ha una mancança important de pediatres, vostè també ho deia en la seva intervenció, no només en la interpel·lació sinó en la defensa d'aquesta moció, potser ens hauríem de plantejar si l'atenció per exemple al nen sa que fan en l'actualitat els pediatres en la primària potser l'haurien de fer les infermeres. I aquesta pregunta sobrepassa òbviament el debat d'aquesta moció, certament, però és veritat que també hi incideix, perquè fa evident que calen mesures que van més enllà d'aquelles que són conjunturals i que es poden dur a terme..., sinó que cal també segurament una revisió més a fons en el marc d'aquest Fòrum de Diàleg Professional, però també en aquesta reflexió global sobre el sistema sanitari. I dit això, és obvi que compartim la necessitat que planteja aquesta moció de que tots els infants han de tenir un professional de referència assignat, majoritàriament un pediatre, i ocasionalment i de forma transitòria un metge familiar amb formació específica, no determinada, que deia vostè, sinó formació específica en pediatria. No oblidem que els metges formats en medicina familiar i comunitària atenen l'amplitud de la família, els infants i també la tercera i la quarta edat. Per tant, tenen, poden aprofundir tranquil·lament dins de la seva pròpia temàtica en l'atenció a la infància. I d'aquí ja li avanço l'abstenció que farem nosaltres en el punt 3 de la moció. I també farem una abstenció al punt 4, perquè hem d'assumir aquesta dificultat que vostè també explicava, actual, per trobar especialistes en pediatria, i no només en pediatria, sinó que hi han altres especialitats, com la ginecologia, com l'odontologia, que també hi tenim una mancança important de professionals, i tot i que podem prendre mesures per conjunturalment solucionar això, caldrà un debat amb més profunditat. I d'aquí la nostra abstenció al punt 4, perquè és veritat que no hi han prous pediatres, però també és veritat que les mesures que s'hauran de prendre hauran de ser estructurals. Tot i això, en aquest àmbit, al que ens obliga a tots és precisament a demanar més formació MIR en pediatria; a millorar les condicions dels professionals, bàsicament dels metges i les infermeres, però de tots els professionals que donen atenció sanitària; a millorar les seves condicions de l'entorn, les seves condicions de treball; a fer més atractiva la primària, que és un repte que tenim entre tots; el desenvolupament professional; l'estabilitat laboral, etcètera. I tot això vol dir reforçar aquesta atenció primària també en pediatria i fer-la més resolutiva, que sigui l'eix de l'atenció sanitària i que es coordini, com diu aquesta moció, millor amb l'hospitalària. Jo afegeixo que la coordinació de la primària no ha de ser millor només en l'atenció hospitalària sinó en tots aquells dispositius que donen atenció de salut i que a més a més sabem que els reptes que ens plantegen les necessitats de salut de la població en el futur ens obligaran a tots a plantejar-ho, i és una major coordinació amb els serveis sociosanitaris –amb els serveis sociosanitaris–, amb el circuit comunitari, amb el sistema educatiu, etcètera; no només hem de pivotar sobre aquest eix primària-hospitalària, sinó que hem d'ampliar aquesta coordinació a àmbits que van molt més enllà. Per això, i en aquest sentit, i per acabar, agraïm l'acceptació que s'ha fet de la majoria de les esmenes que plantejàvem en aquesta moció i també la transacció feta a tres en el punt 6 d'aquesta moció. I, per tant, confirmar, president, que votarem a favor de tota la moció i ens abstindrem als punts 3 i 4. Gràcies. [[Aplaudiments]]
Gràcies, diputada. A continuació, per defensar les esmenes presentades, té la paraula el senyor Josep Riera, del Grup Parlamentari Junts per Catalunya.
Gràcies, president. Conselleres, diputades, diputats, públic, treballadors, està bé de tant en tant trobar un oasi. Aquesta moció ho és una mica. Ja es va veure en la coincidència general que hi va haver fa quinze dies entre el senyor Rodríguez i la consellera, en la interpel·lació que ha originat aquesta moció. La consellera Alba Vergés donava la raó al diputat en la diagnosi i fins i tot en les dades que va aportar, i en qualsevol cas les poques diferències van ser en com fer front o a la velocitat de la millora de l'atenció pediàtrica en l'assistència primària. Aquesta moció sembla que s'aprovarà perquè tots els grups compartim la voluntat de millora de l'atenció pediàtrica. Per això els parlava d'oasi, perquè aquesta coincidència és benvinguda sobretot en un moment en què el clima electoral ha esmolat els ullals de les maquinàries dels partits, i en el cas de determinats grups això significa una escalada dialèctica contra l'independentisme que, ja ho hem vist en aquest Ple, ja ha superat tots els límits de l'educació, el respecte i la falta d'escrúpols. Aprofito per recordar-los, encara que segurament sigui picar ferro fred, que en política no val tot; perquè això és el que em diuen amics i coneguts: «¿Com es pot permetre que es diguin determinades coses en un to tan desagradable i tan poc respectuós amb les institucions i les persones? Doncs per això ho dic ara i aquí: no val tot. Benvingut oasi, doncs. Deia que aquesta moció s'aprovarà, però deixi'm dir-li, senyor Rodríguez, que tenim algunes objeccions i que les justificarem. Primer de tot, però, li vull agrair l'acceptació de la majoria d'esmenes que vam presentar per millorar un text amb què essencialment hi estàvem d'acord, perquè el capdavall, i ara em dirigeixo als diputats que no coneixen el detall del contingut de la moció, s'insta el Govern de la Generalitat a prendre mesures per millorar l'atenció pediàtrica en l'assistència primària, com ara dur a terme les mesures necessàries per tal que cada infant i adolescent menor de quinze anys tingui assignat un pediatre de referència, que aquest és el contingut del punt 1 de la moció. Amb les transaccions hem aconseguit millorar el text, però nosaltres ens abstindrem en els punts 3 i 4, ja que no han acceptat les nostres esmenes. En el punt 3, perquè nosaltres volíem que es reconegués que tots els metges que fan cada dia..., atenen infants, tenen formació específica de pediatria, siguin pediatres especialitzats o no. I en el punt 4, ja ens agradaria poder aprovar i garantir que –cito el text de la moció– tots els equips d'atenció primària de Catalunya disposin d'almenys un especialista de pediatria. Ja ens agradaria. I tota mena d'especialistes en cada equip d'atenció primària, com deia la companya diputada Laïlla. I més mossos d'esquadra, i més bombers, i més mestres, com uns i altres grups de l'oposició ens demanen sempre. Però perquè passés caldrien diners que ara no hi són. Prioritzin, ens diuen sempre per sortir del pas, però prioritzar sempre és excloure. Per això li vull fer aquesta reflexió, senyor Rodríguez. En la seva rèplica en la intervenció del Ple passat, i avui també ho repetia, vostè deia a la consellera: «Com ho fem? Com ho fem per aconseguir que tinguin la dotació de pediatres que els nostres propis plans ens diuen que hem de tenir? I tornava a dir-li: «Com ho fem? Tenim algun pla per intentar capgirar aquesta situació? La resposta és sí, senyor Rodríguez, tenim un pla. Per capgirar aquesta situació i per capgirar-ne moltes més. Nosaltres, els independentistes, tenim un pla, que és complir el mandat majoritari dels catalans, exercir el dret a l'autodeterminació i crear un estat en forma de república. En el sentit econòmic, aquest és el pla més eficient per afrontar situacions com la que vostè planteja, i moltes més, perquè és el pla que posaria fi al dèficit fiscal de Catalunya i que permetria als catalans administrar tots els recursos que es generen. És, per tant, també el pla més social que el que tingui qualsevol dels grups de l'oposició. En termes socials i econòmics, no té competència. Quan vostès obrin els ulls, si volen, i deixin de fer demagògia i donin suport a aquest pla, serem els primers a exigir al Govern de la república que cada equip d'atenció primària disposi d'un pediatre especialista, i allò i allò i allò altre més. Mentrestant, com que els recursos són més limitats del que voldríem, no podem comprometre el Govern a una cosa que ja li agradaria poder fer. Per això ens abstindrem en aquest punt. I mentrestant continuarem treballant per la independència i la república. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor diputat. A continuació, pel Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula la diputada María del Camino Fernández.
