Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 19. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Suzana Lep Šimenko, Irena Grošelj Košnik, Erika Dekleva, Iva Dimic do 18. ure, Ljudmila Novak do 18. ure, Matjaž Hanžek, Kamal Izidor Shaker, dr. Franc Trček, Franc Laj, Uroš Prikl od 13.30 dalje, mag. Matej Tonin od 19. ure dalje in Marjan Dolinšek od 15. do 20. ure. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 26.A TOČKO DNEVNEGA REDA, PREDLOG KANDIDATA ZA MINISTRA ZA KULTURO. Predsednik Vlade Republike Slovenije dr. Miro Cerar je 10. maja 2016 Državnemu zboru predlagal, da za ministra za kulturo imenuje gospoda Antona Peršaka. Besedo dajem predsedniku Vlade Republike Slovenije dr. Miru Cerarju za dopolnilno obrazložitev predloga.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovane poslanke in poslanci! Gospoda Antona Peršaka sem 10. maja 2016 Državnemu zboru predlagal v imenovanje na funkcijo ministra za kulturo. Gospod Peršak, kandidat za ministra za kulturo, je ves čas svojega poklicnega udejstvovanja aktiven na področju kulture. Je univerzitetni diplomirani režiser ter univerzitetni diplomirani komparativist. Po diplomi na Akademiji za gledališče, radio, film in televizijo je deloval kot samostojni kulturni delavec, režiser, pisatelj oziroma publicist in kritik, bil je zaposlen na AGRFT kot asistent in pozneje kot docent. Po letu 1992 je bil poslanec prvega sklica Državnega zbora Republike Slovenije, nato dolgoletni župan Občine Trzin ter član Državnega sveta Republike Slovenije kot predstavnik interesne skupine s področja kulture. Ob tem je ves čas deloval kot pisatelj, publicist in sprva tudi kot kritik ter gledališki režiser. Napisal je več deset knjig, sodeloval v številnih zbornikih, od literarno-znanstvenih, leksikografskih, esejističnih, publicističnih do zgodovinskih. Pisal je radijske in televizijske igre ter številne literarne, gledališke in filmske kritike ter časopisne članke z različnih področij. Dve leti je bil predsednik Društva slovenskih pisateljev, nato pet let predsednik Slovenskega centra PEN, oktobra 2014 pa je bil imenovan za državnega sekretarja na Ministrstvu za kulturo. Iz navedenega izhaja, da ima poleg strokovnih znanj kandidat tudi bogate politične izkušnje. Gospod Peršak bo tako tudi na podlagi političnih izkušenj brez dvoma doprinesel k uspešni in pospešeni izvedbi zastavljenih ciljev, ki jih v tem mandatu na področju kulture opredeljuje koalicijska pogodba. V njej smo koalicijski partnerji zapisali, da se bomo zavzemali za državotvorno, svobodno, vključujočo in široko dostopno kulturo ter avtonomijo ustvarjanja. Zavezali smo se h krepitvi slovenske kulture, jezika in kulturne dediščine, saj v njih vidimo spodbujevalca ustvarjalnosti, socialne kohezivnosti in gospodarskega razvoja na celotnem slovenskem kulturnem prostoru. Na podlagi naštetih referenc gospoda Peršaka ne dvomim, da bo pri svojem delovanju kot minister posebno pozornost namenjal tesnejšemu medresorskem povezovanju, sodelovanju z lokalnimi skupnostmi ter krepitvi dialoga z vsemi deležniki na področju kulture, še posebej z nevladnim sektorjem. Kot mi je osebno zagotovil, bo deloval v smeri ohranitve dobrih rešitev in odprave oziroma izboljšanja preteklih slabih praks. Naj na tem mestu poudarim najprej dobre plati in velike dosežke slovenske kulture. Naša kultura je ne glede na našo relativno maloštevilnost zelo kakovostna in raznolika, opazna in uspešna v svetovnem merilu, kar nas lahko in nas navdaja s ponosom. Vendar pa smo že več let priče glasnim zahtevam po temeljiti prenovi tega pomembnega družbenega področja, ki se žal sooča s številnimi izzivi na nacionalni in globalni ravni. Zato smo v koalicijski sporazum kot prvi potreben ukrep zapisali prav prenovo tako imenovanega kulturnega modela. Razmere v kulturi so namreč daleč od idealnih, zato terjajo učinkovito reševanje težav, s katerimi se soočajo ustvarjalci in drugi kulturni delavci. Ti in drugi izzivi morajo biti naslovljeni premišljeno v dialogu z vsemi ustreznimi deležniki, vendar pa ob tem odločno in brez odlašanja. Spoštovani! Kultura je bila vedno gibalo slovenskega razvoja, razvoja slovenskega naroda, posebej v najtežjih preizkušnjah. Bila je eden najpomembnejših konstitutivnih elementov pri oblikovanju samostojne slovenske države. Zavedati se moramo, da kulturna politika po osamosvojitvi Slovenije še ni doživela vseh temeljitejših sprememb in potrebnih prilagoditev novim družbenim političnim in gospodarskim okoliščinam. Od ministra za kulturo v teh spremenjenih družbenih razmerah zato pričakujem odločno ukrepanje v smeri nujnih in evropsko primerljivih sistemskih sprememb, ki bodo omogočile ustrezno razen avtonomije na tem področju. Prepričan sem, da je gospod Anton Peršak prava izbira za vse naštete izzive, saj njegove dosedanje reference, vključno s poznavanjem delovanja ministrstva zagotavljajo, da bo lahko nemudoma pristopil k realizaciji zastavljenih ciljev. Zaradi vsega navedenega gospoda Antona Peršaka predlagam v imenovanje za ministra za kulturo. Hvala lepa.
Predsedniku Vlade se zahvaljujem za dopolnilno obrazložitev. V skladu z 230. členom Poslovnika Državnega zbora se je kandidat predstavil Odboru za kulturo ter odgovarjal na vprašanja članic in članov odbora. Mnenje odbora ste prejeli. Iz njega izhaja, da je bila predstavitev predlaganega kandidata ustrezna. Poročilo odbora bo predstavil predsednik dr. Dragan Matić.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovani predsednik Vlade, spoštovane ministrice in ministri, drage kolegice in kolegi! Anton Peršak, ki je predlagan za ministra za kulturo, se je v skladu s 112. členom Ustave Republike Slovenije ter prvim in drugim odstavkom 230. člena Poslovnika Državnega zbora na 13. nujni seji Odbora za kulturo 16. maja 2016 predstavil članicam in članom odbora ter odgovarjal na njihova vprašanja. Predlagani kandidat za ministra je v uvodni predstaviti članom in članicam odbora predstavil slovensko kulturo, ki jo je kljub finančnim težavam in zastarelem kulturnem modelu ocenil kot zelo uspešno in reprezentativno. Med drugim je povedal, da je glede na relativno maloštevilno skupnost, v okviru katere ta kultura nastaja, tudi v mednarodnem prostoru naša kultura neproporcionalno zaznana in cenjena.Po drugi strani je menil, da so že več let prisotne težnje po prenovi kulturnega sistema in je pojasnil, da na področju kulture deluje nesorazmerno veliko število ljudi, med njimi tudi več kot 3 tisoč 500 samozaposlenih, od katerih več kot tretjina po statističnih podatkih živi pod pragom revščine. Predstavil je nekatere probleme na področju kulture, kot so akutno pomanjkanje sredstev za obnavljanje, varovanje in vzdrževanje kulturne dediščine, še zlasti nepremične v javni lasti ter popolna odsotnost oziroma pomanjkanje trga za likovno umetnost. Povedal pa je tudi, da bo treba pripraviti vrsto strategij in prenoviti zakonodajo. Ključne premike bo po njegovem mnenju treba narediti na področju varovanja kulturne dediščine, regulacije javnega sektorja v smislu izboljšave javne službe, odprta pa so po njegovem tudi vprašanja sprejetja zakona o nujnih programih na področju kulture, priprava in sprejetje nacionalnega programa za kulturo, priprave novega zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo, medijskega zakona in sprejetje novega zakona o RTV Slovenija, ki bi omogočal depolitizacijo organov RTV. Razpravljavke in razpravljavci so po predstavitvi kandidata za ministra želeli podrobnejše odgovore na nekatera vprašanja. Kandidat je odgovoril na zastavljena vprašanja ter prisotne na seji odbora seznanil s svojimi stališči, pogledi in mnenji kot tudi s konkretnejšimi predlogi za ukrepanje na posameznih izpostavljenih področjih delovanja Ministrstva za kulturo. Podrobnejša predstavitev kandidata, vprašanja članov in članic odbora in odgovori kandidata so razvidni iz magnetograma seje odbora. Po končani predstavitvi predlaganega kandidata je odbor z 10 glasovi za in 1 glasom proti sprejel mnenje, da je bila predstavitev Antona Peršaka, kandidata za ministra za kulturo, ustrezna. Hvala za vašo pozornost.
Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo mag. Mirjam Bon Klanjšček.
Hvala lepa. Vsi lepo pozdravljeni! Spoštovani! V Poslanski skupini nepovezanih poslancev imenovanju gospoda Antona Peršaka za ministra za kulturo ne bomo nasprotovali. Prepričani smo, da je odgovornost za imenovanje prave osebe na mesto ministra za kulturo v rokah predsednika Vlade, zato tudi verjamemo, da je predlagal kandidata, za katerega meni, da je najbolj primeren. Gospod Anton Peršak je na zaslišanju na Odboru za kulturo obširno predstavil svoj pogled na razmere v kulturi in podal veliko natančnih informacij o organiziranosti slovenske kulture, delu kulturnikov in celotnem slovenskem kulturnem sistemu. Izkazal je veliko poznavanje odprtih vprašanj, kar je razumljivo, saj je na kulturnem ministrstvu že dve leti opravljal funkcijo državnega sekretarja. Iskreno upamo, da mu bo znanje, ki ga je pridobil v času opravljanja funkcije državnega sekretarja, v pomoč pri opravljanju funkcije ministra, hkrati pa mu ne bo predstavljalo veliko ovir. Upamo, da bo našel svoje odgovore na odprta vprašanja, zaradi katerih je morala funkcijo zapustiti nekdanja ministrica za kulturo. Želimo si tudi, da bi njegovo delo zaznamoval kakovostni dialog tako s kulturniki in umetniki, kar je lahko velik izziv, kot tudi s koalicijskimi partnerji in drugimi ministri, kar je včasih še večji izziv. Od novega ministra za kulturo pričakujemo, da bo našel primerne odgovore na vprašanja, ki so na področju kulture ostala odprta. Kljub temu da je na Odboru za kulturo izkazal dobro poznavanje razmer, smo pri nekaterih temah pogrešali tudi predloge rešitev za posamezne probleme in ne samo podrobnega opisa, zato iskreno upamo, da bodo te rešitve, na primer vprašanje zakona o kulturnem evru, pojasnjene s predlogi zakonov, ki jih bomo obravnavali v Državnem zboru. Kandidatu za ministra želimo veliko uspeha pri njegovem delu. Kot že povedano, v Poslanski skupini nepovezanih poslancev njegovemu imenovanju ne bomo nasprotovali. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zadnjo dr. Simona Kustec Lipicer.
Spoštovana oba predsednika, spoštovana ministrska ekipa, spoštovani mladi obiskovalke in obiskovalci na balkonu, spoštovane kolegice in kolegi! Za Stranko modernega centra je in mora biti kultura razumljena kot temeljni nacionalni projekt prve vrste. To smo jasno zapisali že v naš volilni program, v naše programske dokumente in skupaj s koalicijskimi partnerji tudi v koalicijski sporazum. O tem, kaj vse smo zapisali v koalicijskem sporazumu, je veliko povedal že predsednik Vlade, zato se na tem mestu ne bi ponavljala. Tisto, kar pa je pomembno in je sporočilno iz omenjenega koalicijskega sporazuma, pa je to, da kulturo razumemo tudi kot enega od temeljnih povezovalnih elementov med različnimi resorji ne samo na ravni delovanja politik na ravni države, ampak tudi lokalnih skupnosti in v okviru našega mednarodnega delovanja. Vsekakor ni skrivnost, da so pričakovanja Stranke modernega centra, še posebej tudi poslanske skupine, do dela Ministrstva za kulturo zelo velika. Želimo si, da bodo rezultati dela že kmalu pokazali na prenovljeno, kjer bo treba tudi drugačno, predvsem pa aktualnim potrebam prilagojeno kulturno politiko, osveženo na nek način. To še posebej velja za področja, ki se jim v zadnjih obdobjih bodisi ni namenjalo ustrezne odgovornosti, pozornosti ali pa se jih je celo ponekod zavestno zanemarjalo. Med njimi velja izpostaviti odnos do kulturne dediščine, do medijske zakonodaje, do arhitekturne politike, filmske vzgoje, oblikovanja, tudi do avtorskega dela, do statusa zaposlenih v kulturi, do učinkovitejšega upravnega nadzora nad delom in seveda primerno visoke namenske ter racionalne porabe proračunskih sredstev. Vsekakor moramo poudariti tudi to, da se zavedamo in da se je že skozi našo parlamentarno izkušnjo pokazalo, da uspešnega zasledovanja zastavljenih ciljev ni možno doseči brez potrpežljivega in tesnega medsebojnega sodelovanja ter dialoga ne samo med ministrstvi, ne samo v odnosu med vlado in parlamentom, ampak tudi z vso zainteresirano civilno družbo na področju kulture, ki je izjemno raznolika, zelo živobarvna ter polna izzivov in pričakovanj. Iz predstavitve kandidata za ministra za kulturo gospoda Antona Peršaka na Odboru za kulturo in tudi iz njegovih dosedanjih tako strokovnih kot političnih izkušenj v Poslanski skupini Stranke modernega centra pričakujemo, da bo znal s svojo ekipo dosledno izvajati vse navedene izzive, vsebine in zaveze koalicijskega sporazuma, nacionalnega programa za kulturo in da bo pri tem tudi tvorno sodeloval z vsemi že omenjenimi deležniki. Verjamemo, da bo gospod Peršak kot pronicljiv poznavalec stanja v kulturi odgovorno, vključujoče in tudi s prepotrebno mero potrpežljivosti opravljal zaupano mu funkcijo ministra za kulturo. Na teh osnovah mu seveda dajemo enotno soglasno podporo za njegovo kandidaturo in mu že ob tej priložnosti želimo vse dobro pri njegovem delu. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Anja Bah Žibert.
Kolegice in kolegi, spoštovane državljanke in državljani! Menjav na ministrskih stolčkih Cerarjeve vlade nihče več niti ne šteje, niti ne jemlje resno. Je pa današnja zagotovo ena od bolj problematičnih in nerazumnih odločitev. Julijana Bizjak Mlakar je ob odstopu z ministrskega položaja dejala, da je prva ministrica v zgodovini, ki bo morala oditi zato, ker je delovala zakonito. Težke besede je namenila Cerarju, ki je svoj vstop v politiko gradil na čistunski politiki, obogateni s pravnim znanjem in številnimi izkušnjami, ki jih je mimogrede prodajal za lep denar, seveda na račun davkoplačevalcev. Naj spomnim, da je predsednik Vlade dr. Miro Cerar to isto ministrico kot tudi vse preostale ministrice in ministre še dva meseca nazaj na podlagi evalvacije opravljenega dela oceni kot uspešne. Upravičeno se zastavlja vprašanje verodostojnosti predsednika Vlade, če ta praktično le nekaj dni po dani pozitivni oceni celotni ministrski ekipi in izjavi, da ni razloga za zamenjave, zahteva odstop ministrice, in to zaradi več let stare problematike rudnika v Idriji. Skratka, ministrica za kulturo je morala oditi zaradi rudnikov, ki jih je po vsej logiki, in tako bi moralo tudi biti, treba reševati na medresorskem nivoju. Če bi šlo res za načelno Cerarjevo politiko, bi morali odgovornost nositi vsi ministri, ki niso opravili svojega dela. A to se seveda ni zgodilo. Je pa res, da je bila Julijana Bizjak Mlakar edina ministrica Cerarjeve vlade, ki je javno spregovorila o problematičnih gospodarskih poslih, ki naj bi se peljali preko javnega kulturnega zavoda v Idriji. Opozorilo bi v etičnem in moralnem okolju terjalo takojšnje ukrepanje, a zgodilo se je ravno obratno. Oditi je morala ministrica, ki ni hotela kloniti pod pritiskom elit. Nekaj podobnega smo doživeli ob izjavi vršilke dolžnosti direktorice Univerzitetnega kliničnega centra v Ljubljani Brigite Čokl, ki je na Komisiji za nadzor javnih financ spregovorila o korupciji v zdravstvu in celo razkrila konkretne podatke. Čoklova je bila ekspresno zamenjana, njeni dotedanji politični podporniki pa so jo skoraj da razglasili za neprištevno. Cerarjeva odločitev, da na mesto ministra za kulturo postavi Toneta Peršaka, ki je vse ta čas opravljal funkcijo državnega sekretarja in je bil njena desna roka, je pravzaprav pravi precedens. Na tako imenovanem zaslišanju pred Odborom za kulturo se Peršak ni želel izjasniti glede ravnanja Cerarja in ni odgovoril na vprašanje, ali je ministrica ravnala prav, ker ni popustila pritiskom Cerarja in je sledila pridobljenemu pravnemu mnenju, ekspertizi Zavoda za varstvo kulturne dediščine in Inštituta za pravo EU. Eseistična predstavitev Toneta Peršaka na Odboru za kulturo je dala vedeti, da sprememb na področju kulture ne bo. Tudi po prihodu Toneta Peršaka ostaja kulturni resor finančno podhranjen. A očitno se to od njega niti ne zahteva. To, da ministrski kandidat, ki je skoraj pol mandata deloval kot državni sekretar na Ministrstvu za kulturo, ne pozna, spoštovani, ne pozna osrednjih zavez iz koalicijske pogodbe za področje kulture, pove vse. Ne glede na to, pa je Tone Peršak prava izbira za koalicijo pod a in b, čeprav je še ne dolgo nazaj izjavil, da ne želi več opravljati funkcije sekretarja in se želi nazaj posvetiti pisateljevanju. Nenavadna je tudi argumentacija tistih, ki svojo odločitev o podpori Peršaku gradijo na njegovih osebnostnih lastnostih in ga prepoznavajo kot nekonfliktnega in strpnega človeka. A Tone Peršak je povsem nekaj drugega, ko se loti političnega obračunavanja tam, kjer ga nikakor ne bi smelo biti. Kot promotor izključevanja Janeza Janše iz organizacije Slovenskega centra Pen strpnih in nekonfliktnih lastnosti ni pokazal. Celo več. S somišljeniki se je poslužil nedemokratičnih metod in Janši onemogočil kakršnokoli možnost za pojasnilo oziroma obrambo. Šlo je za metodo, ki je bila v nasprotju z Ustavno listino te organizacije in z vsemi demokratičnimi načeli. In to bo bodoči minister za kulturo. Posledično je slovenski center Pen ostal osiromašen, saj so ga takrat protestno zapustili Boris Pahor, Drago Jančar, Tone Kuntner, Alenka Puhar, Brane Senegačnik, Jože Snoj, Feri Lainšček in drugi. Morda pa so ravno to tiste lastnosti, ki jih išče in pričakuje Miro Cerar. Kakorkoli že, spoštovane kolegice in kolegi, ostaja pa dejstvo, politika in ravnanje Mira Cerarja temeljijo na popolni amneziji etičnih in moralnih načel. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Franc Jurša.
Predsednik, hvala za besedo. Lep pozdrav ministrskemu zboru! Seveda tudi vam, spoštovane kolegice in spoštovani kolegi! V stranki Desus smo za ministra za kulturo predlagali gospoda Peršaka. Prepričani smo, da ima vse potrebne kompetence za opravljanje te pomembne funkcije. Lahko rečemo, da je kulturni v pravem pomenu besede. Hkrati ima tudi politične izkušnje. S kulturo se ukvarja že ves čas, praktično od svojih študentskih let pa vse do današnjih dni. Dovolite mi, da vam na kratko predstavim njegovo dosedanje delo. Gospod Anton Peršak je diplomiral iz režije in primerjalne književnosti. Najprej je bil samostojen kot svobodni umetnik. Vseskozi je deloval kot pisatelj, publicist in kritik. Izkazal pa se je tudi kot gledališki režiser. Več let je svoje znanje prenašal tudi na mlajše generacije s tem, ko je predaval na Akademiji za gledališče, radio, film in televizijo. Izpod njegovega peresa je izšlo več deset knjig. Za roman Usedline, v katerem piše o svoji preteklosti, je prejel tudi nominacijo za nagrado Kresnik. Slovenski pisatelji so mu za obdobje dveh let zaupali tudi vodenje njihovega društva. Kasneje pa je za pet let prevzel vodenje Slovenskega centra Pen. Naš kandidat za ministra pa nima samo izkušenj na področju kulture, ampak je več kot aktivno angažiran tudi v politiki. Konec 80. let prejšnjega stoletja je predsedoval Ustavni komisiji Društva slovenskih pisateljev, ki je spremljala ustavne spremembe tedanje države in bil soavtor pisateljske ustave, koncepta slovenske ustave, ki je upošteval možnost vključevanja Slovenije širše v jugoslovanski okvir in je izpostavil potrebo po politični, gospodarski in kulturni suverenosti. Bila je neke vrste izhodišče za slovensko ustavo leta 1991. Gospod Peršak si je politične izkušnje nabiral med opravljanjem funkcije prvega predsednika Demokratske stranke Slovenije. Leta 1992 so mu državljani zaupali mandat predstavnika vsega ljudstva, tako je štiri leta opravljal funkcijo poslanca. Tudi na lokalnem nivoju so volivci v njem dejansko videli in mu zaupali funkcijo župana novoustavljene Občine Trzin. Poleg tega da ima gospod Peršak izkušnje tako s kulturnega kot s političnega področja, pa se je kandidat za ministra za kulturo v tem mandatu tudi konkretneje seznanil z delom Ministrstva za kulturo kot državni sekretar. Spoznal je seveda razmere na ministrstvu. V Poslanski skupini Desus pričakujemo, da bo izpolnil svojo obljubo in dejansko na ministrstvu ohranil tisto, kar je dobrega, spremenil oziroma odpravil pa tisto, kar je slabega. Hkrati pa pričakujemo, da bo do konca mandata opravil tiste najbolj nujne naloge na področju kulture, kot so denimo priprava nekaterih strategij, priprava sistemske prenove kulturnega modela, sprejetje rešitev glede financiranja na področju kulture in spremembe na področju varstva kulturne dediščine. Kot je kandidat povedal na zaslišanju na matičnem odboru, se da še veliko narediti, čeprav smo že na polovici mandata. Veliko predlogov ima že pripravljenih, denimo študija za nov nacionalni kulturni program ter študije za zaščito kulturne dediščine. Seveda se kandidat zaveda tudi finančnih omejitev. Kultura ima finančni problem ne le s stališča prenizkega deleža sredstev pri državnem proračunu, ampak tudi s stališča pomanjkanja drugih ravni financiranja. V Poslanski skupini DeSUS podpiramo razmišljanje gospoda Peršaka, da bi morali po zgledu drugih držav tudi pri nas poiskati druge vire financiranja, kot so denimo skladi in fundacije. V javnosti je gospod Peršak znan kot človek, ki je angažiran na mnogih področjih, od okoljevarstvenih akcij do razprav na temo slovenske kulture in družbe. V Poslanski skupini DeSUS pa moramo na tem mestu izpostaviti tudi dejstvo, da je gospod Peršak umirjen gospod in verjamemo, da bo tako tudi deloval v odnosu do vladne ekipe in pri delu z njo. Glede na to, da je odličen poznavalec kulture in glede na njegove izkušnje na tem področju, smo v Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev prepričani, da bo z deležniki v kulturi dobro sodeloval. Gospod Tone Peršak, čakajo vas zahtevne naloge. Verjamemo, da se jih boste po prevzemu funkcije takoj in z vso odgovornostjo tudi lotili. Se pa zavedamo, da od vas ne moremo pričakovati čudežev, predvsem glede na to, da boste morali iskati najboljše rešitve v okviru obstoječih finančnih sredstev. Glede na vaše izkušnje in osebnostne lastnosti pa v Poslanski skupini DeSUS ne dvomimo, da vam bo uspelo razrešiti večino, če že ne vseh zastavljenih ciljev. Gospod Peršak, srečno!
