Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje. Pričenjam 16. sejo Državnega zbora, ki je bila sklicana na podlagi prvega odstavka 57. člena Poslovnika Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanci: Roberto Battelli, Tadej Slapnik, Vili Rezman in dr. Peter Verlič do 16. ure. Na sejo sem vabil predsednika Vlade, ter ministrice in ministre k 1. točki dnevnega reda, predstavnika Državnega sveta k 9. in 14. točki dnevnega reda, ministrico za notranje zadeve Katarino Kresal k 19. točki dnevnega reda ter predstavnike Vlade k vsem točkam dnevnega reda. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na določitev dnevnega reda 16. seje Državnega zbora. Predlog dnevnega reda ste prejeli s sklicem seje 9. aprila 2010. O predlogu dnevnega reda bomo odločali v skladu z drugim odstavkom 64. člena Poslovnika Državnega zbora. Prehajamo na odločanje o predlogu za umik točke z dnevnega reda. Vlada Državnemu zboru predlaga, da se s 16. seje Državnega zbora umakne Predlog zakona o zdravstveni dejavnosti v prvi obravnavi, EPA 945 /5. Predlog umika ste prejeli z dopisom z dne 15. aprila 2010. Želi besedo predstavnik Vlade kot predlagateljice umika? [[Ne želi.]] Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? V imenu poslanske skupine ima besedo gospod France Cukjati. Prosim.
Zakon o zdravstveni dejavnosti se pripravlja že zelo dolgo, vsaj eno leto zelo intenzivno, in je pripravljen tako, kot je pripravljen. Mi ne vidimo nobenega smisla, da prestavljamo ta zakon na naslednjo sejo. Umakniti se ga ne da, kot je želela Vlada. Zakon, kot je, mora skozi proceduro nespremenjen, ne da se ga zamenjati, lahko se ga le amandmira. Vsi, ki so se sedaj resno ukvarjali s tem zakonom, so ugotovili, da se ga ne da amandmirati. V njem so poglavja, ki ne sodijo v ta zakon in pomenijo hipertrofijo in prenos določb, ki sodijo v delovnopravno zakonodajo in v kolektivne pogodbe oziroma v dogovore s sindikati. Manjkajo pa cela poglavja, kako definirati mrežo javne zdravstvene službe, kakšna orodja naj zakon dodeli ministrstvu za določitev te mreže. Tega vsega ni. Seveda pa tisto, kar je, se je pa izkazalo za zelo sporno. Zakona kot takega se ne da kvalitetno amandmirati. Če želite, da bo minister imel bolj proste roke za oblikovanje zakona, potem pojdimo s proceduro, ki se je ne da vrniti in se je ne da vrniti na izhodišče, naprej. Opravimo splošno razpravo in zakon, kot je, zavrnimo. Potem bo lahko Vlada oziroma ministrstvo bo lahko pripravilo nov zakon, v katerega bo vključilo vse, kar se mu zdi smotrno in bo lahko prosto oblikovalo nek celosten pristop k zdravstveni dejavnosti. Mi nasprotujemo, da se to prestavlja. Že predolgo se vleče vsa zadeva. Umaknimo neustrezen tekst in pustimo ministru in Vladi proste roke, da oblikuje bolj kvaliteten tekst.
Hvala lepa. Želijo besedo še drugi predstavniki poslanskih skupin? Ugotavljam, da ne želijo. Zato zaključujem razpravo o predlogu umika in prehajamo na odločanje. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Odločamo o predlogu za umik navedene točke z dnevnega reda. Glasujemo. Navzočih je 78 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, proti 26. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 26.]] Ugotavljam, da je predlog za umik sprejet. Predlogov za širitev dnevnega reda nisem prejel, zato prehajam na glasovanje o določitvi dnevnega reda v celoti. Državnemu zboru predlagam, da za današnjo sejo določi dnevni red, kot ste ga prejeli s sklicem in s sprejeto spremembo. Glasujemo. Navzočih je 80 poslank in poslancev, za je glasovalo 55, proti 3. [[Za je glasovalo 55.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je dnevni red 16. seje Državnega zbora določen. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI ARBITRAŽNEGA SPORAZUMA MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN VLADO REPUBLIKE HRVAŠKE. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Besedo dajem predsedniku Vlade Borutu Pahorju za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Prosim, predsednik Vlade imate besedo. [[...]] [[Oglašanje iz dvorane.]] [[...]] Se opravičujem. Proceduralno. Ali ste se že prej javili? [[...]] [[Oglašanje iz dvorane.]] [[...]]Ne, potem vam ne morem dati zdaj besede, po nastopu predstavnika Vlade. Gospod Pahor, prosim, kar nadaljujte. Potem boste lahko proceduralno vprašali, vendar se niste javili dovolj zgodaj. Se opravičujem.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovane poslanke in poslanci. Ko sem nastopil mandat predsednika Vlade sem v svojem imenu in v imenu svojih kolegic in kolegov dejal, da sta pred nami dve nalogi. V domači politiki rešitev gospodarske krize, v zunanji politiki rešitev odnosov z Republiko Hrvaško. Ne da bi podcenjeval druge naloge ali obveznosti, toda ker mora Vlada imeti nek prednostni pogled na svoje naloge, sem ta dva določil za bistvena. Takrat sem dejal, da si pri domači politiki želim, da bi lahko čim prej rekel ali ponovil Churchillove besede, da sicer še ni konec krize, da niti ni še začetek konca krize, ampak da je konec začetka. In danes lahko utemeljeno rečem tukaj pred tem visokim zborom, da je glede prve domače naloge, to je reševanja gospodarske krize, mogoče reči, da smo na koncu začetka in da Slovenija počasi a zanesljivo okreva. In to prav tako hitro, kot je hitro padla ob začetku krize. Drugič. Danes se bomo ukvarjali z zunanjepolitično domačo nalogo, in to je rešitev odnosov s Hrvaško. Ko sem prevzel naloge, sem povedal, da se strinjam z odločitvijo prejšnje administracije oziroma prejšnje vlade, da zaradi prejudicov, ki niso bili rešeni v dokumentih hrvaške vlade v pogajanjih z Evropsko komisijo, v jeseni leta 2008, mislim, da je šlo za oktober, Vlada ne da soglasja za odpiranje in zapiranje poglavij. S tem sem prevzel nase, takrat večina vas ni vedela, upravičeno, spor se še ni zaostril, izredno težko nalogo, da potem, ko je Vlada dala neke vrste veto na pogajanja Hrvaške z Evropsko unijo, ne sicer tako oster in tako jasen, kot sem ga potem kot predlog dal sam, da iz tega izredno zapletenega položaja rešimo Slovenijo tako, da rešimo dva problema na en mah. In to je, da določimo pošten način določitve poštene meje med obema državama in da omogočimo sosednji državi, naši vzhodni sosedi, da nadaljuje pot v Evropsko unijo, ker je tudi to naš strateški, gospodarski, politični in drug interes. In kaj lahko rečem glede druge naloge? Da nam je uspelo. Vem, da boste imeli nekateri vrsto kritik in pomislekov, ampak da jih bomo slišali, bomo počakali na vas. Jaz pa imam to prijetno dolžnost danes, da ta visoki dom, gospod predsednik, in slovensko javnost opozorim, da smo prvič v 18-ih letih pred trenutkom, ki utegne Državni zbor, potem ko je to storil že hrvaški sabor, ratificirati sporazum, ki določa način reševanja meje in s tem odpraviti enega izmed najbolj nevralgičnih zunanjepolitičnih in domačih vprašanj, ki so tako rekoč od osamosvojitve naprej obremenjevala obe domači politiki države v bilateralnih odnosih in seveda vpliv, vlogo, imidž, prestiž, ugled obeh držav, tudi naše, v mednarodni skupnosti. Zame ni bilo sprejemljivo, da rešimo vprašanje prejudicev samo tako, da določimo neko besedilo ali nek sporazum med državami, da bi reševali samo vprašanje prejudicev. To je bilo mogoče. To je predlagalo francosko predsedstvo na začetku. Jaz sem imel to izbiro, jaz bi se lahko takrat napačno odločil, da bi sprejel predlog francoskega predsedstva in ustvaril vtis, da smo sprejeli nek pravni akt, ki ne bi bil nič zelo zavezujoč, ki bi obvezoval Hrvaško, da daje izjavo, enostransko ali pa večstransko, da dokumenti, ki so predloženi Evropski komisiji, ne prejudicirajo določitve meje. Ampak moja ambicija je bila večja, in kot sem rekel na začetku, to bo mandat velikopoteznih odločitev, tudi nepopularnih. In ena izmed teh je tukaj. Ko sem predlagal sklenitev sporazuma, je 95% Slovenk in Slovencev menilo v anketah javnega mnenja, da je treba z blokado nadaljevati. Jaz sem pa skupaj z ministrom, skupaj s sodelavci, z vlado, prišel do rešitve, ki je bila mogoča ob asistenci Evropske unije in Združenih držav Amerike, obema, predsedstvu Evropske unije in vladi v Washingtonu, bi se rad zahvalil za pomoč pri tem, ko smo s Hrvaško rešili ta problem. Samo kratko, ker mi veliko časa ne ostaja, decembra torej nasledimo izredno zapleteno situacijo, ampak se pravilno odločimo za težjo pot. V razmerah, ko vsi pričakujete, da se bomo osredotočili izključno na probleme ekonomske narave, pravilno odločimo, da ti dolgoročno ne morejo biti rešeni, če ne bomo rešili vprašanja zunanje politike, vsaj tako se je zdelo, vprašanja sporov s Hrvaško. Kako pomembni so ti spori, se je začelo kazati, ko niso bili več samo zunanjepolitični, ampak so postali pravzaprav spori že na koncu na človeški ravni. In so z zapletanjem krize pravzaprav grozili, da iz političnega postanejo varnostni. V tem času je bilo treba prediskutirati vse možnosti z našimi kolegi na Hrvaškem, razmere so bile zelo zaostrene, nezaupanje pa na popolnoma nizki ravni. Treba je bilo pridobiti podporo Evropske komisije oziroma Evropske unije, da to je problem, da to ni samo nekaj, kar je Slovenija dala na dnevni red evropske politike zato, ker, bom rekel, iz principa, iz kaprice blokira Hrvaško na poti v Evropsko unijo. Tudi to smo uspeli in dobili razumevanje Evropske unije, da je prišla v pomoč. In to ne tako, da bi se lotili odprave samega formalnega zadržka prejudicev, ampak da bi rešili samo vprašanje. In to je bilo določitev meje. In potem se je začelo. In se je klavrno končalo sredi junija, ko je Hrvaška odpovedala nadaljevanje pogajanj pri tako imenovanem sporazumu Rehn2. Zato javnosti verjetno ni potrebno posebej razlagati, za kaj gre. In potem je nastopilo najbolj dramatično obdobje v odnosih med državama. Ni bilo več nobenega zunanjega pritiska, ni bilo nobenega zaupanja med državama. Na politični, gospodarski, na drugih ravneh, čisto človeških, je prišlo do absolutne zaostritve odnosov med državama in vse skupaj je grozilo z eno zelo klavrno prihodnostjo za oba naroda, za obe državi in za celo regijo v tem delu Evrope. In takrat je bilo treba zbrati ta pogum in presojo in ambicioznost in preprosto narediti en velik korak naprej. In to je: dati ponudbo sosednji Hrvaški, ki bo verodostojna in ki bo zahtevala politični pogum in treznost in odločnost na obeh straneh ter zaupanje do zadnjega dneva, ko bo prišlo do podpisa. Od Trakoščanov, 31. julija, ko sva prvič sedla s predsednico Kosorjevo, do 4. novembra 2009 je bil niz izredno zahtevnih, opaznih, bolj ali manj javnih pogovorov in izmenjave mnenj in stališč na ravni ministrstva, na osebni ravni, na ravni posredovanja tretjih držav Evropske unije in na koncu je prišlo 4. novembra do podpisa arbitražnega sporazuma. Tisti, ki mu bodo danes nasprotovali, imajo bržkone neko čisto politično dolžnost, da povedo, kaj je alternativa. Ko sva se s predsednikom Janšo srečala na soočenju avgusta pred volitvami, je novinarka tedaj, če se ne motim, postavila vprašanje, ali je za Slovenijo določitev meje med državama pogoj za sprejem Hrvaške v Evropsko unijo. In sva odgovorila različno. Zame to ni bil pogoj, medtem ko je bil za sogovornika to pogoj. In za večino slovenske politike je bil to pogoj. Danes imamo sporazum, ki nam omogoča, če ratificiramo ta dokument, sebe in sosednjo Hrvaško zavežemo, da bomo spoštovali odločitev arbitražnega sodišča. Da je arbitražno sodišče, gospe in gospodje, nekaj bistveno boljšega, kot je haaško sodišče, mi dovolite, da zdaj v uvodu tega ne govorim. Naj tu ne bo nobene napačne presoje, da je Slovenija pri izhodiščih za pogajanja za arbitražni sporazum šla pod standarde, ki jih je imela prejšnja vlada za sklenitev sporazuma v Haagu. Naj ne bo nobenega napačnega mnenja. Mi smo upoštevali enake principe. Naj ne bo danes kakšnega napačnega mnenja, da "kobajagi" arbitražni sporazum nima načela zunanje pravičnosti, Haag bi pa to prinesel, Sloveniji omogočil teritorialen stik z odprtimi vodami, ta arbitražni sporazum pa ne. Vas lepo prosim! Kaj bomo delali v kampanji pred volitvami, eni in drugi, tisti, ki smo za in proti, je naša stvar. Ampak v tem visokem domu si pa moramo povedati to, kar je res: arbitražni sporazum določa nalogo arbitražnemu sodišču, da določi stik Slovenije z odprtim morjem. To je naloga arbitražnega sodišča. Tega v Haagu ne bi mogli doseči. Samo dvakrat je bilo uporabljeno načelo "ex aequo et bono", jaz nisem imel nič pri tem, da se ga uveljavi, ampak preden gremo potem kasneje v mednarodne detajle, mislim, da od naših ljudi težko pričakujemo, da bodo vedeli, kaj pomeni "uti posidetis de facto", "uti possidetis de iuris", kaj pomeni načelo "ex aequo et bono", kaj pomeni "junction" in tako naprej. Kar se "junctiona" tiče, mimogrede, če že diskutiramo, besede "teritorialni stik" ni v mednarodnem pravu, je pa beseda "junction". In mi smo jo dosegli. Na našo pobudo je prišla v sporazum "Rehn 2", kar je bilo seveda za hrvaško stran precej nesprejemljivo in zato je sprva tudi zavrnila nadaljevanje pogovorov. "Junction" je bila, ne nazadnje, beseda, ki jo je v angleškem izvirniku uporabil sporazum Drnovšek-Račan. Če in kolikor Slovenci menimo, da je treba po mirni poti na pravičen način doseči pravično določitev meje, imamo zdaj po 18 letih prvič orodje, ki to lahko doseže, in smo tako daleč z njim, da lahko to doseže relativno hitro, predvidljivo in na sprejemljiv način za obe državi. Dobili bomo označitev meje na kopnem, kolikor je ostala odprta po tem, ko smo sprejeli 25. junij kot presečni datum, določili jo bomo na morju, kjer ni bila, in to tako, da bo Slovenija imela stik z mednarodnimi vodami. Prekinili bomo situacijo, ki za nas ni ugodna, ker če kdo pravi, pustimo zdaj ta sporazum ob strani in se bomo na novo pogajali, morate vedeti, da bo situacija "de facto" taka, kot je bila dolga leta in je za nas nesprejemljiva, ker je zatečeno stanje slabše od stanja 25.6. Ko se odločamo o tej stvari, se odločamo o zelo veliki stvari. Odločamo se o izboljšanju odnosov z Republiko Hrvaško. In upam, da so naši ljudje videli razliko v atmosferi, v gospodarskem, političnem in ne nazadnje tudi v čisto človeškem smislu, med zaostrovanjem in zdaj med relaksacijo teh odnosov. Drugič, da imamo po 18 letih nek sporazum, ki ga je sosednja Republika Hrvaška sprejela tudi zato, ker je pravilno presodila, da je njen temeljni interes, da vstopi v Evropsko unijo, kar je tudi naš interes, in ga je zato sprejela. Da ne bo tu kakšnih napačnih presoj - moje stališče je, da ga v nobenih drugih okoliščinah hrvaška politika, takega kot je, ne bi sprejela. In tudi ni vprašanje, če bi leta 1996, 1997 spreminjali Ustavo Republike Slovenije zaradi španskega kompromisa, ampak smo takrat ocenili, da je to potrebno zato, da nadaljujemo pot v Bruselj. In natančno tako se je zgodilo tokrat na hrvaški strani. Še enkrat povem, da ne bo nesporazumov, nič ni bilo prej, pred volitvami, ko smo prevzeli odgovornost tudi za zunanjo politiko, v izhodiščih takega, kar bi Sloveniji garantiralo boljši rezultat, kot ga garantira ta arbitražni sporazum. Nič. Blejski sporazum je govoril o zunanji pravičnosti kot prednostnem načelu. In vsi vemo, kako je do omenjenega načela "ex aequo et bono" prišlo. Poanta, s katero želim končati, da bo imel minister na koncu te sicer po mojem prekratke razprave o tako prepomembnem vprašanju še čas. Slovenija ima enkratno priložnost, da zaradi majhnega zgodovinskega okna priložnosti ratificira sporazum, ki je tudi nam v veliko korist. Hrvaški predvsem zato, ker ji omogoča nadaljevanje vstopanja v Evropsko unijo, sicer ga ne bi podpisala, Sloveniji pa zato, ker to okoliščino, da Hrvaška vstopa v Evropsko unijo, je na dovolj pameten in preudaren način izkoristila, da smo sploh do sporazuma prišli. Ta sporazum je za Slovenijo dober, brani vitalne interese, načelo pravičnosti je v njem povzeto na tak način, kot v nobenem drugem, po mojem, sporazumu ne bi bilo. Mimogrede, če bi šli v Haag, tudi, če bi imeli "ex aequo et bono", veste pa, da za Hrvaško reševanje povsem mimo mednarodnega prava nikoli ni bilo sprejemljivo, bi po zadnjih judikaturah haaškega sodišča najprej postavili limitacijo po sredini Piranskega zaliva in potem šli v odstopanja za malo. Zdaj ta možnost v sporazumu zelo natančno določa, kakšna utegne biti na koncu rešitev v Piranskem zalivu. Vsekakor mora arbitražno sodišče določiti stik z odprtimi vodami. Predsednik, gospe in gospodje! Rad bi se ob tej priložnosti zahvalil vsem, ki so pomagali slovenski vladi, da je prišla do te rešitve. Razumem, da na tej poti, žal, nisem imel druge izbire, kot izbrati med dvema slabima rešitvama, in to je slabima z vidika nacionalne enotnosti: to je, da v enem trenutku nadaljujem s konsenzom, ki bi bil konsenz, kako bi se reklo, negativen, se pravi, konsenz o tem, da se nič ne stori, ali pa da prevzamem iniciativo, rešim skupaj s sodelavci in sodelavkami problem in ga dam pred ta visoki zbor in potem pred ljudi in naj oni presodijo dokončno. Jaz samo upam, da bomo uspeli v javnosti zapletena pravna vprašanja razložiti dovolj elementarno, da bodo vsi ljudje razumeli, da imamo imenitno orožje v rokah, ne orožje, ampak instrument za rešitev enega izredno kompliciranega problema in da je alternativa temu zaostrovanje odnosov nezaupanje, nek nemir v tem področju Evrope, nekaj, česar si tudi mi ne želimo, ampak želimo imeti rešena mejna vprašanja, dobre odnose s sosedi, dober imidž Slovenije v mednarodni skupnosti, eno širšo vplivno politično gospodarsko sceno v tem delu Evrope in da je sporazum točno korak na tej poti. Hvala lepa.
Besedo dajem ministru za zunanje zadeve Samuelu Žbogarju tudi za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Prosim.
Gospod predsednik, drage poslanke in poslanci! Še sam bi uvodoma rekel nekaj besede oziroma želim tudi predstaviti sporazum, ki je pred vami. Kot je rekel predsednik Vlade, je sporazum o arbitraži med Slovenijo in Hrvaško za Slovenijo dober, zato je njegova ratifikacija v interesu Slovenije. Z arbitražnim sporazumom se državi zavezujeta, da rešita spor glede meje na morju in glede meje na kopnem preko ad hoc arbitraže. Od leta 1991 pa do danes je bilo več poskusov za rešitev mejnega spora med državama. Na tem mestu bi izpostavil dva poskusa, ki sta pripeljala najdlje. Prvi je poskus sporazuma Drnovšek-Račan, to je bilateralni poskus rešitve spora iz leta 2001, ki je bil parafiran, pa kasneje ni bil podpisan s strani Hrvaške. Drugi poskus so bila pogajanja o posebnem sporazumu ob predložitvi spora tretji strani, ki so se začela leta 2007 na podlagi blejskega dogovora, da se spor predloži meddržavnemu sodišču v Haagu. Bilateralna pogajanja, ki so sledila temu dogovoru, niso obrodila sadov, pa so omogočila nadaljnje pogovore o posredovanju evropskega komisarja za širitev, ki so pogajanjem dala nov zagon in so pripeljala do sporazuma, ki je pred vami. Arbitražni sporazum po svoji vsebini v ničemer ne odstopa od dosedanjih načel, na katerih smo iskali rešitve, in to je, da upošteva pravičnost, da je izhodišče za reševanje spora stanje na dan 25. junij 1991, tako na morju kot na kopnem, in da je predmet reševanja spora pred tretjim meja na morju in meja na kopnem. Vse to je vsebovano v arbitražnem sporazumu. Sporazum tudi določa, da bosta Slovenija in Hrvaška na podlagi tega sporazuma ustanovili arbitražno sodišče, ki bo sestavljeno iz pet arbitrov, od tega bo vsaka stran imenovala tudi svojega predstavnika. Sedež arbitraže bo sicer v Bruslju. Ključni členi sporazuma so seveda členi, ki določajo sam predmet spora, uporabljeno pravo in odločilni datum. V 3. členu sporazuma Slovenija in Hrvaška določita nalogo sodišča, ki je: da določi mejo na kopnem in morju, da določi stik Slovenije z odprtim morjem, da določi režim za uporabo relevantnih morskih območij. V 4. členu sta državi določili uporabljeno pravo, ki vključuje poleg pravil in načel mednarodnega prava tudi sklicevanje na pravičnost in načelo dobrososedskih odnosov vsebuje za dosego poštene in pravične odločitve, upoštevajoč vse relevantne okoliščine, predvsem geografske in vse zgodovinske okoliščine. 5. člen pa določa odločilni datum, to je 25. junij 1991. O pravičnosti bi nekaj rekel, ker o tem bo tudi veliko razprave kasneje. V sporazumu ni načelo zunanje pravičnosti "ex aequo et bono" izrecno omenjeno, vendar pa je dejstvo, da uporabljeno pravo po svojem smislu to zunanjo pravičnost opredeljuje opisno. To je tudi ena od prednosti arbitraže, kjer stranki lahko za vsak primer posebej določita uporabljeno pravo. Seveda je bil namen razprave o tem, da gremo pred Meddržavno sodišče v Haagu, kot o tem, da gremo pred arbitražo, to, da se poleg mednarodnega prava uporabljajo tudi drugi elementi pri odločanju. To je, da se upošteva specifično situacijo, relevantne, geografske in zgodovinske okoliščine, se najdejo poštene in pravične odločitve, da se upoštevajo vitalni interesi, za katere vemo, kateri so za Slovenijo. Pri Meddržavnem sodišču v Haagu smo seveda omejeni s statutom, ki upravlja delovanje tega sodišča. In zato smo se tudi pri iskanju rešitve usmerili na 38. členu oziroma načelo "ex aequo et bono". Pri arbitraži smo lahko malo bolj fleksibilni in sami določimo pravo, zato smo v tem sporazumu "ex aequo et bono" opredelili opisno, z vsemi petimi elementi, ki sem jih že nekajkrat omenil. Mislim, da raje kot prepustiti sodnikom, da neko načelo, ki nima sodne prakse, da mu sami določijo neko vsebino in se po mnenju tujih mednarodnih pravnikov na koncu zatečejo k navadni pravičnosti, da smo se v arbitražnem sporazumu usmerili v opredeljevanje, vsebinsko opredeljevanje načel, na osnovi katerih naj arbitražno sodišče išče rešitev. O stiku z mednarodnim vodami mislim, da je predsednik Vlade že razložil, da to je načelo mednarodnega prava in tudi so že bile razsodbe na tej osnovi. Nekaj bi rekel še o mnenju Ustavnega sodišča. Ustavno sodišče je v 5. in 6. točki dalo povsem jasno mnenje, da arbitražni sporazum ni v neskladju z Ustavo. Mnenje Ustavnega sodišča je tudi zavezujoče. Ob tem je potrebno povedati, da je obrazložitev obsežna in da ja je treba brati kot celoto. Pomembna je ugotovitev Ustavnega sodišča, da niti posamični členi, ki se nanašajo na predmet spora, uporabljeno pravo in določba o dokončni rešitvi spora niti vsi omenjeni členi skupaj niso v nasprotju z ustavo. Tako lahko logično zaključimo, da ob tem, če bo arbitražno sodišče sledilo svojemu mandatu, kar verjamemo, da bo, potem odločitev sodišča ne bo mogla biti v nasprotju z ustavo. Za to razumevanje naj dodamo še nekatera stališča oziroma mnenja, ki jih je glede tega izreklo Ustavno sodišče. Eno, da bo arbitražno sodišče potek meje določilo originalno, da so državne meje v prvi vrsti v domeni mednarodnega prava in da je Ustavno sodišče kot ključna pri razlagi drugega razdelka Temeljne ustavne listine upoštevalo pravila in načela mednarodnega prava in da so ta pravila in načela mednarodnega prava kot splošno obvezna veljala v času, ko je Slovenija postala samostojna in neodvisna država in da je bil mednarodni pravni namen Temeljne ustavne listine predvsem v procesu osamosvajanja izkazati zavezanost mednarodnemu pravu. Na zaključim, da Vlada upa, da bo arbitražni sporazum ratificiran, saj bo vsako odlaganje z odločitvijo Slovenijo samo oddaljilo od svojega cilja, da se meja med državama na spornim območjih določi po sporazumu, ki je za Slovenijo ugoden. Poudarjamo, da je priprava memoranduma naslednja velika naloga, ki nas čaka vse skupaj. V memorandumu namerava slovenska stran poleg pravne argumentacije prikazati tudi vse za Slovenijo pomembne dokumente in dejansko izvajanje pristojnosti vključno z vsemi zgodovinskimi, gospodarskimi in drugimi okoliščinami. Pri tem bo Slovenija sestavila ekipo za zagovor primera pred arbitražnim sodiščem, ki bo vključevala vrhunske mednarodne pravnike v svetovnem merilu, ki imajo številne izkušnje pri zastopanju držav v mednarodnopravnih, vključno v demilitacijskih, sporih. Naj zaključim, da je sporazum za Slovenijo ugoden, saj določa in omogoča, da sodišče določi stik Slovenije z odprtim morjem, pri tem pa poleg mednarodnega prava upošteva pravičnost in dobrososedske odnose z namenom doseči pošteno in pravično rešitev ob upoštevanju vseh relevantnih okoliščin kot tudi vitalnega interesa Slovenije. Hvala lepa za pozornost.
Hvala lepa. Proceduralni predlog, Jože Tanko. Prosim.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! V teh uvodnih predstavitvah smo slišali samo še nekaj argumentov več, zaradi katerih Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke v razpravi in odločanju pri omenjenem sporazumu ne bo sodelovala in napovedujemo obstrukcijo pri tej točki dnevnega reda. Državni zbor bo danes z navadno večino odločal o tem, kje naj poteka južna meja. Odločal bo o prvinskem vprašanju naše državne suverenosti in vladajoča koalicija je v nasprotju z vsakim zdravim razumom omejila razpravo, o tem vprašanju na minuto na poslanca. To je popolna zloraba politične moči v škodo Slovenije, v škodo naših in tudi bodočih rodov. Arbitražni sporazum je za Slovenijo škodljiv, ogroža naš status pomorske države in nam jemlje pravico do razglasitve suverenih pasov v Jadranskem morju. V najboljšem primeru bo mogoča zgolj služnostna pot iz razdeljenega Piranskega zaliva prek hrvaških voda do odprtega morja. Poleg opozicije mu nasprotuje več kot 90% pravne stroke. Vlada je Slovenijo potisnila v podrejen položaj, kot da bi bila Hrvaška članica Evropske unije, Slovenija pa kandidatka. Vlada se tudi zaveda svoje šibkosti, zato preprečuje celo običajno parlamentarno razpravo. Nekateri osrednji mediji so že v naprej napovedali podporo arbitražnemu sporazumu in skoraj ne objavljajo argumentov proti. Vlada se zanaša na propagandno in medijsko manipulacijo, zato je vladna koalicija za današnjo razpravo, ki bi morala biti uvod v soočanje argumentov pred odločanjem na referendumu, namenila le minuto na poslanca. Za razpravo o prvinskem vprašanju slovenske suverenosti ima vsak poslanec na razpolago nekajkrat manj časa kot za razpravo o ustanovitvi občine Ankaran. Vse slovenske parlamentarne stranke so na predlog predsednika Vlade, gospoda Pahorja, oblikovale dogovor, da bodo podprle sklic naknadnega referenduma. To je dodaten razlog za to, da se v današnji razpravi državljankam in državljanom postreže z argumenti z obeh strani. Žal nam je vladna koalicija za to priložnost pred glasovanjem na Kolegiju predsednika Državnega zbora cinično namenila zgolj minuto na poslanca. Ob tako usodnem vprašanju je to žalitev volivcev, ki so izvolili ta Državni zbor. Imejte torej še to minuto; jemanje besede opoziciji zgolj razgalja vaš strah pred razpravo in izraža vašo namero po manipuliranju referendumske kampanje. Zato tudi v imenu Poslanske skupin SDS napovedujem obstrukcijo pri tej točki dnevnega reda. Hvala lepa.
Hvala lepa. Proceduralno, mag. Radovan Žerjav.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani predsednik Vlade, vlada, kolegice in kolegi! V skladu z drugim odstavkom 65. člena Poslovnika Državnega zbora tudi v Slovenski ljudski stranki napovedujemo obstrukcijo v razpravi in tudi ob glasovanju glede arbitražnega sporazuma. Razlogov za to je več. Najnovejši razlog je v nesorazmernosti časa, ki je na voljo za predstavitev stališč "za" in "proti" arbitražnemu sporazumu, pri čemer ste dali kritičnim mnenjem omejeno in zelo šibko možnost za razpravo. Vladna koalicija, torej Vlada in poslanske skupine imajo za hvaljenje sporazuma na voljo 110 minut, opozicija pa za predstavitev svojih kritik manj kot polovico tega časa, 53 minut; govorimo o 110 minutah proti 53 minutam. Ali je to za vas, spoštovani predsednik Vlade, kolegice in kolegi, demokratično? Za nas to, žal, ni demokratično, ni korektno, ni pošteno in ni fer. Za Slovensko ljudsko stranko je ta arbitražni sporazum škodljiv in nesprejemljiv. Z njim se ogroža najvitalnejši element slovenske državnosti, ozemeljska celovitost, kot je bila na dan osamosvojitve, in teritorialni stik z mednarodnimi vodami. Ogroža se tudi status Slovenije kot pomorske države. Današnja odločitev bo usodna. In s potrditvijo arbitražnega sporazuma bo Slovenija, žal, še enkrat, kot je bilo v zgodovini že velikokrat, ozemeljska poraženka. Odgovornost za ta poraz prevzemite, spoštovane kolegice in kolegi iz koalicije, sami, in bog naj vam odpusti ta greh. V Slovenski ljudski stranki za dobro domovine pri tem ne bomo sodelovali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dve poslanski skupini sta napovedali obstrukcijo. Ob tem bi želel poudariti, spoštovane kolegice in kolegi, da 169. člen Poslovnika Državnega zbora določa postopek ratifikacije mednarodne pogodbe. Ta pravi, da se ratifikacija mednarodne pogodbe opravi po določbah tega poslovnika, ki veljajo za nujni postopek. 144. člen govori o tem, da se v nujnem postopku ne opravi splošna razprava ter da se druga in tretja obravnava opravita na isti seji. Če pri tretji obravnavi ni vloženih amandmajev k predlogu zakona, razprava ni možna, pač pa samo predstavitev stališč poslanskih skupin. Ker pa smo ocenili, tudi sam osebno, da je to vendar tema, za katero je pomembno, da se opravi določena razprava, smo se večinsko odločili, da imajo vse poslanske skupine toliko minut, kot imajo poslancev v Državnem zboru. In ta odločitev je bila tudi sprejeta. Torej smo, v nasprotju s tem, kar je bilo rečeno, določili več in nikakor ne manj časa, kot je predvideno s poslovnikom. Toliko za informacijo vam in splošni javnosti. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo. Besedo dajem predsednici Janji Klasinc za predstavitev poročila odbora.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani predsednik in člani Vlade, spoštovane kolegice in kolegi! Odbor za zunanjo politiko je na svoji 34. seji dne 14. aprila letos obravnaval Predlog zakona o ratifikaciji Arbitražnega sporazuma med Vlado Republike Slovenije in Vlado Republike Hrvaške. Odbor je pri obravnavi upošteval mnenje Ustavnega sodišča, ki se je izreklo, da Arbitražni sporazum ni v neskladju s 4. členom Ustave v zvezi z drugim razdelkom Temeljne ustavne listine o samostojnosti in neodvisnosti, pa tudi mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki k besedilu Predloga zakona o ratifikaciji ni imela pripomb. Sporazum in mnenje Ustavnega sodišča je uvodoma dopolnilno predstavil minister za zunanje zadeve Samuel Žbogar, ki je predstavil tudi priprave na sestavo memoranduma. Gospod Vincenc Otoničar, predsednik Komisije za mednarodne odnose in evropske zadeve Državnega sveta, je predstavil mnenje komisije, ki je predlog zakona podprla. V nadaljevanju je sledila razprava poslank in poslancev. Predstavniki opozicijskih poslanskih skupin so menili, da arbitražni sporazum ni dober in da je za Slovenijo škodljiv, ker ne zagotavlja stika z odprtim morjem, zato Predloga zakona o ratifikaciji ne podpirajo. Izrazili so prepričanje, da je boljši status quo kot pa ta sporazum in da je treba prekiniti vse nadaljnje postopke v zvezi z ratifikacijo ter pogajanja, ki bi sledila mnenju Ustavnega sodišča, vrniti na začetek. Povedali so, da bo treba v primeru, če razsodba arbitražnega sodišča ne bo v skladu z Ustavo, le-to spremeniti, za kar je potrebna dvotretjinska večina. Menili so, da bodo posledice razsodbe arbitražnega sodišča za Slovenijo škodljive, češ, da bo Slovenija dobila kvečjemu služnostno pot iz Piranskega zaliva prek hrvaškega morja do mednarodnih voda, tako da bo izgubila stik z odprtim morjem. Problematizirali so tudi izraz "junction". Povedali so, da ta sporazum ne vsebuje načela zunanje pravičnosti, če pa bi se odločili za rešitev spora pred Meddržavnim sodiščem v Haagu, bi bilo to upoštevano. Predstavniki koalicijskih poslanskih skupin so nasprotno menili, da je Arbitražni sporazum dober za Slovenijo, saj sedanje stanje za Slovenijo ni koristno in lahko nastanejo nepopravljive posledice. Menili so, da je rešitev spora z arbitražo dobra, saj spor obstaja že vrsto let, državi pa sta ga poskušali reševati dvostransko, a žal doslej neuspešno. Po mnenju koalicije iz Arbitražnega sporazuma jasno izhaja naloga arbitražnega sodišča, da določi stik Slovenije z odprtim morjem, torej je jasno, da ne gre za služnostno pot. Strinjali so se, da bo razsodba sodišča za obe strani zavezujoča, izrazili pa so prepričanje, da pri tem ne gre za prenos izvrševanja dela suverenih pravic na mednarodno organizacijo, ampak za razrešitev spora s pomočjo arbitražnega sodišča, zato za ratifikacijo ni potrebna dvotretjinska večina. Pojasnili so, da po statutu Meddržavnega sodišča v Haagu pride do upoštevanja načela zunanje pravičnosti le v primeru, če se zanj soglasno dogovorita obe stranki. Če tega soglasja ni, načela ni mogoče uveljaviti. V Arbitražnem sporazumu pa je jasno opisano, kaj vse je zajeto v načelu "ex aequo et bono", ki zajema tudi posebne okoliščine, med njimi tudi zgodovinske, kar omogoča stik Slovenije z odprtim morjem. Minister za zunanje zadeve je na koncu dodatno pojasnil, da arbitražni sporazum v točki b prvega odstavka 3. člena izrecno določa nalogo arbitražnega sodišča, da določi stik Slovenije z odprtim morjem. Pojasnil je, da je Meddržavno sodišče v Haagu v nekaterih sodbah že omenjalo izraz "junction", pri čemer vsi primeri dajejo jasno razlago tega izraza kot angleškega termina za stik z odprtim morjem. Poslanska skupina SLS je vložila amandma k 4. členu in amandma za novi 4.a člen. Amandmaja nista bila v skladu z določbami Zakona o zunanjih zadevah in Poslovnika Državnega zbora, zato o njiju ni bilo razprave in glasovanja. Po zaključeni razpravi je odbor glasoval z 10 glasovi "za" in 7 "proti". Zato odbor predlaga Državnemu zboru, da Predlog zakona o ratifikaciji Arbitražnega sporazuma med Vlado Republike Slovenije in Vlado Republike Hrvaške sprejme v predloženem besedilu. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev bo predstavil Anton Urh. Prosim.
Hvala za besedo, spoštovani gospod predsednik. Spoštovani predsednik Vlade, ministrice in ministri, predstavniki Vlade, spoštovane kolegice in kolegi! V poslanski skupini DeSUS bomo oddali glasove za ratifikacijo Arbitražnega sporazuma med Republikama Slovenijo in Hrvaško. Mnenje Ustavnega sodišča Republike Slovenije je jasno. Arbitražni sporazum sam ni v nasprotju s slovensko ustavno ureditvijo, sam sporazum ne določa poteka državne meje med republikama, pač pa je to akt, katerega namen je vzpostaviti mehanizem za mirno reševanje mejnega spora. Prav tako pravila, ki določajo organizacijo, pristojnosti in delovanje arbitražnega sodišča, niso protiustavna. Naslednje, kar je pomembno, so materialnopravna merila, ki bodo podlaga za izhodišča pri odločanju arbitražnega tribunala. Le-ta po mnenju Ustavnega sodišča niso sporna z vidika naše ustave. Izhajajoč iz zaključkov, ki smo jih izluščili iz vsebine odločbe Ustavnega sodišča, v poslanski skupini DeSUS soglašamo, da se Arbitražni sporazum ratificira. K takšni odločitvi nas napotujejo tudi drugi razlogi. Mejni spor med državama, ki sta naslednici nekdaj skupne države in za katerega je glede na vsa neuspela prizadevanja k rešitvi na bilateralni ravni jasno, da se brez pomoči tretjega ne bo razrešil, je treba v interesu obeh držav in za voljo koristi njihovih državljanov dokončno rešiti. Vsa dosedanja enostranska ravnanja, oviranja, zavlačevanja so se izkazala, da so škodljiva za eno in drugo stran. Skrajni čas je že, da prevlada razum in konsenz o tem, da je konstruktiven prestop obeh držav s poveritvijo odločanja tretjemu ključen za končanje mejnega vprašanja in nadaljevanja dobrih medsosedskih odnosov. Vsebinsko je sporazum skladen z našo ustavno ureditvijo. To je preverjeno. Ocenimo ga lahko kot ugodnega za našo državo, saj vsebuje vse tiste temelje, ki napotujejo razsodišče v to, da bo odločalo po načelih pravičnosti in mednarodnega prava, upoštevaje vse relevantne okoliščine in vitalne interese naše države. Zato ne vidimo zadržkov za njegovo potrditev pred Državnim zborom. Tako Hrvaška, ki je sporazum že ratificirala, kot Evropska unija in širša mednarodna skupnost čakajo na naš korak. Naj to ne bo korak nazaj. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Bogdan Barovič. Prosim.
Spoštovane kolegice, kolegi, predstavniki Vlade. Edina meddržavna, mednarodno priznana meja je zagotovo in predvsem obstoječa meddržavna meja med slovenskimi deželami in kraljevino Madžarsko v času nastajanja Jugoslavije, ki se z nastankom Jugoslavije nikdar ni spremenila. Šele z vključitvijo tega območja v Jugoslavijo, sta se Slovenija in Hrvaška znašli v isti državi, ki je nad tem območjem izvajala svojo suverenost kot mednarodnopravni subjekt. To stanje je moč rešiti zgolj in samo s pogodbo o nasledstvu nekdanje Jugoslavije. Pogodba o nasledstvu je v sedanjih razmerah bistveno zahtevnejši podvig, ki se ga Vlada ne upa lotiti. Bila pa bi edina prava rešitev. Arbitraža pa je le delna rešitev, ki zamegli ali celo ovira celostno realno sliko. Arbitraža bi bila kvečjemu, da ugotovi, koliko se stanji medsebojno razlikujeta, če je treba zatečeno stanje uskladiti s prvotnim oziroma če je mogoče vzdržati na novo ustvarjeno stanje. V sporazumu o arbitraži ne more biti vgrajen prejudic, da bo arbitražno sodišče pri odločanje meje razsojalo izključno na temelju zatečenega stanja, ko pa gre za položaj, ki je nastal zaradi enostranskih dejanj Hrvaške pred 25. junijem leta 1991 in po njem, in je v nasprotju s stanjem pred tem datumom, ko je Slovenija nesporno upravljala s celotnim Piranskim zalivom in imela neposreden stik z odprtim morjem. Upravljanje s celotnim Piranskim zalivom in neposreden stik z odprtim morjem je pravica, ki za Slovenijo izhaja iz nasledstva, do česar res nima pravnega nasledstva, enako pa ga nima niti Hrvaška. Ali se slovenska vlada in slovensko vodstvo zaveda, da zastavlja usodo Slovenije kot države, ki ima poudarjam -, svoje morje, ki ima - poudarjam - samostojen dostop do mednarodnih voda, in Vlada odloča in zastavlja prihodnost Slovenije in se ne more zavarovati z nobenim referendumom. Referendum je zgolj in samo beg pred odgovornostjo. Bistvo političnega vodenja je soočanje s tveganjem in odgovornostjo, a pri nas, ko gre za najtežje, pred odgovornostjo bežimo. Bežite! Ob sedanji dilemi: ali sprejeti Arbitražni sporazum v vsebini, kot je predložen, ali ne, se je po mnenju Slovenske nacionalne stranke pokazala vsa beda naše zunanje politike in vsa beda naše vlade. Za Slovensko nacionalno stranko vsebina arbitražnega sporazuma ni sprejemljiva in poudarjamo - arbitraža je zgolj in samo delna rešitev, ki celo zamegljuje celostno rešitev. Rešitev je pogodba o nasledstvu. Edina mednarodnopravna meddržavna meja, ki je pravnoformalno mednarodno določena, je, ponavljam, meddržavna meja med slovenskimi deželami in kraljevino Madžarsko ob nastajanju Jugoslavije. In ta ima moč in ta bi morala biti, če bo že ta sporazum sprejet, zapisana v memorandumu. Soočiti se s težavami tej vladi očitno ne gre. Bežimo pred odgovornostjo. In zadnje vprašanje Slovenske nacionalne stranke, ko bo na referendumu ljudstvo odločalo, pravzaprav ta vlada trdi, da množice [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]o problemu vedo več, kot ve Vlada in njeni strokovnjaki, ki se s tem poklicno ukvarjajo. Izid pa bo povedal, ali je tako ali ne.
Hvala lepa. Stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije bo predstavil Anton Anderlič. Proceduralno, prosim gospod Györek.
Hvala za besedo. Predsednik, v skladu s 65. členom Poslovnika napovedujem v imenu Slovenske nacionalne stranke obstrukcijo nadaljnje razprave pri tej točki in seveda tudi glasovanje. Kratka obrazložitev odločitve, da vam povem. V Slovenski nacionalni stranki ne želimo sodelovati pri takšnem neustavnem početju, pri takšnih rabotah, ko gre dejansko za vitalne, strateške interese Slovenije, slovenskega naroda. Vse skupaj je res protiustavno. Odločitev, da bo koalicija praktično z navadno večino odločala o tako pomembnih zadevah, se mi zdi dejansko nerazumna, da ne bom rekel še kakšnega drugega izraza. Ustava v 86. členu točno določa, da Državni zbor sprejema zakone in druge odločitve ter ratificira mednarodne pogodbe z večino opredeljenih glasov navzočih poslancev, kadar ni z Ustavo ali z zakonom določena drugačna večina. Ta člen dejansko opredeljuje navadno večino za odločanje kot splošno pravilo, če ni v konkretnem primeru določena drugačna večina. Ta pa je določena v 3.a členu, in sicer dvotretjinska večina za sprejem mednarodne pogodbe, ki jo ratificira Državni zbor in s katero prenese izvrševanje dela suverenih pravic na mednarodne organizacije. Tudi, če omenim mnenje Ustavnega sodišča, ki je izrazilo svoje zadržke in je v svojem mnenju povsem jasno napisalo, da obstaja možnost, da bo omenjeni arbitražni sporazum lahko pripeljal do posledic, ki bodo zahtevale spremembo slovenske ustave. Vedno, drage kolegice in kolegi, prisegate na mnenje in odločitve slovenskega ustavnega sodišča. Zdaj, ko gre pa dejansko za pomemben vitalni interes in ko Ustavno sodišče jasno opredeli, kakšna nevarnost obstaja s takšnim načinom odločanja, smo se v Slovenski nacionalni stranki odločili, da takšen način sprejemanja odločanja za nas ni sprejemljiv in ne želimo sodelovati pri takšnem početju. Hvala.
Hvala lepa. Ugotavljam, da je poslanska skupina najavila obstrukcijo pri obravnavi točke. Vendarle je treba reči, da iz pravnega mnenja, ki smo ga pridobili, iz naslova in vsebine Arbitražnega sporazuma ne izhaja, da bi se z njim prenašal del suverenih pravic Republike Slovenije na mednarodno organizacijo, kot to opredeljuje 3a. člen Ustave. Ker ta mednarodni sporazum ne sodi v izjemno kategorijo mednarodnih pogodb, ki jih obravnava 3a. člen Ustave, je treba z ustavnopravnega vidika šteti, da se arbitražni sporazum ratificira z zakonom, ki ga v skladu s 86. členom Ustave sprejme Državni zbor z večino opredeljenih glasov navzočih poslancev. Državni zbor sme in mora, če se tako odloči, arbitražni sporazum sprejeti le na navedeni način in v skladu s 86. členom Ustave in 169. členom Poslovnika Državnega zbora, da ne bi bilo kakšnih dilem in napačnih informacij v zvezi s tem. Stališče Poslanskega kluba Liberalne demokracije Slovenije, kot rečeno, bo predstavil Anton Anderlič.