Gracias, presidente. Conselleres... Hasta hace unos años, nuestros niños tenían asegurado un buen sistema asistencial, pero ahora podría decirse que se encuentra en peligro de extinción. La Sociedad Catalana de Pediatría cifra en trescientos los pediatras que faltan en todo el territorio, y actualmente el 30 por ciento de las plazas no están cubiertas por estos profesionales. Según estimaciones de Metges de Catalunya, entre un 5 y un 7 por ciento de centros de atención primaria no tiene ningún pediatra, y denuncian que, por regla general, ningún centro de urgencias de atención primaria lo tiene. La crisis de los profesionales de la pediatría se ha ido tapando con parches; en parte, gracias a los profesionales de enfermería que se dedican a ello, y, por otro lado, supliendo la falta de pediatras con médicos de atención primaria. Solo a ellos les debemos agradecer que la atención a nuestros hijos se haya mantenido durante estos años. Numerosas veces, los profesionales de la enfermería en pediatría tienen que hacer frente a consultas sin tener un pediatra a su lado, teniendo que hacer ellos mismos los cribajes, que, gracias a su profesionalidad y en virtud de su experiencia, han hecho que la calidad asistencial a estos pequeños pacientes haya sido la adecuada. Va siendo hora de que les reconozcamos su gran labor. Las consultas de pediatría ya no solo se encuentran cargadas de virus, algún que otro llanto y padres preocupados, también se encuentran cargadas de altos niveles de estrés que sufren los profesionales. ¿Saben que hay pediatras que tienen entre cincuenta y sesenta niños en agenda para visitar en cada turno? Sí, lo saben. Y a esto hay que sumarle las visitas que deben asumir en ausencia de algún compañero. Con este volumen de pacientes y la falta de planificación por parte de la Generalitat, están impidiendo que los pediatras, que ya disponen de poco tiempo para poder atender un catarro normal, puedan dedicar el tiempo suficiente para detectar problemas que muchas veces vienen acompañados de silencio por parte de los niños; maltratos, abusos o bullying son situaciones que a veces nuestros menores callan. Y los pediatras deben disponer de tiempo para interpretar esos silencios. Con la última huelga se consiguió que el Govern se comprometiera a limitar el número de visitas, así como a ampliar el tiempo dedicado a cada paciente. Aún no se ha publicado el estudio de carga asistencial que debería haber salido en enero. Y no solo eso, sino que todavía están realizando estudios profesionales. Llevan tres meses de demora. Y eso supone que en muchos de los equipos aún no se hayan adecuado los cupos y sigan sin modificarse las agendas. No están cumpliendo los acuerdos a los que se llegaron y volvemos a escuchar campanas de una nueva huelga. El problema no solamente es que no se forman los pediatras suficientes; el problema de la pediatría en atención primaria es que no resulta atractiva para aquellos que acaban de terminar su formación. El salario y la imposibilidad en atención primaria de hacer guardias para complementarlos, las bajas, jubilaciones y vacaciones que no se cubren, la carga asistencial y la dificultad para la conciliación laboral y familiar hacen que opten por otra opción laboral, irse a otras comunidades o incluso fuera de España. Miren, los niños no son adultos bajitos y su atención médica tiene ciertas características y condiciones específicas. El pediatra es el único especialista adecuadamente formado para detectar ciertas enfermedades que son propias de la infancia. Es el único que sabe reconocer la normalidad real de todo el crecimiento y desarrollo que tiene lugar hasta los quince años. Hay problemas de salud que se dan durante los primeros años de vida, y si los signos de alarma no se detectan a tiempo durante las revisiones pueden pasar por alto enfermedades que luego son más difíciles de solucionar y que además se pueden agravar. Agradecer al Partido Popular que haya aceptado dos de las enmiendas que nuestro grupo ha presentado. Y apoyaremos la totalidad de la moción. Y le pedimos al Govern que actúe y que se dedique a trabajar y a gestionar; concéntrense en solucionar los verdaderos problemas de las personas y sobre todo aquellos que afectan a los más vulnerables de nuestra sociedad, a nuestra infancia. Muchas gracias. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyora diputada. A continuació, per fixar la seva posició, té la paraula, pel Grup Parlamentari del PSC i Units per Avançar, la diputada Assumpta Escarp.
Gràcies. El Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar donarà suport a aquesta moció. No hem presentat esmenes; en compartim el seu contingut. I, en tot cas, compartim també l'esforç de transacció que ha fet el diputat Santi Rodríguez i que ha donat peu a aquest redactat final de la moció, que compartim. Jo, abans d'entrar i..., només una referència. Deia el diputat Riera que això era un oasi. I jo crec que val la pena, quan parlem de salut, que parlem de responsabilitat; la responsabilitat..., no d'oasis, sinó de la responsabilitat que hauríem de tenir cada dia en abordar allò que preocupa la ciutadania. Jo no em veig, senyor Riera, dient-los a les mares i als pares: «Espera, que amb la república t'ho arreglarem. Crec que tenim l'obligació d'estar on estem, de tirar endavant algunes de les coses que surten i que es plantegen aquí. Perquè crec que aquesta és una proposta de resolució que ens ha reclamat molta gent. De fet, en la Comissió de Salut n'hem vist algunes de similars. I aquests dies estem veient com en molts municipis s'estan aprovant moltes mocions; mocions reclamant pediatres. He fet una ullada a aquests acords que els ajuntaments et porten i envien al Parlament: des de Tarragona, per a les Franqueses del Vallès, la Sagrera, Castelldefels, Badia del Vallès, la Diputació de Barcelona, i me'n deixo molts d'altres. Vol dir que és un problema que està aquí, que està al carrer i que la gent el pateix. La mateixa alcaldessa de Tortosa, d'un dels partits que dona suport al Govern, deia fa molt pocs dies que..., demanava a la consellera que fes marxa enrere en els canvis a pediatria i en les especialitats a Tortosa. Vol dir que la problemàtica està aquí. Jo crec que tots som conscient, i, a més, aquesta és una evidència amb suport científic, no?, que el tractament..., vull dir que l'atenció per part de professionals pediatres als menors de quinze anys té molts beneficis. Té el benefici de la diagnosi precoç, del millor control, de les patologies cròniques, i sobretot la menor..., o sigui que faci disminuir, a vegades, proves complementàries o prescripció de fàrmacs que són innecessaris i que altres podrien fer. Actualment –i això és el més preocupant, no?–, la Societat Catalana de Pediatria ens calcula que falten uns 250 pediatres. Aquesta és una de les especialitats en la qual el nombre de professionals amb formació és menor que el nombre de jubilacions; la taxa de reposició està en el 0,8. I mentrestant, entre l'11 i el 17, doncs, tenim quaranta mil infants més a Catalunya. I això, d'alguna manera, és el que ha provocat on estem ara i en aquest moment. I que siguin els metges de primària... Jo crec que està bé, senyor Rodríguez, que en la moció reconeguem la feina dels metges i les metgesses de primària que atenen i que assumeixen també, amb la seva pròpia formació i la formació complementària que poden adquirir, doncs, aquesta atenció pediàtrica. I, per tant, reconeguem-los la seva tasca i posem-nos d'acord en quants ho fan, perquè el departament reconeix que un 20 per cent, i ells reconeixen que quasi un 40 per cent són els que en aquest moment... Perquè és veritat que quan hi ha una baixa no es cobreix, i, per tant, ho han de fer els altres. Jo crec que l'altre dia ho dèiem molt clar, quan parlàvem del fòrum de les professions i dèiem: «Adaptem les especialitats a les necessitats, lluitem contra les inequitats, definim rols professionals i prestigiem l'atenció primària. Jo crec que són quatre pilars que tots hi podem coincidir. Potser no coincidim en el temps. I, per tant, nosaltres «apretem perquè també «apreten totes i cada una de les mocions que en aquests municipis s'han aprovat, la resolució que presenta el diputat o totes les que hem aprovat a la Comissió de Salut, entre altres coses perquè aquesta és una realitat que tenim aquí. I no només amb les mocions; vull recordar que hi han plataformes ciutadanes organitzades a l'Anoia, a les Roquetes, específicament reclamant pediatres. Deia –crec que ha estat la diputada Laïlla– el tema de facilitar solucions professionals a problemes territorials. Jo comparteixo moltes de les coses que ella deia, no?: prestigiem la primària; fomentem que els pediatres estiguin lligats també no només amb el seu CAP, sinó també amb un centre hospitalari; la formació continuada, i facilitem solucions professionals a problemes territorials, que no se sentin sols en el seu territori. Jo comparteixo que moltes vegades ells ho diuen, no?: veure nens sans, per sort..., per sort, veuen molts nens sans; doncs potser no s'han format per això però també s'han format per això. També els hem de dir que això és un prestigi, però també els podem ajudar a que d'alguna manera tinguin més lligam amb un centre hospitalari. Per tant, des d'aquesta perspectiva, crec que és un encert que avui siguem capaços tots plegats –i capaces– d'aprovar aquesta proposta, aquesta moció avui al Ple. I demano, doncs, que entre tots «apretem..., perquè fos possible fer-la. Gràcies.
