Etter ønske fra finanskomiteen vil presidenten foreslå at debatten blir begrenset til 1 time og 5 minutter, og at taletiden blir fordelt slik på gruppene: Arbeiderpartiet 20 minutter, Fremskrittspartiet 15 minutter, Høyre 10 minutter, Sosialistisk Venstreparti 5 minutter, Kristelig Folkeparti 5 minutter, Senterpartiet 5 minutter og Venstre 5 minutter. Videre blir det foreslått at de som måtte tegne seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil 3 minutter. – Det anses vedtatt.
Odelstinget behandler i dag forslag fra Regjeringen om endringer i foretakspensjonsloven og innskuddspensjonsloven. Pensjonsordninger etter disse to lovene er ytelser som utgjør et supplement til ytelser fra folketrygden. Finanskomiteen har, med varierende flertall, sluttet seg til følgende lovendringsforslag: 1. Foretakspensjonsloven endres slik at uførepensjon ikke skal kunne utbetales samtidig som det utbetales rehabiliteringspenger fra folketrygden.2. Foretakspensjonsloven endres slik at en åpner for at alderspensjon til uføre reguleres på tilsvarende vis som pensjoner under utbetaling reguleres.3. Foretakspensjonsloven endres slik at en foretakspensjonsordning ved omdanning til en innskuddspensjonsordning skal kunne videreføres for medlemmer som på omdanningstidspunktet er uføre eller sykmeldte.4. Foretakspensjonsloven presiseres for hvordan premiefondet skal benyttes ved omdanning av en foretakspensjonsordning til en innskuddspensjonsordning.5. Foretakspensjonsloven og innskuddspensjonsloven endres slik at arbeidstakere som har lovbestemt permisjon og samtidig har annen opptjening i permisjonstiden, skal kunne meldes ut av pensjonsordningen, eller underlegges særlige regler om opptjening i permisjonstiden.6. Foretakspensjonsloven og innskuddspensjonsloven endres slik at det kun er de yrkesaktive i pensjonsordningen som har betydning for når premiefondet skal fordeles ved omorganiseringer. Som saksordfører i denne saken har jeg gjort meg en del betraktninger som jeg tror Finansdepartementet og finansministeren bør merke seg. Dagens lovverk knyttet til pensjonsrettigheter blir stadig mer innviklet og vanskelig tilgjengelig, idet det i dag knapt nok er en eneste arbeidstaker som har noen formening om hvilken pensjon han eller hun kan forvente seg i pensjonisttilværelsen. På samme måte sliter arbeidsgiverne med å vite hvilke forpliktelser bedriften har opparbeidet seg. Opp gjennom årene har en rekke lover blitt endret og flikket på, uten at dette har skapt et mer oversiktlig pensjonssystem. Dette faktum er en fallitterklæring overfor vårt pensjonssystem, og noe som det bør være tverrpolitisk enighet om å få ryddet opp i. Det hjelper altså ikke bare å sette ned stadig nye utvalg. Pensjonsforliket som er inngått mellom dagens regjering og partiene Kristelig Folkeparti, Venstre og Høyre, vil gjøre dagens lovverk enda mer komplisert, ikke minst fordi en ny folketrygd vil bestå av rettigheter opptjent før 1992, rettigheter opptjent mellom 1992 og 2010 og rettigheter opptjent etter 2010. Dette vil bli komplett umulig å forstå både for de som skal motta, og for dem som skal beregne den. Det eneste den nye varslede pensjonsordningen garanterer, er at det vil bli innført nye kompensasjonsordninger for dem som faller dårligere ut enn i dag. Det som er helt sikkert, er at det blir svært gode tider for pensjonseksperter, ikke minst i arbeidstaker- og arbeidsgiverorganisasjonene. Men det er et tankekors at vi som lovgivende forsamling må forholde oss til proposisjoner som vi knapt nok selv forstår, og at vi på mange måter blir underlagt de få i Finansdepartementets embetsverk som har den fulle forståelsen og oversikten over pensjonslovverket. Fremskrittspartiet ønsker innledningsvis å bemerke at foretakspensjonsloven bør være i tråd med folketrygdloven. Dette er bl.a. ikke tilfelle når det gjelder pensjonister som lever sammen med ektefelle eller samboer som mottar foreløpig pensjon, uførepensjon, alderspensjon, avtalefestet pensjon, eller som har en årlig inntekt som er større enn to ganger grunnbeløpet, fordi det i dag er fastsatt at grunnpensjonen skal være 85 pst. av grunnbeløpet, ikke 75 pst. Fremskrittspartiet fremmer derfor forslag som retter opp denne feilen. Videre ønsker Fremskrittspartiet å rette oppmerksomheten mot kapittel 3, som gjelder regulering av alderspensjon til uføre. På dette punkt foreslår Regjeringen at regulering av alders- og etterlattepensjon skal være frivillig. Fremskrittspartiet deler ikke Regjeringens syn på dette og mener at reguleringen bør være pliktig, og at den må utformes på en slik måte at den sikrer at alderspensjonen for uføre ikke blir lavere enn uførepensjonen. Lovendringsforslaget fra Regjeringen vil etter Fremskrittspartiets syn skape uklarhet omkring mulighetene for nivået på reguleringene og være spesielt problematisk i mindre bedrifter. Fremskrittspartiet mener derfor at det riktige må være at alderspensjonene reguleres gjennom engangspremier, og at disse fremkommer på en klar og forståelig måte i regningene fra forsikringsselskapene. Videre ønsker Fremskrittspartiet å rette oppmerksomheten mot Regjeringens lovendringsforslag i kapittel 7, som berører i hvilke tilfeller premiefondsmidler skal fordeles ved omorganisering. Regjeringens forslag innebærer at bedriftene får økte kostnader gjennom en skjerping av regelverket for fordeling av premiefondsmidler. Eiendomsretten til premiefondsmidlene er imidlertid omstridt, og det er etter Fremskrittspartiets mening uriktig av Regjeringen å foreslå lovendringer som rammer dem som har bidratt til å betale inn fondsmidler. Avslutningsvis ønsker jeg å ta opp de forslagene som Fremskrittspartiet fremmer alene eller sammen med andre partier.
Representanten Christian Tybring-Gjedde har tatt opp de forslagene han refererte til.
Som saksordføreren sa, behandler vi i dag ulike forslag til endringer i foretakspensjonsloven og innskuddspensjonsloven som har sin bakgrunn i behovet for presiseringer og endringer av regelverket. Forslagene i proposisjonen reflekterer også ulike problemstillinger som er reist overfor departementet. Problemstillingene i proposisjonen er av den grunn nokså uensartede, og det er heller ingen grunn til å legge skjul på at enkelte av disse er av nokså teknisk karakter. For å si det på en annen måte – jeg skal ikke gå så langt som saksordføreren, men – vi må «tidlig opp om mårran» for å få den fulle oversikt over proposisjonens innhold. Hva dreier hovedforslagene seg om, og hva vil lovforslaget innebære? Proposisjonen presiserer at uførepensjon fra foretakspensjonsordningen ikke kan utbetales når det utbetales attførings- eller rehabiliteringspenger fra folketrygden. Så har jeg lyst til å understreke at forslaget er en presisering av gjeldende rett. Det er behov for en slik presisering, jf. at bestemmelsen slik den nå lyder, kan lede til ulike tolkninger. Det har også skjedd under behandlingen i komiteen, og det vil vi se av noen forslag senere i dag. Det foreslås å endre foretakspensjonsloven slik at en åpner for at alderspensjonen til uføre kan – og jeg understreker kan – reguleres på tilsvarende vis som pensjoner under utbetaling skal reguleres. I dag er det som kjent ikke anledning til det. Departementet har registrert interesse for å ha mulighet til en slik regulering. Disse endringene vil legge til rette for at bedrifter som ønsker å regulere opptjent rett til alderspensjon for uføre medlemmer, faktisk kan gjøre det. En slik endring vil styrke medlemmenes rettigheter og representerer etter flertallets vurdering en fornuftig avveining mellom hensynet til hvilken pensjon de uføre skal få som alderspensjonister, hensynet til dem som mottar alderspensjon, og også hensynet til foretakets økonomi. Et annet forslag i proposisjonen er å klargjøre at premiefondet skal benyttes til å dekke opp manglende premiereserve også ved omdanning av en foretakspensjonsordning til en innskuddspensjonsordning. Forslaget er en oppfølging av en presiserende lovendring som departementet tidligere har varslet. Hensikten er å få klart fram i lovteksten at premiefondet ved omdanning av en foretakspensjonsordning til en innskuddspensjonsordning, skal benyttes til å dekke opp eventuelt manglende premiereserve. En annen endring er forslaget om at arbeidstakere med lovbestemt permisjon som har annen opptjening, skal kunne meldes ut av pensjonsordningen eller underlegges særlige regler om opptjening i permisjonstiden. Eksisterende bestemmelse kan lett føre til at personer med lovbestemt permisjon får dobbel pensjonsopptjening i permisjonstiden, noe som etter flertallets syn er urimelig. Dette kan være tilfeller som også vil gjelde politisk folkevalgte. Jeg synes det er viktig å få ryddet opp i det. Forslaget innebærer at foretaket kan likebehandle personer med permisjon og medlemskap i annen pensjonsordning i permisjonstiden – dette uavhengig av om retten til permisjon er hjemlet i lov eller avtale. Som sagt: Ved bruk av bestemmelsen kan en unngå dobbel opptjening i permisjonstiden. Det tror jeg er veldig bra å få ryddet opp i, slik denne regjeringen gjør. Det vil kunne være vanskelig eller umulig for foretaket å tegne risikoytelser i en ny innskuddspensjonsordning for uføre og sykmeldte, og det kan være vanskelig å beregne nødvendig premiereserve ved