Spoštovani! So stvari, ki so zelo enostavne in lahko rešljive, so pa tudi stvari, okoli katerih se dva prizadeta ne moreta dogovoriti, in lahko traja dolgo časa, pa ne pride do sporazuma in do potrebnih rešitev, ki bi bile v korist obema stranema in prinesle mir in odpravo nekega problema tudi v mednarodni skupnosti. Dozorel je čas, v katerem lahko obe strani, tako hrvaška kot slovenska, govorim o vladah, menita, da je mogoče na najboljši možni način razrešiti ta primer, tako da sta se poenotila o tem, kako je mogoče to narediti, in sicer, da se vprašanje poveri mednarodni arbitraži, da se opredelijo vprašanja, do katerih smo oboji soglasni, torej določimo predmet, določimo način, določimo izvedbo te arbitraže z vključitvijo možnosti mediacije v kasnejši fazi med postopkom, da se to naredi med državama samima. Za Liberalno demokracijo je pomembno, da v tem trenutku lahko govorimo o tem, da ima arbitraža za nalogo dokončno določiti mejo na kopnem in na morju, da ima za nalogo določiti stik Slovenije z odprtim morjem, da ima za nalogo določiti režim na tem območju. In to je tisto, kar nas navdaja z upanjem, da bo tretji, če se dva nista mogla sporazumeti med seboj, za njiju, torej za nas in za Hrvaško, najustrezneje, predvsem pa pravično določil tisto, česar sami nismo mogli storiti. Verjamem, da bo slovenska javnost razumela, da je najbolje, da se to vprašanje rešuje stran od oči vsakodnevnih medijev, vsakodnevnih razprav in da bo rezultat sledil tistemu, kar bo tudi slovenska stran, kot sem obveščen, Vlada oziroma Ministrstvo za zunanje zadeve zbira in pripravlja dokumentacijo, ki bo vključevala vse relevantne argumente, da Slovenija doseže tisto, kar vsi mislimo, da je najpomembnejše, torej pravično mejo, izhod na odprto morje in ustrezne režime. Vsi obeti, ki so bili v preteklosti tako ali drugače zasnovani v eni ali v drugi politični grupaciji ali v stroki, niso dali rezultatov. Zato je prav, da sedaj, ko imamo tudi preverko, da tako rečem, na Ustavnem sodišču, ko imamo nekatera poenotena stališča pravne stroke, nikoli o nobenem vprašanju v Sloveniji pa tudi drugje se ne išče in ne pričakuje, da bodo vse odločitve in vsa argumentacija enoznačni, sploh takrat, ko gre za pravna vprašanja, prej nasprotno, pa vendarle lahko rečemo, da je v tem obdobju, od kar razpravljamo o tem končnem predlogu, ki je za mnoge najboljši, ki ga je bilo mogoče po vseh predhodnih osnutkih pripraviti, za mnoge pa seveda tudi ne. Ampak v Liberalni demokraciji ne želimo zamuditi priložnosti, ko smo prišli do tako usklajenega predloga tudi s pomočjo mednarodnih skupnosti in ob sodelovanju mednarodne skupnosti. Mnogi govorijo, kako to, da sedaj, ko smo člani Evropske unije, ko smo člani drugih mednarodnih organizacij, ne izkoristimo te prednosti v odnosu na Hrvaško in ne zahtevamo več, ampak tukaj preprosto ne gre za to. Treba je urediti to vprašanje na pošten in enakovreden način in pričakovati najboljše rezultate. Status quo ali nereševanje tega vprašanja ni dobro za nikogar, ne za Slovenijo, ne za Hrvaško, ne za mednarodno skupnost in znotraj tega seveda ne tudi za državljane in državljanke ene ali druge države. Žal nam je, da to sprejemamo v takem ozračju, torej ozračju obstrukcije treh poslanskih skupin, ampak to nas ne bo majalo v prepričanju, da ravnamo odgovorno.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine narodnih skupnosti bo predstavil dr. Lazslo Göncz. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod predsednik, gospa ministrica in ministri, kolegice in kolegi. Upam, da je večina državljanov Republike Slovenije soglasna v mnenju, da naj se med dvema državama stanje normalizira, vključno z določitvijo meje med Slovenijo in Hrvaško, da bo lahko potekalo sodelovanje na vseh področjih, še posebej v občinah, ki mejijo na sosednjo državo, brez težav v prid celotnega življa državljanov Slovenije. Podobno stališče lahko izrazimo tudi z vidika italijanske in madžarske narodne skupnosti, zato smo že tudi večkrat poudarili, da ratifikacijo Arbitražnega sporazuma med Vlado Republike Slovenije in Vlado Republike Hrvaške podpiramo. To počnemo sedaj tudi v upanju, da to ne bo v škodo slovenskim nacionalnim in ozemeljskim interesom in zaupamo Vladi oziroma vsem odgovornim, da so in bodo storili vse, kar je v njihovi moči. Vsi se dobro zavedamo, da je določitev državne meje tam, kjer le-te v mednarodnem smislu ni bilo, več kot zapleteno in občutljivo dejanje. Brez zunanjega posredovanja državi temu na bilateralni ravni nista bili kos. Za slehernega državljana Republike Slovenije, ne glede na politično, narodno, ideološko in versko pripadnost, je po mojem mnenju pomembno, kako se bo reševala meja na morju, saj se zavedamo dejstva, da je pridobitev teritorialnega stika Slovenije z odprtim morjem zaradi več razlogov izrednega pomena. Vendar so še druga sporna vprašanja pomembna. Ker je v dosedanji razpravi pravno o razmejitvi na morju bilo že veliko povedanega, naj poudarim še neko drugo tudi pomembno informacijo, in sicer v zvezi z vprašanjem razmejitve na reki Muri. Pri dokončni določitvi državne meje na območju reke Mure je treba posebej opozoriti, da v preteklosti se dejansko v celem drugem tisočletju v mednarodnopravnem smislu med območjema današnjega Prekmurja in Medmurja državna meja ni določala. Zato bi bilo smiselno upoštevati pripadnost interesni sferi tamkajšnjih okrajev oziroma lokalnih skupnosti. Kar se slednjega tiče, je večina pristojnosti vsaj do datuma 25. 6. 1991 spadala k slovenski interesni sferi. Vprašljiva je lahko zgolj katastrska pripadnost nekaterih območij. Pri tem pa je treba vedeti, da bi bil zaradi spreminjanja struge reke Mure ter njenih mrtvih rokavov takšen pristop kot morebitna osnova reševanja več kot sporen in tudi dokaj nenavaden princip. Vprašanje pripadnosti Prekmurja je bilo s hrvaške strani sporno že davnega leta 1919. Vendar znotraj takratne države SHS je bila za celotno geografsko območje Prekmurja, torej do reke Mure in ne do kakršnekoli katastrske meje, sprejeta pomembna odločitev, ki mora biti z mednarodnopravnega vidika pri konkretnih odločitvah tudi danes zelo pomembna. In sicer po precejšnji obojestranski, torej slovenski in hrvaški, aktivnosti je takratni notranji minister odločil, ker je imel te pristojnosti, da ima Prekmurje na celotnem svojem teritoriju enotno slovensko upravo, torej formalno tudi tam, kjer so danes tako imenovana sporna območja. O morebitnih izjemah odločba ministra Pribičeviča ne govori. Odredba, ki je nastala 2. oziroma 3. septembra 1919, je izredno pomembna zato, ker je prvič v zgodovini odločala o upravni pripadnosti celotnega Prekmurja. V zvezi s tem v poznejših desetletjih, vključno v obdobju druge svetovne vojne, ni bilo sprejetih nikakršnih drugih sklepov ali odločitev. Glede na povedano, v pričakovanju najbolj ugodne rešitve tega vprašanja, bomo Arbitražni sporazum oziroma ratifikacijo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Bojan Kontič. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovani prisotni! V vseh sklicih Državnega zbora so se v tej dvorani sprejemale pomembne odločitve in tudi danes bo tako. V Poslanski skupini Socialnih demokratov smo prepričani, da je sprejem Predloga zakona o ratifikaciji Arbitražnega sporazuma med Vlado Republike Slovenije in Vlado Republike Hrvaške ena izmed najpomembnejših odločitev. Temu primerno smo temu predlogu posvetili svojo pozornost in temeljito preučitev. Pri tem so nas vodili nacionalni interesi Republike Slovenije. Z veliko gotovostjo lahko pritrdimo zunanjemu ministru v njegovi trditvi, da je sporazum v interesu Slovenije. Pri tem velja še enkrat izpostaviti izjavo predsednika Vlade, ki je dejal: "Sporazum ne določa meje, ampak določa način, kako bo po mirni poti ta meja dokončno določena." Vsa ta leta od osamosvojitve pa do danes so potekala prizadevanja za rešitev spora glede meje tako na kopnem kot na morju. Kljub temu lahko glede na doseženi rezultat ta prizadevanja označimo le kot mencanje na mestu, danes pa smo pred tem, da Državni zbor naredi pomemben korak k cilju, ki je, verjamem za vse nas, nesporen. Cilj nam je vsem skupaj znan že skoraj 20 let. Pri iskanju poti do tega cilja pa smo se pogosto razhajali. Ne bom veliko pozornosti namenil zgodovini odnosov in dogodkov, vendar bi želel izpostaviti le nekaj dejanj iz preteklosti. Javnosti najbolj poznan je parafiran sporazum Drnovšek-Račan iz leta 2001, ki pa za Hrvaško ni bil sprejemljiv. Javnosti so bolj ali manj dobro znani tudi nekateri drugi poizkusi glede meje med državama, ki pa niso bili tako dorečeni kot sporazum Drnovšek-Račan. Med temi omenjamo Brionski sporazum iz leta 2005 med vladama predsednikov Janeza Janše in Iva Sanaderja, ki je v marsičem izničil sporazum Drnovšek-Račan, pa dogovor med predsednikoma vlad Janše in Sanadarjem na Bledu 2007, v katerem nekateri vidijo načelen dogovor za Mednarodno sodišče v Haagu. Socialni demokrati te dogodke in odločitve poznamo, a se ne želimo vključevati v polemike, povezane z njimi. Konec koncev v teh dogodkih mi nismo imeli odločilne vloge, za razliko od nekaterih drugih, ki so pri tem imeli svojo vlogo. Socialni demokrati smo se skupaj s koalicijskimi partnerji zavezali odgovornemu delovanju. To zavezo javnosti smo trdno odločeni upoštevati tudi pri dokončni ureditvi meje z Republiko Hrvaško. V Poslanski skupini Socialnih demokratov Predlog Zakona o arbitražnem sporazumu podpiramo, ker se z njim v ničemer ne odrekamo ne suverenosti in ne avtonomiji. Pravice postaviti pravila igre ne prenašamo na tretjega, ampak smo to pravico pridržali zase in jo tudi uveljavili. Sporazum zahteva od arbitrov, da upoštevajo mednarodno pravo, pravičnost, dobre sosedske odnose in relevantne okoliščine, rešitev pa mora biti pravična za obe državi, spoštovanje stanja na dan 25. junij 1991. Noben enostranski dokument po tem datumu nima pravnega pomena, ne zavezuje nobene strani v sporu in nikakor ne prejudicira razsodbe. In razlog, ki je tudi zelo pomemben, iz mnenja Ustavnega sodišča nedvoumno izhaja, da predlog zakona ni v nasprotju z Ustavo. Pri tem velja poudariti, da sporazum ne predvideva, da arbitražno sodišče ugotovi, ali Slovenija ima stik z odprtim morjem. Sporazum govori o tem, da arbitražno sodišče določi stik Slovenije z odprtim morjem. Naj predstavitev stališča v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov zaključim z besedami naše kolegice Darje Lavtižar Bebler, izrečene na matičnem delovnem telesu: "Dejstvo, da je v kakovostnem pogledu ta arbitražni sporazum presežek vseh dosedanjih morebitnih dogovorov, ki smo jih bilateralno dosegli oziroma smo menili, da smo jih dosegli s hrvaško državo." Dejstvo, da je sporazum dober, je tudi današnja obstrukcija opozicije. Proti tako dobremu sporazumu je namreč zelo težko glasovati. Lažje je zapustiti dvorano. Poslanska skupina Socialnih demokratov bo podprla Predlog zakona o ratifikaciji Arbitražnega sporazuma in aktivno sodelovala pri pripravi referenduma, na katerem bomo skupaj odločali o usodi danes izglasovanega zakona o ratifikaciji Arbitražnega sporazuma. Dozorel je čas, da v duhu dobrih medsosedskih odnosov odpravimo ovire, s katerimi se soočamo že skoraj dve desetletji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Zares bo predstavil Franco Juri.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovani predsednik Vlade, člani in članice Vlade, spoštovane kolegice in kolegi! Danes 19. aprila 2010, skoraj 19 let po razglasitvi neodvisnosti Slovenije, bomo poslanci in poslanke Državnega zbora, vsaj tisti, ki smo ostali na delovnem mestu, končno glasovali o ratifikaciji in o primernosti tako imenovanega arbitražnega sporazuma o določitvi meje med Slovenijo in sosednjo Hrvaško. S tem izvajamo pravico in dolžnost, ki ste jo nam na volitvah zaupali državljanke in državljani Republike Slovenije. S svojim glasom bomo prevzeli odgovornost za odločitev, ki bo omogočila, če bo sprejeta, tisto, kar od nas pričakuje javnost in je s podpisom že dogovorjeno med slovensko vlado in hrvaško ter z EU, ki je pri nastajanju tega sporazuma aktivno posredovala in sodelovala. Danes vendar ne odločamo o poteku meddržavne meje na kopnem in na morju, ne o poteku ne o označitvi meje, ki jo obe državi kljub temeljnima ustavnima listama že 19 let tolmačita različno. Ne, danes odločamo o ratifikaciji mednarodnega sporazuma, ki bo omogočil začetek arbitražnega postopka pri mednarodnem telesu, sestava katerega je bila določena enakopravno po določilih in pogojih, ki smo jih po dolgih pogajanjih ob mediaciji Evropske unije in po neposrečenem enoletnem zastoju, ki je škodoval vsem, končno zapisali v tem dokumentu. Ta določila bistveno izboljšujejo izhodišča in vse dogovore, ki so bili pred tem sprejeti v smislu posredovanja tretjega razsodnika, tudi Blejskega sporazuma iz leta 2007, ki je predvideval reševanje spora na Meddržavnem sodišču v Haagu. Nekoliko čudno, nadvse neprepričljivo in predvsem intelektualno nepošteno zveni nasprotovanje, ki se je prelevilo v obstrukcijo, prav s strani tistih, ki so bili pripravljeni rešiti mejni spor v Haagu, čeprav na deklarativni ravni, z enostransko in torej težko uresničljivo zahtevo, da bi haaški sodniki presodili po načelu tako imenovane zunanje pravičnosti. Sedaj je ta pravičnost skupaj s posebnimi okoliščinami zapisana in opisana v samem sporazumu. V sporazumu je zapisan kot dejstvo celo stik Slovenije z odprtim morjem. Da je sporazum skladen z Ustavo Republike Slovenije in s Temeljno ustavno listino je v svojem mnenju tako rekoč soglasno nedvoumno zapisalo tudi Ustavno sodišče. Poskusi prevrednotenja ali drugačnega tolmačenja tega mnenja bi bili skrajno nedostojni. Zato je bolje, da se držimo dejstev. In dejstvo je, da je zaključek mejnega spora v interesu vseh, obeh držav, njunih državljanov, gospodarstva, širitve naših tržišč, stabilnosti v regiji, miru in sodelovanja, evropske kakovosti življenja ljudi ob meji in je seveda v interesu kredibilnosti in ugleda Slovenije v Evropi in v odnosu do celotnega zahodnega Balkana. Kdor si tega ne želi, bo našel ali si bo izmislil tisoč in en razlog za glasovanje proti sporazumu. V arzenalu cenene demagogije in laži je, žal, še veliko nabojev. Naj vendar za tako nevarno lahkotnost sprejmejo tudi odgovornost pred zgodovino. Če bi sporazum spodletel, bi obdržali le sedanje stanje, to je status quo, odrekli pa bi se edini možnosti, da se po mirni poti trenutno dejansko za Slovenijo neugodno stanje, zlasti na morju, popravi z mednarodno pravno potrditvijo tistega, kar nam po našem tolmačenju stanja na dan 25.6.1991 pripada. Poslanska skupina Zares bo zato sporazum o arbitraži podprla in ratificirala ter s tem prispevala k prenehanju dolgoletnih napetosti in sejanja sovraštva, ki v obeh državah koristijo le parcialnim interesom in notranjepolitičnim obračunom nekaterih [[...]] [[Opozorilni znak za konec.]]
Hvala lepa. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima Janja Klasinc.
Spoštovane kolegice in spoštovani kolegi! Naj najprej rečem nekaj o današnjem ravnanju opozicije v Državnem zboru. Gre očitno za obliko notranjepolitičnega boja in po mojem mnenju za neodgovorno in nedržavotvorno dejanje. Strinjala bi se z vodjo naše poslanske skupine, da gre predvsem za to, da opozicija nima pravih argumentov proti temu arbitražnemu sporazumu. Ker sem že velikokrat razpravljala o vsebini tega sporazuma in ker bodo o tem razpravljali tudi številni kolegi in drugi prisotni na današnji seji, mislim, da je nepotrebno ponavljati že znane argumente. Bi pa spomnila, če je ta sporazum res tako strašansko škodljiv za to državo in gre res po mnenju nasprotnikov sporazuma za korist hrvaške države, da pogledamo nekaj nasprotovanj, ki so prisotna že dolge mesece na drugi strani meje, na Hrvaškem. Verjetno se še spomnite poziva Komisije za pravičnost in mir hrvaške škofovske konference, ki je pozvala hrvaško prebivalstvo in hrvaški sabor, naj ne sprejmejo tega sporazuma. Temu so sledili tudi drugi komentarji, predvsem pa je vrhunec strokovnega in organiziranega nasprotovanja temu sporazumu pomenila peticija Apel hrvaškemu saboru in javnosti, ki so jo novembra lani predstavili najpomembnejši mednarodnopravni strokovnjaki s Hrvaške, dr. Ibler, dr. Rudolf in dr. Banac. Peticija predstavlja vrsto razlogov in ne bi naštevala vseh, ki jih vsebuje, zaradi katerih je po njihovem mnenju arbitražni sporazum slab za Hrvaško, ne za Slovenijo. Zaradi strokovnosti nekaterih omenjenih piscev, ki so nedvomno ugledni mednarodnopravni strokovnjaki, so ti razlogi zanimivi tudi za današnjo razpravo, in to predvsem zato, ker so nekateri nasprotniki tega sporazuma v Sloveniji večkrat sklicujejo prav nanje, na te mednarodnopravne strokovnjake in pri tem pozabljajo, da pa vrsta sicer uglednih pravnikov, ki je nasprotovala temu arbitražnemu sporazumu v Sloveniji, sploh ni strokovnjakov za mednarodno pravo. Vrnimo se k tem razlogom proti, in to hrvaških mednarodnih pravnikov. Pravijo, da bi spor moralo, po njihovem mnenju, reševati Mednarodno sodišče OZN v Haagu. Gre za enako stališče, kot ga ima pri nas Janez Janša. Drugič. S sprejemom arbitražnega sporazuma se po njihovem mnenju krši konvencija Združenih narodov o pravu morja oziroma jamajška konvencija, saj naj bi Hrvaška z arbitražnim sporazumom prepustila hrvaško teritorialno morje Sloveniji, torej ravno obratno, kot to trdijo kritiki slovenskega pristopa k arbitražnemu sporazumu. Hrvaška je po nepotrebnem odstopila od že pridobljenih pozicij, in sicer, kot pravi dr. Davor Vidaz, je Hrvaška sama odstopila od dogovora Janša-Sanader iz avgusta 2007 na Bledu, o katerem sta se obe strani dogovorili, da se mejni spor prenese pred Mednarodno sodišče v Haagu, kar potrjuje, kot pravi dr. Videz, magnetogram slovenske vlade. Podpisniki peticije, zlasti dr. Davorin Rudolf, pa sporazum o arbitraži kritizirajo predvsem zato, citiram, "ker se z arbitražnim sporazumom nalaga arbitražnemu sodišču, da določi stik Slovenije z odprtim morjem". Dr. Rudolf je za hrvaško agencijo Hina tudi rekel, da je ta sporazum slabši za Hrvaško od sporazuma Drnovšek-Račan, in to argumentiral z besedami: "V naprej oblikuje odločitev sodišča o tem vprašanju, saj mora sodišče določiti slovenski stik "junction" z odprtim morjem." Torej, kolegice in kolegi, vse pripombe opozicije, da to ne drži, padajo v vodo. Vse ugotovitve, zlasti ta zadnja, kažejo, da je bila Hrvaška pod pritiskom Evropske unije, da sprejme ta sporazum, o tem je že govoril predsednik Vlade v uvodu. Mislim, da moramo predvsem pri današnji obravnavi obravnavati ta stališča hrvaških strokovnjakov tako, da bi vsako vračanje nazaj, na začetek pogajanj, kar predlaga Slovenska demokratska stranka, pripeljalo obe državi spet v slepo ulico, v stanje konfliktov na kopnem in na morju. Ne smemo namreč pozabiti, da smo bili pred sklenitvijo tega sporazuma skoraj vsakodnevno priča konfliktom na obeh straneh, in to tako ob kopni meji s Hrvaško kot tudi v Piranskem zalivu. Sama sem prepričana, da si večina Slovencev in Hrvatov tistega stanja ne želi več. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Matjaž Zanoškar. Hvala.
Hvala, spoštovani predsednik. Spoštovani, gospod predsednik Vlade, ministrice in ministri, kolegice in kolegi! Mnenje Poslanske skupine DeSUS je bilo jasno izraženo in jasno povedano in poleg tega naj dodam v bok vsemu temu tudi to, da prihajam s Koroške, kjer je pokrajina na robu dežele in je povezana neposredno z mejo, saj je bila povezana z državno mejo. Če pogledamo skozi zgodovino in prizadevanja, potem se na Koroškem še kako zavedamo, da soseda ne moremo omenjati, pač pa vedno imamo interese, da s sosedom gojimo dobre medsebojne in sosedske odnose. Ob tem, ko danes razpravljamo o zakonu o ratifikaciji arbitražnega sporazuma, se nam zdi tudi na Koroškem zelo, zelo pomembno, da končno prihajamo do začetka konca. Do začetka konca tega zelo perečega vprašanja, ki ni v prid ne eni in ne drugi državi, poleg tega pa vprašanja, ki nas v mednarodnem prostoru tudi umešča na nek način v stopnjo oziroma v tiste z visoko civilizacijsko normo. Torej sposobnost, da rešimo to vprašanje, je na obeh straneh. Čudi me, da nekateri, ki so danes zapustili to dvorano, se ne zavedajo, da je dobro, da se ta postopek z današnjim glasovanjem ne prekine, pač pa da ta proces gre naprej in da vse bolj teži k temu, da enkrat pridemo tudi do končne rešitve. Vsi tisti, ki se izgovarjajo na odgovornost, bi jim lahko rekli, da odgovornost je na nas. Tokrat je na nas. In prav je, da se te odgovornosti zavedamo in da te odgovornosti ne prenašamo na naše zanamce ali poznejše generacije, pač pa strnemo vse svoje znanje in to vprašanje rešimo. V nikakršnem pomenu in nikakršnem smislu in vsebini se ne načenja nacionalno vprašanje, vprašanje nacionalnega interesa Slovenije z ratifikacijo tega sporazuma, pač pa se kot arbitražno sodišče uvršča še neko dodatno orodje, ki bo pomagalo k rešitvi tega vprašanja. Nerešeno vprašanje med Hrvaško in Slovenijo jemljem kot vulkan, za katerega nikoli ne vemo, kdaj in kako bo začel bruhati in nam s svojim prahom zasenčil naša obzorja. Zato se mi zdi, da je silno pomembno, če ne zgodovinsko, da danes pozitivno odločimo o zakonu o arbitražnem sporazumu med dvema državama in s tem damo zeleno luč in nadaljujemo postopek, v katerega je bilo vloženega veliko truda te vlade. Vse vlade so se trudile in po svojih najboljših močeh želele prispevati k temu, vendar do take točke, na kateri smo danes, nobena od teh vlad ni prišla. Naj rečem na koncu, mnenje Poslanske skupine DeSUS je bilo povedano. Veselimo se tega, da bomo dali zeleno luč nadaljevanju vsem tem postopkom in celotnemu procesu, da končno pridemo do rešitve, za katero si želimo tako na hrvaški kot tudi na slovenski strani. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Roberto Battelli. Prosim.
Hvala lepa. Jaz bom podprl ratifikacijo arbitražnega sporazuma, ker ni pravzaprav nobene druge izbire. Po blokadi Hrvaške je to med drugim edini način, da se Slovenija ne pogrezne dokončno v tisto, kar mnogi definirajo kot balkanstvo v najslabšem pomenu: to je stanje neke srdite konfliktnosti, ki ogroža druge in destabilizira širši prostor. Če se ne ratificira ta sporazum in se tudi ne sprejme na referendumu, bomo točno postavljeni v tako stanje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Darja Lavtižar Bebler. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Moram tudi sam z obžalovanjem ugotoviti, da opozicija obstruira razpravo te točke dnevnega reda v Državnem zboru. Drznila bi si reči, da s tem kaže izrazito nedržavotvorno držo. Če ima ugovore zoper vsebino tega arbitražnega sporazuma in sploh zoper predlagani način razreševanja mejnega spora s Hrvaško, potem bi bilo prav, da na Državnem zboru vse te argumente razgrne. Zato si drznem iti še korak naprej in izraziti prepričanje, da opozicija nima pravih argumentov, s katerimi bi ugovarjala vsebini predlaganega arbitražnega sporazuma. In zato je pač na nek način bolj elegantno zapustiti prizorišče in potem nekje pred televizijskimi zasloni ali pa ozvočenji v poslanskih sobah poslušati, kaj bomo mi tukaj govorili. Ampak ravno zato, ker sem zadnje dni zelo skrbno poslušala stališča opozicijskih poslancev in politikov in pri tem nisem slišala nobenih resnih argumentov, čemu menijo, da je ta arbitražni sporazum škodljiv za Slovenijo in slab, teh argumentov enostavno niso povedali, zato želim danes povedati, kateri pa so tisti argumenti, ki mene osebno in verjamem tudi moje kolege v Poslanski skupini Socialnih demokratov in v drugih koalicijskih poslanskih skupinah prepričujejo o tem, da je ta arbitražni sporazum ta hip najboljša rešitev, ki smo jo doslej mogli in smo jo dosegli z Republiko Hrvaško in zakaj sem prepričana, da ni dober, da bi opustili to zamisel o ratifikaciji zakona o arbitražnem sporazumu in bi šli spet nazaj, kot predlaga opozicija, na izhodiščni položaj. Želim povedati svoje stališče oziroma argumente v prid temu arbitražnemu sporazumu. Poglejte, zelo na kratko naj povem štiri bistvene stvari, ki jih ta arbitražni sporazum tukaj nesporno določa. To so tiste bistvene stvari, ki jih je Slovenija ali pa bi jih bila v vsaj morala doslej v pogajanjih s Hrvaško zasledovati in predstavljati. Prvič. Hkrati, in to je bila ves čas zahteva Slovenije, se razrešuje vprašanje meje na kopnem in morju. Ves čas je bilo naše stališče o Sloveniji, da moramo pogojevati to zahtevo, da se meja na kopnem in morju rešuje v paketu, če rečem grdo. Potem, arbitražni sporazum določa nalogo arbitražnemu tribunalu, da določi stik Slovenije z odprtim morjem, se pravi, da ne gre za vprašanje, ali Slovenija ima stik z odprtim morjem ali ne, ampak ta stik Slovenija ima, pač pa je treba določiti konkretno, kje ta stik poteka na terenu, na morju. Potem tretjič. Govorilo se je o tem zadnje čase, da opozicija ni zadovoljna, ker v arbitražnem sporazumu ni izrecno navedeno načelo "ex aeque et bono". Naj pri tem povem, da to načelo je vsebinsko v smislu obrazloženo opisno v 4. členu tega arbitražnega sporazuma, in sicer v točki B, kjer pravi, da bo arbitražno sodišče uporabljalo mednarodno pravo, pravičnost in načelo dobrososedskih odnosov za dosego poštene in pravične odločitve, upoštevajoč vse relevantne okoliščine za odločanje pod točkama B in C, o katerih sem prej govorila iz 3. člena. Se pravi, vse relevantne okoliščine. Katere pa so tiste relevantne okoliščine, ki jih bo arbitražno razsodišče upoštevalo? To bomo pa povedali mi v memorandumu, ki smo ga tudi po 3. členu tega arbitražnega sporazuma zavezani pripraviti. Se pravi, memorandum bo tisto gradivo, ki ga mora Slovenija zelo skrbno pripraviti, kjer bo navedla vse zgodovinske, okoljske, kulturne in druge tradicije in okoliščine, ki so pomembne za to, da bi arbitražno razsodišče, arbitražni tribunal znal presoditi okvir, o katerem pravzaprav odloča v tem sporu. In potem kot 4. zelo pomembna točka, ki smo jo tudi uspešno dosegli z umestitvijo v ta arbitražni sporazum, pa je, da noben enostranski dokument ali dejanje, se pravi, ne dokument ne dejanje, katerekoli strani po 25. juniju 1991 nima pravnega pomena in nikakor ne prejudicira razsodbe. Se pravi, da smo tudi vrnili v pogajalski tekst datum 25. junij 1991. Zakaj pravim vrnili? Naj spomnim, preden je Slovenija podpisala Brionsko deklaracijo o izogibanju incidentov leta 2005, je takratna vlada prišla na Odbor za zunanjo politiko Državnega zbora s tekstom, ki ni vseboval datuma 25. junij 1991. To je mogoče dokazati iz gradiv, ki so takrat prišla na sejo Odbora za zunanjo politiko. Takrat sta dva opozicijska poslanca, kolega Školč in jaz, zahtevala, da se ta datum 25. junij 1991 izrecno vnese v tekst Brionske deklaracije. Se pravi, prejšnja vlada ni štela za pomembno, da bi v tisti tekst Brionske deklaracije sploh postavila zahtevo, da so vsa enostranska dejanja po 25. juniju 1991 brez pravnega učinka. Šele po zaslugi takratne opozicije je to prišlo v tekst Brionske deklaracije. Kot sem že prej povedala, opozicija pravi, da ni načelo "ex aequo et bono" izrecno zapisano v arbitražnem sporazumu, hkrati pa seveda pozabi, da na primer v izhodiščih prejšnje vlade za pogajanja v mešani komisiji Hrvaške in Slovenije o mejnem sporu iz leta 2007 tudi prejšnja vlada, ki danes tako tarna, da ni dobesednega stališča "ex aequo et bono" vnešenega v ta tekst, ni v takratna izhodišča pogajalski skupini sploh omenila kot bistveni pogoj načelo "ex aequo et bono", pač pa, iz teksta, ki smo ga brali v Mladini in je podpisan kot takratni zunanji minister dr. Dimitrij Rupel, izhaja, da bi lahko načelo "ex aequo et bono" zahtevali in uporabili zgolj kot taktično potezo za to, da se umaknejo iz pogajanj, če slovenski strani ne bo kaj povšeči v tistem trenutku oziroma če bo sodila, da mora na tisti točki, ki je za Slovenijo neugodna, pogajanja prekiniti. Zdi se mi skrajno sprevrženo in hinavsko, če hočete, da se danes postavlja kot velika zamera temu arbitražnemu sporazumu, da ni izrecno v besedilu v tej formulaciji navedeno načelo "ex aequo et bono", ko pa takrat prejšnja vlada leta 2007 sploh ni razmišljala o tem, da bi prav to načelo postavila kot pogoj za to, da se nadaljujejo pogajanja, pač pa se je to razumelo kot nek izhod iz pogajalskih dejanj. Iz vsega tega, kar sem povedala in kakor sama stvari razumem, je problem za opozicijo zgolj ta, da se zavedajo, da je ta sporazum dober, ni pa jim všeč, da se utegne ta sporazum udejanjiti, uresničiti pod to Vlado. V tem je vsa vsebina in vso jedro. Jaz bom seveda ta arbitražni sporazum podprla in mislim, da argumenti, ki sem jih navedla, vsaj za mene osebno so prepričljivi. Kot povedano, nisem pa še slišala nobenih resnih argumentov, zakaj je ta arbitražni sporazum slab in ali si moremo sploh upati in želeti, želeti ja, ampak upati pa že manj, da bi kdaj pozneje prišli do boljšega sporazuma. Še nekaj je. Ta arbitražni sporazum je bil sklenjen pod okriljem EU. Mislim, da to je tudi neka dodatna kvaliteta tega arbitražnega sporazuma in seveda tudi večja zaveza Hrvaški, ker je Hrvaška tista, ki se podaja na pot vključitve v Evropsko unijo. In še eno zadrego verjetno ima naša opozicija, to pa je, ko že govorim o evropski dimenziji, dejstvo, da je včlanjena v Evropsko ljudsko stranko, ki pa, kot dobro vemo, na evropski ravni izrazito podpira sklenitev in uveljavitev tega arbitražnega sporazuma. Se pravi, naši kolegi, opozicijski poslanci, so v nekih precejšnjih težavah, ampak pustimo zdaj, mislim, da je nedržavotvorno, da danes z nami ne poskušajo najti in predočiti vse razloge, pa tudi slabe, če jih imajo, da bi prepričali javnost, da je ta sporazum škodljiv in ni dober, tako kot zagovarjajo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Franco Juri. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Tudi meni je žal, da se je danes opozicija odločila za obstrukcijo, kajti na tak način ne bo mogla replicirati na nekatere ugovore, ki so del razprave, saj v zadnjih letih je potekala intenzivna izmenjava mnenj o tem sporazumu. Slišali smo vsakič, ko je opozicija nastopala z argumenti, ki po mojem mnenju niso bili vzdržni, je bilo čutiti nekakšno zadrego s strani opozicije, ki ni imela več pravih odgovorov in se je vse bolj zatekala v iskanje nekih motivov, ki ne prepričujejo. Med temi je recimo zdaj najbolj trendna parola postala služnostna pot, ki naj bi jo dobili s tem sporazumom. Kolikor mi je znano, v samem sporazumu te besede ni. Govori se samo o stiku Slovenije z odprtim morjem. Ponavljam: stik Slovenije z odprtim morjem. Če ga nekdo tolmači kot služnostno pot, je to predvsem njegov problem in problem tistih, ki verjetno v svojem mandatu ne bi dosegli bistveno več. Nasprotno, dosegli bi manj. Ne bi dosegli niti tako jasne službene poti. Ampak naj jih pomirimo. Službena pot oziroma koridorji oziroma neka posredna povezava z odprtim morjem je zagotovljena v vseh mednarodnopravnih dokumentih, ki se ukvarjajo s pomorskim pravom. In kot veste, prav Konvencija o pomorskem pravu zagotavlja sleherni državi, tudi tistim, ki so prikrajšane zaradi geografske lege, prosto plovbo do odprtega morja. Slovenija bi s tem razpolagala v vsakem primeru. In ne pozabimo, vodji opozicije je treba pojasniti, da ko govorimo o koridorjih, ko govorimo o teh povezavah, je treba pojasniti, da Slovenija uporablja dva koridorja za dostop do mednarodnih voda. Plovba v koprsko luko in iz koprske luke poteka po teh dveh ustaljenih in določenih koridorjih. En koridor, ne glede na izid naših pogajanj s Hrvaško, gre skozi italijanske ozemeljske vode. In v vsakem primeru bomo vedno odvisni od zagotovil, ki jih imamo na podlagi mednarodnih konvencij. Ampak v zvezi s Hrvaško je govora o drugi stvari, je govora o neposrednem stiku z mednarodnimi vodami. Kako to doseči? Seveda bo to zahtevna naloga, zanimiva naloga, velik mednarodnopravni izziv za mednarodne arbitre. Ampak dejstvo je, da nikoli prej nismo bili tako blizu rešitvi, kot smo sedaj. Tudi s sporazumom Drnovšek-Račan ne. Takrat je bil sporazum parafiran, ampak hrvaška stran ga ni ratificirala. Tokrat je Hrvaška opravila svojo nalogo in je to ratificirala. In je vse na naši mizi. Če bomo to ratificirali, bomo dejansko zelo blizu rešitvi spora, ki traja že 19 let in ima eno izredno neracionalno plat. Ne gre iskati rešitve samo v mednarodnem pravu, v zgodovinskih argumentih. Teh bo na pretek, jih bo veliko. Zdaj imamo končno priložnost, da spravimo v memorandum, tako kot bo druga stran verjetno počela, imamo mi tudi možnost, da spravimo vse, kar je bilo pred 25. 6. 1991. Vse, kar je bilo potem, ne velja. Kar je bilo prej, bo del tiste argumentacije, ki jo bosta obe strani maksimalno skušali unovčiti. Argumenti, če bodo solidni, če bodo prepričljivi, če bodo utemeljeni, bodo vsekakor napotili arbitre k pravični rešitvi mejnega vprašanja, zlasti tistega na morju. In ne samo na morju. Gre za dokončno označitev meje, ki je sicer določena s temeljno ustavno listino, ni pa povsem označena, ker so bile interpretacije njenega poteka različne. Zdaj je priložnost, da se enkrat končno, dokončno pojasni, kje poteka meja na kopnem in na morju. To je v interesu vseh. Jaz prihajam iz slovenske Istre, torej z obmejnega območja. Dobro poznam istrske razmere in zagotavljam, da je v interesu ogromne večine tam živečih ljudi, da se končno tista meja dvigne na neko evropsko raven komuniciranja med ljudmi. Ne pozabimo pa, da pred 19-imi leti smo postavili mejo na ozemlju, kjer meje nikoli ni bilo, kjer so ljudje komunicirali, so bili prijatelji, so bili v sorodstvenih zvezah. Nikjer ni take povezanosti med obmejnimi ljudi, kot je vzdolž slovensko-hrvaške meje, še posebej v Istri. Domačini, tisti, ki čutijo tisto posebno multikulturnost, ki se zavedajo bogastva, ki izhajajo iz te multikulturnosti, se veselijo rešitve, se veselijo konca tega črnega poglavja slovensko-hrvaških odnosov, ki seveda do zdaj ni prispevalo k ugledu in tudi politični in pogajalski moči Slovenije na območju zahodnega Balkana. Mi smo zdaj postali ambiciozni, smo prevzeli vlogo in so nam tudi pripisali eno zanimivo povezovalno vlogo na zahodnem Balkanu. Zahodni Balkan ni samo Hrvaška, ampak je tudi Bosna, je Črna gora, je Srbija. Poglejte, kaj se tam dogaja! Nas bodo kmalu prehiteli. Črna gora in Hrvaška sta se že dogovorili o rešitvi spora na mednarodnem sodišču. Ti dogovori so zelo daleč. In to velja tudi za druge meje. Pričakujejo, da bo vendarle Slovenija zgled, ki bo celo omogočil in ponudil alternativo haaškemu sodišču z arbitražo, ki je prilagojena konkretnim razmeram in konkretnim interesom obeh držav v sporu. Tukaj v tem arbitražnem sporazumu, in tukaj popolnoma soglašam s predsednikom Vlade, ta sporazum ne bi bil sprejet s strani Hrvaške, če ne bi bilo njenega interesa za vstop v Evropsko unijo. In to je tisto ključno dejstvo, ki omogoča nadaljevanje v tej smeri. Hrvaška, vemo tudi, kdo nasprotuje temu sporazumu in ta sinergija na našo opozicijo, ki je zapustila to dvorano, pa del hrvaške opozicije, najbolj skrajnih nacionalističnih gibanj, vključno z nekdanjim pogajalcem dr. Rudolfom, je zelo zgovorna. Je zanimiva ta nenačelna koalicija v nasprotovanju temu sporazumu. Ampak prav ta nenačelna [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]koalicija proti sporazumu dokazuje, da je sporazum dober in da ga velja podpreti.
Hvala lepa. Besedo ima Miran Potrč. Prosim.
Hvala lepa. V življenju in tudi pri odločanju o političnih vprašanjih so vprašanja in je čas, ko je odločitev potrebna. Če se odločitev ne sprejme, pomeni, da ostajaš na mestu in da ne rešiš problema. Danes smo v Državnem zboru pred tem, in jaz bom to podprl, da problem začnemo reševati, ker je 19 let, odkar stopicamo na mestu in vedno znova iščemo izgovore, da ne bi pristopili k rešitvi, dovolj dolg čas. In predlog sporazuma, ki je pripravljen, je dovolj kvalitetna podlaga, da je na njej mogoče graditi zaupanje tudi v arbitražno sodišče, ki bo sprejelo v skladu z našimi interesi stališča, ki bodo zagotovila pošteno, pravično mejo na kopnem in tudi dohod Slovenije do mednarodnih voda do odprtega morja. Jaz nisem doslej slišal resnih argumentov, da bi Slovenija ne imela dovolj podlag, da lahko z zaupanjem v mednarodno arbitražo potrdi in sprejme ta sporazum. Diskusije o tem, kaj naj bo presečni datum, so odveč, ker smo jih mi napisali v našo ustavno listino o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije in meje veljajo tam, kjer so bile na dan 25. 6., tam, kjer niso bile, pa dejanska razpolaganja. In mi trdimo, in imamo prav, da je bil Piranski zaliv pod našo jurisdikcijo in ingerenco in da bo tudi to dejstvo moralo odigrati ustrezno vlogo v mednarodni arbitraži. Če ne bomo sprejeli te odločitve, potem odločitev ne bo pomenila koristi za Slovenijo. Pomenila bo nadaljevanje stanja, v katerem bomo morali odločati, ali imamo interes ali ne, da se Hrvaška postopoma vključi v Evropsko unijo. Jaz mislim, da poleg Hrvaške je to tudi naš interes, da se uredijo mejna vprašanja, da se izboljšajo gospodarski, politični in drugi odnosi, ne pa, da vedno znova izkoriščamo na Hrvaškem, pa kdaj pa kdaj tudi pri nas, priložnost, da se spori med obema državama potencirajo. Mislim, da je sedaj priložnost, da odpremo novo poglavje. Vlada je uspešno pripeljala stvar do podpisa arbitražnega sporazuma, ki naj bi ga danes ratificirali. In vsi skupaj, upam, da bo to ohranjeno, imamo korajžo, ne bojazen, da lahko vsebino in dobre rešitve tega arbitražnega sporazuma pojasnimo tudi pred državljankami in državljani, ki bodo o njem odločali na referendumu. Žal mi je, da vsa slovenska politika ni sposobna skupnega dogovora, da na praznih argumentih ali brez argumentov odklanja potrditev in ratifikacijo arbitražnega sporazuma in pravzaprav notranjepolitična vprašanja in svoj interes za prevzem oblasti povezuje z dolgoročnimi zunanjepolitičnimi interesi slovenske države. Jaz bom arbitražni sporazum podprl. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Samo Bevk.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani zbor! Po mojem mnenju je tokrat dozorel čas, da po skoraj 20 letih na podlagi arbitražnega sporazuma med Vlado Republike Slovenije in Vlado Republike Hrvaške arbitražno sodišče določi potek meje med državama na kopnem in morju in stik Slovenije z odprtim morjem in ne zgolj služnostne poti, kot je na seji matičnega odbora za zunanjo politiko dejal predsednik največje opozicijske stranke Janez Janša, ter seveda določi režim za uporabo ustreznih morskih območij. Dosedanja dva najbolj resna poskusa, tu mislim na sporazum Drnovšek-Račan leta 2001 in Blejski dogovor med Janšo in Sanaderjem leta 2007, nista obrodila sadov in sta bila žal neuspešna. Izhodišče za nova pogajanja med državama je bil sklep slovenske vlade 29. septembra 2009, v katerem so bila opredeljena izhodišča za sklenitev sporazuma o reševanju in jih je naslednji dan potrdil tudi državnozborski odbor za zunanjo politiko. Sporazum sta 4. novembra v Stockholmu podpisala predsednika obeh vlad. Hrvaška je sporazum ratificirala konec lanskega leta. Kljub temu da je bila obojestranska želja sporazum ratificirati že do konca leta 2009, si je Slovenija vzela še nekaj časa in ga dala tudi v presojo Ustavnemu sodišču, ki je ugotovilo, da sporazum ni v nasprotju z ustavo. Sporazum tudi določa, da arbitražno sodišče uporablja pravila in načela mednarodnega prava, pravičnost in načelo dobrososedskih odnosov za dosego poštene in pravične odločitve, upoštevajoč vse relevantne okoliščine, kar seveda vključuje tudi zgodovinska dejstva. Zgodovinska dejstva in tradicija so pomembni. Dejstvo je, da so mesta in naselja na naši strani skozi celotno zgodovino obvladovala Piranski zaliv, saj na oni strani zaliva praktično ni bilo naselij. Tu so še druge zgodovinske okoliščine, ribolovne pravice, meja na solinah, plovbna tradicija, policijski in upravni, biološki in ekološki ter arheološki nadzor, stoletja staro ime zaliva, meje cerkvene oblasti in tako dalje. Določen je tudi datum oziroma, da se sklicujemo na stanje 25. junij 1991, zato vsi kasnejši dokumenti in dejanja, ki enostransko prejudicirajo mejo, ne pridejo v poštev. Dejstvo je, da sta se predsednik Vlade Borut Pahor in zunanji minister Samuel Žbogar od nastopa Vlade konec leta 2008 redno udeleževala sej Odbora za zunanjo politiko in Državni zbor sproti obveščala o vseh zadevah, ki so zadevale odnose med Slovenijo in Hrvaško. Za osvežitev spomina podatek iz prejšnjega mandata. Ko je julija 2007 prišlo do Blejskega srečanja med predsednikoma Janšo in Sanadarjem, se Odbor za zunanjo politiko na temo odnosov s Hrvaško ni sestal vse do pomladi leta 2008. Tudi dejstvo, da sedanja opozicija noče diskusije v parlamentu, je dovolj zgovorno. Tri opozicijske poslanske skupine imajo na razpolago 53 minut in če v tem času niso sposobni jasno predstaviti svojih stališč, potem jim tudi 10 ur razprave ne more več pomagati. Jaz bom zakon podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Dejan Levanič, prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Danes mi je resnično žal, da ni mogoče še ene takšne debate med opozicijo in koalicijo, saj ne zato, da ni bilo priložnosti v preteklosti, da bi se povedali vsi argumenti za in proti in vsa zgodovinska dejstva in trud velike večine vlad, da pridemo do končne rešitve meje, veliko sporazumov, veliko pogajanj. Ampak kljub temu je po mojem mnenju ta arbitražni sporazum, ki ga imamo na mizi, dober. Dober je zato, ker ima nekatera ključna določila, ki jih je vsa politika v preteklosti zahtevala - tako opozicija kot koalicija, to so tri ključne točke: potek meje med Republiko Slovenijo in Republiko Hrvaško na kopnem in morju, stik Slovenije z odprtim morjem in režim za uporabo ustreznih morskih območij. To pomeni, da arbitražni sporazum že določa stik Slovenije z odprtim morjem, kar je bila navsezadnje zahteva vseh političnih opcij. Poleg tega bo arbitražni sporazum moral upoštevati pravila in načela mednarodnega prava in pri določitvi stika Slovenije z odprtim morjem mednarodno pravo, pravičnost, načelo dobrososedskih odnosov za dosego poštene in pravične odločitve, upoštevajoč vse relevantne okoliščine, in zadnje, mogoče tudi najbolj pomembno, in kjer je tudi politika imela veliko povedati, je, da noben enostranski dokument ali dejanje katerekoli strani po 25. juniju 1991 nima pravne podlage. Prišli smo do vseh ključnih zahtev, jih vključili v arbitražni sporazum, vendar za politiko to danes še vedno ni dovolj. Če bi opozicija danes bila resnično prepričana, da je ta arbitražni sporazum slab, potem bi ostala v Državnem zboru in glasovala proti arbitražnemu sporazumu. Tako pa je v bistvu po mojem mnenju spet želela sporočiti javnosti nek strah pred negotovostjo, koliko zemlje bomo izgubili, kaj se bo dogajalo, ko bo arbitražno sodišče razsodilo in tako naprej. Tega danes nihče ne ve. Naše ključno izhodišče je bilo to, da v arbitražni sporazum damo ključne zadeve, ki jih je slovenska politika zahtevala vsa ta leta. In ni res, da bi se nam na tej točki kamorkoli mudilo. 19 let rešujemo to vprašanje, in skrajni čas je, da ga rešimo. Čisto za konec. Veliko mero populizma v načelu "ex aeque et bono" je bilo ponujeno s strani opozicije, da to mora biti vključeno v arbitražni sporazum. Drage moje kolegice in kolegi! V preteklosti premierja Sanader in Janša niti približno nista govorila o tem, da bi to načelo bilo vključeno v sporazum, ki je bil podpisan na Bledu. Toliko o tej dvoličnosti in kaj bi moralo biti notri in kaj danes ni vključeno v arbitražni sporazum. Jaz ga bom z veseljem podprl in upam, da bomo čim prej prišli do rešitve meje, ki pesti obe državi že toliko časa. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Borut Sajovic.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči za besedo. Pozdrav ministrici in pa ministru! Jaz moram reči, da v življenju, kadar je težava, kadar je spor, je to treba rešiti, ne pa pometati pod preprogo in odlašati v neko neodločno prihodnost. Sam bom arbitražni sporazum podprl, ker je dobra osnova, da pridemo do rešitve in si Slovenija tudi pravnoformalno pridobi in pa utrdi vse tisto, kar je na tistem področju že od nekdaj imela in ji tudi pripada. V prvi vrsti mislim na stik Slovenije z odprtim morjem ni v osnovi arbitražni sporazum to opredeljuje. Ne govorimo dilemi, ali ga imamo ali ga nimamo, ampak rešiti moramo, kje ga imamo. Nekaterim kolegicam in kolegom, ki jih danes seveda ni z nami, je bilo sporno tudi to, da o arbitražnem sporazumu ne odločamo z 2/3. Jaz moram reči, da so danes imeli tisti, ki so dvorano zapustili, odlično možnost, da bi odločali 100%, potem naj se pa odloči vsakdo tako, kot se mu zdi potrebno in pa prav. Sam bom pritisnil za, da se ta spor, ki hromi, bremeni dve sosedski prijateljski državi že desetletja, končno reši, da začnemo delovati kot normalni sosedje. Predvsem pa se mi zdi, da bo za obe državi, predvsem pa za Slovenijo, prinesel številne koristi predvsem v človeških stikih, odnosih, pa tako je tudi na gospodarskem področju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Matevž Frangež.
V 46 sekundah je mogoče povedati bistvo, zakaj bom z veseljem in s ponosom podprl ta arbitražni sporazum. Temeljni razlog tiči v tem, da je že od 4. novembra 2009, ko je bil podpisan arbitražni sporazum, obema politikoma uspešno uspelo to temo spraviti iz napetega notranjepolitičnega boja. Ta se danes z obstrukcijo opozicijskih strank sicer nadaljuje, ampak mislim, da je že sam podpis arbitražnega sporazuma prinesel dodano vrednost k temu, da se s sosednjo prijateljsko državo Hrvaško danes skupaj soočamo na tistih temah, ki so pomembne za našo skupno prihodnost, ne samo prihodnost dveh držav in narodov, pač pa tudi za celoten prostor zahodnega Balkana in perspektive našega prihodnjega sodelovanja. Teme torej, ki nas morajo združevati in ki obetajo, da bodo prinesle svetlejšo prihodnost narodom.
Hvala lepa. Besedo ima gospod László Göncz. [[Se odpoveduje razpravi.]] Gospod Anton Anderlič.
Spoštovani! Meni je res žal, da so predstavniki treh poslanskih skupin zapustili to sejo. In še toliko bolj mi je žal, če je bila povod, vzrok zagotovo ni bila tudi odločitev, da se po minuto na poslanca lahko razpravlja. To je najslabša odločitev in je sigurno tudi v nasprotju s poslovnikom, kajti če ste se odločili omejiti razpravo, potem bi jo lahko omejili tako, da bi na poslanca bilo najmanj 5 minut. Kdor se je to spomnil, se je slabo spomnim. Seveda pri tej točki ni bilo treba razprave, sploh ne, ker gre za arbitražni sporazum, ampak če ste se že odločili, potem bi morali izvesti to po nekem drugem členu poslovnika. Za drugič. Verjamem pa, da to ni bil vzrok, ampak samo povod te odsotnosti. Jaz menim, da je to početje pravzaprav strahopetno dejanje. Na eni strani gre za to, da ni teksta, kako drugače, bolj učinkovito rešiti to vprašanje, na drugi strani pa vzbujanje nekega strahu, neke negotovosti, ki da bo nastala in kaj da bo Slovenija s tem izgubila. To je z vidika oblasti, kamor pa sodijo tako pozicija kot opozicija in cel Državni zbor, smo oblast, neodgovorno početje do državljank in državljanov, konec koncev do tistih, ki pričakujejo, da bo oblast, parlament odločal tudi v njihovem imenu, zato so nas poslali sem. Ja, tudi referendum je najbrž samo nek alibi, toda če je bil sporazum vseh strank, potem je verjetno to tisto, kar je treba podpreti. Logično pa ni, potrebe za to ni, ker so v tem sporazumu - danes pa tako ali tako razpravljamo o zakonu o ratifikaciji sporazuma, ne pa o sporazumu samem, kajti niti ga moremo dopolnjevati ali spreminjati, tako da v tem smislu je tako ali tako jasno, da gre za kaj drugega. Sam sem prepričan, da moraš takrat, ko imaš priložnost, ko dozorijo neke razmere, pa naj gre za še tako negotovo prihodnost ali rezultat, čeprav mislim, da je rezultat predvidljiv v tem primeru, preprosto odločati, v vladi ali parlamentu, zato bom ta predlog zakona o ratifikaciji sporazuma podprl.