Gràcies, senyora diputada. A continuació és el torn del Grup de Catalunya en Comú Podem, i té la paraula la diputada Marta Ribas.
Bona tarda. Aquesta setmana en Sergi Picazo publicava al diari Crític un article precisament d'una reflexió que havia fet crec que en un programa de RAC1 i explicava una anècdota personal, deia: «Vaig al pediatre; toca revisió important, la dels sis mesos, i em diuen, un cop allà, i després d'esperar mitja hora, que el meu pediatre no hi és perquè està malalt, que no hi ha cap substitut per ell en tot el CAP i que no el podran atendre fins d'aquí a dues o tres setmanes, i en tot cas us atendran si és que el pediatre ja s'ha recuperat per aquelles dates. I el mateix Picazo deia: «Al·lucino. A preguntes als professionals, li explicaven: «No ho saps, que no hi ha pediatres a Catalunya? Sí; tres de cada deu suposats metges de pediatria que et trobes quan portes el nen o la nena a l'ambulatori no són pediatres, són metges de família que estan fent les funcions de pediatre. A més, aquestes són les dades a l'àrea de Barcelona. Si ens en anem cap a territoris, per dir-ho així, les dades són més preocupants. I la situació anirà a pitjor; anirà a pitjor perquè no hi ha residents de pediatria, no hi ha MIRs suficients de pediatria per reposar els pediatres que s'aniran jubilant. El motiu... No hi ha pediatres, no. El motiu: no hi ha pediatres que vulguin anar a fer primària; no hi ha pediatres que vulguin anar a suportar la sobrecàrrega de treball, la conflictivitat extra de les consultes, les dificultats extres per gaudir d'un mínims de conciliació familiar amb els horaris. No hi ha pediatres que vulguin aquestes condicions. És la mateixa situació que tenim amb la resta de professionals de la primària. I és que encara estem patint les conseqüències de les retallades del senyor Boi Ruiz i del Govern dels millors: mil metges menys, mil infermers i infermeres menys a primària, a banda d'una reducció també molt important en el personal administratiu, i retallades també en condicions laborals. Alguna coseta s'ha anat recuperant, però ni molt menys del tot les condicions laborals i encara menys tot el personal que es va retallar en l'atenció primària. I com més es trigui a resoldre, a recuperar, a recuperar-nos d'aquelles retallades i a incrementar el suficient per donar resposta a la població actual, més empitjoraran encara les condicions laborals perquè més greu serà la sobrecàrrega per aquests professionals. Per tant, estem fent un dany a la primària quant a prestigi, quant a imatge i quant a qualitat que no només és el dany que s'estigui patint ara sinó que pot durar anys –anys. Aprovarem aquesta moció. Va en la mateixa línia que el decàleg, de fet, de propostes que el mateix sector de la pediatria reclama per l'atenció primària: més places MIR, promoure l'atenció primària entre els estudiants i residents de pediatria, compatibilització amb la vida familiar i també amb la recerca i amb la feina comunitària, millores laborals, i, per tant, millorar també els equips de treball i les prestacions que pot estar exercint el personal d'infermeria. Hi voldríem, però, afegir un element més de fons també. Hi ha una altra cosa que manca: planificació. Deia el senyor Riera: «Tenim un pla. Mirin, poden tenir moltes coses, segurament, però un pla no el tenen; un pla, precisament, planificació, per resoldre els problemes del dia a dia dels barris de les nostres ciutats no el tenen. És que si vostès obren els ulls del que se n'adonaran és que ja fa gairebé dos anys que el Col·legi de Metges de Catalunya els està dient que s'estan jubilant i es jubilaran més metges i metgesses que els que hi haurà per reposar; que els estaven dient que la primària és on hi ha la situació més greu i que especialment en especialitats com la pediatria, i que el mateix CatSalut reconeix que falten 1.500 metges de família a primària a Catalunya. Per tant, tampoc tenim els metges de família per substituir els pediatres i les pediatres. O sigui, no, no hi ha pla, perquè no hi ha planificació, perquè ja fa temps que vostès no obren els ulls i no escolten el que la gent que demana planificació els està reclamant. Mirin, el tema no és nou, i com més es trigui a resoldre més greu seran les conseqüències. I el tema només es resol acabant definitivament amb les retallades, recuperant les condicions laborals i recuperant el nombre de personal suficient. No era «baladí que el nostre grup parlamentari, en la negociació que vam intentar fer de pressupostos, poséssim com a prioritat única i principal en salut 850 professionals més per l'atenció primària. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. En nom ara del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent és el torn del diputat senyor Vidal Aragonés.
Gràcies, president. Per intervenir des de l'escó. En primer lloc, hem de traslladar que aquesta moció ens sembla oportuna, que no oportunista. I ho hem de manifestar amb tota sinceritat, perquè evidentment considerem que tenim un greu problema no únicament en la sanitat sinó d'una manera molt especial pel que fa als serveis de pediatria. De fet, nosaltres ens posicionarem a favor d'aquesta; d'algun dels continguts també volem traslladar que ens podríem abstenir perfectament... –no és tant que estiguem absolutament d'acord, sinó que tenim una manca d'oposició sobre el contingut–, però sobretot el que ens sembla molt més important és que es traslladi a aquest Ple el debat sobre la pediatria. I dèiem que sobre alguns continguts podríem simplement no manifestar oposició perquè sempre, quan intervenim en relació amb la sanitat pública, que no en genèric a la sanitat, volem recordar que difícilment es pot intervenir, es poden donar respostes globals, si no entrem en el model, que és en el que, evidentment, no entra la present moció; model que significa empreses privades que entren a gestionar allò que és públic, serveis públics que gestionen empreses privades i espais públics que s'utilitzen per empreses sanitàries, que tenen molt d'empreses i poc de sanitàries. Això ha generat una realitat al país de confusió d'interessos, de model de portes giratòries, de models facilitadors de corrupció i sobretot un trasllat, o un trànsit, o una transferència, de recursos públics, que són col·lectius, de tots i totes, a interessos privats. Més enllà de que som conscients que en qüestió de dies no tindrem una sanitat pública cent per cent pública quant a la titularitat, la gestió i la provisió, sí que també volem traslladar en relació amb el contingut de la present moció que hi ha alguns elements que es podrien posar sobre la taula, quant a la concreció que no té, que farien més efectiva la mateixa moció. Per una banda, insistir en dotació pressupostària –suposem que s'ha volgut més arribar a un acord i per tant no fer referència a quina exacta inversió o a quin percentatge d'inversió–, i, per l'altra, que es diu d'una manera indirecta, però no es planteja d'una manera directa, és que és impossible millorar la pediatria si no parlem de les condicions dels treballadors i les treballadores que es fan efectives. Es parla d'una manera tangencial, es parla d'una manera indirecta, i fins i tot es posa damunt de la taula, però no s'acaba de concretar com hauríem de canviar aquestes condicions de treball dels treballadors i les treballadores, no únicament dels metges, sinó del conjunt dels treballadors i les treballadores de la sanitat pública, que ens procuren els serveis de pediatria.