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospa Marija Bačič.
Spoštovani, gospod predsednik, spoštovani predsednik Vlade, ministrska ekipa, kolegice in kolegi! V času, ko predsednik Vlade predlaga v imenovanje za novega ministra za kulturo gospoda Antona Peršaka, se na področju kulture odvija teden ljubiteljske kulture, ki osvešča javnost o pomenu in razširjenosti ljubiteljske kulture. Pod okriljem Javnega sklada za kulturne dejavnosti in Zveze kulturnih društev se bo tako po vsej Sloveniji in v zamejstvu zvrstilo več kot tisoč kulturnih dogodkov. Množičnost kulturnih dogodkov priča o živosti kulturnega utripa tudi v obdobju, ko mu javnofinančno okolje ni naklonjeno v meri, kot bi si vsi skupaj želeli. Proračunska dota, ki pospremlja kandidata v funkcij ministra, bo nedvomno zaznamovala nadaljevanje mandata ne le kulturnega resorja, pač pa vlade kot celote. Pred dnevi smo lahko v enem izmed slovenskih časopisov prebrali članek Kaj si minister lahko privošči, je odvisno od njegove denarnice. S tem je avtor nakazal, da je učinek posameznega ministra sorazmeren z obsegom sredstev, ki jih ima na razpolago. A temu ni nujno tako. Prav omenjeni dnevi ljubiteljske kulture namreč nakazujejo, kako je finančno omejenost vendarle mogoče preseči. Antonu Peršaku, kandidatu za ministra za kulturo, bi na podlagi življenjepisa, ki so ga mediji v minulih dneh temeljito secirali, težko oporekali primernost za mesto prvega človeka v kulturi. Režiser in komperativist po izobrazbi je namreč od 80. let dalje intenzivno vpet v kulturno in politično življenje naroda. Zaznamoval ga je kot soavtor pisateljske ustave, kot poslanec, kot župan, kot predsednik Društva slovenskih pisateljev, kot predsednik Slovenskega Pena, kot državni svetnik, kot državni sekretar in še smo kaj izpustili. V odzivih na njegovo kandidaturo za razliko od nekaterih predhodnic oziroma predhodnikov ni bil deležen ostrih besed strokovne in zainteresirane javnosti. Večina med njimi je tako poudarila njegovo odprtost za dialog, značajsko lastnost, ki je v politiki še posebej čislana, ter prej naštete izkušnje v kulturi in politiki. Tisti, ki so zagovarjali oster rez v vrh kadrovske strukture ministrstva, pa so kandidatu v slabo šteli njegovo vlogo drugega moža na Ministrstvu za kulturo v zadnjem dveletnem obdobju. Glede na navedeno pa smo Socialni demokrati z zanimanjem prisluhnili njegovim pogledom na vodenje resorja, vizijo, ki jo ima, kot tudi presojo dela predhodnice. Na predstavitvi pred matičnim odborom smo bili posebej pozorni na kandidatovo opredelitev odnosa do ljubiteljske kulture kot enega od najpomembnejših spodbujevalcev kulturnega udejstvovanja. Zanimala nas je tudi usoda zakona o tako imenovanem kulturnem evru. Ta dolgoročni načrt javnofinančnega vlaganja, s katerim bi pospešili realizacijo nekaterih nujnih investicijskih ter drugih projektov, je po obdobju restriktivne proračunske naravnanosti v zainteresirani javnosti namreč že težko pričakovan. V času, ko se veča pritisk na delo institucije posebnega kulturnega in nacionalnega pomena, na Radiotelevizijo Slovenija, je še kako pomemben tudi odziv resornega ministra, ki mora skrbeti za ustreznost normativne zaščite zavoda. Ta ne sme izostati niti v skrbi za delovanje medijske krajine na sploh. Tudi zaradi umanjkanja strategije na tem področju se akutnost problemov, slab socialni status novinarjev, životarjenje medijev s statusom posebnega pomena, netransparentnost lastništva, le še stopnjuje. Iz odgovorov kandidata izhaja, da se omenjene problematike tudi sam zelo dobro zaveda. Zaznati je njegovo zavezanost h gradualističnemu pristopu, k postopnemu uvajanju novosti oziroma prilagoditev utečenih razmerij v kulturi. S tega vidika zagotavlja stabilnost politike resorja, ki je v luči potrebe po ustvarjanju boljših pogojev za kulturno udejstvovanje ta hip tudi najbolj potrebna. Spoštovane in spoštovani! Minister je član vlade in za njeno delo poleg osebne odgovornosti za svoje nosi tudi kolektivno odgovornost. Pričakujemo, da bo kandidat za ministra za kulturo gospod Anton Peršak tako timsko nalogo znal korektno opravljati tako v dobrobit resorja, ki ga bo vodil, kot tudi vlade, katere del bo postal, predvsem pa, da bo nalogo znal opraviti v dobrobit državljank in državljanov te države. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo predlog izvolitve gospoda Antona Peršaka za ministra za kulturo tudi podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo Violeta Tomić.
Spoštovani premier, spoštovani predsednik, spoštovana ministrska ekipa, spoštovane kolegice in kolegi! Kandidat za ministra za kulturo Anton Peršak je človek iz kulturne sfere z bogatimi izkušnjami in ne le spoznavanjem temveč tudi z razumevanjem položaja kulture. Zdi se nam primeren kandidat, edina težava je, da bo postal minister v vladni ekipi Mira Cerarja, ki vodi za kulturo, pa tudi za druge družbene podsisteme izjemno škodljive politike. V Združeni levici zato njegovemu imenovanju za ministra za kulturo ne bomo nasprotovali. Najprej pa nekaj besed o zamenjavi na Ministrstvu za kulturo. Premier Cerar je prejšnji ministrici Julijani Bizjak Mlakar očital napačno usmeritev, neaktivnost in nesposobnost pri vodenju kulturnih politik, kot kandidata za njeno zamenjavo pa predlaga njenega državnega sekretarja, ki pa je le desna roka ministra in pomembno tudi vpliva na delovanje ministrstva. To dejstvo pritrjuje k temu, da je premier Cerar pri zamenjavi očitno upošteval druge vzroke. Ministrica je bila razrešena, ker se je uprla elitam in sumljivim poslom z javnim denarjem v Rudniku Idrija. Samo toliko, da se zavedamo tega in da veste, da vemo. Kultura je v zadnjih šestih letih v proračunu izgubila 60 milijonov evrov. To je ogromen varčevalni rez in na nek način je celo presenetljivo, da stanje v kulturi ni še bolj kritično. Zategovanje pasu se pozna pri vseh dimenzijah kulture, najbolj pa so ga seveda občutili tisti najšibkejši, samozaposleni, prekarni delavci, hkrati pa izjemno trpijo tudi kulturni programi, nepremična dediščina in mnogo javnih zavodov. Zgodil se je tudi padec kakovosti in obsega ter tudi dostopnosti kulturne ponudbe. To je na zaslišanju pravilno ugotovil tudi Peršak in poudaril, da ima pri nas kultura izjemne potenciale, od ljubiteljske kulture pa do najbolj uveljavljenih kulturnikov. Vendar je tu treba dodati, da bodo ti potenciali ostali neizkoriščeni ali pa bodo zbledeli, če ne bo prišlo do prenove kulturnega sistema, ki bo te potenciale omogočil realizirati. Imamo namreč cca 3 tisoč 500 samozaposlenih, od katerih pa žal več kot tretjina živi pod pragom revščine. Očitno je potenciala zelo veliko, saj veliko število kandidatk in kandidatov ustreza precej zaostrenim kriterijem, vendar pa država s svojo kulturno politiko ne omogoča dostojnega življenja kulturnim delavcem in ne omogoča pogojev za kulturno produkcijo. Izhodišče je torej jasno, kultura ne bi smela biti več finančno podhranjena. Med države, ki tudi v kriznih časih vseskozi dvigujejo kulturne proračune, sodijo Finska, Danska, Švedska, Belgija in Avstrija, ker se zavedajo, da je kultura pogoj kakovostnega bivanja, da dviga vse ostale sfere družbe in da ni le strošek, ampak je predvsem priložnost, tudi in celo v ekonomskem smislu – za tiste, ki želijo gledati svet samo skozi profit. Bodočemu ministru je treba priznati, da je na zaslišanju s kar nekaterimi odgovori pokazal, da je sposoben misliti kulturo. Želeli pa bi slišati več tudi glede področja medijev, ki je v zadnjem desetletju utrpelo hude udarce, in zna se zgoditi, da v prihodnosti ostanemo brez kakovostnih medijev, ki bi služili ljudem in interesu javnosti. Udarci na medijskem področju so bili dvojni. Po eni strani tržni pritiski, ki so povsem razvrednotili novinarski pritisk in ki so povzročili ogromno prekarnost med novičarskimi delavci, s tem pa jih podredili centrom ekonomske in politične moči. Po drugi strani pa direktni politični pritiski, ki jih iz tedna v teden spremljamo s strani desnice, predvsem SDS, da smo bolj natančni. Peršak se lahko na pozitivne zglede za demokratizacijo medijske krajine ozre na primer na Hrvaško – poudarjam, preden je prevzela oblast fašistoidna desnica – kjer je v prejšnji vladi obstajalo kar nekaj izjemno pozitivnih projektov, kot je na primer javno naročanje. Bodočemu ministru Tonetu Peršaku želimo predvsem čim več ambicioznosti in hrabrosti, smelosti tako pri zastopanju stališč v Vladi in zagotavljanju večjih sredstev za kulturo kakor tudi pri drugih ukrepih, ki so nujno potrebni. Upamo, da bo uspel ustaviti klientelistične interese kulturniške elite in bo v dialogu odprl ušesa predvsem tistim, ki pogosto nimajo glasu, da bi bili slišani, ampak predstavljajo pa temelj žive kulture v Sloveniji. Hkrati mu želimo, da se ne bo utopil v paradigmi vlade Mira Cerarja. Čeprav Peršak z bogatimi izkušnjami iz sfere kulture in sposobnostjo za kritičen pogled nanjo prihaja z dobrimi obeti, pa je treba izraziti skepso, da bo uspel presekati z usmeritvijo vlade, ki ne le nima posluha za kulturo, ampak je le-tej tudi škodljiva. Kot rečeno uvodoma, pa imenovanju Toneta Peršaka za ministra za kulturo ne bomo nasprotovali. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanski demokratov, zanjo gospod Jožef Horvat.
Hvala za besedo, gospod predsednik Državnega zbora. Spoštovani predsednik Vlade, ministrski zbor, drage kolegice in kolegi, predvsem pa nagovarjam tudi spoštovanega kandidata, gospoda Toneta Peršaka, ker bom v svojem nagovoru preko tehnologije z njim komuniciral! Dovolite pa najprej, spoštovani, vsi tukaj zbrani, državljanke in državljani, da vam čestitam ob tednu ljubiteljske kulture 2016, ki traja od 13. maja do 22. maja. Zanimivo, celo s slovenskim dnevom diplomacije. S tednom ljubiteljske kulture postavljamo slovenski fenomen ljubiteljske kulture v središče dogajanja in izpostavljamo njegove pozitivne vplive na družbo. Predsednik Vlade je ravnal zelo modro, veliko simbolike je v njegovi odločitvi, da prav v tem tednu postavi, če že pač mora, novega ministra oziroma kandidata za novega ministra. V tem je veliko simbolike, in to mi daje veliko motivacije za nadaljnjo razpravo. Pogledal sem spletno stran Zveze kulturnih društev Slovenije, ki se ob tednu ljubiteljske kulture na svoji spletni strani sprašuje: "Kultura brez društev?" In tudi odgovarja: "Ja, mrtva kultura." Državni zbor je najbrž v celoti, 100-odstotno za živo kulturo, torej za kulturna društva. Kaj pa davčne blagajne, gospod Tone Peršak? Davčne blagajne za kulturna društva. Vi boste za Novo Slovenijo in za slovensko kulturo velik junak, če boste na prvi seji vlade, prepričan sem, da boste danes dobili potrditev, predlagali razpravo in predlog, da se davčne blagajne vsaj za kulturna društva ukinejo. Boste velik junak. Takšne ukrepe potrebujemo. Iz cincanja ne bo nič. Mi v Novi Sloveniji si zelo prizadevamo za to, da se naša slovenska kultura ne bi stalila v talilnem evropskem loncu. Postavljanje ministra za kulturo je seveda tudi priložnost, da parlamentarne stranke predstavijo svoje poglede na kulturno politiko. Slovenska kultura pomeni zakladnico narodovega ustvarjanja skozi stoletja, zato smo krščanski demokrati, in verjamemo, da tudi drugi, nanjo ponosni in jo želimo ohranjati. Hkrati pa z ustrezno zakonodajo spodbujati ustvarjalnost in kulturno udejstvovanje sodobnih ustvarjalcev. Za sedanjost in prihodnost narodne skupnosti, katere identiteta ne temelji na zgodovinsko poudarjeni državotvornosti, niti na izredni gospodarski ali vojaško-politični moči njene elite, je kultura nepogrešljiva. Brez slovenske kulture ne bi bilo ne slovenske države in ne slovenske politike. Vrednote kulturne dediščine in dosežki sodobne kulturne ustvarjalnosti se lahko uveljavljajo tudi kot gospodarska kategorija v turizmu, v tiskarski, diskografski proizvodnji, v industrijskem oblikovanju in tako dalje. Zavzemamo se za družbeno priznanje kulture, ki ima poseben status, ker je nosilka nacionalnega interesa, vrednot ter pot posameznikovega in narodnega samouresničevanja in ustvarjanja. Zavzemamo se za uveljavljanje in razvoj slovenščine na tradicionalnih in novih področjih, zlasti v informacijski tehnologiji, v podjetništvu, na univerzi in v turizmu. Potrebna je aktivna jezikovna politika. Slovenskim državljanom mora biti zagotovljeno, da bodo lahko o vse javnih zadevah govorili in dobili informacije v slovenskem jeziku. Ko je bil pred 15 leti ustanovljen Urad za slovenski jezik kot vladni organ in je bila s tem nakazana odgovornost celotne Vlade in vseh njenih resorjev, je po nekih letih prišlo do suspendiranja tega organa v kulturniški rezervat. Predstavljen je bil kot sektor v okviru Ministrstva za kulturo, tam pa so se njegove naloge in pristojnosti še posebej krčile in prav v času te vlade je prišel na najnižjo točko kot služba v okviru nekega drugega sektorja ter področje organizacijskega in kadrovskega dušenja. Kako ministrski kandidat, spoštovani gospod Peršak, vidite prihodnost tega organa? Od funkcionarjev, ki zastopajo Slovenijo v institucijah Evropske zveze, pričakujemo, da bodo tam dosledno uveljavljali pravico do rabe slovenščine kot enega izmed uradnih jezikov Evropske zveze. Želimo uravnoteženo skrb za osrednje kulturne ustanove in za decentralizirano mrežo teh ustanov po občinah in pokrajinah. Vsi državljani imajo pravico do uživanja kakovostne kulture in do delovanja na področju kulture. Podeželje je nosilec avtentične narodne kulture in ljudskega izročila ter kulturnega dediščine, zato ima v slovenski kulturi posebno veljavo. Ljubiteljska kulturna dejavnost ima pomembno vlogo za razvoj posameznika in predstavlja pomemben pozitivni prispevek v življenju posameznika in družbe. Še nekaj konkretnih dejstev, na katere bi krščanski demokrati kandidata za ministra, gospoda Antona Peršaka, posebej opozorili. Presekajte omejevanje sredstev za kulturo. Knjižnice so na primer izgubile v nekaj letih zelo veliko sredstev za nabavo gradiva. Naredite kaj za ohranjanje stavbne dediščine, kjer država nima nobene strategije, predvsem so problem gradovi v državni lasti, ki nimajo vsebin in propadajo. Posebej pa naj izpostavimo propadajoči Plečnikov stadion za Bežigradom in cerkev Sv. Mihaela na Barju. Plečnik je velik. Upamo, gospod Peršak, da imate do Plečnika in predvsem njegove brezčasne humanistične arhitekture pozitivni odnos. Če boste kaj v zvezi s Plečnikom potrebovali dodatnega, sem prepričan, da boste poklicali vaše kolege in prijatelje iz Češke Republike. Gospod Peršak, pomagajte Plečniku na njegovi predolgi poti do Unesca. Krščanski demokrati od bodočega ministra tudi pričakujemo, da bo uredil proces urejanja prikritih grobišč v delu, ki spada pod pristojnost Ministrstva za kulturo. Grobišča, ki so potrjena, označena in urejena v skladu z lani sprejetim zakonom v Državnem zboru, morajo biti vpisana v register kulturne dediščine. To bi morala spomeniškovarstvena služba opravljati pravzaprav že po Zakonu o varstvu kulturne dediščine, pa se po naših informacijah to ne dogaja, kar je nesprejemljivo. Ker se je bodoči minister včlanil v stranko Desus, je pokazal, da bo njegovo ministrovanje politična funkcija. Seveda, ministrska funkcija je politična funkcija. Članstvo v neki stranki morda samo pomeni intonacijo njegovega političnega delovanja. To je prav, četudi kultura v javnosti velja za skoraj posvečeno stvar, ki naj se ne bi mazala s politiko. Ker je poznan kulturnik, celo mojster slovenske besede, pričakujemo, da se bo slovenska kulturna politika pod njegovo taktirko ozrla na temeljne postavke slovenske kulture. Poslanci Nove Slovenije kandidatu ne bomo nasprotoval. Želimo mu iskreno veliko uspeha in tudi sreče pri njegovem delu in veliko politične podpore pri odpravljanju davčnih blagajn za kulturna društva. Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Besedo dajem poslankam in poslancem. Besedo ima gospod Saša Tabaković. Pripravita naj se gospod Matjaž Nemec in mag. Branislav Rajić.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Spoštovani predsednik Vlade, ministrski zbor, kolegice in kolegi! Danes smo slišali, da je kultura državotvorna. Zagotovo je, je pa po mojem mnenju še veliko več – je polje, neko polje, ki v resnici na nek senzibilen, intelektualen, emocionalen način razpira neka človeška vprašanja, ki so bolj otipljiva, manj otipljiva in jih vsekakor naslavlja na nek liberalen, svobodomiseln način na vse njene deležnike, na tiste, ki ustvarjajo, in na tiste, ki uživajo njene sadove. Tako sta kultura in umetnost zagotovo duh države. Sta način, kako kot skupnost razumemo intimno sami sebe, kako razumemo drug drugega in kako v resnici razumemo svet, ki nas obdaja. Ko govorimo o kulturi, zagotovo govorimo o nekih zapletenih, kompleksnih procesih in jih ne moremo omejevati samo skozi prizmo nekih davčnih blagajn ali pa nekih različnih populističnih manir. Gre v resnici za procese, ki se dogajajo na zelo raznorodnih področjih, tako na področju uprizoritvene umetnosti, na področju filma, na področju glasbe, upodobitvene umetnosti, arhitekture, kulturne dediščine, pa tudi ljubiteljske kulture, kot smo lahko danes že slišali. In zato v političnem smislu imamo in moramo imeti ministrstvo za kulturo, ker je osrednja naloga ministrstva, da na nek koordiniran način spodbuja različna kulturna razmišljanja in jih potem minister kot svoje osnovno oziroma temeljno delo vkomponira v lastno vizijo razvoja kulturne politike. Mislim, da je to edini način, kako lahko v resnici steče dialog med različnimi udejstvovalci kulturne politike, seveda na način, da se tudi v tem resorju zgodijo neki premiki, ki jih tako strokovna kot laična javnost že težko pričakuje. Ko govorimo o ministrski funkciji, moramo zagotovo govoriti o neki funkciji, ki mora izpolnjevati neko osnovno vrlino, in to je, da z neko kulturo dialoga, z neko utemeljeno argumentacijo procesira kasneje vse te deležnike tako na teoretični ravni kot na ravni nekih idej potem tudi v praksi. Gre za neko osnovno načelo kulturne oziroma umetniške omike in nekega osnovnega zaupanja, ki ga mora minister izpolnjevati in ga mora kot takega prepoznati tudi laična in strokovna javnost. Gospod Peršak je na hearingu več kot zadovoljivo odgovarjal tudi na strokovna vprašanja. Izkazal je poznavanje slovenske kulturne krajine, kako le ne bi, saj ima dolgoletne reference na tem področju, kje so njeni potenciali, ki bi jih bilo treba dodatno spodbujati in razvijati, in kje so vse tiste pomanjkljivosti in težave, ki že dolgoletno pestijo različne ustvarjalce, še posebej nevladni sektor in samozaposlene v kulturi. Glede na to, da se je gospod Peršak na hearingu zavedal, kakšne so zahteve, načrti in načela koalicijske pogodbe, torej že omenjena prenova kulturnega modela, nova medijska zakonodaja, vprašanja, ki se tičejo Slovenskega filmskega centra, JAK-a, Slovenske matice, kaj je s strokovno publicistiko in kritiko v javnih medijih in podobno. In glede na to, da se teh vprašanj in načel koalicijske pogodbe zaveda, si iskreno želim, da bo tudi zmogel vsa ta vprašanja udejanjiti, tako da bomo lahko o kulturnem resorju končno lahko govorili kot o resorju, ki ima neko zagotovljeno prosperiteto, in da se razprava, ki je bila tudi danes že slišana z različnih strani, da se torej razprava o kulturni politiki končno lahko premakne s tega statusa quo, s te nične, zelo ozke točke, imenovane vsakoletna razdelitev državnega proračuna, in pa del, ki ga tako pretekla, sedanja ali prihodnja vladajoča politika namenja različnim kulturnim deležnikom, tako ustanovam kot samozaposlenim v kulturi. Mislim, da je to tisto, kar si v resnici slovenska kulturna krajina po 25 letih samostojne države tudi zasluži. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Matjaž Nemec. Pripravita se naj mag. Branislav Rajić in gospod Bojan Podkrajšek.
Hvala lepa, gospod predsednik. Moje izvajanje gre predvsem v smer spoštovanja in podpore gospodu Peršaku. Ne samo kot koalicijski partner, ampak tudi kot poslanec si želim na nek način, da najdemo način in predvsem spodbudimo reševanje problematik na področju kulture. Glede na osebne izkušnje, tako tiste s področja kulture kot tiste s področja politike, mislim, da je gospod Peršak prava oseba na pravem mestu, sicer bodo njegova dela in njegova dejanja tista, ki bodo pokazala, da imamo prav ali ne. Ampak vseeno, na tem mestu je potrebna neka spodbuda in predvsem podpora v danih okoliščinah, kajti kultura je vselej med vročim in hladnim, med ljubeznijo in sovražnostjo, med vojno in mirom. Ampak v našem prostoru, ne samo kulturnem, ampak bivanjskem, ima kultura vseeno en poseben prostor, ki terja posebno skrb. Moja želja je namenjena gospodu Peršaku, da bo predvsem na podlagi njegovih izkušenj in njegovega življenja, ki je bilo prav vpeto med svetova tako politike kot kulture, našel tisto pravo zmerno pot in predvsem energijo, ki bo znal povezovati dva svetova tako političnega kot kulturnega, ker namreč verjamem, da za vsakega posameznika je prav to tisti velik izziv. Sam prihajam iz kulturniške družine in sem se znašal v politiki. Gospodu Antonu Peršaku želim vse najboljše pri njegovem izvajanju, njegovem delu, predvsem veliko poguma pri dialogu s kulturo in s kulturnikom, slovenski kulturi, pa da bi našla in se utrdila na tistem mestu, kamor tudi sama sodi in pripada. Hvala. Toliko z moje strani.
Besedo ima mag. Branislav Rajić. Pripravita naj se gospoda Bojan Podkrajšek in Tomaž Gantar.