Hvala lepa. Želi besedo predstavnik Vlade? Gospod minister Samuel Žbogar, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Najprej bi zelo enostavno rekel, glejte, če se dva soseda ne moreta dogovoriti, kje je meja, in če ima eden od njiju občutek, da drugi stalno rine na njegovo stran, in ta sosed se poleg tega še noče pogovarjati, da bi skupaj določila mejo, potem morata enostavno iti na sodišče. In če se oba strinjata, da se na sodišču tega premikanja meje v zadnjih letih ne more uporabljati kot dokaz, in če se strinjata, da se poleg prava lahko uporabi še cel kup načel, ki gredo vsa v tvojo korist, pa še eden od sodnikov je tvoj odvetnik, potem mislim, da lahko gresta na sodišče zelo mirno in mirne duše. Mislim, da je najbolj pomembno, da ste na sodišču dobro pripravljeni, da imate dobro dokazno gradivo in da imate dobro obrambo. In mislim, da mi vse to imamo. Nekaj bi rekel o služnostni poti, ki se nekako zdaj pojavlja kot to, kar naj bi sodišče dodelilo Sloveniji. To je vsekakor zavajanje, kajti pravico do neoviranega prehoda Slovenija ima in ji za to ni treba iti na sodišče. Sodniki se s tem ne bi ukvarjali, ker nam gre to avtomatsko po mednarodnem pravu in ne potrebujemo nobenih odločitev, nobenih arbitražnih sodišč, nobenih pravil in nobenih stroškov. Tako sodniki to dobro vedo in bodo odločali o stiku, tako kot je zapisano v tem arbitražnem sporazumu. Stik v različnih sodbah Meddržavnega sodišča in drugih sodišč je bil doslej opredeljen kot stik dveh vodotokov ali pa stik več držav na morju. Tudi v sporazumu Drnovšek-Račan je tak stik, kot ga imamo mi, opredeljen ne samo kot stik Slovenije z odprtim morjem v koridorju, ampak tudi meja med Hrvaško in Italijo se v sporazumu Drnovšek-Račan opredeljuje kot stik. Torej, to je to, kar tudi mi iščemo. Poleg tega sodišče ne odloča o pravici do stika, ta je že v izhodišču določena v samem sporazumu, v 3. členu. Sodišče bo odločalo o poteku stika, o razmejitvi stika. Še nekaj o "ex aequo et bono", ki je tako uveljavljeno načelo v Sloveniji. Najprej bi spomnil na to, kot je gospa Beblerjeva že spomnila, da je bilo leta 2007 in 2008 v izhodiščih za pogajanja s Hrvaško to opredeljeno kot taktična poteza. In tudi, da naj se prvenstveno odloča po "ex aequo et bono", ne pa v celoti. Spomnil bi tudi, da Hrvaška nikoli ni pristala na to načelo. Tako da sklicevati se na neko načelo, na katero druga stran ne more pristati, ti tudi v ničemer ne koristi. Tudi tuji mednarodni pravniki, znani mednarodnimi pravniki, z izkušnjami iz delimitacijskih sporov, ne vidijo nobene vrednosti v vključevanju tega načela v sam sporazum, ker pravijo, da je načelo, prvič, nedefinirano, da ni nobene sodne prakse s tem načelom in ker so tudi ocene, da odločitve, odločbe meddržavnega sodišča v preteklosti ne bi bile drugačne, če bi se upoštevalo tudi to načelo. In to bi bil v bistvu tisti pravi maček v žaklju, ki bi ga poslali sodišču in sodnikom prepustili, da sami opredelijo kaj sploh je to načelo "ex aequo et bono". Mislim, da smo k arbitražnem sporazumu pristopili ravno obratno in pravilno, da smo sami določili, kaj je vsebina te pravičnosti, na osnovi katere želimo, da sodišče odloči, katera so tista načela, na osnovi katerih želimo poleg mednarodnega prava, da jih sodišča upošteva in da ne prepustimo sodnikom in njihovi domišljiji ali pa njihovi odločitvi, da tega načela, ker je tako neopredeljeno, ne bodo sploh upoštevali in se vrnejo lepo na mednarodno pravo. Ne! Mi smo opredelili, katera so tista načela, in so tudi zelo jasno zapisana. Ta pa so, da odločajo na osnovi pravičnosti, da mora biti rešitev pravična in poštena, da morajo upoštevati vitalni interes - in točno vemo in opredelili bomo svoje vitalne interese v memorandumu, ki ga bomo poslali -, da se morajo upoštevati relevantne okoliščine, se pravi zgodovinske, geografske in druge okoliščine, relevantne za odločanje o tem primeru, in seveda tudi, da se upoštevajo dobrososedski odnosi. Tako je mandat arbitražnega sodišča popolnoma jasen. Ne more arbitražno sodišče sprejeti nobene odločitve, ki ne bi bila poštena, ki ne bi bila pravična, ki bi bila krivična do Slovenije in ki ne bi upoštevala teh naših vitalnih interesov, kot jih bomo opredelili. Torej ničesar ni v tem sporazumu, kar bi onemogočilo razsoditi tako, kot si Slovenija želi. In nasprotno, kar nekaj elementov arbitražnega sporazuma vodi arbitražno sodišče v odločanje v korist Slovenije. Zato lahko gremo mirno na to sodišče in se prepustimo odločitvi. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predsednik Vlade gospod Borut Pahor.
Spoštovani podpredsednik, spoštovane poslanke in poslanci. Vlade pridejo in gredo, koalicije se sestavijo in razpadejo. Politična večina danes, ki bo odločila o tem sporazumu, pride in gre. Če se utegne zaradi drugih razlogov jutri razleteti, prosim vas, eno stvar vedite. Da smo bili skupaj pri enem najbolj drznih in za prihodnost nas, naših otrok, naših sosedov, celotne Evrope pomembnih projektov in da smo ga naredili zelo dobro in smo lahko ponosni na opravljeno delo.
Hvala lepa, gospod predsednik Vlade. [[...]] [[Aplavz.]] [[...]]Spoštovane kolegice in kolegi, ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Ne vidim želje, zato, spoštovane kolegice in kolegi, poslanke in poslanci, predstavniki Vlade, predlagam, da preidemo na odločanje o predlogu zakona. Matično delovno telo v drugi obravnavi k predlogu zakona ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Glasovalo je 48 poslank in poslancev, [[....]] [[Aplavz.]] [[...]]48 je glasovalo za in ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA - VPRAŠANJA POSLANK IN POSLANCEV Predlagam pa, da počakamo kakšno minuto, da se nam priključijo tudi poslanke in poslanci iz opozicije, ki bodo postavili vprašanje tudi predsedniku Vlade. Spoštovane kolegice in kolegi, prehajam na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA - TO JE NA VPRAŠANJA POSLANK IN POSLANCEV. V zvezi s to točko dnevnega reda sem v poslovniškem roku prejel pisne prijave enainštiridesetih poslanskih vprašanj. Vrstni red postavljanja poslanskih vprašanj je določen na podlagi dogovora z vodji poslanskih skupin in v skladu z 244. členom ter drugim odstavkom 245. člena Poslovnika Državnega zbora. Na prva tri vprašanja poslancev opozicije in na poslansko vprašanje poslanca vladajoče koalicije bo odgovoril predsednik Vlade. Kolegice in kolegi [[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]]Vsak poslanec ima za postavitev vprašanja na voljo tri minute. Predsednik Vlade, ministrice in ministri odgovorijo na vprašanja v največ petih minutah, če je vprašanje postavljeno večim ministrom, imajo vsi skupaj na voljo pet minut za odgovor. Poslanec, ki ne bo zadovoljen z odgovorom, lahko zahteva dopolnitev odgovora, ne more pa postaviti dodatnega vprašanja. Poslanke in poslance prosim, da ste na to pozorni. Obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora poslanec postavi v dveh minutah, dopolnitev odgovora pa sme trajati največ tri minute. Poslanec, ki je postavil vprašanje, lahko zahteva, da se na naslednji seji opravi razprav o odgovoru predsednika Vlade, ministrice ali ministra. O tem odloči Državni zbor brez razprave. V primeru, da poslanec na postavljeno vprašanje danes ne bo dobil odgovora, mu morajo predsednik Vlade, ministrica ali minister v tridesetih dneh predložiti pisni odgovor. Poslanec, ki je postavil vprašanje, na katerega ni bilo odgovorjeno, lahko izjavi, da vztraja pri ustnem odgovor. V temu primeru bom vprašanje uvrstil na naslednjo redno sejo Državnega zbora. V zvezi s točko se je za danes opravičil minister za promet dr. Patrick Vlačič, ki se bo seje udeležil po zaključki izredne konference v zvezi s posledicami oblaka vulkanskega prahu v zračnem prometu s pričetkom ob 15.00 uri. Prehajamo na predstavitev poslanskih vprašanj. Proceduralno, gospod Tanko, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani predsedujoči. Predlagam, da prekinete, ker predsednika Vlade ni in bomo težko postavili zdaj prva tri vprašanja predsedniku Vlade, ker predsednika ni. Zdaj, telefonsko, video konferenco ne moremo imeti, ker je potrebna nujna fizična prisotnost. Žal vas pozivam, da sejo prekinete za nek določen čas, tako da se bo Vlada, če je Vlada, in predsednik Vlade vsaj ekipirali, tako da bomo lahko normalno delali. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Tanko. Gospod predsednik Vlade spremlja naše delo. Jaz bi samo prekinil do tega trenutka, ko pride v dvorano in verjamem, da bo to v najkrajšem času, zato prosim, dovolite - no, prihaja - dovolite gospod Tanko, da počakamo brez najave časa. Predsednik Vlade gospod Borut Pahor prihaja. Želite še poslansko vprašanje? Proceduralno, izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsedujoči. Ne vem sicer zakaj, ampak danes nismo dobili na mizo pregleda neodgovorjenih pisnih poslanskih vprašanj. Rad bi vas ob tem spomnil, da je bilo na enem izmed kolegijev to posebej povprašano in Vlada je takrat zagotovila, da tega spiska ni, zato ker Vlada v roku odgovarja, isto je pritrdila generalna sekretarka Državnega zbora. Vendar bi rad ob tem spomnil, da sem 26. februarja postavil pisno poslansko vprašanje, ki se je nanašalo na odvetniško pisarno Senica. Vlado sem spraševal naslednje: Katera ministrstva, državni organi, javne institucije, podjetja v večinski državni lasti, podjetja v lasti Kad-a in Sod-a imajo oziroma so imeli sklenjene pogodbe z odvetniško pisarno Senica? Kdaj so bile pogodbe sklenjene? Za katero časovno obdobje? Za katere namene? Pod kakšnimi finančnimi pogoji? In: Koliko je bilo do sedaj izplačil iz teh pogodbenih obveznosti? Dva mesece bo vsak čas minilo in na to pisno poslansko vprašanje Vlada, na katero je bilo vprašanje naslovljeno, ni odgovorila. Prav tako sem 12. marca, pred več kot 30 dnevi, naslovil na Vlado Republike Slovenije poslansko vprašanje v zvezi s podjetjem Ultra. Spraševal sem naslednje: S katerimi ministrstvi, državnimi institucijami in gospodarskimi družbami, v katerih ima oziroma je imela država nad 25% lastniški delež je poslovala Ultra ali njene hčerinske družbe v obdobju pred vlado Janeza Janše, s katerimi v času Janševe vlade in s katerimi po Janševi, torej v času Pahorjeve vlade? Ali so bili za te posle izpeljani javni razpisi? Kdaj so bile pogodbe podpisane? Za koliko časa? Za katere produkte in namene? Kolikšne so oziroma so bile pogodbene vrednosti in koliko je bilo izvedenih plačil? Ali so bile kakšne pogodbe prekinjene? Če so bile, kdaj in zakaj? Spraševal sem tudi: Ali je prišlo do podaljšanja pogodb in na kakšni osnovi? Če je prišlo - kdaj in zakaj? Žal ugotavljam, da v poslovniškem roku 30 dni na ta vprašanja Vlada Republike Slovenije ni odgovorila. Vlado Republike Slovenije sprašujem in predsednika Vlade: Kdaj lahko pričakujemo odgovore na ta, po moji oceni zelo pomembna vprašanja? Predvsem se mi zdi ta hip pomembno vprašanje, ki se nanaša na odvetniško pisarno Senica in od postavitve tega vprašanja je minilo že več kot mesec in pol, vsak čas bosta dva meseca. Predlagam, da službe Državnega zbora svoj posel redno, resno in kvalitetno opravijo. Hvala lepa.
Gospod predsednik Vlade želi odgovoriti. Gospod Borut Pahor.
Gotovo. Pravica do odgovora na poslansko vprašanje je ena temeljnih pravic, ki jo od Vlade upravičeno pričakuje vsak poslanec ali poslanka. Mi poskušamo po najboljših močeh to storiti. Če ne, potem to ni dopustno in za to ni opravičila, ker časa vendarle, kot veste, vsakdo od nas le ima dovolj, da odgovori. Obveščen sem, da je do 11. ure danes bilo pripravljeno in poslano, tako da se opravičujem. Nimam druge moči kot to, da se opravičujem, kadarkoli zamudimo z odgovorom na poslansko vprašanje, ker je, kot rečeno, po poslovniku dovolj časa zanje. Moja kolegica in kolegi vedo, da je to prednostna naloga, in če ni opravljena, je pač treba izreči samokritiko na svoj račun. Sam jo kot predsednik Vlade, seveda, jemljem nase in bomo napako takoj popravili.
Hvala lepa, gospod predsednik. Službe Državnega zbora opozarjam, da zagotovijo, da so eventualno dospeli, pa še ne vročeni odgovori na poslanska vprašanja, vročeni takoj. Če pa eventualno na kakšno vprašanje ni bilo odgovora, pa je treba o tem obvestiti poslanke in poslance; seveda eno in drugo, upoštevaje vsebino poslanskih vprašanj, ki zadevajo pristojnosti ministrov, ministric Vlade, delo Državnega zbora, ne pa tudi druga vprašanja. Prehajamo na vprašanja poslank in poslancev. Prvo vprašanje predsedniku Vlade bo postavil mag. Vizjak iz Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Spoštovani predsednik Vlade. Težko verjamem, da je bilo nedavno razkritje kartelnega dogovora med največjimi slovenskimi gradbinci pri gradnji avtocest za vas in nekatere vaše ministre presenečenje. Kartelni dogovor iz leta 1998 med SCT, Primorjem in ostalimi gradbinci naj bi razdelil avtocestni posel po vnaprej določenem ključu. Glavni pri tem je bil SCT oziroma direktor in sedanji lastnik SCT, gospod Ivan Zidar. Dogovor je preprečil zdravo konkuriranje gradbincev na razpisih za gradnjo odsekov avtocest. Javni razpisi so bili le formalnost in v posmeh transparentnosti pri porabi javnega denarja. Javni denar je torej ostal pri posvečenih, ne glede na procedure, ki jih zahtevajo javni predpisi. Kartelni dogovor je po ocenah računskega sodnika Martina Jakšeta podražil doslej zgrajene avtoceste za okoli 2 milijardi evrov. Torej je vsak slovenski državljan, tudi enomesečni dojenček, preplačal zgrajene avtoceste za približno tisoč evrov. Po moji oceni ta kartelni dogovor iz leta 1998 ne bi bil mogoč brez žegna takratne vladajoče politike, katerih nosilki sta bili LDS in SD. Kmalu po nastopu prejšnje vlade je vse več podatkov in informacij kazalo na povezave in kartelno dogovarjanje, zato je tudi med drugim odstopil prejšnji minister, prišlo je do menjave uprave Darsa. Z imenovanjem novega direktorja UVK se je začela temeljita preiskava na področju kartelov v gradbeništvu. V letu 2008 so kriminalisti na podlagi utemeljenih znakov kaznivih dejanj pridržali direktorje SCT, Primorja in Vegrada. Davčna uprava in kriminalistična policija sta razkrili ozadje divje privatizacije SCT s pomočjo preplačanega avtocestnega denarja. Začel se je torej resen spopad z avtocestnim in gradbenim lobijem, ki je oškodoval slovenske davkoplačevalce za milijarde in milijarde evrov. Še več, ta lobi je torej olastninil in prekanaliziral davkoplačevalski denar v svoje oziroma zasebne žepe. Spoštovani predsednik, sprašujem vas: Zakaj se preiskava proti odgovornim iz tako imenovanega avtocestnega lobija v mandatu vaše vlade ni nadaljevala in se je ustavila? Zakaj ste predčasno razrešili upravo Darsa, ki ni imela nobenih povezav z avtocestnim lobijem, in namesto njih na čelo Darsa imenovali znane akterje avtocestnega lobija iz preteklosti? Sprašujem vas: Kako si razlagate dejstvo, da kljub vloženim obtožnicam na podlagi preiskave iz leta 2008 proti Ivanu Zidarju in ostalim sodni postopki v zadevi "letališki stolp" ne stečejo? Zakaj sedaj namesto odgovornih za ogromno škodo, ki je bila povzročena slovenskim davkoplačevalcem, kriminalisti, Dare Prošek in Igor Klemenc ter ostali, preiskujejo tiste, ki so prej preiskovali kazniva dejanja avtocestnega [[...]] [[Izklop mikrofona.]]
Besedo za odgovor ima predsednik Vlade gospod Borut Pahor.
Seveda imam pripravljen temeljit odgovor in če bom imel čas, ga bom tudi prebral, o ukrepih Vlade za to, da se spopade s takimi nezakonitimi ravnanji. Vendar je bilo tu izrečenih nekaj očitkov, ki pa ne zaslužijo političnih odgovorov. Najprej, da ne bo ne pri vas, gospod poslanec, ne pri komurkoli tu, v Državnem zboru, ali javnosti kakšnega napačnega vtisa, češ da je nekdo prej poskušal storiti vse za to, da bi se sankcionirale ali onemogočile nezakonitosti v tako imenovanem gradbenem lobiju, potem je pa prišlo do spremembe oblasti in znova so dobili humus, v katerem se lahko brez sleherne skrbi gojijo nepravilnosti. To ni res. Z moje strani, in kolikor vem in za svojimi sodelavci stojim, nihče iz Vlade ni dal ne sodnim oblastem ne oblastem pregona, policijskim ali tožilskim, nobenega navodila, da naj kakorkoli usmerjajo preiskavo, razen tako kot jim velevata zakon in vest. Drugič. Moj prvi obisk je bil obisk na Uradu za varstvo konkurence. Kot šolski primer mojega pogleda na regulatorje v tej državi sem takrat obiskal direktorja Sorška in mu rekel samo eno stvar: Če bo kdo od sodelavcev, mojih ali v birokraciji, na vas ali na druge kakorkoli zganjal političen pritisk na vaše odločitve, me, prosim, takoj obvestite o tem šikaniranju in bom reagiral. Vsi regulatorji so ostali, vsi načelniki pristojnih institucij, ki so v tej državi pristojne za uveljavljanje zakonitosti, so opravljali naprej svoje delo ne glede na to, kaj si kdo o njih lahko politično misli. To je prva stvar. Drugič. Zame to razkritje ni bilo presenečenje. Žal. Domneval sem, da v Sloveniji težko kilometer avtoceste stane bistveno več kot v vseh drugih državah in da verjetno nekaj ni šlo v redu in sem takrat pozdravil aktivnosti organov pregona, jih pozdravljam tudi danes. Morate vedeti, da je tako kot pri vseh drugih stvareh imel Urad za varstvo konkurence, ki je na koncu tudi stopil na prste tem nepravilnostim, vso mojo podporo, ne za "case", ampak za način njegovega avtonomnega odločanja in tako imajo tudi organi pregona, tako policija kot tožilstvo, in da se ne bi vtikal v odločitev sodišč. Torej, politično morajo stvari stati na svojem mestu. Nihče v tej vladi nima nobenega interesa, da bi ščitil interese ljudi, ki z denarjem davkoplačevalcev niso - ali zavoljo odločitev oblasti, ki jim je to omogočila - zaslužili več, kot bi lahko, zato da bi imeli primerno poceni ali primerno drage avtoceste. Kaj bomo zdaj naredili naprej? To pa je pomembno vprašanje in bom izkoristil čas do konca. Najprej še enkrat, Urad za varstvo konkurence je odreagiral. To je sicer slaba, ampak vendarle dovolj dobra osnova za začetek. Skratka, nimamo perfektne zakonodaje, imamo jo dovolj, da je omogočila, da je pristojni organ stopil na prste tistim, ki so po njegovem mnenju, zaenkrat s sumom, ravnali narobe in bo šlo po normalni proceduri naprej. Sedaj pa ukrepi. Prav gotovo bomo še enkrat, to sem že povedal, čekirali zakonodajo. Ali je protikartelna zakonodaja v Sloveniji taka, kot je najbolj vzorna protikartelna zakonodaja v katerikoli od držav Evropske unije? Drugič. Ali se ta protikartelna zakonodaja še bolj spoštuje, kot se, kar dokazuje ravnanje Urada za varstva konkurence? Tretjič. Vi veste, da bomo nadzorne institucije še bolj omogočili v tem, da ravnajo absolutno avtonomno in bolj učinkovito. Gremo v centralnega regulatorja, ki bo imel za svojo dolžnost, da to stori. Bodo spremenjene dopolnitve zakonodaje s področja javnih naročil. Tukaj sedi pristojna ministrica, ki ima skupaj z drugimi izjemno težko nalogo. Šli bomo v nov sistemski zakon o javnem naročanju. Stvar mora biti bolj transparentna, bolj gospodarna, nadzor bolj učinkovit. Mi bomo seveda ob tem, ko se bo ugotavljalo nepravilnosti v, recimo temu, tako imenovanem gradbenem lobiju, storili vse za to, da na makroekonomski ravni zaščitimo seveda interese tega industrijskega sektorja, da bo začel znova hoditi s pozitivnimi obrati. Je eden namreč redkih, ki še vedno strmo pada, ob tem ko je na mesečni ravni Slovenija v februarju prvič beležila najvišjo rast industrijskega sektorja med vsemi državami Evropske unije - ampak mi je časa zmanjkalo [[...]]
Hvala lepa. Gospod Vizjak, želite dopolnitev odgovora?
Seveda, spoštovani podpredsednik, kajti nisem dobil odgovora na moje vprašanje. V politiki sem že približno 15 let in ne verjamem, da se v politiki pomembne stvari zgodijo naključno. Dogodki iz mandata te vlade pričajo, da so vpletenim v kartelno dogovarjanje in oškodovanje davkoplačevalskega denarja zrasla krila. Naj naštejem nekaj teh dogodkov, ki po moji oceni niso naključne. Prvič, na čelo uprave Darsa je bila imenovana dolgoletna članica in celo predsednica Darsovega nadzornega sveta tudi iz časa sklepanja tega kartelnega dogovora. Če ni vedela takrat za to, potem je bila takrat zgolj figura. Če pa je vedela, potem nosite tudi na Vladi odgovornost za imenovanje. Gradbincem je bilo namenjeno kar 25% poroštev jamstvene sheme za sanacijo njihovih zgrešenih investicij in naložb, kar jim je pomagalo ne nazadnje prebroditi tudi ta zavožena početja in ne nazadnje tudi preprečuje odprodajo stanovanj in vsega tega, kar imajo v svojem fondu in držijo. Vlada obljublja gradbenikom še dodatno sektorsko pomoč, kar je večkrat bilo s strani Vlade povedano. Javno so objavljene tudi informacije, da se kartelno dogovarjanje nadaljuje in da je predmet dogovora tudi posel obnove vzletno-pristajalne steze sedaj na Letališču Jožeta Pučnika. Torej sprašujem vas, še enkrat: Kako si razlagate dejstvo, da se kljub vloženim obtožnicam v preteklosti te preiskave ne nadaljujejo in pravzaprav ni nobenih postopkov? Zakaj sedaj namesto odgovornih za ogromno škodo, ki je bila povzročena slovenskim davkoplačevalcem, kriminalisti preiskujejo tiste, ki so seveda v preteklosti preiskovali te nečedne posle? In je več kot očitno, da jim je to nekdo sedaj ukazal.
Gospod predsednik Vlade, izvolite.
Ker nisem jurist in ker imam dobrega jurista za pravosodnega ministra, se bi še enkrat samo povprašal zelo kolegialno, ali sploh smem komentirati odločitve pristojnih organov, kot so organi pregona, tožilstev ali policije, razen predstojnikov, ki bodo to storili, ali seveda sodne oblasti, ki je neodvisna. Vi ste vendarle vprašali neke stvari, ki zahtevajo pojasnilo. Najprej navedbe o neki politični raboti iz leta 1998. Se pravi, o nekemu političnemu ozadju - ne more iti skupaj, ker smo bili takrat dve stranki na različnih političnih straneh, eni v opoziciji, drugi v koaliciji. Ampak, če pustimo to, ker odgovarjam kot predsednik Vlade - ne kot predsednik ene od strank in je to manj pomembno - naj povem, da: prvič, če je predstojnica Darsa vedela za kartelni dogovor, pa ga ni omenjala, mora pojasniti, če je vedela za to, zakaj je to zadržala zase in ni ukrepala tako, kot bi morala. To, da je prišlo do sprememb v Darsu, smo že večkrat povedali razloge in ti niso bili povezani s tem, da bi kdo želel vrniti nazaj kakšno neracionalno, negospodarno, nepravilno odločanje. So bili drugi razlogi, o tem je mogoče imeti pozitivno ali negativno mnenje, ampak to ni bilo povezano z dogodki, ki smo jim danes priča. Ali sem jaz vedel za kartelni dogovor leta 1998? Kolega Vizjak, ali ste vi kot minister za gospodarstvo vedeli za kartelni dogovor iz leta 1998? Nisem, vsaj jaz ne. Me bo zelo zmotilo, če bo kdo od mojih kolegov rekel, da je to vedel, ne samo sumil; domnevali smo bržkone vsi, da nekaj ne more biti v redu, če je avtocestni križ v Sloveniji tako drag. Ampak tukaj je še en bivši minister. Ne da bi kakorkoli kazal s prstom, ker je zdaj nekdo odgovoren kot minister in ta mora dati pojasnila in jaz kot predsednik Vlade, o tem ni dvoma. Ampak mi ukrepamo zdaj. In v kolikor bodo predstojniki ministrstev in policistov in za notranje zadeve in pravosodje in drugi, tudi Ministrstvo za okolje in prostor, menili, da je potrebno kakršnokoli pojasnilo glede tega, glede ravnanj njihovih, potem bodo to dali. Jaz vam kot predsednik Vlade pač moram to jasno še enkrat povedati: torej, mi nimamo nobenega političnega razloga, interesa, niti nismo tako ravnali, da bi zaščitili interese tega domnevnega lobija, ki je sklepal kartelne sporazume. In bomo storili vse, kar je potrebno in v naših močeh v okviru naših pristojnosti, da se bo bodisi te nepravilnosti odpravljalo, preganjalo ali, da bomo dopolnilni zakonodajo tako, da bomo to ovirali v prihodnje.
Gospod Vizjak. Želite predlagati razpravo? Izvolite, proceduralno.
Hvala lepa, podpredsednik. Na podlagi Poslovnika bi predlagal razpravo o odgovoru predsednika Vlade, kajti odgovorov ali ni bilo ali so bili pa na nek način izmikanje. Namreč, kartelni dogovori so po ocenah strokovnjakov terjali več kot dve milijardi preplačanega davkoplačevalskega denarja. To je ogromna vsota. Prejšnja vlada je tudi sumila in je zato uvedla tudi ustrezne postopke proti temu. Zgodili so se ne nazadnje tudi odstop ministra, zamenjana je bila uprava Darsa, sproženi so bili tudi na podlagi tako davčne uprave kot policistov ustrezni postopki. Vložena je bila celo obtožnica, sedaj pa je vse zastalo, zamrlo in nič se ne premakne. Jaz ne verjamem, spoštovani predsednik Vlade, da je to naključje, da so tukaj neodvisni sodni in ostali organi [[...]]
Gospod Vizjak.
[[...]]ki [[...]]Izvolite, gospod podpredsednik.
Zavedate se, da odgovor ni možen, samo predlog [[...]]
Zavedam se jaz, ne vem, če si vi.
[[...]]zahtevate razpravo.
Jaz terjam razpravo, kajti želimo in slovenska javnost in davkoplačevalci želijo odgovor na ta vprašanja. Še več! Ne samo, da je več kot očitno zastala pot pregona in iskanje odgovornih po sodni poti. Še več, zgodilo se je celo to, da se preiskujejo tisti, ki so prej preiskovali te posvečene gospode. Te posvečene gospode, ki so sklepali kartelne dogovore, ki so preko tega preplačanega avtocestnega denarja olastninili podjetja in sedaj zaradi predragih avtocest in ostalih projektov na podlagi dogovorov prekanalizirajo ta javni denar v svoje zasebne žepe. In sprašujem vas, ali se vam zdi normalno, da so ponudbe slovenskih gradbenikov za desetmilijonski posel - to je retorično vprašanje, spoštovani predsednik [[...]]
[[...]]vprašanja niso več mogoča, smo predlog za [[....]]
To je retorično vprašanje, ki bo terjalo odgovor. In prosim mi podaljšajte čas za vaše vpletanje in prekinjanje moje razprave.
Gospod Vizjak, moral bi vas celo opozoriti [[...]]
Torej, ponudbe slovenskih gradbincev za večmilijonske posle se razlikujejo zgolj za tisoč [[....]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Gospod Vizjak, prosim, držite se Poslovnika in ne govorite o stvareh, ki niso možne.
[[...]] [[Ni vključen]] [[...]]
Zaradi tega, ker sem vas opozoril, da že ves čas od začetka govorite o vprašanjih, ki niso vsebina predloga, do katerega imate pravico. Vi imate pravico ne do ocen, ampak do predloga, da se v odgovoru predsednika Vlade na eni od naslednjih sej oziroma naslednjih seji opravi razprava in argumentacija, zakaj. Vi ste pa dajali oceno o tem, kako delajo sodišča, kdo je denar vzel, kam se ga daje. To so stvari, ki ne spadajo sem. O tem bomo razpravljali potem, ko bo sprejet z večino glasov vaš predlog in prosim, držite se [[...]]
Spoštovani podpredsednik, jaz sem obrazložil [[...]]
Pritisnite na tipko.
Sem ozvočen, ker slišim svoj glas. Torej, spoštovani podpredsednik, jaz sem obrazloži proceduralni predlog, obrazložil sem, zakaj menim, da je potrebna razprava o odgovoru predsednika Vlade, kajti veliko je ostalo nepojasnjenega in če nam je vsem neka iskrena želja, da se zadeve razčistijo in da nihče, tudi Vlada in predsednik Vlade, ne nosi politične odgovornosti za stanje, kot je sedaj, potem je v interesu ta razprava in razčiščenje teh zadeve. Gre za ogromno davkoplačevalskega denarja in za postopke, ki so, kot pravi predsednik Vlade, "humus", da se ti karteli naprej vzdržujejo in ohranjajo.
Hvala lepa, gospod Vizjak. Prosim vas samo, da sprejmete moje opravičilo, če je bila prekinitev pretirana, prosil bi vas pa tudi, da preberete svoj magnetogram in boste videli, da ste zlorabili pravico, ki jo imate. Naslednji. Gospod Tanko, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Ne bi rad, da bi se takšna komunikacija med tistim, ki vodi sejo, in kolegi poslanci iz naše poslanske skupine nadaljevala. Vsak poslanec ima za argumentacijo svoje zahteve na razpolago v skladu s Poslovnikom tri minute. Gospod Vizjak je povedal argumente, zakaj je predlagal razpravo o odgovoru predsednika Vlade. Če bi bili vi korektni, bi gospoda predsednika Vlade opozorili, da je dolžan odgovarjati na vprašanja, ne prodajati svoje zgodbe. Niti na eno vprašanje iz prvega dela gospod predsednik Vlade ni odgovoril. In niste si drznili gospoda predsednika Vlade opozoriti, da bi v skladu s tem, kot je bila zastavljena argumentacija in potem postavljena vprašanja, odgovarjal. Tudi nimate nobene pravice, spoštovani predsedujoči, da na takšen način intervenirate in prekinjate argumentacijo poslanca, ki je zahteval odgovor predsednika Vlade, to ni v vaši pristojnosti. Poslanec je pri oblikovanju svoje zahteve samostojen, pri argumentaciji svoje zahteve ravno tako in predsedujoči ni tisti, ki intervenira na tak način, da prekinja argumentacijo in posega v argumente za predlog, ki ga je v tem primeru tudi posredoval. Predlagam vam, da v izogib kakršnimkoli zapletom tudi pri nadaljevanju seje, te seje in tudi ostalih sej, se teh navodil držite, da jih spoštujete in tudi spoštujete integriteto poslancev. Mi nismo tukaj, opozicijski poslanci, samo zato, da nas predsedujoči iz poslanskih skupin koalicije opozarjate, kaj smemo in česa ne smemo. Mi poznamo Poslovnik, poznamo pravila te hiše, poznamo prakso te hiše in dovolite nam, da v skladu z vsemi temi zadevami tudi opravimo svoje predstavitve, povemo svoja stališča in tudi svoje argumentacije. Ni potrebno nobenemu, niti predsedniku Državnega zbora ne vas, vseh predsedujočih iz koalicijskih poslanskih skupin, da na takšen način intervenirate, rušite, bom rekel, koncept in tudi predstavitev in argumentacije. Za te stvari ni popolnoma nobene potrebe, zahteva ni bila žaljiva, ni posegala, ni bila zunaj konteksta, tistega, kar je v osnovi v poslanskem vprašanju kolega Vizjak vprašal; skratka, z ničemer se od tistega, kar je postavil v vprašanju, ni oddaljil. Zato tudi ni nobene potrebe, da na takšen način intervenirate in motite delo Državnega zbora. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vi niste dali proceduralnega predloga, ampak ste komentirali moje delo. Jaz se zavedam svoje pravice in svojih odgovornosti in bom, gospod Tanko, po najboljši vesti svoje naloge opravljal. Jaz pa prosim, da enako ravnate tudi vi in v temu pogledu imava morda kdaj pa kdaj tudi različno mnenje. Jaz bi si dovolil, da dam najprej, preden dam besedo gospodu Radovanu Žerjavu, pojasnilo v zvezi z odgovori na poslanska vprašanja. Bil sem obveščen od služb, da so pisno odgovori danes prišli ob cca. 12.45 uri, vendar so prišli z oznako "interno" in so v naših evidencah v stopnji - v službah so jih dali v evidenco pod oznako "interno" in jih še niste dobili. In zdaj se razmnožujejo in jih boste dobili - najbrž proti podpisom - tekom te seje, zato je vaše opozorilo bilo korektno in upravičeno. Dobili jih boste v naslednji, ne vem uri, dveh, ko se bodo stvari pripravile, do zdaj pa niso bili posredovani. Gospod Tanko, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Zdaj je približno tri ure od tistega časa, odkar so prišli ti odgovori na moje poslansko vprašanje v Državni zbor. Upam, da sta prišla oba; se pravi, tisto s 26. 2. in tisto z 12. marca. Vendar me pa pri tem pravzaprav zanima naslednje: Od kdaj so pogodbe z enih državnih institucij, ministrstev z eno izmed odvetniških pisarn zaupne narave? Kakšni razlogi so tukaj? Gre za nacionalno varnost, gre za [[...]]
Gospod Tanko, kaj je to poslansko vprašanje?
Ne, sprašujem, zato ker ste mi zdaj povedali, da so odgovori na čisto običajna vprašanja, ki jih lahko še enkrat preberem, prišli z oznako "interno" ali pa zaupno - kakorkoli to klasificiramo. Jaz sem samo vprašal Vlado Republike Slovenije, katera ministrstva, državni organi, javne institucije, podjetja v večinski državni lasti, podjetja v lasti Kad-a in Sod-a imajo oziroma so imeli sklenjene pogodbe z odvetniško pisarno Senica. Od kdaj je odgovor na to zaupen? Spraševal sem, kdaj so bile sklenjene pogodbe, za kakšno časovno obdobje, za katere namene, pod kašnimi finančnimi pogoji in koliko je bilo do sedaj izplačil iz teh [[...]]
Gospod Tanko, vi poznate postopek postavljanja ustnih in pisnih vprašanj. Dobili ste lahko tudi napačen odgovor, če je napačen, potem boste imeli možnost postaviti novo vprašanje. Lepo prosim, ne mešati odgovor na postavljeno vprašanje pisno z današnjo sejo Državnega zbora.
Sprašujem, od kdaj imajo odgovori na javno postavljena vprašanja državnih institucij, ministrstev za neko zasebno družbo oznako "interno" [[...]]
To ni pasalo na današnjo sejo. Hvala lepa [[...]]
Od kdaj imajo oznako "interno", spoštovani predsedujoči?
Besedo dajem gospodu mag. Radovanu Žerjavu, da postavi poslansko vprašanje predsedniku Vlade. Gospod Žerjav, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovani gospod predsednik Vlade. 12. aprila je minilo natanko dva meseca od obravnave slovenske izhodne strategije 2010-2013 v Državnem zboru. V Slovenski ljudski stranki smo ocenili, da je veliko v njej predlaganih ukrepov pozitivnih in dobrih. Z nekaterimi se nismo strinjali, predlagali smo pa tudi nekaj svojih predlogov. Na tej aprilski seji Državnega zbora nimamo, žal, nobenega ukrepa, nobenega zakona, ki bi izhajal iz te izhodne strategije in bi bil odziv na stanje v slovenskem gospodarstvu. Žal, spoštovani predsednik Vlade, nobenega ukrepa. Še ukrep, ki sicer ni bil direktno povezan z gospodarstvom, ampak zagotovo z izhodno strategijo, torej zakon o zdravstveni dejavnosti, smo danes umaknili. Pa ostanimo pri gospodarstvu. Imamo izredno hud problem likvidnosti in plačilne nediscipline. S tem bi se morali ukvarjati. Nenormalno pa je, mimogrede, da nekaterih ministrov, ki bi jih človek pričakoval, da se resno in aktivno ukvarjajo s temi problemi, da jih praktični ni nikjer. Ni jih slišati, celo ni jih videti, žal, pa bi to pričakovali. Zanima me, zakaj Vlada do tega trenutka, torej po dveh mesecih, še ni vložila v državnozborsko proceduro nobenega konkretnega ukrepa za rešitev ta trenutek najbolj pereče težave slovenskega gospodarstva, izpostavljam mala in srednja podjetja, torej, to je plačilne nediscipline. Zanima me: Zakaj Vlada ob splošnem zavedanju, da več kot eno leto nazaj sprejeta jamstvena shema ne daje pravih rezultatov, ne pripravi ustreznih predlogov, sprememb in dopolnitev le-te? In končno zanima me: Zakaj Vlada od sprejema izhodne strategije do danes ni vložila v državnozborsko proceduro še nobenega, v strategiji navedenega ukrepa, ki bi olajšal stanje v slovenskem gospodarstvu? Hvala lepa.
Gospod predsednik Vlade, izvolite besedo za odgovor.
Najprej, gospe in gospodje, kolikor je v moči Vlade, si bomo prizadevali, da ne glede - ampak prav zaradi razlik, ki so med nami - te razlike na dostojen način tematiziramo in da se izognemo kakšnim grobim mnenjem enem o drugem, da delamo v slabi veri. Zato bom sedaj pohitel z odgovorom na vaše vprašanje, gospod poslanec. Najprej bi vam rad dal zelo odkrit odgovor. Če bi bilo po moje, bi šle nekatere odločitve hitreje, vendar bi bilo to samovoljno. In v nasprotju z neko temeljito strokovno prevetritvijo, s potrebnim političnim konsenzom, ki opravičuje vsaj politično večino, če že ne soglasja v Državnem zboru in v nasprotju s socialnim partnerstvom. V petek sem dobil nekaj ultimatov socialnih partnerjev, dijakov, ki se ne strinjajo s spremembami na trgu dela, sindikatov, ki nikakor ne podpirajo izhodišč pokojninske reforme. Dobil sem proteste subjektov iz zdravniških organizacij, društev in zbornic, ki absolutno nasprotujejo zdravstveni zakonodaji. Sindikati so rekli, da imam v glavi semafor. Dobro, to je napredek, do sedaj nisem imel nič, sedaj imam vsaj semafor. Seveda, mi si prizadevamo, da bi ukrepe spodbujali in jih čim prej poslali v Državni zbor, ampak mora biti ena minimalna zagotovitev, da uživajo strokovno verodostojnost, da imajo politično dimenzijo in torej uživajo podporo in da se bolj ali manj, vsaj ne do konca, z njimi ne strinjajo socialni partnerji. Sedaj gremo pa po vrsti. Plačna nedisciplina - absolutno je problem. Smo ostali ravnodušni? Ne! Bil je sprejet Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o finančnem poslovanju, insolventnosti in prisilnem prenehanju. Pripravlja se Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o izvršbi in zavarovanju. Ampak to niso tehnični zakoni, to so strokovno zelo težke odločitve. Na zadnji seji prejšnji teden je Vlada sprejela obsežen predlog sprememb prvega zakona in ga poslala v Državni zbor. Novela bo prinesla učinkovitejši potek postopkov zaradi insolventnosti. Predlagana so pravna merila, v skladu s katerimi bo podjetniku posamezniku v osebnem stečaju omogočeno nadaljevanje poslovanja, z novim 199.a členom pa predlagamo možnost dokapitalizacije insolventnega dolžnika. Obe spremembi bosta prispevali k izboljšanju možnosti, da insolventni dolžnik - to ste me večkrat spraševali in zdaj končno lahko odgovarjamo - v določeni obliki nadaljuje s poslovanjem in med drugim tudi ohranja delovna mesta. Imamo drug zakon, ki sem ga že omenjal. Pomemben korak k ureditvi plačilnega prometa je dejstvo, da smo skrajšali plačilni rok države na 30 dni, uredili direktno poplačilo podizvajalcem, da smo skrajšali rok za vračilo preplačanega DDV na 21 dni. Državni zbor jutri sprejema zakon o upravljanju kapitalskih naložb. Gospod poslanec, to ni le eden ukrepov, ki smo jih navedli in ki jih uveljavljamo? Seveda je! Izhodna strategija kapitalskih naložb - mislim na zakon o preoblikovanju KAD-a in SOD-a - je izjemno zapleten predlog ukrepov. Delamo pospešeno, ob petkih in svetkih. Poskušamo s socialnimi partnerji storiti vse, da naredimo korake naprej. Tudi znotraj stroke so različna mnenja. Hočem povedati, da gre tu za celo vrsto stvari, ki jih Vlada žene naprej, in rezultati so tu. Počasi, a zanesljivo smo priče okrevanju slovenskega gospodarstva. Daleč od tega, da smo iz krize, daleč! Imamo vrsto problemov, lahko se zaplete na celi vrsti front, toda gremo pogumno naprej. Povem vam, zdaj pa zelo osebno. Ne vem, koliko časa bo ta stranka mene podpirala kot predsednika Vlade. Pokojninska reforma - veste, koliko? - štiri petine javnosti nasprotuje pokojninski reformi. Štiri petine! To je političen samomor. Ampak gremo naprej, ker nimamo alternative. Danes smo rekli sindikatom in delodajalcem, okej, poglejmo, kje so možni kompromisi, vendar ob tej demografski politiki in tem stanju ni mogoče zagotoviti varnosti za starejše naslednji generaciji. In tu imamo velike dileme. Postavil sem rok in bil obtožen, da nasilno prekinjam socialni dialog. Tu so pravi problemi. Vi ste nezadovoljni s hitrostjo, sam sem nezadovoljen, pa še marsikdo drug. Ampak za konkretne rešitve moramo imeti podporo Vlade, moramo imeti podporo parlamenta in vsaj neko razumevanje socialnih partnerjev. In delamo na tem. Ni lahko.
Gospod Radovan Žerjav, izvolite.
Hvala lepa. Torej, spoštovani predsednik Vlade, zagotovo se strinjam s tem zadnjim, kar ste dejali, da je najbrž problem s pokojninsko reformo, in tu se v marsičem z vami strinjam. Ne strinjam se pa s tem, kar se dogaja v gospodarstvu. Tu je pač preveč govorjenja in premalo odločitev. Pričakovali bi, da bi zadeve tekle hitreje. Že nekaj časa se ugotavlja, da je ključen problem nelikvidnost. Več kot leto dni ugotavljamo to; da je huda anomalija plačilna nedisciplina, da imamo hudo pomanjkanje investicij, predvsem v gospodarstvu. Prejšnji teden smo se o teh zadevah pogovarjali na eni od izrednih sej treh odborov, o plačilni nedisciplini, kjer je bilo govora tudi o rekonstrukciji zakonodaje, o kateri ste govorili. Minister Zalar je dejal, da bo ta zakonodaja pripravljena v kratkem, junija, ne vem. Spoštovani gospod predsednik Vlade, od vas pričakujem, da boste od pristojnih ministrov zahtevali, da ta zakonodaja - torej, če govorimo o zakonu o izvršbi, če govorimo o jamstveni shemi, in druga zakonodaja, vezana na izboljšanje likvidnosti in plačilne discipline - pride v državnozborsko proceduro na majsko sejo. Gospodarstvo ne more biti odvisno od nekih uradnikov, od nekih modrecev, ki si bodo vzeli čas, da pripravijo to zakonodajo ali pa ne. Ti morajo delati dan in noč! Gospodarstvo ne more čakati na to, ali bomo zdaj to zakonodajo sprejemali na junijski, julijski seji ali pa mogoče še celo po počitnicah. To preprosto ne gre, gospod predsednik Vlade. Ne morete nam tu v parlamentu reči, da bi vi želeli hitreje, pa zadeve ne gredo. Ja, udarite po mizi, pa recite: "Morate narediti, jutri mora biti končano!"
Predsednik Vlade, izvolite.
Tu imam samo en problem, da boste tudi vi želeli, da bi se strinjali s tem. Ampak to ni vaša dolžnost. Moja dolžnost in dolžnost politične večine je, da sprejemamo ukrepe. Za to smo odgovorni tako glede tega vprašanja kot glede vseh vprašanj, ki so povezana s sedanjim trenutkom v državi. In se te odgovornosti prekleto dobro zavedam! Naj vas to ne skrbi. Poskušamo delati po najboljših močeh in ne brez napak, to sem že večkrat povedal. Da pomagamo gospodarstvu in da mu pomagamo na pravi način, kažejo glavni kazalci. Da gospodarstvo okreva skoraj s takšno hitrostjo, kot je tudi padalo iz kondicije, so dejstva - ne brez problemov, so kazalci, ki nas morajo strašno skrbeti. Ampak tudi tisti, za katerega smo bili prepričani, da bo najbolj surov do nas, kazalec brezposelnosti, se umirja. Počakajte! Mi smo brez velikih socialnih bremen prešli recesijo. Mi smo, po moje, s tveganim, z razumnim tveganjem sprejeli zmanjšanje konkurenčnosti; ampak sedaj ta problem zmanjšanja konkurenčnosti odpravljamo. In zaradi tega sedaj naletimo na problem, ker je treba sprejeti ukrepe, ki so absolutno nepopularni. Jih bom sprejel, samo najprej moram vedeti, da so res dobro pripravljeni. Poslušajte! Zakon o zdravstveni dejavnosti, ki smo ga sedaj umaknili z dnevnega reda je bil 26-krat v osnutku. 26-krat! To je odgovornost Vlade, seveda, ampak tolikokrat smo poskušali strokovno in politično izboljševati stvari. In zato sem rekel: ni problem udariti po mizi, problem je vedeti, da ravnate prav. In ko jaz vem, da ravnam prav, gremo do konca. Toliko me že poznate. Problem je, da so nekatere stvari take, da je zelo težko oceniti, kakšne bodo konsekvence ravnanj, in da potrebujemo kakšen dan premisleka. Ni pa lahko. Ampak; smo v tisti skupini držav, ki sedaj hitreje okreva, tako kot smo bili v skupini držav, ki je hitreje padala v globino recesije. Poglejte nekatere druge države, s kakšnimi težavami se spoprijemajo! Slovenija vendarle nima takih. Tukaj pa je politična napetost, kot da smo sedajle tik pred bankrotom države. Seveda imamo problem z likvidnostjo! Imajo ga tudi druge države. Pri nas je denar dražji kot v drugih državah in treba se je pozanimati, zakaj. Jaz bom imel znova pogovor s predstavniki bank. Moram ugotoviti, kaj gre narobe. Jamstvena shema - veste, kdaj smo jo dali? Marca lansko leto. Koliko časa je bila v proceduri Državnega zbora? Zato, ker očitno nismo dovolj dobro skomunicirali tega problema. In potem so bile pomembne spremembe v jamstveni shemi, ki so jo naredile za neuporabno. Gospod poslanec Žerjav, torej, moramo priti s pripravljenimi predlogi! To je odgovornost Vlade! Jamstvena shema je bil tak primer in si ga jaz ne morem več dovoliti, ker smo z jamstveno shemo in neumnostmi, ki so bile zraven narejene, pri čemer ne posega v pristojnosti Državnega zbora. Ravnajte s stvarmi, kot menite, da je prav. Ampak smo ogrozili v enem trenutku vse ukrepe za pomoč gospodarstvu in si ne morem več tega privoščiti. Mislim, da smo iz najslabšega ven. Težave nas še čakajo, ampak Vlada poskuša primerno ukrepati sedaj pa na raven [[....]] [[Izključen mikrofon.]]
Hvala lepa. Gospod Žerjav, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Torej, s skladu z 246. členom Poslovnika Državnega zbora predlagam, da o odgovoru predsednika Vlade opravimo razpravo. Zakaj? Zato ker menim, da se bo treba v Državnem zboru tudi začeti pogovarjati o težavah v gospodarstvu. Veliko se znamo pogovarjati o vse mogočih stvareh, ki za te državljanke in državljane niso pomembni, ko pa pridemo do stvari, ki so pa izredno pomembne, tudi zato, kako bo država šla v naslednjih letih naprej, tu pa si nekako ne najdemo časa. In zato predlagam, da se pogovorimo o tem. Danes smo se, hvala bogu, ob tem vprašanju pogovarjali o gospodarstvu, ne o zdravstvu, ne o pokojninah. To so problemi, ki so pomembni. V Slovenski ljudski stranki smo že napovedali, da bomo pri teh vprašanjih konstruktivni zato, ker vemo, da je to problem in da je treba to, kljub temu da je javnomnenjsko zadeva problematična, narediti korak naprej. Ampak, ko pa pridemo do gospodarstva, pa smo vedno znova zelo previdni in tihi. Zato bi tukaj pričakoval, gospod predsednik Vlade, da pokažete odločnost in da zahtevate od svojih ministrov, da pridejo rešitve na dan. Ne jutri, danes, gospod predsednik Vlade! Še mogoče besedo. Brezposelnost se umirja - res je, ampak bojim se, če ne bomo sprejeli ukrepov, kar se tiče nelikvidnosti, kar se tiče plačilne nediscipline, bomo imeli v tem letu ogromno propadlih malih, mikro in srednjih podjetij, tudi dobrih, tistih družinskih podjetij, v katerih je zaposlenih eden, dva, trije. Če ne bo teh ukrepov, poglejte, danes smo aprila, aprilska seja je. Pričakujemo, da bo na majski seji že nekaj konkretnega na mizi. Gospod predsednik Vlade, dajmo, naredimo vse, da bo to na majski seji. Hvala lepa.