utstedelse av fripolise til sykmeldte og uføre ved avvikling av pensjonsordning. På grunn av det er det fornuftig å gi foretaket adgang til å la sykmeldte og uføre stå igjen i en «lukket» pensjonsordning. Ved friskmelding skal de som var sykmeldte eller uføre ved omdanningen, overføres til ny pensjonsordning, på lik linje med andre arbeidstakere. Det foreslås en presisering og endring av bestemmelsen om bruk av premiefondet ved omorganisering i foretaket og ved omdanning av en foretakspensjonsordning til en innskuddspensjonsordning. Forslaget innebærer at det er andelen berørte arbeidstakere som skal benyttes som kriterium for om fondet skal fordeles. Gjeldende rett innebærer at antall pensjonister i ordningen, som jo ikke blir berørt av en omorganisering av foretaket, vil kunne få avgjørende betydning for om premiefondet skal fordeles. Forslaget innebærer at kriteriet for når premiefondet skal fordeles ved omorganiseringer og omdanninger, blir mer relevant. Det framgår av innstillingen at ulike mindretall har merknader eller endringer som avviker fra flertallsinnstillingen, som støtter Regjeringens opplegg. Et mindretall, bestående av Fremskrittspartiet, Kristelig Folkeparti og Venstre, vil ha en endring i lov om foretakspensjon der det bes om at Stortinget får seg forelagt forslag til nødvendige endringer i foretakspensjonsloven, slik at det klart framgår at grunnpensjonen for pensjonister, som nevnt i folketrygdloven § 3-2 er 85 pst. av G, slik saksordføreren redegjorde for. Fra flertallets side synes vi det er riktig at sammenhengen mellom ytelsene etter folketrygden og foretakspensjonsloven blir nærmere vurdert i den varslede gjennomgangen av foretakspensjonsloven etter at alle lovendringer i tilknytning til reformert folketrygd er vedtatt. Et mindretall, bestående av komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre, er uenig i forslaget om at det kan åpnes for at alderspensjonen til uføre kan reguleres på tilsvarende vis som pensjoner under utbetaling skal reguleres. Det framgår av merknaden til mindretallet at de ikke finner noen grunn til å endre dagens praksis. Jeg finner dette litt underlig, da Regjeringens forslag i realiteten er en forbedring i forhold til dagens foretakspensjonslov. Som tidligere nevnt er Regjeringens forslag en avveining mellom hensynet til pensjonen de uføre skal få som alderspensjonister, hensynet til dem som mottar alderspensjon, og hensynet til foretakets økonomi. Dersom en skal bruke pensjonistenes overskuddsfond også til regulering av alderspensjonen til uføre, vil det svekke fondets evne til å regulere løpende pensjoner. Det betyr i klartekst at alderspensjonistene ikke er tjent med at reguleringen av uføres alderspensjon blir pliktig. Dersom en skal kreve at foretaket fullt ut skal dekke merutgiftene til å finansiere reguleringen av uføres alderspensjon, vil dette øke foretakets kostnader. For små foretak vil dette medføre at kostnaden ved slik regulering vil bli betydelig selv med et begrenset antall uføre. Det siste punktet jeg finner grunn til å kommentere, er en merknad fra Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre om at de oppfatter Regjeringens forslag om å presisere at uførepensjon fra foretaks- pensjonsordningen ikke kan utbetales når det utbetales attførings- eller rehabiliteringspenger fra folketrygden, som en innstramming. Jeg finner grunn til å presisere at dette anses som gjeldende rett der situasjonen allerede er at uførepensjon fra ordningen skal supplere uførepensjon fra folketrygden og dermed ikke skal utbetales parallelt med at medlemmet mottar attførings- eller rehabiliteringspenger. Videre betyr det at uførepensjon fra ordningen skal utbetales uavhengig av om medlemmet får utbetalt varig uførepensjon eller tidsbegrenset uførestønad fra folketrygden. Jeg tror det har vært en misforståelse i de partiene slik de har formet sin merknad på dette området. Med dette anbefaler jeg flertallsinnstillingen, der det er avvik mellom mindretallet og flertallet, og at Odelstinget slutter seg til den.
Nå har både saksordføreren og ikke minst posisjonens talsmann gått nokså nøye gjennom denne saken. Det synes å være stor enighet om det saksordføreren var inne på, og som representanten Jakobsen også sa, at dette med pensjoner er en komplisert materie. Nå har ikke vi vært invitert til å mene så veldig mye om kompleksiteten i pensjonssystemene, det tas ved andre anledninger. Dette gjelder mindre lovendringer. Jeg synes saksordføreren har gjort en utmerket jobb. Jeg er ikke helt enig med ham i at det enkle alltid er det beste når det gjelder pensjoner. Jeg tror til sjuende og sist at det er mange som forstår hva de egentlig får på kontoen, men at dette må være litt komplisert. Det har tidligere i dag vært en debatt her i Stortinget om seniorenes plass i arbeidslivet, og pensjoner og pensjonsordninger er viktig i den sammenheng. Jeg er også enig med saksordføreren i at det kan være forhold her som man kanskje selv knapt nok fatter eller forstår, som han sier. Det er også en av grunnene til at vi ikke har gått nærmere inn på forhold som ikke har vært omtalt i proposisjonen. Pensjonsforliket i Stortinget vil avstedkomme endringer i lovgivningen for foretakspensjoner. Vi vil avvente det, og tar nå stilling bare til de endringer som Regjeringen foreslår i denne proposisjonen. Våre forslag er for så vidt fremmet tidligere, og jeg har bare lyst til å nevne det som representanten Jakobsen var inne på i sitt innlegg om vår merknad og vårt forslag om innstramminger i bestemmelsen om foretakspensjon, altså at uførepensjon ikke kan utbetales samtidig med rehabiliterings- og attføringspenger. Jeg tillater meg fortsatt å mene at dette kan innebære en reduksjon i et forutsatt og avtalt sikkerhetsnett ved uførhet for ansatte med lønn mellom 6 og 12 G. Det er selvfølgelig grunnen til at vi har foreslått noe annet her. Jeg går ikke nærmere inn på våre øvrige forslag, jeg bare tar opp dem vi selv har fremmet enten alene eller sammen med andre.
Representanten Svein Flåtten har tatt opp de forslag han refererte til.
Som representanten Flåtten nå gav uttrykk for, er det når konsekvensene av det store pensjonsforliket på dette området, foretakspensjonene, kommer til behandling, at vi kanskje får en litt bredere debatt om de ulike sider ved dette. Det kunne i og for seg vært gjort ved denne anledningen, men jeg vil også avgrense meg til noen kommentarer til det Regjeringen har invitert oss til å ta stilling til i denne lovproposisjonen. La meg først få gi uttrykk for at en av de største forskjellene i dagens pensjonssystem kanskje også er av de uavklarte faktorene i framtidens pensjonssystem, nemlig forskjellen mellom dem som har offentlig tjenestepensjon, og dem som har private ordninger. Det er ingen tvil om at de offentlige pensjonsordningene har vært svært gunstige. I denne lovproposisjonen tydeliggjør på et vis Regjeringen denne forskjellen ytterligere gjennom innstramminger i regelverket som betyr at uførepensjon og foretakspensjon ikke kan utbetales samtidig med rehabiliterings- og attføringspenger. Denne endringen er i og for seg ikke helt ulogisk, men kanskje ikke helt gjennomtenkt. Som representanten Flåtten var innom, er konsekvensen av endringen at ansatte med foretakspensjon og lønn over 6 G vil få en vesentlig redusert inntekt under rehabilitering og attføring, mens ansatte med offentlig tjenestepensjon som kjent har en bruttogaranti, som uansett dekker 66 pst. av lønnen – iallfall opp til 12 G. Derfor har Venstre sammen med Høyre og Kristelig Folkeparti foreslått hva jeg mener er en logisk oppmyking av regelverket i § 6-1, slik at det delvis skal være mulig å kompensere for inntektstap gjennom utbetaling av uførepensjon gitt at perioden for rehabilitering og attføring er på over tolv måneder. Vi er også skeptiske til Regjeringens forslag til endring av foretakspensjonsloven § 5-10 første og tredje ledd, som handler om regulering av alderspensjonen til uføre. Det har vært en alminnelig oppfatning at alderspensjon skal være identisk med den uførepensjon en arbeidstaker har når han når aldersgrensen. Dette har vært et veletablert prinsipp som praktisk er organisert slik at bedriftene har betalt engangspremier for å oppjustere alderspensjonen til et riktig nivå. Denne ordningen har så langt blitt oppfattet som rettferdig og har blitt etablert som en fast norm hos de fleste i forsikringsbransjen. Venstre ser ikke at det skulle være gode argumenter for å endre på dette, og Regjeringen skaper i beste fall forvirring med sitt forslag til lovendring der foretakene fortsatt får adgang til å gjøre dette, men ingen plikt. Det kan skape uklarhet og usikkerhet på mange arbeidsplasser.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 1.[[Votering, se side 462]]
Etter ønske fra finanskomiteen vil presidenten foreslå at debatten blir begrenset til 1 time og 5 minutter, og at taletiden blir fordelt slik på gruppene: Arbeiderpartiet 20 minutter, Fremskrittspartiet 15 minutter, Høyre 10 minutter, Sosialistisk Venstreparti 5 minutter, Kristelig Folkeparti 5 minutter, Senterpartiet 5 minutter og Venstre 5 minutter. Videre blir det foreslått at de som måtte tegne seg på talerlisten utover den fordelte taletid, får en taletid på inntil 3 minutter. – Det anses vedtatt.