Hvala, gospod predsednik. Dober dan vsem! Moram povedati, da je razumljivo stališče opozicije, da ne podpira premierovih izbir. Ampak vsak, ki ljubi resnico, ne more ostati tiho na konstatacijo, da je to samo še eden od kandidatov, ki so bo utopil v paradigmi Cerarjev vlade. Ta vlada za razliko od vseh predhodnih nikakor ni paradigma, je dosti bolj učinkovita, je živ organizem, ki ima v dveh letih dela izjemno, izjemno dobre rezultate na vseh področjih. Torej ima toliko skupnega s paradigmo, kolikor skupnega imata združena levica in združena desnica. Prav tako, gospod kolega Horvat, veliko vprašanj si zastavil v svojem podajanju stališča vaše poslanske skupine. Na večino teh vprašanj bi dobil odgovor, če bi se ti ali kdo od vaših udeležil tega hearinga, tako da bi mogoče imeli bolj čisto situacijo. Ampak jaz se bom osredotočil na tisto, kar je mene zanimalo med predstavitvijo dosedanjega kolega, zdaj pa bodočega ministra Antona Peršaka. Zanimalo me je stališče do obravnavanja politike in problematike varstva kulturne dediščine. Imeli smo do sedaj kar nekaj problemov v zvezi s tem. Moram povedati, da je kandidat gospod Peršak podal izjemno spodbudne in dobre odgovore na to. Zanimalo me je, če bo sposoben pripraviti strategijo ravnanja s kulturno dediščin glede na pomanjkanje sredstev, ki ga imamo v tem trenutku in v tem obdobju, ali bo pristopil k temu, da se nekateri slovenski gradovi obnavljajo v celoti do končne uporabe v relavitizirani funkciji. In ta odgovor je bil pritrdilen. Zanimalo me je tudi, ali bo spremenil to prakso, da se gradove ne odprodaja ali da se jih ne da v dolgoročni najem, kar bo omogočilo, da se izvede revitalizacija in obnova, potem pa da se uporablja v eni sodobni funkciji in da ostane zanamcem kot obnovljena in vredna kulturna dediščina. Ne pa samo lepa. In ne nazadnje, kar mi je bilo posebej pomembno, je, da velikokrat dobimo od ljudi iz notranjosti Slovenije pritožbe, da je, mogoče je pregrobo, če tako rečem, birokracija na Ministrstvu za kulturo do sedaj imela neko tako tiho podporo, da se počasi odziva, da ne da odgovorov in dovoljenj za posege v okolici objektov kulturne dediščine, ko gre za prireditve, ki bi jih ljudje radi imeli v bližini, recimo, gradov ali kakšnega drugega objekta kulturne dediščine. Tudi v tem primeru smo dobili na tem hearingu pozitiven odgovor. Tako mislim, da ko gre za ravnanje s kulturno dediščino, imamo vse elemente, da povemo, da se bodoči minister zaveda pomembnosti te discipline in bo znal ravnati na pravi način z njo. Enako je zelo pomembno, da se je zavedal, kako je arhitekturna stroka danes v krizi, glede na krizo gradbeništva, in da razmišlja o tem, da bi arhitekturni profil, predvsem arhitekte, krajinske arhitekte, vključil v izvajanje kulturne politike in ne pustil, da čakajo na zaposlitev ali projekte samo v operativnem resorju. Zelo sem spoštljiv do izobrazbe, ki jo kandidat ima, in mislim, da kombinacija gledališke režije in komparativne književnosti ne more dati bolj senzibilnega človeka, kot je ta. Tako v tem smislu vidim njegov angažma kot nek vavčer za zaupanje in verjamem, da bo izpolnil to pričakovanje. Na tej poti in pri tem početju mu želim vse dobro. Hvala.
Postopkovno, gospod Jožef Horvat, izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik, za to dano možnost. V želji za okrepitev kulturnega parlamentarnega dialoga bi rad spomnil na določila poslovnika. Spoštovani kolega in prijatelj mag. Rajić se je nekako v svoji razpravi skliceval na mojo razpravo. Moje razprave še ni bilo. Jaz kot poslanec Jožef Horvat s sedeža številka 90, zadnjega sedeža v tem parlamentu, še nisem razpravljal, sem pa predstavil stališče poslanske skupine. Zadnjič je predsedujoči, gospod podpredsednik, pravilno ravnal, ko je mene okaral, ko sem naredil podobno napako. Zato pričakujem, gospod predsednik, da tudi vi tako ravnate, in se vam že vnaprej zahvaljujem.
Najverjetneje morajo biti merila enaka za vse. Kolega Rajić, potem ko bo povedal, se lahko na njega na isti način obrnete. Bomo upoštevali iste vatle. Pa tudi kakšno novo prakso, ki jo pač vsak nov podpredsednik prinese v Državni zbor. Besedo ima gospod Bojan Podkrajšek. Pripravita naj se gospod Tomaž Gantar in gospa Anita Koleša.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, hvala za besedo. Cenjeni predsednik Vlade Republike Slovenije, ministrski zbor, kolegice in kolegi! Danes govorimo o kulturi, pa sam trdim, da je tudi to del kulture, ali imamo iskrene namene danes s tem predlogom za ministra za kulturo ali samo takšne, da zasede to mesto. Spoštovani predsednik Vlade in kolega iz Poslanske skupine Desus, vama bi rad nekaj stvari povedal. Sem tudi član Odbora za kulturo. Predsednik Vlade, ni dobro, da se je na še ne polovici mandata toliko vaše ekipe zamenjalo. Nekoč sem vas primerjal s selektorjem v nogometu in rezultati bi bili zelo slabi, če med prvenstvom selektor toliko ekipe zamenja. Kaj se je zgodilo od takrat, ko sem vam to povedal. Veliko vaših ministric in ministrov je bilo zamenjanih, na takšen ali drugačen način, s takšnimi ali drugačnimi razlogi. Dejstvo je, da se to zgodi v vsaki vladi. Je pa seveda danes, ko govorimo o novem kulturnem ministru, bilo še nekaj posebej zanimivega. Ker sem član Odbora za kulturo, me je seveda zanimalo, zakaj ministrica odhaja. Povedali ste, največkrat sem slišal prek medijev, da je vzrok neizpolnjevanje sklepa. Sam sem šel preverjat, da je v letu 2015, na dan 31. 12., bilo preko 30 sklepov neizpolnjenih s strani ministrov vaše vlade. To drži. Predvsem se to nanaša na ministra iz stranke, ki ji tudi predsedujete. Ta ministrica je morala zaradi tega sklepa oditi. Je pa bilo še nekaj posebej zanimivega. To nisem zasledil v zgodovini slovenskih vlad. Ko je pojasnjevala za to govornico v Državnem zboru, je povedala, da ona vam ne zaupa. To je bilo nekaj posebnega. To je naša kultura. Gospod Tone Peršak, jaz v tem državnem zboru vidim mnogo kandidatk in kandidatov, ki bi lahko predstavili takšno predstavitev ali pa še boljšo. To je dejstvo. Je pa seveda za kulturo, slovensko kulturo nekaj posebej pomembnega, iz katere kvote prihaja ta minister. Slišali smo, da se je nedavno tudi včlanil v stranko DeSUS, ampak to me skrbi, če je bila včlanitev samo zato, da bo zasedel ta ministrski stolček, ali je to resno delo v kulturi v Republiki Sloveniji. Naj pa tudi povem, spoštovani predsednik Vlade, ker ta kandidat za ministra prihaja iz iste stranke, kot je bila prejšnja ministrica, pa jaz upam, da mi bodo to potrdili tudi tisti kolegice in kolegi iz Desusa, ki sedijo v našem odboru, kakšno je bilo sodelovanje med največjo stranko, v mislih imam predsednika, pa še koga, s prejšnjo ministrico. Velikokrat posmehovanje, nagajanje, veliko nečednih stvari je bilo tam v teh mesecih. Vedno je bila ministrica na Odboru in vedno je poleg nje sedel še prejšnji državni sekretar. Kaj hočem povedati, kolegice in kolegi? Gospod Jurša, jaz sem vas še posebej pazljivo poslušal v vaši predstavitvi stališča poslanske skupine. Jaz upam, da ste imeli resnično resne namene, da ta novi kandidat ne bo imel težave, če bo dobil podporo za ministra, da bo slišan tako na Vladi in da bo lahko uspešno delal, ko bo na Odboru za kulturo. Če temu ni tako, če se bo zgodba ponavljala, kot je bilo pri prejšnji ministrici, potem so te današnje ure in to govorjenje, predsednik Vlade, zaman. Za dobrobit slovenske kulture je predpogoj, da se dogovorite v koaliciji, kakšna bo njihova prihodnost. Ministrica, ki je morala oditi zaradi sklepa, ki ga ni izpolnila, pa tam je mnogo dima, morala oditi zaradi tega, ker se je verjetno uprla tudi tistim, ki ne želijo slovenski kulturi vse dobro, ampak verjetno želijo črpati davkoplačevalski denar skozi slovensko kulturo, je mogla oditi. Se pa bojim, da se bo ta zgodba ponavljala tudi v prihodnje. Jaz mislim, da je zelo neodgovorno, da danes nismo iskreni, da ste gospoda Toneta Peršaka predlagali samo zato, da je zasedena ta kvota, ni pa volje, predvsem imam v mislih ministra za finance, da bi prisluhnil ministrici ali ministru v vaši kvoti, kar se tiče področja kulture, da bi kultura lahko dobila tisto, kar si slovenska kultura zasluži. Nočem govoriti všečno, želim govoriti realno. In to je dejstvo. Vseskozi je bil gospod Peršak tesen sodelavec prejšnje ministrice, jo podpiral. Ko so se vaši poslanci in poslanke norčevali iz nje, je gledal v tla, danes pa prevzema funkcijo ministra za kulturo. Nočem ga ocenjevati, ker ga premalo poznam, ampak vam pa povem, da nameni niso pravi, in to ne gre v pravo smer, in to ne gre v smer za slovensko kulturo. Hvala.
Besedo ima gospod Tomaž Gantar. Pripravita se naj gospe Anita Koleša in Marijana Kotnik Poropat.
Spoštovani, predsednik Vlade, predsednik Državnega zbora, vsi ostali prisotni! Kultura je sigurno področje, ki je bilo v zadnjem desetletju ali dveh nedvomno zapostavljeno. Eno od teh področij, ki je bilo zapostavljeno. In tega se je ta vlada ob začetku mandata zavedala. Pripravljen je bil kar ambiciozen program sprememb, koalicijska pogodba za področje kulture, ki jih je treba sedaj še do konca izpeljati. Prepričan sem, da smo v stranki Desus tudi tokrat predlagali zelo dobrega kandidata za ministra, gospoda Peršaka, ki je dejaven vrsto let na področju kulture, tudi cenjen v kulturni srenji in ima potrebne politične izkušnje. Predvsem pa ima značaj in je dober in strpen sogovornik, kar mu bo pri uvajanju sprememb na področju kulture še kako prišlo prav. Kultura je namreč tudi področje, ki se verjetno od osamosvojitve naprej ni bistveno spreminjalo, se ni prilagajalo okoliščinam, novim razmeram. V vseh teh letih so se zato nakopičile težave, ki niso samo finančne narave, prisotne pa so tudi te. Jaz verjamem, da se tudi gospod Peršak tega zaveda, da bo treba ugrizniti tudi na področju kulture v marsikatero kislo jabolko, sprejeti tudi nekatere odločitve, ki verjetno ne bodo vedno in povsod vsem po godu. Predvsem pa sem prepričan, da se zaveda, da samo dodatna sredstva, podobno, če lahko tudi omenim zdravstvo, ki mi je bližje, samo dodaten denar seveda problemov in težav, ki se kopičijo v teh letih, ne rešuje. Ob tem vidim podobnost tudi v drugem delu. Tudi slovenska kultura je opazna in cenjena, še vedno, ne samo doma, ampak tudi onstran meja, tudi v mednarodnem prostoru, in sem prepričan, da bo ob delu gospoda Peršaka tako tudi v bodoče. Da bo našel tisto pravo pot za nujne premike pri sistemski prenovi kulturnega modela, ki je brez dvoma nujno potrebna. Seveda mu tudi v svojem imenu pri tem želim uspešno delo, da bo uspel vse zastavljene cilje v okviru te Vlade uresničiti. Hvala.
Besedo ima gospa Anita Koleša. Pripravita naj se gospa Marjana Kotnik Poropat in mag. Bojana Muršič.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani predsednik Vlade, ministrice in ministri, kolegice in kolegi! V ta dom demokracije sem prišla z veliko podporo svojih prijateljev, državljank in državljanov, ki jim kultura ne pomeni zgolj temelja slovenske identitete, pogoja svobode izražanja in ustvarjanja, možnosti lastnega kreativnega kulturniškega oziroma umetniškega ustvarjanja, ampak tudi način življenja. Med njimi je seveda tudi na tisoče takšnih, ki danes v sto in sto društvih pojejo, igrajo, plešejo, slikajo, pišejo, rišejo. In ponosna sem na te kulturne zaveznike v politiki, ki največkrat sploh nimajo nekega jasnega strankarsko izraženega mnenja o neki svoji strankarski pripadnosti, ampak si želijo, da se končno tudi na kulturnem polju zasejejo prave vsebine. Tako ali tako bomo tiste prave vsebine, ki jih sejemo danes, želi šele v bližnji ali daljni prihodnosti. Tako sem tudi pričakovala, ko sem prišla v Državni zbor, da se bo na polju te kulture marsikaj dogajalo. Verjetno se je zares premalo. In tisto, kar sem pravzaprav najbolj pričakovala, da se bo začelo premikati, je na polju tega kulturnega sistema, kulturnega modela predvsem zato, ker je bilo na tem področju vendar v preteklih letih že marsikaj storjenega in kulturniki so pripravljeni na konsenz o tem, da se te kulturne razprave vendar ne smejo osredotočati zgolj samo na razdelitev vsakoletnega državnega proračuna. Ob zaslišanju gospoda Peršaka smo dobili zagotovilo, da se bo na tem področju vendarle nekaj zgodilo in da bodoči minister sprejema nadaljevanje dialoga med vsemi temi deležniki v kulturi in ga želi še pred koncem mandata prenesti tudi na polje izvedbe. Nekaj podobnega se je dogajalo tudi na področju medijske krajine. Naša koalicijska pogodba je tu jasna: prednost daje natančni vzpostavitvi definicije javnega interesa na področju informiranja, ki bo sistemsko podprta, prioriteta je celovita prenova medijske zakonodaje, medijsko okolje je treba urediti na način transparentnega lastništva ter avtonomije novinarjev in urednikov. Dotaknila sem se dveh področij, na katerih bi v tem trenutku pravzaprav morala potekati živahna strokovna razprava, živahen dialog, utemeljen na argumentacijah, v katerih pa bi ministrstvo odigralo pomembno vlogo koordinatorja in vmesnika teh različnih kulturnih razmišljanj. Takšna pričakovanja pa so seveda uresničljiva samo takrat, če ministrstvo vodi oseba z vizijo sodobnega razumevanja kulture in umetnosti, z znanjem vzpostavljanja medsebojne izmenjave mnenj, s široko kulturno razgledanostjo in s spoštljivo komunikacijo. Poslanci SMC smo navedene lastnosti v priznanem pisatelju, publicistu, režiserju in cenjenem županu tudi prepoznali. Mogoče še tole. Ob predstavitvi je gospod Peršak omenil izjemno slabo stanje likovnikov. K temu so v precejšnji meri pripomogli tudi poslanci v preteklih letih, v tistih časih, ko je imela država velike skrbi, kako javna podjetja oziroma država in državna podjetja kupujejo neka draga darila, zato da bi prihranila strašne denarje in omejila nakup na 20 evrov, s tem pa prizadela en pomemben del ljudi, ki so se preživljali z umetniškim ustvarjanjem. Do tedaj so se preživljali, danes životarijo. Gospod Peršak je rekel, da je to treba spremeniti. Moram reči, da se zelo strinjam. Res, da gre za majhen korak, da ne gre za neko kompleksno rešitev, vendar mislim, da je tudi takšno razmišljanje zelo zanimivo in meni pomembno. Mogoče bi gospoda Peršaka zanimalo, gotovo nas kje posluša, kdaj smo nazadnje v tem državnem zboru kupili kakšno umetniško delo. Pred osmimi leti. Mislim, da bi nas pred vsemi slovenskimi umetniki lahko bilo sram. Gospod Peršak, ne jemljite si preveč k srcu stališče naše največje opozicijske stranke. Zelo dobro veste, da je kultura zelo kompleksna zadeva, morda preveč kompleksna, da bi jo lahko vsi razumeli. In tudi umetnost preveč lepa, da bi jo lahko vsi čutili, da o omiki in kulturi naslavljanja Cerarjev in Peršakov sploh ne govorim. Gospod Peršak, želim vam dobro delo. S kulturnimi ljudmi ni nikoli težko sodelovati in sama se tega sodelovanja zelo veselim.
Besedo ima gospa Marjana Kotnik Poropat, pripravita naj se mag. Bojana Muršič in gospod Primož Hainz.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovani predsednik Vlade, ministri, ostali člani vlade in ministrstev ter spoštovani poslanke in poslanci! Dovolite mi, da tudi sama predstavim svoje mnenje o imenovanju novega kulturnega ministra. Svoje besede bom namenila predvsem gospodu Peršak. O sami kulturi smo danes že veliko slišali, o potrebah kulture itd. Vse te razprave podpiram. Glede gospoda Peršaka pa bi rekla, da se najprej pridružujem vsem, ki ste in še boste danes povedali, da je gospod Anton Peršak, kandidat za ministra za kulturo, prav tak človek, ki si ga za kulturo tudi želimo oziroma za vodenje kulturnega ministrstva. Prepričana sem, da bo gospod Peršak to svojo funkcijo opravljal dobro, strokovno in z vsem svojim znanjem, ki ga ima. Za to ima vse potrebne kompetence. Je kulturnik v pravem pomenu besede. Ima tudi bogate izkušnje delovanja na področju kulture. Deloval je kot pisatelj, publicist, kritik in gledališki režiser. Bil je tudi predavatelj na Akademiji za gledališče, radio, film in televizijo. Nekaj let je vodil tudi Slovenski center PEN in bil predsednik Društva pisateljev Slovenije. Gospodu Peršaku tudi politično delovanje ni tuje, saj je bil prvi predsednik Demokratske stranke Slovenije in leta 1992 izvoljen tudi v Državni zbor Republike Slovenije. Leta 1998 pa je postal prvi župan Trzina, in to svojo funkcijo opravljal več let. Ugotovimo lahko, da je gospod Peršak svoje delo na vseh področjih, kjer je deloval, opravljal odgovorno in uspešno. Zato sem prepričana, da bo tudi pri vodenju Ministrstva za kulturo znal usklajevati politično plat in interese kulturne sfere. Pri tem mu želim veliko sreče in uspehov. Hvala.
Besedo ima gospa mag. Bojana Muršič. Pripravita se naj gospod Primož Hainz in Violeta Tomić.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Spoštovani predsednik Vlade, ministri z ekipo, kolegice in kolegi! Danes imamo v obravnavi novega kandidata za ministra za kulturo. Gospod Tone Peršak ima dolgo politično pot. Bil je župan, državni svetnik, poslanec, državni sekretar in še bi lahko naštevala. Nenehoma je bil tudi vpet v kulturo, kar se odraža tudi v njegovi osebnosti. Prav zaradi tega po vsej verjetnosti za razliko od nekaterih njegovih predhodnic in predhodnikov ni bil deležen ostrih besed strokovne in zainteresirane javnosti. Verjamem, da bo za odprt dialog in konstruktivno sodelovanje. Še posebej pomembno mi je njegovo pozitivno mnenje na področju ljubiteljske kulture, ki se odraža predvsem v lokalnem okolju, in njegov odnos do kulturne dediščine. Njegov mandat bo relativno kratek, vendar od njega v tem času pričakujem veliko. Prvenstveno novo kulturno strategijo in uvedbo kulturnega evra, ki bo v sedmih letih po ocenah lahko prinesel dodatnih 185 milijonov evrov sredstev. S temi sredstvi bi lahko bistveno več naredili za našo kulturno dediščino, ki v večini propada. S temi sredstvi bi sanirali najbolj ogrožene kulturne dediščine. Vse pa je odvisno od sredstev proračuna za kulturo. V zadnjih letih sicer opažamo, da se sredstva za kulturo iz leta v leto zmanjšujejo. Na podlagi vloženih sredstev za kulturo se lahko kaj kmalu zgodi, da niti osnovne dejavnosti ne bodo več izvedljive, zato je vsekakor pomembno, kar je poudaril kandidat za ministra za kulturo, da se tega zaveda. Da bo treba poiskati tudi nove, druge zakonske okvirje za polnjene kulturne blagajne. Upam, da bo temu tudi sledil. Veliko pričakujejo od novega kulturnega ministra tudi samozaposleni v kulturi, ki si ne samo želijo izboljšanje, ampak si to tudi zaslužijo. Spoštovani, gospod Peršak, imate mojo podporo pri vaši kandidaturi in vam že sedaj želim veliko uspeha pri realizaciji zastavljenih ciljev. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Primož Hainz. Pripravita se naj Violeta Tomić in gospa Marija Antonija Kovačič.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predsednik Vlade, ministrska ekipa, kolegice in kolegi! Sam seveda ne morem začeti s tem – ne poznam ga, ampak bom povedal vse o njem. Jaz poznam Toneta Peršaka že dolga leta, sva tudi isti letnik, tako je iz tega naslova moja razprava lahko tudi malce drugačna. Osnovno razpravo sem sicer povedal na Odboru za kulturo, če lahko tako rečem, ampak danes bi povzel dve, tri temeljni misli. Prvo. Tone Peršak je slovenski izobraženec, je kulturnik, kot neka celovita oseba je zato tudi športnik. On se je ukvarjal s tekom na dolge proge v tistih časih, ko je to izgledalo zelo čudaško. Ko smo takrat tekli čez Tivoli, so vsi mislili, da je z nami narobe. Ampak Tone Peršak je pa človek, ki ga to ni zanimalo, njega je tek veselil. In taki smo bili, če se lahko zraven na nek način pripnem. Drugo. Je izjemen poznavalec svojega področja, kar je tudi dokazal na predstavitvi. Pravimo mu sicer hearing. On je na vprašanja odgovarjal zelo jasno, mogoče malce na dolgo, ker pač pozna problematiko. Ampak tudi kadar ni vedel natančnega odgovora, je povedal svoj način razmišljanja in kako se bo opredeljeval, ko bo do nekega problema prišlo. To je utemeljeval na globoko dorečenih filozofskih razmislekih. Tisto, kar se mi pa zdi zelo pomembno tudi iz te razprave na zaslišanju oziroma na predstavitvi, pa je, da natančno loči, kaj pomeni biti državni sekretar, kaj pomeni biti minister v vladi, kaj je kompetenca vlade in kakšna je delitev oblasti med vlado in zakonodajno oblastjo, torej državnim zborom. Te relacije so gospodu Tonetu Peršaku popolnoma jasne. Kar se tiče politične opredelitve, je človek, ki ne levi ne desni skrajnež, v svojem bistvu je demokrat in v svojem bistvu je tudi velik junak. V prevratni dobi konec prejšnjega stoletja je natančno vedel, kje mu je mesto. In ko govorimo o njegovem političnem profilu, jaz ne bi začel s tem, da je bil župan. V političnem profilu je bil on v tistem času na pravem mestu, ko je bil član Demosa. In bil je eden od soavtorjem znamenite pisateljske ustave, ki je bila temelj za ustavo, kot jo imamo danes. Torej bil je vedno na pravem mestu in znal se je postaviti za svoje mnenje. Seveda s tem sodi v najožji krog osamosvojiteljev, kot temu rečemo. Zanimivo je, ko nekateri, ki se čutijo, da branijo neke vojaške vidike osamosvojitve, vprašanje, če je to res, ampak napadajo pa Toneta Peršaka, ki pa je osamosvojitelj v najbolj čistem pomenu besede. Ampak na civilnem področju, ki se meni zdi včasih zelo pomembno. Spominja me na tiste čase, ko so se kregali, kaj je bilo več vredno pred desetletji, ali si bil terenec ali si bil borec v brigadi. Takrat smo imeli podobne razprave in so bili terenci dolgo časa v ozadju. Tudi tu se nek odnos do Toneta Peršaka kaže skozi ta vidik, če lahko tako rečem. Kar se pa tiče nekaterih konkretnih vprašanj okoli njegove udeležbe, pa vprašanje, ki je bilo postavljeno na hearingu in ko pravi kolegica, da ne pozna koalicijske pogodbe. Veste, kako je to zgledalo? Gospa Anja Bah Žibert, saj se spomnite, vi ste rekli: "Kaj pa vi mislite o 8. številki koalicijske pogodbe?" In je rekel gospod Peršak: "Katera pa je to?" "Ja 8. številka vendar." No, potem ko je povedala, kaj misli, je gospod Tone Peršak natančno povedal, kaj misli o konkretni številki koalicijske pogodbe oziroma o problemu, ki je bil za 8. številko. In še vprašanje, ki je bilo tudi zastavljeno danes glede vloge gospoda Peršaka pri izključitvi gospoda Janeza Janše iz Društva slovenskih pisateljev. Takrat je, kot jaz poznam zadeve, seveda je pa lažje govoriti, to ga na hearingu nihče ni vprašal, ker je bil zraven, bi lahko po pravici povedal, kaj misli oziroma kako je bilo. Tam so nekateri modro molčali, danes pa naslavljajo vprašanje na nas, ki nismo bili zraven. Ampak vendar po mojem vedenju je bilo približno tako. Gospod Marjan Strojan kot predsednik Društva slovenskih pisateljev je bil odsoten in je gospod Tone Peršak vodil sejo kot takratni podpredsednik. 16 članov društva je zahtevalo izključitev gospoda Janeza Janše in častno razsodišče je o tem odločalo. Častno razsodišče, ki ga je vodil dr. Franc Bučar, je odločilo, da se gospoda Janeza Janšo izključi. Upravni odbor je sklepal in sklenil, da se gospoda Janeza Janšo izključi. V tej opredelitvi je pa popolnoma jasno pisalo, da pa se lahko gospod Janez Janša pritoži na občni zbor Društva slovenskih pisateljev, kajti dejstvo je, da to ni upravni organ in se sklicuješ oziroma se pritožiš na upravni organ, ampak se pritožiš na društveni organ, najvišji organ društva – kdor dela v društvih to sicer ve – je občni zbor. Tega gospod Janez Janša ni naredil in s tem je bilo za društvo zadeva izključena. To je vse, kar jaz vem o tej zadevi. Na hearingu bi mogoče gospod Tone Peršak lahko povedal tudi kaj več. Jaz želim kolegu tekaču, bodočemu ministru uspešno delo. Hvala lepa.