Gràcies, diputat. I ara finalment és el torn per pronunciar-se sobre les esmenes del diputat senyor Santi Rodríguez.
Gràcies, president. En relació amb les esmenes, han presentat esmenes els grups de Junts per Catalunya, Esquerra Republicana i el Grup de Ciutadans. Han estat bàsicament incorporades en el text totes. Crec que n'hi han dos de Junts per Catalunya i Esquerra Republicana que no han estat incorporades, i també alguna altra transaccionada també juntament amb la de Ciutadans. I deia el senyor Riera que aquesta moció semblava un oasi. Permeti'm que el desmenteixi. En tot cas, l'oasi ha sigut un miratge; no avui, sempre. I jo crec que és important en relació amb aquesta moció, perquè precisament vostès, els grups que donen suport al Govern, s'abstenen en els dos punts que són nuclears d'aquesta moció, i que són molt elementals, que és aquell de dir: «La substitució de pediatres per metges de família és conjuntural, no pot ser estructural. I vostès en relació amb aquest punt s'abstenen. I això ens preocupa. I el segon punt en el que s'abstenen és aquell que diu que almenys cada equip d'atenció primària –ho repeteixo, equip d'atenció primària; no estic parlant de centres d'atenció primària, sinó d'equip d'atenció primària– estigui liderat per un pediatra. Segons el departament, en falten nou –nou. De què estem parlant? De 500.000 euros en un pressupost de 25.000 milions d'euros? I això no són capaços de garantir-ho? I això no són capaços de votar-ho afirmativament? Doncs això és el que ens preocupa, que per vostès pot semblar un oasi, per dir: «Sí; aquesta és una magnífica declaració d'intencions, però nosaltres, que donem suport al Govern, i el Govern continuarem a la nostra, i, per tant, continuarem substituint pediatres per metges de família. I aquesta no és la voluntat d'aquesta moció. Per tant, els agrairia que en el temps que queda fins a la votació d'aquesta s'ho replantegessin i poguessin donar suport no només a la moció, sinó que ho poguessin fer efectiu. Gràcies.
Gràcies. Estem cridant a votació. Hi ha alguna sol·licitud de votació separada? No? [[Pausa.]] Sí, senyora Caula?
Votació separada, si us plau, dels punts 3 i 4, que es poden votar conjuntament.
3 i 4. Alguna altra petició de votació separada? No? [[Pausa.]] Comencem la votació, si us plau, diputats, diputades. Votarem primer els punts 3 i 4 conjuntament i després la resta de la moció. Comença la votació dels punts 3 i 4. Els punts 3 i 4 queden aprovats per 67 vots a favor, cap en contra i 60 abstencions. Passem ara a votar la resta de la moció. Comença la votació. La resta de la moció s'aprova per unanimitat; 127 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el balanç d'un any d'inacció política]] [[302-00078/12]] Passem ara a la següent moció, al següent punt de l'ordre del dia, que és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el balanç d'un any d'inacció política, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Per exposar-la té la paraula la senyora Lorena Roldán.
Sí; gràcies, president. Bona tarda, diputats, diputades. Bien, hoy quiero empezar con una pregunta para todos los diputados, pero especialmente para aquellos que dan apoyo al Gobierno. Imaginemos que mañana mismo se convocaran aquí elecciones, en el Parlamento de Cataluña. ¿Con qué palabra resumirían esta legislatura? Porque a mí la única palabra que me viene a la cabeza es «pérdida, pérdida de tiempo y de oportunidades; pérdida de credibilidad, incluso ante los suyos, y pérdida de escrúpulos, aunque creo que esos los perdieron hace bastante tiempo ya. Ustedes dicen obedecer al mandato del pueblo, y yo me pregunto: «¿Qué mandato y de qué pueblo? Porque les aseguro que, del pueblo de Cataluña, no. Porque el pueblo de Cataluña son ustedes, por supuesto, pero pueblo de Cataluña también somos nosotros; pueblo de Cataluña también es el 1.100.000 catalanes que hicieron que Ciudadanos ganara las elecciones el 21 de diciembre; pueblo de Cataluña son los pacientes que llevan esperando meses para hacerse una intervención; son las familias que quieren que sus hijos reciban las mismas oportunidades que los hijos de las familias que están mejor situadas económicamente; son también los miles de autónomos que cada mañana levantan la persiana de su negocio esperando que ese día a los CDRs, pues, no les dé por hacer una aturada de esas de país, esos CDRs a los que ustedes jalean; pueblo de Cataluña son también los diecinueve mil catalanes dependientes que esperan su plaza de residencia, ellos y sus familias; son los funcionarios que llevan años esperando a que ustedes les devuelvan las pagas que les quitaron, ¿eh?, y que están cansados ya de sus excusas, excusas de mal pagador, nunca mejor dicho. Pero ustedes solo ven a media Cataluña. El pueblo de Cataluña tiene múltiples sensibilidades e ideologías, y ustedes solo comprenden una, la suya, y quieren imponerla; solo así se explica lo que están haciendo. ¿Ustedes son conscientes del clima asfixiante al que someten a todo el mundo con su obsesión de inundarlo todo de lazos amarillos? Se lo dijo el TSJ, se lo dijo el Defensor del Pueblo –no hicieron caso ni a uno ni al otro–, se lo ha dicho también más de media Cataluña, pero, claro, es que son esos catalanes a los que ustedes ignoran día tras día. Les ha tenido que obligar la junta electoral, y no contentos con eso, mandan al síndic aquí a hacer un paripé, y hoy se sacan de la manga otro lazo igual de partidista. Hombre, pero es que ya está bien –ya está bien–, que los edificios no son…, los edificios públicos no son, pues, no sé, tablón de anuncios particular del separatismo donde ustedes pueden colgar lo que les dé la gana. Es que es una vergüenza. Ni en periodo electoral ni fuera de él. Dejen de intentar excluir a millones de catalanes de las instituciones. Lo mismo con este Parlament, que ustedes cierran y abren cada vez que les viene bien, ¿no? Ustedes se llenan la boca hablando del mandato del pueblo; pues, miren, es que el mandato del pueblo se expresa aquí, en este Parlamento, pero ustedes lo impiden cada vez que quieren. Y no solo eso, es que además intentan suplantarlo creando chiringuitos exclusivamente separatistas, donde nadie disienta, donde nadie les diga lo que yo les estoy diciendo hoy aquí. A eso aspiran ustedes, a silenciar a más de la mitad de Cataluña. No les gustan los parlamentos democráticos, ha quedado claro, porque ustedes no toleran la discrepancia, ustedes no quieren tener que rendir cuentas ante nadie, y por eso se inventan esos chiringuitos donde seguir perpetrando el golpe separatista. Y mientras tanto, aquí, el desgobierno, la parálisis, o sea, la acción legislativa bloqueada. En un año han hecho cuatro leyes –cuatro leyes–, que es que me sobran dedos de la mano. Ni la ley de presupuestos han traído. Ahora sí, eso sí; desfachatez para intentarse subir el sueldo, eso sí que han tenido. Vaya bochorno. Tienen más de treinta organismos públicos cuyos miembros tienen el mandato caducado, como por ejemplo el síndic de greuges, que ha venido aquí, aunque, bueno, eso lo entiendo, porque, claro, cómo van ustedes a renovar, ¿eh?, a uno de los mayores maestros de propaganda separatista que tienen; no, hombre, no. Y hablando de propaganda separatista, por supuesto, TV3, ¿no?, esa televisión que pagamos todos los catalanes pero que obvia a millones de catalanes o, cuando no, directamente los insulta, ¿eh?; esa televisión que se dedica a difundir sus mantras, que se dedica a hacer entrevistas a condenados por terrorismo como si fueran estrellas mediáticas, esa televisión. Para eso ustedes sí que tienen recursos. Ahora, para los problemas de los catalanes, no, ahí ni se inmutan. Once mil dependientes han muerto en Cataluña esperando recibir su ayuda; hay una media de cinco años para esperar plaza de residencia; les deben 41 millones de euros a esas familias de los dependientes, que han tenido que poner ellos de su dinero. Cataluña, la comunidad autónoma con las listas de espera peores en sanidad. Uno de cada cuatro niños en Cataluña está en situación de pobreza. Las agresiones LGTBIfóbicas –se lo decía mi compañera Noemí de la Calle esta mañana– se han duplicado en los últimos meses. Ayer mismo también supimos que la inversión extranjera ha caído un 12 por ciento en Cataluña. En el resto de España ha crecido un 70 por ciento; aquí ha caído, ¿eh?, el 12 por ciento. Entonces, con esta radiografía que, insisto, son hechos, yo les vuelvo a preguntar: ¿con qué palabra resumirían esta legislatura? Si ustedes hoy vuelven a demostrar que lo único que les mueve es seguir dividiendo a los catalanes y seguir con su matraca, que tanto daño ha hecho a Cataluña, las palabras para definir esta legislatura serán «indecencia e «irresponsabilidad. [[Aplaudiments.]]