Det som vi skal behandle i denne saka, er forslag til ny lov om verdipapirhandel, verdipapirhandellova, og ny lov om regulerte marknader, børsloven. Dei to lovforslaga vil gjennomføre EØS-reglar som svarer til direktiv 2004/39/EF om marknader for finansielle instrument, forkorta MiFID, direktiv 2004/109/EF om utskrivars informasjonsplikter, rapporteringsdirektivet, og direktiv 2004/25/EF om overtakingstilbod. Lovforslaga byggjer på Verdipapirmarkedslovutvalgets to delutgreiingar i NOU 2005:17 Om overtakelsestilbud[[tilbudsplikt og frivillige tilbud ved oppkjøp av selskaper]] og NOU 2006:3 Om markeder for finansielle instrumenter Gjennomføring av MiFID og transparencydirektivet. Gjennomføringa av dei tre EU/EØS-direktiva vil vidareføre og til dels styrkje dei omsyna som ligg bak gjeldande verdipapirhandel- og børslov. Direktiva inneber ei større grad av harmonisering av viktige rammevilkår for verdipapirmarknadene innan EU/EØS-området. Gjennomføringa av MiFID i norsk rett inneber bl.a. at verdipapirforetak og marknadsplassar, børsar mv. i større grad enn i dag vil kunne drive verksemd innan heile EU/EØS-området på bakgrunn av sin heimlandskonsesjon. Dette vil auke tilbodet for investorar ved val av meklarføretak, og norske meklarføretak vil lettare kunne yte tenester til kundar i heile EU/EØS-området. Gjennomføringa av rapporteringsdirektivet i norsk rett vil bl.a. innebere at bedrifter og andre utskrivarar av finansielle instrument blir underlagde harmoniserte rapporteringsreglar i heile EU/EØS-området, noko som kan gjere det enklare og billigare for bedrifter å hente inn kapital i den europeiske verdipapirmarknaden. Gjennomføringa av direktivet om overtakingstilbod legg til rette for auka integrering av dei europeiske marknadene ved å skape felles rammer for overtakingstilbod for selskap som er opptekne til notering på regulert marknad innan EØS-området. Direktivet fastset grunnleggjande spelereglar for oppkjøp av selskap med aksjar noterte på ein regulert marknad i ein EØS-stat. Hovudomsynet bak direktivet er beskyttelse av minoritetsaksjonærane. Dei tre direktiva føreset vesentlege endringar i verdipapirhandellova og børsloven, og i tråd med Verdipapirmarkedslovutvalgets forslag blir det altså foreslått ein ny lov om verdipapirhandel og ein ny lov om regulerte marknader. Det fann ein ut var meir føremålstenleg enn å flikke på dei tidlegare lovane. På dei aller fleste områda er finanskomiteen samla i denne saka. Men ikkje på alle område. Departementet og fleirtalet går lenger enn kva direktiva krev, på enkelte område. Det er ein del av opposisjonen sterkt ueinig i. Det er også eit poeng at det er enkelte ting som kan skape tolkingsproblem, og som derfor burde vore litt klårare presiserte. Desse lovane regulerer eit område der det er store summar involverte, og dersom det blir tolkingsproblem og uvisse, kan det koste svært mange pengar. Eg vil ta for meg dei tre delane, og startar med gjennomføringa av MiFID, proposisjonens del I. Her er det semje på dei fleste punkta. Denne delen sikrar at Noreg på dei fleste områda får same rammevilkår for finansmarknadene som våre naboland. Det er sjølvsagt veldig positivt. Ein samla opposisjon konstaterer likevel at ein på enkelte område legg opp til at norsk finansnæring skal ha andre og strengare regler enn finansnæringane i andre EØS-land. Det er ikkje så positivt. Strengare rammevilkår kan gi ei uheldig konkurransevriding som det er vanskeleg å sjå konsekvensane av, spesielt på litt lengre sikt. Dette gjeld bl.a. avgrensingane for tilsette og tilknytte agentar i verdipapirføretak til å spare i aksjar og verdipapirfond. Her er reglane langt strengare enn reglane for verdipapirføretak som har hovudsete i andre EØS-land. Dette medfører at EØS-verdipapirføretak som har filial i Noreg, vil ha andre og mindre strenge reglar på dette området enn norske verdipapirføretak i Noreg. Reglane som vi skal vedta i dag, vil også i utgangspunktet gjelde for kredittinstitusjonar som berre yter avgrensa investeringstenester. På denne bakgrunnen viser eg til verdipapirhandellova § 1–3, der det er heimel for at Regjeringa kan utarbeide forskrift til å frita ein del av dei som yter avgrensa investeringstenester, frå bl.a. plikt a til å føreta lydbandopptak. Eg går ut frå at Finansdepartementet og Regjeringa vil gå grundig inn i dette og vurdere eit slikt fritak. Saksordføraren konstaterer òg at det er brei einigheit om at det skal utvisast fleksibilitet, slik at mindre bankar og bankane sine filialnett ikkje vert underlagde unødvendige organisatoriske krav. Det kjem fram i merknader både frå fleirtalet og frå opposisjonen. Eg håpar, og går sjølvsagt ut frå, at departementet følgjer det opp. Det er nemleg viktig både ut frå konkurranseomsyn og ut frå behovet for ein mest mogleg landsdekkjande distribusjon av ulike banktenester og tilbod. Når det gjeld proposisjonens Del II, Gjennomføring av rapporteringsdirektivet, omfattar denne m.a. den såkalla flaggeplikta. Direktivet inneber at flaggeplikt no vil kunne utløysast utan at det skjer nokon handel, altså ved passivitet. Det kan diskuterast kor fornuftig det er, men det er i alle fall slik reglane er, og der har ein òg følgt direktivet. Når det gjeld språket, delte Verdipapirmarkedslovutvalet seg i eit fleirtal og eit mindretal i spørsmålet om kva språk ein kan bruke ved offentleggjering av opplysningar. Mindretalet i utvalet foreslo at ein kan gi opplysningane på norsk, svensk, dansk eller engelsk, og fleire høyringsinstansar, blant dei Kredittilsynet, har støtta dette. Departementet støtta her fleirtalet og foreslår at berre norsk kan nyttast. Kredittilsynet kan likevel dispensere frå dette og delegere til Oslo Børs retten til å dispensere. Uansett er det ein hovudregel at berre norsk kan nyttast ved informasjon. For prospekt er det ikkje tilsvarande krav, jf. lovforslagets § 7-17, som slår fast at prospekt i utgangspunktet skal utarbeidast på norsk, svensk, dansk eller engelsk. Det fører med seg at ein då får ein forskjell i regelverket når det gjeld generell informasjon og når det gjeld prospekt. Eg vil òg føye til at enkelte selskap, m.a. Statoil, held sine møte på engelsk, men når informasjon skal givast, må han vere på norsk. Uansett er ikkje dette noko stort problem, for dei aller fleste selskapa presenterer i utgangspunktet informasjonen på norsk, så ein skal ikkje dramatisere betydninga av dette. Eg går òg ut frå at Kredittilsynet, eventuelt Oslo Børs, kjem til å dispensere frå dette dersom det er føremålstenleg. Når det gjeld Del III, Gjennomføring av direktivet om overtakelsestilbud, foreslår fleirtalet å setje grensa for tilbodsplikt til 33,3 pst., mot dagens 40 pst. Mange andre land opererer med ei grense på 30 pst. Dette medfører at Noreg dermed skil seg ut frå det som tilsynelatande kan vere ein europeisk standard. Ei rekkje instansar har overfor finanskomiteen reist spørsmål ved fleire sider av tilbodspliktreglane. Fleire overtakingssituasjonar dei seinare åra har vist at reglane er uklare og dermed har gitt opphav til ei rekkje tvistar. Overtakingssituasjonar er sterkt fokuserte i finansmarknaden og involverer store verdiar. Potensialet for svekt tillit til den norske marknaden er derfor betydeleg om ikkje rammeverket er tilstrekkeleg klart. Derfor bør Regjeringa fortløpande vurdere behovet for ein heilskapleg gjennomgang av reglane om overtakingssituasjonar, under dette tilbodspliktgrensa på 33,3 pst. kontra 30 pst. Det antek eg òg at departementet vil gjere så snart ein får litt erfaring med desse lovane, og òg med dei forskriftene som er heimla i desse lovane. Til slutt vil eg fremje dei mindretalsforslaga som Framstegspartiet står bak anten åleine eller saman med andre parti.
Representanten Gjermund Hagesæter har tatt opp de forslag han refererte til.