Hvala lepa. O vašem predlogu, gospod Radovan Žerjav, da bi Državni zbor razpravljal o odgovoru predsednika Vlade, bomo odločali na jutrišnji seji tekom glasovanj. Gospod Jože Tanko, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani predsedujoči. Predlagam, da se z odgovorom na obe poslanski vprašanji umakne stopnja zaupnosti z oznako "interno". S to oznako se lahko določijo tajni podatki, katerih razkritje nepoklicani osebi bi lahko škodovalo delovanju ali izvajanju nalog organa. Ugotavljam, da jaz kot tisti, ki sem postavil vprašanje, nisem nepoklicana oseba, sem poslanec. Zanima me, v kakšnem primeru, v katerem primeru bi razkritje teh podatkov škodovalo lahko delovanju Vlade enega, drugega, tretjega ministrstva, Kad-a, Sod-a in drugih zadev, če bi razkrilo, s katerimi pravnimi osebami je odvetniška pisarna Senica sklenila pogodbe, koliko je za to dobila, kdaj je sklenila, pod kakšnimi pogoji in tako naprej. Glede na to, da to določa 13. člen Zakona o tajnih podatkih, 10. člen pa določa, da te podatke označi za tajne predstojnik organa. Glede na to, da sem to svoje poslansko vprašanje naslovil na Vlado in imamo tukaj predstojnika tega organa, predsednika Vlade, predlagam, da predsednik Vlade umakne stopnjo zaupnosti s teh dveh odgovorov na moji poslanski vprašanji.
[[...]] [[Oglašanje iz klopi.]] [[...]]Se že ureja.
Že urejeno? Se že ureja. Dobro. Spoštovani predsednik, predlagam, da se to čim prej stori, kajti sicer je normalna uporaba teh podatkov, ki jih bom dobil s poslanskim vprašanjem, pravzaprav onemogočeno. To je dosje, ki bo lahko, če ta stopnja zaupnosti ne bo umaknjena, nekje v arhivu in bo pač njegova raba omogočena pod zelo omejenimi pogoji. Menim pa, da to ni v interesu Vlade in tudi ne tistih, ki bi lahko te podatke uporabili. Zdi pa se mi, da pogodbe, ki jih sklepajo javne institucije, ki jih sklepajo ministrstva, imajo naravo javnih podatkov, ne gre za nobene zadeve, ki so povezane z obveščevalnimi službami, ne gre za nabave, ki so povezane s temeljnimi razvojnimi programi za obrambo in tako naprej. Skratka, gre za čisto običajne podatke pravne narave, ki jih imajo pravni subjekti pri opravljanju določenih storitev za organe Vlade, za institucije Vlade in tudi za gospodarske družbe, v katerih je Vlada večinski lastnik. Zaradi tega tudi predlagam, da predsednik Vlade lahko odloči ustno, ni treba čakati pisno, da so odgovori na moji dve poslanski vprašanji javni. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Tanko. Verjamem, da je predsednik Vlade v okviru svojih kompetenc sprejel na znanje vašo sugestijo in pripombo, ki je bila izven dnevnega reda in je pomenila zlorabo poslovnika in vaših pravic, ampak odločitev o tem bo sprejeta kljub temu. Dovolite, vi ste imeli pisni poslanski vprašanji in dobili ste pisni odgovor. Vaši vprašanji in odgovora niso bili vsebina današnje točke vprašanj in pobud poslank in poslancev. Zato ste uporabili to točko, da bi opozorili na problem, na katerega bi morali opozoriti na drug način. Pisni odgovor boste dobili. Ampak, lepo vas prosim, nehajva midva z razpravo. Midva bova imela mnogokrat o posameznih vprašanjih različne poglede, bom pa zelo vesel, če boste kdaj dobili zaupanje in boste sedeli na tem stolu in vodili sejo, tokrat jo pa vodim jaz, jaz tolmačim Poslovnik in dajem besedo. Hvala lepa. Besedo ima gospod Miran Györek, ki bo postavil poslansko vprašanje v imenu Slovenske nacionalne stranke.
Hvala za besedo, predsedujoči. Kolegice in kolegi. Spoštovani predsednik Vlade. Na prejšnji seji sem vam zastavil ustno vprašanje glede neplačevanja prispevkov za pokojninsko in invalidsko zavarovanje delavcev, kar številni delodajalci počnejo z dovoljenjem države. V svojem odgovoru ste dejali, citiram: "da bo Vlada v okviru kratkoročnih ukrepov skušala zagotoviti, da bo bodo tisti delavci, ki gredo zdaj v pokoj, v bistvu dobili pokojnino takšno, kot bo jo sicer, če bi delodajalci prispevke obračunavali." Bolj enostavno: to pomeni, da bo to vrzel pokrila država; ne gre za finančno velik problem, gre pa za pravne in konceptualno velik problem. Pravite, da bo teh prispevkov v okviru kratkoročnih ukrepov namesto delodajalcev pokrila država zato, da tisti delavci, ki se bodo upokojili v kratkem, ne bodo žrtve malomarnosti ali nezakonitosti delodajalcev in ne bodo utrpeli manjše višine pokojnine. Popolnoma nerazumljivo mi je, zakaj država ne izterja neplačanih prispevkov, ki jih je bilo konec leta 2009 že preko sto petindvajset milijonov evrov in zaradi česar je naša pokojninska blagajna na robu bankrota. Kar pa je najbolj pomembno, me zanima: Ali bo država od podjetij, ki delavcem niso plačevala prispevkov in še vedno ne plačujejo, neplačane prispevke pa bo sedaj namesto njih pokrila država, denar v teh podjetjih sploh kdajkoli iztirjala? Ali pa boste dopustili, da bodo za kazniva dejanja nekaterih podjetij, kar neplačevanje prispevkov je, saj to določa 196. člen Kazenskega zakona, finančno breme zopet nosili vsi državljani? Ali se v Vladi sploh zavedate, kaj s tem sporočate številnim delodajalcem, ki plačujejo prispevke za svoje zaposlene? Sporočate jim, da tudi njim ni treba plačevati prispevkov, saj jih bodo na koncu, očitno, tako ali tako poravnala država. Zanima nas, kaj je naslednji korak. Ali boste mogoče v bližnji prihodnosti dopustili tudi to, da bo delodajalec na plačilni listi zaposlenega prikazal akontacijo dohodnine, odvedel oziroma plačal pa je ne bo? Predsednika Vlade Republike Slovenije sprašujem: Ali namerava Vlada sploh kdaj izterjati neplačane prispevke? Ali namerava Vlada preko pristojnih organov sprožiti ustrezne postopke proti delodajalcem, ki niso plačevali prispevkov in še vedno ne plačujejo in delavcem zagotoviti socialno in pokojninsko varno prihodnost glede na številne kršitve s strani delodajalcev? Prosim, predsednik Vlade.
Predsednik Vlade gospod Borut Pahor, prosim.
Mislim, da drugič na vaše vprašanje govorimo o tej temi, ki je seveda zelo pomembna. Ljudje so živeli z zavestjo, da njihovi delodajalci pošteno, v skladu z zakoni odvajajo prispevke. Na koncu se je izkazalo, da jih ne in da bi to lahko ogrozilo njihovo varno starost. To, kar je kratkoročen ukrep države - to, kar ste rekli, je točno - je, da lahko damo zagotovilo vsem zaposlenim, da ne bodo utrpeli nepravilnega ali protipravnega ravnanja delodajalcev. Ampak ste sami povedali, kje je tukaj kontradiktornost tega ukrepa: to bi lahko pomenilo sporočilo delodajalcem, da naj ne plačujejo prispevkov, ker bo to namesto njih počela država. Mi smo poskušali ugotoviti kje je neka sredina med tema odločitvama namreč, da poravnamo stvari, ki so bile narobe narejene za nazaj in torej zavarujemo interese zaposlenih, dobimo prispevke nazaj; zdaj, če je šlo podjetje v stečaj, lahko preko poplačil lahko računamo na prispevek v državno blagajno ali pa pokojninsko, ampak vsega za nazaj morda ne bo mogoče v celoti poravnati, in da za naprej uredimo sistem tako, da bo evidenca mogoča, da se bodo lahko posamezniki pozanimali, da bo nadzor učinkovit in tako naprej in tako naprej. Ampak eno stvar bi rad povedal, ki se mi zdi pomembna. Po poročilih davčne uprave - veste, da je bilo vaše vprašanje eden izmed razlogov, da sem obiskal kot prvi predsednik Vlade davčno upravo. Po temu poročilu, ki ga je obravnaval tudi svet Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, je pobranih kar 97% vseh prispevkov. In da ne bi bilo v tej državi nek občutek, da se zakonodaja ne implementira in da prihaja do vsesplošnega kršenja predpisov. 97% prispevkov je pobranih. Mi moramo pogledati, kaj je s temi 3, ki niso, kdo je kriv, kako je kriv, kako bomo stvari uredili. Davčna uprava je s povečano aktivnostjo zagotovila dodatnih dvaintrideset milijonov evrov prispevkov od preko, pazite, triintrideset tisoč podjetij, ki prispevkov niso plačala. Jaz sem malo prej z generalno sekretarko govoril, da je to zelo velika številka 33 tisoč. So verjetno tudi zelo majhna podjetja, ampak 33 tisoč poslovnih subjektov je veliko in to seveda potem sproža v javnosti vtis, da prihaja do vsesplošnega kršenja predpisov in ustvarja neko nezaupanje do institucije pravne države. Dejstvo je torej, da po merilih, po primerljivih merilih z drugimi državami, Slovenija sodi med uspešnejše po pobiranju prispevkov. To je tudi pomembno. Nismo v celoti izpolnili dolžnosti, ampak smo med boljšimi, ki pobirajo prispevke - kljub vsemu. In to je neka spodbuda za naprej. Poseben problem predstavljajo odložena ali pa tako imenovana obročna plačila prispevkov, ki so odobrena v skladu z 228. členom sedanjega zakona o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Zdaj veste, da bo o ustavnosti tega člena odločalo Ustavno sodišče. Počakajmo na odločitev sodišča. Vlada bo takoj sledila tej odločitvi in implementirala. Kar se tiče torej sprožanja postopkov proti neplačnikom, se strinjam z vašim vprašanjem. Tukaj gre tudi za to, da pristojni moji kolegi znotraj svojih organov pogledajo, ali lahko in kako doživijo nekatere nezakonitosti sankcioniranje, ki bo imelo ustrezen sodni epilog. Ker to dodatno sproža nezaupanje, da stvari tečejo tako, kot bi morale. Tako je to odgovor na moje vprašanje: socialna varnost zaposlenih je torej zavarovana za nepravilnosti, ki so bile storjene, za nazaj. Za naprej uvajamo nove, bi rekel, nove ovire, da bi lahko kdo nezakonito ali pa zaradi malomarnosti ne ravnal protipravno. V tem primeru bo sankcioniran. Uvajamo tudi mehanizme, zaradi katerih bodo lahko zaposleni imeli možnost, da pogledajo, ali njihov delodajalec izpolnjuje obveznosti, ki jih ima, ampak ostanimo torej tudi tem, recimo temu, pozitivnem signalu ali pa izsledku 97% vseh prispevkov je pobranih, 3% niso. S temi se moramo ukvarjati. Naša davčna kultura, to bi rad povedal, to je moj pogled po tem, ko sem imel pogovor na uradu in ko sem se pogovarjal z ministrom in drugimi, naša davčna kultura ni nizozemska, kjer je vsakemu Nizozemcu jasno, da je tako rekoč, bom rekel, nevzdržno, če nekdo ne plača tega, kar mora plačati državi. Ampak tudi ni država, ki bi imela davčno nekulturo. Slovenija se uvršča med tiste, ki napredujejo v tej smeri. Mi bomo storili vse, da se ta davčna kultura, skratka, okrepi.
Hvala lepa. Gospod Györek, izvolite.
Ja, bi želel svoje vprašanje dopolniti oziroma ga razširiti. Poglejte, v zvezi s predmetno problematiko bi vas rad seznanil še z enim problemom. Gre za določena slovenska podjetja, nemalokrat slamnate firme, ki sklepajo delovršne pogodbe z naročniki širom po državah EU. Najemajo delavce v Sloveniji in le ti delajo v tujini nekaj mesecev, od svojega delodajalca prejemajo mesečno omejene zneske, kot žepnino skoraj, celotne plače pa ne dobijo nikoli. Prav tako ne plačujejo za delavce nobenih prispevkov, nobenih akontacij dohodnine in nobenih drugih obveznosti. Od tujega naročnika pa seveda pokasirajo celotne pogodbene zneske za delo, ki ga opravijo ti opeharjeni delavci, s katerimi po nekaj mesecih praviloma prekinejo sodelovanje in si poiščejo nove žrtve. In prav tukaj postaja problem še kompleksnejši, saj za iskanje in novačenje žrtev uporabljajo slovenske zavode za zaposlovanje, ki za njih objavljajo prosta delovna mesta in jim na ta način pomagajo pri njihovih nezakonitih dejanjih. Nekatera podjetja, gre večinoma za montažna podjetja iz Ptuja, Maribora, kot sem seznanjen, tekoče opeharjajo slovenske delavce s pomočjo zavodov za zaposlovanje. Trenutno montažna firma iz Ptuja ponovno išče na zavodu za zaposlovanje v Murski Soboti 30 delavcev, verjetno pa tudi po drugih območnih zavodih za zaposlovanje, pri tem pa zagotovo pokasirajo še kakšne druge ugodnosti iz naslova zaposlovanja brezposelnih iskalcev zaposlitve. Takšna dejavnost kaže vse znake kaznivega dejanja, država pa tega niti ne zaznava niti ne preganja, delavci pa ne morejo najti pravice. Vse skupaj spominja na nekatere naše gradbene firme, ki podobno izkoriščajo delavce iz republik bivše SFRJ, s čimer je slovenska javnost že tako ali tako seznanjena. Zanima me: Kako bo Vlada zaščitila slovenske delavce? Ter: Kdaj in na kakšen način bo kaznovala takšne delodajalce in preprečila njihova nadaljnja kriminalna dejanja? Hvala za odgovor.
Gospod predsednik Vlade, izvolite.
Najprej dopolnilo: Vlada bo zaščitila vse zaposlene v Republiki Sloveniji, ne glede na nacionalno pripadnost. Drugič. Pripravljamo novelo zakona o preprečevanju dela na črno. Vendar, tu bi si rad z vami nalil čistega vina, ker smo se o tem pogovarjali dopoldan tudi s socialnimi partnerji. Glejte, ob informacijah, znanju in vedenju, ki ga imam ta hip, morate vedeti nekaj: ko bomo stopili na prste sivi ekonomiji, in recimo, da bomo to storili absolutno nepristransko, takoj, in da bo to imelo takojšen učinek, morate vedeti, da bodo najprej in najbolj nastradali socialno šibkejši ljudje. To bo seveda dolgoročno uredilo trg dela, to bo dolgoročno uredilo razmerja med delodajalci in zaposlenimi ter nezaposlenimi, ki delajo na črno, in tako naprej, ampak najprej in prvi učinek tega bo, da bo to udarilo po žepih socialno najbolj šibke ljudi. In to je zame zdaj, ta hip, nek "contradictio in adiecto", ki ga še ne znam razrešiti - kako uveljaviti zakon, da ne bodo najprej in predvsem nastradali pri preganjanju sive ekonomije socialno najšibkejši ljudje. Dolgoročno ni dvoma. Če in kolikor se vsi ravnamo po pravilih, potem dejansko zmagajo tisti, ki so boljši, pod enakimi pogoji. Okej, to je načelo neke konkurence, ki velja kot vrednota tudi v neki moderni družbi, kot smo mi. Toda; če niso pravila enako spoštovana, potem je tisti, ki jih ne spoštuje, v prednosti. In to velja tudi za tiste, ki, recimo, ne plačujejo davkov, pa so zaposleni na črno; in vedo, da so zaposleni na črno, in delodajalec ve, da jih je zaposlil na črno. In ima on ta nedovoljen profit ter seveda tudi zaposleni, ker ne odvaja prispevkov. Kot rečeno, pripravljamo novelo. Želimo jo uskladiti s socialnimi partnerji. Danes je bilo neko mnenje, da bi morali vse skupaj zaviti v nek paket. Rekel sem, mogoče, ampak v tem paketu potem ne sme tiktakati neka socialna bomba. Mora biti paket, ki bo imel rep in glavo, drugače bomo šli "per partes" z zakoni na fronto, kot jo določa semafor, tako kot smo rekli. Če se lahko pa kaj pogodimo, se pa bomo. In tu je skrb za socialno šibkejše absolutno pred našimi očmi. Tudi glede prispevkov bomo, upam, tu storili korak naprej, in glede discipline delodajalcev. To je odgovor na vaše vprašanje.
Hvala lepa. Gospod Gjerkeš, izvolite.
Nisem še minister, predsedujoči.
Györek, pardon.
Nič hudega. Torej, gospod predsednik Vlade, očitno se nisva povsem razumela. Ne gre za sivo ekonomijo - samo toliko, kot replika -, tu gre za kazniva dejanja. Ti delavci so zavedeni, ogoljufani. Se pravi, oni gredo v dobri veri delat na Švedsko ali pa v Veliko Britanijo, pa podpišejo pogodbe - vse, razumete; ampak ta naša firma, na nek način posredniška, sklepa pogodbe s tujim naročnikom direktno in tam kasira od tistega naročnika. Razumem, da je siva ekonomija področje zase, ampak v tem primeru, za katerega sem vam postavil vprašanje, pa ni šlo za sivo ekonomijo. Samo toliko. Grem na proceduralno. Ker je zadeva tako kompleksna in imamo, k sreči, tudi gospo ministrico za notranje zadeve tukaj, ki bi lahko, če bi hotela, tudi po uradni dolžnosti preganjala takšna kazniva dejanja. Ne nazadnje gre tu za goljufije, za kratenje pravic, za odtujevanje denarja, gre namreč za prispevke, ki so delavčeva last. Se pravi, to je zadeva, ki bi jo morali po uradni dolžnosti preganjati. Potem ne vem, kakšna pravna država smo, na katero prisegamo. Vsi vemo, da to počenjajo delodajalci, vsi vemo, da je to kršitev 196. člena Kazenskega zakonika, ovadb pa ni. To je problem. Ker pa je zadeva tudi na nek način vezana na pokojninsko reformo, na pokojninsko blagajno, za katero vemo, v kakšnem stanju je, bi predlagal, v skladu s členom 246 Poslovnika Državnega zbora, da se opravi širša razprava na to temo. To ni politična razprava, to je razprava, ki je zelo pomembna za naše, tudi bodoče, upokojence ter ne nazadnje za nek pravni red v tej državi. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Györek, o vašem predlogu bomo odločali jutri, v okviru glasovanj, da naj bi o odgovoru na vaše poslansko vprašanje s strani gospoda predsednika Vlade odločal Državni zbor. Četrti bo postavil vprašanje predsedniku Vlade gospod Franc Jurša v imenu Poslanske skupine DeSUS. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav kolegicam in kolegom, predstavnikom in predstavnici Vlade. Gospod predsednik. Staranje prebivalstva Evrope, Slovenija ni izjema, predstavlja enega največjih ekonomskih in socialnih izzivov prihodnosti. Zadnja leta znanost in politika namreč ugotavljata, da se evropska in slovenska družba naglo starata in bo v naslednjih letih naloga poskrbeti za kakovostno staranje prebivalstva zasenčila druge naloge trajnostnega razvoja. V Sloveniji po statističnih podatkih, stanje na dan 30. 6. 2009, predstavlja delež starejše populacije, ki je starejša od 60 let, 21,74% vseh državljanov, kar je 444 tisoč prebivalcev naše države. Delež tistih, ki so starejši od 65 let, je 16,49% oziroma 337 tisoč prebivalcev. Projekcije rasti števila prebivalcev kažejo, da bo v letu 2020 starejših od 65 let 420 tisoč prebivalcev, leta 2040 pa že 569 tisoč. To so več kot dovolj zgovorni podatki, ki kažejo na potrebo po aktivni angažiranosti slovenskega političnega in družbenega okolja za reševanje celostne problematike starajoče se družbe in s tem posledično dolgoživosti. V duhu zavedanja po kompleksnosti in globalni pomembnosti vprašanj, ki se nanašajo na tretje življenjsko obdobje, je zato nujno vzpostaviti organizacijo, ki se bo na vladni ravni kompleksno in integrirano ukvarjala z vprašanji, pomembnimi za starejše, ter kot vladna institucija zagotavljala sodelovanje z nevladnimi seniorskimi organizacijami pri prepoznavanju problemov in pri pripravi zakonodaje, oblikovanju politik in spremljanju izvajanja učinkovitosti njihovih ukrepov. Zgolj primerjalno, navezujem na dejstvo, da pod okriljem Ministrstva za šolstvo in šport deluje Urad za mladino, in glede na zgoraj navedene podatke o številu starejše populacije prav tako primerjalno navajam, da populacija šolajoče se mladine - osnovna in srednja šola ter študenti - predstavlja 20,86% prebivalstvenega deleža. Po podobnem principu pristojnosti in delovanja urada za mladino lahko deluje tudi "urad za starejše". Glede na navedeno vas sprašujem, gospod predsednik: Zakaj zaveza iz koalicijske pogodbe glede ustanovitve "urada za starejše" še ni realizirana in kateri so ključni razlogi, da do ustanovitev urada še ni prišlo? Poleg tega vas sprašujem tudi: Kdaj v tem mandatu lahko pričakujemo ustanovitev prepotrebnega "urada za starejše"?
Gospod predsednik Vlade. Izvolite.
Najprej, da kasneje ne pozabim. Koalicijska pogodba ni nekaj, kar bi tematiziral Državni zbor. To je stvar, ki zadeva koalicijske stranke, in tudi ne Vlado v formalnem smislu. Tako bi želel torej odgovarjati na vprašanje o oportunosti ustanovitvi urada za starejše. Ko se je pripravljal dokument, ki ste ga citirali, so bile druge okoliščine in druga upanja glede razvoja dogodkov, glede gospodarske krize. Zdaj je postalo povsem jasno, da moramo v celem javnem sektorju varčevati in biti racionalni do konca. In da tudi to, kar je do konca danes, kot se zdi, ni dovolj, malo prej mi je to rekla ministrica Krebs. In, ko mi ona to reče, zazvonijo vsi signali, da to pomeni, da se bo znova premaknilo nekaj, kar bo imelo velike odmeve v javnosti. Poglejmo stvari. Urad za mladino imamo in druge urade, ki skrbijo za odpravljanje diskriminatornosti. Moj predlog je predlog Vlade, o katerem diskutira, da bi šli v eno službo, in to službo za uresničevanje načela enakosti; in imamo potem za narodne skupnosti, za enakost spolov, za mladino, za starejše. Vsi bodo suportirali odpravljanje razlik, ki nastajajo zaradi te okoliščine - ali socialne, nacionalne, generacijske ali kakšne druge - zato da bi, bom rekel, z denarjem davkoplačevalcev uspešno servisirali potrebe države. Vašega vprašanja pa sem seveda posebej vesel zato, ker se že cel dan ukvarjam, skupaj z ministrom Svetlikom in njegovimi sodelavci, s pokojninsko reformo - in slabo kaže. Zaenkrat javnost ne vidi potrebe po njej in bi jo, če bi bilo po njenem mnenju, odložila. Mi si lahko privoščimo iz oportunitetnih razlogov - zdaj govorim, mi kot politični razred v celoti, da jo za dve leti odložimo. Ampak potem bomo čez štiri ali pet let pred zidom, pred katerim ne bomo imeli drugega, kot da si sodimo sami. Tako, da je boljše, da gremo - in zato smo sklenili - po poti nekega medgeneracijskega sporazuma, kjer bomo prišli do nekih temeljitih sprememb v pokojninskem zavarovanju, kjer bodo zdajšnji upokojenci imeli varstvo glede njihovih pravic in kjer bomo mi kot tisti, ki prihajamo, če bomo imeli to srečo, v njihov status, imeli zavarovano pravico do varne starosti. In naši otroci. Nekaj bi vam rad povedal, ne samo kot poslankam in poslancem, ampak tudi nam, kot staršem. Jaz sem imel v petek pogajanja z Dijaškim svetom Slovenije. Pazite! Veste, kaj je bil njihov predlog, ko smo diskutirali, da poskušamo njihove zahteve regulirati tako, da bi prišli do kompromisa glede njihovega, zlasti dela, prevozov, prehrane itn.? Na moj predlog, da saj dobijo otroški dodatek, so rekli: "Ja, tega dobijo naši starši, vi ga dajte nam." Sem rekel: "Počakajte malo, saj starši so odgovorni za vas do 18. leta!" "Ah," so rekli, "ne samo da ne zaupamo prihodnosti, ne zaupamo niti svojim staršem!" Mislim, to ni citat, ampak v bistvu je bil to njihov odgovor. Pazite, to ni citat iz pogovorov, ampak moja ugotovitev. Hočem reči, neko zaupanje moramo znova vzpostaviti do varne starosti za vse. In tukaj moramo paziti tudi na interes mladih. In mora paziti tudi na interes aktivne populacije in seveda tudi na pravico, ki jo ima zdajšnja generacija upokojencev. Ampak to sestaviti skupaj tako, da bomo imeli trdne garancije za to, da bomo iz prvega stebra - pustite drugega in tretjega. Jaz sem seveda za to, da ga razvijamo, ampak prvi steber je odgovornost države, da bodo imeli vsaj približno zavarovano varno starost, bo potrebno narediti en velikopotezni korak in takrat bom potreboval tudi vaš pogum in vašo odločnost tukaj, ko bomo diskutirali o pokojninski zakonodaji. Urad za starejše pa, bom rekel, je milni mehurček v skrbi za starejše ljudi v kontekstu skrbi, ki jih imamo za zdajšnjo generacijo upokojencev, zlasti pa za tisto, ki prihaja. In ta, ki prihaja, plačuje zdaj tiste, ki so v pokoju, zato da lahko, bom rekel, sicer prav gotovo ne zadovoljni, večina jih nezadovoljnih s položajem, ampak vendarle, kolikor je pač mogoče, zdaj ta hip dobijo pokojnine.
Gospod Jurša, izvolite, besedo.
Gospod predsednik, popolnoma se strinjam, da moramo biti varčni. Ampak to ne pomeni, da v tej armadi uradnikov, kolikor jih imamo v različnih državnih institucijah, ne moremo najti določene skupine ljudi, ki bodo skrbeli za to populacijo. V mojih navedbah pa sem povedal, koliko je teh prebivalcev Republike Slovenije v tem času in koliko jih bo za toliko in toliko let. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključili smo s postavljanjem poslanskih vprašanj predsedniku Vlade. Želite še odgovoriti, gospod predsednik? Imate še, izvolite.
Samo še enkrat. Poglejte, predlagam, da se razumeva. Skrb za zdajšnjo generacijo upokojencev in za tiste, ki prihajajo, ni zlasti predvsem skrb za vzpostavitev urada. Ali se razumeva? Je skrb za njihovo varno in predvidljivo starostno ali pa delo na kakršnokoli drugo pokojnino želite. Štiri jih bomo imeli po novem sistemu. To je naša glavna skrb. In pazite! Zdaj imamo nek temeljni disproporc, da vse manj ljudi dela za vse več tistih, ki gredo v pokoj. Ta disproporc bo treba rešiti na pameten način, drugače bomo bankrotirali kot država. Ne bo problem samo pokojninska blagajna, mi jo lahko še iz budžeta polnimo leto ali dve, ampak to je nesistemsko in ni modro in ni pametno. Moram priti do reform. Ni treba, da so radikalne. Jaz ne zahtevam, da pa zdaj skočimo čim dlje, brezglavo. Ne! Jaz sem danes predlagal tudi na sindikatih in delodajalcih, bodimo praktični in storimo najprej majhne korake, se pravi, da z malusi okrepimo zaupanje v spremembe pokojninskega sistema. Potem pojdimo pa z dolgoročnimi ukrepi, ki naj bodo vzdržni, javnofinančno. To je tisto, kar po mojem zanima danes zdajšnjo generacijo upokojencev in tiste, ki prihajajo. In moram reči, da veliko bolj s skrbjo gledajo tisti, ki prihajajo, na svojo varno starost kot zdajšnja generacija upokojencev, zlasti mladi. Pazite! Mladi ta hip gledajo zelo kratkoročno, kar pomeni neko temeljno nezaupanje v prihodnost, ki mi ni všeč, ampak mislim, da se bo tudi to spremenilo. Študentje mi pravijo, da si želijo raje dlje študirati, pa več delati, ker - pazite, ena anomalija: zaslužijo več, ko nimajo ustrezne izobrazbe, kot potem, ko dobijo izobrazbo, za isti posel, ko se redno zaposlijo ali pa za določen čas. Kje je tukaj zdrava pamet? Ampak, tako je. In si zato želijo dlje časa študirati, ne zato, ker bi bili leni, ampak zato ker jim to narekujejo socialne okoliščine. To moramo spremeniti. Bo pa hudo, ker bomo posegli v obstoječe stanje. Kar se dijakov tiče. Dijaki bi radi to in ono, in zdaj sodi v košarico pravic, ampak moramo te pravice razdeliti tako, da bomo zavarovali socialno najbolj šibke, ne pa vse enako. In vse skrbi varna starost. In zato pravim: manj kot urad bolj je pomembno to, da poskrbimo za temeljno stvar, in to je zagotovitev trajnejših, trajnih zagotovo ne, osnov za varno starost. In to je novi pokojninski sistem.
Hvala lepa. Zaključili smo postavljanje poslanskih vprašanj predsedniku Vlade. Gospod predsednik, hvala za vaše odgovore. Prehajamo na poslanska vprašanja ministricam in ministrom. V zvezi s poslanskimi vprašanji, postavljenimi na prejšnjih sejah zbora, vas obveščam, da je poslanec Ivan Grill na 14. seji zbora postavil ustno poslansko vprašanje odsotnemu ministru za zdravje gospodu Borutu Miklavčiču in predlagal, da mu minister ustno odgovori na naslednji seji. Ker je z imenovanjem novega ministra za zdravje gospodu Borutu Miklavčiču funkcija ministra prenehala, je v skladu z 249.a členom Poslovnika Državnega zbora to vprašanje novoimenovanemu ministru danes brezpredmetno. Prehajamo na vprašanja poslank in poslancev. Prvi bo poslansko vprašanje ministru za promet dr. Patricku Vlačiču postavil gospod Miro Petek. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. O kartelnem dogovarjanju je na poslansko vprašanje kolega Andreja Vizjaka delno že odgovoril predsednik Vlade Borut Pahor, seveda bi imel okoli tega gradbeno cestnega lobija veliko povedati še minister za promet gospod Patrick Vlačič. Podjetja, ki so brez sramu podpisala kartelni dogovor, niso le podjetja, ki so zaradi tega gradila znatno dražje, kot bi bilo potrebno, temveč so mnogo v teh podjetjih opravila svoje delo tudi zelo slabo. Poleg tega so se iz slovenskih državljanov in davkoplačevalcev ob pregrešno dragi gradnji avtocest celo norčevali. Spomnimo se samo, kako je leta 2001 bil SCT vpleten v zamenjavo diskete s pogodbeno ponudbeno dokumentacijo v postopku natečaja za trojanski predor - pa se ni zgodilo nič. Spomnimo se samo, koliko skrbi, škode, nevarnosti in prometnih zastojev je povzročilo odpadanje protipožarnega prometa v šentviškem predoru - pa se nikomur ni skrivil niti las. Spomnimo se, za koliko se je podražil predor Golovec - pa nikomur nič. V času vlade dr. Janeza Drnovška so bile dopuščene in celo legalizirane podražitve na avtocestnem programu od predvidenih investicijskih načrtov kar za 50%. Izvajalci del na področju avtocestnega programa pa so s tem kartelnim dogovorom po nekaterih ocenah napeli to ceno še za 30% do 60%. Zaradi tega smo v Sloveniji gradili enkrat dražje ceste, kar kažejo tudi primerljivi podatki. Evropska komisija je pred leti naročila študijo, iz katere se vidi, da je povprečna cena avtoceste v Evropski uniji 6,8 milijonov evrov, v Sloveniji pa 12,5 milijonov evrov. In ta razlika čudi tudi predsednika Vlade, gospoda Boruta Pahorja, to je namreč danes za to govornico dejal. Torej, enkrat večje cene na Slovenskem, računam še kartelni dogovor o delitvi plena pri gradnji avtocestnega križa in najbrž tudi korupcijo nekaterih uradnikov, mogoče zaposlenih na DARS-u ali celo politikov. In tudi to, da nekatera izmed gradbenih podjetij, povezana v ta kartelni grozd, ne plačujejo podizvajalcev, je stara pesem. Ne le stara pesem, je že kar stara lajna. Prejšnji teden naj bi nekje na Primorskem skorajda prišlo do incidenta, saj je bil direktor enega od gradbenih podjetij skupaj z druščino zaklenjen v gostilni, lastnik pa je imel nanje napeto lovsko puško, vse dokler ni podjetje plačalo petindvajset tisoč evrov, kolikor so mu v preteklosti v tej gostilni pojedli in popili, plačali pa seveda nič. Ali smo pred tem, da lahko zaradi raznih mafijskih poslov, mafijske morale pričakujemo tudi strelske obračune? Zato ministra za promet sprašujem: Kako bo ministrstvo zagotovilo, da pri gradnji in obnovi slovenskih državnih cest ne bodo imela glavne besede podjetja in posamezniki, ki z nezakonitimi dogovori na posameznih mestih in že iz osnove mafijskega gospodarstva dražijo slovenske avtoceste? Hvala lepa.
Besedo ima dr. Patrick Vlačič, izvolite.
Hvala predsedujoči. Slovenska zakonodaja s področja javnega naročanja je na področju korupcije in kartelnega dogovarjanja na nivoju evropske zakonodaje. Skladno s to zakonodajo je izločanje ponudnikov z negativnimi referencami v pristojnosti Državne revizijske komisije. Na Ministrstvu za promet proučujemo možnosti, da bi s pogodbenimi klavzulami, ki bi vplivale na to, da bi bilo takšnih stvari, ki jih ocenjujemo kot korupcijo ali kaj podobnega, čim manj. Same protikorupcijske klavzulie sicer niso neposredno s kartelnim dogovorom oziroma dogovarjanjem povezana, lahko pa. Zdaj, lahko povem, kakšna je ta trenutek situacija na področju gradbeništva. Lahko povem, da je ta sedanja kriza z zaostrene gospodarsko situacijo na področju gradbeništva sama od sebe spremenila veliko, namreč med ponudniki je opazna ostra konkurenca ta trenutek, kaže se pa v tem, da so cene, ki jih ponudniki dajejo za posamezne gradbene storitve, precej nižje od tiste limitirane vrednosti, ki jih naročnik izračuna, ki naj bi bila nekakšna cena po kriterijih. In mi dobivamo pravzaprav nižje ponudbe, ki so nižje 15, 20% od teh limitiranih vrednosti. Tako nas mogoče to lahko navdaja z nekim upanjem, da je ta trenutek to področje boljše, naj pa povem, da ste zelo zgodaj postavili vprašanje in prav je tako. Mi smo začeli v okviru posameznih ministrstev in tudi v okviru Vlade razgovore o tem in bomo videli, kaj lahko naredimo. Sama zakonodaja na koncu koncev očitno ni problematična, vsaj tako se zdi zdaj po prvem pregledu. Implementacija bo morala biti pa bolj učinkovita. Zdaj, jaz kot minister za promet nisem ne tisti, ki neposredno naroča, pa niti ne tiste, ki neposredno nekakšne liste, črne, takšne in drugačne, oblikuje. Lahko pa samo zagotovim, da bom naredil vse, kar je v moji moči, da tisti prihajajoči projekti, ki nas čakajo, in tega ni malo, na področju železniškega prometa, morajo biti takšni, da ne bo kartelnega dogovarjanja. Upam, da razumete, da vam ta trenutek ne morem neposredno odgovoriti, kako bomo v bodoče preprečili, ker to je konstanten boj s protikartelnim dogovarjanjem, ki je prisotno na marsikaterem gospodarskem področju. Predvsem bi počakal odločbo Urada za varstvo konkurence, ki bo veliko povedal o tem oziroma pričakujem, da bo dal veliko informacij o tem, kaj se bo pravzaprav zgodilo, in ko bomo imeli te pravne kvalifikacije in seveda prve pravne odgovore na to, kar je zdaj trditev, potem bo čas za prave ukrepe. Ampak še enkrat ponavljam, ta trenutek se za tiste cene, ki so nižje od tistih, ki so limitirane, kaže, da enostavno ta trenutek ta problem ni tako pereč, kar pa ne pomeni, da v prihodnosti ne bo več.
Gospod Petek, izvolite.
Hvala lepa za ta odgovor. Minister, vi se spomnite, da sem vam na 3. seji Državnega zbora v temu mandatu, torej na samem začetku, postavil ustno poslansko vprašanje glede Zakona o javnem naročanju in možnosti, da bi že na osnovi takratnega Zakona o javnem naročanju, na osnovi takratne dikcije, uvedli črno listo nesolidnih podjetij, ki delajo z javnimi sredstvi. 42. člen je omogočil, da se iz postopka oddaje javnega naročila izloči tisto podjetje, za katerega je znano, da je pri kakšni investiciji s področja javnih naročil naredilo veliko strokovno napako. V preteklosti smo govorili okrog SCT-ja in seveda šentviškega predora - strokovno napako je, denimo, SCT priznal pri gradnji Onkološkega inštituta. Seveda je to zdaj mimo tega poslanskega vprašanja in seveda to ni več v vaši domeni. Imamo pa 77.a člen zakona, ki predvideva podobno črno listo ponudnikov z negativnimi referencami in se lahko ponudnika izloči iz postopka, če predloži neresnična in zavajajoča dokazila. Ta 77.a člen govori o evidenci ponudnikov z negativnimi referencami, zato me zanima: Ali veste, za kakšen podatek, koliko nekorektnih izvajalcev je Dars že zapisal v to evidenco? Rekli ste, da sami ne pišete črne liste, kar je prav, vendar kljub temu: Ali se vam ne zdi, da bi na tej črni listi moral biti v Sloveniji še kakšen izvajalec, predvsem tistih, ki so si kartelno delili ta avtocestni plen? In: Ali lahko o teh podjetjih, ki so vpletena v to afero, še vedno govorimo kot o podjetjih s pozitivnimi referencami ali pa vendarle sodijo na to lestvico ponudnikov z negativnimi referencami? Hvala.
Gospod minister Patrick Vlačič.
Hvala, predsedujoči. Zdaj upam, da bo poslanec razumel, ker to vprašanje, ki mi je zdaj postavil, presegajo to, kar je bilo osnovno vprašanje. Jaz vam težko iz glave odgovorim na te stvari, tako da vas bom prosil, če mi boste naslovili vprašanje na mene, boste dobili vse te podatke. Ne morem pa vam na pamet odgovoriti, koliko je bilo, takšnih gradenj in podobno. Predvsem ponavljam, da bomo mi naredili vse, kar je v naši moči našega ministrstva, da se borimo s protikartelno zakonodajo. Ni pa to neposredno področje Ministrstva za promet, bolj Ministrstva za gospodarstvo ali pa Ministrstva za finance, gre na eni strani za gospodarsko dejavnost, na drugi strani pa za javno naročanje. Jaz bi se, predsedujoči, če dovolite, še opravičil za naslednja vprašanja. Imamo svet ministrov zaradi vulkanskega prahu, ker je cel letalski promet ohromljen ta trenutek v Evropski uniji, in imamo videokonferenco. Ker sem ravno zdaj na vrsti, bom, žal, moral zapustiti sejo, pa bom odgovoril v prvi priložnosti, če boste imeli toliko razumevanja. Ta trenutek se mi je začela videokonferenca.
Hvala. Vi ste že najavili svojo odsotnost, smo vas opravičili, vendar je takrat izgledalo, da boste lahko nekaj še po petnajsti prisotni. Jaz verjamem, da vsi razumemo, da je ta videokonferenca obveznost, ki jo morate opraviti; in hvala lepa. Gospod [[...]]Proceduralno? Izvolite.
Hvala lepa. V duhu Poslovnika Državnega zbora in njegovega 246. člena, predlagam seveda razpravo. Videti je, da je bil tudi minister in precej pred tem predsednik Vlade in še prej mnogi ministri, da so bili zgroženi, kaj se dogaja okrog tega kartelnega dogovarjanja, zato sem prepričan, da bomo na jutrišnji seji zbrali toliko moči in volje, predvsem pa toliko glasov, da bomo o tem razpravljali in opravili tudi razpravo o odgovoru ministra Vlačiča. Meni je vseeno, ali podprete predlog kolega Vizjaka, ali moj predlog, ali kar oba. Intenca obeh predlog je, da o tem govorimo, da se v Državnem zboru pogovarjamo. Kartelno dogovarjanje zmanjšuje konkurenco, na drugi strani viša cene, odpira tudi vrata korupciji in poleg tega pa na ta račun dobivamo v Sloveniji drage in zelo slabe ceste. Kartelno dogovarjanje izriva s trga druge ponudnike in tudi na ta račun se je v Sloveniji ustvarila tajkunska gradbena elita, ki je na ta račun v zadnjih letih zelo obogatela. Predvsem na račun tistih, ki plačujemo davke in iz katerih se tudi gradi avtocestni program. Država bi na tem področju morala biti bolj učinkovita. Tem ljudem te dejavnosti bi morali gledati "pod prste", ne pa "skozi prste", kar se je do zdaj dogajalo. Zato sem prepričan, da boste podprli to razpravo in da bomo na prihodnji seji, ko bo imel tudi minister kaj več časa, upamo, da bo tudi pepel že izginil, lahko o tem poglobljeno spregovorili. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Petek, o vašem predlogu bomo odločali jutri v okviru glasovanj. Poslansko vprašanje ministru za promet bo postavil gospod Bogdan Barovič. Boste vprašali kljub temu, da je odsoten?
Ja, bom.
Prosim, gospod Barovič.
Saj bi tudi prosil za čim hitrejši pisni odgovor. Ne potrebujem širitve seje in ne potrebujem ustnega odgovarjanja na naslednji seji, rad bi pa čimprejšnji pisni odgovor - to bo verjetno minister izvedel. Postavljam vprašanje, ki je pereče za 210 občin v državi Republiki Sloveniji, ki se je začelo z vprašanjem: "Poslušaj, ti, župan, kaj se pa ti greš? Zakaj ukinjaš lokalni potniški promet?" Seveda, človek gleda kot bik v nova vrata in pokliče koncesionarja, češ, "kaj se pa ti greš, da napoveduješ ukinitev potniškega prometa." No, in potem ta pravi: "Ti kar lepo vprašaj ministrstvo, kaj se gre s koncesijskim razpisom za javne prevoze, ki se bo iztekel 10. maja." Koncesijski razpis, za katerega naj bi bila sicer zadolžena DRSC, ampak seveda pod pokroviteljstvom Ministrstva za promet, je še ena od gromozanskih in krutih šlamparij te vlade, ki nekaj razpiše, pa ne ve, kaj. V koncesijskem razpisu so postavili zgolj minimalne standarde, ki absolutno izključujejo javne prevoze znotraj občinskega prostora, ki zmanjšujejo vsaj za polovico medkrajevne prevoze in ponekod, na veliko koncih, tudi onemogočajo povezave; najbrž vam bodo kolegi lahko potrdili - torej, kolegi župani. Za Zasavje konkretno, 32 voženj na dan je bilo v Trbovljah, od koncesije naprej, če bo tako, kot je bilo razpisano, bo voženj 0,0. Najbolj smešno pa je, ko napiše Vlada, da je pa velik napredek, saj bodo cene nižje za 20%. Me prav zanima, koliko je 20% od nič. Mislim, da je lahko sram nekoga, ki to naredi. Ne glede na to, poleg tega, da so vsi koncesionarji proti temu koncesijskemu razpisu v taki vsebini in obliki, kot je; da so nezadovoljni ljudje, ki bodo, če ne bodo ukrepale občine, ob javne prevoze; da so nezadovoljni vsi tisti, ki so povezani medkrajevno z avtobusnimi prevozi. Da - to je pa najhuje - v nasprotju s trditvijo te vlade [[opozorilni znak za konec]] nasprotuje vsem željam po zmanjševanju trdnih delcev, po čim večjem prevozu z javnimi sredstvi, ukinjamo pa avtobusne prevoze. Ne vem, kdo se iz koga norca dela. Zato želim od ministra, da mi pove: Zakaj dovoljuje takšen koncesijski razpis? Zakaj postavlja minimalne standarde, ki bodo povzročili nelojalno konkurenco - kar je drugi razlog - nedostopnost ter povečanje divjih in neustreznih [[opozorilni znak za konec]] taksi služb? In pa: Ali ministrstvo predvideva vsaj usklajevanje? Ali bo upoštevalo zahteve koncesionarjev in, hvala bogu, mogoče celo obvestilo lokalne skupnosti, da bodo te morale kar naenkrat iz zraka najti [[...]] [[Izklop mikrofona.]]
Hvala lepa, gospod Barovič. V skladu z vašim predlogom boste dobili pisni odgovor na postavljeno poslansko vprašanje. Mag. Franc Žnidaršič bo postavil vprašanje ministru za promet. Izvolite.
Lepa hvala. Spoštovani podpredsednik, spoštovana ministrica in ministri, kolegice in kolegi! Štiri leta mineva od tedaj, ko je prometno ministrstvo prvič dobilo predlog državljana Mitje Vilarja, hkrati predstavnika študentskega servisa Študent, d.o.o., za zmanjšanje števila nesreč na nezavarovanih železniških prehodih, za zmanjšanje števila smrtnih žrtev na teh prehodih in za zmanjšanje števila polomljenih zapornic, ki jih je treba zamenjati tudi do 150-krat v enem letu. Mag. Božič je tri mesece pred tragedijo v Cirkovcah, ki bi se jo dalo preprečiti s takrat več kot leto dni starim predlogom, na poslansko vprašanje gospoda Kontiča, zakaj se rešitve ne uporabi, odgovoril, da je na železnicah lahko samo tisto, kar je dovoljeno z zakonom. V letu dni vodstvo prometnega ministrstva ni bilo sposobno ugotoviti, da je treba v osnovi spremeniti le en sam člen oziroma en sam stavek v členu, ki govori o svetlobni opremi lokomotiv, za prvo od teh rešitev. Naslednik ministra Božiča se z uvedbo novosti tudi ni ukvarjal. Sedanji minister je imel več kot pol leta nazaj rešitve podrobno predstavljene, prav tako direktor Direktorata za železniški promet. V teh letih se je rešitev modificirala še na testiranje zmanjšanja števila nesreč, ki so posledica prečkanja tirov medvedov. Nova je tudi rešitev bistvenega povečanja vidnosti prihajajočega vlaka takrat, kadar je železniški prehod v ovinku. Pomemben je tudi podatek, da se največ nesreč na nezavarovanih železniških prehodih zgodi izven mest, na podeželju. Ali v državi očitno ni nikogar, ki bi ga podeželje zanimalo oziroma bi imel do vprašanja varnosti ljudi na teh območjih potrebno stopnjo odgovornosti. Ker sem zdravnik, lahko zatrdim, da se neposredna srečanja z vlakom običajno končajo s težkimi poškodbami ali s smrtjo, stroški politravme pa so v medicini med največjimi, zato bi jih kazalo nujno zmanjšati ali preprečiti. Prav tako bi opozoril na tragiko slovenskega dojemanja realnosti: projekt uvedbe motorjev na reševalnih postajah je bil blokiran kar desetletje, pa vendar danes vozijo motorji v Mariboru, v Ljubljani, v Izoli in rešujejo življenja veliko lažje in hitreje, kot bi to dosegli z avtomobilom. Ministra za promet sprašujem: Zakaj ministrstvo rešitev tega avtorskega projekta ne uporabi ali skuša vsaj testirati na področju novih pristopov k reševanju? To je novost, ki spada v sam svetovni vrh in bi lahko pomagala preprečiti številne smrtne primere na železniških prehodih in hude poškodbe, ki stanejo veliko denarja. Hvala lepa [[...]]Odgovor pričakujem na naslednji seji Državnega zbora.
Hvala lepa. V skladu z vašo zahtevo boste dobili ustni odgovor na naslednji seji. Poslansko vprašanje ministru za pravosodje bo postavil dr. Vinko Gorenak, izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani gospod minister. V prejšnji vladi smo posvečali potovanju odnosno potovanjem državnih uslužbencev, vladnih uslužbencev kar veliko pozornosti. Sam se spomnim sej vlade, na katerih je takratni predsednik vlade gospod Janša nekako zastrigel z ušesi, ko je katerikoli minister poslal oziroma predlagal na seji vlade, da bi v tujino potovalo pet ljudi ali več. Kar kakšno pikro vprašanje je imel za takšnega ministra. In praviloma, vsaj po mojem spominu, je bila situacija takšna, da v tujino načeloma ni potovalo več kot pet ljudi v uradnih delegacija. V skladu s tem je seveda tudi sedanja vlada na nek način, po moji oceni, dobro, zlasti pa je predsednik Vlade napovedal, da bo uvedel varčevanje na vseh področjih. Sam je celo rekel, da bo plačeval določene materialne stroške in je tudi javno povedal, koliko za te stroške daje, čeprav so se mu nekateri ministri malo posmehovali, drugi so ravnali drugače, tretji pa, kot kaže vaš primer, po moji oceni, se na to preprosto ne ozirajo in zapravljajo naprej. Poglejte, 24. marca 2010 ste na svoji spletni strani pod številko 430-37/2010/2 objavili javni razpis za zbiranje ponudb, in sicer, pazite, za dvajset letalskih vozovnic. Za dvajset letalskih vozovnic ste ponudili osemnajst tisoč evrov najugodnejšemu ponudniku, ki bo prepeljal v času 5. 4. v Združene države Amerike dvajset uslužbencev pravosodnega sistema - sami boste povedali, kdo to je bil - ministrstva, morda tudi sodišč, to ni razvidno iz razpisa, s tem da se jih pripelje v Slovenijo nazaj 11. 4. Nenavadno veliko je teh uslužbencev zato vas sprašujem: Kakšen je namen tega potovanja v ZDA? Kakšen je bil delovni urnik teh ljudi? Kakšna je bila dejanska cena vozovnic potem? Kakšna bo cena ostalih stroškov: hotelske usluge, prevozi, dnevnice, drugi stroški? Seveda bi rad videl tudi, mogoče vsaj po pisnem vprašaju, ki sem ga tudi postavil, seznam teh ljudi; predvsem pa tisto: Ali drži podatek - to je neuradna informacija [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]- da postopek ni bil voden v skladu z zakonom o javnem naročanju? Hvala za odgovor.