Per defensar les esmenes presentades, té la paraula en primer lloc el diputat del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, el senyor Ferran Pedret.
Gràcies, president. Consellera, diputats i diputades, hem tingut ocasió al llarg d'aquest Ple d'assistir a una sessió de control en què s'avançava una part del debat que podríem tenir en aquesta moció; hem vist també algunes interpel·lacions, de grups diferents, des del nostre propi grup, el Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, o del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, que també tractaven de fer una anàlisi, una diagnosi del que portem de legislatura. Jo crec que, havent assistit a tots els debats previs, i encara no a la totalitat del que estem tenint ara, podem concloure que la diagnosi de pràcticament tota la cambra és bastant concloent, bastant coincident, fins i tot. És a dir, les raons dels retrets que cadascú adreça al Govern de la Generalitat de Catalunya són diferents; la CUP - Crida Constituent perquè troba que els passos donats pel Govern en els propòsits que anunciava en constituir-se han estat entre tímids i inexistents, i altres perquè troben que s'ha anat massa enllà en intentar prosseguir amb aquests propòsits que s'anunciaven. Nosaltres pensem que hi ha bastant més de retòrica en el que el Govern diu que no pas de realitat concreta, i, en aquest sentit, diguem-ne, podríem coincidir més segurament amb la diagnosi que fa la CUP que amb la que fa Ciutadans, no?, que té la tesi de que segueix en marxa un intent de produir una secessió unilateral, que a nosaltres ens sembla que no és exactament al que estem assistint. Però sí que hi ha una intenció política declarada, i en els discursos es manté així, de portar el país cap un nou moment, es diu, en què es pugui produir una secessió unilateral. I nosaltres no només no hi podem estar conformes, sinó que a més ens sembla que és impropi de qualsevol governant responsable, tingui el projecte polític que tingui, intentar reincidir en quelcom que acabem de constatar fa molt poc que és un error, que provoca una divisió política i social a Catalunya i un dany a les institucions del país tan notable, com és el d'intentar una secessió unilateral. Vaja, jo crec que podria seguir argumentant al respecte, però els mesos que ens han precedit i ens han dut fins aquí crec que avalen suficientment aquesta posició. El greu de tot això, però, fent el balanç de la legislatura –que potser mai hagi merescut menys el nom com en aquesta ocasió, perquè legislar legislar més aviat poquet–, és que tot plegat acaba conduint-nos a una situació de paràlisi institucional, de bloqueig de les institucions, no només la legislativa, sinó el mateix executiu. Jo crec que la falta d'empenta de l'executiu, la falta de projecte polític de l'executiu és manifesta. Ho hem vist en les respostes del mateix president Torra a les preguntes a la sessió de control, havent de tornar, diguem-ne, a una sèrie de llocs comuns tantes vegades esgrimits que al final acaben perdent, jo crec, tota potència, tot sentit, si és que alguna vegada n'havien tingut massa. I ho hem vist també en la interpel·lació que s'ha fet al Govern per part del nostre grup parlamentari, en què, amb tot el respecte, li hem de dir al conseller Bosch que ha tingut problemes per omplir el temps que té un conseller per respondre una interpel·lació explicant l'acció de govern, no? Mirin, francament, el projecte de secessió unilateral ha fracassat; és una constatació. El projecte polític del Govern actual de la Generalitat és senzillament inexistent; no té cap viabilitat, l'intent de repetir un projecte que tot just fa uns mesos ha fracassat. I no notem cap esma en el Govern per tirar endavant altres coses; de fet, les menysté. Qualsevol cosa que li diguem i que tingui més o menys un eco en allò que es diu «la política del mentrestant, doncs, ho menysté, li sembla peccata minuta. A nosaltres no ens ho sembla. I, per tant, ens sembla que, com s'ha dit també a bastament en debats anteriors, aquesta legislatura està esgotada –està esgotada– i, per tant, cal que al més aviat possible es posi o un nou projecte polític sobre la taula o la possibilitat de que els catalans i les catalanes decideixin. Però al grup proposant de la iniciativa deixi'm dir-li, en els darrers segons que tinc de la intervenció, que no hi contraposa cap altre projecte polític. És a dir, penjar-se els cartrons de l'home anunci i anar sacsejant un esquellot dient: «Penediu-vos-en, pecadors, no és un projecte polític. S'ha de posar sobre la taula un altre projecte polític, que pugui ser assumit per una àmplia majoria de la ciutadania de Catalunya, pensin o no pensin com un mateix, secundin o no secundin amb el seu vot el que el propi partit polític o la pròpia coalició proposa. Perquè aquí es tracta de refer ponts, de refer consensos bàsics...
Diputat...
...i no és tirant-nos els plats pel cap com ens en sortirem. Gràcies.
Gràcies. En nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, té la paraula ara la diputada senyora Andrea Levy.
Bé, la veritat és que..., la moción presentada por el Grupo de Ciudadanos, podríamos decir que es una crónica periodística: lo que viene a hacer es relatar una situación, ponerla punto por punto, pero no aporta más que un mero relato de la panorámica de los hechos en la que nos encontramos. Son ustedes muy buenos observadores de la política; lástima que, cuando tienen la oportunidad de pasar a la acción y presentarse a una investidura, declinen esa opción y se queden sentados en los escaños. Le doy las gracias al Grupo de Ciudadanos por haber aceptado la enmienda de este subgrupo parlamentario, en la que creíamos que era importante que se pusiera de manifiesto que aquello que da sentido a la legislatura, y es la presentación de los presupuestos por parte del Gobierno, no se haya hecho; ni tan siquiera este Gobierno ha sido capaz de presentar en cámara parlamentaria los presupuestos. Por lo tanto, da cuenta ya no solo de la inactividad manifiesta..., bien, inactividad parlamentaria, porque actividad en el balcón del Palau de la Generalitat..., les vemos muy ajetreados, pancarta arriba, pancarta abajo, pero lo que es la actividad en esta cámara parlamentaria, desde luego, es prácticamente nula, y lo mismo en acción de gobierno. Repito, gracias por añadir este punto, y con esta intervención me despido hasta el próximo Pleno. [[Rialles.]] Gracias.
Gràcies, diputada; en tot cas, abans acabarem el debat i votarem aquesta moció. En nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, té la paraula la diputada senyora Susana Segovia.