Når Odelstinget nå behandler ny verdipapirhandellov og ny børslov, vil jeg understreke at det har vært gjort et grundig forarbeid både gjennom delutredninger og den prosess som departementet har gjennomført for øvrig. Proposisjonen følger opp Verdipapirmarkedslovutvalgets to delutredninger i henholdsvis NOU 2005:17 Om overtakelsestilbud og NOU 2006:3 Om markeder for finansielle instrumenter. Saken har naturlig nok også vært viet betydelig oppmerksomhet fra ulike organisasjoner også etter at den kom til Stortinget. Det er nok å se på de skriftlige henvendelsene som er kommet. Proposisjonen er i tre deler, der gjennomføring av MiFID-direktivet eller EUs verdipapirmarkedsdirektiv omhandles i del I, gjennomføring av rapporteringsdirektivet omhandles i del II og nye lovregler om tilbudsplikt omhandles i del III. Når det gjelder EUs verdipapirmarkedsdirektiv, er det slik at dette har regler for verdipapirforetak og for regulerte markeder. MiFID inneholder også svært omfattende og detaljert regelverk som krever at norsk rett bygges ut på dette feltet. En stor del av disse reglene er av teknisk karakter. Jeg skal forsøke å konsentrere meg om noen av hovedpunktene i forhold til gjennomføring av MiFID, nemlig følgende: Investeringsrådgivning blir en ny konsesjonspliktig tjeneste.Varederivater blir underlagt verdipapirhandellovens bestemmelser fullt ut. Dette betyr bl.a. at foretak som handler i markedet for kraftderivater, vil pålegges konsesjonsplikt og underlegges verdipapirhandellovens bestemmelser.Gjeldende regler for ansattes egenhandel foreslås i hovedsak videreført, men disse reglene kan ikke gis anvendelse for filialer av EØS-foretak som driver virksomhet i Norge, slik saksordfører var inne på. – Jeg har lyst til å legge til at MiFID legger opp til at filialer av slike EØS-foretak må ha egne regler eller retningslinjer. Så det er slett ikke sikkert at vi kjører en strengere linje i Norge enn det som filialer av EØS-foretak har i Norge.Gjeldende eierbegrensninger for børser foreslås videreført, men det varsles i proposisjonen at det skal foretas en evaluering av om disse reglene også i framtiden vil være det mest egnede virkemiddelet for å ivareta grunnleggende hensyn bak bestemmelsene. Her har Regjeringen/departementet varslet at de skal nedsette en egen arbeidsgruppe. Det er i all hovedsak tilslutning fra komiteen til Regjeringens lovforslag om gjennomføring av MiFID. Det er imidlertid ulike mindretall fra opposisjonen som har merknader til enkelte områder. Jeg ser at Fremskrittspartiet og Høyre ikke slutter seg til flertallets forslag til endringer i gjeldende verdipapirfondslov § 2-1. Jeg stiller meg litt undrende til at de ikke slutter seg til hele dette forslaget, da den foreslåtte endringen innebærer at det presiseres at det skal gis nærmere forskrifter om verdipapirfonds investeringsrådgivning. Det følger av MiFID at denne typen virksomhet, i likhet med verdipapirforetaks investeringsrådgivning, skal underlegges MiFID-reglene. Når det gjelder lovforslaget, ser jeg at en samlet opposisjon «konstaterer at man på enkelte områder legger opp til at norsk finansnæring skal ha andre og strengere regler enn finansnæringen i andre EØS-land». For meg virker det litt uklart hva mindretallet mener med det. MiFID er i all hovedsak et fullharmoniseringsdirektiv, dvs. at det ikke er adgang til å fastsette strengere nasjonale krav enn det som følger av direktivet. Det er etter flertallets mening fulgt opp i proposisjonen. Så er det slik at det på enkelte områder er adgang til strengere nasjonale regler. Så vidt jeg kan se, er det bare reglene om ansattes egenhandel som er strengere enn det som følger av direktivet. Så varsles det i proposisjonen også om en vurdering av strengere regler i en framtidig forskrift om opplysningskrav ved salg av sammensatte produkter. Videre er det slik at det er en del av gjeldende regler eller lovgivning som videreføres – og jeg understreker videreføres – og som ikke omfattes av MiFID. Det gjelder eksempelvis ytelse av kreditt mv. I proposisjonens del II, om gjennomføring av rapporteringsdirektivet, tar Regjeringen med sitt opplegg «sikte på å harmonisere kravene til hvilke opplysninger utstedere og innehavere av omsettelige verdipapirer som er notert på et regulert marked, må gi til markedet». I tillegg inneholder direktivet bestemmelser om hvordan slike opplysninger skal offentliggjøres. Jeg ser at mindretallet i sine merknader fokuserer på flaggeplikt, meldeplikt – som saksordføreren var inne på – hvilke språk opplysninger skal gis på, og stemmefullmakt. Når det gjelder punkt 4 i innstillingen, om gjennomføring av direktivet om overtakelsestilbud mv., er det sentrale hensynet bak reglene om tilbudsplikt beskyttelse av minoritetsaksjonærene i målselskapet. Jeg vil i det følgende konsentrere meg om to temaer i komiteens behandling og innstilling som har vakt betydelig oppmerksomhet eller diskusjon – både før og etter at denne saken kom til Stortinget. Det ene gjelder tilbudspliktsgrensen. Regjeringen har foreslått å senke tilbudspliktsgrensen fra erverv av aksjer som representerer mer enn 40 pst. av stemmene i selskapet, til 1/3 av stemmene i selskapet. Det har flertallet sluttet seg til. Et mindretall, bestående av Kristelig Folkeparti og Venstre, har som kjent gått inn for at tilbudspliktsgrensen settes til 30 pst., og ikke 1/3, som foreslått av Regjeringen. Til det vil jeg si at et flertall i lovutvalget foreslo å senke grensen til 1/3. Også høringsuttalelsene er delt i dette spørsmålet. Kredittilsynet, LO og NHO foreslo 1/3, mens bl.a. Oslo Børs og Norges Bank foreslo 30 pst. En reduksjon fra 40 pst. til 1/3 er en betydelig reduksjon. For egen del vil jeg føye til at 1/3 er en grense som også kan gi minoritetsaksjonærer negativt flertall. Så jeg synes at denne grensen er fornuftig. Det samme mindretallet foreslår at det innføres regler om etterfølgende kompensasjon, dvs. en bestemmelse om at tilbyder «som kjøper eller avtaler kjøp til høyere pris enn tilbudsprisen innen seks måneder etter utløpet av tilbudsperioden, skal betale differansen mellom høyeste betalte eller avtalte pris og tilbudsprisen til aksjeeiere som har akseptert tilbudet». Til forslaget fra Kristelig Folkeparti og Venstre vil jeg bemerke at det ikke er slik at en regel om etterfølgende kompensasjon er vanlig i alle andre land. Det finnes regler for dette i Sverige og i England, ja, men dette er land som har organisert sine tilbudsregler på en helt annen måte enn Norge. De har regulert dette gjennom utstrakt bransjeregulering, og ikke – jeg understreker ikke – gjennom lovregulering. Det betyr at Sverige og England lar private organisasjoner i stor grad utforme og håndheve tilbudspliktsreglene. Det innebærer i klartekst at reglene ikke er gitt i lovs form, men er en bransjenorm. Sammenlikningen mellom Norge og disse to landene er etter min mening mindre relevant. Med dette anbefaler jeg Odelstinget å stemme for flertallsinnstillingen der komiteen ikke er enstemmig.
Det er med denne saken som med den forrige: Det er et komplisert regelverk, men et regelverk som til slutt gir noen resultater for enkeltmennesker. I dette tilfellet gjelder det næringslivet, de som opererer på børsen, og investeringer. Det en må prøve å ha for øye her, er kanskje ikke de store operasjonene, men hva som skjer på den enkelte arbeidsplass. Hva blir resultatene? Derfor er dette med konkurranse viktig. Det har vært viktig for oss når det gjelder de forslagene vi har sluttet oss til. Vi ønsker ikke at det skal bli strengere vilkår for norske bedrifter, verken i Norge eller internasjonalt, enn det som er nødvendig. Og på sparesiden: Vi har snakket mye her om sparing i den senere tid, og også om mangel på sparestimulerende tiltak, men en innstramming der tror jeg vil være en ulempe konkurransemessig – kanskje også for brukerne til sjuende og sist. Derfor er det området viktig. Et annet område som er viktig, som vi skriver i en merknad sammen med Fremskrittspartiet, er oversettelsen av MiFID når det gjelder tjenester for eierskifter i små og mellomstore bedrifter. Når verdipapirlover, fondslover og denne typen ting blir diskutert, tenker man lite på de små og mellomstore bedriftene. De har et problem ved eierskifter. Det er en kjensgjerning – statistisk – at i årene som kommer, vil veldig mange av bedriftene som ble etablert i etterkrigstiden, skifte eiere. Det har også noe å gjøre med at tiden går, generasjonene kommer og går. Derfor er dette svært viktig. Til slutt til dette med flaggereglene: Vi er en del av flertallet her. Men jeg tror kanskje ikke at dette med 30 pst., 40 pst. eller 33 1/3 er det vesentlige. Det aller viktigste i forbindelse med bedriftsovertakelser på børsen og veldig avgjørende for de ansatte, kanskje for hjørnesteinsbedrifter, er en total oversikt over hva som må til for at dette kan fungere godt. Flaggeplikten er én del. Jeg tror det er veldig mange andre forhold som spiller inn. Vår henstilling til Regjeringen om å se på totalen tror jeg er ganske viktig for norsk næringsliv. For øvrig har saksordføreren, som har gjort en aldeles strålende jobb, allerede tatt opp de forslagene som vi står sammen om.
Saksordføreren har gått grundig igjennom hele proposisjonen og innstillingen. Jeg skal derfor begrense meg til å ta opp de områdene hvor Kristelig Folkeparti, sammen med andre, har synspunkter som er noe avvikende fra flertallsinnstillingen. Det første spørsmålet er når tilbudsplikten skal inntreffe. Som Alf E. Jakobsen var inne på, foreslår Kristelig Folkeparti og Venstre at grensen settes ved 30 pst. Jeg kan være enig i at 3,3 pst., som er avviket fra flertallets innstilling, ikke nødvendigvis er så mye, men som et ledd i å styrke minoritetsaksjonærenes interesser har vi, i likhet med ganske tunge høringsinstanser, valgt å foreslå 30 pst. Det andre momentet er å sikre at ulike aksjerepresentanter blir likt behandlet når det kommer tilbud om kjøp av aksjer. Representanten Alf E. Jakobsen viste til at reglene i Sverige og i Storbritannia ikke er så relevante å sammenligne med, fordi de ikke er lovfestet, men bestemt innad i bransjen. Vel, vår sammenligning med Sverige og Storbritannia er et tilleggsmoment. Det viktigste for oss er å styrke vernet, slik at det ikke skjer en forskjellsbehandling når man kommer med tilbud til ulike aksjonærgrupper. Det er hovedbakgrunnen for at vi sammen med Venstre fremmer et forslag som er, så vidt jeg vet, i tråd med flertallet i lovutvalget. Det er våre avvikende forslag. For øvrig støtter vi proposisjonen. Så skal jeg bare til slutt bemerke at et av regjeringspartiene til tider har hatt et litt mer anstrengt forhold til børsen enn andre partier i denne sal. Jeg har merket meg at det er et helt annet forhold nå, siden flertallet – og dette inkluderer SV – bemerker innledningsvis at flertallet «vil særlig trekke frem den økte investorbeskyttelsen og den økte konkurransen som forslaget legger opp til». Så her har det absolutt skjedd en utvikling i enkelte partiers syn. Med dette tar jeg opp Kristelig Folkepartis forslag, som er fremmet sammen med Venstre.
Representanten Hans Olav Syversen har tatt opp det forslaget han refererte til.