Hvala lepa. Prosim, gospod minister.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani gospod poslanec. Tudi ta vlada in tudi Ministrstvo za pravosodje močno varčuje pri stroških potovanja v tujino, tako da mene praviloma na mojih uradnih poteh spremlja samo ena oseba, nikoli pet. Tako kot, recimo, v prejšnji vladi, kot sem omenili. Za ta konkretni primer pa naj vam povem naslednje. Drži, da je šlo za razpis za 20 udeležencev, vendar to niso uslužbenci Ministrstva za pravosodje in nihče od njih ni uslužbenec Ministrstva za pravosodje. V okviru Ministrstva za pravosodje namreč delujejo Center za izobraževanje v pravosodju, ki servisira izobraževalne potrebe vseh pravosodnih organov, kot so tožilstva, sodišča, pravobranilstva in tako naprej. V tem okviru je šlo za financiranje oziroma za sofinanciranje enega takega od programov. Gre za študijski projekt, ki poteka v okviru projekta Letni program dela Evropskega sklada za vračanje, tako se imenuje. Ta projekt je potrdila Vlada Republike Slovenije na seji 15. oktobra 2009. Ta Evropski sklad za vračanje je eden od štirih skladov splošnega programa, ki se imenuje Solidarnost in upravljanje migracijskih tokov s področja svobode in vključujejo Sklad za vključevanje državljanov tretjih držav, Sklad za zunanje meje, Sklad za begunce, Sklad za vračanje za obdobje 2008-2013. Ministrstvo za pravosodje se je v ta sklad za razliko od nekaterih drugih ministrstev, ki so v te sklade vključena že od leta 2007 dalje, vključilo šele letos. Bistvo tega sodelovanja v skladu je v tem, ko se črpajo evropska sredstva, 75% tega denarja gre torej iz evropskih skladov, 25% pa je delež lastne udeležbe, torej državnega proračuna; in v tem okviru gre za proračun Centra za izobraževanje v pravosodju. Udeleženci so bili torej sodniki, šlo je za 15 sodnikov Uravnega sodišča in štiri sodnike Vrhovnega sodišča in eno strokovno sodelavko na upravnem oddelku Vrhovnega sodišča. Ker ste vprašali za namen tega obiska - namen je bil, seveda, seznaniti s sodnimi in upravnimi postopki ameriške administracije in sodstva. Oni so imeli pogovore na Immigration Court, potem v Seconde Circuit Court, potem so šli na Agencijo Združenih narodov za begunce pri Združenih narodih, zlasti so tam razpravljali o postopkih oblikovanja dokumentacije, emigracijskih tokovih ter o informacijah v državah izvora, kar predstavlja pomemben del ugotavljanja dejanskega stanja posameznikov v emigracijskih postopkih. Potem so imeli posebne predstavitve v zvezi s stalnim vračanjem tujcev, pregled sodne prakse, procesne standarde, potem so tudi prisostvovali eni obravnavi, imeli razgovore z nevladno organizacijo in tako naprej. Šlo je za obsežen program. Omenil sem že, kakšni so bili stroški financiranja. Iz slovenskega dela tega sklada je šlo za skupno izplačilo v višini 9 280 evrov in tukaj notri so seveda zajeti stroški, kot so participacija pri letalskih kartah, stroški prevoza v ZDA, stroški nočitev v ZDA in dnevnice. Gre torej za postopek, ki je bil izveden v skladu z veljavnimi predpisi v Republiki Sloveniji. Ta postopek izbire za nakup letalskih vozovnic je potekal po postopku zbiranja ponudb v skladu z Zakonom o javnih naročilih. Ministrstvo je sprejelo poseben sklep v začetku tega postopka, objavilo razpisno dokumentacijo na portalu javnih naročil, pod številko na spletni strani ministrstva, prejelo eno ponudbo, konkretno Adrie Airways. Ta ponudba je bila pravilna, pravočasna, popolna in na podlagi tega je po merilu najugodnejše cene bil ta ponudnik tudi izbran. To je vse, ministrstvo je tukaj samo servisiralo tretjo vejo oblasti. Hvala.
Hvala lepa. Prosim, želite, da minister dopolnilno odgovori? Prosim.
Ja, seveda, saj nisem dobil nobenega še odgovora do zdaj. Jaz v svojem vprašanju nisem rekel, da je za časa vlade Janeza Janše v tujino potovalo pet oseb, tako da prosim, ne zavajati javnost. Rekel sem, da kakršnakoli delegacija je potovala v tujino, vedno je bilo vprašanje, zakaj pa toliko ljudi. Pa je bil baje tudi tisti čas debelih krav, danes je pa čas suhih krav, kot pravi rada ta vlada. To je eno. Drugo. V razpisni dokumentaciji sem videl obisk sedeža OZN. Nisem videl nič tistega, kar ste vi naštevali. To, da je 15 ljudi z upravnega sodišča - ne vem, jaz v pisnem delu, v pisnem poslanskem vprašanju pričakujem bolj natančen odgovor, pa tudi glede tega drugega dela. Glejte, jaz sem vam postavil pet vprašanj, vi se pa meni odgovorili, da je država Slovenija plačala 9.280 evrov. Ja, saj tudi tisti denar, ki je iz Evropske unije, ni vaš, pa niti ni od sodnikov, ampak je verjetno nek denar, ki je namenjen državi Sloveniji za ta in ta namen. Zato pričakujem kompleten odgovor, takega kot sodi. To pa je tisto, ko sem rekel, da mi pojasnite malo bolj natančno - ker sem to tudi najavil, da se ne bi nekako sprenevedali. Kakšen je bil namen - na to ste mi odgovorili; delovni urnik ste na hitro našli. Kakšna je dejanska cena letalskih vozovnic, kakšna je cena ostalih stroškov, kot so hotelske usluge, prevozi, dnevnice in drugi stroški, tudi če so iz denarja EU. Namreč, kar veliko je bilo razburjanja na vašem ministrstvu, ljudje se nekako niso med seboj pogovarjali, vsaj nekateri ne, ko so videli ta seznam, tako so mi vsaj povedali. Zato bi res želel natančnejši odgovor, čeprav, saj veste, gospod minister, ne smem vas pa vprašati, kaj je kršila Barbara Brezigar, ker tega nisem [[...]] [[Znak za konec razprave.]] [[...]], čeprav bi rad devetič to. Bom pa še. Hvala.
Prosim, gospod minister.
Hvala lepa. zdaj, če govorite o razburjanju na Ministrstvu za pravosodje, mislim, da vem, od kod izvira, izvira iz tega, ker sem jaz sklenil, da nobeden od uslužbencev ministrstva ne bo šel na to pot zaradi varčevalnih ukrepov ministrstva. In če je to bilo razburjanje in če je bila to podlaga za razburjanje, potem sem zadovoljen, da je do tega razburjanja prišlo. Manj pa razumem vaše razburjanje v zvezi s tem. Glede cene pa, skupni stroški so znašali 37.121 evrov, od tega je šlo 27.841 evrov iz evropskega sklada in omenjenih 9.208 iz slovenskega deleža. Letalske karte; cena 865,5 evrov ena karta, stroški prevoza v ZDA 1199 evrov za cel teden, stroški nočitev v ZDA 140 evrov krat pet nočitev, krat 20 udeležencev, to je skupaj 14.000 evrov, prevoz iz Ljubljane do letališča in nazaj 200 evrov in dnevnice, to pa je 44,12 evra krat pet dni, krat 20 udeležencev, to je 4412 evrov. In to je struktura tega stroška, ki sem vam ga ravnokar predstavil. Hvala.
Hvala lepa. Imate postopkovni predlog, dr. Gorenak? Prosim, postopkovni predlog.
Kakorkoli, potovati v ZDA, in sicer 20 oseb v teh časih gospodarske krize in tako dalje, se mi kljub odgovoru, ki ste ga dali - ob tem naj vam pojasnim, da nisem čisto nič razburjen zaradi razburjanja vaših sodelavcev - ne zdi smotrno, na noben način se mi to ne zdi smotrno, na noben način se mi to ne zdi pametno. Zaradi tega menim, da je treba o tej zadevi spregovoriti širše in da ne moremo kar tako mimo vprašanja, ki se mu reče, 20 ljudi je šlo v ZDA, pa karkoli se je tam dogajalo, tudi manjše število udeležencev, če je šlo za študijsko potovanje, je možno poslati in ti lahko takšna znanja prenesejo na vse ostale, ki so takšnih znanj potrebni. Zato jaz še vedno menim, da je treba o tem spregovoriti v skladu s Poslovnikom. Hvala lepa.
Hvala lepa. O predlogu poslanca dr. Vinka Gorenaka, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra za pravosodje na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil jutri, 20. aprila 2010, v okviru glasovanj. Janez Ribič bo postavil poslansko vprašanje ministru za okolje in prostor dr. Roku Žarniću. Prosim, gospod Ribič.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik Državnega zbora. Spoštovani gospe in gospodje ministri, gospe in gospodje poslanci. Lep pozdrav. Nadaljeval bom z neprijetno temo, ki jo kar vedno in vedno znova v Državnem zboru odpiram, to pa je, spoštovani gospod minister, sedaj, ko ste verjetno že dodobra prevzeli posle prejšnjega ministra, vas sprašujem: Koliko in če sploh ste seznanjeni s problematiko financiranja vodne infrastrukture iz sredstev Sklada za vode? Zanima me: Ali ste morebiti že postavili nove prioritete porabe sredstev sklada? Kot sem na tem mestu že večkrat opozarjal, bi ta sredstva morala biti prvenstveno namenjena najbolj poplavno ogroženim območjem v Republiki Sloveniji. Naj osvežim problem. Ministrstvo za okolje in prostor vztrajno krči sredstva za vzdrževanje vodotokov in vodne infrastrukture. Glede na situacijo na terenu se na vodotokih ne izvajajo redna vzdrževalna dela, ki bi bila nujno potrebna za njihovo pretočnost in za preprečitev njihovega poplavljanja ter posledično ogrožanja prebivalcev. Prav tako pa ni investicijskih projektov, ki bi jih izvajali iz vodnega sklada, razen izgradnje spodnje savske verige elektrarn, ki ni vodna infrastruktura, ampak posledična gradnja energetskih objektov. Vsa ta dejstva kažejo, da država nima izdelane politike do voda, kjer bi bila jasno razvidna politika reševanja ogroženosti naselij in gospodarske infrastrukture pred vodo in prostorska politika v zvezi z vodnim in obvodnim prostorom. Želim si, da bi se v času vašega ministrovanja na tem področju kaj spremenilo in premaknilo. Eden izmed perečih problemov je namreč tudi izgradnja visokovodnih nasipov na levem bregu Drave med Mariborom in Ptujem. Izvajati naj bi se začele leta 2007. Po optimističnih prognozah pa se bo začela šele leta 2011. Za nekatere tovrstne projekte so zagotovljena tudi sredstva iz kohezijskih skladov. Zanima me: Kaj se na tem področju dogaja? Kdaj se bodo končno projekti začeli izvajati, da bo zagotovljena varnost prebivalcev in infrastrukture pred vodo?
Hvala lepa. Prosim, gospod minister dr. Roko Žarnić, minister za okolje in prostor.
Hvala lepa. Spoštovani predsednik, spoštovani poslanci, poslanke. Spoštovani gospod Ribič, iskrena hvala za to vprašanje, ki sem ga že sam nekajkrat postavljal v tem parlamentu, enako vprašanje, kot ste ga vi postavili meni. Strinjam se, da morajo biti za poplavna področja sredstva namenjena prioritetno, vendar imam s tem težavo, k i je vsem zelo jasno. Vemo, nedolgo tega smo imeli na to temo pritiske name, da na spodnji Savi ustavljamo gradnjo, da bomo krivi za škodo, ki nastaja, malodane, da bom moral iz svojega žepa plačevati škodo. Zadeva z vodnim skladom, Zakonom o vodnem skladu je vsem vam izredno jasna in ne vem, če je smiselno, da o tej zadevi izgubljam besede, vendar bom raje odgovoril na tisto vprašanje, ki vas zanima. Mogoče glede denarja. Če želimo izvesti tisto, kar v vodnem skladu moramo, rabimo 185 milijonov evrov do leta 2015. Slovenija bi morala kot republika zagotovili 111 milijonov evrov plus še 40 milijonov evrov za vodooskrbo Pomurja in Krasa. Prioritete so zagotovitev poplavne varnosti v porečju Savinje, Ljubljanice, Drave, Dravinje, Mure in nadgradnja sistema za spremljanje in analizo stanja vodnega okolja v Sloveniji. To so potrebe. V vodnem skladu se je v letu 2010 nabralo približno 30 milijonov evrov, od tega je po tem zelo znanem zakonu, s katerim se tudi jaz ne strinjam, 5 milijonov evrov odromalo v integralni proračun, 25 milijonov nam je ostalo. Natančno 25 milijonov 16 tisoč 96 evrov. Infra je za gradnjo na spodnji Savi, znotraj tega po veliko razpravah namenila v letošnjem letu približno 13 milijonov evrov. Inštitut, ki za to skrbi, porabi letno približno 2 milijona 300 evrov, financiranje kohezijska projekta vodooskrbe je potrebno 2 za milijona 300 evrov in vsega 7 in pol milijon evrov nam ostane za tiste naloge, ki so predmet vašega vprašanja. Če želimo angažirati sredstva kohezijskega sklada, rabimo tudi precej svojih sredstev, vsaj 40 milijonov evrov letno. In če enostavno za 2010 pogledamo, nam v 2010 zmanjka vsaj 15 milijonov evrov. Skušamo zadevo na zakonski ravni urediti, pripravljamo nov zakon o vodnem skladu in me prav zanima, kakšna bo razprava tukaj pri nas, kajti tudi, kako bi rekel, poslanci opozicije med seboj ne boste ravno usklajeni pa tudi ne opozicije, pri teh vprašanjih. Mislim, da tukaj pri tej zgodbi ne gre za strankarska vprašanja, bolj za vsebinska vprašanja. Kar se tiče pa Drave - toliko, kot mi je še ostalo, da vam odgovorim. V okviru izvajanja ukrepov za povečanje protipoplavne varnosti na odseku Drave, Dogoše - Melje, je v tem trenutku v postopku odkupovanje zemljišč potrebnih za gradnjo ter izdelavo PGD in PZI projekta ter PVO. V okviru izvajanja protipoplavnih ukrepov na odseku Drave, Vurberk - Duplek, pa je odkupljeno že več kot 95 tisoč zemljišč, potrjenih za gradnjo, projektna dokumentacija je v preddokončanju, v fazi PGD/PZI, predvidena je pridobitev gradbenega dovoljenja in dokončanje del v letu 2011. Hvala.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora minister? Prosim, gospod Ribič.
Hvala za nekaj odgovorov. Sem zelo zadovoljen. Vidim, da se nekaj vseeno premika. Rad bi pa še dodal mogoče, da na terenu, na vodotokih, na najbolj poplavnih ogroženih območjih v Republiki Sloveniji, bi rekel, je problematika velika, kot sedaj vidim, da sama ugotavljava. Zanima me: Kaj se dogaja na področju investicijskih projektov, ki bi jih izvajali s sredstvi vodnega sklada, tudi na drugih območjih? Postavlja se vprašanje: Ali so pravilno uporabljena sredstva, ki se zberejo v vodnem skladu in se uporabljajo za tiste posege v vodo, ki so potrebni zaradi drugih energetskih ali kmetijskih investicij? Pa to se mi dopade, da ste spregovorili tudi o tem, da se bo spremenila tudi zakonodaja v tem delu. Z vidika upravljanja z vodami bi bilo bistveno bolje, da bi ta sredstva uporabljali zgolj za vodarske namene ter za investicije in vzdrževanja na tem področju. Mogoče bo ta razprava tudi kaj k temu doprinesla. Problematika namenskega trošenja sredstev vodnega sklada in tudi, recimo, kolikokrat letno se na vodotokih izvajajo redna vzdrževalna dela. Kdo opravlja redni nadzor nad stanjem vodotokov? Kolikokrat letno se ta izvaja? Kakšno so kriteriji, po katerih Ministrstvo za okolje in prostor pripravlja letni program izvedbe vzdrževalnih dela na vodotokih? Kakšni so postopki ravnanja ministrstva oziroma izvajalca javne službe v primeru poplavljanja vodotokov oziroma v primeru naravnih nesreč? Dal sem možnost, da lahko še kakšno rečete.
Hvala. Prosim, gospod minister dr. Roko Žarnić.
Hvala lepa. Je kar veliko vprašanj in mogoče bi bilo lažje lahko sicer nekaj okvirno povem, ampak bi bilo lažje, če na te zadeve pripravimo natančne odgovore v pisni obliki. Je pa nekaj, veste, da se koncesije za vzdrževanje vodotokov drugo leto iztečejo in se bo zadeva zavrtela na novo in takrat bo prilika neke stare izkušnje prečesati in potem uporabiti tisto nekaj, kar nismo vedeli pa kaj se lahko zgodi. Ne bi pa rad na tem mestu načenjal detajlne analize namenskosti trošenja v prihodnjem času. Tu se celo lahko strinjava z neko zadevo, ki sem jo dobil v roke, pa ne bi naprej komentiral.
Hvala lepa. Imate postopkovni predlog? Prosim, gospod Ribič.
Hvala. Problematika, ki je nekako v zraku in med nami, je tako široka, da imam preveč podvprašanj za danes. Zato želim in predlagam, da se na podlagi 246. člena Poslovnika Državnega zbora opravi razprava v Državnem zboru na naslednji seji v zvezi s temami, ki so zelo aktualne za varnost ljudi na poplavnih območjih, kar naj bi imeli vedno pred očmi. Morda vam s svojimi vprašanji, gospod minister, pomagam. Hvala.
Hvala lepa. O predlogu poslanca Janeza Ribiča, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra za okolje in prostor dr. Roka Žarnića na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil jutri, 20. aprila 2010, v okviru glasovanj. Franci Kek bo postavil poslansko vprašanje ministru za promet dr. Patricku Vlačiču, ki je odsoten. Želite postaviti vprašanje ustno ali [[...]]?
Prosim, če dovolite, bi postavil ustno in pričakujem ustni odgovor naslednjič.
Ja, prav.
Hvala za besedo. Vprašanje v zvezi z dokončanjem avtocestnega križa Ljubljana-Obrežje. Kot kaže, se minister nekako drži lanskih obljub, upam, da bo šlo tako uspešno do konca. Glede na to, da v preteklosti ni bilo tako, sem ga želel danes vprašati: Ali že kaj bolj natančno ve, kdaj lahko pričakujemo dokončanje tega avtocestnega križa? Pa bo naslednji mesec še lažje odgovoril.
Če ne bo že odprt. Dobro. Aleksander Zorn bo postavil poslansko vprašanje ministrici za kulturo Majdi Širca.
Spoštovana ministrica! Ni minilo 14 dni, odkar smo v poslanski skupini zahtevali sklic seje Odbora za kulturo, zaradi sofinanciranja programskih vsebin medijev v letu 2009. Izkazalo se je, da je kar nekaj teh medijev, po našem mnenju, zlorabilo razpis. "Dobro jutro" namreč nima kulturne priloge, za katero je dobil subvencijo. STA je prodajala svoje radijske vsebine, dobila je veliko denarja za razvoj radijskih vsebin. Prodajala pa je tisto, kar je posnela z diktafonom na tiskovnih konferencah, ki ga je položila na mizo. Potem je tu slavna "Blogorola", ki naj bi izšla v 2.400 izvodih, ki jih še nihče ni videl. In zdaj je prišel s terena, tako rekoč s časopisnega terena, dokaz, da so še drugi takšni, in to je znamenita Primorska.info s katero se je zgodil pravi medijski škandal. Dobila je namreč subvencijo za svojo vsebino, celo serijo člankov, za celoten projekt, ki ga ni izvedla, in je denar porabila tako, da je plačevala sanitarije, metle, elektriko in kave. Skratka, denar je porabila nenamensko. Nenamensko porabljen denar za vsebine je seveda nekaj, kar je goljufija. Ampak to še ni vse. Izkazalo se je, da je ministrstvo slabo nadziralo to, kajti direktor je sam izjavil, "da so na Ministrstvu za kulturo morali natančno vedeti, kako smo porabili denar, kajti dostaviti smo morali to, ono in tretje." Sam urednik pa je to zanikal in zato izgubil mesto. Sprašujem vas torej: Kaj je s tem? Ste nadzirali pravilno? Je bil denar porabljen pravilno ali ne? Hvala lepa.
Prosim, ministrica za kulturo Majda Širca.
Spoštovani poslanec! Sami ste najbrž sodelovali na tisti seji Odbora za kulturo, šolstvo, šport in mladino, ko se je obširno obravnavala ta tema, upravičeno in tudi smiselno. Eden izmed sklepov je bil, da se v primeru dokazanih neupravičenih porab proračunskih sredstev za subvencije medijem po razpisih, ki jih vodimo na Ministrstvu za kulturo, v skladu z zakonom o medijih, v kolikor se dokaže nepravilna poraba, zahteva vračilo. Tudi če ta sklep na odboru ne bi bil sprejet, bi bil to moj sklep oziroma je bil to moj sklep, kajti poraba pravilno izpeljanih uporabljenih sredstev, ki prihajajo iz državnega proračuna, to porabo je nujno kontrolirati, ne samo v tem razpisu, ampak povsod. Tukaj verjamem, da sva si enotna. Zato je posebna komisija, skupaj z zunanjim evalvatorjem oziroma strokovnimi sodelavci na ministrstvu, mislim, da je na stotine teh vlog, okoli 400, natančno pregledovala poročila, ki se na koncu, seveda, izvedenega projekta, do datuma, ki ga narekuje pogodba, ta pregleda, se je izpeljala v vseh projektih. In pri nekaterih projektih se je potem, ko so se formalno pregledale vse pridobljene dokumentacije, zaprosilo za dodatna pojasnila, ker je sama strokovna služba z zunanjim evalvatorjem in skladno z osnutkom evalvacije, ki je tudi potrebna za pregled porabe teh sredstev, odločila, da zahteva še dodatne podatke. Ne vem, če bi bilo prav, da bi imenovala vse medije, ki smo jih pozvali k temu, da dajo dodatne obrazložitve oziroma pojasnila, in to celotne finančne in tudi vsebinske dokumentacije. Tukaj je kar nekaj. Nekaj medijev ste danes omenili. Kar nekaj je takih, ki so bili pozvani k dodatnim pojasnilom in k dokazilom, ki so povezani s samo pogodbo oziroma s samo izvedbo projektov. Kaj se naredi v takih primerih je povsem jasno. V primerih, ko pogodbe niso spoštovane, ko se izvedba projektov ugotovljena kot neprimerna, potem je dolžnost izvajalca, da se nenamensko uporabljena sredstva zahteva nazaj oziroma da se odstopi od pogodbe in zahteva sankcije, ki pomenijo vračilo sredstev, če se dokaže, da niso bila namensko porabljena. V tem trenutku o medijih, ki ste jih navajali, ne morem povedati, ali se je ta pogodba že prekinjala. Vem to, da smo odstopili od pogodbe za vrnitev zahtevanih sredstev, in to z zamudnimi obrestmi, že za razpis iz leta 2008, tudi iz leta 2009. Verjamem, da potem, ko bo dokončna evalvacija in ko bodo te ugotovitve dokončne, seveda, moramo počakati na vrnitve pojasnil, ki smo jih zahtevali, bo v kolikor bo dokazano, da gre za nenamerno porabo oziroma za razhajanja med tistim, kar so prijavili, da bodo izvedli pa niso, morali vrniti denar. To je normalno in edino kar lahko pričakujemo in verjamem, da se s tem tudi vi strinjate.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora gospod Zorn? Prosim.
Hvala lepa, gospa ministrica. To je ena plat medalje, s katero se morava strinjati, saj je formalna. Ta zadeva ima še drugo plat. Prvič je šlo za maščevanje nad urednikom tega medija. Urednikom, ki je povedal,da so bila sredstva nepravilno uporabljena oziroma nenamensko uporabljena in je za to izgubil službo. Tako rekoč vsi tiskani mediji so se postavili na njegovo stran, to se pravi, da gre pri tem še za dodatno razsežnost, kar pomeni pritisk na resnicoljubnost urednikov in novinarjev. Druga plat je pa povsem politična. Solastnik tega istega medija je žal naš poslanec iz koalicije, naš mladi poslanec, ki nam od časa do časa deli lekcije morale in narobe citira Shakespeara. In moram reči, da v tem primeru je ta razsežnost popolnoma politična, pa naj se sprašuje sedaj o tem poslanec opozicije, ali ne. Zanima me: Ali boste v tem primeru še posebej natančno ravnali in raziskali te stvari? Kajti, prvič, če dobi medij, ki je v solastništvu poslanca iz Državnega zbora, proračunski denar je to lahko klientelizem. Če pa ga narobe uporabi, zares narobe uporabi pa ga je vseeno želel, je pa to že blizu korupcije.
Ja prosim, ministrica Majda Širca, prosim.
Poslanec Zorn, sprašujete, če bomo en primer še posebej pozorno pregledovali v luči dejstva, da je lastništvo tega medija povezano s političnim protagonistom? Ne bomo. Ni naša dolžnost, da se vtikamo v uredniško politiko in v medsebojne odnose znotraj posameznih programskih načrtov in kadrovskih rešitev v medijih, ampak, da se vtikamo v pravilno porabo sredstev, skladno s pogodbo, ki je podpisana na Ministrstvu za kulturo in skladno s preverbo natančne porabe sredstev. Če bi se ozirali po tem, potem bi tako imenovani Grimsov zakon, ki omogoča možnost za ta v zakonu definirani razpis, potem bi se lahko spraševali, ali pa če bi sledili vaši sugestiji ali pregledujemo ta medij z drugačno optiko, potem bi, recimo, tudi pregledovali z drugačno optiko porabo in izvedbo programa za druge revije, ki so recimo ustanovljene na način, da je vaša stranka lastnica nekega medija v skoraj večinskem deležu. Ampak, pri medijskem razpisu ni važen lastnik, lahko je tudi politična stranka, ampak je važen program, kajti takšni so razpisni pogoji. Ne oziramo se po lastniku medijev, ampak se oziramo po pravilih, ki so vezana na pogoje in prijavo, ki so jo podali na ministrstvo in konkurirali med drugimi mediji za pridobitev najboljših možnih točk, ki so vezane potem, seveda, za pridobitev sredstev. Tako da tukaj ni sankcije v smislu političnega kaznovanja zaradi "ker", kot ste sami dejali, sankcija je zgolj lahko samo vezana na pravilno, transparentno rabo sredstev, ki so šla iz državnega proračuna. Še kar nekaj drugih medijev ima mogoče neko politično osnovo, ampak niso razumljeni kot tisti, ki so dobili sredstev zaradi tega, ker pripadajo določeni stranki. Sicer, če bi to analizirali, potem bi se najbrž tudi vaš odgovor oziroma nadaljnji komentar drugače končal. Hvala.
Hvala lepa. Imate postopkovni predlog, gospod Zorn, prosim.
Ravno zato, ker ste tako odgovorili in ker gre za avtonomijo medijev, hkrati pa sta tukaj vpletena koalicija in Državni zbor, po lastništvu predlagam, da o tem opravimo parlamentarno razpravo. Hvala lepa.
Hvala lepa. O predlogu poslanca Aleksandra Zorna, Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministrice za kulturo Majde Širca na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil jutri, 20. aprila 2010, v okviru glasovanj. Alenka Jeraj bo postavila poslansko vprašanje ministru za delo, družino in socialne zadeve dr. Miranu Svetliku: Prosim.
Hvala za besedo, lep pozdrav vsem. Kar nekaj časa se že pogovarjamo o Zakonu o malem delu, mene pa zanima nekaj stvari. Predvsem si predstavljam, da, če se lotimo neke takšne zakonodaje, to spremlja kakšna analiza. Zato me zanima nekaj stvari, namreč naša stališča verjetno poznate, da se nam ne zdi najbolj primerno, da združujemo tri tako različne skupine kot so v prvi vrsti dijaki, študentje, v drugi potem brezposelni in pa tretja skupina upokojenci, da jih združujemo v okviru enega zakona. Smatramo, da je v tem primeru zakon v nekaterih določbah zelo primeren za študente pa manj za upokojence in v drugih segmentih obratno, torej takrat, ko je zelo ugoden za upokojence in manj zanimiv za študente. Glede na to, da ta pojem "malo delo" že poznamo oziroma smo ga uvedli v Zakonu o preprečevanju dela in zaposlovanju na črno iz leta 2006, nas zanima predvsem: Koliko ljudi je na podlagi teh določb zakona že delalo? Kakšni so učinki? Verjetno ste v pripravi na novi zakon analizirali tudi kakšne so pomanjkljivosti, zakaj se morda ne izvaja tako, kot je bil zamišljen in kako je z nadzorom in finančnimi posledicami tega ukrepa. Skratka, želela bi vedeti. Koliko ljudi je delalo, za kakšna dela je šlo, so to sezonska ali kaj drugače, tudi kakšni profili ljudi so se odločali za tak način oziroma delodajalci. Ker smatram, da bi dejansko šele taka analiza bila razlog za čisto nov zakon, ki kot rečeno, po našem mnenju morda lahko celo pomeni v nekem segmentu, predvsem govorim o študentskem delu, za katerega rečemo da je dobro uveljavljeno in poteka solidno, ne rečem, da je vse idealno, ampak to se da z nadzorom tudi urediti. Kako vi ocenjujete, da je do sedaj malo delo teklo? Ali je to zadostna podlaga oziroma tisto, kar ni bilo ustrezno rešeno v tem vašem novem zakonu?
Prosim, minister za delo, družino in socialne zadeve dr. Ivan Svetlik.
Hvala lepa gospod predsednik. Gospa poslanka, poslanke in poslanci. Novela Zakona o preprečevanju dela in zaposlovanje na črno je bila uveljavljena 2006 leta in je uvedla institut malega dela, ki daje pravno podlago za delo osebam, ki niso v delovnem razmerju s polnim delovnim časom, ne opravljajo samostojne dejavnosti ali ne prejemajo pokojnine. Malo delo po tem zakonu lahko traja največ 20 ur na teden in ne več kot 40 ur mesečno, plačilo zanj pa ne presega polovice minimalne plače po zakonu. Glede na določbe 12.b člena tega zakona, delodajalec in oseba, ki opravlja delo, skleneta pogodbo o mali zaposlitvi. Tako je tam določeno. Potem pa delodajalec prijavi osebo, ki opravlja delo, socialno zavarovanje in na njeno plačilo obračuna in plača prispevke za socialno varnost po zakonu. Pri ugotavljanju o odmeri pravic iz socialne varnosti se zavarovanje po tem členu upošteva kot delovno razmerje s krajšim od polnega delovnega časa po zakonu. Zakonska sprememba je začela veljati 15. dan po objavi v Uradnem listu, kar pomeni 2. decembra 2006. Zakon pa določa, da izda minister, pristojen za delo, podrobnejša navodila in predpiše obrazce za opravljanje malega dela v treh mesecih po njegovi uveljavitvi, to je do 2. marca 2007. Izvajanje te zakonske določbe se je pa pozneje izkazalo za izredno problematično. Z namenom priprave navodil in obrazcev za izvajanje malega dela je bilo na ministrstvu izvedenih več medresorskih sestankov, na katerih so sodelovali predstavniki vseh inštitucij, ki naj bi bile vpletene v izvajanje inštituta malega dela, vendar pa se je v postopku priprave in uskladitve navodil izkazalo, da omenjeni člen zakona premalo natančno določa pravice in postopke izvedbe. Navodila, ki naj bi jih izdalo ministrstvo, namreč lahko urejajo zgolj tehnično izvedbo določbe člena, ne smejo pa urejati pravic in postopkov, saj sicer preseže pooblastilo zakona. Torej navedena zakonska novela ni izrecno odložila izvajanja določb 12.b člena do izdaje navodila in obrazcev, vendar pa je v praksi ni mogoče, izvesti oziroma ni mogoče izvesti prijave v socialno zavarovanje na podlagi pogodbe o mali zaposlitvi, kot zahteva 12.b člen zakona. Torej do jeseni 2008, ko sem dobil pooblastila na tem ministrstvu, to vprašanje ni bilo ustrezno rešeno. Torej malega dela po tem zakonu ni. Ni kaj dosti poročati, razen seveda kolikor se tej obliki približuje študentsko delo, ki ga lahko v določenih potezah kot takega smatramo. Je pa res, da je tudi študentsko delo ušlo iz okvira, kot je bil prvotno določen, zato veliko dela in imamo pravzaprav določene težave pri njegovem nadzoru, spremljanju, se je uveljavil, ampak mogoče na nepravi način. Glede na vse navedeno smo se odločili, da bomo opisano problematiko reševali v okviru novega o malem delu, kjer bodo jasno in natančno določene vse pravice in postopki za izvajanje. Dodatno pa bomo z zakonom o malem delu dali možnost opravljanja takega, torej občasnega in začasnega dela tudi upokojencem, kar sicer v Zakonu o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno ni bilo mogoče. In znotraj tega zakona uvajamo posebej režim, poseben gremo nasproti posameznim skupinam, ki bodo udeležene v okviru malega dela, torej tudi študentom, za katere verjamemo, da so tudi neka posebna določila potrebna zaradi njihovega posebnega položaja, torej njihovega primarnega statusa študentov. Toliko, hvala.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora? Prosim.
Vseeno mislim, da gre za tako različne skupine in vas sprašujem: Se vam ne zdi, da je vseeno lažje pripraviti zakon ali pa bolj natančneje določiti tisto, kar pravite, da je pomanjkljivo v noveli zakona oziroma v Zakonu o preprečevanju dela in zaposlovanja na črno? Jaz se sicer strinjam, da je prav, da se recimo da tudi možnost upokojencem, ampak najbrž je spet drugačna omejitev, kot pa jo lahko navedemo za študente. Spremembo Zakona o zavarovanju za primer brezposelnosti se je študentsko delo kar zelo zmanjšalo. Torej jaz bi rekla, da smo vseeno na tem kar nekaj naredili, da so bili narejeni nekateri koraki, ki pa bi jih po mojem morali narediti v podobno smer, da bi to še bolj nadzorovali in pripeljali do tistih rezultatov, ki bi jih radi. Od leta 2005 do 2009 se je za 30% zmanjšalo študentsko delo. Tudi glede na poročila inšpektorata glede kršitev so se te bistveno zmanjšale. Jaz mislim, da je bilo kar nekaj pomembnih sprememb narejenih pravi čas, da pa bi morali zagotovo narediti še kaj na tem. Jaz se strinjam, da v zakon prinašate, da se študentom to obdobje, ko delajo, upošteva tudi v pokojninsko dobo, vendar pa je lahko to potem vedno vprašanje, če ne bodo potem še manj zainteresirani, da se zaposlijo, če bo pač to urejeno na tak način. In zato sem omenila različne skupine, ker tukaj uvajamo za študente, da se jim to upošteva v pokojninsko dobo, zraven imamo pa upokojence, ki so svoje obdobje že naredili. Zato se mi zdi, da bi bil primernejši način, da bi se malo delo za upokojence in brezposelne urejalo drugače, kot pa se ureja za študente. In tudi omejitve so bile, ne bodo zdaj prvič za študentsko delo in [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Žal, časa za dopolnilni komentar je zmanjkalo. Prosim, ministra za odgovor.
Hvala lepa. Zdaj se mi zdi, da bi že lahko začeli razpravo o novem Zakonu o malem delu, ki bo kmalu, upam, prišel v Državni zbor. Ampak vendarle naj povem. Ta oblika dela malega dela ni izmišljotina, ki bi jo mi proizvedli ali ki bi nastala na Ministrstvu za delo. Je ustaljen institut, ki ga pozna organizacija OECD in pravi, da 14 ur dela na teden sodi v kategorijo malega dela, naprej je delo za krajši čas, do 34 ur na teden, in po tistem je pa delo za polni delovni čas. In pri študentskem delu in seveda tudi drugih, ki bi to delo opravljali, gre za tovrstno začasno in občasno delo. In ni nobenega razloga pravzaprav, zakaj se ne bi srečevale različne generacije, različne skupine pri tej obliki dela. Mi skrbimo za to, da je področje dela, delovnih razmerij ustrezno urejeno in jasno je, da potem, ko imamo določeno obliko dela opredeljeno, je ne smemo zapirati zato, ker je nekdo pripadnik neke druge skupine, ampak moramo normalno odpreti to možnost za vse skupine, da jih ne bi pri tem diskriminirali. Moram reči, da pri dosedanjih razpravah o tem vprašanju druge skupine nimajo nobenih težav, pa imamo vgrajeno v predlog tega zakona to, da naj bi bile solidarne s študenti, zlasti ko gre za plačevanje koncesijskih dajatev, ki so potem namenjene štipendijam za študente in študentske domove. Upokojenci ne nasprotujejo temu, pa tudi druge kategorije ne. Sodimo, da gre za povsem sodobno ureditev, ki jo imajo tudi v drugih državah centralne Evrope, Nemčija je tipičen primer, ki je šla še dlje, kot mi predlagamo. Nobenega razloga torej ne vidimo, da bi morali katero skupino izvzeti iz tega in ji potem na enak način drugje to urejati. To ne bi bilo ustrezno. Je pa res, da se je obseg študentskega dela zmanjšal v preteklem letu iz kriznih razlogov, ne toliko iz drugih in seveda pričakujemo, da bo institut malega dela, ko bo odprl možnosti tudi drugim, potem imel za posledico širitev obsega tega dela, tako da ne pričakujemo, da bi bili lahko študenti zaradi tega kakorkoli prikrajšani.
Hvala lepa. Rado Likar bo postavil vprašanje ministru brez resorja, odgovornemu za lokalno samoupravo in regionalni razvoj, dr. Henriku Gjerkešu. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim. Posebno ministru Gjerkešu. Jaz upam, da bo vladajoča koalicija kmalu našla tudi novega ministra za kmetijstvo, ki ga bo nedvomno čakalo težko in odgovorno delo, sicer pa ne dvomim, da bo tudi minister Gjerkeš ustrezno odgovoril na moje vprašanje. Ministrstvo za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano je 4. decembra lanskega leta objavilo javni razpis za ukrep 1.2.1., to je javni razpis za dodeljevanje sredstev iz naslova ukrepa posodabljanja kmetijskih gospodarstev. Rok za oddajo vlog je bil 29. marec tega leta. V razpisni dokumentaciji je bilo med drugim določeno, da Agencija Republike Slovenije za kmetijske trge in razvoj podeželja v primeru nepopolne ali nerazumljive vloge v roku treh mesecev od vložitve vloge od vlagatelja pisno zahteva, da pomanjkljivost odpravi. Ta rok je potekel 29. marca 2010 in v mesecu aprilu, ko so vlagatelji upravičeno pričakovali, da je z njihovimi vlogami vse v najlepšem redu, je agencija Republike Slovenije za kmetijske trge po treh mesecih vlagateljem pričela pošiljati sklepe o dopolnitvi vlog, kar je v nasprotju tako z razpisnimi pogoji kot tudi z Zakonom o upravnem postopku. Zato vas spoštovani gospod minister sprašujem: Zakaj Agencija Republike Slovenije za kmetijske trge ne upošteva določil razpisnih pogojev in druge zakonodaje, povezane z upravnim postopkom? Kaj nameravate storiti, da se stanje na Agenciji Republike Slovenije za kmetijske trge in razvoj podeželja na področju reševanja razpisnih vlog izboljša? Hvala za odgovor.
Hvala lepa. Prosim, minister dr. Henrik Gjerkeš.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Hvala za vprašanje, ki je tudi po mojem mnenju pereče in se dotika prejšnjega dela ravno tako kot dela na Ministrstvu za gospodarstvo. Moje mnenje je, da je na tem področju potrebno nekaj narediti in tudi bomo. Glede vašega vprašanja pa bom dejansko poskušal biti čim bolj kompetenten in bom temeljil na podatkih mojih sodelavcev. Torej, za omenjeni razpis so prispele vloge in se obravnavajo v skladu s predpisanim postopkom po vrstnem redu prejema popolnih vlog. Za vloge, ki so nepopolne ali nerazumljive, mora agencija v roku treh mesecev od vložitve vloge od vlagatelja pisano zahtevati, da pomanjkljivosti odpravi. Rok za dopolnitev vloge je 30 dni od dneva vročitve poziva k dopolnitvi. Po pozivu se dopolnjena vloga uvrsti na konec liste popolnih vlog. Na javni razpis, ki ga omenjate, je prispelo 164 vlog, od tega je 92 vlog že dokončno obdelanih. Izdane so odločbe oziroma sklepi. V obdelavi je še 72 vlog, ki so bile nepopolne in so v fazi dopolnjevanja in vsebinske obravnave. Pri prejetih 164. vlogah je prišlo do poziva po preteku trimesečnega roka, ki ga vi omenjate v svojem vprašanju, pri 15. vlogah. Dolgotrajno obdelavo vlog povzročajo obsežna dodatna preverjanja. Več kot 50% dospelih vlog je namreč nepopolnih, torej ne vsebujejo ustreznih dokazil, navajajo se neresnični podatki, ki se gredo preverjati na teren, potrebno je veliko usklajevanja z vlagatelji. Posebno težavo predstavljajo tudi vloge, ki ne vsebujejo z gradbeno zakonodajo usklajene predpisane dokumentacije. Agencija je do sedaj pri svojem delu sprejela 6.140 vlog za različne razpise v perspektivi 2007-2013, to so ukrepi prve, tretje in četrte osi. Od tega je izdala 4.303 pozitivne odločbe v skupni vrednosti 180 milijonov evrov, za te vloge je bilo prejetih za 90 milijonov evrov zahtevkov in izplačanih 88,3 milijone evrov. Na osnovi teh podatkov ne moremo zaključiti, da je obravnava vlog in izplačevanje sredstev neuspešno. Pa kljub vsemu, v skladu z mojo pripombo na začetku, bomo v letu 2010 spremenili koncept razpisov. Iz sistema odprtih razpisov in obravnave po vrstnem redu prispelih vlog se prehaja v koncept zaprtih razpisov, ko bo mogoče oddajati vloge v določenem časovnem obdobju, obravnava pa ne bo vezana na vrstni red oddaje. Postopek izpolnjevanja in oddaje bo računalniško podprt, kar bo omogočilo, da bo vlagatelj že ob vložitvi seznanjen s pomanjkljivostmi in to bo tudi po mojem mnenju pospešilo celoten postopek obravnave vloge. Hvala.
Hvala lepa. Želite dopolnitev odgovora, gospod Likar? Prosim.
Hvala lepa za to korektno pojasnilo, gospod minister, vendar pa si upam trditi, da - se pravi 15 vlog je bilo, bi rekel, sklepi o dopolnitvah so bili poslani za 15 vlog po poteku roka - upam si trditi, da bi, če bi recimo vlagatelj zaradi kakršnihkoli vzrokov zamudil rok tega razpisa, se ne bi uvrstil v vrstni red in tako ne veljajo enaka pravila za kmete in na drugi strani za uradnike, ki rešujejo te vloge. Jaz moram poudariti in posebej izpostaviti, da so razmere v kmetijstvu iz dneva v dan slabše, cene pridelkov padajo, pridelovalni stroški pa naraščajo, kot vemo vsi. To nas pelje v še večjo strateško odvisnost od hrane in mnogi kmetje, ki dolga leta kmetujejo na svojih posestvih, žal ugotavljajo, da se jim to ne izplača in mnogi bodo vztrajali na teh kmetijah le še zato, ker so bili tako vzgojeni in ker imajo radi domačo zemljo. In ugotoviti moram tudi to, da so birokratski postopki v kmetijstvu še vedno zahtevni in zapleteni, celo za te uradnike, ki delajo na teh postopkih, in zato v času krize, ko kreditni krč še vedno ne popušča, upravičeno pričakujemo, da se bodo njihove vloge obravnavale pravočasno, predvsem pa korektno. Kmetje nimajo svojih pravnikov, predvsem pa ne časa in denarja, da bi se uspešno spopadali z vse večjo birokracijo. Prevladuje že mnenje, da so razpisi za razne spodbude namenjeni predvsem tem novodobnim kmetom, ki imajo razna podjetja registrirana tudi za kmetijsko dejavnost, so brez kmetijske tradicije, kmetijska [[...]] [[Izklop mikrofona.]]
Ja, želite dodatno odgovoriti na to? Prosim.
Hvala. Moram reči, da se strinjam s temi vašimi ugotovitvami. Prva ugotovitev je, da če bi zamudili na prijavo, se ne bi uvrstili. To je seveda sistem, ki je v tem delu nepošten in tukaj moram verjeti številki svojim sodelavcem, da je to samo 15 vlog, da je razlog dolgotrajno preverjanje podatkov. V tistem drugem delu, kjer pravite, da se ugotavlja, da se kmetijstvo ne splača. Seveda se, bom rekel, v tej situaciji ne splača, vendarle je za Slovenijo izrednega strateškega pomena. In zaradi tega moramo na nek način zagotoviti tudi finančna sredstva, neke subvencije, hkrati pa omogočiti, da ti postopki ne bodo več tako zbirokratizirani in ne bodo več zahtevali, da si kmetje najemajo neko drugo pomoč in bodo v prednosti tisti, kot pravite, novodobni podjetniki, ki imajo to pomoč že na nek način zagotovljeno. In če to primerjam z evropsko kohezijsko politiko, jaz sem prepričan, da bo tudi moj naslednik lahko, če ne drugo, pa se bova midva pogovorila, naredili tukaj kar nekaj korakov naprej. Hvala.
Hvala lepa. Silven Majhenič bo postavil poslansko vprašanje ministru za pravosodje Alešu Zalarju. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani ministri, ministrica. Vse več je gospodarskega kriminala in organiziranega kriminala pa tudi nedovoljena proizvodnja in promet z mamili sta vsakdanjik modernega časa, v katerem živimo. Vse več je tudi aretacij kršiteljev zakona s strani organov pregona, tudi na očeh javnosti. Vse večkrat v prisotnosti novinarjev in kamer, ki zelo nazorno posnamejo sam potek aretacij, kar je na nek način zaskrbljujoče in spominja na dobro zrežiran triler, ki se potem nekaj dni suče po TV ekranih. Sigurno je to zelo populistična poteza tistih, ki so režiserji te zgodbe, nikakor pa to ne gre v prid preiskovalnim organom, ki bi morali zadevo pripeljati do epiloga s čim manj stresa za tistega, ki je v postopku zaradi suma storitve kaznivega dejanja: Ampak pred javnostjo smo na tak način že obsodili in nobeno opravičilo več ne opere sramote pred družbo, v kateri živimo. Še več, objavljajo se prisluhi, ki so sigurno zasebne narave, in le tisti bi smel z njimi operirati, ki je bil za to tudi pooblaščen, seveda v namene preiskave, ne pa, da se dajejo v presojo celo celi vesoljni Sloveniji preko medijev. To je nedopustno in kaznivo. Veliko je bilo razvpitih primerov kot so bili v primeru gradbenega lobija, primer kolega Petka in še bi lahko našteval. V vseh primerih se je veliko obveščalo javnost, pa vendar ni prišlo do obsodilnih sodb. Ovadeni naj bi bil v priporu odpravljen ali pa je bila oprostilna sodba, ki je imela za državo tudi finančne posledice. Zato sprašujem: Koliko odškodnin je bilo izplačanih v primeru, ko so bile osebe neopravičeno obsojene ali jim je bila neutemeljeno vzeta prostost? Iz katerega vira se v teh primerih zagotavljajo sredstva za izplačilo odškodnin? Zanimajo me podatki od leta 2000 do dodane, o dodeljeni in izplačani višini odškodnin, in podatki o izplačanih odškodninah po posameznih sodiščih v Sloveniji. Hvala.
Hvala lepa. Prosim, gospod minister za pravosodje Aleš Zalar.
Hvala lepa. Spoštovani gospod poslanec! Najprej bi rad omeni, da smo podobno vsebinsko poslansko vprašanje prejeli v pisni obliki že 7. aprila in smo vam 16. aprila tudi odgovorili. To pa seveda ni noben izgovor za to, da ne bi ponovil nekaj podatkov tudi v okviru tega ustnega poslanskega vprašanja. Za podatke smo zaprosili Državno pravobranilstvo Republike Slovenije in to je sporočilo, da so v predhodnem postopku, torej v postopku pred vložitvijo tožbe, ki je obvezen v takih primerih, od 1. 1. 2001 dalje pa do danes, skupno sklenili poravnave s 749 oškodovanci in skupna vrednost teh poravnav je znašala 5 milijonov 38 tisoč 943,56 evra. Pridobili smo tudi podatke, da so sodišča od leta 2004 pa do danes prisodila odškodnino 124 osebam v skupnem znesku milijon 838 tisoč 22,18 evra. In da so bile pred sodišči v istem obdobju sklenjene sodne poravnave še s 57 tožniki v skupnem znesku 746 tisoč 871,37 evra. Poudarjam, da so ti podatki od leta 2004 dalje, ker se jih ni dalo v tako kratkem času pridobiti za obdobje pred tem, kajti evidence na sodiščih tega ne omogočajo pridobiti na drug način kot z ročnim oziroma neposrednim pregledovanjem sodnih spisov, to pa bi terjalo nesorazmerne napore v tako kratkem času in je to tudi nemogoče zbrati. Sprašujete, od kod se izplačujejo ta sredstva. Seveda, izplačujejo se iz državnega proračuna. Sprašujete po vzrokih, zakaj prihaja do napak oziroma do nepravilnega dela pristojnih organov. Mislim, da kakšna posebna analiza o tem doslej ni bila narejena. Dejstvo je, da je cel pravni sistem zasnovan tako, da prepreči neupravičene obsodbe in tudi neutemeljene odvzeme prostosti v okviru sistema pravnih sredstev. Na ta način se zavaruje posameznika pred neupravičenimi posegi v njegove človekove pravice. Očitno je, da te odškodnine, ki so bile prisojene oziroma so bile priznane v okviru predhodnih postopkov oziroma v okviru sodnih poravnav, ne potrjujejo drugega kot to, da ta sistem s pravnimi sredstvi zavarovanja posameznikov pravic očitno deluje. Ko gre za vprašanje sankcij za napake oziroma za nepravilno delo, lahko samo povzamem tisto, kar sem pred časom že odgovoril na poslansko vprašanje vašega kolega gospoda Jelinčiča. Seveda zakonodaja določa različne ukrepe. Po zakonu o sodniški službi je prvi tak ukrep redna ocena sodniške službe, ki se izdela na vsake tri leta in kjer je eden od kriterijev tudi stopnja pravilnosti in zakonitosti sodnikov za odločanje, zlasti ugotovljeno v postopku s pravnimi sredstvi. Sodniku lahko sodniška služba tudi preneha, če iz te ocene izhaja, da ne ustreza sodniški službi. Tu so potem še posebna merila Sodnega sveta za ocenjevanje kakovosti dela sodnikov, kjer se spet upošteva razmerje potrjenih, spremenjenih in razveljavljenih sodnih odločb pa tudi, recimo, število absolutno bistvenih kršitev postopka, in število zadev, kjer je bilo zmotno uporabljeno materialno pravo. Ne nazadnje pa je odgovornost sodnika določena tudi v Kazenskem zakoniku, ki v 288. členu opredeljuje kaznivo dejanje protizakonitega, pristranskega in krivičnega sojenja. Mislim pa, da je glavna rešitev za to, da se zmanjša število takih napak in nepravilnosti predvsem investiranje v sistematično usposabljanje kandidatov za sodnike in kasneje sodnikov samih. Hvala.
Gospod Majhenič, želite dopolnilni odgovor? Prosim.
Hvala za besedo. Ne, ne bom spraševal ničesar več, samo zahvalil bi se za odgovore, ker mi je minister dal odgovor že tudi na dopolnilno vprašanje, tako da ga ne bi še enkrat obremenjeval z istim vprašanjem. Hvala lepa.
Gospod Ivan Grill bo zastavil poslansko vprašanje ministru za okolje in prostor gospodu dr. Roku Žarniću.