Sí; moltes gràcies. Ens veiem al proper Ple amb la diputada del Partit Popular; serà tot un plaer. [[Rialles.]] «Lamenta, «condena, «rechaza, «reprocha, «condena –de nou– «reprocha, «pone de manifiesto, «resalta, «lamenta, «condena, «rechaza, «condena, «exige, «condena, «reprueba: esto es la moción de Ciutadans. Una altra vegada. La de fa dues mocions, que hem fet les intervencions abans, que l'ha fet el meu company Lucas Ferro, comença pràcticament igual; deuen tenir una plantilla: condena el que sigui, rebutja el que sigui, torna a condemnar el que sigui... No surten d'aquí. Perquè el que està clar que no busquen són complicitats ni suports per a res; ells, allà amb la seva cançó i amb la seva lògica de sempre –sempre, sempre– posar-se en contra de tot i posar a tothom en contra seva. Nosaltres la darrera vegada vam intentar fer esmenes, vam intentar ser una mica constructius, plegats. Vista la resposta, no ho vam aconseguir; així que ja ni ho hem intentat. Creiem que en alguns punts sembla que li van «pillant una mica el truc, a això de que amb segons quins tons i actituds no aconsegueixen res més que quedar-se sols –a vegades amb el PP, però tampoc sempre–, i suposem que alguna vegada, a poc a poc, aconseguiran ser alguna cosa més que trenta-set diputats en aquest Parlament que fan soroll, treuen fotocòpies en colors, però poca cosa més. Efectivament, el Govern no governa, nosaltres hi estem absolutament d'acord. Ho sabem nosaltres, ho sap la majoria de diputats i diputades d'aquesta cambra, ho sap el carrer, ho sap el mateix Govern de Torra-Aragonès. Efectivament, no han presentat pressupostos, no han sigut capaços de buscar acords per tenir els suports; no torna el deute als ajuntaments, com també recull la moció de Ciutadans; no aprofita els espais institucionals ni de coordinació, i a més a més impulsen òrgans que ningú sap ben bé què fan, ni per a què serveixen, ni quant costen, ni què representen, aquests òrgans per a l'autogovern de Catalunya. El Govern de Torra i Aragonès, nosaltres hi estem d'acord, està resultant bastant inútil al llarg de tot aquest any per resoldre els problemes reals de la majoria de catalans i catalanes. Per no fer, de moment no fan ni una qüestió de confiança, que seria el mínim que haurien de fer per demostrar que segueixen tenint la confiança d'aquesta cambra; però tampoc. Gairebé tan inútil com l'oposició que fa Ciutadans com a primer grup de l'oposició d'aquest Parlament. Portem més d'un any en marxa, i només demostren que inútil pot arribar a ser un partit en aquesta cambra que guanya unes eleccions però que no li serveixen per a res. I és que a més a més hem tingut un exemple en la moció anterior: el Partit Popular ha sigut capaç de treure una moció sobre un tema concret que ha tingut el suport de la majoria d'aquesta cambra, perquè ells sí que han parlat i han sortit del bucle «llaços sí, llaços no, «procés sí, procés no. Doncs fins i tot el Partit Popular els ha donat una lliçó del que és la pràctica parlamentària. Ciutadans segueix amb aquesta lògica de ser el partit antiprocés, de ser el partit «txollo del procés, de ser el partit que s'alimenta del procés, el partit de la palla en l'ull aliè i la biga en el propi. Fan una cosa al Parlament de Catalunya i una altra a Madrid, diuen que els preocupen els problemes reals de la gent i ho posen a la seva moció, quan porten mesos –mesos– bloquejant les iniciatives socials a la mesa del Congrés, fent la pinça amb el Partit Popular, mesos, i podríem comptar per desenes les iniciatives que s'han bloquejat. Acusen l'independentisme de només parlar de la qüestió nacional, però la majoria de les mocions que porten aquí..., ja ho hem comentat abans: salut i el procés, educació i el procés, centres d'atenció a menors i el procés, feminisme i el procés. Són el partit «txollo del procés, perquè consideren que fins ara el procés els ha donat bons resultats, perquè segurament el procés no seria el que és sense Ciutadans i Ciutadans no seria el que és sense el procés. Acusen l'independentisme d'instrumentalitzar les institucions, i és el que fan aquí, convertint aquest Parlament, dia rere dia, només en un plató de televisió. Però és que fins i tot arriben a punts que fan tanta contradicció..., que són els dos punts que considerem més escandalosos, com el punt 17: «Condemna la filtració a les xarxes socials de la fotografia de les dades personals de la lletrada de l'Administració de justícia, senyora Montserrat del Toro, així com els greus insults que ha rebut després d'haver complert amb el seu deure d'haver de prestar testimoniatge davant els tribunals pels fets del seu coneixement. Nosaltres estem d'acord amb això, cal condemnar-ho. El que sembla que no recorden és l'espectacle vergonyós que va donar Ciutadans –el senyor Rivera i la senyora Arrimadas– quan es va assenyalar per Twitter nou mestres de l'escola Palau, de Sant Andreu de la Barca, per adoctrinament suposat a les aules catalanes. Vostès viuen de la confrontació del conflicte i de la incoherència. Però és que, a més a més, insten el Govern de la Generalitat a exercir la potestat executiva d'evitar la confrontació entre catalans i donar prioritat als problemes reals i socials que existeixen. Això, senyors i senyores de Ciutadans...
Diputada, se li ha acabat el temps.
...és cinisme, i res més. [[Aplaudiments.]]
Gràcies. En nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, és el torn ara de la diputada senyora Maria Sirvent.
Sí, amb aquesta moció presentada avui per Ciutadans, veiem que tenint en compte altres mocions que han presentat els altres grups parlamentaris i les preguntes que s'han fet en aquest plenari, i en aquest Ple concretament, hi ha un consens per part de tots els grups parlamentaris que no donen suport al Govern que aquest Govern no governa, que aquest Govern no es creu la seva pròpia acció de govern i que la deserció de conselleres és un senyal més de que aquest Govern està esgotat, igual que aquesta legislatura. Això obre les portes a l'oportunisme polític de Ciutadans, que en una sola moció ha dit: «chiringuitos, «golpe de estado, «parálisis, «bloqueo, «neutralidad, «lazos amarillos, «propaganda separatista, «TV3, «problemas reales de los catalanes, «división de los catalanes... En tinc més, d'apuntades, però crec que no cal ja seguir. I, per tant, nosaltres no entrarem en aquest joc, no hi intervindrem i no farem posició sobre els punts de la moció, perquè és que la proposant tampoc l'ha explicada; s'ha dedicat a fer una altra cosa en el seu torn d'intervenció.
Gràcies, diputada. En nom del Grup Parlamentari Republicà, és el torn ara del diputat senyor Gerard Gómez del Moral.