Jeg vil kommentere fem forhold – først EUs verdipapirmarkedsdirektiv, MiFID. Mindretallet, ved Fremskrittspartiet og Høyre, fremmer i innstillingen forslag om at investeringstjenestedefinisjonen, § 2-1 første ledd nr. 6, som er nr. 6 og 7 i MiFIDs vedlegg 1 del A, blir oversatt mer direkte og i to punkter, dette etter innspill fra Investerings- og Privat-Bankiér Foreningen i Norge mfl. Regjeringspartiene viser til brev fra finansministeren datert den 4. mai på spørsmål fra saksordfører Gjermund Hagesæter om den nevnte sammenslåing, der det framgår at ingen av disse endringene er ment å medføre noen realitetsendringer i forhold til MiFID. MiFID er et direktiv og ikke en forordning. Dette innebærer at reglene ikke må gjennomføres ordrett, og at nasjonale myndigheter sjøl kan velge hvordan forpliktelsene bør gjennomføres i nasjonal rett. Direktivet om MiFID kan gjennomføres på den måten som er foreslått i ordlyden i lovforslaget, fordi Finansdepartementet mener at lovforslagets ordlyd på en bedre måte enn ordlyden i MiFID er i samsvar med norsk rettstradisjon og lovteknikk. Dette betyr altså at lovforslagets § 2-1 første ledd nr. 6 og nr. 7 i lov om verdipapirhandel skal tolkes slik at både a) tegning av garantistillelse for finansielle instrumenter og/eller plassering av finansielle instrumenter med bindende tilsagn og b) plassering av finansielle instrumenter uten et bindende tilsagn er å anse som to ulike investeringstjenester, og som Kredittilsynet følgelig kan utstede konsesjon til ved godkjenning av søknad med eller uten bindende tilsagn. Neste punkt er organisatoriske krav til mindre banker og filialnett. Jeg vil vise til flertallsmerknaden fra regjeringspartiene under kapittel 2, hvor det heter: «Flertallet har merket seg at departementet legger til grunn at det kan utvises en fleksibilitet slik at mindre banker og bankenes filialnett ikke underlegges unødvendige organisatoriske krav. Dette gjelder særlig tjenestene investeringsrådgivning og ordreformidling som bankene til nå har kunnet utøve uten konsesjon. Flertallet mener at denne fleksibiliteten bør legges til grunn ved utformingen og praktiseringen av regelverket. Flertallet vil samtidig påpeke at det er viktig at også mindre og mellomstore banker kan tilby slike tjenester, både ut fra konkurransehensyn og behovet for en mest mulig landsdekkende distribusjon. Samtidig er det viktig å legge til rette for mest mulig like konkurransevilkår mellom banker som driver investeringsrådgivning og andre foretak som driver investeringsrådgivning.» Det neste punktet er eierbegrensningsregler for børser. I proposisjonen varsles det at det skal foretas en evaluering av om eierbegrensningsreglene for børser også i framtida vil være det mest egnede virkemidlet for å ivareta de grunnleggende hensyn bak bestemmelsene, og det vil bli nedsatt en arbeidsgruppe for å se nærmere på disse spørsmålene. I dag er grensa 10 pst., mens DnB NOR som følge av fusjon har fått dispensasjon til å eie inntil 20 pst. En børs er en regulert handelsplass. Som senterpartist mener jeg at det er uheldig at dominerende aktører på børsen også er store eiere av børsen. Når det gjelder rapporteringsdirektivet, som flere har vært innom, heter det i lovproposisjonens punkt 20.5 at forslag om at opplysninger som hovedregel skal gis på norsk, beror på en avveining av flere hensyn. I forslaget har departementet lagt avgjørende vekt på hensynet til norske investorer, og det vises til at hensynet til utenlandske investorer kan videreføres gjennom en videreføring av en bestemmelse som gir adgang til å dispensere fra kravet til norsk språk. Denne holdningen støttes av Senterpartiet. Til slutt til direktivet om overtakelsestilbud. Det foreslås å senke tilbudspliktgrensen fra erverv av aksjer fra 40 pst. av aksjene i selskapet til en tredjedel av aksjene i selskapet. Det foreslås å innføre gjentatt tilbudsplikt ved erverv av mer enn 40 og/eller 50 pst. av aksjene i selskapet, og disse grensene vil gjelde i tillegg til grensen på en tredjedel. Et omstridt tema har vært om det bør innføres lovregler om etterfølgende kompensasjon, dvs. en plikt for tilbyder til å kompensere tidligere aksjonærer dersom det kjøpes flere aksjer til høyere pris enn tilbudsprisen innen seks måneder etter tilbudsfristens utløp. Lovutvalget og høringsinstansene er delt i dette spørsmålet. I lovforslaget foreslås ikke regler om dette, men lovforslaget vil, sett under ett, innebære en vesentlig styrking av minoritetsaksjonærenes rettigheter i forhold til i dag. Likevel vil jeg påpeke at dersom tilbyder av aksjer prøver å omgå tilbudsreglenes krav om likebehandling av aksjonærer ved å forhandle med større og mer kravstore aksjonærer etter at tilbudet er gjennomført, for dermed å unngå å betale den framforhandlede prisen til alle aksjonærer, skal dette rammes av det generelle forbudet mot urimelige forretningsmetoder i lovforslagets § 3-9.
Jeg skal ikke følge opp representanten Syversen ved å gi en vurdering av om denne saken er et uttrykk for SVs nyvunne kjærlighet til børsen. Jeg vil tro at det ikke er så veldig varme følelser, uansett, her. Jeg viser for øvrig til saksordførerens innledende merknader om hva denne saken handler om, og hva vi er bredt enige om. Jeg vil likevel omtale noen forhold som er svært viktige for Venstre, nemlig forhold som er knyttet til informasjon og åpenhet, men også enkelte ting som er knyttet til personvern, som jeg skal komme litt tilbake til. Det er etter mitt syn viktig og riktig med strenge regler som regulerer sparing i ulike finansielle instrumenter, for at borgernes rettigheter skal styrkes. Det er imidlertid viktig for Venstre å understreke at vi ikke ser behovet for strengere regler for finansnæringen i Norge enn for finansnæringen i andre EØS-land. Strengere rammevilkår kan få den konsekvens at både kapital og bedrifter flytter til andre land eller velger å lokalisere seg utenfor Norge. Det vil kunne gi et dårligere tilbud og mindre konkurranse i det norske finansmiljøet. En annen konsekvens av ulike grader av forskjellsbehandling gjennom et strengere norsk regelverk er at det blir en konkurransefordel for utenlandske foretak som har filialer i Norge. Dette gjelder ikke bare i forhold til det å kunne rekruttere kvalifisert arbeidskraft, men også i forhold til f.eks. hva banker kan tilby av tilleggstjenester, som f.eks. investeringsrådgivning og ordreformidling. En liten, men allikevel viktig del av lovendringene Regjeringen foreslår, er å utvide reglene om lydopptak av samtaler mellom kunderådgivere og kunder i kredittinstitusjoner. Dette er et lovendringsforslag som Venstre av mange grunner ikke støtter. Dels er det begrunnet ut fra personvernhensyn og dels ut fra at dette virker unødvendig og lite gjennomtenkt. Jeg viser bl.a. til de innvendinger som har kommet fra Finansnæringens Hovedorganisasjon om at forslaget ikke er tilstrekkelig konsekvensutredet, og at det i det minste burde være et unntak fra plikten til å foreta lydopptak for de foretak som kun yter begrensede investeringstjenester. Når det gjelder det såkalte rapporteringsdirektivet, har det vært en rimelig stor debatt om hvilket språk som skal brukes ved offentliggjøring av opplysninger. Mange høringsinstanser, inkludert Kredittilsynet, støttet mindretallet i Verdimarkedslovutvalget, som foreslo at ulike opplysninger kan gis på norsk, svensk, dansk eller engelsk. Venstre støtter de forslag som er blitt fremmet i innstillingen om å gi opplysninger på norsk ved en rekke tilfeller – dette for å sikre at flest mulig har tilgang på relevant informasjon. Til slutt til det siste direktivet, direktivet om overtakelsestilbud, hvor det har oppstått en rimelig stor debatt om forslaget om å senke tilbudspliktgrensen fra 40 pst. til en tredjedel av aksjene i selskapet – eller 33 pst. – og forslaget om å innføre gjentatt tilbudsplikt. Jeg viser til innlegget fra representanten Syversen, som fremmet forslag på vegne av Venstre og Kristelig Folkeparti. Vårt sterke engasjement og argument for dette er knyttet til det Venstre har lang tradisjon for, nemlig å styrke minoritetsaksjonærenes interesser. At også dette er gjennomførbart, vises bl.a. ved at dette er regler som finnes i Sverige og i Storbritannia. Forslaget har også støtte fra Oslo Børs.
Det er enkelte talere som har prøvd å få denne debatten til å dreie seg om følelser og kjærlighetsliv. Det har jeg ikke tenkt å følge opp. Dette dreier seg om at vi nå gjennomfører tre EØS-relevante EU-direktiver i norsk rett, og at forslagene bl.a. vil bidra til økt investorbeskyttelse, et mer effektivt verdipapirmarked og en styrking av minoritetsaksjonærenes rettigheter. Jeg konstaterer at det er rimelig bred enighet i Stortinget om det som ligger bak, og jeg synes både saksordføreren og de øvrige talere i debatten har gått nøye gjennom alle de til dels kompliserte momentene som disse endringene innebærer. Jeg har bare behov for å kommentere to ting som har vært sentrale i diskusjonen. Det ene dreier seg om gjennomføringen av MiFID og det som flere talere har vært inne på og har understreket, nemlig at Regjeringen foreslår strengere bestemmelser om ansattes egenhandel enn det man i utgangspunktet er forpliktet til. Saken er at MiFID i hovedsak er et fullharmoniseringsdirektiv, dvs. at det ikke er adgang til å fastsette strengere nasjonale krav enn det som følger av direktivet. Det er utgangspunktet. Det er fulgt opp i proposisjonen. Men på noen punkter er det adgang til å gi strengere nasjonale regler. Det er bare de reglene som dreier seg om ansattes egenhandel, som er strengere enn det som følger av direktivet. Det varsles også i proposisjonen at vi vurderer strengere regler i en framtidig forskrift om opplysningskrav ved salg av sammensatte produkter. Hovedbegrunnelsen for at Regjeringen foreslår dette, er ikke å lage konkurransehindringer i forhold til norske virksomheter opp mot andre EØS-virksomheter, men at vi skal sørge for at vi har et system som gjør at det er tillit til det norske verdipapirmarkedet som sådan. Det er riktig at de foreslåtte reglene som vi fremmer her, ikke vil kunne gjøres gjeldende overfor filialer av EØS-foretak som driver virksomhet i Norge fordi MiFID er til hinder for det. Det innebærer at det vil være ulike regler som gjelder for norske verdipapirforetak og EØS-foretak som driver virksomhet her i Norge. Men slike EØS-foretak må imidlertid etter MiFID fastsette egne regler og retningslinjer for ansattes egenhandel. Det er således ikke gitt at slike EØS-filialer vil gis et konkurransemessig fortrinn i forhold til norske foretak. For øvrig har vi lagt vekt på at strengere egenhandelsregler i norske foretak øker tilliten til disse foretakene og således vil utgjøre et konkurransefortrinn. Det er bare en avveining av ulike hensyn i dette spørsmålet. Vi mener at ved å sette en høy standard for norske foretak vil tilliten til disse også være på et høyt nivå. Så til det som dreier seg om tilbudsplikt. Her har Kristelig Folkeparti og Venstre foreslått at vi ikke bare skal gå fra 40 pst. til en tredjedel, men fra 40 til 30 pst. Vi har ikke gått inn på dette i denne omgang. Det er en betydelig endring som Regjeringen foreslår ved å gå fra 40 pst. til en tredjedel. At Kristelig Folkeparti og Venstre ønsker å gå ytterligere videre langs den veien, får vi bare finne oss i. Vi mener at vi har funnet en balansegang i denne saken som sørger for at vi har en god beskyttelse av minoritetsaksjonærer.