Postopkovno, gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa, predsedujoči. Gospod podpredsednik Državnega zbora, poudarjam, podpredsednik Državnega zbora je obračunal z mano v času, ko se ne morem braniti, ker je bilo to povedano v stališču. Ob tem se je tudi krepko zlagal, ampak to bom povedala takrat, ko bom na vrsti. Zato prosim, predsednik, da vsaj svojo ožjo ekipo opozorite, da vendarle nekako upoštevajo neka merila, pa tudi ne nazadnje vrednote pri svojem nastopu, da ne napadajo takrat, ko se nekdo ne more braniti.
Za vse veljajo ista pravila, to lahko odgovorim. Vi ste povedali svoje, in boste potem še svoje povedali. Potem bosta pa lahko medsebojno, ampak, res bi želel, da ne bi tega bilo. Gospod Primož Hainz, postopkovno.
Gospod predsednik, jaz bi vendar prosil, da glede na obtožbe prosite kolegico, da pove, kaj jo je motilo, ker to je procedura. Reče, da sem lagal, in je zadeva zelo nerodna.
Ja, razumem, kaj hočeta povedati. Po eni strani gre za čisto postopkovno, na drugi strani pa za vsebinsko. Kaj konkretno je bilo tisto, kar je zmotilo, nisem toliko natančno poslušal, da bi čisto vsak moment videl.
Konkretno je bilo njegova izjava glede mojega vprašanja na hearingu in odgovorov kandidata. To, kar je povedal, ni samo polresnica, ampak je neresnica. In bom tudi povedala natančno, kaj sem počela. Za enkrat še težav z demenco nimam. Hvala Bogu.
Bo povedala potem. Mislim, da lahko tudi pustimo zadevo. Besedo ima Violeta Tomić, pripravita naj se gospe Marija Antonija Kovačič in Marija Bačič.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovani predsednik Vlade, ministrska ekipa! Tudi jaz bom rekla, da poznam Toneta Peršaka. Poznam ga od svojega 18. leta, ko sem naredila sprejemne na AGRTF in začela študirati. Imela sem to srečo, da sem bila prav v letniku, ki ga je Tone Peršak vodil od 1. do 4. letnika kot asistent. Naše sodelovanje je bilo korektno, zelo toplo in moram tudi povedati, da smo v tem letniku imeli kar nekaj dokaj eminentnih ljudi, ki so danes, na primer Barbara Hieng Samobor, ki je direktorica Mestnega gledališča, ljubljanskega, potem Iztok Mlakar, ki vam ga ni treba posebej predstavljati, Brane Šturbej, ki je poleg tega, da je priznan umetnik, tudi predsednik Združenja dramskih umetnikov, in tako naprej. Tone Peršak je bil ves čas odziven, predvsem pa smo ga pozneje spoznali kot dokaj spretnega politika. Vemo, da je bil v 80. letih zelo angažiran. In tudi na hearingu je izpostavil, kako so kultura in kulturniki bili pomembni in igrali pomembno vlogo tudi v osamosvojitvenih časih. Žal pa je, in to je tudi sam povedal, kultura malo izgubila to svojo politično ost od osamosvojitve naprej. Tudi jaz bi izpostavila Teden ljubiteljske kulture in čestitala vsem ljubiteljem ta teden, kajti ljubiteljska kultura ima zelo pomembno funkcijo pri združevanju ljudi, predvsem v teh časih, ko je čas individualizma, ko vsak posebej sam zase ždi nekje, je ravno kultura tista, ki ljudi povezuje, predvsem na podeželju. In še ena pozitivna funkcija ljubiteljske kulture je, da iz nje izhaja umetnost. Pozneje se mnogi ljudje odločijo, da bodo svoje življenje posvetili temu. In naprej visoka umetnost. Tudi to imamo. Tukaj bi prišla do tega, da se je v šestih letih zmanjšal kulturni proračun za 60 milijonov. In se čudimo, zakaj stanje v kulturi ni še slabše. Povedala vam bom, zakaj ni še slabše. Zato, ker je šlo na račun standarda zaposlenih v kulturi. Ljubiteljska kultura je pomembna, vendar ti ljudje imajo vendar neke službe, kulturniki, umetniki pa so se šolali za to, da opravljajo ta poklic, in nimajo drugega. In to, da ena tretjina samozaposlenih živi pod pragom revščine, je sramota, sramota za kulturno politiko in sramota za državo. V zadnjem mesecu smo imeli dve smrti zelo pomembnih kolegov kulturnikov, umetnikov, ki sta bila mojih let. Rečemo, da ju je ubil konstanten kulturniški stres. To pomeni, večen strah, ali bodo izpeljali svoje projekte ali ne, nikoli ne iti na bolniško, nikoli biti odsoten, nikoli, ker show must go on, nikoli se posvetiti sebi, ampak vedno postaviti predstavo na prvo mesto. Potem seveda človeka prej ali slej izda srce. Tega se je dotaknil tudi Tone Peršak neposredno pri zaslišanju, ko je rekel, da kronično zamujamo z razpisi. Dejstvo je, kronično zamujamo z razpisi, in to bi se dalo res hitro popraviti. Birokratski aparat je treba tako organizirati, da umetniki ne čakajo, ko dobijo že zagotovitev, recimo, za sodelovanje ali pa za koprodukcije s kakšnimi tujci, pa se tresejo, ali bodo dobili denar od našega Ministrstva za kulturo ali ne. Skratka, ko so sklenjene pogodbe s podizvajalci, takrat bi morali biti že toliko varni, da bi vedeli, kako bo naprej. Prisilna espeizacija samozaposlenih je tudi boleča rana. Prekarnost in izkoriščanje institucij ljudi, ki so samozaposleni. Samozaposleni – status je bil včasih izbira, danes je prisila, prisila tistih, ki v pomanjkanju delovnih mest končajo fakultete in potem predvsem v gledališki umetnosti ostanejo samozaposleni. Samozaposleni pri enaindvajsetih, triindvajsetih, ko nimajo niti možnosti, da bi si ustvarili biografijo, da bi lahko delali z velikimi režiserji velike predstave. Velike predstave pa stanejo, visoka umetnost stane. Država se mora odločiti, ali bo delala velike stvari. Ena opera, vemo, da stane. In tu ni dileme, ali se lahko varčuje pri tem ali ne. Tako se je zgodilo svetovno znanemu režiserju Pandurju, da je bil izgnan iz Maribora, ker je baje preveč porabil. Toda če imaš velike sanje in delaš velike predstave, ki so svetovno priznane, potem se tega ne da delati na ljubiteljski ravni. Ljubiteljsko delajo igralci in mnogi sodelujoči v predstavah. Ljubiteljsko zato, ker niso niti plačani dostojno za to, kar počnejo profesionalno. In od tod socialna stiska mnogih zaposlenih v tako imenovani kulturi. Ampak kostum je treba plačati, če hočete kaj videti na odru, scenografijo je treba postaviti, kljub temu da je pa človeška sila že skoraj zastonj. In temu se bo treba nekako upreti in s postopnim povečanjem proračuna za kulturo in prej omenjenim kulturniškim evrom – modro bi bilo tudi razmisliti o davčnih olajšavah za sponzorstvo, sponzorstva ni več, nihče ni stimuliran, da bi to sponzoriral. Skratka, ogromno nalog je pred novim ministrom in jaz iskreno upam, da jih bo uspel v tem kratkem mandatu, tako kot je zastavljeno, tudi opraviti. Mladi so v najtežji situaciji. Mladi perspektivni kadri so v situaciji, ko jih zaposlijo institucije na polovičke ali pa celo na četrtine. Kar pomeni, da so za nekaj sto evrov na razpolago cel mesec, za vskoke, za nočno delo, cele dneve, in mnogi pristanejo izčrpani v bolnišnicah. To je suženjstvo, v katerega so zapadli izobraženi umetniki. Ne bi rekla kulturniki, kultura je zelo širok pojem, kultura zajema tudi nivo razprave, ki jo včasih imamo tukaj. Hvala.
Besedo ima gospa Marija Antonija Kovačič, pripravita naj se gospa Marija Bačič ter gospod Franc Jurša.
Spoštovana oba predsednika, ministrski zbor, poslanke in poslanci! Dovolite mi, da osebno nagovorim gospoda Peršaka. Spoštovani gospod Peršak! Vaš življenjepis je zelo bogat, zato menim, da ste in boste na pravem mestu. Že na odboru sem vam zaželela veliko vztrajnosti in potrpljenja pri reševanju neštetih težav, ki tarejo našo kulturo že dolga leta, a brez nje ne obstaja nobena nacija. Spoštovani ste zlasti med kulturniki, zato menim, da bo sinergija za razvoj in napredek v kulturi še večja. Znate poslušati, slišati in iz izkušenj zelo dobro odgovarjati, zato so naša pričakovanja velika. Imate mojo podporo in vam želim uspešno delo.
Besedo ima gospa Marija Bačič, pripravita naj se gospod Franc Jurša in gospa Anja Bah Žibert.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane kolegice in kolegi! Že v stališču sem povedala, na kako raznolikih področjih je opravljal gospod Peršak svoje delo in vse povsod je bil uspešen. Pa ne samo na kulturnem področju, uspešen je bil tudi kot župan, celo eden najuspešnejših županov. Tako sem prepričana, da bo tudi naloge, ki so pred njim, uspešno opravljal. Moram povedati, da smo v času, ko je bil gospod Peršak državni sekretar, z njim zelo dobro sodelovali. Zaznala sem njegove lastnosti, kot so mirnost, skromnost in korektnost. To pa niso le moja opažanja. Tudi novinar Ali Žerdin mu je v Sobotni prilogi Dela pripisal talent za racionalni dialog. Vse to so lastnosti, ki jih bo gospod Peršak pri svojem delu še kako potreboval, saj se bo pogosto moral odločati tudi med nasprotujočimi se pričakovanji javnosti. Dialoškost, posluh za javnost bodo hkrati tudi varovalke pred nepremišljenimi in preuranjenimi posegi v kulturo. Želim si, da bo gospod Anton Peršak znal svoje politične izkušnje in udejstvovanja na kulturnem področju uporabiti v prid področju, ki ga bo vodil. Verjamem, da se bo izkazal kot dober minister, ki bo znal med različnimi interesi v kulturi zagovarjati glas javnosti. Zato ga bom z veseljem podprla in mu želim tudi uspešno delo. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Franc Jurša, pripravi naj se gospa Anja Bah Žibert in potem predsednik Vlade.
Hvala za besedo, predsednik. Glede na to, da bilo je s strani poslancev in poslank naše poslanske skupine izrečenih kar precej spodbudnih besed na poti ministrovanja bodočemu ministru za kulturo, jaz ne bi želel ponavljati vseh teh spodbudnih besed. Ne bi tudi želel ponavljati stališča poslanske skupine, ki sem predstavil na začetku te seje. Ampak bi mogoče o gospodu Peršaku povedal še nekaj tistih stvari, ki pa do sedaj mogoče niso bile predstavljene v tej dvorani, pa so seveda tudi javne. Gospod Peršak prihaja iz krajev, ki ležijo na sozvočju ugodnih vplivov na razvoj človeških virov. Zakaj sem to povedal? Zaradi tega ker želim povedati, od kod gospod Peršak prihaja. Gospod Peršak v svoji mladosti ni imel ugodnih življenjskih pogojev. Trda prleška, slovenjegoriška zemlja je dajala kruh njegovi materi kakor tudi njemu. Že takrat je gospod Anton Peršak vedel, da mu takšno delo ne bo dalo dostojnega življenja. Zato se je odločil tudi za neko pot, s katero danes ugotavljam, da smo zelo zadovoljni, kajti naša stranka je predlagala človeka, ki pozna kulturo, ki je kulturnik po duši in telesu. Seveda ni samo kulturnik, tudi smo rekli, da je politik, da ima politične izkušnje, kar mu bo sigurno služilo pri njegovem nadaljnjem delu. Zelo pomembno je, da je človek, ki je strpen, je pripravljen za dialog, zna poslušati, še bolj pomembno pa je, da zna slišati in da na osnovi teh zaključkov lahko potem tudi sprejme takšen zaključek, ki bo v korist kulture in vseh kulturnikov ter naroda kot celote na področju kulture. Zakaj sem povedal, da je na ugodnih človeških virih? Predvsem zaradi tega, ker želim opozoriti, da iz teh krajev prihaja Anton Korošec, politik z desne, to je eden najbolj znanih slovenskih politikov med dvema svetovnima vojnama. Edvard Kocbek, dr. Karol Grossman, v neposredni bližini živi še veliko velikih imen, imen z veliko začetnico – od Miklošiča, Osterca, Golarja, Trstenjaka in tako dalje. Želim tudi povedati, da so se tukaj zgodile zelo pomembne zadeve pred 148 leti. Zgodil se je prvi slovenski tabor, kjer smo Slovenci izrazili to, kar danes imamo. Že takrat smo govorili, so kleni Prleki in vsi Slovenci govorili na srečanju 1. slovenskega tabora, govorili o tem, kakšno besedo si želijo in kakšna beseda je njihov pogovorni jezik. Že to je močno vplivalo na njegovo osebnost, da je postal kulturnik, kandidat in bodoči minister za kulturo. Omenjali smo ga kot župana. Ja, povedati je treba, da je bil štiri mandate župan. Povedati moramo, da tudi po gospodarskih kazalnikih je ta občina bila najbolj uspešna občina na področju gospodarstva v Sloveniji, in da bi ta mož, ki je kandidat za ministra za kulturo, bil najmanj desetkrat imenovan za najuspešnejšega župana, če bi jih na takšen način ocenjevali takrat v Sloveniji. To pomeni, da smo predlagali dobro ime, a nismo tega imena predlagali zato, da bi popolnili neko kvoto. Vlada mora imeti ministre. Nedolgo nazaj, če se spomnimo, smo imeli več državnih sekretarjev v vladi kot pa ministrov. Tega ne smemo pozabiti. Zato ne smemo danes diskutirati, da popolnjujemo samo neko kvoto. Če bi popolnjevali kvoto, potem stranka Desus pri tej zadevi ne bi sodelovala. Popolnjujemo mesto, ki nam pripada v skladu s koalicijsko pogodbo. Gospod Peršak je res stopil v stranko pred kratkim. Bil je mogoče tudi prvič povabljen, da naj stopi v stranko. Ampak njegova bit je pomembna, pomembna je njegova notranjost, ali zagovarja socialno noto, ki jo naša stranka zagovarja. Tukaj smo si čisto blizu oziroma smo si enaki. Zato smo zadovoljni, da smo lahko predlagali takšnega kandidata. In osebno ga bom podprl maksimalno, seveda z enim glasom.
Besedo ima gospa Anja Bah Žibert.
Hvala za besedo, predsedujoči. No, zdaj verjetno moj nastop ne bo podoben nekaterim nastopom predhodnikov, ki so nekako v enem trenutku delovali kot na kakšni proslavi, ko se nekomu zahvalimo za do sedaj opravljeno delo. Dovolite pa, da mogoče začnem tam, kjer še vedno niso razčiščene zadeve – zakaj pravzaprav ta menjava? Zakaj je do te menjave sploh prišlo? Jaz imam tukaj dokument Ministrstva za kulturo, objavljen na spletni strani Vlade, Dosežki Ministrstva za kulturo, ki so bili objavljeni konec leta oziroma takrat, ko je predsednik Vlade delal to znano evalvacijo leto in pol trajajočega mandata. Ta je napisana kar na nekaj straneh. Dosežki ministrstva so napisani kar na lepem kupu papirja. To je bilo takrat, ko je predsednik vlade ocenil, da menjave niso potrebne. V svojem dopisu, s katerim je obvestil Državni zbor, da je potrebna nekaj dni po tem takojšnja menjava ministrice za kulturo, pa je navedel naslednje, med drugim, da je dejstvo, da se na področju Ministrstva za kulturo ni pravzaprav nič dogajalo. Celo naslednji stavek najdemo notri: "Sprejetih je bilo le nekaj novel zakona, kjer gre le za manjše popravke obstoječe zakonodaje." To naj bi bilo delo ministrice za kulturo do včeraj in njene desne roke, državnega sekretarja. Danes pa bo vse drugače. Ampak da bo mera polna, imam pa tukaj dokument uvoda v tako imenovano poročilo o evalvaciji dela ministrov. Vlada je v prvem letu svojega mandata sprejela tudi številne sistemske ukrepe na drugih področjih in med njimi izpostavi kulturo. Predsednik Vlade, dobro bi bilo, da ste vsaj verodostojni pri svojih zapisih, kajti ti se najdejo zelo hitro. Na eni strani se na ministrstvu ni zgodilo nič, šlo je samo za neke minimalne popravke, na drugi strani pa na vaših spletnih straneh najdemo vaše podpise pod dokumente, kjer pravite, da je prišlo na tem ministrstvu celo do sistemskih ukrepov. Vse to, kar sem povedala, še enkrat potrjuje tisto ključno – ministrica ni šla zaradi svojega dela, ministrica je šla, ker ni želela narediti nekaj, kar je smatrala da je nezakonito in da je v nasprotju z akti in tudi pravnim mnenjem. Veste, o tem bi se morali pogovarjati. Slavospeve bomo peli gospodu Peršaku, ko bo konec mandata in ko bodo na mizi rezultati. Danes ste nekateri veliko dobrega povedali o kulturi, kar vse je potrebno in kaj vse bo narejeno, Ampak vas opozarjam, na pol mandat smo. Nismo danes pred prvim hearingom oziroma pred prvo predstavitvijo kandidata in začetkom mandata. Polovico mandata je že za nami. In pri tej polovici mandata, skoraj da je, se strinjam, še malo, ampak nikoli ne vemo, koliko časa bo trajal, je pravzaprav pomembno to, da je gospod Peršak ves ta čas bil desna roka in bi marsikaj od tega lahko bilo realizirano. Pa ni bilo.Tako da absolutno je tudi njegova predstavitev pokazala, da bistvenih sprememb na področjukulture oziroma politike kulture ne bo. Govoril je tudi o projektih, ki že tečejo in jih je po mojem vedenju začela – nekateri že tečejo, nekateri bodo konec mandata, nekateri šele čez nekaj let pravzaprav in so povezani z evropskimi sredstvi – in zagotavljala prejšnja ministrica. Se pravi, nekatere stvari bodo tako tekle, kot so do sedaj. Še vedno pa ostaja odprto, zakaj je morala ministrica oditi. Naj spomnim tudi na zapis Društva slovenskih pisateljev. Ti so 22. septembra 2015 dali podporo takratnemu nacionalnemu svetu za kulturo, ki je pozival predsednika Vlade, da razreši takratno ministrico. Društvo slovenskih pisateljev se je tej pobudi pridružilo oziroma je takratni nacionalni svet za kulturo podprl. Med drugim pišejo tudi o tem, da je dovolj finančne podhranjenosti na ministrstvu, da je treba zaustaviti reze v kulturi in da je kulturo treba jemati resno in da pač od predsednika Vlade pričakujejo tudi ukrepanje. Pozivajo na nek način tudi ministra Mramorja, kajti natančno vedo, kdo ima finančno škarje in platno v rokah. Ampak, veste, Društvo slovenskih pisateljev govori tudi o nesprejemljivi politiki takratne ministrice in ministrstva in da stvari gredo samo navzdol. Takratni nacionalni svet za kulturo je s podpisi podprlo tudi okoli 2 tisoč 500 kulturnikov. Zgodilo se ni nič. Nacionalni svet za kulturo je odstopil, kulturniki so utihnili. Zanimivo. Nekaj let nazaj pa so imeli bistveno več sredstev namenjenih za kulturo, vsi skupaj, ne samo kulturniki, država kot celota, so v Maximarketu protestirali samo zato, ker so se združevali z nekim drugim ministrstvom, sredstev pa je bilo na voljo več. Ampak pustimo to. Dejstvo je, da se ni nič zgodilo. Minister je takrat, prvi minister seveda, povedal, da temu izsiljevanju ne bo popustil. Dva meseca kasneje pa v svojem nagovoru pravzaprav povzame vse tisto, na kar je bilo prej opozorjeno, in negira vse tisto, kar je bilo zapisano nekaj dni pred tem na spletni strani. Zame je to neverodostojno dejanje. Da ne bo pomote. Ne govorim in ne ščitim bivše ministrice. To bi moral morda kdo drug. Tudi ne govorim v tem trenutku o Tonetu Peršaku. Govorim o problematiki, pred katero smo v tej državi. Ko se omenjajo elite, ko se omenjajo omrežja – pok! Imaš spakirane kovčke in te ni nikjer več. To je problem. In za nameček, Društvo slovenskih pisateljev, ki je takrat opozorilo, da na ministrstvu nekaj ne štima in kjer je bil sekretar gospod Tone Peršak član tega društva. Zakaj ni takoj odstopil? Zdaj ne vem, ali iz tega društva ali pa kot sekretar. V dvojni vlogi. Malo šimfaš, malo sodeluješ. Ali je to korektno? Kajti na drugi strani zna gospod Peršak zelo dobro obračunavati takrat, ko mu pride prav. Kot je bilo rečeno prej v Penu. Sicer bom tisto pustila na miru, ampak mimogrede, gospod Hainz, lahko opravičujete njegovo dejanje, ampak posledice so znane. Če vam ime Boris Pahor ne pomeni veliko, če vam ime Drago Jančar ne pomeni veliko, če vam ne pove ime Tone Kuntner, ki ogromno domoljubnih, kulturnih vlog nameni tej državi, potem je to res vaša stvar. Ampak dejstvo ostane, in to je, da na primer v Penu najdemo gospo Svetlano Makarovič, nekaterih drugih pa več ne. Sedaj pa moram odgovoriti na nekatere polemike ali pa tudi pomisleke na mojo razpravo. Prvi je, da so bila moja vprašanja na tako imenovanem hearingu skoraj da ne neprimerna. Ne bo držalo. Moja vprašanja so bila zelo konkretna in so se navezovale izključno na kulturo. In moje prvo oziroma eno od tistih vprašanj, s katerimi moram sedaj odgovoriti oziroma da povem to, odgovarjam gospodu Hainzu na njegovo izvajanje glede možnosti, ki jih je imel gospod Peršak, naj povem naslednje. Hearing je potekal dopoldne in popoldne oziroma zjutraj in zvečer. V dopoldanskem delu sem ga vprašala, kaj meni o desetih ukrepih, ki so napisani kot neke zaveze te koalicije, kje pravzaprav smo. Pri tem sem res izpostavila enega od ukrepov. Bila sem prepričana, da nekdo, ki kandidira na ministrsko funkcijo, deset ukrepov za področje, ki naj bi ga opravljal in ki ga je že opravljal dve leti, pozna. In takrat nisem drezala. Nisem dobila konkretnega odgovora, spraševala sem o digitalizaciji, tudi povedala sem, za kateri ukrep gre, ampak takrat veliko odgovorov glede tega nisem prejela. Je pa res, da je gospod Peršak zadevo potem tudi malo pogledal in v večernih urah nekoliko dopolnil svoj odgovor in poudaril pomen tega mojega vprašanja. Tako da mislim, da sem bila več kot korektna. Nekateri ste omenili tudi to, da ima gospod Peršak številne politične izkušnje. Mene sicer to niti ne tangira oziroma niti ne moti. Nekateri bodo rekli, da ima številne politične izkušnje, nekateri bodo rekli, da rad sedla iz ene v drugo stranko, takrat ko potrebuje. Prej je bilo rečeno, gospod Peršak je bil na pravi strani, gospod Hainz je rekel, na pravi strani, ko je bil v Demusu. Pa ker je rekel to gospod Hainz, jaz upam, da bo tudi razumel, kaj bom sedaj povedala. Bil je na pravi strani oziroma je bil poslan s prave strani. In potem je bil tudi v neki drugi stranki, pa je danes spet v drugi. Ampak poglejte, to je njegova osebna odločitev. To je njegova osebna odločitev in jaz jo pustim njemu samemu. Je pa res, da je imel velike politične ambicije. Tudi kandidat za predsednika države je bil. Ne vem, morda ste mu takrat vi namenili svoj glas. Prej je bilo tudi rečeno v enem od izvajanju, mislim da s strani kolegice Koleša, da bi Državni zbor vendarle moral nameniti več pozornosti kulturi in da bi bilo treba kupiti tudi kakšno umetniško sliko. Jaz moram v zagovor službi Državnega zbora predvsem sekretariatu povedati, da naredi ogromno za kulturo. Če se sprehajate tako po prostorih Državnega sveta kot tudi v preddverju imamo velikokrat različne razstave, številni avtorji se predstavijo in vsak od nas ima možnost, da kupi kakšno umetniško delo. Ni treba, da nalagamo odgovornost za nakup na druge. Naredimo ta korak sami. Ne nazadnje moram tudi povedati, da sem sama s sodelovanjem službe, za kar sem jim zelo hvaležna, omogočila enemu od umetnikom, da je imel v preddverju Državnega sveta razstavo, kjer je predstavil svoja dela. Ne nazadnje je bil tudi Prešernov nagrajenec v preteklosti, in se mi zdi to pomembno. Nekateri se ob tem nasmihate, ampak jaz samo odgovarjam na izpostavljene teme. Te teme so bile in je prav, da vemo, o čem govorimo in da si postavimo ogledalo, kdaj smo na zadnje kupili knjigo, kdaj smo nazadnje kupili umetniško delo in kdaj smo odšli v gledališče. Jaz moram povedati, da prvo in drugo sem storila, tretje pa zaradi časovne omejitve ne. Pa mi je žal. Marsikaj bi si rada ogledala. Bilo je tudi povedano, da si želijo oziroma želite več kulturnega dialoga, ki ga primanjkuje v tem državnem zboru. Velikokrat je to res, ampak zanimivo, niti lastna poslanska skupina [[…]]No, pa bom takole začela, kultura se začne z dober dan, nasvidenje, hvala, prosim. Tako so nas začeli učiti. In sedaj se niti lastna poslanka skupina gospe Julijani Bizjak Mlakar ni zahvalila tukaj v tem državnem zboru za opravljeno delo. Za danes govorim. Jaz mislim, da je tudi to del kulture, kajti ne nazadnje je ta menjava še vedno povezana tudi z njo in nekako bo tudi sedela v tem državnem zboru. Bilo je rečeno, da je zelo pomembno, kakšen kulturni nivo imamo v svojih razpravah. S tem se absolutno strinjam. Jaz mislim, da bomo mali ljudje in da bomo ti mali ljudje praktično vsi takrat, ko bomo eno govorili, drugo pa delali. Tega pa ni moč premestiti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dober dan tudi v mojem imenu. Replika, gospod Primož Hainz, izvolite.