Gràcies, president. Conselleres, diputats, diputades, bé, parlem d'una moció que parla sobre la inacció, i escoltant la diputada que justament l'ha presentat, doncs..., i en la interpel·lació prèvia parlava d'hospitals, de la renda garantida, de la dependència, del TAC a Reus fins i tot, parlava l'altre dia... Llavors, bé, teníem un cert interès; mirem la moció i no parla ni d'hospitals, ni del TAC, ni d'escoles, ni de dependència, ni de renda garantida, no. De què parla? De CDRs, de golpe a la democracia, de separatistas..., de l'únic que saben parlar, del monotema –del monotema. És que vostès no saben parlar de res més; i, si no existís, se l'inventen, i fan un discurs que quedi més o menys bonic, i després de què parlen?: CDRs, golpes, no sé què i no sé quants. Bé, doncs això és el que tenim, que és el que sempre fa Ciutadans. Llavors què tenim? Doncs grandes éxitos. Primer punt: «Parlamento cerrado. Bé... Vint-i-un dies de març, portem fins a dia d'avui. Què hem fet? Quatre ponències, tres reunions de mesa, una junta de portaveus, vint-i-quatre reunions de comissions, tres intergrups, dos plens... Cerrado de què? Però si estem treballant! Potser és vostè, que no ve a les coses, però la resta de diputats estem treballant, i l'animem a venir i l'animem a participar i l'animem a que faci iniciatives parlamentàries, que per cert en aquesta l'he de felicitar, perquè la darrera moció que vostè va presentar era exactament la mateixa que vostè mateixa va presentar al Senat, sense canviar-hi una coma; com a mínim, ara aquesta és nova, i, per tant, sí que ha sigut específicament pensada per al Parlament de Catalunya. Vostès parlen de propaganda separatista. Fals, també. On hi ha propaganda separatista? No n'hi ha –no n'hi ha. Però vostès intenten, doncs, aquest discurs mentider. «Suplantar institucions. No, escolti'm, la institució és el Parlament de Catalunya i hi ha majoria independentista, que és el que van votar els catalans i les catalanes el passat 21 de desembre. Aquesta és la institució, aquí hi han les majories que es conformen lliurement a partir dels diputats i aquí fem els debats polítics. «Incrementar els sous del Govern, un altre punt. És fals, ningú pretén incrementar els sous del Govern. «Recursos als mitjans, ha tornat a sortir el mantra. Perquè vostès què volen? Doncs tancar TV3, ja ho sabem. Sí, home, sí, vostès voldrien prohibir, doncs, tots els mitjans públics probablement, tancar TV3, tancar tots els recursos que s'inverteixen a TV3, i suposo que deixar mitjans més neutres, com l'ABC, que en dia de reflexió li fa una entrevista a la seva candidata. Suposo que aquest és el model de mitjans, no?, i de pluralitat política comunicativa que vostès entenen. «Paràlisi de lleis. Bé, hi ha set projectes de llei tramitant-se, cinquanta-quatre proposicions de llei entrades, dotze decrets convalidats. Paràlisi no. Vostès han de participar de les ponències, dels projectes de llei, però, en fi, 54, 7, 12... En fi. Un altre punt que és especialment divertit, que diuen: «Condemnem el Govern per no renovar els organismes que depenen del Parlament. Però és que depenen del Parlament, senyora Roldán, depenen dels seus vots. Si són vostès, els que ho han bloquejat, perquè diuen que ara no els interessava, electoralment, arribar a pactes amb els independentistes! Si són vostès! Haurien de fer un punt condemnant l'actitud de Ciutadans, de bloquejar la renovació dels organismes que depenen del Parlament de Catalunya, perquè depenen del Parlament de Catalunya, de ningú més! Per tant, si volen, doncs ens asseiem; el president del Parlament va convocar tots els presidents dels grups, i ho vam estar parlant. Què més? «Miles de empresas que se fueron. En això, com que hi ha hagut una moció específicament abans, ja no hi entro, però, en fi, vam tancar el 2017 amb un increment de l'1,5 per cent de societats. «Inacción de los CDRs, cortes de carreteras, levantamiento de peajes... Bé, doncs, els més llargs van ser durant el 155. És curiós –és curiós–, perquè els més llargs..., doncs manava el Ministeri de l'Interior, amb les actituds permissives dels CDRs. «No compareixences dels alts càrrecs. La setmana passada van comparèixer aquí cinc directors generals, tres consellers, un alt càrrec i un secretari general; només la setmana passada. Bé, una altra mentida. És que tota la moció és una fake moció –és una fake moció–, el que vostès presenten. És la seva realitat, el que els agradaria que passés, però que no passa, que no té res a veure amb la realitat. És la seva propaganda, que vostès hi estan acostumats, perquè els hi compren fil per randa, però després, amb la realitat, diguéssim, sí que en divergeix bastant. Llavors, ja, al final, és «los chiringuitos y los sueldazos, no?, que també, doncs, és un dels altres capítols que vostès posen. I a mi m'agradaria preguntar-los específicament per la senyora Eva Parera, que fa de portaveu de la candidatura seva a l'Ajuntament de Barcelona, de Manuel Valls, que està cobrant més de cent mil euros a l'any i que està encara amb el seu càrrec al CAC, que vetlla per la neutralitat fent campanya política per a Ciutadans. Què és això? Això són els seus sueldazos?, són chiringuitos?, o què són? [[Aplaudiments.]] Home, va! Per favor! Mirin, vostè només saben atiar la confrontació, vostès només volen la crispació, vostès –i ho han dit– són el partit més inútil de la política catalana. Perquè a vostès, efectivament, els van votar moltes persones, molts catalans i catalanes probablement amb la il·lusió que fessin alguna cosa. I què han fet? Res. Intentar crispar, intentar posar querelles, intentar posar multes i intentar potser que algun dia tota l'oposició no puguem parlar en aquest faristol. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, és el torn ara del diputat senyor Eduard Pujol.
Bé, president, consellers, senyores i senyors diputats, bona tarda. Ciutadans presenta una nova moció que supera de molt els tics preelectorals que tots hem pogut tenir alguna vegada. Senyora Roldán, avui això és de rècord, és el túrmix triturant peres i pomes a tota pastilla, és un gaspatxo amb tots els sabors de la demagògia. Hi són tots. Al punt 1 li toca rebre al president Torrent. Al 2, les bufetades van que volen per a l'executiu, de la A a la Z, tot. Al 3, el clàssic «fugado de la justicia, un bestseller que els recordarem la nit de les europees. Al 4 parlen dels sous públics, com si els diputats de Ciutadans vinguessin de franc al Parlament, com si els ministres espanyols treballessin per amor a l'art –que fàcil és fer demagògia, què fàcil–, com si el més gran dels sous públics no fos la monarquia. Al punt 6, els mitjans públics sempre al servei d'interessos obscurs. I anar fent, un no parar fins al punt 20, un despropòsit. Ho toquen tot, ho trinxen tot. Aquesta vegada, ho admeto, no és una coma, no és un punt, representem dues maneres oposades d'entendre el món, i, escolta'm, no passa re –no passa re–: Catalunya demanant permís per a tot, la Catalunya región del nordeste español, o bé una Catalunya plena, una Catalunya nació, que serà estat si la seva gent ho decideix. Vostès són la llibertat condicional, i nosaltres, la llibertat. Vostès són destralers de la cort, vostès són uns assaltataulells de la convivència, vostès han inventat el parlamentarisme de bar, vostès són el no, i, nosaltres, ves per on, som el sí. Vostès treuen llaços, prohibeixen paraules, colors –ho prohibeixen absolutament tot, no queda re per prohibir–, censuren, neguen, i nosaltres som el creure en la gent, en una societat civil forta i creativa, capaç d'obrir els braços a la solidaritat quan toca. Junts per Catalunya és el verb «transformar, Ciutadans és la por al canvi. Vostès són joves a la foto, és veritat; a l'espot de campanya són joves, molt joves, i somrients, però són molt antics en les idees. Vostès són el segle passat, l'Estat vell, caduc i cansat, l'Estat que no accepta imatges en un judici vergonyós al Suprem, en ple segle XXI. Vostès veuen una porta oberta i marxen corrent. Nosaltres som la porta oberta i la política disposada a asseure's a la taula. Nosaltres som la Catalunya que porta cent mil persones a Madrid amb un somriure demanant diàleg i solucions i cap paper a terra. I vostès són els que diuen que n'érem divuit mil i gràcies i en fan mofa i se'n foten, i asseguren que no ha servit per a res i que ningú en parla, i ara, en canvi, es passaran mig any parlant-ne, obsessionats, negant la «mani de dissabte. En un món raonable –en un món raonable– parlaríem de l'acció del Govern, en lloc de jutjar-la sense cap mena de proporcionalitat ni de mesura. Però a vostès la realitat no els convé, la realitat els avorreix, i acaben empatxats de postveritat. Per al Grup de Ciutadans, l'activitat parlamentària és un xiclet, és una manera de construir relats falsos, i ho fan molt bé, però Catalunya no és un relat fals. Catalunya és una societat diversa, Catalunya és un país que viu en l'ofec sistemàtic de les seves legítimes aspiracions nacionals, en l'ofec calculat de les oportunitats de la seva gent, i vostès són incapaços d'admetre-ho. Per això són incapaços de portar a aquest Parlament una sola idea de Catalunya que sigui per a Catalunya, que conegui Catalunya, que millori Catalunya, que vingui de Catalunya. Ciutadans és, senyora Roldán, una factoria de tòpics. Vostès presenten moltes mocions, és cert, però les presenten per no debatre. Fent servir les seves paraules, si Catalunya patís inacció, si Catalunya té un problema, són les conseqüències de la repressió i de l'aplicació del 155, perquè el 155 anava contra Catalunya, contra les seves institucions i, per tant, contra la seva gent. No s'enganyin: el problema de Catalunya és la classe política espanyola, una generació de polítics que té por a les urnes, perquè té por a la veritat. Saben què els dic? Parlin, si us plau, parlin de Catalunya. Facin política, oblidin els jutjats. No tantes mocions trampa, prou repressió, més diàleg i, com deia la senyora Roldán, efectivament, decència i responsabilitat. Els estem esperant. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per pronunciar-se sobre les esmenes té la paraula, ara, la diputada senyora Lorena Roldán una altra vegada.