De talere som heretter får ordet, har en taletid begrenset til 3 minutter.
Jeg vil kommentere et lite, men viktig område i den omfattende loven – kanskje det som er mest relevant for folk flest, nemlig investeringsrådgivning. Flere og flere er i den situasjonen at de har nok formue, dvs. at de er rike nok, til å investere. De fleste kjenner selvfølgelig til muligheten til å opprette en høyrentekonto, men avkastningen er ikke all verden, og finansmarkedet for øvrig kan tilby en rekke produkter, med mulighet til mye større avkastning. Men med dette følger også økt risiko. Det er komplisert å sette seg inn i verdipapairmarkedet. Derfor har det oppstått et eget marked for investeringsrådgivere. Det er ikke få historier man har kunnet lese om i årevis, igjen og igjen, om mennesker som har tapt til dels store summer på grunn av dårlig finansiell rådgivning. Mange banker og investeringsselskaper er syndebukker. De har opptrådt klanderverdig i forhold til å råde kunder om investeringer, men de er tross alt under oppsyn av Kredittilsynet som har intensivert sin kontroll, særlig i etterkant av lovendringer som vi har gjort her i salen. De har også tatt affære, nå sist i forhold til Acta, hvor Kredittilsynet kunne avsløre at de hadde nøkkelpersoner som manglet kompetanse. Finansnæringens Hovedorganisasjon har også en egen bransjenorm. De har økt fokuseringen på disse problemene og fulgt dette tett. Men investeringsrådgivere har levd sitt eget liv og har som sådan ikke vært konsesjonspliktige. Derfor har det vært fritt fram for denne gruppen. Derfor er det bra for norske hobbyinvestorer at vi nå implementerer EUs MiFID-direktiv hvor bl.a. investeringsrådgivning blir en konsesjonspliktig tjeneste. Det vil styrke forbrukernes rettigheter på et område hvor det er store penger involvert.
Eg tenkte eg skulle knyte nokre merknader til det som finansministeren snakka om når det gjeld reglane for eigenhandel, som er vesentleg strengare enn det direktivet legg opp til i utgangspunktet. Då synest eg det er viktig at ein strekar under og har klårt føre seg at direktivet òg har betydelege reguleringar på dette området, slik at det ikkje er fritt fram for tilsette i utgangspunktet, sjølv om ein hadde følgt direktivet fullt ut, til å spare i aksjar og aksjefond. Men her i Noreg har ein valt å gå lenger enn desse strenge reglane som direktivet legg opp til i utgangspunktet. Det trur eg vil skape problem – det meiner bransjen i alle fall – i forhold til rekruttering, dersom det no viser seg at dei filialane av EØS-føretaka som etablerer seg i Noreg har vesentleg betre og ikkje fullt så strenge reglar, sett frå dei tilsette sin ståstad. Det er argumentert frå finansministeren om at dette vil vere eit konkurransefortrinn på grunn av at det vil vise at norske føretak har ein høgare standard enn konkurrerande føretak som er registrerte i EØS-land, men har filialar i Noreg. Eg trur ikkje den høgare standarden vil vere noko konkurransefortrinn, og eg trur ikkje kundar vil velje verdipapirføretak ut frå om tilsette har lov til å drive eigenhandel eller ikkje. Den høge standarden trur eg at bransjen ville ha innført for lenge sidan om dette verkeleg hadde vore eit konkurransefortrinn. Slik reglane er lagde opp i denne loven, vil det vere vanskeleg for tilsette og agentar knytte til verdipapirføretak å drive å spare i likvide aksjar, medan det vil vere noko lettare i illikvide aksjar. Det er ein forskjell som er litt underleg, på grunn av at det kanskje er illikvide selskap – selskap som det er veldig lita omsetning i – det burde ha vore størst poeng i å unngå eigenhandel i, medan det i store norske selskap, som Hydro, Statoil, Telenor osv. burde ha vore mindre problematisk for tilsette å kunne spare. Her er det altså omvendt, og det trur eg er ei svakheit med denne loven. Eg håpar finansministeren vil revurdere det når ein får litt erfaring med loven.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 2.[[Votering, se side 465]]
Det er en enstemmig komite som fremmer de lovendringer som fremkommer i proposisjonen fra Regjeringen. Forslagene vi i dag skal ta stilling til, er først forslag til lovregler som legger til rette for at et kredittforetak organisert som forening kan omorganiseres slik at et kredittforetak som viderefører virksomheten, blir datter av selve foreningen. Forslaget åpner for at Landkredittkonsernet kan omorganiseres, slik at Landkreditt Bank og et kredittforetak begge blir datterselskaper av foreningen Landkreditt. Videre foreslås det at administrerende direktør, daglig leder, ikke lenger skal være medlem av styret i et finansieringsforetak. Forslaget vil bidra til klarere kompetanse- og ansvarsforhold mellom foretakets styre og administrasjon. Videre foreslås det også at personer som etter vedtak av folkeregisteret har fått hemmelig adresse, ikke behøver å oppgi sin adresse ved oppretting og videreføring av kundeforhold i banker samt et unntak fra bankers plikt til å registrere kunders faste adresse i slike tilfeller. Kravet etter gjeldende regelverk om at adresse må oppgis bl.a. ved opprettelse av bankkonto, skaper praktiske problemer for personer med hemmelig adresse. Målsettingen med denne delen av lovforslaget er å begrense de praktiske problemene personer med hemmelig adresse møter i hverdagen. Som sagt er dette en enstemmig innstilling fra finanskomiteen. Jeg vil allikevel påpeke at mindretallet, bestående av Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre, har noen merknader knyttet til proposisjonens første forslag, vedrørende Landkreditt. Jeg har bare lyst å referere de merknadene, slik at det er gjort, og håper selvfølgelig at finansministeren registrerer merknadene, selv om det ikke er et flertall som står bak dem. «Komiteens medlemmer fra Fremskrittspartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre forutsetter at Kredittilsynet/Finansdepartementet ved godkjenning av den nye konsernmodellen, ikke kan stille krav til foreningens vedtekter som endrer realitetene i foreningens formål eller medlemskriterier. I tilfelle hvor eierforeningen etableres gjennom omdanning av en kredittforening, skal grunnlaget for medlemskap i kredittforeningen kunne videreføres gjennom kriteriene for medlemskap i eierforeningen.Disse medlemmer viser til at Landkreditt har vært opptatt av at det i endringsprosessen, som skal skje på forretningsmessige vilkår, ikke skal kunne utløse andre skatte- eller avgiftsmessige forpliktelser enn de som allerede ligger i konsernet. Disse medlemmer forutsetter at departementet legger til grunn at en slik overgang må håndteres på en smidig måte og baseres på at det ikke skjer på en måte som innebærer forskjellsbehandling.Disse medlemmer viser til at finansieringsvirksomhetsloven inneholder bestemmelser av foretaksrettslig karakter om foreninger. Disse medlemmer forutsetter at fra det tidspunkt samvirkeloven foreligger og er trådt i kraft, vil foretaksrettslige bestemmelser i samvirkeloven ha forrang i forhold til finansieringsvirksomhetsloven, jf. finansieringsvirksomhetsloven § 2a-10.» Som sagt håper jeg at finansministeren registrerer de merknadene også. Det er en enstemmig komite som fremmer lovforslagene.
Saksordføreren, Ulf Leirstein, har på en ryddig måte redegjort for innstillingen fra finanskomiteen, som vi nå skal behandle, om lov om endringer i finansieringsvirksomhetsloven og enkelte andre lover. I proposisjonen åpnes det for endringer som gjør at en kredittforening kan bli morselskap i et finanskonsern. Det er en fornuftig løsning og åpner for at Landkredittkonsernet kan omorganiseres, slik at Landkreditt Bank og et kredittforetak begge blir datterselskaper av foreningen Landkreditt. Forslaget er en oppfølging av Banklovkommisjonens utredning om kredittforening som konsernspiss. Innstillingen gir tilslutning til Regjeringens forslag til endringer, men det er innenfor punkt 2 forskjell i mindretallets og flertallets merknad om i hvor stor grad det skal legges føringer fra komiteen i merknads form. Det gjelder under kapittel 2, som omhandler kredittforening som konsernspiss. Her legger mindretallet til dels sterke føringer for Kredittilsynets og departementets behandling av fremtidige vedtektsspørsmål, skatte- og avgiftsmessige forpliktelser og hvilke lovverk som skal ha forrang. Det legges i innstillingen opp til endringer med hensyn til å få et sterkere skille mellom styre og administrasjon, der plikten til å være medlem av styret oppheves på samme måte som det Stortinget har fattet vedtak om for sparebanker og forretningsbanker. Dette er en endring og en harmonisering mellom ulike lover som er fornuftig. Det er nødvendig med et sterkere skille mellom styre og administrasjon, og det er også et viktig prinsipp at administrerende direktør eller daglig leder skal ansettes av styret. Sist, men ikke minst synes jeg det er veldig bra at personer som av ulike grunner har fått vedtak i Folkeregisteret om hemmelig adresse, ikke skal behøve å oppgi sin adresse ved oppretting og videreføring av kundeforhold i banker. Dette er en god ordning for å begrense de utfordringer som mennesker med hemmelig adresse stilles overfor. Disse menneskene møter problemer som vi sjelden tenker på i hverdagen.