Najlepša hvala, gospod predsedujoči. Spoštovani gospod minister, ministrica oziroma dva ministra! Ponovno se je izkazalo, da ta vlada - to vas osebno zagotovo še ne tangira, ker ste na tej funkciji šele dva meseca, ampak zopet kaže, da varčujemo na drobtinicah oziroma na kavicah, po drugi strani pa se denar meče skozi okno z veliko lopato. Temu v dokaz kaže nedvomno članek z zelo pomenljivim naslovom v enem izmed medijev, "Slovenija zapravila skoraj 8 tisoč evrov za udeležbo treh državnih uradnikov na konferenci v Dohi", in da se te konference ni udeležil nihče. Razlog: izjemno slaba vladna organiziranost. Mislim, da je to nedopustno za slovenske davkoplačevalce, za vse tiste, ki komaj preživljajo iz meseca v mesec zaradi nizkih pokojnin, nizkih štipendij in nizkih plač. Po drugi strani se pa tu na tisoče evrov po nepotrebnem zapravlja. Ravno tako sem bil, spoštovani gospod minister, včeraj seznanjen, da Ministrstvo za okolje zaradi borih 10 tisoč evrov ne more naročiti študije o porečju reke Krke, na podlagi katere bi se lahko številni projekti potem začeli izdelovati in verjetno tudi kakšne investicije. Po drugi strani pa tukaj za 8 tisoč evrov, to je skoraj toliko, kot bi bila ta študija, v bistvu po nepotrebnem zapravljamo denar. Zanima me, če mi prosim lahko razložite: Zakaj je prišlo do tega neljubega dogodka? Nenazadnje me zanima tudi: Ali ste naročili kakšno raziskavo oziroma ali boste poskušali poiskati tiste krivce in kakšne sankcije bodo doletele tistega, ki je kriv za takšen pripetljaj? In seveda: Ali bo kdo te stroške, ki so potem seveda nastali, tudi povrnil? Najlepša hvala za odgovor.
Gospod minister, izvolite.
Gospod predsedujoči, poslanke in poslanci, spoštovani gospod poslanec. Spet iskreno rečem, hvala za to vprašanje, kajti v medijih se je zgodila zelo čudna zgodba. In na začetku povem, da škoda ni 8 tisoč evrov, temveč, pogojno rečeno škoda, natančno 2.970. In ta škoda 2.970 je preprečila škodo v znesku 11 tisoč 500 in izgubo 30 delovnih dni na ministrstvu, ki je že, tako vsi pravijo, preobremenjeno. Jaz pa bom razložil, za kaj gre. Ko ste tukaj razpravljali o meni, se mi je zelo vtisnilo v spomin, ko je gospod Gantar rekel, da je največji problem ministrstvo samo. Jaz sem, ko sem prišel, močno zaostril notranje razvade, in ta zadeva ni nič drugega, kot sankcioniranje ene takšne razvade. Nekaj vas bom vprašal, ali bi vi upali rezervirati potovanje brez odobritve potovanja? Pol ure pred sejo Vlade, ko smo morali odobriti to potovanje, sem dobil na mizo kot minister dokument za to odobriti, s tem, da je bilo rečeno, da neke rezervacije so že bile. Januarja. Na Vladi sem se konzultiral s kolegi in so se vsi strinjali, da to ni dopustno. Ni se naredila nobena škoda, na izredni seji vlade smo špansko delegacijo pooblastili, da je glasovala za nas. Trije ljudje, 30 delovnih dni, 11 tisoč in pol za to, da nekdo v dveh dneh roko dvigne. Mislim, da sem ukrepal izredno varčno, izredno kvalitetno, kar pa ni lahko v lastnem okolju. Hvala.
Gospod Grill, želite še dopolnilni odgovor.
Hvala lepa. Gospod minister, to je seveda za pozdraviti, da ste pravilno postopali, ampak mi niste odgovorili, ali ste tiste, ki so vam pol ure pred sejo Vlade dali v podpis takšno rezervacijo, ali ste izvedli kakšne sankcije oziroma ali bo kdo povrnil teh 2500 ali nekaj takšnega, kot ste povedali. In glejte, tudi sam se strinjam, s tisto ugotovitvijo, ki jo je dal ob vaši predstavitvi, da največji problem tega ministrstva je ministrstvo samo. Glejte, jaz sam kot poslanec nisem v nobenem delovnem telesu iz tega področja, vendar tudi sam ugotavljam, na podlagi številnih poslanskih obiskov, da je resnično med uradniki veliko takšnih, ki ne delajo v dobrobit vašega ministrstva oziroma države Slovenije. Zato se bom v nadaljevanju z vami preko poslanskih vprašanj in tudi z obiski skušal lotiti nekih perečih tematik, problematik. Ob tem bi tudi od vas pričakoval, da ne boste vedno, za vsako ceno zagovarjali svojih podrejenih uradnikov, kajti prav je, da se zagovarja tiste, ki delajo dobro, in sankcionira tiste, ki delajo slabo. In prosim, če mi lahko na tisto stvar še odgovorite. Hvala lepa.
Izvolite gospod minister.
Hvala, sem vam še nekaj dolžan prej. Hvala za pomoč. Pa vendar glejte, ni luštno biti minister, pa da lovi svoje ljudi. Ampak tega se ne bojim, imam te izkušnje, v življenju sem dosti vodil zadeve. Glede konkretne odgovornosti. Ja, sem dal, da mi poiščejo, zaradi tega vprašanja bom to intenziviral. Glede 10 tisoč evrov vredne študije moram nekaj povedati. Ne govorim o tej konkretni. Ampak jaz na mizo dobivam na dan študije, 10, 20, 100, 400 tisoč evrov. Uvedel sem pravilo specifikacije stroškov. Kot gradbenik vem, kje se da zelo lepo urediti zadeve, da je vse krasno, tukaj so količine in opravljena dela in je cel halo in en kup urgenc, zakaj na moji mizi stojijo nepodpisane zadeve. Ne rečem, da je to ta, to bom pogledal. Bom poskrbel, upam, da ni ena takih, ampak nekvalitetno pripravljenih podlag ne bom podpisoval. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Franc Pukšič bo postavil poslansko vprašanje ministrici za notranje zadeve gospe Katarini Kresal. Prosim.
Hvala lepa. Kolegice in kolegi, ministri, podpredsednik. Ministrici postavljam eno vprašanje, in sicer, gospa ministrica, drugi odstavek 2a. člena Zakona o policiji določa, da minister daje policiji usmeritve in obvezno navodilo za delo. Minister lahko naloži policiji, da v mejah svojih pristojnosti opravi določene naloge, ter sprejme določene ukrepe in mu o tem poroča. Sprašujem vas: Ali obstajajo kakšna interna pravila oziroma navodila ali podzakonski akti, ki bi natančneje določali pravila in postopek, kako izvajati to določbo? Ali to pristojnost, ki vam jo daje zakon, tudi izvajate? Kolikokrat ste v času trajanja svojega mandata v skladu s to odločbo policiji naložili, da opravi določene naloge oziroma da izvede določene ukrepe? V katerih primerih? Ali obstaja tudi evidenca takšnih konkretnih zahtev oziroma ali bi za to morala obstajati evidenca? Vsesplošno je znano, da ste 2a. člen Zakona o policiji uporabila v primeru problema v zvezi z Baričevićem, ko ste sama vodila in dajala navodilo policiji oziroma več kot pet ur. Namreč, v tem 2a. členu Zakona o policiji tudi piše, da pristojnost ministra, torej iz tega drugega odstavka, ki sem ga prebral, preneha takrat, ko to prevzame pristojni državni tožilec. Ker pa seveda državni tožilec in preiskovalni sodnik, niste bili obveščena, da je na mestu tudi indic suma kaznivega dejanja: Kdaj ste bil vi obveščeni o tem indicu suma kaznivega dejanja? Hvala.
Gospa ministrica, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovani gospod poslanec očitno ste preslišali v vseh teh mesecih, ko je bilo že večkrat pojasnjeno, da sicer imam pristojnost usmerjati in nadzorovati policijo, vendar ne v konkretnih operativnih zadevah, tudi v zadevi Baričević nisem usmerjala in dajala navodil policiji. Kako pa sicer usmerjam policijo, bom pojasnila v nadaljevanju. Take usmeritve in navodila na ministrstvu izvajamo. To so tiste, na katere se sklicujete v vašem vprašanju. V času mojega mandata sem uvedla prakso, ki je v preteklosti zaradi preveč neposrednega odnosa med policijo in ministrstvom zamrla. In sicer je to usmerjanje preko pristojnega direktorata za policijo in druge varnostne naloge. Za preverjanje, kako policija izvaja načrtovane naloge in še posebej kako se spoštujejo človekove pravice, je zagotovljen sistemski nadzor. Tega izvaja Sektor za sistemsko usmerjanja in nadzor omenjenega direktorata. Posamezni sistemski nadzori so usmerjeni v tista področja dela policije, kjer se uporabljajo različna pooblastila in prisilna sredstva. Za izboljšanje dela in dvig kakovosti na področju sistemskega nadzora smo na ministrstvu zagotovili ustrezne kadre in organizacijsko spremenili ta direktorat za policijo in druge varnostne naloge. Kadrovsko smo tako okrepili Sektor za sistemsko usmerjanje in nadzor ter oblikovali novo enoto, sektor za analize, sistemsko pravo in sistemsko normativno dejavnost. Direktorat kot strokovna služba zahteva poročila od policije o vseh pomembnejših zadevah, kar je v skladu z Uredbo o upravnem poslovanju tudi ustrezno evidentirano tako pri pošiljatelju kot pri prejemniku. O vseh zahtevah in poročilih se vodi ustrezna evidenca. Moja pristojnost na področju usmerjanja policije je določena v Zakonu o državni upravi, v Zakonu o policiji ter v Pravilniku o usmerjanju in nadzoru policije. V Pravilniku o usmerjanju in nadzoru policije je natančneje urejeno usmerjanje policije. Podrobneje sta urejena postopek in obseg usmerjanja ter poročanja. V skladu z določbami pravilnika lahko kot ministrica dajem policiji temeljne usmeritve za pripravo srednjeročnega načrta razvoja in dela za obdobje petih let. Poleg srednjeročnega načrta kot ministrica policiji dajem tudi usmeritve in obvezna navodila za pripravo letnega načrta dela. Gre za dolgoročne sistemske usmeritve, medtem ko se kratkoročne naloge daje bodisi direktorata za odpravo posameznih konkretnih problemov ali na preko sestanku, kot so na primer redni mesečni kolegiji v zvezi z določeno aktualno problematiko. Kot primer lahko navedem, da sem dala policiji nalogo, da pregleda in slikovno dokumentira vse uvoze, izvoze iz avtocest z namenom sprejetja ukrepov preprečevanja vožnje v nasprotno smer. Od nastopa funkcije ministrice za notranje zadeve do danes sem izdala 17 usmeritev, v katerih so določene obveznosti policije pri izvajanju njenih nalog. Naj zgolj za ilustracijo navedem le nekatere bolj pomembne, ki so bile izdane v tem obdobju, in sicer Usmeritve in obvezna navodila o ravnanju policije z električnimi paralizatorji in aktivnosti glede njihove uvedbe med prisilna sredstva policije, Usmeritve in obvezna navodila o kratkoročnih ukrepih za dvig ravni zaščite policistov pred napadi, šikaniranjem in grožnjami, Usmeritve in obvezna navodila za poročanje, preverjanje in ocenjevanje zakonitosti in strokovnosti uporabe prisilnih sredstev, Usmeritve in obvezna navodila o uporabi maskirnih podkap in drugih sredstev za umirjanje prijetih osumljencev kaznivih dejanja, Usmeritve in obvezna navodila za odpravo v nadzoru ugotovljenih pomanjkljivosti pri izvajanju pooblastila policije po 38.a členu Zakona o policiji, to je pregled osebe in stvari. Že bežen pregled izdanih usmeritev jasno kaže, da se sistemsko usmerjanje nanaša na dvig ravni spoštovanja človekovih pravic v policijskih postopkih na eni strani ter na zaščito policistov pri izvajanju njihovih nalog na drugi strani. Hvala lepa.
Gospod Pukšič, želite dopolnitev odgovora?
Ja, seveda. Hvala lepa. Ministrica, ja, 2.a člen se da razumeti tudi, verjetno je tudi temu namenjen, dolgoročne in srednjeročne usmeritve, ukrepe in tako dalje. Ampak 2.a člen ima tudi tretji odstavek, kjer pravi, da pristojnosti ministra iz prejšnjega odstavka ne veljajo za policijske postopke, katerih usmerjanje je na podlagi zakona, ki ureja kazenske postopke, prevzel pristojni državni tožilec. Šteje se, da je državni tožilec prevzel usmerjanje dela policije v predkazenskem postopku od trenutka, ko je bil obveščen o kaznivem dejanju. To pomeni, da ste v skladu z zakonom, z 2.a členom, drugim odstavkom: "Ministrica daje policiji usmeritve in obvezna navodila," torej to pristojnost in moč imela. In seveda iz tega, ker je bilo ali pa kar je znano, ko je sam sodnik povedal, da preiskovalni sodnik sumi, torej še vedno o sumih kaznivega dejanja ni bil seznanjen, ravno nasprotno, kot obrazloži, pravi, da je ob 21.50 ponovno poklical policijo, kjer mu povedo, da na kraju dogodka ni ugotovila nobenega kaznivega dejanja. Sama, takrat dežurna tožilka Tamara Gregorič, pa razkrije, da je bila ob 22.30, torej 5 ur po dogodku, prvič s strani obveščena o dogodku, ki je potem pač zapisala. To pomeni, ministrica, v tem času ste seveda imela pristojnost obvezna in dajati ustrezna navodila. Zakaj torej policija, čeprav je bilo vsem ali pa je vsem popolnoma jasno, tudi iz internetnih posnetkov, da so zraven bili elementi nasilnega dejanja nad psi.
Gospa ministrica, prosim.
Hvala lepa. Kratko dopolnitev, ker vidim, da je gospod poslanec res vznemirjen nad usodo, ki se je dogajala s temi psi. Opozarjam samo to, da če ste morda spregledali v sredstvih javnega obveščanja, je kazenski postopek zoper morebitnega storilca kaznivega dejanja mučenja živali ustavilo tožilstvo, ne policija, zato ker ni bilo pogojev za nadaljnji postopek. Tožilstvu, kot smo slišali že večkrat v zadnjih dneh, izjemno zaupate in verjamete in verjetno zaupate tudi v tem primeru, da je tožilstvo primerno presodilo, da ni pogojev za nadaljnji kazenski postopek. Sicer pa 2.a člen Zakona o policiji ministru ne daje nikakršne pravice operativno usmerjati policije. Lahko da ste vi tako prepričani, lahko da boste trdili še tako naprej, ampak to še ne pomeni, da bo to postalo dejstvo. Ta zakon meni take pristojnosti ne daje in si je tudi ne jemljem. Hvala lepa.
Gospod Pukšič, prosim.
Hvala lepa. Ne, mene to, kar se je zgodilo, straši, ne samo vznemirja. To je vznemirilo celotno slovensko javnost. Vznemirilo jo je predvsem to, da je policija kljub temu, da je pokojnega, bog mu daj dobro, Baričevića premaknila iz zunanjega mesta v garaži, zraven tega, če je poslikala, če se to da razbrati oziroma videti iz interneta, tudi policija verjetno ni bila slepa, če je že te posnetke delala, da preiskovalnega sodnika ni obvestila o tem, da obstajajo sumi kaznivega dejanja. Še več, celo sami ste v odgovoru v interpelaciji zapisali, da so obstajali indici za, ne bom se točno spomnil, kako ste napisali, ampak v glavnem v tem smislu, da so obstajali indici kaznivega dejanja. Če so že obstajali indici kaznivega dejanja, bi bilo nemudoma za pričakovati, da se bo prav zaradi tega takoj obvestilo preiskovalnega sodnika in tudi preiskovalnega tožilca. S tem, kar ste naredili in ko je policija ustavila nekatere postopke, pa seveda temu, ministrica, in seveda pravni državi in korektnemu delovanju policije v tej državi več ne verjame niti otrok, kaj šele kdo od odraslih oseb. In to me skrbi, da pač velja za vas ena druga pravna država ali pa izkoriščanje nekaterih možnosti, ki so, milo rečeno, šlampasto zapisane v zakonodaji, takšna kot je. Glede na to, da bo v sredo interpelacija, ne bom predlagal javne razprave o tej točki.
Hvala lepa. Potem ste izkoristil ta čas za svoj komentar. Vas prosim, da drugič ne delate tega. Gospod Rudolf Petan bo postavil poslansko vprašanje ministru brez resorja, odgovornemu za lokalno samoupravo in regionalni razvoj gospodu dr. Gjerkešu.
Hvala za besedo. Spoštovani ministri, ministrica, ki je še ostala. Moje vprašanje se nanaša na koriščenje evropskih sredstev. Res, da je to nekako že podedovana tema tega ministra, ki ni od začetka v tem resorju, pa vendar on je sedaj odgovoren za to. Na to temo smo imeli tudi izredno sejo Državnega zbora in bilo je že tudi postavljenih kup vprašanj, in tudi z ministrom sem že razpravljal o tem, pa bi želel, da se to premakne in da enkrat razčistimo to zadevo. Moje vprašanje bi želel utemeljiti s treh vidikov in sicer, prvič gre za koriščenje sredstev EU, ki bi še kako prav prišla v tej kreditni suši ali kreditnem krču in bi bila seveda poživitev tudi za naše gospodarstvo. Namreč, če teh sredstev ne izkoristimo, lahko rečemo, da bodo propadla, ne bodo koriščena v Sloveniji. Po drugi strani gre za razvoj Slovenije in tudi podeželja in pa gre tudi za varovanje okolja, veliko projektov je namreč ravno s tega področja in Slovenija bo morala napraviti določene korake drugače [[...]]In to zaradi sebe ne zaradi Evropske unije, ampak kazen bo pa prišla s strani Evropske unije. Občine, ki so se prijavile za peti razpis, imajo pa en kup težav. Pogoji razpisa so se tekom postopka spremenili, zdaj ali gre tukaj za nesporazum, napačen prevod ali pa kakšen informacijski šum, niti ni pomembno. Dejstvo je, da se projekti odklanjajo. Priprava novega projekta pa seveda zahteva čas, to lahko pomeni zamudo pri prijavi, se pravi rok gre mimo in pa seveda za to so potrebna velika sredstva. Na splošno vas sprašujem: Kako je zdaj s temi razpisi s tega področja? Pa če preidem tudi malo bolj na konkretno. Pri pripravi vloge za kohezijska sredstva za predmet, recimo konkretno, čiščenje odpadnih voda pri projektu Očistimo reko Dravinjo so se prijavile vse občine s tega področja. Konkretno vam bom navedel primer za občine Zreče, saj dobivam informacije, da so se v preteklosti zaradi napačnega prevoda iz tujega jezika s kohezijskimi sredstvi financirali le primarno kanalizacije sekundarne pa ne. Zaradi zagotovila, da projektov ne bi pripravljali zastonj so zaprosili za uradni odgovor. V odgovoru pa se navaja: "Če se meteorno kanalizacijo ne priključuje na obstoječo čistilno napravo in bi bilo to samostojno omrežje bi bil projekt prav tako opravičen, v nasprotnem primeru pa ne." In sedaj vas na splošno vprašujem: Ali smo že rešili to zadevo, katera kanalizacija lahko gre zraven in kaj je del primarnega omrežja? Ti pogoji in ta tolmačenja so prišla še kasneje tekom razpisa in nekatere občine so se prijavile na tisti osnovni razpis, zdaj pa se pogoji spreminjajo. Vam pa že vnaprej povem, da bom dodatno vprašanje pa postavil za konkretni projekt za Zreče in bom še nekoliko utemeljili. Tako da mi lahko odgovorite na splošni del pa lahko mogoče že tudi greste h konkretnemu. Hvala za odgovor.
Gospod minister, prosim.
Hvala gospod predsedujoči, spoštovani poslanke, poslanci. Seveda se strinjam, da so EU sredstva zelo pomembna, predvsem v času krize. Ne strinjam se pa s tem, da bi kakorkoli propadla. Jaz sem že večkrat povedal in zelo rad povem, če me kdo vpraša, kako poteka evropska kohezijska politika v Sloveniji lahko povem, da poteka ustrezno, da poteka dobro, da smo nadpovprečna država v sedemindvajseterici po črpanju evropskih sredstev. Tako da tukaj ne vidim kakšnih večjih težav, seveda pa delamo naprej, izboljšujemo sistem, ga nadgrajujemo, ga poenostavljamo, ker se zavedamo, da vse kar delamo lahko delamo še boljše. Konkretno glede razvojne integritete, razvoja regij, ki ste jo omenili, je pa res prišlo do zamude objave razpisa, torej javnega poziva, ki se je nadaljeval iz prejšnjih štirih javnih razpisov. Razlogi so znani, jaz mislim, da jih ne rabim povedati; šlo je za revizijo računskega sodišča, Urada za nadzor proračuna in posledično na osnovi njihovih ugotovitev bi bilo treba prilagoditi pravno podlago izvajanja te politike, kar smo naredili z Uredbo dodeljevanja regionalnih spodbud, ki je veljavna od 1. januarja letošnjega leta. V tej uredbi so nekatere stvari spremenjene in to je tudi dvofazni proces. V prvi fazi so na povabilo SVRL predložili izvedbene načrte za leto 2010 - 2012, v drugi fazi je pa izvedba javnega poziva, ki je bil objavljen 29. januarja 2009. In od objave javnega poziva se pogoji in ostale določbe niso spreminjale. Je pa res, da smo mi 22. 6. 2009 objavili javni razpis oziroma povabilo k izdelavi izvedbenega načrta. Ker pa vsi določeni pogoji še niso bili znani, še posebej pa so nekateri pogoji postali zelo jasni po revizijskih poročilih, ki sta jih obe revizijski hiši dali. Mi se moramo držati teh kohezijskih predpisov v skladu z evropsko uredbo, evropskimi pravili, ki smo jih dosegli, zaradi tega, morda prihaja do suma, da je prišlo do različne interpretacije. Res je, predvsem pri strukturnih skladih, v velikih sistemih, primarnih sistemih, je prišlo v preteklosti do različne interpretacije, vendar tukaj bi jaz, moram mojega kolega potem dvigniti, da bi skupaj razlagala te stvari. Nekako poslušamo rešiti zagato, ker je prišlo do zagate. Tam je pa dejansko prišlo do tega, da so občine pripravile pravilne projekte, po sugestiji nekoga, so jih predrugačili, kar se je sedajle izkazalo, da niso več ustrezni. Da je v času krize tudi na MOP zmanjkalo denarja, ki je posredniško telo v tem primeru, in imamo problem. Zdaj smo, kolikor sem z ministrom kontaktiral zadnje dni, že nekako blizu rešitve, ki bo vsaj nekako ustrezno v tem času rešila problem. O konkretnem problemu, ki ste ga omenili, in boste še eno vprašanje postavili. Ja, sva se tudi osebno pogovarjala, šlo je za, ne spremembo pogojev, ampak za natančno definicijo pogojev po objavi javnega poziva 29. januarja, ki pa ni popolnoma v skladu s tem, kar so nekateri moji sedanji sodelavci razlagali. S tem se strinjam, to je bil lapsus, zelo milo povedano. Vendar imamo zdaj pravila, ki so jasna in težko od tega odstopamo, ker smo pri drugem koraku kohezijske politike, to je povračilo. Tam so pa pravila kristalno jasna in tudi mi se jih moramo zdajle držati. To je osnovno sporočilo revizijskih pregledov, ki smo jih imeli v preteklih letih. Hvala.
Gospod Petan, prosim.
Hvala za odgovor. Jaz seveda do neke mere s tem soglašam, vendar če neki uradnik na nekem ministrstvu da neko pojasnilo, tudi ustno, se to vzame kot resna zadeva. In je problem, če se potem projekti, ki niso poceni, ki zahtevajo svoj čas, pač na to pripravijo. In jaz bom rekel v tem primeru, v primeru Zreč, hvala bogu, da imajo tudi še drugi program pa še tretji program, se pravi načrt za druge dele, ker izgleda, da ta program, s katerim so se prijavili, enostavno ne bo šel skozi. In sedaj, da bi na vrat na nos lahko pripravil nove načrte, nov program, [[ne bi šlo]] če ga ne bi imeli. In sedaj je samo vprašanje to: Ali naj gredo s tem novim programom, ki ga je sicer treba, načrt, tudi malce še prilagoditi, ker čisto tak ni bil pripravljen? Če bo to potem veljalo, da ne bo zopet čez dva meseca kakšno drugo tolmačenje prišlo, čas bo šel mimo, projekt pa bo zopet izpadel. Za to gre, zato ker to ni edina občina namreč, jaz samo govorim o Zrečah, zato ker so bili pri meni. In sedaj enostavno ne vedo, ali lahko čakajo iz tistega prejšnjega zato, ker se je tudi za takšne primere v neki drugi občini pa našlo rešitev, se je datumsko omejila. Jaz sedaj ne bom zahajal, zakaj je pri eni občini to šlo skozi pri drugi pa ne. Res, da je bilo datumsko tudi drugače prijavljeno, to tudi priznamo, vendar očitno se da, če je volja. In sedaj, dejansko župan te občine mene sprašuje, kaj naj zdaj naredim. Ali naj gremo s čisto novim projektom, damo še nekaj denarja? Ali bomo potem uspešni? Ker kar tako denar stran metati zaradi projektov, zaradi nekih informacijskih šumov ali česa drugega, morate razumeti, da to verjetno ne bo šlo skozi občinski svet, ker nekdo potem očitno meče denar stran. Dopovedati pa, da je prišlo do informacijskega šuma, je pa težko. To se pravi, če prav razumem, boljše je iti z novim projektom, ki bo zadostil te pogoje.
Gospod minister, prosim.
Hvala. Razumem vaš sarkazem. Toda morate vedeti, da tudi meni ni enostavno tu stati in reči, da se moj sodelavec ni zmotil, ampak je nekako lahkotno interpretiral nekaj, kar še ni bilo natančno znano. To, da se ne trudimo, tudi ni res. Moja direktorica je z županom v stiku, dobita se tudi prihodnji teden - prej sem govoril z njo na to temo - in bosta pregledala še zadnje možnosti. Vendar po tem, kar mi je ona povedala in kakršne informacije sem dobil, bi bil prej moj nasvet, da se tisti pripravljeni B plan aktivira in se ga poskuša čim prej dati v izvedbeni načrt. Hvala.
Gospod Jožef Jerovšek bo postavil poslansko vprašanje ministrici za obrambo gospe dr. Ljubici Jelušič.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovana gospa ministrica in ministri! Spoštovana gospa ministrica, prejšnji teden ste na Odboru za obrambo predstavili stališča Vlade do vprašanj, ki izhajajo iz peticije Ukinimo vojsko, ki med drugim predlaga tudi izstop iz zavezništva Nato. Večina ponujenih predlogov v peticiji, ki je pisana všečno za dobrohotne naivce, je v diametralnem nasprotju z ravnokar sprejeto novo resolucijo o strategiji nacionalne varnosti, ki smo jo v Državnem zboru sprejeli soglasno, tako z glasovi opozicije kot vladne koalicije. Zato je toliko bolj frapantno, da so vsi vladni poslanci iz štirih vladnih strank na Odboru za obrambo z grobimi izrazi, s prostaškim besednjakom in glasovanjem proti zavrnili dva sklepa, ki sta dobeseden prepis vladnega stališča glede predlogov, ki izhajajo iz peticije. Praktično vsa strokovna javnost, predsednik republike, predsednik Vlade, veterinarske organizacije in drugi so v svojih mnenjih ugotovili, da nekateri predlogi v peticiji pomenijo zanikanje osnov, ki predstavljajo temelj samostojnosti, suverenosti in ozemeljske celovitosti Republike Slovenije. Zato je takšno ravnanje vladnih poslancev prvovrsten političen škandal. Natančno enako stališče Vlade, ki so ga poslanci zavrnili, pa je poslanec Bogdan Čepič označil za skropucalo. Poslanec Dušan Kumer, prav tako iz vladne SD, ki vas je postavila za ministrico, pa je dvakrat poudaril, da sklep s tako vsebino z gnusom zavrača. In ta vladna stališča so z glasovanjem zavrnili vsi vladni poslanci. Zato vas, gospa ministrica, sprašujem: Ali pomeni glasovanje vladnih poslancev proti stališčem vlade upor ali udar zoper lastno Vlado in nasprotovanje že sprejeti resoluciji o strategiji nacionalne varnosti? Ali vladni poslanci pritiskajo na Vlado, da Slovenija izstopi iz zavezništva Nato, kot predlagajo podpisniki peticije? Ali je bilo ravnanje vladnih poslancev nezaupnica vam ali predsedniku Vlade, kajti tudi gospod Pahor zastopa stališče, ki so ga njegovi poslanci z gnusom zavrnili? Ali ste znotraj koalicije opravili razpravo o tezi iz peticije, da Slovenija varnostno in vojaško srednjeročno in dolgoročno ni ogrožena? Vlada pravi, da je ta teza lahko zavajanje in da peticija predlaga v današnjem svetu neuresničljive predloge. Ali pomeni glasovanje vladnih poslancev proti vladnim stališčem izražanje gnusa in je njihov poskus kompromitacija Slovenije znotraj zavezništva Nato? Kakšno [[...]] [[Izklop mikrofona.]]
Hvala lepa. Gospa ministrica, postavljenih je bilo več vprašanj. Izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovane gospe in gospodje! Hvala za vprašanje. Na velik del vašega vprašanja, spoštovani gospod predsednik Odbora za obrambo, ne morem odgovoriti, kajti kot Vlada si ne morem jemati pravice, niti nimam pristojnosti, da komentiram ravnanje poslancev, ki vedno razpravljajo in tudi glasujejo po svoji vesti. Kar se tiče stvari, ki jih omenjate, poleg ravnanja poslancev in zadevajo oceno vlade napram tistemu, kar piše v peticiji, pa naj povem, da tako peticija, ki nosi naslov Ukinimo vojsko kot tudi ravnanje naše Vlade gresta obe v smeri preoblikovanja obrambnega sistema, le da je morda jezik tega preoblikovanja in seveda tudi ravnanje nekoliko drugačno. Razumem neučakanost, ki je izražena v peticiji, ki so jo podpisali mnogi znani ljudje in tudi veliko neznanih ljudi v Mladini, kajti dejstvo je, da je kar nekaj let področje obrambe ostalo brez ustreznih strateških usmeritev. Ne pozabimo, da je bila zadnja resolucija o strategiji nacionalne varnosti sprejeta leta 2001 in potem od takrat naprej vse do tiste, ki ste jo tu v Državnem zboru potrdili z 67 glasovi za in nobenim proti v letošnjem letu, torej, vse do te resolucije ni bilo nobenega resnega strateškega usmerjevalnega dokumenta za področje strategije nacionalne varnosti. Vmes je šla vladavina kar ena cela vlada skozi, ne da bi se usmeritve na strateški ravni spremenile, kljub temu, da se je močno spremenil položaj naše države. Postala je članica zveze Nato in postala je članica Evropske unije. Dokument, ki se nanaša na strateško planiranje, to je Resolucija o splošnem dolgoročnem programu razvoja in opremljanja Slovenske vojske, je bila nazadnje sprejeta leta 2004 in od takrat naprej nimamo novega dokumenta za to področje, čeravno so se vmes razmere za opremljanje in pa tudi razvoj vojske močno spremenile. Ta dokument je sedaj v pripravi, je v usklajevanjih, v medresorskem usklajevanju, in upam, da bo tudi na podlagi razprave v Državnem zboru sprejet nov strateški usmerjevalni dokument za potrebe planiranja in sploh razvoja Slovenske vojske v celoti. Kar je pravzaprav tisto, kar tudi zahtevajo podpisniki oziroma avtorji peticije. Avtorji peticije veliko govorijo o problematiki sodelovanja v mednarodnih mirovnih operacijah. Dejstvo je, da je Vlada že v lanskem letu sprejela strategijo sodelovanja Republike Slovenije v mednarodnih operacijah in misijah. To, kar se nam je morda zgodilo ob tej peticiji pa je neke vrste trikotnik, ki govori o tem, da obstaja neskladje med tistim, kar so realna dejstva, torej realno stanje v obrambnem sistemu, med tistim, kar govorijo dokumenti, ki so bili sprejeti tudi v okviru ne samo Vlade, ampak tudi Državnega zbora, in pa tistim, kar je javna percepcija. Velikokrat se javne percepcije ne da popravljati, če se okoli stvari, ki zadevajo obrambni resor oziroma sploh celoto nacionalne varnosti obnašamo tako, da nimamo enotnih mnenj. Zato v tem smislu pozdravljam in sem vesla, da je Državni zbor doslej pokazal veliko soglasje pri dveh strateško pomembnih dokumentih, v že omenjeni Resoluciji o strategiji nacionalne varnosti in pa v lanskem letu, ko je šlo za urejanja področja varstva pred naravnimi in drugimi nesrečami, to pa je bila Resolucija o nacionalnem programu varstva pred naravnimi in drugimi nesrečami. Namreč, tudi ta dokument, ki smo ga sprejeli v lanskem letu, je take vrste, da že odgovarja na nekatera vprašanja, ki jih postavljajo tisti, ki so peticijo sestavili oziroma jo podpisovali. Je pa res, in še enkrat naj povem, da je težava v tem, da morda pri popularizaciji vseh tistih dokumentov in tudi vse dejavnosti, ki jo opravljamo na Ministrstvu za obrambo, v tem letu in pol nismo bili dovolj uspešni. Namreč, promocija mnogih aktivnosti, ki so vezana tako na normativno dejavnost, kot pa tudi na ugotavljanje stanja, kar smo naredili v strateškem pregledu obrambnega resorja in o čemer smo vas obvestili, seznanili na Odboru za obrambo, potem promocija povečane razpravljalne in posvetovalne vloge Odbora za obrambo in Odbora za zunanjo politiko pove, da smo v tem preteklem letu in pol naredili veliko, kljub očitkom, ki so v tem dokumentu, torej peticiji.
Gospod Jerovšek.
Hvala lepa. Gospa ministrica, poznavalsko ste odgovorili na vprašanja, ki so temeljna. Jaz verjamem, da vas boli, da so poslanci enkrat sprejeli resolucijo o strategiji nacionalne varnosti, 14 dni zatem pa so vladna stališča zavrnili in da jih z gnusom zavračajo, kot so se glasno izrazili. In to prav stranka, ki vas je predlagala za ministrico. To je popolno nasprotje s tem, kar piše v resoluciji. Jaz poslancem dopuščam, da imajo svoje stališče, da na tak način rušijo lastno vlado. Seveda pa me skrbi, da do državotvornega resorja in do izjemno pomembnih vprašanj ne vzpostavijo tiste dolžne, resne distance. Zanima me: Kakšne so politične posledice, ko ob tem, da seveda zavezništvo registrira, da pridete na nek sestanek, ministrica znotraj Nata, kakšni so tam odmevi? In potem tudi me zanima: Kakšno je razpoloženje in stanje morale znotraj Slovenske vojske ob dejstvu, da poslanci vseh štirih vladnih strank z gnusom zavračajo stališče, da peticija ne upošteva poslanstev in nalog, ki jih po Ustavi in zakonu opravlja Slovenska vojska, da gre za direktno diskreditacijo slovenskega vojaka? Hvala lepa.
Gospa ministrica, prosim.
Najlepša hvala. Torej še enkrat, spoštovani gospod Jerovšek, ne bom komentirala stališč in ravnanj svojih poslancev in tukaj mi prosim ne zamerite, da bom pri tem vztrajala naprej. Kar se pa tiče nekaterih stvari, na katere opozarjate in se mi zdijo pomembne, pa vendarle govorite o političnih posledicah takšnih dokumentov kot so peticije civilne družbe. Moramo razumeti, da imajo različne države možnosti, ki jih dajejo celotni civilni družbi in pa vsem svojim državljanom, v okviru katerih, torej teh inštrumentov demokracije, lahko izrazijo svoja mnenja, ne glede na to, ali so to poslanci ali so kaj drugega, imajo pravico do lastnih mnenj, ki jih lahko izrazijo skozi različne instrumente pravne države ali pa skozi inštrumente demokracije. Kar se pa tiče drugega vprašanja, ki ste ga pa deloma želeli postaviti, se mi zdi, namreč ali Vlada oziroma ali tudi koalicija podpira izstop iz Nata, ki je kot eden od ciljev oziroma vmesnih ciljev naveden v peticiji, pa vam moram povedati, da se Vlada zelo odgovorno obnaša do stvari, ki so bile dosežene v preteklosti, v zgodovini Republike Slovenije, in k vstopu v zvezo Nato je ogromno prispevalo veliko ljudi, tudi iz sedanje koalicije. In kar zadeva vprašanje članstva v Natu in pa dobrobiti tega članstva in pa seveda tudi vseh pomanjkljivosti, glede tega tečejo diskusije v različnih državah članicah. Moramo vedeti, da javno mnenje vedno postavlja različne dileme in na te dileme moramo v politiki tudi poiskati pravšnje odgovore, tako kot je seveda potrebno poiskati pravšnji odgovor na strah in občutek zapostavljenosti, ki se je razvil tudi v Slovenski vojski zaradi tega, ker je peticija o ukinitvi vojske začela dobivati politične znake oziroma je dobila znake politične ga akta. Namreč, moram vedeti, da so vsi pripadniki in pripadnice Slovenske vojske prisegli, da bodo branili svojo domovino. S strani svoje domovine, zlasti njenih politikov, pa želijo imeti jasne usmeritve glede svojega dela in svojega ravnanja sedaj in v prihodnje. Če glede tega ni jasnih usmeritev ali če jim dajemo dvoumne signale, je seveda razumljivo, da so v skrbeh. Vendar smo poskrbeli za to, da smo jim pojasnili, kaj pomenijo peticije in kaj pomenijo politična stališča v zvezi s takšnimi dokumenti.
Hvala lepa. Želi predlagati razpravo?
Hvala lepa. Še enkrat poudarjam, da ne bodo kakšne - da seveda nisem želel komentiranja dela poslancev in tu nisem zadovoljen, želel pa sem - in tudi ne podpisniku pravice, bog varuj, vsi imajo pravico in je pravzaprav koristno, da se takšna peticija pojavlja, da se govori o nekaterih - ampak o političnih posledicah tega, da Vlada nima podpore vladnih poslancev. To pa je meritorno vprašanje, na katerega niste odgovorili ali pa niste želeli odgovoriti in so lahko zelo hude posledice za samo Vlado, za vas kot ministrico, če se takšno stanje ohrani ali ne spremeni, ker potem seveda tudi svet opazi, da je neka Vlada brez politične podpore znotraj vladnih vrst. In to je tisto, o čemer moramo spregovoriti, o vseh posledicah, kaj takšno zavrnilno stališče prinaša. Ali to pomeni, da se večina v tej državi zavzema za razpustitev Slovenske vojske, kot predlaga peticija, in izstop iz Nata? In zaradi tega, gospod predsedujoči, predlagam, da o teh pomembnih vprašanjih opravimo dodatno razpravo na podlagi člena 246. Hvala lepa.
Hvala lepa. Še enkrat bi rekel o vprašanju, ker mislim, da med poslanskimi vprašanji postavljamo samo eno vprašanje, ne več vprašanj. Zato o predlogu poslanca gospoda Jožeta Jerovška, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministrice za obrambo na njegovo poslansko vprašanje, o tem bo Državni zbor odločal jutri, 20. aprila, v okviru glasovanje. Gospod Anderlič, vi želite postopkovni predlo? Prosim.
Gospod predsedujoči, predlagam vam, da ostanemo pri točki dnevnega reda Poslanska vprašanja in pobude. V teh navajanjih, ki so bila danes tukaj pri tem konkretnem primeru sedaj, je bilo vrsto laži, vrsto neresnic, ki se ne nanašajo na delo Vlade, ki se ne nanašajo na delo ministrice, ampak se nanašajo na delo nekaterih drugih ljudi. Domnevno. Treba je z gnusom zavrnit vse laži gospoda Jerovška, ki jih trosi od prejšnjega torka naprej, ker je narobe razumel neko razpravo na delovnem telesu v Državnem zboru in širi laži iz seje v sejo, javno, zasebno in tako naprej. Z grobimi lažmi ste posegel v točke pobude in vprašanja. Ni mogoče postavljati vprašanj, ki so vezana na delo poslancev, na delo tistih, ki jih danes tukaj ni in tako naprej, ampak samo na delo Vlade, ministrov in programa Vlade. To je tisto, kar bi predlagal, da takrat, ko bo prišlo do takih vprašanj, da seveda ne dovolite nadaljevati raznih prispodob, primerjav, spraševati druge ljudi, da se naj opredeljujejo o ravnanju nekega tretjega. Saj to, je vendar nedopustno. Sploh pa ne v demokraciji, kjer konec koncev glede na to kar počnete gospod Jerovšek kot predsednik odbora, je še veliko, veliko strpnosti, da vas poslušajo na tistih odborih.
Hvale lepa. Veste sam, da ne morem komentirati tega, kaj je bilo prav in kaj je bilo narobe v izvajanju gospoda Jerovška, ker nisem bil prisoten. Vem. Jaz sem opozoril, tudi to sem slišal, da je bilo postavljeni več vprašanj in zato sem tudi na koncu zdaj še enkrat ponovil. Vprašanje mora biti postavljeno tako, da se ve, da je postavljeno vprašanje, ne pa, da je kolobocija. Oprostite, bom drugič pazil na to. Gospod Anton Anderlič, zdaj boste pa postavili poslansko vprašanje ministru za gospodarstvo gospodu dr. Mateju Lahovniku. Prosim.
Spoštovani gospod minister, tako kot v drugih državah tudi v Sloveniji gospodarska kriza pesti mnoge poslovne subjekte in tiste, ki so odvisni od verige, v kateri se nahajajo podjetja iz različnih držav, običajno bolj razvitih, opravljajo nekatere dejavnosti proizvodnje v državah, ki so manj razvite, in v to kategorijo je sodila Slovenija v preteklosti in delno sodi še danes. Dejstvo je, da smo na nekaterih področjih prestrukturiranja gospodarstva nekako zaostali, nismo prišli še na stopnjo višje tehnološkega razvitega gospodarstva, ampak imamo še veliko dejavnosti, kjer predvsem tuja podjetja pri nas izvajajo razne proizvodnje dejavnosti, med drugim konec koncev je tudi Revoz v Novem mestu ali nekatera druga podjetja. Žal je v zadnjem času tudi prišlo do nekaterih napovedi, da bodo nekatera podjetja, ki opravljajo te dejavnosti v Sloveniji, še hitreje selila dejavnost na manj razvita področja, od Azije do Kitajske, ki je na tem najbolj prodorna. Jasno je, da bi si vsi želeli, da bi čim prej sprejeli še tiste ukrepe, čeprav jih je Vlada sprejela že veliko, in sicer ko gre za investiranje v opremo in spodbujanje novih tehnologij, znanje in podobno, da se je v to že vlagalo znatna sredstva. Sprašujem: Kako je v tem obdobju mogoče oceniti situacijo? Ali bo prišlo do nadaljnjega hitrega odlivanja delovnih mest iz tega naslova iz Slovenije? Nekaj primerov je iz Bele krajine. Te dejavnosti so predvsem v manj razvitih pokrajinah, kjer je tega največ. Ali je mogoče, da bo Vlada z ustreznimi ukrepi v prehodnem obdobju zavarovala ta delovna mesta, da ne bi prehitro prišlo do sivih con, kjer bi nekatera podjetja iz tujine zapirala obrate in odhajala iz Slovenije na druga območja?
Gospod minister, prosim.
Hvala lepa. Spoštovani gospod poslanec, spoštovana poslanka, spoštovani poslanci! Vlada poskuša privabljati nove tuje investicije z dodatnimi spodbudami, pri čemer so aktivnosti omejene na predstavitev Slovenije kot potencialne investicijske destinacije v okviru različnih investicijskih konferenc. Poleg tega uporablja tudi druge poti za komuniciranje oziroma predstavitev Slovenije kot lokacije, ključno pa je, da imamo v programu za leti 2010 in 2011 predvidenih 14,5 milijona evrov spodbud za nove začetne investicije, s katerimi poskušamo ustvarjati nova delovna mesta. Slovenija pri tem cilja na investicije z višjo dodano vrednostjo, ker zaradi naraščajočih stroškov dela tudi v Sloveniji, kar je razumljivo, ker se plače vedno prilagajajo okolju, Slovenija svoje konkurenčnosti ne more temeljiti na poceni delovni sili. Zato je tudi Vlada, s ciljem, da se pritegne nove investicije in zadrži obstoječe, izvedla tudi nekatere sistemske ukrepe, posebej za posamezna področja smo sprejeli "pomurski zakon", v okviru vladne strategije, o čemer bi me kolega Gjerkeš lahko dopolnil. Na tem področju pa se pripravlja nov sistemski zakon za spodbujanje skladnega regionalnega razvoja. Vlada načrtuje - vsaj na krizni skupini smo se okvirno o tem že dogovorili - da bi dodatno uvedli novo investicijsko olajšavo za vlaganja v raziskave in razvoj. Pri čemer je že v sedanjem konceptu predvideno, da je za tista podjetja, ki delujejo v okoljih, ki imajo večji indeks razvojne ogroženosti, ta investicijska olajšava višja. Če je sicer 20%, je potem v družbah, ki so na tem območju, med 100 in 85% BDP, se pravi, na tistih bolj razvojno ogroženih regijah dobijo dodatno 10 odstotnih točk možnosti investicijske olajšave, v tistih še bolj ogroženih pa še dodatnih 10 odstotnih točk. Ta koncept želimo uveljavljati še naprej in povečati za skupno 20 odstotnih točk, kar bi pomenilo, če bo takšen predlog tudi sprejet, da bi prišli do skupne investicijske olajšave praktično v višini do 60%, kar je za ta območja, posebej manj razvita, velika spodbuda. Dodaten problem, s katerim se soočamo posebej na območju, recimo, Bele krajine, po izkušnjah iz stikov s tujimi investitorji, je prometna infrastruktura, kjer je treba oziroma bo v bližnji prihodnosti treba zgraditi ustrezen predor do Novega mesta, s čimer bomo logistično razbremenili to območje. Naj pa povem, da seveda vsa podjetja na tem območju, ne samo v manj razvitih območjih, pravzaprav na področju celotne Slovenije, poleg teh nekaterih ukrepov, ki sem jih naštel, črpajo tudi seveda subvencije za krajši delovni čas, ki so jih lahko koristila, kakor tudi tako imenovani sklad dela oziroma so uporabljala institut čakanja na delo. V okviru Ministrstva za gospodarstvo, ko govorimo o tujih investicijah, jih ločimo na dva sklopa. Eno je privabljanje novih tujih investicij, kjer so novi programi za privabljanje tujih neposrednih investicij. Kot sem dejal, v tem trenutku imamo na voljo 14,5 milijona evrov, pri čemer je praksa, če se pojavi neka večja investicija, ki je zanimiva za Slovenijo, ki lahko pomeni nova delovna mesta ali pa priliv novega tehnološkega znanja, se sredstva dodatno zagotovijo. Takšen primes je Revoz, kjer smo zagotovili za proizvodnjo novega dvoseda, ki nosi ime Wind, dodatna sredstva in ta avtomobil se bo proizvajal edino v Sloveniji. Razvil se je v Sloveniji in pomeni priliv novega tehnološkega znanja v Slovenijo. Potem pa so tako imenovani after care programi, kjer pa dejansko poskušamo zadržati obstoječe investicije. Ta investicija v Revozu spada deloma tudi na to področje, ker sicer bi se iz Republike Slovenije verjetno že srednjeročno začel umikati. Hvala.
Hvala lepa. Gospod mag. Štefan Tisel bo postavil poslansko vprašanje ministru za zdravje gospodu Dorjanu Marušiču. Prosim.
Lepo pozdravljeni. Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani gospod minister Marušič, ministrici in ministra, poslanke in poslanci. V Sloveniji vemo, da primanjkuje zdravnikov. Po nekaterih podatkih približno 1000. Približno 500 jih je premalo v splošnih ambulantah oziroma ambulantah družinske medicine. Tudi število prebivalcev na zdravnika v Sloveniji je mnogo višje, kot v drugih državah, zahodne Evrope in prav tako vzhodne Evrope. Zagate na področju splošne medicine rešujejo upokojeni zdravniki, ki so še pripravljeni delati, vendar imajo tudi omejitve. Vemo, da so časovno omejeni finančno so omejeni, glede plačevanja davkov od zaslužka in tako so voljni delati, kolikor še smejo, kot upokojenci. Letos bo sicer diplomirala prva generacija mariborskih študentov medicine. Menda že v juniju najbolj pridnih deset. Vendar je to kapljica v morje. Problem je zlasti v splošnih ambulantah. Vemo, da zadnji dve leti novih koncesij ni bilo podeljevanih. Vi gospod minister, ste v nastopnem govoru povedali, da boste stanje najprej analizirali, nato pa se odločili glede podeljevanja koncesij. Kakšno je torej vaše stališče do podeljevanja koncesij za zdravnike? Hvala.
Gospod minister, imate besedo.