Hvala lepa. Res sem bil imenovan nekajkrat, sicer ne vem, če imam take zasluge, ampak vendar. Najprej. Gospa Anja Bah Žibert je napovedala tisto vprašanje okoli točk koalicijske pogodbe, kjer ni tako nastopala, da je rekla samo številko. Točno tako je bilo, kot sem rekel, zahtevala je pod to številko. Res pa je, da sem ga polomil in se opravičujem, ni bila številka osem, je bila številka šest tista. Drugo. Moram reči, da je res, da sem se zmotil in se opravičujem, ker sem govoril o Društvu slovenskih pisateljev, šlo je pa za Pen. Se opravičujem, gre za Slovenski center Pen, združenje pisateljev, pesnikov in publicistov. Ampak tudi to je društvo, ki deluje po lastnih pravilih igre in niso neposredno vezani na državo v tem smislu pritožb, odločb. Na tej točki ni bilo popravkov. Kar se pa tiče osvoboditeljev, pa moram reči, meni se zdi to prava stran, lahko bi sicer bolj natančno vsakič to razlagal, pa ne čutim potrebe, ker sem mislil, da se nekateri vsaj razumemo, kaj je to prava stran bila v tistem trenutku, ker smo si pač nekateri za to osvoboditev prizadevali. Tudi sam kot socialist, takrat ko smo predlagali plebiscit, sem še danes ponosen na to, ko je Demos malce cincal okoli tega, ali bodo ljudje za ali ne bodo ljudje za. Skratka, mislim, da sem pravilno zadel, da sem to pravo stran kar dobro opredelil. O poslanosti gospoda Peršaka, o tem pa ne bi izgubljal besed, ker je bila, mislim da, izjemno žaljiva. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobi besedo še predstavnik Vlade, in sicer dr. Miro Cerar. Ne želi besede. Nadaljujemo. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Pred prijavo želim opozoriti, da se lahko k razpravi prijavite s pritiskom tipke za vklop mikrofona. Če želi razpravljati tudi predstavnik Vlade dr. Miro Cerar, prosim, da se prav tako prijavi s pritiskom tipke za vklop mikrofona. V tem primeru dobi besedo kot zadnji. Prosim za prijave. Vsak razpravljavec ima na voljo pet minut. Gospa Anja Bah Žibert, beseda je vaša, izvolite.
Hvala lepa. Se opravičujem, predsedujoči, ampak ta čas je v bistvu namenjen za nekatere odgovore, ki jih prej nisem mogla podati. Gospod Hainz je govoril o tem, kje so bili socialisti in kje je bil Demos. Naj ga spomnim na izjave dr. Jožeta Pučnika, žal, že pokojnega: "Jugoslavije ni več, zdaj gre za Slovenijo." Žalosti me, ker je v nekaterih glavah še vedno drugače. Kar se tiče predstavitve kandidata za ministra, zdaj lahko kakorkoli obračate besede, dejstvo je, da bi nekdo, ki je bil skorajda leto in pol državni sekretar, ki je bil desna roka in danes nastopa kot kandidat za ministra, moral poznati deset zavez. In sem jasno vprašala, kaj se mu zdi pri tem pomembno oziroma kaj je treba realizirati, ker me je dejansko zanimalo, kaj je bilo do sedaj narejenega. Tudi zaradi tega, kar sem prej govorila, da ne verjamem, da je bila ministrica zamenjana zaradi nedela in neuresničevanja sklepov. In poudarjam, vse bolj, danes sem pa dokončno prepričana, da je bila ministrica zamenjana samo zato, ker je opozorila na gospodarske povezave, na problematičnost delovanja in željo nekaterih po odtekanju javnega denarja. Hvala lepa.
Dr. László Göncz, beseda je vaša.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod predsednik Vlade, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Midva sva se prijavila zdaj ob razdelitvi časa predvsem zato, ker je zaradi nekih komunikacijskih šumov izpadla naša prijava za stališče in razpravo. Toliko zgolj za informacijo, v nekem poslovniškem smislu. Kar se tiče vsebine današnje točke dnevnega reda, naj povem, da je predlagani kandidat za ministra za kulturo gospod Tone Peršak ob predstavitvi na seji matičnega delovnega telesa name naredil dober vtis. Z zelo širokim poznavanjemvseh ali pa večine elementov kulture kot takšne, tudi z vidika perspektive in pa strateških vprašanj tega pomembnega področja je nakazal na dimenzije, ki vsekakor opravičujejo predlog, da bo postal po tem glasovanju kulturni minister. Moram poudariti tudi to, da je dosedanje delo gospoda Peršaka, katerega več ali manj tudi sam poznam predvsem na literarnem področju in pa tudi na področju organiziranja literarne dejavnosti in pa kulturne dejavnosti, takšno, da mu daje predispozicijo za to funkcijo. Omenjal je več pomembnih področij. Jaz bom izpostavil zgolj dve. Najprej je izpostavil pomen nadgradnje sistemskih rešitev na področju kulturne dediščine, kar menim da je zelo pomembno. Prav tako je posebej izpostavil medijsko krajino, kjer je veliko treba postoriti. Lahko bi dodal tudi kulturni evro, o katerem je bilo danes veliko govora, tako da ne bi s tem zavlačeval. V drugem delu svoje razprave bi pa poudaril predvsem tista dva vidika, ki sta tudi z zornega kota narodnih skupnosti izjemnega pomena in zahtevata poseben občutek tudi s strani kulturnega ministrstva oziroma kulturnega ministra. Gre za stabilno delovanje kulturnih inštitucij narodnih skupnosti. V bližnji preteklosti je prišlo enkrat do drastičnega zmanjševanja sredstev na temu področju, ne govorim za čas te vlade, ampak za neko prejšnje obdobje, in žal je zaradi tega zmanjševanja prišlo kar do nekaterih večjih izpadov tudi v kulturni dejavnosti madžarske narodne skupnosti. Želimo, da tovrstnih posegov v področje ne bo in pri tem računamo na razumevanje in podporo Ministrstva za kulturo. In druga stvar, kar bi posebej izpostavil, je pa področje kulturne dediščine narodne skupnosti. Ni slučajno da smo pri nastajanju koalicijske pogodbe, čeprav mi nismo neposredni sooblikovalci niti podpisniki te pogodbe, ampak smo posebej izpostavili v pogovorih s takratnim kandidatom za predsednika vlade, da se zapiše pomen urejanja tudi tega področja z vidika narodnih skupnosti. Jaz menim, da je sedaj priložnost, čeprav je dejansko mandat že do polovice, ampak kljub temu je še dovolj časa, da v okviru te napovedane nadgradnje programa kulturne dediščine ali pa reševanja kulturne dediščine, da se primerno velik pomen in pa tudi čas nameni vprašanju z vidika avtohtonih narodnih skupnosti. Z moje strani je podpora gospodu Peršaku zagotovljena. Hvala lepa.
Kot zadnji razpravljavec pred glasovanjem pa ima besedo gospod Roberto Battelli.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik, spoštovani predsednik vlade s sodelavci, kolegice in kolegi! Gospod Peršak je član ekipe, s katero smo po nekaj začetnih nesporazumih, ki so bili takoj pozabljeni, vzpostavili odkrit dialog in plodno sodelovanje, ki temelji na evropskem in Unescovem pristopu h kulturnim vprašanjem, ki zadevajo tudi narodne skupnosti in njuno identiteto, ki je sestavljena iz jezika kulturnega izročila in dediščine in kot takšna bogati kulturno pokrajino Slovenije. O tem vseskozi priča tudi zares bogata kulturna dejavnost narodnih skupnosti v krajih, kjer zgodovinsko živimo. Dejavnost, ki kljub, kot smo slišali, skromnim sredstvom, ki so na splošno dodeljena področju kulture, predstavlja zelo močno značilnost znotraj kulturnih dejavnosti naših krajev in mest. Te dejavnosti so nepogrešljiv element lokalnega kulturnega dogajanja in te dogodke obiskuje vseskozi celotno prebivalstvo. Moje mnenje je, da so te kulturne dejavnosti odraz najboljšega možnega izkoriščanja oziroma najboljše možne uporabe teh sredstev, ki so namenjena naši kulturi. Ta dialog, o katerem sem govoril, je nujen in dragocen zaradi tega, ker je treba vedeti, da nezavidljiv položaj, tudi demografski, v katerem se nahajamo kot italijanska narodna skupnost, je posledica zgodovinskih dejstev, praks in politik, ki jih naša ustava prepoveduje. Del tega arzenala, ki je bil uporabljen proti nam, proti temu jeziku in kulturi kljub formalni zaščiti, del tega je bila tudi t. i. damnatio memoriae, to pomeni, da je bilo treba to prebivalstvo odrezati od sebe. Dosti je treba še storiti, da se to stanje popravi. Ljudje, ki se s kulturo ukvarjajo, se tudi tega problema zavedajo. Nekaj teh ljudi je tudi na Ministrstvu za kulturo in upam, da bomo v tem delu uspešni in bomo uresničili tisto, kar daje smisel evropskim vrednotam, posebej še na področju kulture in kulturne raznolikosti in ki predstavlja cement evropskega združevanja in sposobnosti Evrope, da se izogne nevarnostim, ki so pretile skozi celotno 20. stoletje še posebej vsem nam.
Hvala lepa, gospod Battelli. Zaključujem razpravo in prehajamo na odločanje. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Odločali bomo o naslednjem predlogu sklepa: Za ministra za kulturo se imenuje Anton Peršak. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 51, proti 12. [[Za je glasovalo 51.]] [[Proti 12.]] Ugotavljam, da je Anton Peršak imenovan za ministra za kulturo. Ministru čestitam k imenovanju in mu želim uspešno opravljanje dolžnosti. / aplavz/ Prosim novoimenovanega ministra, da v skladu s 113. členom Ustave Republike Slovenije priseže pred Državnim zborom.
Prisegam, da bom spoštoval ustavni red, da bom ravnal po svoji vesti in s svojimi močmi deloval za blaginjo Slovenijo.
Spoštovani minister, ali želite nagovoriti Državni zbor?
Spoštovani poslanci in poslanke, spoštovani gospod predsedujoči, spoštovani gospod predsednik Vlade, ministri, državni sekretarji! Ta dogodek in vse besede, ki so bile danes tukaj izrečene, so seveda zelo zavezujoče. Jaz se vam zahvaljujem za zaupanje, ki je bilo izrečeno v številnih razpravah. Vem, da je to zaupanje tudi, ne bom rekel breme, ampak zaveza, da se dela na ministrstvu lotimo z vso energijo z vsemi že predstavljenimi in tudi v koalicijski pogodbi zapisanimi nalogami, ki jih tudi zdaj ne bi znal po vrsti našteti. Jih pa poznam. Upam in pričakujem, da bomo pri tem plodno sodelovali. Vsi tisti, ki ste danes z zaupanjem oddali svoj glas, kot tudi tisti, ki ste bili kritični, pa ste izrazili svoj interes za dobrobit slovenske kulture. Zahvaljujem se vam še enkrat. Zahvaljujem se gospodu predsedniku Vlade, ki me je predlagal. Zahvaljujem se tudi gospe Bizjak Mlakar, ki me je povabila na ministrstvo kot sodelavca pred letom in pol. Najlepša hvala za oddane glasove in v pričakovanju vašega nadaljnjega sodelovanja vse v dobro za slovensko kulturo. Hvala.
Hvala, spoštovani minister in vse dobro vam želimo. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Kolegice, kolegi, nadaljujemo z delom. Prehajamo na 15. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE PRVA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O SLOVENSKEM DRŽAVNEM HOLDINGU. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina štirih poslank in poslancev, s prvopodpisano mag. Alenko Bratušek. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 15 poslank in poslancev, s prvopodpisanim dr. Bojanom Dobovškom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici predlagatelja predloga zakona mag. Alenki Bratušek.
Hvala, podpredsednik. Kolegice in kolegi, državni sekretar, lep pozdrav! Slovenski državni holding je bil leta 2012 ustanovljen z enim ključnim namenom, to je transparentno in bolj učinkovito upravljanje državnega premoženja, ker bi s tem državljani od tega premoženja imeli več. To je bil temeljni cilj ustanovitve Slovenskega državnega holdinga. Prvotno sprejeti zakon je predvideval, da se celotno državno premoženje preprosto prenese v last SDH, kar je bilo za nas nedopustno, zato smo spremenili zakon in preprečili privatizacijo slovenskega premoženja v enem zamahu. Danes SDH z državnim premoženjem upravlja in ga nima v lasti. Biti lastnik ali imeti nekaj v upravljanju je bistvena razlika. To poudarjam zato, ker se ena od predlaganih sprememb v zakonu, ki je pred vami, nanaša prav na to, da mora SDH na zahtevo Državnega zbora ali pristojnega delovnega telesa posredovati podatke o svojem poslovanju. Razlog, da to spremembo predlagamo, je v arogantnem odnosu Slovenskega državnega holdinga do Državnega zbora. Izmikajo se posredovanju podatkov. Na zahtevo poslancev po določenih dokumentih se izgovarjajo na to, da niso javno podjetje. Res niso javno podjetje, ampak po naši oceni je njihova dolžnost, da poslujejo transparentno in o vsem tem tudi poročajo Državnemu zboru oziroma pristojnemu organu oziroma poslancem. Zakaj se tako obnašajo, ne vem, očitno želijo nekaj skriti. Ob vseh kadrovskih aferah se temu sploh ne čudim. Vsekakor pa je Državni zbor organ, ki je nadzornike SDH imenoval, zato mora imeti pravico do preverjanja njihovega delovanja. Transparentnost bi morala biti na prvem mestu. Je tako? Druga predlagana sprememba se nanaša na razrešitev članov nadzornega sveta. Obstoječi zakon predvideva, da je samo Vlada tista, ki lahko predlaga razrešitev članov nadzornega sveta. Glede na to, da je Državni zbor tisti, ki nadzornike imenuje, je verjetno prav, da ima pravico predlagati njihovo zamenjavo. Pogoji za zamenjavo se z našim predlogom ne spreminjajo prav nič. Tretja predlagana sprememba pa se nanaša na prodajo slovenskega premoženja. V zadnjem letu ste praktično vse, kar ste prodali, prodali finančnim skladom in po možnosti še v finančne oaze. Veliko govora je bilo ob tako imenovani panamski aferi, kako se bo vlada borila proti Slovencem, ki so svoj denar naložili v davčne oaze. Prav je tako. Vsak naj naši državi prispeva, kot določajo pravila. Tisti, ki jih kršijo, pa morajo za to odgovarjati oziroma biti kaznovani. Težko pa ob takšnih besedah verjamem, da ste praktično vse, kar ste prodali, prodali v davčne oaze, z obrazložitvijo, da je to davčna optimizacija za kupce. Če lahko oni davčno optimizirajo, se pravi okoli prinesejo svojo državo, potem morate to dovoliti tudi našim ljudem. Ali obrnjeno – če ne smemo mi, prav tako na našem premoženju ne morejo in ne smejo drugi. In mogoče še bolj pomembna sprememba, ki jo predlagamo, je, da mora novi lastnik podjetja zasledovati najmanj enake cilje, kot so za to podjetje opredeljeni v strategiji. Gre za naše skupno premoženje. Upam, da imamo skupne cilje, da se s tem premoženjem upravlja transparentno, pošteno in čim bolje. Če vam res gre za to, danes pričakujem vašo podporo, da bo zakon lahko nadaljeval zakonodajni postopek. Predvsem koalicijska Desus in SD bi lahko pokazala, da jim je do tega, da se z našim premoženjem upravlja transparentno, pošteno in čim bolje. Če že največja vladna stranka eno govori in drugo dela.
Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade gospodu Metodu Dragonji, državnemu sekretarju na Ministrstvu za finance.
Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani gospod podpredsednik! S sprejetjem Zakona o Slovenskem državnem holdingu je bil v Sloveniji vzpostavljen sistem korporativnega upravljanja SDH in državnega premoženja, skladen s smernicami OECD. Prvo načelo teh smernic je, da mora biti postavljena jasna ločnica med lastniško funkcijo države in drugimi državnimi funkcijami oziroma ločitev politike od upravljanja družb v državni lasti. Ob tem smernice OECD jasno poudarjajo, da se država ne sme vmešavati v operativne zadeve in je dolžna spoštovati neodvisnost nadzornega sveta. Situacijam, da bi družbe v državni lasti pridobile preveč avtonomije, pa se izognemo z jasno lastniško politiko, katere temeljni cilji so opredeljeni v strategiji in v drugih aktih upravljanja. Vsa navedena in druga načela OECD ter priporočilo Evropske komisije je Republika Slovenija na podlagi Zakona o SDH dokončno izpolnila v letu 2015 z imenovanjem nadzornega sveta SDH in s sprejetjem strategije upravljanja kapitalskih naložb. Rezultat tega je bila potrjena izpolnitev vseh popristopnih priporočil k OECD. Slovenija je septembra 2015 v celoti sprejela potrdilo OECD, da smo skladni s smernica korporativnega opravljanja podjetij v državni lasti. Nadalje je to potrjeno tudi z izpolnitvijo priporočil Evropske komisije, ki je v tem tednu uradno predlagala, da se Slovenija po sedmih leti izloči iz postopka presežnega finančnega primanjkljaja in se ji povrne status finančno normalne države. Lahko ocenjujemo, da je to dobra novica za mednarodne finančne trge, ki so tudi že prepoznali velike napore Slovenije, ki se sedaj lahko zadolžuje po 1,5-odstotni obrestni meri, za razliko od obdobja v letu 2013, ko so obrestni pribitki na državne obveznice presegali 6 %. Nadaljnja priporočila Evropske komisije so vezana na dosledno izpolnjevanje okvira korporativnega upravljanja podjetij v državni lasti, SDH in slabe banke. V kontekstu predloga za spremembo Zakona o SDH velja še posebej opozoriti na zadnje poročilo Evropske komisije o Sloveniji s februarja 2016, v katerem je Evropska komisija med drugim zapisala, citiram: "Ključnega pomena je, da SDH deluje neodvisno od političnega pritiska." Rešitve predloga za spremembe in dopolnitve Zakona o SDH, ki ga predlaga predlagatelj, pa gredo po oceni Vlade v nasprotni smeri. Na Državni zbor se želijo prenesti vse pristojnosti, ki jih ima nadzorni svet SDH. Formalizirati se želi stalen politični pritisk na člane nadzornega sveta SDH in na upravo SDH. Ob tem posebej poudarjamo, da so nadzorniki SDH ljudje iz gospodarstva in ne sodijo med politično in medijsko izpostavljene osebe. Ključno je tudi to, da se kupce družb v državni lasti želi zavezati k ciljem iz strategije upravljanja kapitalskih naložb in želi naložiti omejitve, ki niso skladne z realnimi gibanji na svetovnih kapitalskih trgih. Taki predlogi bi po oceni Vlade porušili temeljna načela korporativnega upravljanja in naštete dosežke Slovenije in ponovno odprli vrata politizaciji upravljanja kapitalskih naložb države, kar bi lahko imelo za posledico nestrokovno in neučinkovito upravljanje z družbami v državni lasti in posledično tudi negativne posledice za javne finance. Naj zaključim. Predlagana novela zakona je po oceni Vlade slaba novica za upravljanje Slovenskega državnega holdinga, posega v njegovo neodvisnost in odpravlja ločenost SDH od politike, zato Vlada nasprotuje nadaljnji obravnavi tega zakona.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanj gospod Tilen Božič.
Predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! O Slovenskem državnem holdingu je bilo v tej hiši zagotovo izrečenih že veliko besed. V upravljanju ali v lasti ima pretežni del premoženja, ki ga štejemo v Poslanski skupini SMC za skupno premoženje vseh državljank in državljanov. Naj uvodoma izpostavim, da smo v Poslanski skupini SMC mnenja, da je skrb in posebna pozornost številnih deležnikov, od Vlade Republike Slovenije, medijev, državljank in državljanov ter ne nazadnje tudi nas poslancev, da se s tem ogromnim premoženjem upravlja premišljeno in pregledno, skladno z zakonodajo, ki je vpeljala sodobne standarde korporativne upravljanja in v skladu s strategijo upravljanja državnega premoženja, ki smo jo po več kot dveh desetletjih končno sprejeli v tej sestavi državnega zbora, torej te razprave štejemo za legitimne in upravičene. V naši domeni pa je predvsem razmislek o tem, ali se da to področje zakonsko urediti bolje. V predlogu novele so predvidene tri spremembe. Prva je sestavljena iz dveh delov, in sicer dela, ki izpostavlja pomen dejstva, da mora biti ob prodaji naložb lastništvo kupca znano in preverljivo, drugi del pa se nanaša na posebne zahteve pri prodaji deležev pomembnih oziroma strateških družb, da mora novi lastnik zasledovati najmanj enake cilje, kot so za to naložbo predvideni v strategiji upravljanja premoženja in z letnim načrtom upravljanja naložb. Preglednost lastništva kupca je bila za konkretne primere prodaje državnega premoženja že večkrat izpostavljena tako v medijih kot tudi v tej hiši. To vprašanje se kaže kot pomembno iz številnih vidikov in nikakor ne more biti vseeno, kdo je kupec oziroma kdo stoji za kupcem, saj je od tega odvisna tako uspešnost prodajnega postopka in dosežena prodajna cena kot tudi prihodnja doslednost pri spoštovanju morebitnih dodatnih zavez in nadaljnji razvoj oziroma razvojna pot podjetja. Slovenski državni holding je že sedaj obvezen te postopke voditi pregledno na način, ki zagotavlja sledljivost oziroma naknadno preverljivost postopkov in odločitev. Med te po našem mnenju brez dvoma spada tudi podrobna preverba lastniškega profila kupca, s katerim je posel sklenjen, do podatka o končnem oziroma upravičenem lastniku. Pri tem ne gre zanemariti dejstva, da živimo v času in v zvezi, ki predvideva prost pretok kapitala. S tem pa smo po eni strani izpostavljeni številnim bolj ali manj mednarodno uveljavljenim praksam strukturiranja prevzemov družb, ki se v odvisnosti od namena in ciljev kupca prilagajo posameznemu prevzemu s ciljem zagotoviti ponudbo, ki bo za tistega, ki vodi postopek prodaje, torej SDH, imela kar največjo verjetnost za uspeh. Pogoje torej določa prodajalec, vendar ima vsak pogoj tudi svojo ceno. Ne glede na to smo v Poslanski skupini SMC mnenja, da praksa na področju prevzema podjetij ponuja zadostno število rešitev za strukturiranje prevzema, ki zagotavljajo preglednost lastništva, in da zahteve po razkritju dejanskih lastnikov ne bi smele imeti bistvenega vpliva na doseganje ciljev, zastavljenih s strani SDH pri prodaji posamičnih družb oziroma njihovih deležev. Sledljivost oziroma ugotovitev dejanskega lastništva je po mnenju naše poslanske skupine nujni pogoj, ko govorimo o prodajah premoženja v lasti držav. Drugi del prve izmed ponujenih rešitev je zapisan na način, ki je lahko sam sebi kontradiktoren, saj doseganje najmanj enakih ciljev lahko z ekonomskega, pa tudi drugih vidikov pomeni celo doseganje diametralno nasprotnih ciljev, saj primeroma zasledovanje cilja 10-odstotnega donosa na kapital lahko ob sočasni uporabi besede najmanj pomeni tudi zahtevo po 20 in več-odstotnem donosu, kar vodi v bistveno drugačen odnos do prevzemanja tveganj in določanja poti, po kateri bodo cilji doseženi. Prav tako velja opozoriti, da se skladnost ciljev, primernost kupca oziroma morebitni dodatni pogoji, ki se postavljajo kupcu, že možni, določljivi in izvedljivi, ko pride do odločitve, da se določena družba ali delež proda, pri čemer v Poslanski skupini SMC zagovarjamo, da se mora presoja o morebitnih dodatnih pogojih opraviti za vsak posamičen primer načrtovanja prodaje posebej. Generičen pristop pri tako različnih družbah, obsegu in pomenu premoženja po našem mnenju ni primeren, saj je treba pri iskanju najboljše rešitve in s tem tudi najboljšega rezultata za državo iskati glede na vsakokratna dejanska dejstva in okoliščine, povezane s prodajo določenega deleža. Druga rešitev, ki jo predlaga predlagatelj, se tiče pooblastil, ki jih bi Državnemu zboru želeli podeliti v povezavi z razreševanjem članov nadzornega sveta SDH. Veljavna zakonska dikcija predvideva, da Državni zbor imenuje ali razreši člane nadzornega sveta SDH na predlog Vlade Republike Slovenije. Slednja se namreč v skladu z zakonom šteje za skupščino SDH. V smislu vzpostavljenih razmerij smo v Poslanski skupini SMC mnenja, da Vlada razpolaga z vsemi potrebnimi sredstvi in vzvodi za kompetentno ugotavljanje in presojo o morebitni pripravi predloga za razrešitev članov nadzornega sveta SDH. Kriteriji, na podlagi katerih se takšna presoja izvrši, so jasno zapisani v 44. členu veljavnega zakona. S tako urejenimi razmerji med SDH in nadzornim svetom, Vlado Republike Slovenije in Državnim zborom se zagotavlja primerno ravnotežje in s tem stabilnost poslovanja SDH, ki je ključnega pomena za doseganje ciljev, ki smo jih v Državnem zboru naložiti s strategijo upravljanja državnih naložb. Ne nazadnje je z vidika korporativnega upravljanja pomembna jasna opredelitev pristojnosti in odgovornosti. Odgovornost s tem v zvezi nosi Vlada. Deljenje te med več deležnikov znižuje težo s tem povezanih odločitev. Tretji sklop, ki ga podaja predlagatelj, je treba osvetliti z zornega kota primernosti in zmožnosti Državnega zbora, da bi dodatna pooblastila glede izvajanja nadzora nad delovanjem SDH lahko izvajal na način, ki bi pripeljal do boljšega upravljanja državnega premoženja. Glede na to, da je bila Državnemu zboru poverjena funkcija zakonodajne oblasti, se že iz konceptualnega vidika zastavlja vprašanje smiselnosti, da Državni zbor prevzema naloge druge veje oblasti, ki ima v ta namen vzpostavljen celo direktorat. Ta razpolaga s kadri, z znanjem, s sredstvi in pooblastili za izvrševanje s tem povezanih nalog. Po našem mnenju poseganje v druge veje oblasti, v tem primeru izvršne ali celo upravljanje z državnim premoženjem, odmika pozornost od področja, ki je bilo poverjeno nam poslancem. Na tem mestu velja tudi omeniti, da obstoječi zakon omogoča udeležbo predsednika Komisije Državnega zbora za nadzor nad javnimi financami na sejah nadzornega sveta SDH. Predsednik omenjene komisije je praviloma, in tudi v tem sklicu je tako, član opozicijske stranke ravno z namenom, da se zagotovi dodatna spodbuda k zagotavljanju preglednosti delovanja nadzornega sveta. Korporativno upravljanje na področju upravljanja z državnim premoženjem je v doberšnji meri posledica sodelovanja z OECD in dosedanjih opozoril, ki smo jih že prejeli. Eden izmed gradnikov učinkovitega upravljanja z državnim premoženjem je tako zagotovo tudi odmik SDH od dnevnopolitičnih pretresov, ki imajo lahko zaradi pogosto izrazite nihajnosti dnevne politike znatne negativne učinke na upravljanje premoženja države. Tako zaradi nas samih kot tudi zardi vpetosti Slovenije v mednarodno okolje smo v poslanski skupini SMC mnenja, da morebitno predajanje tovrstnim skušnjavam s strani zakonodajne oblasti, ki jo predstavljamo člani političnih strank, zagotovo ne ostane neopazno ne doma ne v tujini. Naj za konec povzamem stališče poslanske skupine SMC. Del prve rešitve, ki ga razumemo kot poziv k večji preglednosti nad bodočimi lastniki, kupci podpiramo, vendar obenem poudarjamo, da je ta v zakonu v okviru načel in drugih določb že predvidena, se pa na trenutke poraja vprašanje, ali je tudi zadostno artikulirana. Predlog, ki bi dal Državnemu zboru pristojnosti, ki jih ima v zvezi z razreševanjem nadzornikov Vlada, se nam z vidika vzpostavljenega modela korporativnega upravljanja in s tem povezane delitve oblasti, pristojnosti in odgovornosti zdi neprimerna, saj prinaša visoko tveganja za nestanovitnost prihodnjih mandatov tako nadzornikov kot tudi posredno uprave SDH. Prav tako menimo, da dodatne pristojnosti Državnega zbora v povezavi s tretjim predlogom lahko po našem mnenju vodijo v presojanje strokovnih odločitev v luči potreb dnevne politike brez jasne koristi za državo. V Poslanski skupini SMC bi si želeli, da bi naslednjih nekaj ur besede tekle predvsem s ciljem, da bi se pobuda predlagatelja vsebinsko izkristalizirala in utemeljila v duhu iskanja morebitnih boljših rešitev, kot jih ponuja obstoječi zakon. Hvala.
Mag. Marko Pogačnik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Spoštovani državni sekretar, kolegice, kolegi! Pred nami je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Slovenskem državne holdingu, ki ga je predlagala Poslanska skupina nepovezanih poslancev. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da vzrok in posledice po spremembah in dopolnitvah tega zakona so predvsem v slabem delovanju vlade kot nekega nadzornega organa v smislu skupščine in posledic dejanj, ki jih je izvajalo predvsem vodstvo Slovenskega državnega holdinga, povezanimi z zadnjimi prodajami državnega premoženja. Nedvomno, da tako Komisija za nadzor javnih financ kot Odbor za finance in monetarno politiko sta to problematiko, ki jo predlagatelj navaja, že obravnavala, problematiko prodaj družb podjetjem, ki so registrirani tik pred začetkom postopka prodaje ali ki imajo sedež v skoraj tako imenovanih davčnih oazah, smo opozarjali tudi že v Slovenski demokratski stranki. Predlogi, ki sledijo, lahko na eni strani peljejo proti zastavljenim ciljem, po eni strani pa glede na delovanje te vlade in koalicije, SMC, SD in Desus, v Slovenski demokratski stranki ne izključujemo, tudi če bi zakon navajal dejstva, da bi se ta koalicija odločila, da gre po drugi poti in bi zaobšla določene dele tega zakona. V nadaljevanju bi poskušal pojasniti te zadeve, in sicer glede nadzornega sveta. V Slovenski demokratski stranki smo še vedno prepričani, da bi moral imeti mesto v nadzornem svetu predstavnik opozicije pod enakimi pogoji, ki so predvideni za člane nadzornega sveta v Slovenskem državnem holdingu. V stališču Stranke modernega centra je bilo povedano, da je lahko predstavnik Komisije za nadzor javnih financ oziroma predsednik prisoten na sejah nadzornega sveta, vendar so pozabili povedati, da brez glasovalne pravice. Mislim, da brez glasovalne pravice ne moreš imeti enakega vpliva na delovanje nadzornega sveta, kot če bi imel glasovalno pravico, kajti tu ne gre samo za vpogled v seje nadzornega sveta, spoštovani predstavniki SMC, predsednik Komisije za nadzor javnih financ ne more biti v komisijah, ki jih ima nadzorni svet, v kadrovski komisiji, revizijski komisiji. Vemo, kakšne odločitve je sprejemala kadrovska komisija nadzornega sveta Slovenskega državnega holdinga pri predlogu imenovanja članov nadzornega sveta NLB. Spoštovani državni sekretar je omenil, da bi bil s tem povečan politični pritisk v nadzornem svetu. Spoštovani državni sekretar, ali ni prisotnost ministra za finance in prisotnost ministra za gospodarstvo na sejah nadzornega sveta še večji politični pritisk? Če govorimo o takšnem političnem pritisku, potem sem prepričan, da ta vsekakor je. Glede nadzornega sveta smo že sami opozarjali, da pri imenovanju, ki ga je potrdila koalicija, prihaja do konflikta interesov. Da je vsaj ena članica nadzornega sveta, ki jo je predlagala Vlada, v konfliktu interesov in ne izpolnjuje pogojev za članico nadzornega sveta Slovenskega državnega holdinga. Nedvomno se je to tudi izkazalo, ko je predsednik nadzornega sveta povedal, da se ta gospa izloči iz odločanja, ko govorimo o Ljubljanski banki, kajti dejstvo je, da je ta gospa zaposlena v družbi, katere 50-odstotni delež ima Nova Ljubljanska banka. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da je glede na vse navedeno delovanje Slovenskega državnega holdinga lahko zaskrbljujoče, predvsem ker Vlada oziroma Ministrstvo za finance ne odreagirata. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da bi bilo nujno treba dopolniti in spremeniti, ne samo zakona, ampak strategijo upravljanja državnega premoženja. Zato že zdaj tu pozivamo državnega sekretarja, da v Državni zbor čim prej prinesete dopolnjeno in spremenjeno strategijo upravljanja državnega premoženja, kajti prepričani smo, da je to tisti dokument, ki bi moral vsebovati vse te stvari, ki jih navaja tudi po dopolnitvi in spremembi tega zakona Poslanska skupina nepovezanih poslancev. Spoštovani državni sekretar, ne nazadnje je tudi vodstvo Slovenskega državnega holdinga prišlo do spoznanja, da je strategija, ki jo je potrdila ta koalicija, neustrezna, premalo definirana. Dejstvo je, da opozarjajo ravno na tisto zadevo, na katero smo pri sprejemanju strategije upravljanja državnega premoženja opozarjali že v Slovenski demokratski stranki, in sicer da v tej strategiji, ki ste jo vi pripravili, ki ste jo potem tudi soglasno koalicijsko podprli, manjka bistveni element, in sicer kako naj ravnajo družbe v primeru prevzemnih ponudb. Na to smo vas opozarjali in do tega je zdaj prišlo tudi vodstvo Slovenskega državnega holdinga, ki vas je na finančni konferenci prejšnji teden v Portorožu tudi javno pozvalo, da začnete spreminjati in dopolnjevati to strategijo. V Slovenski demokratski stranki tem predlogom ne bomo nasprotovali, res pa bi želeli poudariti, da državno premoženje ni premoženje vlade, da je vlada zgolj tista, ki je odgovorna za upravljanje državnega premoženja, in da je to premoženje vseh državljank in državljanov Republike Slovenije. Prepričani samo, da upravljanje z državnim premoženjem ni najbolj učinkovito, predvsem se to vidi s temi odstopi članov nadzornega sveta Nove Ljubljanske banke. Nova Ljubljanska banka je pred pomembno potjo, gre v prodajni proces, nima popolnega vodstva, nima uprave s polnimi pooblastili. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da polno odgovornost za nastalo situacijo nosi predvsem Ministrstvo za finance in vlada Mira Cerarja.
Hvala lepa. Besedo ima poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marija Antonija Kovačič.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav sekretarju, poslanci in poslanke! Spoštovani! Pred seboj imamo predlog zakona, o podpori kateremu se bomo v Poslanski skupini Desus odločali po opravljeni razpravi. V veliki večini se s predlaganimi rešitvami ne strinjamo. Predlaga se, recimo, da lahko Državni zbor na lastni predlog odpokliče člana nadzornega sveta. Veljavna ureditev določa imenovanje in odpoklic nadzornikov SDH s strani Državnega zbora, vendar na predlog Vlade. Vlada predstavlja skupščino in v skladu s smernicami kooperativnega upravljanja je to njena naloga, vendar gre v primeru SDH zaradi upravljanja z nekaj milijardnim državnim premoženjem za določeno specifiko. Zato je v tem primeru vgrajena varovalka v obliki potrebnega soglasja s strani Državnega zbora. V Poslanski skupini Desus menimo, da bi možnost odpoklica na lastni predlog Državnega zbora resno zabrisala črto, ki ločuje politiko od upravljanja, kar bi pomenilo hud udarec za stabilno delovanje nadzornega sveta. Glede rešitve, da bi bil Državni zbor pristojen za opravljanje nadzora poslovanja in delovanja SDH, je treba spomniti, da je za to že pristojen nadzorni svet SDH. Nadzorniki so za svoje ravnanje Republiki Sloveniji tudi odškodninsko odgovorni, v predlaganem zakonu pa odškodninska odgovornost za poslanke in poslance in predvidena. V Poslanski skupini Desus smo prepričani, da bi s takšno rešitvijo prišlo do škodljive politizacije na področju upravljanja kapitalskih naložb države. Se pa v Poslanski skupini Desus strinjamo, da prodaja državnega premoženja podjetjem, katerih lastniki niso preverljivi, predstavlja resen problem. Kaže, da so lastniki kar nekaj družb, ki jih je država prodala, podjetja iz davčnih oaz. Na to je med drugim opozoril tudi naš poslanec Uroš Prikl, s poslanskim vprašanjem v zvezi s prodajo Nove Kreditne banke Maribor podjetju iz davčne oaze. Po poročanju medijev naj bi med osmimi prodanimi družbami s seznama, ki ga je leta 2013 potrdil Državni zbor, kar tri končale v rokah podjetij nabiralnikov iz davčno ugodnejših okolij: Fotona, Elan, NKB Maribor, dve – Adria Airways in Helios pa sta postali del lastniške verige, v kateri imajo ključno vlogo podjetja iz Luksemburga. Vodstvo SDH v izjavah za javnost zagovarja stališče, da če bi investitorju onemogočili legitimno in legalno optimizacijo davkov, bi bil ta pripravljen plačati manj. Posebno namenske družbe, registrirane v davčnih oazah, so, tako SDH, nekaj normalnega v poslovnem svetu. Strinjamo se, daje visoka kupnina verjetno najpomembnejši cilj pri prodaji podjetij. A obenem je treba pripoznati, da se je po objavi panamskih dokumentov na pristojnih delovnih telesih odvila živahna razprava, kjer smo bili večinoma poenoteni, da globalni sistem davčnih oaz ponuja možnost utaje davkov, in je kot takšen škodljiv. Utajeni davki bi bili lahko uporabljeni za izgradnjo cest, bolnišnic, šol ali pa, če želite, za financiranje dolgotrajne oskrbe na domu oziroma, če parafraziramo, če je nekaj legalizirano, še ne pomeni, da je legalizirano v dobro vseh. Vseeno pa imamo tudi do 1. člena predloga svoje zadržke, saj glede dela, ki naj bi zagotovil, da bo novi lastnik zasledoval cilje, skladne s strategijo, se je treba zavedati, da se strategija ne nanaša na posamezne družbe, ampak na kapitalsko naložbo, katere lastnik je država. Kot že rečeno, pa se bomo v Poslanski skupini DeSUS glede nadaljnje obravnave predloga zakona odločili po opravljeni razpravi. Hvala lepa.
Hvala vam. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil gospod Janko Veber.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem. Namen Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Slovenskem državnem holdingu je odpraviti vsaj nekatere anomalije, ki so v zadnjem času pojavljajo v delovanju Slovenskega državnega holdinga, ki mu je zaupano upravljanje podjetij v državni lasti. Ključne rešitve so tri, in sicer obveza, da je v prodaji državnih deležev v podjetjih znano in preverljivo lastništvo kupca, potem možnost Državnega zbora, da sam in ne le na predlog Vlade odloča o razrešitvi člana nadzornega sveta Slovenskega državnega holdinga, če je seveda ta kršil določbe 44. člena tega zakona ali pa če ne izpolnjuje pogojev za članstvo. Nadalje, uvaja nadzor Državnega zbora nad Slovenskim državnim holdingom, in sicer nad njegovim poslovanjem, delovanjem in uresničevanjem strateških dokumentov. Na tej podlagi bi Državni zbor lahko tudi pridobil dokumente in podatke, ki jih potrebuje za opravljanje takšnega nadzora, ki se mu sedaj zaradi določb o neodvisnosti in avtonomnosti Slovenskega državnega holdinga nedostopni. Vlada sicer sprejetju zakona nasprotuje, ker meni, da bi posegel v avtonomijo Slovenskega državnega holdinga. Toda po našem mnenju sta avtonomija in neodvisnost Slovenskega državnega holdinga pomembni in jih je treba ločiti od dnevnih, političnih in drugih pritiskov. Toda Slovenski državni holding je še vedno zgolj upravljavec premoženja in ne njegov lastnik. Trenutno veljavna zakonodaja pa praktično ne ločuje med tema dvema pojmoma in s tem povzroča, da je lastniku, torej državi, in potem posledično tudi lastništvo vseh državljank in državljanom onemogočen nadzor nad učinkovitim upravljanjem. S tem je ta vpliv preveč omejen. Opozoriti tudi želimo, da se mora Vlada zavedati, da je odgovorna za upravljanje s tem premoženjem, in da svoje odgovornosti ne more prenesti na Slovenski državni holding. Državni zbor sicer sprejema na predlog Vlade strategijo upravljanja kapitalskih naložb ter imenuje nadzornike Slovenskega državnega holdinga, vendar je pri tem odločilno omejen Državni zbor s tem, da mora pobude dajati Vlada, parlament sam pa nima niti dostopa do dokumentov, s katerimi bi lahko izvrševal demokratični nadzor, ki mu ga nalaga ustava in tudi zakonodaja. Od nas pa, mislim, da lahko rečemo, državljanke in državljani pričakujejo prav to, da bomo ta nadzor učinkovito izvajali. Zato menimo, da gredo predlagane rešitve v pravo smer predvsem zaradi tega, ker se dogajanja v zadnjih mesecih, ko so se pri nekaterih prodajah podjetij v državni lasti, tukaj izpostavljamo primer Nove Kreditne banke Maribor, seveda se je podobno dogajalo tudi pri drugih primerih, pojavljali sumi o pravem lastništvu podjetij kupcem. Ti kupci so praviloma prihajali iz davčnih oaz in značilnost teh kupcev je, da ne poznamo njihovih lastništev in da tudi očitno so organizirani tako, da se izogibajo plačevanju davkov. Glede na to, da smo v zadnjem noveliranju zakona o ukrepih za krepitev stabilnosti bank veliko napora vložili v oblikovanje besedila člena, ki slabi banki preprečuje, da bi terjatve prodajala tistim, ki so jih tudi povzročili, se nam zdi ureditev, ki jo predlagajo predlagatelji, primerna, torej da to dobro prakso prenesemo tudi v Slovenski državni holding, ne samo v okvir slabe banke, kot smo to že storili. Glede na dogodke v zadnjih mesecih pri upravljanju s slovenskim premoženjem, predvsem tudi pri dogajanju v Novi Ljubljanski banki, bi pričakovali tudi učinkovitejši in hitrejši odziv Vlade, da bi pripravila predloge, s katerimi bi te anomalije odpravljala. Ker tega ni, menimo da je ta zakon, ki je v proceduri, primeren za to, da se pogovorimo o teh rešitvah in jih sprejmemo v obliki, ki bodo odpravile vse te anomalije in pomanjkljivosti, ki se dogajajo v zadnjem obdobju. Predvsem pa te anomalije peljejo v oškodovanje premoženja ljudi, ne nazadnje pa potem tudi sami prevzamemo odgovornost in se zadolžimo za to, da pokrivamo slabe odločitve. Vse prepogosto se tudi dogaja, da potem s strani ministrov in tudi drugih predstavnikov ali guvernerjev Banke Slovenije slišimo, da je zakon sprejel Državni zbor in s tem želijo nekako zakriti svojo odgovornost. Zato je prav, da poskušamo to odgovornost izostriti prav v vseh, ki sodelujejo v tem upravljanju. Menimo, da smo to dolžni storiti predvsem zaradi tega, ker je to naše skupno premoženje in eden od temeljev dobre in do državljanov prijazne države in mora biti upravljano v korist vseh. Zato smo prepričani, da je prav, da se ta razprava nadaljuje, da bomo skupaj, ne glede na strankarsko pripadnost, vložili potreben napor, da vsaj nekoliko izboljšamo veljavni način upravljanja državnega premoženja v korist vseh državljank in državljanov, katerim smo tudi odgovorni.