Når man leser innstillingen i denne saken, kan man lett bli litt forvirret. Derfor tenkte jeg at jeg skulle si litt om det som er hovedpoenget. Vår regjering er veldig glad i samvirket. Vår regjering har tatt det løftet for samvirket som den forrige regjeringen ikke tok. Vi har fremmet samvirkeloven, vi har fått på plass en ny lov om samvirkeorganiseringen, fordi vi mener det er en viktig måte å organisere samfunnet på, som styrker demokratiet, og som styrker fellesskapet som eier når det gjelder måter å drive på. Det er vi som nå legger fram denne loven, for å gjøre det mulig for Landkreditt å drive bank på den måten som de har behov for. Dette gjorde aldri den forrige regjeringen, men vi gjør det nå. Det er bra, og nå er vi på plass med disse tingene. Vi har ikke sluttet oss til merknadene fra opposisjonen, bl.a. på grunn av at vi ikke vil slutte oss til den type detaljregulering. Men det er klart at ånden i forslaget, og det at vi fremmer forslaget, viser at vi er innstilt på å finne en god løsning i denne saken. Så bare en sidemerknad til dette som går på hemmelig adresse ved etablering av et kundeforhold. Dette er en viktig opprydding i et forhold som mange kvinner som lever på kode 6, har slitt med, som vi nå får på plass. Det er også et viktig skritt i vårt arbeid for å sørge for at folk som utsettes for vold i familie og nære relasjoner, får bedre beskyttelse enn det de hittil har fått.
Jeg føler behov for å gå litt inn på spørsmål om kredittforening som konsernspiss. Lovendringer som foreslås vedtatt i denne innstillinga, er et resultat av at Landkreditt er en kredittforening som ønsket å kunne eie og drive en bank og kanskje også engasjere seg innen forsikring. Historisk har bank, forsikring og realkreditt vært holdt atskilt, og så seint som i 1988, da vi fikk gjeldende lov om finansieringsvirksomhet, var dette hovedregelen. Om vi ser på finansbransjen, fra de første banketableringene i Norge og fram til i dag, er utviklinga preget av lov- og regelverksskiller for sparebanker kontra forretningsbanker. Forsikringsvirksomheten var i stor grad samvirkebasert, med gjensidige selskaper. Innen realkredittområdet med obligasjonsutstedende foretak hadde vi i en periode et antall kredittforeninger. Sammenlignet med andre land i Europa er det fraværet av kooperative banker, eller andelsbanker, som er den mest slående forskjellen. Prinsippet man fulgte for banker, ser ut til å være at eierskap skulle skje gjennom aksjeselskapsmodellen, eller så institusjonene skulle være sjøleiende. Jeg kan likevel ikke se at andelslagsmodellen ble avvist før man i den første utgaven av finansieringsvirksomhetsloven i 1976 ikke tok med andelslag som tillatt selskapsform. Dette førte til at det eneste andelseide finansforetaket som vi da hadde, ble pålagt av Bankinspeksjonen i 1979 å omdanne seg til aksjeselskap eller finansstiftelse. Denne blandinga av finansvirksomhet til finanskonserner, som har karakterisert utviklinga innen finansbransjen siden 1989–1990 og fram til i dag, hadde et konkret utgangspunkt i UNI/Storebrand, hvor Stortinget ved i 1990 å tilføye kapittel III i finansieringsvirksomhetsloven åpnet for omdanning av samvirkebaserte finansinstitusjoner til aksjeselskap og allmennaksjeselskaper. I 1991 åpnet man videre for finanskonsern, enten som blandet konsern eller etter det man kaller holdingmodellen. I forbindelse med disse lovendringene så man den logiske konsekvens av at det som ble tillatt konsernstruktur og virksomhetsområde for et forsikringsselskap, også måtte gjelde tilsvarende for en bank. Kredittforetakene ble ikke realitetsvurdert i denne sammenhengen. Dokumentene fra den gang viser bare en stadfestelse av en holdning som ikke var undergitt utredning eller diskusjon. Vi har også hatt en lovendring med sikte på at sparebank og gjensidig forsikringsselskap kunne inngå i samme konsern. Saka i dag er en konsekvens av og en illustrasjon på at mye av finanslovgivninga utvikles basert på konkrete problemstillinger som foretak innen finansbransjen støter på. Bankkommisjonen la i 1998 fram et forslag til ny lov om finansforetak, Banklovkommisjonens 4. rapport, NOU 1998:14. Den er ikke blitt behandlet videre, og gjennom etterfølgende NOU-er er det gjort mange nye vurderinger, og en rekke lovendringer har skjedd. Banklovkommisjonens 4. rapport viste til at man på det tidspunktet bare hadde én kredittforening, Landkreditt, og man foreslo at det ikke lenger skulle være tillatt å starte nye foreninger. Banklovkommisjonen gikk i sin 8. rapport, NOU 2002:14, tilbake på dette forslaget og har endelig i sin 15. rapport, NOU 2006:17, levert grunnlaget for dagens lovendring. Vi må kunne konstatere at det ikke er gjort noen analyse av hvorfor vi i Norge gjennom politiske tiltak, lover og regler ikke har lagt til rette for samvirkebasert bankvirksomhet i Norge. Vi må også kunne konstatere at det faglige grunnlaget for å pålegge Landkreditt sterkt begrensende konsesjonsvilkår ved etableringen i 2002 og behandlingen i 2004, ikke var til stede. For den historisk interesserte er det mulig å se spor av tankegods fra Sagbakken-utvalget avgitt i 1971 og Meinich-utvalget avgitt i 1974, som gikk forut for den første finansieringsvirksomhetsloven av 1976. Tidligere brukte argumenter er i stor grad avvist av Banklovkommisjonens vurdering av Landkreditt i 15. rapport. I mellomtiden har også en gruppe sparebanker funnet det fornuftig å etablere en ny kredittforening for nettopp sparebanker. Gjennom arbeidet med ny samvirkelov, NOU 2002:6, er det foretatt mer prinsipielle vurderinger av anvendeligheten av samvirke som selskaps- og foretaksform. I utredningen la man til grunn at det er brukernytten som er det sentrale, og spørsmål om tydeliggjøring av eierskap gjennom andelslagsformen i forhold til foreningsformen har man lagt mindre vekt på. Dette kommer til uttrykk ved at man gjør dette til en foretakslov. Samvirkelovutvalget uttrykker også at samvirkeformen ikke bør avvises som aktuell innen noen samfunnsområder. Jeg viser til at Landkreditt i prosessen som har ledet til denne lovendringen, har ment at den skjønnsutøvelse som ligger bak de begrensende vilkårene, like gjerne kunne endt med den konklusjon at det ikke var nødvendig å stille slike vilkår innen rammen av gjeldende lovverk. Den mangel på prinsipiell klarhet i lovverket som denne saken illustrerer, vil jeg be Finansdepartementet ta med i mandatet til Banklovkommisjonen i arbeidet med å ferdigstille en ny finansforetakslov. Jeg viser i denne sammenhengen også til de innspill som foreligger i høringsuttalelsen til denne saken og som ikke er kommet med i forslag til lovendring, og nevner særlig at bestemmelsen om samvirkebasert konsernspiss ikke er generell, og at man derved ikke har tatt opp andelslagsformen generelt. Jeg legger til grunn at samvirkeloven gir føringer for at man også innen finanssektoren skal ha full frihet til å kunne velge samvirkebaserte løsningsmodeller uten diskriminering av foretaksformen eller tilhørende vilkår. Til slutt: Det er gledelig at man i innstillingen, både opposisjonen og posisjonen, er positive til det som her skjer. Og som SVs finanspolitiske talsmann sa, det skulle bare mangle at ikke Regjeringa, som har samvirke som en naturlig selskapsform på linje med aksjeselskapsformen, foretar en likebehandling av de ulike måtene å organisere sin virksomhet på.
Presidenten vil minne om at den reglementsmessige tiden for formiddagens møte er over. Presidenten antar at debatten i denne saken og neste sak blir rimelig begrenset, og vil derfor foreslå at møtet fortsetter utover den reglementsmessige tiden inntil dagens kart er ferdigbehandlet. – Det anses vedtatt.
Jeg har behov for å knytte noen få merknader til innlegget fra SVs Heikki Holmås. Jeg forstår av debatten i dag at SVs entusiasme for børsen kan ha ført til behovet for å knytte de tidligere regjeringspartiene ikke så sterkt til samvirket. Jeg har bare lyst til å minne om – og få med i referatet – at samvirkeforetaket Landkreditt søkte om og fikk tillatelse til å etablere Landkreditt Bank under den forrige regjering. Det var det noen av oss som sloss veldig for, og vi som gjorde det, er veldig for samvirket. Jeg har også lyst til å si, for referatets og historiens skyld, at når det gjelder egen lov om samvirke, ble det brakt inn i den aktuelle politiske dagsorden som en del av Bondevik I-regjeringens politiske fundament på Voksenåsen. Da startet arbeidet med en egen samvirkelov. Jeg kan være så indiskré å fortelle at det var iherdig kamp fra daværende senterpartileder Enoksens og undertegnedes side som gjorde at det kom inn som en egen formulering. Det ble nedsatt et eget utvalg som utredet dette. Der startet arbeidet med det som nå om kort tid synes å kulminere i en egen samvirkelov. Samvirket har en bred støtte, og det langt utover regjeringspartiene i denne sal.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 3.[[Votering, se side 507]]
Vi går på overtid, og jeg skal prøve å være kort. Den saken vi behandler, om lov om endringer i forsikringsloven, fellespensjonskasser, har sin bakgrunn i et anmodningsvedtak fra Stortinget den 26. mai 2005, der Regjeringen ble bedt om å fremme lovforslag om felles pensjonskasse for flere private virksomheter, uten fellesordning for premieuttrekning. Det Stortinget har fått seg forelagt, er forslag til lovregler som åpner for at flere uavhengige foretak skal kunne gå sammen og etablere en felles pensjonskasse for foretakenes pensjonsordning. Jeg vil bare si at det er en enstemmig innstilling fra finanskomiteen på alle punkter, bortsett fra når det gjelder forslaget til forsikringsloven § 7-2 tredje ledd bokstav f, der komiteen har delt seg i et flertall, bestående av alle partier bortsett fra Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre, og et mindretall. Etter flertallets syn er de endringer som nå er foreslått av Regjeringen, fornuftige av hensyn til styrket konkurranse i markedet for pensjonsforsikring. Videre viser flertallet til at et slikt samarbeid som det her legges opp til, kan gi stordriftsfordeler og kostnadsbesparelser. Jeg finner ikke noen grunn til en lengre debatt, men anbefaler komiteens innstilling i saken.