Sí; gracias, presidente. Vamos a ver, señora Levy, la verdad es que ustedes sí que son buenos analistas, sí, sí; tanto, que se pegaron un batacazo aquí el 21 de diciembre, que tienen cuatro escaños e impidieron la suma del constitucionalismo en Cataluña. Eso sí que es ser buena analista. Vamos, ¡por favor! Es que, de verdad... Y lo mismo al PSC, que dice que ustedes no ven este escenario que nosotros planteamos en esta moción. Pues eso es lo que ha pasado en los últimos cuarenta años en Cataluña, que ustedes no han visto el escenario: ustedes diciendo que aquí no pasaba nada, que aquí era todo normal, hasta que el 6 y el 7 estos señores dieron un golpe a la democracia en el Parlamento. Y ustedes ahora siguen otra vez con lo mismo, con la normalidad, porque les interesa. Es que es una vergüenza –es una vergüenza. Estamos donde estamos porque ustedes insisten en negar lo que está pasando en Cataluña. No sé adónde vamos a llegar. Más cosas. La señora Sirvent..., no sé, yo, si quiere, la próxima vez, la llamo, cuando tenga que hacer la moción, y usted me dice qué palabras puedo decir y qué palabras no, porque como tiene tantos problemas con lo que yo digo... Igual que la señora Segovia, ¿no?, que le molesta que yo ponga en la moción «condeno y «rechazo. No, si quiere, le pongo «aplaudo y «claudico, como hacen ustedes con los separatistas, que es que son la muleta del separatismo [[aplaudiments]] , ¿no? Si quiere, hacemos eso. Y me habla usted, me ha dicho usted –siempre es muy graciosa– que estamos solos. ¿Que estamos solos, con 1.100.000 catalanes detrás? ¡Bendita soledad! Ustedes, ustedes que cada día son menos, que se han quedado en seis, no están para hablar, no están para hablar de soledad. Más cosas. El diputado Gómez, con las fake news... Bueno, si es que ustedes viven en una fake news perpetua, es que son los menos indicados para dar lecciones. Al señor Pujol, también, que dice: «Nosotros somos los que hemos llevado a cien mil personas sonriendo a Madrid, pues, le digo lo mismo: nosotros somos los que hemos llevado a 1.100.000 catalanes sonriendo a las urnas, y eso es lo que ustedes no soportan [[aplaudiments]] –eso es lo que ustedes no soportan. Pónganse a trabajar. Al señor Torra, lo único que le preocupa al señor Torra no es la sanidad, no es la educación, no es la dependencia, es saber qué lazo pongo, si pongo el amarillo o pongo el blanco. Es una vergüenza. Pónganse a trabajar ya de una vez. [[Aplaudiments.]]
Hem cridat a votació... Digui'm, senyor Pedret, per què em demana la paraula?
Per dues coses: votacions separades i contradiccions.
Fem primer les votacions separades, i després fem...
Sí.
Digui.
Li demano la votació separada dels punts 3, 13 i 19, que per part nostra poden formar un sol bloc, eh? I, pel que fa a les contradiccions, dir-li a la senyora Roldán que en una brevíssima intervenció ha aconseguit usar dues fal·làcies lògiques, que té un cert mèrit. La primera, l'home de palla, que és contestar un argument que nosaltres no hem donat en cap moment. I la segona, un argument ad populum, eh?, que no només és, en lògica, un argument no vàlid, sinó que a més és perillós de fer políticament. He tingut moltes ocasions de dir-l'hi al senyor Carrizosa, quan vostès es vanten del seu suport electoral i li retreuen un suposat escàs suport electoral al PSC. Això va i ve en política –va i ve. Siguin més modestos. El 28 d'abril ho veurem.
Senyora Levy, per què em demana la paraula?
Sí, por alusiones.
Digui'm.
Mire, yo no sé si seré buena o mala analista. Lo que sé seguro es que a mí no me encontrarán en la Vía Catalana por la independencia. Gracias. [[Remor de veus, rialles i aplaudiments. Susanna Segovia Sánchez demana per parlar.]]
Senyora Segovia... [[Persisteix la remor de veus.]] Calma, calma... És l'últim punt, ja, d'avui... Calma... [[Pausa.]] Senyora Segovia...
Sí, per votacions separades i per al·lusions. [[Persisteixen la remor de veus i les rialles.]]
Un moment... Ara, quan...
No tinc pressa. Avui conciliem bé. [[Pausa.]]
Quan vagin acabant, continuarà la senyora Segovia. [[Pausa.]] Sí? Senyora Segovia, endavant.
Sí, per demanar votació separada dels punts 8, 9, 10, 16, 17, 18, 21...
En un bloc?
Sí, aquests podien...
Si me'ls pot repetir, si us plau...
8, 9, 10, 16, 17, 18 i 21.
D'acord.
I per al·lusions...
Digui'm.
Quan jo parlo de solitud, parlo de quan surten totes les llumetes vermelles i les cuquetes verdes de vostès a la majoria de mocions i iniciatives que presenten a aquest Ple.
Molt bé. Alguna petició de... [[Lorena Roldán Suárez demana per parlar.]] Sí, senyora Roldán?
Sí, presidente, por alusiones.
Digui.
Sí, por alusiones de la señora Levy. Mire, sí, en la Vía Catalana, como muchos funcionarios que tienen que salir aquí al minuto de silencio, porque, si no, ya los tienen señalados. [[Forta remor de veus.]] ¿Sabe dónde no me verá nunca, señora Levy? Acabo. ¿Sabe dónde no me verá nunca? [[Remor de veus i aplaudiments.]]
Diputats...
Acabo...
Silenci!
Acabo, acabo, senyor Torrent...
Un moment –un moment, un moment–, senyora Roldán. [[Pausa.]] Senyor Ferro..., crido a l'ordre. Prou. Prou! [[Veus de fons.]] Senyor Ferro, una altra vegada? Torno a cridar, per segona vegada, a l'ordre? Prou! [[Pausa.]] Digui, senyora Roldán.
Gracias, presidente. ¿Sabe dónde no me verá nunca, señora Levy? Pactando con los nacionalistas, como hicieron ustedes, que nos vendieron al separatismo. Ahí no me verá nunca. [[Aplaudiments.]]
Passem a votar. S'han demanat votacions separades. Un bloc: el 3, 13 i 19... [[Remor de veus.]] Fins que no callin, no continuarem, i fins que no continuarem, no acabarem. [[Pausa.]] Estic intentant explicar els blocs que votem. Després demanen que no s'aclareixen els punts a votació, però si no escolten és impossible. Punts 3, 13 i 19, d'una banda; 8, 9, 10, 16, 17, 18 i 21 de l'altra. Sí? [[Pausa.]] Cap més petició de votació separada, eh? [[Pausa.]] Molt bé. Votem primer el bloc 3, 13 i 19. Comença la votació. Els punts 3, 13 i 19 han quedat rebutjats per 38 vots a favor, 71 en contra i 17 abstencions. Votem ara el bloc dels punts 8, 9, 10, 16, 17, 18 i 21. Comença la votació. Els punts 8, 9, 10, 16, 17, 18 i 21 queden rebutjats per 61 vots a favor, 64 en contra i 1 abstenció. Passem ara a votar la resta de la moció. Comença la votació. La resta de la moció queda rebutjada per 55 vots a favor, 71 en contra i cap abstenció. Ara sí, hem votat totes les mocions, acabem aquí. I s'aixeca la sessió.