Luka Mesec bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica.
Hvala za besedo, predsedujoči, in lep pozdrav vsem skupaj! Sedaj po dveh letih dela vlade Mira Cerarja je marsikdo pozabil na obljubo Stranke Mira Cerarja, da bo privatizacija premišljena. V Združeni levici smo sicer od začetka vedeli, da je tudi najbolj premišljena privatizacija že na srednji rok škodljiva, saj investitor vedno dobi več, kot državi plača. Res pa je, da nismo pričakovali, da bo privatizacija pod to vlado potekala tako nepregledno in tako nepremišljeno. V Združeni levici ne nasedamo na floskule o neodvisnih nadzornikih v državnih podjetjih, saj vemo, da so ti resda neodvisni od volje državljank in državljanov, niso pa neodvisni od volje kapitalskih in strankarskih interesov. Takšnih nadzornikov ni. Vendar pa si nismo predstavljali, da bo nadzorni svet SDH vodil aktivni stečajni upravitelj, šef njegove uprave pa bo menedžer nasedlega tajkuniziranega podjetja brez kakršne koli zavesti o javnem interesu. Pred vstopom v parlament smo vedno naleteli na ovire pri pridobivanju informacij, pa vendar smo kljub temu presenečeni, kako malo relevantnih informacij pridobimo poslanke in poslanci in s kakšno šibko strokovno podlago Državni zbor sprejema pomembne odločitve. Zaščita javnega interesa v prodajnih postopkih, etični kadri na odgovornih funkcijah in preglednost delovanja države ter paradržavnih skladov so tri področja, na katera se nanaša predlog zakona, ki je pred nami. Po naši oceni bi uveljavitev predlaganih rešitev pomembno prispevala k izboljšanju na vseh treh področjih, zato bomo zakon podprli. Kot veste, smo v Združeni levici že dvakrat predlagali korenite spremembe Zakona o SDH in nekatere od rešitev, ki smo jih predlagali, bi lahko vgradili v tudi ta predlog, če ga sprejmemo v nadaljnjo obravnavo. Zato mi dovolite, da se opredelim do vseh treh predlaganih rešitev in navedem nekaj praktičnih primerov, ki kažejo na to, da so spremembe potrebne. Prva sprememba se nanaša na prodajne postopke. Predlagatelji zahtevajo, da mora biti lastništvo kupca znano, zlasti pa da mora SDH v prodajnem postopku zagotoviti, da bo novi lastnik podjetja razvijal skladno s cilji strategije upravljanja, ki smo jo sprejeli tukaj. Dejansko praksa kaže, da bi v SDH težko našli primer, kjer bi bile te zahteve upoštevane, in to kljub temu, da je v strategiji upravljanja nekaj odstavkov, ki to izrecno zahtevajo. V razdelku 3.3 je recimo zapisano, da kupnina ne more biti edini glavni cilj prodaje, ampak da je treba upoštevati tudi makroekonomske učinke in ohraniti delovna mesta. Če bi se ta določba upoštevala dobesedno, potem bi se morali privatizaciji odreči. Jasno je namreč, da bodo privatni lastniki na srednji rok z dobički ali s transfernimi cenami pokrivali stroške kredita skupaj z obrestmi in da bodo v dosegu tega cilja odpuščali. S tem bodo povečali presežno vrednost, zato vidimo povsod v privatiziranih podjetjih škodljive učinke na delovna mesta in na zaposlene. Tega vlada seveda na noben način ne bo priznala, zagotovo pa vlada ne bo mogla zanikati, da v nobenem primeru ni izdelala analize stroškov in koristi privatizacije. Če se motim, pričakujem, da mi pokažete študijo, ki kaže, da se v Sloveniji dolgoročno izplača prodaja podjetij, ki so bila privatizirana v času Cerarjeve vlade in 46 podjetij, ki jih nameravate delno ali popolno privatizirati na podlagi strategije upravljanja. Seveda pa se problemi ne končajo pri tem. Ne samo da SDH ni imel jasnih navodil, kaj je javni interes, ki naj bi ga varoval, SDH ni niti preveril, ali lahko kupec dejansko izpolni obveznosti iz kupoprodajne pogodbe. Kupci so se dosledno skrivali za podjetji brez kapitala in brez zaposlenih, tako imenovanimi namenskimi družbami. Človek bi še razumel, da kupci za tako veliko transakcijo ustanovijo namensko družbo v davčni oazi, čeprav mi tega davčnega dampinga seveda ne sprejemamo. Problem pa je v tem, da se veriženje podjetij tukaj ne konča in da je pogosto dejansko celo težko ugotoviti, kdo je dejanski lastnik in ali gre pri nekem prevzemu za sovražni prevzem. Zato seveda jasno podpiramo zahtevo, da se lastništvo razkrije pred nakupom. Ob tem moram spomniti, da smo v Združeni levici že pred dobrim letom predlagali spremembo Zakona o SDH, po kateri bi bilo pred prodajo potrebno soglasje Državnega zbora. Takrat smo predlagali tudi, da bi vlada k predlogu predložila tudi analizo posledic prodaje. Menim, da bi bila to logična nadgradnja tega, kar predlaga skupina nepovezanih poslancev. Dodaten problem je v nadzoru nad novimi lastniki. V Sloveniji se ni nikoli zgodilo, da bi vlada ali državno podjetje tožilo prevzemnika zaradi neizpolnjevanja obljub v prodajni pogodbi. Morda so v teh pogodbah vgrajene varovalke, vendar velja načelo, če ni tožnika ni sodnika. Če se motim, naj mi prosim predstavniki Vlade in SDH predložijo primer, ko se je to zgodilo, da je država novega lastnika tožila zaradi neupoštevanja določb v kupoprodajni pogodbi. Hkrati je problem, da noben demokratičen organ nima dostopa niti do prodajne pogodbe, kaj šele, da bi lahko sprožil ustrezne postopke. Zato podpiramo tudi tretjo rešitev, da Državni zbor z novim 67.a členom dobi izrecno pristojnost nadzora nad delom SDH in da v ta namen dobi možnost dostopa do ustreznih listin. Osebno sem pisno in ustno zahteval odgovor ministra za finance, kakšne so varovalke v pogodbi za Adrio Airways Tehnika, pa sem dobil le odgovor s strani SDH, da pravice do dostopa do teh podatkov nimam. Na žalost se s tem spisek nepravilnosti pri privatizaciji ne konča. Strategija upravljanja kapitalskih naložb nalaga SDH tudi to, da preuči zahteve zaposlenih. V primeru Adrie Airways Tehnika se je izkazalo, da se tukaj izigrava celo Zakon o sodelovanju delavcev pri upravljanju, posebej pa, da niti ne omenjam, da se izigrava Strategija upravljanja, ki ste jo sprejeli koalicijske poslanke in poslanci. Zakon je bil nedvomno kršen, ker poslovodstvo ni organiziralo nobenega posvetovanja s svetom delavcev, SDH prav tako ni obravnaval predlogov obeh sindikatov glede nefinančnih zavez za novega kupca. Izkazalo se je, da je strategija protislovna. Po eni strani sicer zahteva, da SDH preveri možnost delavskega odkupa, če pa se skupina delavcev dejansko organizira za nakup in SDH njihovo ponudbo zavrne, potem SDH kolektivu in sindikalistom ne dovoli niti, da bi podali predloge za nefinančne zaveze. V primeru Adria Airways Tehnika se je tako pokazalo, da so delavci v prevzemnih postopkih brezpravni. Njihova ponudba se zavrne, hkrati pa ne dobijo niti možnosti, da bi oblikovali nefinančne zaveze. To, spoštovani, so neposredne posledice dela Cerarjeve vlade, ki si je, in to še enkrat poudarjam, za enega od svojih ciljev, prioritet v koalicijski pogodbi postavila razvoj ekonomske demokracije. Kakšna je resnica tega, se jasno kaže na primeru Adria Airways Tehnika. Na koncu naj se opredelim še do možnosti, da bi Državni zbor predlagal odpoklic članov nadzornega sveta SDH. Verjetno bi bilo treba predpisati število poslancev, ki lahko predlagajo odpoklic, in najbrž ni smiselno, da bi ves državni zbor najprej glasoval o predlogu, potem pa šele o odpoklicu. Ampak to so tehnične stvari, ki sodijo v drugo obravnavo in jih je možno takrat z amandmaji popraviti. Bistvo, o katerem moramo trenutno razpravljati, je namen te rešitve. Treba je namreč operacionalizirati pravico Državnega zbora, da izvaja svojo nadzorno funkcijo in da lahko odpokliče člane nadzornega sveta SDH. Trenutno Državni zbor tega postopka ne more začeti brez sodelovanja Vlade, ki pa praviloma podpira nadzorni svet, ne glede na nepravilnosti, ki se tam dogajajo. Videli pa smo številne nepravilnosti. Ob tem moram spomniti, da smo v Združeni levici že lani predlagali, da bi Državni zbor o kandidatih za člane nadzornega sveta glasoval posamično, tako kot jih odpokliče posamično. Najbrž ni treba ponavljati, da koalicija tega predloga ni podprla. Na podlagi povedanega bomo v Združeni levici predlog podprli, vsekakor pa opozarjam, da tudi ta predlog ne rešuje bistvenega problema pri upravljanju državnih podjetij oziroma pri delovanju SDH. Bistveni korak bi najprej bil ta, da bi delavci v državnih podjetjih dobili pravico do imenovanja svojih predstavnikov v nadzorni svet in v upravo SDH. S tem bi dobili nadzornike, ki bi bili neodvisni od strankarskih in kapitalskih interesov in odgovorni zaposlenim. To smo lani z novelo SDH tudi predlagali, in to bi bila strukturna varovalka javnega interesa proti parcialnim interesom, ki dušijo in uničujejo državno lastnino. Mi smo že lani ob tem času dobili zagotovilo sekretarja Dragonje, da bo Vlada pripravila svoj predlog, in upam, da bo ta predlog nekoč res prišel, po možnosti pravočasno, za imenovanje nove uprave. Hvala.
Stališče Poslanske skupine Nove Slovenije Krščanskih demokratov bo predstavil gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani državni sekretar gospod Metod Dragonja, kolegice in kolegi! Seveda se strinjamo v Novi Sloveniji. Treba je razpravljati o zakonodaji, ki ureja poslovanje, delovanje Slovenskega državnega holdinga, okrepiti nadzorno funkcijo in v tem smislu bomo tudi glasovali. Podprli bomo v prvem branju predlog zakona, ki so ga pripravili kolegice in kolegi Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Novela zakona, ki je pred nami na področju državnega upravljanja s premoženjem predlaga nekaj sprememb. Prva izmed njih je uvedba preverjanja lastništva prevzemnika državne naložbe. S sprejetjem predlagane rešitve bi po mnenju predlagateljev preprečili ugibanja o tem, kdo je novi lastnik, ali gre za tako imenovanega slamnatega kupca oziroma ali je bila naložba prodana tako imenovanemu poštnemu nabiralniku. Prav tako se s predlogom zakona predlaga uvedba zahteve novemu lastniku za nadaljevanje uresničevanja ciljev iz strategije, ki ju je za predmetno naložbo sprejel Državni zbor. Gre za Strategijo upravljanja kapitalskih naložb. V Novi Sloveniji imamo močne pomisleke o utemeljenosti takšne zahteve in njenih posledicah za potek nadaljnjih privatizacijskih postopkov. Bojimo se, da bi se popolnoma ustavili. S takšnimi obremenitvami bi po našem mnenju izkrivili vlogo novega lastnika, povzročili zmanjšanje zanimivosti podjetij za vlagatelje ter otežili umik države iz gospodarstva. Naj opozorimo, da je Slovenija po podatkih OECD ena izmed držav z najvišjo ravnjo državnega lastništva v gospodarstvu. Zakaj? Zato, ker želi politika vplivati na poslovanje državnih podjetij in od tega imeti korist. Kakšno? Finančno. Še posebej zaskrbljujoče je, da zelo izstopamo po naložbah z večinskim deležem. Prioriteta Slovenije mora biti čim hitrejše preoblikovanje v normalno socialno tržno gospodarstvo, kar pa je s tako visokim deležem državnega lastništva v gospodarstvu zelo težko ali pa celo nemogoče. Novela posega tudi na področje nadzora Državnega zbora nad delovanjem SDH. Po trenutno veljavni zakonodaji Državni zbor na predlog Vlade imenuje člane nadzornega sveta SDH in jih lahko pod določenimi pogoji na predlog Vlade tudi razreši. Z novelo zakona pa se predlaga, da lahko Državni zbor tudi na lastni predlog odpokliče člana nadzornega sveta in da lahko delovno telo Državnega zbora za potrebe uresničevanja nadzora poslovanja in delovanja uprave nadzornega sveta SDH od slednjih zahteva pojasnila, podatke in dokumente. Predvsem v povečanju nadzornih pristojnosti Državnega zbora nad delom SDH vidimo Krščanski demokrati priložnost za izboljšanje obstoječih slabih praks pri upravljanju državnega premoženja. Zgodbe, kot sta na primer Paloma in Nova Ljubljanska banka, kažejo na resne nepravilnosti v Slovenskem državnem holdingu, kar se pri tako pomembnih vprašanjih niti slučajno ne bi smelo dogajati. Povečanje nadzorne vloge Državnega zbora je zato vsekakor ukrep, ki je vreden razmisleka. Kljub nekaterim pomislekom, ki jih imamo o zakonu v Poslanski skupini Nove Slovenije, predlog zakona naslavlja prave probleme, o katerih si želimo razpravljati tudi naprej. Področje upravljanja državnega premoženja je tako pomembno, da se o tem preprosto moramo pogovarjati. Zakon zasleduje nekatera pomembna vprašanja, povezana z odločanjem o državnem premoženju, o katerih si želimo razpravljati v naslednjih fazah zakonodajnega postopka. Ker sem omenjal strategijo upravljanja kapitalskih naložb države, in so to omenjale tudi nekatere druge poslanske skupine, s tega mesta pozivam koalicijo in seveda najprej Vlado, da pristopi nemudoma k spremembi strategije upravljanja kapitalskih naložb države. Ta ni dobra, predvsem tu mislim na pet podjetij, kjer želi država ohraniti svoj četrtinski delež plus eno delnico. In še, v strategiji je konkretno za NLB navedeno, da je prepovedana koncentracija kapitala nad deležem države. O tem sva danes zelo fer razpravljala na Odboru za zadeve Evropske unije tudi s tukaj prisotnim državnim sekretarjem in sva se strinjala. Imamo tudi sodbe sodišča Evropske unije, kjer Evropska komisija toži, in je dejansko sodbo tudi dobila, nekatere države, kot rečeno, pa se je sodba iztekla v korist Evropske komisije. Kdo, spoštovane kolegice in kolegi, med vami bi kupil štirisobno stanovanje, ga v celoti plačal, bi pa dovolil, da prejšnji lastnik ostane še v eni sobi? Kdo? Nihče izmed nas, ker to je preprosto norost. V Novi Sloveniji bomo zato Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Slovenskem državnem holdingu v tej fazi zakonodajnega postopka podprli. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Dr. Bojan Dobovšek bo predstavil stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev.
Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo! Problemi Vlade glede upravljanja premoženja vse bolj stopajo v ospredje slovenske javnosti. O čem govorimo? Govorimo o tem, da imamo v parlamentu seje o upravljanju državnega premoženja, o nadzornikih, o licenciranju, vendar predlogi, ki so dobri – in vsi priznajo, da so dobri – niso sprejeti, ker se v prihodnosti pripravljajo strateške spremembe. Neformalne skupine, ki vplivajo na to, vedno bolj stopajo v ospredje. Lahko izpostavimo dva problema. Prvi problem je netransparentno kadrovanje na vseh nivojih, posebej izpostavljena institucija SDH, DUTB. Drugi problem, da ni mehanizmov odgovornosti in mehanizmov kontrole; če pa že so, pa se ne izvajajo. Država lahko upravlja svoje premoženje in upravlja s tem tudi državo preko svojega premoženja. SDH ima nekako nadzor nad 11 milijardami državnega premoženja. In skozi to se lahko upravlja država v dobro ljudi. Sklicujemo se na korporativne smernice upravljanja po vzoru OECD. Kratko, jedrnato – kaj te smernice pomenijo? Pomenijo, da vlada postavi cilje, prioritete, da vzpostavi mehanizme odgovornosti in transparentnosti delovanja, da pa hkrati odgovarja parlamentu. Vendar pozabljamo pri teh smernicah prenesti nekaj, kar je v tujini dobro vpeljano, in sicer je to korporativna odgovornost, odgovornost nadzornikov s svojim premoženjem. Pri nas nadzorniki odškodninsko ne odgovarjajo s svojim premoženjem. In dokler se to ne bo zgodilo, ne bomo imeli odgovornega upravljanja. Drugi del so kontrolni mehanizmi. Vlada ni vzpostavila kontrolnih mehanizmov ali pa jih ne izvaja. O čem govorimo? O antikorupcijskih pravilih, o pravilih transparentnosti premoženja, o sledenju premoženja preko pranja denarja, o notranjih in zunanjih kontrolah, o mehanizmih transparentnosti, kjer bi lahko izpostavili teste integritete, ki so uvedeni v nekaterih državah. Takšnih mehanizmov pri nas ne izvajamo. Vlada prav tako zavira dostop do podatkov. Ne vpeljuje odgovornosti tistih, ki so na najvišjih funkcijah. Ne omogoča preiskovalnega novinarstva, ki ga je treba podpreti, če ne dobivamo informacij od Vlade. Vsaj preiskovalni novinarji bi lahko prišli do kakšnih informacij. Finančne transparentnosti pri nas še vedno nismo vpeljali. Vse to je značilno za šibke vlade. Šibke vlade, ki podležejo neformalnim skupinam in njihovim vplivom. Izogibajo se odgovornosti, se pravi, da nihče ne bo odgovarjal s svojim premoženjem. Še več. Odgovornost prenašajo na drugega, na SDH ali pa na poslance. Finančni minister in predsednik Vlade sta v tem parlamentu večkrat izpostavila, da ste poslanci imenovali nadzornike SDH in da ste zato poslanci odgovorni. Vlada svojo odgovornost prenaša na poslance. In ravno zato, ker vlada ne prevzema odgovornosti in prenaša odgovornost na državni zbor, smo v poslanski skupini nepovezanih poslancev pripravili spremembe Zakona o SDH. Sledimo dvema ciljema. Prvi cilj je transparentnost kupca. Zadnji primeri kažejo, da prihaja do netransparentnih nakupov, kupci se skrivajo in prek veriženja se lahko zakrije pravi kupec, kupec pa je hkrati lahko tisti, ki je povzročil bančno luknjo ali pa likvidacijo podjetij. Del ukrepov nam je uspelo prav s strani Poslanske skupine nepovezanih poslancev vrniti v Zakon o DUTB, zato naš predlog v smeri, da se enake varovalke vrinejo tudi v Zakon o SDH. Seveda pa kupci, ki so, naj bi bili strateški kupci, vsaj tako smo se odločili v strategiji, naj bi sledili takšnim smernicam, ki smo jih sprejeli v tem državnemu zboru. Drugi cilj sledi cilju imenovanja in razrešitve. Če vlada pravi, da smo poslanci odgovorni za to, da smo imenovali nadzornike SDH, potem je prav, da si zadržimo tudi to pravico, da jih lahko odpokličemo. In podredno, da lahko dostopamo do dokumentov, ki so pomembni in razkrivajo podatke o delovanju SDH in o tem, ali SDH izpolnjuje določene cilje, ki so začrtani v strategiji. Seveda se tukaj ne vpletamo v funkcijo upravljanja, ampak bi radi povečali nadzor, ki ga vlada noče ali pa ne zna izvrševati. Če smo že odgovorni je prav, da za nadzor dobimo določene podatke. Seveda vsi mehanizmi ostanejo. Če zaključim. Upamo da bo koalicija potrdila predlagane spremembe, in sicer spremembe v smeri mehanizmov, ki pomenijo transparentnost in odgovornost, in pa mehanizmov, ki pomenijo, da bomo upravljali s premoženjem v dobro ljudi, ne pa v dobro nekih neformalnih mrež. Zakon, ki je pred nami, pomeni prvi korak. Če menite, da kakšne rešitve niso dobre, imamo čas, da jih uskladimo in naredimo takšne rešitve, da bo prišlo do odgovornosti tistih, ki ne delajo v skladu z zakonom. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Gospa Bratuškova, kot predstavnica predlagatelja izvolite, beseda je vaša.
Najlepša hvala. Najlepša hvala, spoštovane kolegice in kolegi, tudi za izraženo mnenje in v kar nekaj poslanskih skupinah tudi za podporo. Upam, da bom tekom razprave uspela vsaj deloma prepričati tudi največjo poslansko skupino SMC, da ta zakon v prvi obravnavi podpremo in ga v nadaljevanju skupaj korigiramo. Zelo na kratko še enkrat, tri ključne spremembe. Pomembno se mi zdi poudariti, da seveda niti ne moremo, niti ne želimo ne koaliciji ne vladi vzeti kakršnih koli pristojnosti. Ampak če Slovenski državni holding v imenu državljank in državljanov upravlja z našim premoženjem, jaz upam, kolegi in kolegice, da si tudi vi želite, da vam podatke, ki jih od njih zahtevate, posredujejo. Če so tajni na način, da jih preberemo tam, kjer je za to mesto, in o njih seveda tudi ne govorimo in ne delamo škode ne podjetjem ne Slovenskemu državnemu holdingu, nikomur, ampak to ni last holdinga in prav je, da vemo, kaj se v tem holdingu dogaja. Tukaj gre samo za transparentnost. To je prva sprememba. Nadzorni svet, ali pa tako bom začela, Slovenski državni holding ni čisto navadna gospodarska družba, ker če ne, ne bi potrebovali Zakona o Slovenskem državnem holdingu, bi imeli preprosto Zakon o gospodarskih družbah, bi bil ustanovljen in deloval. Ni navadna gospodarska družba in nadzorni svet imenujemo, imenujete v Državnem zboru. V tem primeru smo bili skupščina za to podjetje, ker ponavadi skupščina imenuje nadzornike. In verjetno je prav, da ima ta ista skupščina tudi pravico predlagati razrešitev, če se na drugi strani dogajajo nepravilnosti oziroma so izpolnjeni pogoji, ki jih zakon veleva. In nič ne spreminjamo teh pogojev, pogoji za razrešitev članov nadzornega sveta ostajajo enaki, samo Državni zbor bi imel pristojnost predlagati njihovo zamenjavo. Seveda veste, da če je koalicija enotna, se to ne more zgoditi, torej vas tudi tukaj ni treba biti strah ničesar. Samo logično razmislite, če tisti, ki je nekoga imenoval, nima pravice predlagati njegove razrešitve, ne vem, smo pač ob prvem sprejemanju ali pa drugi spremembi zakona to spregledali in verjetno ni greh, če nekaj pozabiš, zato bi to želeli sedaj popraviti. Z večino glasov v tem Državnem zboru se odloča, tako da, spoštovana koalicija oziroma še posebej Stranka modernega centra, ne rabi vas skrbeti, da bo karkoli narejeno mimo Vlade in mimo vladajoče koalicije. Vi ste tisti, ki boste o tem tudi odločali. In tretje, na kar sama osebno opozarjam, tako rekoč na vsakem Odboru za finance na vsaki Komisiji za nadzor javnih financ, jaz mislim, da je nesprejemljivo, da od naših ljudi zahtevamo spoštovanje zakonov, plačevanje davkov, vse kar paše zraven, ne dovolimo, da svoje premoženje in denar odnašajo v davčne oaze, na drugi strani pa to isto premoženje prodajamo točno tja. Točno tja. V letošnjem letu ne vem, če je bila kakšna, ne v letošnjem, sploh ne, tudi v lanskem, v času vlade Mira Cerarja, kakšna prodaja narejena kako drugače kot finančnemu skladu in v davčno oazo. Mislim, da to nikakor ne more in ne sme biti naš cilj. Vsekakor pa tudi, če prodajamo v državo, ki ji rečemo davčna oaza, morajo biti lastniki, novi lastniki podjetja razkriti. To se nam zdi pomembno, ne da prodamo podjetje, kot se je zgodilo z Adrio, nekomu, nihče tega finančnega sklada ni poznal tako rekoč, 18 zaposlenih imajo in pridejo in kupijo tako pomembno družbo, kot je Adria Airways. Tako da resnično tukaj ne gre za nobeno prevzemanje upravljanja državnega premoženja s strani opozicije, ampak bi želeli zagotoviti transparentno, pošteno upravljanje, sploh tako, da bi Slovenke in Slovenci od tega upravljanja imeli čim več. Zato še enkrat apel največji vladni strani, da razmisli, če ni to v skladu z njenim programom, če ni to v skladu z njenimi predvolilnimi obljubami, ta Zakon o Slovenskem državnem holdingu v prvem branju podpre, potem pa seveda v nadaljevanju tako kot vedno, tako kot vedno lahko stvari z amandmaji korigiramo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jernej Vrtovec, za njim naj se pripravi gospod Jan Škoberne in mag. Dušan Verbič. Izvolite.