Spoštovani mag. Štefan Tisel, cenjena poslanka, cenjeni poslanci. Hvala za to vprašanje. Nekoliko širše ga bom zastavil. V Sloveniji imamo veljaven dokument resolucija o nacionalnem planu zdravstvenega varstva do 2014, ki na nek način opredeljuje merila za postavitev glavarine na primarni ravni. Ciljna vrednost je 1800 opredeljenih državljanov na zdravnika, na zdravniški tim. Ob tem dopušča, da v določenih območjih, ki jih ponekod imenujejo demografsko ogrožena, ponekod ruralna, je ta števila celo za 33% nižja, torej 1200. Dejanske številke ste navedli. Danes imamo v Sloveniji 1895 državljanov na delujoč tim na primarni ravni. Po projekcijah, ki smo jih na grobo opravili glede na upokojevanje zdravnikov in na novo prihajajoče zdravnike v zdravstveni sistem, naj bi do 2014 dosegli cilj 1800. Na ta način ne rešimo problema ruralnosti. Problem demografsko ogroženih področij ruralnosti je silno širok, zato sem ga poskuša reševati ali bi se ga lotil na način povečevanja razpoložljivih zdravnikov na primarni ravni. Prvi korak, ki sem ga predstavil in je dosegel soglasje z direktorji zdravstvenih domov, je, da bi vpeljali ambulante s specializanti; torej tam, kjer specializant deluje, bi se tim moral povečati. Danes specializanti niso aktivno vključeni v delo na primarni ravni. Drug pereč problem, ki ste ga sami izpostavili, je upokojevanje zdravnikov. S kolegom ministrom za delo, družino in socialne zadeve bova v kratkem poslušala v novi zakonodaji rešiti tudi ta problem. Tudi tretji problem, ki bi na nek način razrešil pomanjkanje zdravnikov, je odpiranje meja. Sem odprl z direktorji na primarni in sekundarni ravni in nisem naletel na odpor. Res je, problem bo morda z razkorakom v znanju in pa v poznavanju jezika. Vendar to so tisti koraki, ki bi jih lahko v letu, letu in pol opraviti zato, da bi ob doseženem cilju števila državljanov na ti, tudi omogočali razpoložljiv kader za ruralna območja. Na vprašanje, ki ste ga vi omenili, na nek način odgovarja Zakonu o zdravstveni dejavnosti. Ta v 8. členu opredeljuje, da bo treba sprejeti mrežo. Ta mreža med pogoji vključuje tudi demografsko ogrožena območja. V smislu podeljevanja koncesij pa vpeljuje na podlagi sprejete mreže seveda javni razpis in v izpolnjevanju manjkajočih mest, v kolikor zdravstveni dom tega programa ne bi prinesel, bo lahko taka mesta zavzel tudi koncesionar. Skratka, kako reševati? Treba bo sprejeti zakon, po njem mrežo in ob zagotovljenem kadru se bo lahko reševalo področje ruralnosti. Kljub optimizmu, ki sem ga v teh, skoraj treh minutah porabil, pa moram izpostaviti, da po razpoložljivih podatkih, ki sem jih lahko v zadnjih dveh, treh tednih preveril, se na manjkajoča mesta, specializanti prijavljajo večinoma samo v velikih mestih. Tako da, v nekem smislu postajajo že zelo velika mesta iz katerih prihajava pa tudi midva, v nekem smislu tudi ruralna in zato bo treba poiskati dodatne spodbude. Zakon pač predvideva, da je primarna raven v popolni domeni občine oziroma več občin, v kolikor sama občina ne bo mogla zagotoviti. Tako, da v nekem smislu dolžnost države bo samo zagotoviti kader, postaviti merila, na kar bi pa občina morala poskrbeti za spodbude. Torej na nacionalni ravni bo edina možnost spodbudil ta, da bomo time v ruralnih, demografskih ali odmaknjenih področjih stimulirali na ta način, da bo njihova polna glavarina z manj državljani kot drugod. Tudi mehanizmi v drugih državah se bistveno ne razlikujejo. Na nek način poln program mora tak tim obravnavati na manj državljanih, predvsem zaradi tega, ker je zelo veliko dela tudi v okviru obiskov na domu, preventivni dejavnosti, ki jih v večjih mestih lahko opravijo ambulante.
Mag. Tisel, izvolite.
Hvala lepa, gospod minister, za vaše odgovore. Bi pa še morda poudaril, da tudi obravnava Zakona o zdravstveni dejavnosti je preložena, saj je kar nekaj poglavij v zakonu, ki so za večino nesprejemljiva, tako za koalicijo kot opozicijo. Morda iz različnih razlogov. Eden večjih nesporazumov je ravno v zvezi s koncesijami. Že prejšnji minister, gospod Miklavčič, ki sem ga vprašal, ali ne bi morda motivirali zdravnike za splošne ambulante v odročnih krajih ravno s koncesijo in to delovno mesto prikazali bolj privlačno, je odgovoril, da bi to pomenilo samo prerazporejanje zdravniškega kadra iz enega mesta na drugo mesto in zato ne bi bilo prav nič več zdravnikov. Mislim pa, da ni vseeno, če je v nekem centru na primer 20 zdravnikov, v mestu pa 21, ki so skoraj 100% zasedeni, v nekem odročnem kraju pa je mesto za enega zdravnika, pa je praktično zasedenost potem nič. in če dobijo enega zdravnika od tistih dvajsetih, pomeni tam 100% preskrbljenost ljudi v odročnih krajih, medtem ko se bo v večjem centru poznalo le za 5%. Zato se s tem njegovim odgovorom nisem strinjal. Zato me zanima, slišal sem pa tudi, da Nemci imajo tudi v večjih mestih, 5, 10 tisoč prebivalci, probleme s splošnimi zdravniki, jih štipendirajo še posebej itn. Morda, omenil ste že oziroma že odgovoril, da bo potem na občinah, da dajo neke dodatne spodbude. Katere so tiste stimulacije oziroma motivacije, ki bi pritegnile? Vemo, da se je v Sloveniji v zadnjem času slišalo, v zgornji Dravski dolini, v Bohinju, v Kranjski gori, pa tudi na našem področju, v šentjurski občini imamo na Planini pri Sevnici takšno ambulanto, ki se trenutno rešuje z upokojenci. Hvala.
Gospod minister, izvolite.
No, težko bi kaj več dodal, kar ste sami povedali. Skratka, ta zaveza, ki je v resoluciji, da bi lahko v ruralnem demografkoogroženem območju tim imel za tretjino manj, je izjemno pomembna spodbuda. To pomeni, da bi tak tim lahko imel tudi samo 1.200. Teze v zakonu oziroma usmeritve so pač, da bo seveda to šlo preko javnega razpisa in občina oziroma več občin bo lahko, v kolikor zdravstveni dom take oddaljene ali pa ruralne ambulante ne bo dosegel, ne nazadnje bo lahko to pobral tudi ali pa pridobil tudi koncesionar. V vsakem primeru morda preveč vizionarsko, morda bo nekoč, zelo kmalu take ambulante potrebno deliti, in da bomo morali na nek način stimulirati delne odhode. Morda bo celo nek družinski zdravnik deloval na dveh, treh lokacijah, v kolikor bo taka centralizacija, selitev državljanov v velika mesta. Sam sem izpostavil, da se zdravniki danes ne odločijo niti za specializacijo v večjih mestih na primarni ravni. Poleg vseh teh spodbud bo verjetno treba najti še kakšne druge že za časa študija in naj s tem zaključim, tudi z ministrom Golobičem sva se dogovorila, da bova oba dekana povabila in pogledala, poizkusila najti možnost, da bi povečali vpis, seveda, ta bo prinesel dodaten kader tudi čez deset let. Sam sem povedal, da bi bilo ena pomembnih usmeritev na področju zdravja dejansko vlaganje v kader oziroma znanje - in zakaj ne, bi lahko bila tudi to ena razvojna možnost Slovenije.
Hvala lepa. Gospa mag. Majda Potrata bo postavila poslansko vprašanje ministru za šolstvo in šport gospodu dr. Igorju Lukšiču. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa ministrica, ministri, poslanci, ministrici. Svoje vprašanje bom oprla na mesec, v katerem živimo, in na številne dogodke, s katerimi smo se spomnili prvih demokratičnih in večstrankarskih volitev. Država je v tem času postala članica številnih mednarodnih organizacij, ki temeljijo na demokratični ureditvi sveta, in pri pregledu ciljev osnovnošolskega izobraževanja je mogoče zaslediti v 2. členu kar tri alineje, ki se nanašajo tudi na to, k čemu, kakšni so cilji osnovnošolskega izobraževanja kar zadeve vzgojo za zavest o državni pripadnosti, narodni identiteti, vedenje o zgodovini in podobnih rečeh pa tudi vzgajanja za obče kulturne in civilizacijske vrednote, ki izvirajo iz evropske tradicije. Pa še v osmi je govora o vzgajanju za človekove pravice in strpnost. Če gremo pogledati 2. člen Zakona o organizaciji in financiranju vzgoje in izobraževanja, tako kot smo 2. člen spreminjali marca leta 2008, je razvijanje zavesti o državni pripadnosti in nacionalni identiteti povezano tudi z nalogami, ki jih morajo opravljati vzgojno-izobraževalni zavodi, ki naj bi to razvijali z obeleževanjem državnih praznikov, katerih del je tudi izvedba himne Republike Slovenije in z drugimi dejavnostmi. Pa izobešanje zastave je tudi v tem členu zapisano in jaz vas, spoštovani gospod minister, v svojem poslanskem vprašanju vprašujem po tem. Veliko je govora o razmejevanjem med domovinsko vzgojo in državljansko vzgojo. Če gledamo cilje, o katerih sem govorila, je samo pri osnovni šoli zaznati reflektiran in kritičen odnos do države in ločevanja med državo in oblastjo in zato vas vprašujem. Ali mislite, da je razumevanje in predstavljanje demokracije v vzgojno-izobraževalnem procesu pri nas ustrezno? Ali namerava Ministrstvo za šolstvo in šport spodbuditi posebno obeležitev dvajsetletnice prvih demokratičnih volitev? Hvala za odgovor.
Gospod minister, izvolite.
Hvala. Spoštovani predsedujoči, poslanka, prisotni poslanci, ministra, ministrici. Najlepša hvala za vprašanje, ki se mi zdi, da je aktualno, ne samo zaradi tega, ker živimo v mesecu, kot je bilo rečeno, ko se praznuje 20. obletnico prvih neposrednih strankarskih volitev. Vprašanji sta pravzaprav dve. Eno je vezano na pouk in učenje demokracije in drugo o tem, kaj bo ministrstvo naredilo v počastitev letošnjega praznika. Prva zadeva glede demokracije je iz izkušenj in iz znanosti, ki se ukvarjajo s tem področjem, jasno, da je uk demokracije najboljši s prakticiranjem. Zato smo tudi že junija šli v spremembo Zakona o financiranju in organiziranju šolstva in uvedli dijake nazaj v svete, srednjih šol in v dijaške domove. Kaj takšnega bi bilo dobro na ustreznih ravneh vpeljati tudi v vse druge šole, torej tudi osnovne šole. Mislim, da bi bila uvedba soupravljavskih oblik in utrjevanja zavesti o pomenu tega najboljša popotnica demokratični vzgoji. Redukcija demokratične državljanske vzgoje zgolj na domovinsko vzgojo, torej privzgajanje ponosa in pozitivnih emocij, ko gre za domovino, je pomemben element državljanske vzgoje, ni pa to zadosti. Redukcija je po mojem mnenju neupravičena. Prava državljanska vzgoja vključuje tudi prakticiranje te dejavnosti, torej demokracije, ne samo pri upravljanju šole, o čemer sem zdaj govoril, ampak tudi pri razvijanju zavesti o društvenem, asociacijskem in političnem življenju. Mislim, da ni prav, da se govori o politiki in o strankah kot o nečem, kar za normalne ljudi ni prava izbira. Mislim, da bi bilo prav, da bi kot vzporedno dejavnost za politično vzgojo mimo šol razvijali tudi izobraževanja, ki bi potekala znotraj strank. Tu imamo nek hendikep kot država in bi bilo prav, da po zgledu nekaterih drugih držav Avstrije, Velike Britanije in tudi Nemčije spodbujamo in krepimo z ustreznimi ukrepi izobraževanje in s tem tudi ustrezno kadrovsko politiko mlajših ljudi znotraj strank. Ampak to ni stvar neposredno šolske politike, je pa gotovo ena od zadev, ki se tiče šolanja in mojstrenja v demokratičnih navadah. Drugo vprašanje je bilo vezano na naše ukrepe na ministrstvu glede obeležitve 20. obletnice prvih strankarskih neposrednih volitev. Mi smo se odločili, da izvedemo poziv, razpis na temo demokracije. En naslov je vezan na oceno demokracije v preteklih 20-ih letih, drugi naslov pa je vezan na demokracijo po 20-ih letih, se pravi Slovenija leta 2030" in "rojeni smo v demokraciji", se pravi nek naslov, ki naj reflektira to, kar dijaki in učenci višjih razredov osnovne šole menijo o tem, kaj se političnega dogaja [[...]] [[znak za konec razprave.]] [[...]] Ta razpis je tudi narejen v sodelovanju s sponzorji. Tako bodo najboljši razpisi, po oceni ki jih bodo opravili [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Hvala lepa. Gospa mag. Potrata, želite še dopolnilni odgovor?
Hvala, gospod minister, za ta del odgovora. Saj v isto smer razmišljava. V rokah držim dokument, ki se mu reče Strategija Evropske unije za mlade in govori ravno o tem, kaj vse bi morali storiti za to, da bi zavedanje o pomenu vključenosti v postopke odločanja tudi izpeljali. Mislim, da smo na ravni srednješolcev in študentov to kar dobro napravili. Gre ravno za to področje ukrepanja, o udeležbi mladih govori v javnem življenju lokalnih skupnostih na državni ravni, ko pa o osnovnošolcih razmišljam, se mi pa zdi takšna zelo dobra praksa otroški parlament. No, nek drug dokument, ki se mu reče Šola za 21. stoletje, pa govori o pripravi mladih Evropejcev za aktivno državljanstvo in poudarja ravno sodelovanje mladih v predstavniški demokraciji. To vse so stvari, s katerimi se skuša ukvarjati tudi šolsko polje, ampak jaz bi vas pa vprašala še za mnenje k neki drugi pojavnosti tega časa. Mladi, ko se sklicujejo na pravno državo, na spoštovanje ustave, na pravice mladih, včasih to zaobrnejo tako, da pravzaprav izhajajo iz nespoštovanja pravnega sistema. Mislim na različne javne manifestacije mladih skupin, ki s svojim ravnanjem ne izražajo demokratičnih vrednot strpnosti, spoštovanja človekovih pravic in vsega tistega, kar so postulati demokratične civilizirane družbe [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]Mislim tudi na pojave napadov obritoglavcev, na napade na manjšinske skupine. In to je vendarle generacije, ki je šla skozi šolski proces [[...]] [[Izklop mikrofona.]] [[...]]
Gospod minister, prosim.
Hvala. To vprašanje v resnici meri v enem delu tudi na splošno politično situacijo. Šolski sistem ni vsemogoč in vsemočan, tako da nekatere politične tenzije, ki se oblikujejo v državi, prehajajo tudi na mladino. Jaz osebno nimam iluzij niti pretenzij, da bi šolskemu sistemu uspelo, zlasti ko gre za ekstremne skupine z ustreznim kurikulumom preprečiti tovrstne pojave. Če imamo v družbi močne odklonske, v eno ali drugo skrajnost, politične skupine, ki lahko v nekaterih primerih ne samo navajajo in tako ali drugače pozivajo ali celo hujskajo ljudi - in mladina je po navadi prva, ki se tega loti - potem je seveda nemogoče pričakovati od šolskega sistema, da bi lahko bil bolj uspešen, kot je pri tem lahko uspešna politika. Je pa seveda naloga šolskega sistema, da da vsaj to, kar je v njegovi moči, neka ustrezna znanja in poudarke, v katero smer pričakuje, recimo, najbolj zdrav del političnega telesa, da bi se razvijala tudi mladina. Tako skrbi in odkloni gotovo bodo še obstajali, je pa prav, da se vsi skupaj zavedamo, in mi na šolskem polju in Državni zbor z vsemi svojimi elementi in političnimi strankami in grupacijami, ki tukaj obstajajo in obstajajo tudi izven parlamenta, da je državljanska vzgoja pomemben element tvorjenja naše boljše skupnosti. Hvala.
Gospod Milenko Ziherl bo postavil poslansko vprašanje ministru za okolje in prostor, gospodu Roku Žarniću.
Hvala za besedo. Spoštovani gospod predsedujoči, en lep pozdrav ministricama in ministrom! Lepo, da so še v takem številu ob tej pozni uri prisotni. Kljub temu, da ima Vlada veliko dela še v tem tednu in da se nekateri v Vladi ukvarjajo tudi s prepisovanjem Wikipedije in podobno, vendar je zelo dobro, da ste prisotni. Spoštovani gospod minister! Onesnaženje zraka je hud in pereč problem. Tukaj ne mislim samo s toplogrednimi in drugimi škodljivimi plini. Vsekakor vedno bolj pereč problem postajajo fini prašni delci, ki jih poznamo pod oznako PM 10 in še manjši pod PM 5. Proti njim je borba oziroma zmanjševanje tega deleža je zelo zahtevno in zahteva odločne ukrepe, saj močno posega v način življenja, v nekatere navade, ki smo jih prevzeli in zahteva drage investicije z obnovitvijo tehnoloških parkov pa energetskih objektov. V preteklosti smo v Sloveniji veliko stvari zamudili in ravno zaradi tega nam sedaj grozijo tožbe in tudi ustrezne finančne kazni s strani Evropske unije. Vzrokov za te delce je lahko več in verjetno bi se kazalo boriti proti njim na ta način, da ukrepamo proti tistim povzročiteljem, ki prispevajo največji delež emisije. Zato vas sprašujem: Kakšne ukrepe predlaga Vlada oziroma vaše ministrstvo, da bomo lahko zmanjšali število teh škodljivih delcev, ki so škodljivi za zdravje, povzročajo alergije, pri daljši izpostavljenosti pa celo nekatere vrste raka? Kakšne ukrepe ministrstvo pripravlja v bližnji prihodnosti, da se bo izboljšalo stanje zraka in se bomo izognili kaznim, ki nam grozijo iz Bruslja?
Gospod minister, izvolite.
Najlepša hvala za vprašanje. Spoštovane gospe poslanke, poslanci! To je vsekakor aktualno vprašanje, vendar zanimivost, ki jo danes doživljamo, zakaj ne letijo letala, nas je s temi delci tudi narava nas bogato obdarila te dni na žalost. Vendar to ne zmanjšuje pomena našega boja proti tistemu, kar sami povzročimo. In tako je naše ministrstvo pripravilo operativni program, ki ga je 3. novembra 2009 sprejela Vlada. Na osnovi tega programa je treba pripraviti, to pripravljanje ravnokar poteka, programe ukrepov, odloke, ki bodo osnova za boj proti temu onesnaženju. Ti odloki nastajajo v sodelovanju z lokalnimi skupnostmi in ministrstvi, kot so ministrstva za gospodarstvo, za finance in za promet. Mi jih bomo pripravili v kratkem in Vlada jih bo po medresorskem usklajevanju tudi, verjamem, sprejela. Najprej bomo te programe pripravili za najbolj onesnažene dele Slovenije. To sta zasavska regija in celjsko območje, kjer je onesnaženje z delci najvišje stopnje. Zakaj do teh delcev pride? To so emisije iz industrijskih virov, emisije iz kurilnih naprav na trda in tekoča goriva, ki so namenjena ogrevanju stanovanjskih in poslovnih prostorov in emisije iz prometa, predvsem vozil na dizelsko gorivo in resuspenzija delcev, kar je posledica prometa in mislim, da je najtrši oreh. Takoj bom povedal, zakaj. Obstaja nabor možnih ukrepov, vendar, kot vemo, pri vseh ukrepih, ko smo imeli tiste IPP, je vedno boleče za tistega, ki je končni povzročitelj. Če lahko naštejem nekaj takšnih ukrepov, boste videli, da je z vsakim ukrepom problem, je odpor in so težave. Če govorimo o kurilnih napravah, bo treba popustiti, recimo v dveh letih, in omejiti uporabo štedilnikov, kaminov na trdna goriva v mestnih okoljih. Predstavljajte si, kaj to pomeni. Prepovedati uporabo trdnih goriv za ogrevanje prostorov na mestnih območjih, kjer je možna priključitev na daljinsko ogrevanje in zemeljski plin, zmanjšati število manjših kotlov, povečati večje, opustiti porabo trdnih goriv v industrijskih obratih in tako naprej. Istočasno pa spodbujamo uporabo biomase za gretje. Se pravi, da neke stvari so tukaj malo v nasprotju. Pri vozilih v prometu, ne bi rad omenjal, da imamo zelo močan sindikat avtoprevoznikov. Predstavljajte si boj s to kategorijo gospodarske dejavnosti. Potem gre tukaj za čiščenje cestišč in obdelavo cestišč s kemikalijami, za zmanjšanje resuspenzije prahu. Kemikalije so druga vrsta onesnaževanja. Zmanjšanje emisij prahu pri gradbenih delih, spodbujanje drugačnih navad "carpooling" oziroma da se soseda vozita z enim avtom, izboljšanje javnega prometa - železnice, primestni vlaki. Vse to so zgodbe, o katerih dolgo časa govorimo, dolgo časa poslušamo in se zelo težko premika, ker je vse povezano bodisi z odporom tistih, ki so prizadeti, ali pa kar znatnih finančnih sredstev. Ne gre obupati, treba se je boriti, vendar opozarjam, da bomo na to temo tukaj imeli še kar nekaj vprašanj, ko se bomo srečevali s konkretnimi problemi. Hvala lepa.
Gospod Ziherl, prosim.
Spoštovani gospod minister, z vašim odgovorom sem le delno zadovoljen. Vi ste tisti, ki ste minister, vi ste tisti z vašimi službami, ki izdaja odredbe in ukrepe. Če boste vedno razmišljali, koga bo zadela šiba oziroma kdo bo skočil pokonci na te vaše ukrepe, potem ste v veliki nevarnosti, da ne naredite nič. Vedno se bo našel nek sindikat. Potem bodo drugi naredili, in sicer Evropska unija, ko ob poslala vedno hujše grožnje in na koncu tudi konkretne številke, ki jih bo treba plačati, ne da bi za to kaj dobili. Drugače pa ste, po izvorih, mislim, jih pravilno opredelili, tako kot jih navaja strokovna literatura. En vir bi vsekakor še omenil, ki ga omenjajo viri, to je kurjenje na zemeljski plin. Že močno intenzivno gospodinjsko delo je lahko za zelo občutljive ljudi nevarno, in se odsvetuje astmatikom, kajti zemeljski plin, kljub temu da je čisto gorivo v smislu toplogrednih plinov, pa ni v smislu teh finih prašnih delcev. To lahko gospodinje doma vidijo pri čiščenju nape oziroma pri čiščenju teh naprav. Veseli me, da niste omenjali tranzita, ki je v Državnem zboru zelo priljubljen, kako vse spraviti na železnico in kako naše avtoceste v bistvu skoraj zapreti, čeprav smo jih naredili. Tranzit ima neko drugo lastnost oziroma proti tranzitu govorimo zato, ker pač ne znamo, ker se tovornjaki peljejo čez naše ozemlje, ne da bi kakšen evro pri nas pustili, ker imamo predrag bencin in tudi ostale storitve so dražje, zato se bolj splača vse opraviti na Madžarskem ali v Italiji, Hrvaškem, pri naših sosedih. Omenili ste dvorezen meč pri biomasi in javni promet. Boste pa z prometnim ministrom, ker smo prišli v kontradikcijo, tako kot smo na tej seji [[...]] [[Izklop mikrofona.]]
Gospod minister, prosim.
Bolj komentar. Pri svojem ministrovanju imam nek drug očitek: nekateri menijo, da sem preradikalen, ne preblag. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Gvido Kres bo postavil poslansko vprašanje ministru za okolje in prostor dr. Roku Žarniću.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica, spoštovani ministri, spoštovane kolegice in kolegi! Spoštovani gospod minister dr. Roko Žarnić! V Sloveniji smo pričeli z organiziranim zbiranjem odpadnih nagrobnih sveč. Zbiranje se opravlja na način, kot se to zahteva s strani ministrstva. Do tu je vse v redu, ampak zabojniki so se napolnili in sedaj teh zbranih sveč nihče ne prevzame. Upravljavci pokopališč so v veliki zadregi, kam s temi odpadki. Prepričan sem, da je bilo za to potrebnega veliko truda, dela, znanja in volje, da se je začelo na ta način delati, vendar pa mislim, da zadeva trenutno ni učinkovita. Zaradi tega vas sprašujem, gospod minister: Kako je lahko prišlo do takšne zmede, do takšne neučinkovitosti? Kdo je za nastalo situacijo kriv? Do kdaj lahko pričakujemo rešitev in kdo bo za to odgovarjal ter kakšne sankcije nameravate uvesti zoper odgovorne? Kot sem že omenil, prepričan sem, da je bilo za to potrebnega veliko truda in je škoda, da je prišlo do takšnih napak. Hvala lepa.
Gospod minister, prosim.
Najlepša hvala. Hvala lepa za potrditev, da se je neka akcija dobro začela. Zadeva je dokaj enostavna. Gre za to, da pri nas obstaja uredba, ki vse lepo določi, zavezanci lahko sami poskrbijo za celo verigo ali pa se med sabo združijo in potem nekomu drugemu dajo del tega dela opraviti. Pri nas je prišlo do združevanja in v celi igri sta se pojavila dva igralca, in sicer, Saubermacher Slovenija in Prons, d.o.o., ki je bilo predhodno neko drugo podjetje, Mojca Korbar s.p. Tu je cela kronologija našteta, pa tega ne bi bral. Očitno so pri teh izvajalcih nastale neke težave, ker tej nalogi niso bili ravno kos. Tudi vse formalnosti niso bile opravljene tako, kot je treba. In da ne bi preveč razlagali in zaostrovali, mi pričakujemo, da se bo zadeva uredila še v tem mesecu, aprilu, z vsemi temi dovoljenji, iskanjem lokacij, spreminjanjem lokacij, kje se bo to predelovalo. Mislim, da je treba še malo počakati, da ti dve firmi zadevo uredita. Je pa to vaše vprašanje zame zelo dobrodošlo, da lahko, kako bi rekel, malo pritisnemo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Milan Čadež bo postavil poslansko vprašanje ministru za zdravje, gospodu Dorijanu Marušiču.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani ministri, gospa ministrica, spoštovane kolegice in kolegi! Že marca lansko leto sem prejšnjemu ministru postavil vprašanje na temo nujne medicinske pomoči na Škofjeloškem. Gre za območje, ki je dokaj veliko, v dveh dolinah, Poljanska in Selška dolina, obsega preko 500 kvadratnih kilometrov in ima tudi preko 40 tisoč prebivalcev. Z novim pravilnikom iz novembra leta 2008 pa je prišlo do zmanjšanja, z 1,5 zdravnika na samo enega dežurnega zdravnika v nujni medicinski pomoči. Dobil sem odgovor od ministra, da je bil cilj novega pravilnika izenačitev vseh pogojev. Vendar je bilo kljub temu na osnovi novega pravilnika dodeljeno kar 2,6 milijona evrov dodatnih sredstev. Takoj naslednji mesec smo imeli tudi sestanek z gospodom ministrom. Rekel je, da bo nad delom nujne medicinske pomoči na Škofjeloškem izveden nadzor. In prav na to temo se je glasilo moje poslansko vprašanje v mesecu decembru lanskega leta. Zanimali so me predvsem rezultati nadzora in kako je ta nadzor potekal. Pomembno je omeniti, da je bil tukaj manjko prihodkov pri osnovnem zdravstvu Gorenjske za okroglih 60.000 evrov. Štirje župani na Škofjeloškem smo ugotovili, da je treba pravilnik popraviti v tej smeri, kjer bodo nekako enakovredno obravnavana mesta oziroma urbana naselja na eni strani, na drugi strani pa podeželje in da je treba zagotoviti enakomerno dostopnost vseh teh storitev vsem državljankam in državljanom Republike Slovenije. Zanima me: Zaradi katerih argumentih se je Komisija za nujno medicinsko pomoč pri Ministrstvu za zdravje tako odločila? Hvala.
Gospod minister.
Spoštovani gospod poslanec Milan Čadež, cenjene poslanke, cenjeni poslanci, ministri! Ob prevzemu ministrstva vam lahko samo na kratko orišem, kaj je bilo narejenega na področju nadzora oziroma izvajanja pravilnika o nadzoru. Morda začnemo kar v preteklem letu. Nadzor, ki je bil opravljen v tej enoti, je pokazal, da dejansko ta enota naj ne bi delovala v okviru priznane B okrepljene, ampak celo samo enote B, naj bi bila dejansko organizacijska težava. Naj povem, da je pravilnik nujne medicinske pomoči v veljavi od leta 2009 in da je s sredstvi, ki ste jih omenili, v celoti financirana nujna medicinska pomoč. Ali prihaja do razkoraka, kot vi to opisujete na svojem območju, tudi drugod, bodo pokazali številni nadzori, ki se izvajajo. Trenutno je ministrstvo izvedlo 35 nadzorov 64 enot in na podlagi teh nadzorov naj bi se morda mreža spremenila. Morda zaradi tega, ker naj bi na podlagi nadzorov pripravili nove kriterije in v teh kriterijih morda nekaj tistih usmeritev, ki bi bile za vas tudi zanimive. V 3. členu se kot možni kriterij vpeljuje tudi turistično območje in bi to bili tisti kriteriji, ki bi lahko dodatno pripeljali do okrepitve te enote. Naj povem, da B okrepljena enota pomeni preko dneva dežurno ekipo z nujno medicinsko pomoč, ki mora imeti v primeru intervencije enoto v pripravljenosti za drug nujni primer. Taka služba je tudi v nočnem času, ko v primeru intervencije na terenu vskoči ekipa, ki je v pripravljenosti. Za organizacijo službe je odgovoren direktor zdravstvenega doma oziroma če se združuje več enot iz več občin pa tisti direktor zdravstvenega doma, ki ga minister pooblasti za izvajanje koordinacije. Če povzamem, dejansko težko pritrdimo, da so ob opredeljeni mreži, kriterijih za B okrepljeno enoto, manjkajoča sredstva tista, ki naj bi omejevala to službo. Po podatkih, ki so jih nadzori pokazali, naj bi šlo predvsem za drug faktor: slabost pri organizaciji in pomanjkanju zdravnikov, ne pa toliko v pomanjkljivih finančnih sredstvih. Po pravilniku se morajo javna sredstva, ki se namenijo za nujno medicinsko pomoč iz katerihkoli virov, ločeno spremljati in ta nadzor striktno izvaja ministrstvo.
Izvolite, še enkrat besedo imate, gospod Čadež.
Hvala za odgovor, gospod minister! Ja res je, bil je opravljen nadzor in tudi nadzorna komisija je predlagala določene ukrepe. Na primer jasne sezname o razporedu ekip. Bilo je kar nekaj nesporazumov, potem o financiranju službe, pa o organizaciji na prireditvah. Pravočasno je treba pregledati roke in uporabnosti materiala in še nekaj. Želim poudariti, da je bila ocena te enote v Škofji Loki ocenjena s povprečno oceno. Moti me pa naslednje: Kako to, da ni bil z rezultati nadzora seznanjen organizator te službe, to je osnovno zdravstvo Gorenjske? Mene pa tudi zanima: Kdaj je nadzorna komisija preverila, če so bili njeni predlagani ukrepi izvedeni? Hvala.
Gospod minister.
Spoštovani gospod poslanec. Zavežem se, da bom te odgovore priskrbel. V tednu dni se z vsemi problemi nisem mogel seznaniti. Vem, da nadzori potekajo in naj bi celotna reorganizacija bila izvedena po preostalih 29 nadzorih. Če mi je dovoljeno, lahko posredujem tudi v drugačni obliki ta dodatna vprašanja, ki ste mi jih postavili: Zakaj odgovorna oseba ni bila seznanjena z izsledki nadzora? Ocena je pa bila celo nekoliko slabša, kot sicer trdite. Moj odgovor je, da izpostavljam, da ni glavni problem v financiranju. Večji problem je morebiti v pomanjkanju zdravnikov, kot sem že v začetku pri prvem vprašanju odgovoril, in pa predvsem v slabši organizaciji. Se pa zavežem, da vam bom posredoval odgovor na to vprašanje na ustrezen način ali pa ga boste dobili od naših strokovnih služb.
Izvolite, gospod Čadež.
Sam ugotavljam, da je kar nekaj težav z vsemi področji nujne medicinske pomoči v Sloveniji in tudi predlagam, da bi se na to temo opravila širša javna razprava.
Hvala lepa. O predlogu poslanca gospoda Milana Čadeža, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra za zdravje na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločal jutri, 20. aprila, v okviru glasovanj. Gospod Andrej Magajna bo postavil poslansko vprašanje ministru za zdravju gospodu Dorijanu Marušiču. Prosim.
Lep pozdrav vsem navzočim! Spoštovani minister dr. Dorijan Marušič. Zanima me: Ali bo bivši minister za zdravje gospod Borut Miklavčič tudi po razrešitvi še opravljal dela in naloge na ministrstvu? Katera? Ali vam bo, kot je bilo rečeno v intervjuju, tudi svetoval na področju investicijskih poslov? Da ne bi moje vprašanje zvenelo preveč osebno, čeprav ima to konotacijo, sigurno, morda še eno podvprašanje: Kako bo izgledal ta resor, kako se bo lotil te problematike investicij? Vem, da je to preširoko vprašanje, tukaj je seveda metodologija, vprašanje oseb, ki bodo to izvajale pa tudi nadzora. Poglejte, to funkcijo nadzora poleg varuha javnega interesa, varuha družbenega premoženja ima tudi parlament. Moram reči, da smo lani sprejemali uredbo oziroma odlok, kjer smo pravzaprav v sklopu vseh številnih nepremičnin, ki jih bodo prodala ministrstva, tudi Ministrstvo za zdravje, sprejemali številke iz zemljiške knjige, nismo pa vedeli točno kaj se dogaja. Kaj bo nek prispevek tudi k transparentnosti tega področja, tudi recimo prodaj nepremičnin? Saj pravim, jaz sem malo razširil to svoje vprašanje, pa morda poleg tega personalnega vprašanja, morda en kratek stavek še o tem, kar sem dodal. Hvala.
Gospod minister.
Spoštovani gospod poslanec Andrej Magajna, cenjeni poslanci, ministrici, minister, se mi je kar dozdevalo, da vprašanje ne bo tako lahko, ker bi bil tudi zelo hiter odgovor: gospod Borut Miklavčič ne bo svetovalec na tem področju, tudi sicer ne bo svetovalec na Ministrstvu za zdravje. Morda je bil ujet kakšen del iz najinega dialoga ob predaji, ko je v šali morda kaj takšnega izjavil. Področje investicij je eden večjih problemov slovenskega zdravstva. Na žalost ali pa na srečo bi se bistveno z večjim veseljem pogovarjal o zdravstvenem sistemu, o ureditvi, o kakovosti, varnosti, o procesih zdravljenja kot pa o samih stavbah. Vendar to je danost, takšna je zakonodaja, ki opredeljuje, da minister za zdravje skrbi za infrastrukturo bolnišnic oziroma vseh izvajalcih na sekundarni in terciarni ravni, ki so v okviru lastništva države. V času, od kar sem prevzel ministrstvo sem se delno seznanil z ekipo na tem področju, predvsem zaradi perečega problema z Onkološkim inštitutom. Znana je tudi moja izjava, da bom tu, upam, pripeljal do dogovora, da se določene nepravilnosti odpravijo. V tem tednu se bom pa širše sestal z ekipo, da bomo preučili, kakšna je dinamika koriščenja sredstev, ne samo investicijski načrti, ki so v planu, pred nami je zelo pomemben projekt in upam, da bomo s kolegom ministrom Gjerkešem uspeli umestiti tudi urgentne centre in na nek način je tu pomemben projekt e-zdravje. Poskušali bomo sedanjo ekipo motivirati k večji predanosti in še večji intenzivnosti pri delu, potrebno pa bo verjetno pridobiti tudi dodatne sodelavce. V vsakem primeru pa razmišljanje, da v bodoče bi bilo morda treba odpreti razpravo, ali je prav, da Ministrstvo za zdravje skrbi za investicije pri vseh izvajalcih na sekundarni ravni. Sam se zelo zavzemam za tiste inštitucije, ki so nacionalnega pomena, govorim o terciarnih ustanovah, verjetno pa bi bilo treba razmišljati tudi o tem, da bi investicijske načrte pri izvajalcih na sekundarni ravni, govorim o regionalnih, splošnih, specialnih bolnišnicah, morda prenesli na ta nivo, to je ena možna teza, seveda bi tu bilo treba pripraviti ustrezne analize, pravne podlage, tako da ta možna usmeritev ni izključena. Druga možnost, tudi tu bi bil potreben razmislek, da bi se ustanovila neka družba, ki bi skrbela za investicije, da bi na nek način morda bodočo ministrico ali ministra razbremenili skrbi za investicije in da bi neka družba skrbela za ta projekt. Zakaj? Menim, da bodo bolnišnice naslednjega desetletja drugačne, kot so današnje. Današnje po strukturi ne odgovarjajo izzivom zdravstvenega sistema, novejše bolnišnice bodo imele izjemno močno vhodno enoto za urgentni del, z močno diagnostiko, s kasnejšim dostopom do operacijskih dvoran in intenzivnih enot. To bo ena velika struktura. Poleg tega druga veja, ki jo bomo morali razviti še v tem mandatu, postaviti mrežo negovalnih bolnišnic oziroma bolnišnic za neakutno obravnavo. In potem je tretja veja, v kateri se bo izvajala specialistična ambulantna dejavnost. Le malo katera oziroma skoraj ni bolnišnice, ki bi dejansko odgovarjala temu procesu, kot sem ga omenil. Nekaj držav, nekaj izkušenj je v Evropi, lotili so se projekta na ta način in postavili tako imenovane modulne bolnišnice, kjer se lahko zelo hitro bolnišnica premesti ali preoblikuje v drugo obliko glede na potrebe_ bodisi v dom starejših občanov bodisi v negovalno bolnišnico z zelo preprostimi spremembami. Idej je veliko, dela morda še več, najprej je treba okrepiti ekipo in poskušati izpeljati zastavljene projekte znotraj tega mandata. Hvala.
Gospod Magajna, izvolite.
Jaz se samo zahvaljujem za širše [[...]] [[izklop mikrofon.]] [[...]]in najlepša hvala za odgovor.
Gospod Samo Bevk bo postavil poslansko vprašanje ministru za okolje in prostor gospodu dr. Roku Žarniću ter ministru za promet dr. Patricku Vlačiču.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor! V Strategiji prostorskega razvoja Slovenije, resoluciji o prometni politiki ter resoluciji o nacionalnih razvojnih projektih za obdobje do leta 2023 imamo opredeljene tudi tako imenovane razvojne osi, 3. razvojno os, 3.a razvojno os in 4. razvojno os. Rad bi izpostavil nekaj problemov v zvezi z modernizacijo državnega cestnega omrežja na prej omenjenih prioritetnih razvojnih oseh. Dejstvo je, da te razvojne osi nujno potrebujemo. Po mojem mnenju bi morale biti sestavni del izhodne strategije iz krize. Zakaj? Velik del Slovenije je namreč z izgradnjo avtocestnega križa postal hitreje dostopen. Prišlo je do koncentracije gospodarskih subjektov, koncentracije znanja in poselitve. Drugi deli Slovenije, kot so severna Primorska, Idrijsko-Cerkljanska regija, Koroška, Kočevska, Kozjansko in Obsotelje ter Bela krajina, pa zaradi slabše prometne povezanosti vztrajno izgubljajo razvojne potenciale, tako da je v teh okoljih že prišlo do razvojnih težav ali pa ne napredujejo tako, kot bi lahko. Nekaterim pokrajinam niti predvidene posodobitve slovenskih železnic ne bodo prav nič pomagale, saj tam ni železnice ali pa gradnja tam ni predvidena. To še posebej velja za območje 4. razvojne osi na Idrijsko-Cerkljanskem, v Poljanski dolini in tako dalje. Vsem trem največjim razvojnim osem je skupna značilnost, da je njihovo umeščanje v prostor zelo dolgotrajno in neučinkovito. Tako je, na primer, na poslansko vprašanje kolega Bojana Kontiča v prejšnjem mandatu predsednik vlade Janez Janša odgovoril, da bodo 3. razvojno os med Velenjem in Arjo vasjo začeli graditi že leta 2008, pa kljub temu še danes ni umeščena v prostor. Enako zgodbo imamo v okviru 4. razvojne osi med Cerknim in Gorenjo vasjo, kjer je bila že leta 2006 prva prostorska konferenca, pa pristojne službe okoljskega in prometnega ministrstva še danes niso določile ustrezne umestitve. Ali, na primer, idrijsko-logaški krak 4. razvojne osi. Kljub temu, da je bil ta odsek uvrščen med prioritete v strategiji prostorskega razvoja Slovenije, sem v prejšnjem mandatu kar tri leta potreboval, da ga je Vlada uvrstila v resolucijo za obdobje 2007-2023. Ministra za okolje in prostor dr. Roka Žarnića ter ministra za promet dr. Patricka Vlačiča sprašujem: Kakšne ukrepe bosta sprejela za čim hitrejše dokončno prostorsko umeščanje in začetek gradnje 3., 3.a in 4. razvojne osi? Ministra za promet dr. Patricka Vlačiča, ki je trenutno odsoten, pa prosim, da mi odgovori na naslednji seji Državnega zbora. Hvala lepa.
Gospod minister, izvolite.
Spoštovani prisotni! Spoštovani gospod Bevk! Hvala za vprašanje. Tule sem imel napisano, da imam za odgovore dve minuti in pol, ker sem pa sam, bom pa porabil kar pet minut. Tule imam nekaj pripravljeno, pa bom skušal povzeti bolj v prostem slogu. Ko sem imel predstavitev pred odborom, sem jasno povedal, da mi je kot državljanu jasno, da je to, kar ste zdaj povedali, ena od prioritet, ki morajo skrbeti vse nas, dva milijona. Zadnja dva meseca sem se veliko o tem pogovarjal, razmišljal, ukrepali smo in morda na kratko nekaj stvari, za katere mislim, da lahko prispevajo. Eno je to, da smo na našem ministrstvu skupaj z ministrstvom za promet uvedli redne sestanke dveh ministrov, gospoda Vlačiča in mene, z ekipami, da razpravljamo in sledimo napredovanju tega projekta. Ti redni sestanki so enkrat mesečno, včasih pa je tudi vmes še kakšen sestanek. Mogoče je ena od ključnih zadev pri pospešitvi teh projektov - samo mimogrede naj povem, da je 15 DPN v pripravi, na 3., 3.a in 4. razvojni osi. Ena od teh, DPN za obvoznico Škofljica, je ravnokar v realizaciji. Vendar mislim, da je ključna zadeva v tej zgodbi zakon o umeščanju v prostor, imenovali smo ga o linijskih objektih, smo ga razširili in gre za zakon o umeščanju vseh prostorskih ureditev državnega pomena v prostor, se pravi širše, ne samo linijskih. Ta zakon bo prinesel nekaj novitet, ki bodo izredno vplivale na pripravo planov, ker bodo neke nove rešitve pri odkupu zemljišč notri vgrajene. Tako se ne bodo dogajale zadeve, da bi neki zelo ozki interesi na nekem zelo ozkem odseku lahko celo gradnjo zavlekli za daljši čas. To je ena od stvari, za katere sam osebno mislim, da bodo veliko prispevale. Sicer moram pa povedati, da priprava DPN je dokaj zahtevna zadeva, strokovna in s časom povezana. Tukaj gre za strokovno prostorsko načrtovanje, varstvo okolja, urejanje voda, ohranjanje narave, kulturne dediščine in še mnogih elementov, vendar te zadeve se da z intenzivnejšim delom tudi nekoliko skrajšati, če bomo skrajšali tiste probleme, ki sem jih omenil. Tukaj med nami je že minister Vlačič, pa bo mogoče še kaj povedal. Sem pa obvestil o tem, da se dobivamo redno.
Hvala. Gospod Vlačič, izvolite, imate besedo.
Hvala, predsedujoči. Jaz bi dodal samo to, da se mi zdi pomembno, da se bova z ministrom za okolje in prostor redno dobivala na koordinacijah s svojimi ekipami in z najinim vodstvom bodo na posameznih prostorskih umeščanjih, kjer se pojavijo dileme, težave, zagate, karkoli že, da jih bova reševala, tako kot sva rešila to na Škofljici hitro in učinkovito. Zato se mi zdi to pravi način, ker se je kar dolgo časa zaradi različnih stališč različnih državnih organov stvar medila in ni bilo prave rešitve. Midva sva tista, ki bova pospeševala, če bo treba tudi na Vladi, če bo treba, bomo šli tudi na Vlado z določenimi odločitvami. Morate pa vedeti, da dokler ni nove zakonodaje, dokler ni drugačnih predpisov, smo vezani na te roke, kot so zdaj in čudežev ne moremo delati. Mi smo naredili presek stanja vsega, kar se na razvojnih oseh dogaja in v Državnem zboru tudi to predstavili na Odboru za okolje in tudi na Odboru za promet. In znotraj tistih obstoječih predpisov, ki jih imamo zdaj na voljo, delamo optimalno in, kot je povedal že minister, z novim predpisom bo, vsaj želja je, da bo to potekalo hitreje. Nastavljeno je to tako, da bi najmanj eno tretjino hitreje tekla stvar.
Hvala. Želite dopolnitev? Izvolite, gospod Bevk.
Hvala lepa za oba odgovora na moje vprašanje. Bi pa vseeno postavil še dodatno vprašanje. To sem spraševal že prejšnjega ministra za okolje januarja 2009. Ker takrat ni bil na seji, mi je odgovoril čez dober mesec dni. Jaz sem takrat trdil, da prejšnja vlada v obdobju leta 2005 do 2009 ni umestila v prostor niti ene izmed tako imenovanih razvojnih osi. Minister Karl Erjavec mi je takole odgovoril in pritrdil: "Drži pa trditev poslanca, da do danes še ni bil sprejet noben državni prostorski načrt, ki se nanaša na ceste na tretji ali četrti razvojni osi." Se pravi, cel mandat prejšnje vlade ni bilo niti ene umestitve. Zato jaz pozdravljam to odločitev o mesečnih sestankih obeh najbolj pristojnih ministrov za to področje, kajti ne želim si, da bi bil končni izplen tak, kot je bil izplen prejšnje vlade, da v celem mandatu v prostor ni umestila niti ene trase na teh dveh oziroma treh razvojnih oseh. Zato bi res apeliral, da maksimalno pohitijo ti postopki. Eden od takih primerov, recimo Škofljica, je sedaj nekako dogovorjen. Imamo pa na Idrijsko-Cerkljanskem, to je na četrti razvojni osi, umestitev ceste med Cerknim in Gorenjo vasjo. Že leta 2006 je bila prva prostorska konferenca, pa še danes ni te umestitve. Zato apeliram, da bi res pospešili te projekte in da bi tudi razvojne osi postale del slovenske izhodne strategije, ne pa samo železnice. Hvala lepa.
Želi odgovoriti Vlačič, gospod Žarnić? Izvolite, kdor želi.
Kot že rečeno, trudimo se, vsaj s Škofljico se lahko pohvalimo in upam, da bo zadeva stekla hitreje. Je pa vedno tako, verjetno tudi takrat, ko ni bilo nič sprejeto, se je nekaj že dogajalo. Če lahko rečemo, da pa midva sedaj zelo hitro neke stvari do konca pripeljala, to ne pomeni, da je to produkt samo našega dela, je verjetno še kaj tu zgodovine, da smo pravični tudi do tistih, ki so delali že prej. Hvala.
Hvala. Gospod Vlačič, želite? [[Ne.]] Gospod Mirko Brulc bo prav tako postavil vprašanje ministru za okolje in prostor dr. Žarniću.
Lep dober večer vsem prisotnim. Za nami je izjemna akcija državljank in državljanov Očistimo Slovenijo v enem dnevu. Pomembno vlogo so opravile in še opravljajo javne službe za odvoz odpadkov. Zbrane so izjemne količine odpadkov, ki jih je v mnogih primerih treba še sortirati, da bo tistih odloženih čim manj. Veljavna zakonodaja na področju ravnanja z odpadki, se pravi uredba o okoljski dajatvi, predpisuje višino okoljske dajatve za tiste odpadke, ki so predmet odlaganja. Okoljska dajatev je obvezna postavka in bremeni povzročitelja. Mislim, da v tem primeru lokalno skupnost, kajti lastnikov teh odpadkov ne moremo najti. Moje vprašanje je: Kdo bo kril okoljske dajatve: ali država, ali občine, ali komunalno podjetje? Sigurno ne organizatorji, ker bi jih s tem kaznovali. Ali bo država zahtevala plačilo okoljskih dajatev tudi v tej akciji, za katero vemo, da smo lokalne skupnosti prispevale veliko sredstev in veliko stroškov bomo imeli še v naslednjih dneh? Še vedno imamo ob cestah vrečke zbranih odpadkov, ki jih je treba pobrati in odpeljati na deponijo. Poudarjam, da je šlo za izjemno koristno akcijo, ki bi vsaj dvakrat letno morala biti, da bi rešili problem nelegalnega odlaganja odpadkov. Hvala za odgovor, gospod minister.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani. Spoštovani poslanec! Zadeva je razmeroma v praksi bolj enostavna, kot je v teoriji. Najprej bi rad čestital vsem udeležencem za izredno izpeljano akcijo, organizatorjem, komunalnim podjetjem, občinam, tudi kolegom, marsikoga sem videl na televiziji, v časopisu, tako da smo zelo lepo izkazali. Med vsemi tremi do sedaj izpeljanimi akcijami za celotno prebivalstvo vsekakor prednjačimo. In leta 2012, ko bo svetovni dan, mislim, da se bomo kar dobro odrezali. Malo da se pohvalimo vsi skupaj. Pri tej zgodbi je stvar, če zelo enostavno povem, to lahko primerjamo z letnim odvozom kosovnega odpada. V bistvu si je mogoče najbolj enostavno to predstavljati, da je bila to ena malo večja akcija kosovnega odvoza materiala in je jasno, kako zadeve gredo. Verjetno bodo javne službe zadevo ob letu obračunale, pa bomo na položnicah kakšna dva evra več plačali, ki jih videli ne bomo, denar bo šel pa občinam. Se pravi, da tukaj je zadeva razmeroma preprosta. Hvala.
Sedaj bo gospod Matevž Frangež postavil poslansko vprašanje ministru za pravosodje gospodu Alešu Zalarju.