Det er alltid inspirerende å høre representanter fra Arbeiderpartiet bruke ord som «styrket konkurranse i markedet». Da faller det ro også over oss Høyre-folk. Det er riktig som saksordføreren sier, at det er stor enighet om denne saken. Det eneste er et forslag som Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre står sammen om. Det begrunner seg i flyttereglene i lovforslaget, som ikke gir – men som under visse omstendigheter kan gi – begrensninger i foretakenes muligheter til å flytte pensjonsordningene. Jeg skal da ikke strekke tiden lenger enn til å ta opp det forslaget.
Representanten Svein Flåtten har tatt opp det forslaget han refererte til.
Jeg vil bare si at nå er det fagbevegelsens tur, for det vi gjør nå, er første skritt på veien til å skape bedre og bredere pensjonsordninger for flere folk her i landet. Denne tilretteleggelsen, som bl.a. har sin bakgrunn i Soria Moria-erklæringen og også i et tidligere vedtak, er fryktelig viktig, og den gjør at fagbevegelsen får bedre muligheter til å fremme krav som kan sørge for at vi oppnår både kjønnsnøytralitet og aldersnøytralitet på alle mulige måter i pensjonsforhold. Dette er noe kommuneansatte har klart å få til gjennom KLP. Hvis vi klarer å få dette til bredere, har vi nå fra vår regjerings side lagt til rette for å styrke fagbevegelsens mulighet til å få gjennomslag for det. Jeg synes jo det er en glede at det er så bred oppslutning om dette i Stortinget. Mer er det ikke å si.
Flere har ikke bedt om ordet til sak nr. 4.[[Votering, se side 508]]
Odelstinget er klar til å gå til votering.
Under debatten er det satt fram tre forslag. Det er forslag nr. 1, fra Christian Tybring-Gjedde på vegne av Fremskrittspartiet, Høyre og Venstreforslag nr. 2, fra Svein Flåtten på vegne av Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstreforslag nr. 3, fra Christian Tybring-Gjedde på vegne av Fremskrittspartiet
Her foreligger et alternativt forslag, forslag nr. 1 fra Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre. Forslaget lyder: «I lov 24. mars 2000 nr. 16 om foretakspensjon[[foretakspensjonsloven]] gjøres følgende endring:§ 5-10 nytt siste ledd skal lyde:Det kan i pensjonsavtalen fastsettes at regulering av alderspensjoner til medlemmer som er uførepensjonert skal skje på samme tid og med samme prosentsats som eventuell regulering av uførepensjonen. Reguleringen skjer ved engangsinnbetaling av årlig reguleringspremie. Denne premien skal særskilt fremgå av avregningen fra forsikringsgiveren.»
Her foreligger et alternativt forslag, forslag nr. 2, fra Høyre, Kristelig Folkeparti og Venstre. Forslaget lyder: «I lov 24. mars 2000 nr. 16 om foretakspensjon[[foretakspensjonsloven]] gjøres følgende endring:§ 6-1 tredje ledd skal lyde:Utbetales det rehabiliterings- eller attføringspenger mer enn 12 måneder etter at ervervsevnen ble redusert, kan den delen av uførepensjonen som overstiger nivået på attførings- og rehabiliteringspenger fra folketrygden utbetales.»
Fremskrittspartiet har varslet at de vil stemme imot.
Det vil så bli votert over de gjenstående paragrafer under I og II.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Under debatten har det blitt satt fram tre forslag. Det er forslag nr. 1, fra Gjermund Hagesæter på vegne av Fremskrittspartiet, Høyre og Venstreforslag nr. 2, fra Gjermund Hagesæter på vegne av Fremskrittspartiet og Høyreforslag nr. 3, fra Hans Olav Syversen på vegne av Kristelig Folkeparti og Venstre
Presidenten vil først la votere alternativt mellom komiteens innstilling til A kapittel 6, § 6-1 første ledd, og forslag nr 3, fra Kristelig Folkeparti og Venstre. Forslaget lyder: «Verdipapirhandelloven § 6-1 første ledd skal lyde:[[1]] Den som gjennom erverv blir eier av aksjer som representerer mer enn 30 pst. av stemmene i et norsk selskap hvis aksjer er notert på norsk regulert marked[[notert selskap]] [[4]] Tilbyder som kjøper eller avtaler kjøp til høyere pris enn tilbudsprisen innen seks måneder etter utløpet av tilbudsperioden, skal betale differansen mellom høyeste betalte eller avtalte pris og tilbudsprisen til aksjeeiere som har akseptert tilbudet. Dette gjelder likevel ikke dersom andre enn tilbyder fremsetter et pliktig eller frivillig tilbud på selskapet etter reglene i dette kapittel.»
Det voteres så alternativt mellom komiteens innstilling til A kapittel 2, § 2-1 første ledd, punktene 6 og 7, og forslag nr. 2, fra Fremskrittspartiet og Høyre. Forslaget lyder: «Verdipapirhandelloven § 2-1 første ledd nr. 6 til 8 skal lyde:6. tegning av garantistillelse for finansielle instrumenter og/eller plassering av finansielle instrumenter med bindende tilsagn.7. plassering av finansielle instrumenter uten et bindende tilsagn.8. drift av multilateral handelsfasilitet som definert i § 2-3 fjerde ledd.»
Det voteres så alternativt mellom komiteens innstilling til A kapittel 5, §§ 5-8 første ledd, 5-9 tredje, femte, sjette og sjuende ledd og 5-13 og forslag nr. 1, fra Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre. Forslaget lyder: «Verdipapirhandelloven § 5-8 første ledd skal lyde:[[1]] Aksjeutsteder skal straks offentliggjøre endring i rettighetene til utsteders aksjer, herunder endringer i tilknyttede finansielle instrumenter utstedt av selskapet, samt opplysninger om tildeling og utbetaling av utbytte og om utstedelse av nye aksjer, herunder eventuelle ordninger for tildeling, tegning, annullering og konvertering.§ 5-9 tredje ledd skal lyde:[[3]] Hvis et stemmefullmaktsskjema ikke er vedlagt innkallingen til generalforsamling, skal innkallingen opplyse om at slikt skjema kan fås tilsendt ved henvendelse til aksjeutstederen.§ 5-9 femte og sjette ledd skal lyde:[[5]] Aksjeutsteder kan bruke elektronisk kommunikasjon når meldinger, varsler, informasjon, dokumenter, underretninger og lignende skal gis til en aksjeeier, dersom aksjeeier uttrykkelig har godtatt dette. Når en aksjeutsteder skal gi meldinger mv. til aksjeeier, kan han eller hun gjøre dette ved bruk av elektronisk kommunikasjon til den e-postadressen eller på den måten aksjeeier har angitt for dette formålet.[[6]] Departementet kan i forskrift fastsette nærmere regler om informasjon til aksjeeier.§ 5-13 skal lyde:[[1]] Utstedere med Norge som hjemstat og som har omsettelige verdipapirer opptatt til notering bare på norsk regulert marked, skal gi opplysninger på norsk, svensk, dansk eller engelsk.[[2]] Utsteder med Norge som hjemstat og som har omsettelige verdipapirer opptatt til notering på regulert marked både i Norge og i en vertsstat, skal gi opplysninger på norsk, svensk eller dansk, og etter utsteders valg, enten på et språk som bestemt av vertsstatens kompetente myndighet, eller på engelsk.[[3]] Utsteder med Norge som vertsstat og som ikke har omsettelige verdipapirer opptatt til notering på regulert marked i hjemstaten, skal gi opplysninger på norsk, svensk, dansk eller engelsk.[[4]] Dersom omsettelige verdipapirer opptas til notering på et regulert marked uten utstederens samtykke, påhviler forpliktelsene i første til fjerde ledd den person som uten utstederens samtykke har bedt om slikt opptak.[[5]] Dersom verdipapirer med en pålydende verdi på minst 50 000 euro eller, for obligasjoner i en annen verdi enn euro med en pålydende verdi som minst tilsvarer 50 000 euro på utstedelsesdagen, opptas til notering på et regulert marked i Norge, skal utsteder offentliggjøre opplysningene enten på norsk, svensk, dansk eller engelsk.»
Det voteres så over A kapittel 19 nr. 7, § 2-1 annet til fjerde ledd. Fremskrittspartiet og Høyre har varslet at de vil stemme imot.
Det voteres så over resten av A samt B.
Det voteres over lovenes overskrifter og lovene i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.
Under debatten har Svein Flåtten satt fram et forslag på vegne av Høyre, Fremskrittspartiet og Venstre.
Her foreligger et alternativt forslag fra Fremskrittspartiet, Høyre og Venstre. Forslaget lyder: «I forsikringsloven gjøres følgende endring:§ 7-2 tredje ledd bokstav f skal lyde:oppsigelsesfristen for foretak som vil tre ut av avtalen og regler om adgangen til å utelukke et foretak fra fellespensjonskassen, samt om oppgjøret i samsvar med § 7-13 fjerde ledd når et foretak går ut av fellespensjonskassen. Oppsigelse skal uansett følge bestemmelsene i kapittel 11.»
Det voteres over lovens overskrift og loven i sin helhet.
Lovvedtaket vil bli sendt Lagtinget.