Spoštovane, spoštovani, najlepša hvala. Slovenski državljan, doma iz Maribora, je v začetku aprila leta 2007 sledil navodilom svojega delodajalca in dan kasneje prevzel zapečaten tovornjak in ga po navodilih svojega delodajalca odpeljal preko več meja v Turčijo. V Turčiji je blago predal, misleč, da vozi čistilo za steklo. Po nekaj minutah po tem raztovoru ga je aretirala turška policija. Sam ne želim presojati o tem, ali je navedeni slovenski državljan kriv ali nedolžen, temveč želim opozoriti na to, da mislim, da je v danem primeru zatajila tista pomoč, ki bi jo Republika Slovenija morala zagotavljati vsakemu slovenskemu državljanu. V Turčiji je ta slovenski državljan zaprt vse od 4. aprila 2007. Po njegovem zatrjevanju, opisanem v pismu, kaže na to, da je zaprt v nemogočih razmerah, da mu je komaj da bila zagotovljena zdravniška pomoč, da si je na začetku pravzaprav celico delil z dvestotimi drugimi zaporniki. Tisto, kar je pa še bolj zaskrbljujoče, pa je to, da mu v vsem tem času ni bila vročena obtožnica, da mu ni bil predan sklep o priprtju in da v vsem tem času mu ni bilo zagotovljeno tudi ustrezno tolmačenje. Samo kot primer. Sodišče mu je zagotovilo tolmača v makedonščino, z zatrjevanjem, da slovenski in makedonski jezik sta si pa podobna, boste že razumeli. Tudi na začetku samega procesa mu ni bil zagotovljen odvetnik, s čimer lahko ugotovim, da je prišlo v tem primeru do hudih kršitev evropske konvencije o človekovih pravicah pa tudi turškega zakona o kazenskem postopku. Ni bil seznanjen z vsebino kaznivega dejanja, ki mu je očitano, ni mu bil zagotovljen prevajalec, v pomembnem delu postopka mu ni bil zagotovljen odvetnik, sodišče ga je zavrnilo z besedami, da je tujec, zaprt je bil v nemogočih razmerah, dvakrat na zasedanja sodišče ni bil pripeljan, ker vojska za to ni imela sredstev. Zato ministra za pravosodje pa tudi ministra za zunanje zadeve sprašujem: Kako so v tem konkretnem primeru ravnali pristojni organi Republike Slovenije? Zakaj Republika Slovenija ni zagotovila večkrat zaprošena pravne pomoči, prav tako prevajanja v času sojenja? Kako lahko Republika Slovenija danes, v času nepravnomočne obsodbe, pomaga temu slovenskemu državljanu v tem konkretnem primeru? Kako bomo zagotovili to, da se bo slovenskemu državljanu zagotavljalo tisto, kar mu po mednarodnem pravu gre.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani gospod poslanec. Gre za kombiniran odgovor dveh ministrstev, ki imata tudi kombinirane pristojnosti v takem primeru. Če povzamem del odgovora, ki ga je pripravilo Ministrstvo za zunanje zadeve. Ministrstvo opozarja, da nobeno veleposlaništvo in tudi konkretno veleposlaništvo v Turčiji ne more prevzeti vloge zastopnika državljana pred sodiščem, zato ga tudi v tem konkretnem primeru ni. Drži podatek, da mora priprti v skladu s turškimi predpisi imeti odvetnika. Jaz seveda ne morem ocenjevati, ali je bila ta pravica kršena ali ne. To je stvar odprtih postopkov. Bil pa je slovenski državljan seznanjen s temi možnostmi, ki jih ima, tudi ko gre za uveljavljanje pravic, ki izhajajo iz evropske konvencije o človekovih pravicah, glede na to, da je Turčija podpisnica te konvencije in jo konvencija zavezuje. Ministrstvo za zunanje zadeve še pojasnjuje, da je v stalnem kontaktu s priprtim, da je ta kontakt bil v letu 2009, na primer, trikrat opravljen in da bo prihodnji v naslednjem mesecu. Ministrstvo za zunanje zadeve pa nima nobene pravne podlage, da bi plačevalo stroške zagovornika, prevajanja ali kakor koli drugače financiralo obrambo posameznika v postopkih pred turškimi sodišči. Za to ni pravne podlage in za to tudi ni nobenih proračunskih podlag. Glede Ministrstva za pravosodje pa lahko pojasnim, da to ministrstvo igra vlogo zgolj posredovalnega organa v zadevah medsebojne pravne pomoči med posameznimi državami. Tudi ko gre za to konkretno zadevo, bi taka pravna pomoč prišla v poštev, ker gre za kazensko zadevo. Tisto, kar Slovenija lahko naredi v tem primeru, je povezano z dokončanjem kazenskega postopka. Ta kazenski postopek ni zaključen. In dokler pravnomočno ni končan, dotlej ni mogoče realizirati transferja obsojenca glede prestajanja kazni v Republiki Sloveniji. Tak transfer prestajanja kazni se sicer vedno lahko začne samo na prošnjo prizadetega, nikoli na primer po uradni dolžnosti ali še manj na prošnjo posamezne zainteresirane države. V ostalem pa Ministrstvo za pravosodje nima pristojnosti v zadevah mednarodnopravne pomoči, zlasti pa ne v razmerju do konkretnega sodnega postopka, ki je še odprt. Tudi mi lahko samo ugotovimo, da v takih primerih naša zakonodaja in tudi mednarodna konvencija ne daje podlage za drugačno intervencijo države, zlasti v obliki neposredne pomoči v smislu financiranja ali zagotavljanja odvetnika in prevajanja. Ko bo ta sodba pravnomočna, Slovenija pa bo seveda pozorna na to, da ne bodo prekoračeni roki, ki jih turška zakonodaja predvideva, konkretno, za pritožbeni postopek je določen rok poldrugega leta, ko je posameznik lahko priprt. In v tem obdobju mora biti izdana sodba. Če bo vse potekalo tako, kot je predvideno po turških predpisih, potem bodo takrat izpolnjeni pogoji za prošnjo obsojenca, če bo seveda obsojen, za transfer pristajanja njegove zaporne kazni v Republiki Sloveniji. Takrat bomo seveda storili vse, kar je v naši moči, da mu pomagamo, da bo ta postopek tekel hitro in učinkovito. Jaz lahko tukaj kot minister dam to zagotovilo, da če bo prišlo do te situacije, potem se bom osebno zavzel pri turškem ministru za pravosodje, da se ta postopek izpelje. Slovenija in Turčija, slovensko in turško pravosodno ministrstvo sta v zadnjih mesecih v okviru Sveta Evrope vzpostavili en korekten odnos, ki mi daje zaupanje v to, da je tak prenos prestajanja kazni dejansko možen. Hvala.
Hvala. Želite dopolnitev? Izvolite, gospod Frangež.
Spoštovani gospod minister! Hvala za poduk, bojim pa se, da ta slovenskim državljanom, ki bi se utegnili znajti v podobni situaciji, prav nič ne pomaga. Prepričan sem, sodeč po tem, kar zatrjuje priprti državljan Republike Slovenije, da gre v tem primeru za očitno kršitev vsaj Evropske konvencije o človekovih pravicah. Mislim, da mora biti interes Slovenje, da v takih primerih slovenskim državljanom zagotovi spoštovanje pravic, ki jih imajo po mednarodnem pravu. Zato sem seveda nezadovoljen z odgovorom in mislim, da bi moral biti interes države v tem in podobnih primerih več kot le to, da poskrbi za transfer obsojenega iz države, kjer mu je sojeno, v Slovenijo. Zakaj? Zato, ker jasne pomanjkljivosti, imaterialne in procesne pomanjkljivosti tega primera kažejo na to, da obstaja resen sum ali, če hočete, bojazen, da mu ni sojeno pravično. Med drugim je turško sodišče zavrnilo, da bi pridobilo dokumentacijo o preiskavi na to temo, opravljeno v Sloveniji, kjer je bila prav tako ena sodba dana in ki bi morebiti, po mnenju obdolženca pa zagotovo, pomagala k razbremenitvi obtoženega. In še nekaj, glede na to, da tega sklada za pomoč slovenskim državljanom v podobnih primerih nimamo, predlagam, da razmislimo o njegovi uvedbi. Svojci tega slovenskega državljana so namreč izgubili zaupanje v to, da je Turčija civilizirana država, pa tudi v to, da jim Republika Slovenija zagotavlja v njihovih prizadevanjih neko ustrezno pomoč. Hvala lepa.
Hvala gospod minister. Izvolite.
Hvala lepa. Glede na to, da vas odgovor ni zadovoljil, moram še enkrat ponoviti tisto, kar sem rekel uvodoma. Noben zavezujoč mednarodni pravni akt niti noben naš notranji pravni akt nam ne daje podlage za to, da bi neposredno zagotavljali obrambo, zlasti obrambo prizadetih v sodnih postopkih v drugih državah. Turčija ima probleme na področju zagotavljanja pravice do sojenja v razumnem roku, tudi pravičnega sojenja. O tem ni nobenega dvoma. To potrjuje bogata judikatura Evropskega sodišča za človekove pravice. Slovenija je na to pozorna in naši diplomatski predstavniki spremljajo takšne primere, konkretno tudi tega, ki ste ga omenili. V vsakem primeru Slovenija zagotavlja osebam, ki se znajdejo teh postopkih, informacijo o tem, kakšne pravice lahko uveljavijo v temu postopku, na podlagi katerih, zlasti mednarodnih pogodb, v konkretnem primeru Evropske konvencije o človekovih pravicah pa tudi Konvencije proti mučenju in drugim krutim, nečloveškim ali poniževalnim kaznim ali ravnanjem; vselej proučimo kot država naše državljane o možnosti prestajanja zaporne kazni, po pravnomočnosti, poudarjam, sodbe, če do takšne obsodilne sodbe pride. In v vsakem primeru Slovenija nudi pomoč državljanom tudi pri transferju te kazni preko naših diplomatsko-konzularnih predstavništev. To je pa tudi vse in to Slovenija lahko počne v razmerju do vsakogar, v vsaki državi, kjer pride do takšnega postopka zoper slovenskega državljana. Hvala.
Hvala. Franc Jurša bo postavil poslansko vprašanje ministrici za obrambo dr. Jelušičevi. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik, lep pozdrav kolegici in kolegom, ki še vztrajamo, prav tako predstavnikom Vlade, ministricam in ministrom. V Republiki Slovenija smo priča vedno večjemu številu naravnih nesreč, v katere so tudi izgubljena človeška življenja in povzročena velika materialna škoda; naj gre za požare, poplave, plazove, prometne nesreče [[...]]Na pomoč pa vedno priskočijo prostovoljni reševalci, predvsem prostovoljni gasilci. V Sloveniji nudi svojo pomoč že kar sto štirideset tisoč prostovoljcev, ki so pripravljeni žrtvovati tudi svoje življenje, če je treba, da lahko pomagajo popolnim neznancem, ki so se znašli v težavah. Med temi prostovoljnimi reševalci je največ prostovoljnih gasilcev, čigar prostovoljna gasilska društva imajo že več kot stoletno tradicijo na Slovanskem. Obstoječa zakonodaja opredeljuje gasilstvo kot humanitarno dejavnost, prostovoljna gasilska društva pa kot humanitarne organizacije. Prostovoljne gasilke enote opravljajo tudi obvezno gasilsko javno službo, ki jo določi pristojni občinski organ. Kljub dobremu delu, ki ga prostovoljni gasilci in drugi prostovoljni reševalci opravijo, pa se srečujejo s težavami v okviru redne službe, saj mnogi delodajalci nimajo posluha za obveznosti, ki jih prinaša takšno prostovoljstvo. Vsaka akcija, ki se je udeleži prostovoljec v času, ko bi moral biti na delovnemu mestu, namreč delodajalcu povzroča izpad dohodka. Seveda to je še zdaj posebej prisotno, ko so tudi delodajalci v težkih gospodarskih razmerah. Zato se mnogi delodajalci upirajo zaposlovanju prostovoljnih reševalcev in gasilcev, saj se bojijo morebitnih izpadov dohodka. Tako je po naši oceni potrebno poleg sedanjega priznanja refundacija plač za čas odsotnosti reševalca urediti tudi določen delež izgube dobička ter urediti dodatno zavarovanje prostovoljnim gasilcem oziroma reševalcem. Ko smo pred nekaj meseci obravnavali predlog novele zakona o gasilstvu, ste se, spoštovana ministrica, zavezali, da bo vaše ministrstvo v sodelovanju z drugimi ministrstvi pripravilo predlog novele zakona o varstvu pred naravnimi in drugimi nesrečami, pa tudi davčno in zavarovalniško zakonodajo, s katero bi se uredila problematika prostovoljnega gasilstva oziroma reševanja. Zato vas sprašujem: Kdaj bo pripravljen predlog novele Zakona o varstvu pred naravnimi in drugimi nesrečami? Zanima me tudi: Kako napreduje napovedana davčna in zavarovalniška zakonodaja? Hvala.
Hvala. Gospa ministrica, izvolite.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik, spoštovane gospe in gospodje poslanci, hvala za vprašanje gospod poslanec. Že takrat, ko smo februarja na začetku meseca razpravljati o dopolnilih zakona o gasilstvu, smo ugotovili, da reševanje položaja prostovoljcev in sploh vseh reševalcev ni tako enostavno, da bi ga lahko razrešili z enim samim zakonom in tudi z zelo hitrimi ukrepi ne bo šlo. Že takrat smo napovedali, da bo, tako kot ste tudi vi ugotovili, potrebno poseči v več vrst zakonodaje in da gre za sistemska zelo kompleksna vprašanja. Mi v tem trenutku na Vladi delamo na treh točkah, in sicer najbrž veste, da smo že sprejeli letni načrt izvajanja nacionalnega programa varstva pred naravnimi in drugimi nesrečami, ki smo ga tudi poslali v občine, in predpostavljam, da ste s tem najbrž že seznanjeni. Potem, v tem trenutku je v medresorskem usklajevanju zakon o Rdečem križu, v katerem na lokalni ravni urejamo financiranje delovanja prostovoljcev v ekipah za prvo pomoč in na tistih točkah, kjer Rdeči križ deluje. To pomeni, da poskušamo tudi po tej poti ustaviti oziroma razrešiti nekatere dileme financiranja tistih prostovoljcev, ki jih imamo v tem segmentu sistema varstva pred naravnimi in drugimi nesrečami. Tretja točka, na kateri delujemo v tem trenutku, je priprava novele zakona o varstvu pred naravnimi in drugimi nesrečami. Februarja smo napovedali, da bomo s to novelo prišli v zakonodajno telo v juniju in še vedno je naš cilj doseči prav to. Nekoliko počasneje gredo stvari na področju zavarovalništva in pa davčnih predpisov. Ko gre za vprašanje davčnih predpisov, smo na Vladi dali prednost tistim predpisom, ki zadevajo odpravljanje problematike gospodarske recesije, in tisti predpisi, torej davčni predpisi, ki stimulirajo zaposlovanje prostovoljcev, pridejo na vrsto, predpostavljamo, v jeseni. Kar se tiče zavarovanja, je situacija naslednja. V tem trenutku veste, da je v obravnavi oziroma da je v pripravi zakon o invalidskem in pokojninskem zavarovanju in na tej točki poskušamo uveljaviti tudi nekatera načela, ki zadevajo ureditev položaja prostovoljcev. Kar se tiče preostalih vidikov, na primer zakona o zdravstvenem varstvu in podobno, bo pa treba še počakati, da se ustrezen zakon oziroma predlog zakona pripravi in bomo tam tudi poiskali ustrezno mesto za naše rešitve. Najpomembnejši zakon, o katerem velja reči kakšno besedo, je seveda novela zakona pred naravnimi in drugimi nesrečami, kjer na štirih točkah pripravljamo spremembe. Vi veste in ste na to že pravilno opozorili, da se delodajalcem - in za odnos med prostovoljci in delodajalci smo rekli, da je pravzaprav najbolj kritičen. Tu gre za vprašanje stimulacije dela naših prostovoljcev oziroma operativnih reševalcev. Torej za njihovo delo v času intervencije je že poskrbljeno za to, da delodajalci dobijo refundacijo izgubljene plače in dela tistih sredstev oziroma tistih stroškov, ki gredo iz naslova plač. Drugi del, ki ga želimo urediti v noveli zakona o varstvu pred naravnimi in drugimi nesrečami, pa zadeva 20% nadomestilo za izgubo dobička v času, ko je naš reševalec na intervenciji. Druga točka, ki jo bomo uredili, je nadomestilo plače za reševalca zaradi bolniške oziroma bolovanja, do katere pride v primeru, ko bi bil na intervenciji in bi se na intervenciji poškodoval. Tretja točka, ki jo želimo urediti oziroma ki jo sedaj pišemo v novelo zakona, je posebno oziroma dodatno nezgodno zavarovanje za tiste prostovoljne operativne gasilce, ki jih napotimo z enega območja na drugo v primeru, ko nadomeščajo oziroma so rezerva za pomoč na ogroženih območjih. In četrta točka, na kateri dopolnjujemo zakon, pa zadeva nekatere programe usposabljanja, ki jih bomo izvedli, za katere predpostavljamo, da bi jih lahko izvedli - vključno z zdravstvenimi pregledi, kajti za zdravstvene preglede je šlo takrat, ko smo debatirali februarja. Torej, tako program usposabljanja kot zdravstveni pregled bi uredili za prostovoljne reševalce na ravni države. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Želite dopolnitev? Izvolite.
Jaz bom vseeno rekel, da sem zadovoljen z odgovorom, bom pa to izkoristil in rekel: gospa ministrica, pričakujem, da bo v napovedanem roku, v mesecu juniju ta novela zakona o varstvu pred naravnimi in drugimi nesrečami, tudi prišla v parlament. Če ne, bom zopet postavil vprašanje. Hvala lepa.
Hvala. Želite še besedo gospa ministrica? Ne. Dr. Vinko Gorenak bo postavil poslansko vprašanje ministrici za notranje zadeve, gospe Kresalovi. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovan gospa ministrica, midva se bolj redko srečujeva s poslanskimi vprašanji, vsaj tukaj v Državnem zboru. Tokrat mislim, da spet po pol leta. Poglejte. Reorganizacija Ministrstva za notranje zadeve oziroma policije, ki ste jo napovedali v preteklem letu - jaz se zavedam, da je to izjemno zahteven proces, sam sem enega takih procesov ob, bom rekel, izdatni pomoči takratnega ministra vodil tudi sam. To je bil sicer nekoliko drugačen čas v policiji in Ministrstvu za notranje zadeve, kot ga živimo danes, zlasti s pravnega vidika. To je bil čas, ko so dejansko v notranjem ministrstvu imeli policijska pooblastila in s tem višje plače in vse ostalo, bom rekel, od tajnic, zdravnikov, orožarjev in ne vem koga še vse. To je bil čas, ko smo kar 500-im ljudem odvzeli tako rekoč policijska pooblastila in jih spravili v civilna delovna mesta. Sam sem doživljal kar veliko težav in problemov v tistem času, zato je treba reči naslednje. Lani ste vi napovedali tako zelo obsežno reorganizacijo notranjega ministra in policije, ob priliki sprejemanja zakona o policiji ste mi dokaj cinično odgovorili, da se ne zavedam tega, kako malo policistov je v notranjosti države, ki se ukvarjajo s splošnimi varnostnimi nalogami. Ne glede na to izjavo sem jaz vendarle v nekem pogovoru z vami in takrat na ministrstvu in tudi v enem od poslanskih vprašanj podprl in rekel, da vas na tej poti podpiram in da vam želim veliko uspeha. Upam, da bom danes tudi na zaključku poslanskega vprašanja lahko to ponovil. Treba je reči nekaj. Napovedali ste eno temeljno zadevo, to je zmanjševanje tako imenovanih neoperativnih delovnih mest v korist operativnih delovnih mest. Vaš državni sekretar je ob neki priliki javnega nastopa govoril o 1000 delovnih mestih, ki bi se naj preselila v operativo. Rekel je celo nekako tako, policija za novo leto 2010 ne bo nič več taka, kot je bila. Jaz kakšnih podatkov o tem, kaj se je v tem času zgodilo, nimam. Za te podatke prosim ob priliki tega poslanskega vprašanja. Predvsem pa me zanima: Kakšna so bila razmerja med operativnimi in neoperativnimi delovnimi mesti v policiji v času, ko ste vi prevzeli vodenje tega resorja, in kakšna so danes? Posebej bi rekel, da me ne zanima selitev delovnih mest s policije na [[...]] [[Opozorilni znak za konec razprave.]] [[...]]na notranje ministrstvo, ker to ni tisto pravo vprašanje. Pravo vprašanje je večanje operativnega števila delovnih mest. Hvala lepa.
Hvala. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovani poslanec. Kot ste sami rekli in tudi sami veste, je projekt reorganizacije zelo obsežen in zahteven projekt, zaradi tega smo se ga lotili postopoma, premišljeno in ga peljemo v dveh fazah. Najprej reorganizacijo Generalne policijske uprave. Zaključek tega dela je bil predviden in načrtovan s 1. januarjem 2010, implementirana bo s 1. junijem 2010 in nato še policijskih uprav. Spremembe smo se namreč tokrat lotili pri vrhu in jih bomo nadaljevali do nivoja policijskih uprav. Ključni cilj, ki ga bomo dosegli, ki ga zasledujemo z reorganizacijo na nivoju Generalne policijske uprave, najprej torej prvi del, so naslednji: racionalizacija razpršenih delovnih procesov, koncentracija specializiranih služb, odprava podvajanja področij dela, zagotovitev učinkovitejšega sistema vodenja in porazdelitev odgovornosti ter ne nazadnje okrepitev operative na terenu. Med pomembnejše cilje na regionalnem nivoju pa spadajo tudi večja samostojnost direktorjev policijskih uprav in komandirjev policijskih postaj, zmanjšanje administracije in okrepitev operativnega segmenta. Dolgotrajnost in tudi postopno uveljavljanje sprememb je v določeni meri tudi posledica nedokončanih projektov v preteklosti, parcialnih rešitev, ki so se uveljavljale skozi daljše obdobje, ki so le delno reševale trenutne organizacijske probleme, s katerimi se je srečevala policija, ali pa so bile posledica tudi varnostnih razmer, kakor tudi prevzema schengenskih obveznosti na zunanjih mejah. Ker je projekt še v teku in bo zaradi svoje kompleksnosti in obsežnosti implementiran v obdobju dveh let, so vsi dosedanji rezultati le delni. Ne sama ne direktor policije sicer nisva govorila o tisočih delovnih mestih. Po naših uradnih napovedih te številke sicer ni bilo. Je pa bilo omenjeno zmanjšanje števila delovnih mest na Generalni policijski upravi za približno 5%, kar je bilo v prvi fazi tudi doseženo, in to kljub temu, da smo v okviru nespremenjenega kadrovskega načrta morali zagotoviti delovno mesto za nacionalni preiskovalni urad in njegovo varovanje, za sektor za posebne naloge, za center za računalniško forenziko in dodatna delovna mesta na tem istem centru. Gre za delovna mesta, ki so izključno operativna. Policijske uprave in policijske postaje so se delno kadrovsko okrepile z novimi zaposlitvami operativnih policistov in s prekvalifikacijo schengenskih policistov. Samo v letu 2009 se je v policiji skupno zaposlilo pri 365 policistov, od tega 42 neuniformiranih in kar 323 uniformiranih, v letu 2010 pa 205, od tega 5 neuniformiranih in 200 uniformiranih. Največ policistov se je zaposlilo na območnih policijskih postajah, in sicer 183 v letu 2009 in 173 v letu 2010. Poleg tega je bilo v letu 2009 iz tako imenovanih schengenskih enot v enote v notranjosti države premoščenih skupno 233 policistov, v letu 2010 pa 11 policistov. Največ policistov je bilo premeščenih na območne policijske postaje, in sicer 201 policist v letu 2009, in 7 policistov v letu 2010. S končnimi številčnimi podatki na nivoju policijskih uprav bo mogoče razpolagati takoj po zaključku projekta še na regionalnem nivoju in po evalvaciji celotnega projekta. Kot rečeno, še enkrat ponavljam, gre za dve fazi, prva se zaključuje, druga se bo šele začela. Celoten projekt bo končan v nadaljnjih dveh letih in takrat bom lahko govorila o konkretnih in končnih številkah in ugotavljala, ali smo bili uspešni.
Dr. Gorenak, izvolite.
Hvala. Kljub temu bi izkoristil še čas, ki je nekako na razpolago. Zadeva je taka: "Policija ne bo več taka, kot je bila," kar je izjava državnega sekretarja. Torej, še ni doseženo tako stanje oziroma še niste pri tem cilju. Jaz to tudi razumem. Jaz to popolnoma akceptiram. Tako obsežno, kot ste zastavili zadevo, vam lahko tudi danes rečem to, da vam bom tudi čez dve leti lahko čestital, če ga boste dosegli. Kljub temu pa mislim, da v taki meri, kot je govoril državni sekretar, ni realno, to je v vsakem primeru. Skratka, na GPU še nimava 5% zmanjšanja - v redu. Jaz pozdravljam tisti del, ko ste govorili o večji samostojnosti policijskih postaj in policijskih uprav. Po moji oceni je to ključno, da boste lahko zmanjševali na državni ravni, ker drugače ne boste nikoli zmanjševali na državni ravni, če ne boste dali večjo decentralizacijo in seveda večje pristojnosti policijskim komandirjem in direktorjem policijskih uprav. Kdaj na regionalni ravni? Vseeno bi rad imel nek odgovor. Ali je to sedaj dve leti ali kaj je? Mogoče opomba, 233 policistov s schengenske meje. Predpostavljam, da so bili tam nadomeščeni z drugimi - ali ne? Namreč, ker če niso bili nadomeščeni z drugimi, potem kršite schengenska pravila. To zgolj dobronamerno, čeprav vemo, da so jih kršile tudi druge države. To je pa tudi res. Torej, če sem vas prav razumel, lahko pričakujemo nek rezultat, končni rezultat v roku še kakšnega leta ali dveh. Cilj pa naj bi bil, kot ste rekli, večanje delovnih mest v operativi in manjšanje na Generalni policijski upravi. Če gredo zadeve v tej smeri, pa če mi še poveste, da tisoč ne bo, bom kar zadovoljen. Hvala.
Hvala. Gospa ministrica, izvolite.
Hvala lepa. Kot sem povedala uvodoma, računamo, da bi se projekt zaključil v nadaljnjih dveh letih. Prvi del, reorganizacija Generalne policijske uprave, predvidevam, da bo to v začetku junija tega leta. Naslednji, ki je verjetno še bolj zahteven in še bolj obsežen, reorganizacija regionalnega nivoja policijske uprave, potem kot rečeno, v nadaljnjih dveh letih. Gre za res obsežen projekt, ki se ga ne gre lotevati brezglavo. Mora biti zelo premišljen, postopen. Sami dobro veste, s tem sistemom ste delali. Gre za veliko ljudi, velik aparat, represiven aparat, ki ga ne gre spreminjati kar tako čez noč, zato smo si vzeli čas. Zavedam se, da je to zahteven projekt. Verjetno si bova res lahko čestitala na koncu, ko bo dokončan. Jaz verjamem, da bo in da bo eden od učinkov tega projekta tudi povečanje števila operativnih delovnih mest na račun neoperativnih. Konkretne številke ne morem napovedati, upam, da bo čim večja. Bo pa potem gotovo slika in način delovanja policije drugačen, kot je bil do zdaj. In verjamem, da nama je to skupen cilj.
Hvala. Gospod Milenko Ziherl želi postaviti vprašanje dr. Križaniču, ministru za finance, ki pa ni prisoten. Boste kljub temu postavili vprašanje?
Ja, postavil bom vprašanje ministru dr. Križaniču in želim ustni odgovor na eni od naslednjih sej, verjetno že na naslednji. Na kratko. Vprašanje je v zvezi z odločbami o dohodnini, ki jih prejemamo, nekateri smo jo tudi že plačali, gre pa za naslednje. Glavne postavke na teh odločbah so prejemki v tekočem letu, plačani prispevki in akontacija dohodnine. Glede na to, da smo slišali alarmantne podatke, da se prispevki za socialno varnost v marsikaterem podjetju niso izplačevali, samo na papirju so bili prikazani, ne pa dejansko izplačani na ustreznega naslovnika. Podobno je bilo tudi z akontacijami dohodnine. Ministra sprašujem: Kako osmisliti zakonitost dohodninskih odločb, ker finančni tokovi niso sledili nakazanim papirnim tokovom? Na žalost imamo neplačevanje prispevkov in akontacije dohodnine v celo tako eminentnih podjetjih, katerih predsedniki uprav imajo visoko vlogo v gospodarski zbornici. Torej, ministra sprašujem: Kako bo ukrepal, da se tisto, kar je bilo samo na papirju prikazano, tudi dejansko izvrši? Torej, da bo finančno ministrstvo izterjalo denar od dolžnikov, bodisi za akontacijo dohodnine bodisi za socialne prispevke. Poleg tega bi želel širše odgovore glede nekaterih nepravilnosti pri izterjavi davkov, na katere smo bili opozorjeni preko medijev, predvsem v časopisu Finance, pa tudi v okviru poslanskih pisarn in podatkov s terena. Izterjava davkov se sicer izboljšuje, vendar se sedaj v kriznih časih že spet iščejo obvodni kanali. Tako, recimo, zasledimo, da je celo klinika Barsos prijavila tako majhen dohodek kot kakšen samozaposleni obrtnik, ki polaga ploščice ali parket. Vemo, da je v Barsosu delalo 40 visoko specializiranih zdravstvenih delavcev brez ustreznega dovoljenja Kliničnega centra ali institucij, kjer so bili zaposleni, vendar so raje delali v Barsosu, kot dežurali za 1.500 evrov na dan. Če torej tam niso nič zaslužili, so verjetno tam obrnili več denarja in ne more biti [[...]] [[Izklop mikrofona.]]
Hvala. Minister vam bo odgovoril na naslednji seji. Gospod Ivan Grill bo postavil poslansko vprašanje ministru za zdravje, gospodu Marušiču.
Hvala lepa. Spoštovana gospoda ministra, ministrica, spoštovani predsedujoči! Spoštovani gospod minister! Že ko ste prejšnji teden nastopili ta mandat oziroma to funkcijo, sem napovedal, da vas čaka težko delo in številne neurejene razmere na področju zdravstva, kar kaže tudi to poslansko vprašanje, ki vam ga zdaj zastavljam. Že decembra leta 2009 smo sklicali nujno sejo Odbora za zdravstvo, kjer smo obravnavali perečo problematiko poslovanja malih lekarn, kajti znano je, da je v letu 2009 samovoljno zdravstvena zavarovalnica znižala participacijo plačil zdravil na zeleni recept, kar je številne, predvsem male lekarne, takrat spravilo na rob poslovanja. Ne vem sicer, ali je bil že kakšen tak primer, obstaja pa velika nevarnost, da bo potrebno ali pa, da bodo male lekarne morale svoje poslovanje celo ustaviti. To velja tako za koncesionarje kot tudi za male lekarne javnih zdravstvenih zavodov. V razpravi, ki je bila temeljita, strokovna, s številnimi argumenti, se je strinjal tudi vaš predhodnik, takratni minister gospod Miklavčič, in na koncu nekako smo soglasno sprejeli sklep, da Odbor za zdravstvo predlaga Vladi in ministrstvu, da skuša z vsemi partnerji poiskati ustrezen model financiranja, da se ne bi te male lekarne soočale s težavami tudi v nadaljevanju. Kot je meni znano, se na tem področju v teh štirih mesecih ni uredilo nič, zato vas sedaj sprašujem: Ali ste se mogoče v tem času že soočali s tem problemom? Oziroma: Ali ste pridobili informacije, kaj se je naredilo oziroma na kakšen način se bo to perečo problematiko skušalo urediti v nadaljevanju, da ne bi prišlo do tega, da bi nam na ruralnih območjih, pomeni v odmaknjenih od centrov oziroma od mest, na podeželju, prišlo do zapiranja mest oziroma lekarn? Kajti, že tako ali tako so prebivalci takšnih območij prizadeti s številnimi težavami, od cestne, komunalne, telekomunikacijske infrastrukture, da ne bi bili zdaj deležni celo tega, da bi se ukinjale male lekarne. Hvala lepa.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, cenjeni poslanec, poslanka, poslanci, kolegica ministrica, ministra. Odgovor je: ne v celoti da, ampak s problematiko se že ukvarjamo. Pravkar je v pripravi aneks 1 k splošnemu dogovoru za 2010. Vlada je namreč sprejela napotitev, da se na nek način poveča učinkovitost v bolnišnicah in na ta način tudi privarčujejo potrebna sredstva, ki so bila dodeljena za sekundarno raven v lanskem letu. V okviru tega aneksa 1 pripravljamo tudi model, ki naj bi na nek način izhajal iz predpostavke, da se v manjših lekarnah na ruralnih območjih opravi tudi manj storitev. Model gre dalje tako, da se je spremenila vrednost točke in se razdelijo lekarne v pet kategorij in na nek način iz tistih, ki naredijo več storitev, se določena sredstva prenesejo v te lekarne, ki imajo manj storitev. Na ta način bi se model izravnal. Težava je samo v tem, da ni v celoti neposredna povezava med ruralnimi, tako imenovanimi lekarnami, ki so tudi izven večjih območjih, in tudi lekarnami, ki imajo manj storitev. Skratka, model se izdeluje, imam kar nekaj pomislekov in s strokovno ekipo bom moral v naslednjih tednih ali dveh dodelati model. V katero smer? Seveda, ena možnost bi bila nek način glavarine oziroma na nek način zagotoviti stabilnost poslovanja teh lekarn; bodisi da se zagotovijo neka sredstva za zaposlene v teh lekarnah. V vsakem primeru zagotoviti dostopnost državljanom tudi v teh lekarnah. Bolje je kot pred dvema tednoma, ko smo se pogovarjali, model nastaja. Sam osebno z njim nisem zadovoljen. Morda bi se zgodilo, da bi participirale tudi tiste lekarne ali pa pridobile tiste lekarne, ki niso ruralne. Skratka, upam, da morebiti v naslednjih mesecih boste seznanjeni z modelom. V vsakem primeru pa ne napovedujem dobrega izhoda aneksa 1. To pomeni, da bomo takrat vpeljali model, ki bo razrešil to nalogo, ki jo je ministrstvo dobilo na odboru. Hvala.
Hvala. Gospod Janez Ribič. Ja, ste tukaj. On bo postavil poslansko vprašanje gospodu Gjerkešu, ministru, ki je prisoten. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovana ministrica, ministri, lepo pozdravljeni. Spoštovani gospod minister. Na ministra dr. Pogačnika sem 5. marca 2010 naslovil pisno poslansko vprašanje, ki pa je zaradi prenehanja njegove funkcije postalo brezpredmetno in tako neodgovorjeno. Ni mi sicer jasno, zakaj sem na eno od vprašanj, ki sem ga pisno postavil na isti dan, vseeno dobil njegov odgovor. Verjamem, da mi na to vprašanje ne znate odgovoriti, čeprav se odgovor ponuja sam po sebi, upam pa, da mi boste odgovorili vsaj na naslednja vprašanja: Ali je bil res junija 2006, torej tri mesece po napadu štirih bulmastifov na mimoidočega državljana, gospod Megliča, na Oražmovi ulici v Ljubljani v imenu Vzrejene komisije za molose opravljen vzrejeni pregled za te iste bulmastife? Kdaj točno je bil ta pregled opravljen? Točno za katerega od teh psov, ki so napadli gospoda Megliča, je bil opravljen vzrejni pregled? Kdo je v imenu Vzrejne komisije za molose opravil vzrejeni pregled? Točno kateri od teh psov so dobili vzrejeno dovoljenje? S katerim datumom je bilo vzrejeno dovoljenje izdatno? In: Kdo je podpisan pod dovoljenjem oziroma kdo ga je izdal? Ali so bila vzrejena dovoljenja po preteku dveh let od izdaje podaljšana? S katerim datumom? Kdo je podpisan pod odločitvijo o podaljšanju vzrejenega dovoljenja? Ali so bila pri vseh zgoraj naštetih postopkih, pri izdaji vzrejenega dovoljenja pravilno upoštevana zakonodaja in vsa ostala pravila Kinološke zveze Slovenije in Slovenskega kluba za velike pasme in molose? Ali drži podatek, da naj bi tudi že starša dveh od teh bulmastifov Atlasa in Atosa že pred njuno kotitvijo vsaj enkrat napadala druge pse? Zavedam se, da so vprašanja, ker se nekako od lanskega leta s to zadevo ukvarjam, velikega pomena, zato se vam za odgovor zahvaljujem.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala, gospod predsedujoči, spoštovani poslanci, poslanka. Upam, da vas ne bom razočaral z svojim odgovorom, vendar vam moram povedati, da niti Ministrstev za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano niti Veterinarska uprava Republike Slovenije ne potrjujeta vzrejnih dovoljenj za pse. Vzrejno dovoljenje podeljuje Kinološka zveza Slovenije na podlagi lastnih pravil in mednarodnih standardov. Za to dejavnost nima od MKGP-ja ali VURS-a nobenih pooblastil, tako da na tista vprašanja, ki se nanašajo na vzrejeno dovoljenje, ne morem odgovoriti, ker nismo pristojni za te podatke. Lahko pa povem, da sta po podatkih VURS-a psa Joy in Night last Zore Rotar napadla drugega psa 2. 7. 2002. Psica Joy je še enkrat napadla drugega psa in njegovega lastnika 1. aprila 2003. Torej sta se oba napada zgodila pred 15. 3. 2006, ko so psi napadli gospoda Megliča. Torej, VURS ne razpolaga s podatki o sorodstvenih razmerjih psov last Zore Rotar in Saše Beričeviča, ti podatki so pomembni za vzrejna dovoljenja, ki jih izdaja Kinološka zveza in imajo tudi pri njih te podatke. Hvala.
Hvala. Želite dopolnitev gospod Ribič? Izvolite.
Hvala. Nekako tako približno sem pričakoval tudi odgovor, ampak bi mogoče nadaljeval, spoštovani gospod minister, hvala za te podatke, kolikor ste mi jih dali, ki v marsičem razkrivajo še en dodaten vidik korektnosti in zakonitosti izpeljanega postopka vrnitve dveh nevarnih psov lastniku. Spoštovani minister, kako je po slovenskem pravnem sistemu možno, da pes, ki skoraj do smrti pogrize nekoga, medtem ko je preventivno do nadaljnjih odločitev zaprt v zavetišču za živali, pridobi, recimo, to vzrejno dovoljenje? Po meni znanih pravilih, pes, ki kaže znake napadalnost ali agresivnosti, takšnega dovoljenja ne sme in ne more pridobiti, saj bi to pomenilo možnost prenosa takšnih napadalnih genov na potomce. Ali po teh ugotovitvah oziroma odgovorih na zastavljena vprašanja tudi vi verjamete v tako zatrjevano in povzdignjeno strokovnost, neodvisnost, nepristranost tričlanske komisije izvedencev glede na to, da je eden od članov sodeloval v tem nehigieničnem in nemoralnem postopku izdaje vzrejenega dovoljenja? V mislih imam seveda strokovno komisijo, na podlagi mnenja katere je ministrstvo nevarna psa 22. 6. vrnilo lastniku. Pri tem pa sem postavljal v lanskem letu prvi poslanska vprašanja z željo in namenom za varnost ljudi pred nevarnimi psi. Prizadela me je tragedija, ki se je zgodila, ker mi niso prisluhnili. Celo sem bil deležen posmehovanja, češ, ali nimam kaj bolj pametnega početi. Na tem mestu sporočam vsem kandidatom za kmetijskega ministra in predsedniku Vlade, da dokler bom poslanec Državnega zbora, toliko časa bom zahteval od pristojnih ministrstev in služb, da se javno razjasnijo vsa neodgovorjena vprašanja in skrite informacije. Verjemite mi, tudi do odgovorov na ta vprašanja.
Hvala. Gospod minister, želite odgovoriti? Izvolite.
Hvala. Strinjam se z vami, da se je zgodila tragedija. Že iz vašega vprašanja sledi, da je tudi odgovor večplasten in kompleksen. Kaj jaz lahko v tem primeru naredim, v tem trenutku? Lahko naredim to, da organi, ki se ukvarjajo s tem - torej, zagotovim, da bodo na Ministrstvu za kmetijstvo dobili vse podatke, ki jih potrebujejo pri tem. To vam lahko zagotovim, kaj več pa, žal, v tem trenutku ne. Hvala.
Hvala. Gospa ministrica Širca, vprašanja vašega ni tukaj.
Dovolite samo toliko, da bi želela, da bi v bodoče poslanke in poslanci, ki jih čakamo kar nekaj ur, zato da odgovorimo na njihove želje, drugič ali sporočili ali pa vztrajali na tem, da dobijo tudi odgovor, ki bi ga jaz z veseljem podala, če bi poslanka tukaj bila.
Ja, se strinjam. Ne vemo, zakaj je ni, tako kot tudi ne vemo, kadar ministrov ni, zakaj, in jih ne obsojamo, dokler ne vemo vzroka. Gospod Franc Pukšič bo postavil poslansko vprašanje ministru za pravosodje. Prosim.
Ki je še eden od štirih oziroma treh poslancev in poslanke tukaj. Lep pozdrav spoštovana ministrica, ki je končala svoje delo, in seveda gospodje ministri, podpredsedniki in službam, ki še vztrajate! Spoštovani minister! Zanima me: Kdo je v skladu s pravnim redom in Ustavo Republike Slovenije v Sloveniji pristojen, da ugotavlja neustavnost in nezakonitost posameznih predpisov, aktov in dejanj? O tem, da naj bi Barbara Brezigar kršila ustavo, vam lahko povem naslednje. Celo nekdanji ustavni sodnik Ude, ki vas vztrajno brani, je rekel: "Očitno je, da sta oba, minister Zalar in Katarina Kresal, uporabljala pretežko izrazoslovje. Zlasti protiustavnost, ne vem, kje sta videla". Ta izjava je bila objavljena tudi v soboto zvečer v Utripu na TV Slovenija. Barbara Brezigar tudi ni kršila zakona. Zakon pravi, da mora tožilstvu preganjati storilce kaznivih dejanj. Jaz se spomnim, ko sem vodil preiskovalno komisijo, da je tožilec Bricelj, ko je preiskovalna komisija zahtevala od njega, da bi preganjal takratnega sodnika - oziroma potem je že bil odvetnik - gospoda Šubica, ki, kot veste, devet mesecev ni napisal sodbe, je v svojem odgovoru takratnemu ministru za notranje zadeve napisal "joj, gospod minister, jaz tega ne bom, ker bi prišel na spolzko področje". Skratka, to je kršitev zakona in ustave, ker mu pač daje nalogo po ustavi, da seveda preganja storilce kaznivih dejanj. Barbara Brezigar pa je policista, s katerim je komunicirala, zgolj spodbujala k preiskovanju nekega dogodka. Protizakonito bi seveda ravnala, če bi ovirala in ne izpolnjevala zakonske določbe, da tožilstvo mora svoje opraviti. Tukaj opozarjam na dogodek, ki se je zgodil leta 1999, ko je takratna generalna državna tožilka Zdenka Cerar prepovedala vložiti obtožnico v primeru Draga Kosa glede prisluškovanju novinarju Rancu. To je bilo v nasprotju z zakonodajo in seveda tudi ustavo, ki ji nalaga, ne pa to, če je generalna državna tožilka spodbujala, da bi delo bilo opravljeno korektno in čim hitreje.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani gospod poslanec. Vsi državni organi so dolžni pri svojih odločitvah spoštovati in uporabljati tako ustavo kot zakone, ki se nanašajo na posamezno področje; tudi Vlada, tudi minister, tudi generalna državna tožilka. Tukaj ni nobenih razlik med nami. Problem nastane, če pridemo v situacijo, ko naj za nekoga pravila, ki jih je določil Državni zbor, bodisi v najvišjem aktu, to je v ustavi, bodisi v zakonih, ne veljalo za vse in se ne uporabljajo za vse enako. Ta problem se še posebej zaostri takrat, kadar se vzpostavi situacija, da se pravila ne uporabljajo enako za državne funkcionarje. Zato sem kot minister, zlasti, ko gre za pravosodne funkcionarje, še posebej občutljiv v razmerju do tega vprašanja. Ne more biti v tej državi neodgovornih funkcionarjev, ne sme jih biti, ne bo jih. Vsi, ki delamo, ne glede na to, na katerih funkcijah smo, nas k spoštovanju ustave in zakona zavezujejo določeni predpisi. Vsak od nas, ki zagreši neko kršitev, mora zanjo odgovarjati. Nihče v tej državi ne more biti neodgovoren za svoja ravnanja ali za svoje opustitve. Ker ste me spraševali o konkretni zadevi, čas bo še za razpravo o vsem tem, kar ste izpostavili. Jaz lahko v tem trenutku rečem samo to, da pristojnost ministra za pravosodje na podlagi Zakona o državnem tožilstvu, v zvezi z Zakonom o sodiščih je, da ugotavlja, ali je kakšen od pravosodnih funkcionarjev, ki upravlja zadeve ali sodne uprave ali državnotožilske uprave, pri svojem delu kršil zakon. Zakon o sodiščih in Zakon o državnem tožilstvu posebej opredeljujeta, katere so tiste kršitve, ki jih lahko nekdo zagreši pri svojem delu in ki lahko imajo posledico tudi izgubo funkcije oziroma položaja. Ta pristojnost ministra za pravosodje je bila izvršena, poročilo o kršitvah je dokončno in to je izključna pristojnost ministra, to je hkrati tudi njegova odgovornost. Državni zbor jo lahko na ustrezen način uveljavi. In to je vse, kar je lahko v zvezi s tem vprašanjem, kdo in na kakšen način je dolžan uporabljati oziroma spoštovati ustavo. Kdo je končni interpret ustave, to se vendar ve. To so sodišča. To je Ustavno sodišče, to je Vrhovno sodišče, to so tudi nižja, redna sodišča; vsa so dolžna spoštovati ustavo in zakone pri svojem delu, s to razliko, da je Ustavno sodišče v posebnem položaju, ker lahko opravlja tudi abstraktno presojo zakonov, za redno sodstvo to še ne velja. Bo pa, če bo Državni zbor ustavne spremembe glede položaja Ustavnega sodišča podprl, nastala možnost, da tudi redno sodstvo opravlja presojo ustavnosti podzakonskih aktov. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Pukšič, želite dopolnitev? Izvolite.
Gospod minister. Pravzaprav nekako delno ste mi odgovorili, torej da ugotavljanje neustavnosti pripada Ustavnemu sodišču. To ste sedaj na koncu rekli in se z vami strinjam. Morda preveč pričakujem, da bi od vas slišal tudi mogoče to, da je bila mogoče nekoliko ta vaša izjava prehitra ali nekaj takšnega, ko ste sami ocenili in ugotovili, da je pač generalna državna tožilka kršila 135. člen Ustave. Po tem odgovoru imam pa vseeno vendarle nek občutek, da ste se malo umaknili okoli tega. Strinjam se z vami, da je treba odgovarjati za napake, ki so storjene. Bom mogoče malenkost neprijeten, pa vendarle. Nenavadno je, da je prav vaš brat, dolgoletni sodnik, naredil takšno napako, ampak o tem so zopet govorili znani slovenski pravniki in so bili enostavno začudeni. Sedaj kot minister, tako kot ste izvedli nujni izredni nadzor nad tožilstvom, bi pričakoval, da imate iste vatle, - ali boste to tudi naredili? - da bi ta nujni izredni nadzor naredili tudi na upravnem sodišču glede tega, kar se je zgodilo, saj vemo, da se je prav odstavljeni minister oziroma odstopljeni minister Pogačnik skliceval na sodbo, ki pa je bila narejena z napako, kar je tudi sodnik sam priznal.
Hvala. Gospod minister, izvolite.
Hvala lepa. Torej, jaz moram biti zelo zadržan, ko komentiram konkretne odločbe sodišč, s to razliko, da kadar so odločitve pravnomočne, sem dolžan opozoriti na to, da je pravnomočna sodba pravilna sodba, tudi če se kakšen pravnik z njo ne strinja. Sodba je namreč lahko korigirana, lahko spremenjena, lahko razveljavljena, lahko odpravljena, vendar samo s strani ustrezne sodne instance, nihče drug je ne more spraviti s sveta. In v primeru, ki ste ga omenjali, gre za situacijo, kjer nobeno sodišče v to sodbo ni poseglo. Ta sodba je pravnomočna, zato zavezuje vsakogar, zavezuje vse državne organe. Ko pa gre za vprašanje nadzora nad pravosodnim organi, vas moram opozoriti na eno pomembno razliko. Minister za pravosodje ima določena nadzorna pooblastila v razmerju do tako imenovane sodne uprave ali državnotožilske uprave. Gre za tista opravila, ki jih vršijo najvišji pravosodni funkcionarji, tisti, ki vodijo posamezne pravosodne organe. To pa ne pomeni, da ima minister pravico izvajati nadzor tudi, ko gre za sprejemanje konkretnih odločitev - niti ne tožilcev niti ne sodnikov. To vprašanje o kakovosti odločanja pravosodnih funkcionarjev je pa pridržano pravosodju samemu, za to imamo posebne institute, za to so službeni nadzori, ki jih v sodstvu izvajajo predsedniki sodišč, ne minister, in redno ocenjevanje, ki jih izvajajo personalni sveti sodišč, ne minister. Skratka, tu so pomembne omejitve za izvršno vejo oblasti in zato tudi seveda ne more biti minister tisti, ki izvaja kakršenkoli nadzor ali ga morda zahteva. Takšni poskusi so sicer bili v preteklosti, prejšnji minister je to poskušal, vendar je Sodni svet sprejel več načelnih odločitev, da bi šlo za prekoračitev pooblastil ministra, če bi se nadzor poskušal izvajati tudi v takšnih primerih, zato jaz te napake svojega predhodnika ne morem in ne smem ponoviti. Hvala.
Hvala. Imate proceduralni predlog? Izvolite, gospod Pukšič.
Gospod minister, ste pravnik, jaz pravnik nisem, ampak za to vprašanje sem se posvetoval s pravniki. Če so mi oni rekli, da je to možno, tako kot je bilo v primeru tožilstva, da izvedete nujni izredni nadzor, potem ne vem, zakaj tega niste naredili nad delom upravnega sodišča. Seveda to ne pomeni nad sodbo, sodba je sodba, ampak nad delom, kjer bi pa verjetno ugotovili to, kar se je ugotovilo. Ampak, nekako občutek v javnosti bi bil, da minister, ne glede na to, kdo kje sedi, da ima kot minister enake vatle, da pa so sodbe naših sodišč tudi v samostojni naši državi takšne, kakšne so so. Pravkar sem dobil pred nekaj dnevi z Okrožnega sodišča v Ljubljani dopis, na katerem piše, da so, torej sklep, da so izbrisali mojo pogojno kazen. Moja pogojna kazen, torej obsojen sem bil, in to jasno in glasno povem, zato ker sem kršil drugi in prvi odstavek 171. člena Kazenskega zakonika kot predsednik preiskovalne komisije o sumu zlorabe oziroma o oškodovanju družbenega premoženja, ko je pač nekdo nekaj govoril, kar ni bilo res, pred preiskovalno komisijo. In jaz sem v tej beli Ljubljani tistemu izrazu rekel "laž", menda se po ljubljansko reče, "da ni govoril resnice." Skratka, neumnost, da "dol padeš." Ampak sodba je sodba, bil sem obsojen na denarno, na pogojno in ne vem kaj vse. Ampak če v tej pravni državi, ki takšen sklep pošljejo pet let po tistem, ko ti je že pogojna kazen prenehala, ko ti je že minila pogojna kazen, se res vprašaš, kakšno sodstvo imamo. Zato, minister, če imate možnost, naredite še kakšen izredni nadzor nad delom nedotakljivih nekaterih sodnikov, ki pa tudi sodijo tako, da se potem vsa pravna stroka in pol vesoljne Slovenije drži za glavo. S tem da, bog ne daj, vseh sodnikov v to ne tlačimo. Nekaj posameznikov običajno dela velike svinjarije, ki pa potem, žal, letijo po celem sistemu. Tudi v Državnem zboru je isto. In to ni prav in se s tem ne strinjam in tega ne posplošujem. Mogoče bi zaradi tega predlagal, da naredimo razpravo v Državnem zboru v skladu s Poslovnikom Državnega zbora.
Hvala. O predlogu poslanca gospoda Pukšiča, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru ministra za pravosodje na njegovo poslansko vprašanje, bo Državni zbor odločil jutri, 20. aprila 2010, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda, ki jo bomo nadaljevali jutri, 20. aprila, ko bo Državni zbor v okviru glasovanj odločal o predlaganih sklepih. Prekinjam tudi 16. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri. Lahko noč!