Spoštovani kolegice in kolegi, dragi predlagatelj! Za uvod ena simbolika. Namreč ravno pred letom dni se je Slovenski državni holding na današnji dan odločil, da bo Telekom prodal in potem, glej ga zlomka, korporativno opravljanje, pride naša vlada in to prodajo prepreči. Na takšen način torej se mi gremo korporativno opravljanje. Tako za uvod. Bes in srd ne samo v medijih, v javnosti, ampak tudi enega dela opozicije, tudi koalicije v zadnjem obdobju zaradi netransparentnega delovanja Slovenskega državnega holdinga pri prodaji je nekako res združil javnost. Kot vse kaže, se poraja vprašanje, kdo so ti kupci, ki prihajajo in kupujejo državno premoženje. V Novi Sloveniji smo zavezani k temu in poudarjamo privatizacijo, poudarjamo iskanje odgovornih lastnikov za naše državno premoženje, poudarjam odgovornih lastnikov, preverjenih lastnikov ne pa lastnikov, kot so bili, na primer, takšna podjetja, ki so ustanovljena dva dni preden se objavi razpis za prodajo enega slovenskega podjetja. Ne moremo drugače ta podjetja imenovati kot špekulante iz davčnih oaz, nabiralniki karkoli in tudi so utemeljeni sumi, da morda gre za naš denar, ki je bil nekoč iz Slovenije prepeljan v davčne oaze. Te špekulacije obstajajo in so, kot kaže, vse bolj verjetne, namreč za temi podjetji se ponavadi skriva ali Ciper ali Luksemburg, davčne oaze v Latinski Ameriki in tako naprej. Kar se tiče samega zakona bo Nova Slovenija v tem branju zakon podprla. Tudi sam osebno se strinjam, da SDH mora preveriti kupca, mora ga, enako bi moralo veljati, če že o tem govorimo, tudi za Družbo za upravljanje terjatev bank, drugače se nam zgodi takšna tragedija, kot se nam je zgodila v Vipavski dolini pri prodaji Agroind Vipava, ko se je dalo nekemu slamnatemu ukrajinskemu lastniku celotno podjetje za 2 milijona evrov. Se pravi, iščemo odgovorne lastnike, zaradi tega je prav, da jih preverimo. Tudi se strinjam z odpoklicem. Če ima Državni zbor to možnost, da nekoga postavi, naj ima možnost tudi, da ga odstavi. Saj to možnost v bistvu ima, ampak zgolj in samo na predlog Vlade. Se pa ne strinjam v tem delu z zakonom, ki govori, da mora to podjetje, se pravi novi lastnik, nadaljevati strategijo. Tukaj je pa to malce konfuzno, novi lastnik se bo sam odločil, kaj bo počel s svojim podjetjem naprej. V naslednjih fazah bi bilo prav, saj s strani Nove Slovenije bomo ta zakon v teh členih amandmirali. Sicer pa je zakon dobrodošel in dober glede na okoliščine, v katerih se danes nahajamo pri upravljanju državnega premoženja. To upravljanje – velja omeniti očitke, da našo prodajo in upravljanje premoženja obvladujejo lobiji, omrežja in niti ne več Vlada, ker tega res ne razumem niti politike največje koalicijske stranke, ki se tega otepa. In za konec prodaja Nove Ljubljanske banke, največja prodaja, ki se nam obeta. Spet je bila izbrana tako imenovana IPO prodaja, se pravi, mi ne bomo iskali strateškega lastnike Nove Ljubljanske banke, ampak smo odprli možnost razpršenega lastništva. In kaj je najhuje? Najhuje je to, da bo država še vedno imela določen delež v podjetju, s katerim bo lahko še vedno preprečevala ključne spremembe v Novi Ljubljanski banki. Jaz bom ta zakon podprl v tej fazi, ker je dobronameren in ker je dejansko dober za boljše upravljanje državnega premoženja.
Besedo ima gospod Jan Škoberne. Za njim naj se pripravita mag. Dušan Verbič in mag. Anže Logar.
Najlepša hvala, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! O tem, kako bomo v Sloveniji upravljali državno premoženja, kakšne cilje bo dosegala naša industrijska politika in kako bomo kot skupnost zagotavljali trajno rast delovnih mest, gospodarske rasti, zaposljivosti in nenazadnje vzdržnosti vseh naših temeljnih sistemov, na katerih smo osnovali državo, to je zdravstva, izobraževanja, socialne varnosti in solidarnosti, se pogovarjamo vedno znova, vedno bolj pa v kontekstu tega, da ugotavljamo, da moramo na vseh segmentih začeti s popravki nekaterih fines ali pa celo celotnih sistemskih rešitev, ker ugotavljamo, da določene odločitve, ki smo jih sprejeli bodisi v tem sklicu bodisi v predhodnih, preprosto ne zasledujejo ciljev in interesov, ki jih v imenu državljank in državljanov tu predstavljam. V primeru upravljanja državnega premoženja in ko gre za SDH in novelo zakona, ki ga predlagajo nepovezani poslanke in poslanci, gre v resnici za predlog, ki želi odpreti eno pomembno razpravo. Prvič, evalvirati, kaj smo s sistemom upravljanja državnega premoženja, kot smo ga postavili, dosegli in ali dosegamo učinkovito transparentno in jasno cilje, ki jih je potrdil Državni zbor, in ali v globalnem smislu, v tekmi za delovna mesta tudi v tekmi za pobrane davke, lahko s tem konceptom uresničujemo interes državljank in državljanov. Če bi vsi sistemi, ki smo jih postavili, držali in učinkovali tako, kot želimo, potrebe po tovrstni noveli ne bi bilo. In zato je kakršenkoli razmislek, ki gre v smer, da se zavrača, denimo, dikcija 1. člena, ker v prvi polovici govori "smiselno rešitev", v drugi polovici pa, tu se moram strinjati, gre za poseg v tudi pravico nekoga, ki izvršuje potem, ko izvrši plačilo, kot lastnik upravljavsko pravico nad nekim premoženjem, nesmiselno. Mi lahko ta drugi del črtamo na odboru in potem v nadaljnji razpravi prilagajamo amandmajsko rešitve tudi k temu, kar bo, jaz upam, gospod Dragonja, predlagala Vlada, ker tukaj seveda odgovor, da rešitve ne podpira, odgovora, kaj pa je alternativa, pa k temu ne pridoda, pač, ni nekaj, kar bi Državni zbor moral sprejeti že n-tič, še posebej ko govorimo o petih milijardah državnega premoženja. To, da Državni zbor lahko, ker mora imenovati – minister za finance nam potem sporoči preko poslanskega vprašanja, da za to tudi prevzemamo vso odgovornost – nadzornike, ne bi pa imel pravice, da jih odpokliče ali pa o njihovem delu in odgovornosti razpravlja, se mi zdi na nek način nenavadno, tudi če bi šli po povsem matematični logiki, se pravi, neko odgovornost za odločitev sprejemam, nimam pa nobene pravice več, da o tem, kako tisti, ki se je na moje zaupanje zanesel, moje zaupanje potem uresničuje oziroma v nekih točkah zlorablja, če tako rečem. Ker jaz se moram iskreno tukaj izraziti, zelo me preseneča, da se potem lahko zgodi, da pridejo za nadzornike v največji, včasih smo temu rekli sistemski banki ali kako, ljudje, za katere se potem izkaže na neki seji Komisije za nadzor javnih financ, da je pa nekdo bivši šef, nekdo bivši nadzornik, nekdo pa bivši sodelavec od predsednika uprave, tistega, ki je postavljen za to, da upravlja. Jaz se opravičujem, Državni zbor v svoji nadzorni funkciji, ki mu jo dodeljuje ustava, na to temo mora nekaj reči. In ker ni bilo popravljalnega ukrepa s strani Vlade, pa bi raje videl, da bi prišel s strani Vlade ukrep, ki bi morda naslovil še kakšno drugo problematiko tega upravljanja, bomo pač podprli predlog novele nepovezanih poslank in poslancev. Zakaj? Zato, ker če počakamo še kakšni dve leti, morda celo ne bo več imelo smisla razpravljati o upravljanju državnega premoženja. Prej je kolega Tonin zelo zelo prijazno spomnil na prodajo Telekoma, ki je ni bilo. Takrat smo seveda poslušali vse mogoče argumentacije, kako bo Telekom propadel in kako ga ne bo več, če do te prodaje ne pride. Leto dni potem je izkazal skorajda rekordne dobičke. Posluje dobro. In jaz se tu na tem mestu večkrat vprašam kot poslanec Državnega zbora, kdo in zakaj se a, te hiše boji in b, kdo in zakaj nam pri kakšnih zadevah načrtno argumentira samo eno stran, da ne uporabim kakšnega drugega glagola, kaj počne z uporabo različnih besed za izključen namen. Tisto, kar je najbolj pomembno pri tej zgodbi – mi kot država moramo zasledovati cilje, ki si jih postavljamo. In gotovo cilj ni, da vso premoženje, ki ga imamo, za najvišjo možno kupnino prodamo v davčne oaze. Zakaj? Zato ker tudi če v neki točki mi za to premoženje dobimo dvakrat več, kot bi bila, karikiram, tržna vrednost, pa zato izgubimo vse davke, ves razvoj, vsa delovna mesta, ne vem, kaj potem še ostane. Potem sami sebe postavljamo tudi v globalnem okviru v položaj hlapčevanja nekomu, katerega izvor, ime, priimek bo neznan. Nalepka na poštnem nabiralniku, ki se bo selila enkrat na Karibe, enkrat na Nizozemsko, enkrat na Ciper. Meni se to zdi povsem nelogično, verjamem, da še komu. In če lahko rečemo, da je prva rešitev gotovo takšna, da jo je mogoče brez težav sprejeti, da sta drugi dve takšni, da potrebujeta še nekaj dodatnih modifikacij v smislu zmernosti in preverjanja sorazmernosti teh rešitev, je nekaj gotovo, sam pričakujem, da bosta Vlada in Ministrstvo za finance tvorno sodelovala v drugi obravnavi tega zakona, ker pričakujem, da obstaja tudi v tem državnemu zboru dovolj modrosti, da ga bo v prvi obravnavi podprl. In potem na odboru obstaja povsem dovolj in časa in priložnosti, da razrešimo še kakšno drugo dilemo, če je kje dilema, kaj so cilji upravljanja slovenskega premoženja in kaj so cilji upravljanja te države. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Dušan Verbič, pripravi naj se gospod Matjaž Han in mag. Andrej Šircelj. Izvolite, gospod Verbič [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Se opravičujem, za mag. Dušanom Verbičem je mag. Anže Logar in potem gospod Matjaž Han. Hvala lepa. Izvolite, gospod Verbič.
Hvala za besedo, podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci, državni sekretar, prav lep pozdrav! Za uvod. Mnenja sem, da moje razmišljanje in osebno stališče glede razumevanja, kaj pomeni pojem odgovorni lastnik, to vežem izključno na državno lastnino ali državo, bom uporabil izraz, ni kompatibilno s posameznimi ali posamezniki in posameznicam, to se pravi člani tega Državnega zbora, se pravi v razumevanju poslank in poslancev in moram priznati tudi z nekaterimi iz izvršilne veje oblasti. Upam, da se motim. Sam se bom zelo opredelil na predlog in omejil vsebino današnjega vloženega predloga zakona glede nato, da je bilo v razpravi že kar nekaj rečeno. Ampak si bom dovolil tudi malce, samo z enim stavkom, komentirati, kajti pred ne dolgo časa nazaj smo imeli na Odboru za kmetijstvo in gospodarstvo primer Agroinda. Tega se bom še v nadaljevanju malce dotaknil, ampak tisto, kar sem želel reči, da v temu podjetju je bilo zaznati, da so solastniki tudi zaposleni, se pravi fizične osebe, tudi ti zaposleni so imeli v organih upravljanja, se pravi v nadzornem svetu, tudi svojega delavskega predstavnika, ampak, poglej ga zlomka, ta družba, če je znano, je zdaj tudi že v nekem postopku za stečaj. Hotel sem reči to, ker je tudi v Državnemu zboru že kar nekajkrat veliko besed rečeno, kako se z delavskim soupravljanjem praktično rešujejo podjetja, državne lastnine in podobno. Toliko. Vrnem se v sam zakon; v zvezi s tem vloženim Predlogom zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Slovenskem državnem holdingu, ki kot vidimo in smo se seznanili s temi štirimi členi, bi se jaz dotaknil tistega, kar je najpomembneje, govorim pa v svojem osebnem imenu in pogledu. V sedmem odstavku prvi stavek, ki pravi: "Ob prodaji naložb je treba zagotoviti, da je lastništvo novega lastnika znano in preverljivo." Osebno gledam glede na trenutne situacije, razmere in dogodke, da je to tisto, čemur sem zelo naklonjen glede same vsebine tako zapisanega stavka. V nadaljevanju, kar je zapisano in v ostalih členih, pa bom poskušal potem malce kritično tudi do te vsebine biti. Zakaj mi je prvi stavek zelo, če bom lahko tako rekel, vsebinsko prijeten? Predvsem tudi zaradi tega, kajti Vlada, ki je zavzela stališče do tega predloga zakona, je zapisala: "Vsebinsko se s prvim odstavkom novega sedmega odstavka predlaga, da je potrebno ob prodaji naložb zagotoviti, da je lastništvo novega lastnika znano in preverljivo." Res me veseli to stališče. Po mnenju Vlade je določba sicer primerna, res je, da je tukaj vejica, samo jaz bi dal stavek, kajti v nadaljevanju, ki se sklicuje na mednarodne standarde in dobro prakso, že tako navaja, da se to izvaja in to me veseli. Veseli me predvsem v tem, da je v nadaljevanju tudi zelo lepo, lahko skoraj rečem šolsko zapisano o tem, kako se uporabljajo slovenske in mednarodne smernice, dobre prakse korporativnega upravljanja. Tisto, kar me izredno veseli, je predvsem z navedbo: "S skrbnostjo vestnega in poštenega gospodarstvenika". Kajti ti dve načeli, odkrito povedano, sta pisani meni na kožo. Upam, da se te zadeve izvajajo tudi v poslovnih dogodkih. Vendar se moram dotakniti tega, kar sem uvodoma rekel, primer Agroind, ki res ni SDH je pa DUTB. In ne slepimo se, da tako DUTB kot tudi SDH sta v upravljanju Vlade, države, kakor koli že vzamemo. In zakaj se mi zdi, da je Agroind tako pomemben, tudi v tem trenutku vezano izključno na ta stavek predlagatelja spremembe tega zakona. Na tej skupni seji odbora se je ugotovilo nekaj, da je DUTB skupaj v sodelovanju s fizičnimi osebami, kar je zelo pohvalno, prišel do skupnega imenovalca in v imenu vseh, glede na to, da se je DUTB pojavil kot lastnik terjatve, najverjetneje potom terjatve tudi nekega poslovnega deleža ali lastnine, da je preprosto prodal ta delež skupaj, kot sem rekel, z lastniki. In, glej ga zlomka, prodali so poštnemu predalniku. Ne to, kar je bilo že danes rečeno, poštni predalnik v davčnih oazah, kot poznamo Panama in podobno, ne, prodalo se je poštnemu predalniku v državo Ukrajino. In tisto, kar osebno menim, da je zaskrbljujoče v takšnih primerih, je, da tak poslovni posel, dogodek, ki se je zaključil tudi z denarnimi nakazili oziroma denarno transakcijo, je ta finančni posel bil zaključen preko slovenske banke, vendar bi prosil, da ne zlorabljate v kakršni koli razpravi o tem, da zavajam, vendar slovenska banka, ki pa ni bila dokapitalizirana. Hotel sem ta primer dati, da te poslovne inovativnosti, je obilica in s tem se preprosto ne smemo slepiti. In če se vrnem zdaj nazaj. Poslanska skupina Stranke modernega centra je v preteklosti skupaj z koalicijskimi partnerji bila v tej smeri zelo aktivna, da se neki tovrstni primeri, se pravi prodaje državnega premoženja, nekaj podobnega ne bi dogajalo. In tukaj bi rad spomnil, kljub pomislekom takrat tudi s strani, bom rekel, opozicije, smo dopolnili s 13. členom Zakona o uravnavanju kreditne stabilnosti bank. Naslov tega je prepoved dejanj, ki bi neupravičeno okoristila dolžnika. Lahko rečem, da je naslov takšen, da praktično pove vse, vendar se soočamo s tem, da se poskuša zaobiti zakon, očitno, ali pa s poskusom, da se zakon zaobide s tako imenovanimi poštnimi nabiralniki. In tisto, kar moram priznati, da je za nas tudi zaskrbljujoče, je, da se tovrstni posli lahko izvajajo tudi preko odkupa terjatev, za katere pa skoraj ni več nobene skrivnosti, kajti mediji že zelo jasno poročajo, da so to diskonti do 80 %. In ravno s to določbo, ki je sestavljena iz dveh kar velikih odstavkov, želeli precizirati, da se ne bi dogajalo, ko so posamezniki, ki so morda - poudarek je na morda - v preteklosti bili tudi na tak ali drugačen način vključeni v teh tako imenovanih postopkih bančne luknje. Lahko samo ugotavljamo, da inovativnost na poslovnem področju nima meja in je prisotna praktično tudi v naši državi. V nadaljevanju bi se rad dotaknil naslednjega člena, ki ga je vložil predlagatelj, se pravi, da bi tudi Državni zbor, poleg Vlade, bil v nekih procesih. Sam menim, da najverjetneje ni tako enostavno, kar se tega tiče, po vsebinski plati razpravljati o potrebnosti ali smiselnosti, kajti takoj se soočamo s tem, kot je običajno znano, za in proti. In zdaj ne bi izpostavljal, predvsem po tisti vsebinski plati, zakaj ne bi bilo dobro, da bi Državni zbor posegal v to zadevo, kajti menim, da se tu prisotni močno zavedamo, kaj pomeni korporativno upravljanje, tisto z odgovornim lastnikom. Dejstvo je, da zdravi princip korporativnega upravljanja preprosto pomeni, da tisti, ki upravljajo, najsi bo to enotirni ali dvotirni sistem upravljanja, mora imeti nek mandat. In tisto, kar je še pomembnejše, da so resnično tudi oni odgovorni. In če se določene zadeve tako ali drugače iz poslovnega razloga zalomijo, imamo za to obilico nekih mehanizmov, vključno z nadzornimi sveti, da se te zadeve lahko sanirajo. Ne bom se pa dotikal tem, ki so zadnje čase zelo aktualne v Državnem zboru kot tudi na matičnih delovnih telesih. Kar se tiče 3. člena, bi vseeno spregovoril nekaj besed, glede na to, da je treba povedati, da sedaj veljavni zakon o Slovenskem državnem holdingu v 41. členu zelo jasno določa in precizira: "poslovanje nadzornega sveta, v katerem sta vključena tako izvršilna kot zakonodajna veja oblasti." Kar je tudi prav. Res pa je, da obe ta hip imata zgolj informativno vključenost v nadzorni svet in nimata odločevalske vloge. Osebno menim, da je tako tudi edino pravilno. Zakaj bi zakonodajni organ lahko posegal v neke procese odločanja na tem nivoju, če smo rekli, da resnično sledimo umiku politike iz upravljanja. Tisti, ki morda razmišljajo ali pa celo navajajo, da bi bilo dobro, da bi imel tudi predsednik Komisije za nadzor javnih financ, spoštovani mag. Šircelj, ki je tu prisoten, tako imenovano pravico odločanja v nadzornem svetu, se preprosto morajo soočiti z naslednjim dejstvom ob vpogledu v statut SDH. 11. člen pravi: "V skladu s prvim odstavkom 47. člena Zakona o Slovenskem državnem holdingu uprava potrebuje soglasje nadzornega sveta za naslednje posle …" Ne bom našteval, koliko je teh poslov, vendar ob vpogledu, kateri so ti posli, nedvoumno izhaja, da imaš z odločevalsko vlogo v nadzornem svetu tudi vpliv na odločanje, se pravi, s tem, ko daješ soglasje. Tako v tem delu osebno menim, da preprosto tisti hip, ko smo na stališču, da Državni zbor ima nadzorno funkcijo, preprosto ne smemo posegati, da ima tudi tako imenovano upravljavsko. Nadalje bi se rad v zvezi z veljavnim zakonom o SDH dotaknil še 67. Člena, to je drugi odstavek. Kaj ta pravi? »SDH četrtletno poročilo poroča o upravljanju Vladi«, popolnoma normalno, »na četrt leta. Četrtletno poročilo upravljanju pa pošilja v vednost Komisiji Državnega zbora Republike Slovenije za nadzor javnih financ.« Mislim, da je to dovolj jasno, če želi matični odbor intenzivno spremljati delo, v normalnih okoliščinah je tudi upravičen, da tudi dobi tiste podatke ali tiste dokumente, ki jih pač želi. Rad pa bi samo poudaril nekaj, da to moje slednje temelji predvsem na tem, da takrat, ko so poslovni dogodki ali pogodbe ali posli zaključeni, vključno s tem, da ni niti nekih rednih ali izrednih pravnih sredstev vloženih na podlagi nekih morebitnih kasnejših ali takratnih nesporazumov med kupci in prodajalci. Imam pa v zvezi s to določbo nekako drugačno vprašanje. Ali je to četrtletno, ko je zapisano, »poroča o upravljanju Vladi«, enak tekst in vsebina, kot pa je poročilo, ki ga dobi Državni zbor? Kajti vemo, eno je načelno poročilo, eno je pa, lahko skoraj rečem, podrobno poročilo. In to je stvar interpretacije. In menim, da glede na avtoriteto predsednika tega matičnega odbora, da tukaj sploh ne bi smel biti problem. Če zaključim. Rad bi poudaril to, kar sem uvodoma omenil. Zanimiv je prvi stavek tega 1. člena, se pravi dodatek, sedmi odstavek, o katerem se je prav gotovo še kako smiselno globoko pogovarjati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Anže Logar. Pripravita naj se gospod Matjaž Han in Alenka Bratušek. Izvolite mag. Anže Logar.
Hvala, predsedujoči. Mi se posledično pogovarjamo o približno 14 milijardah državnega premoženja in neverjetno je, da si glavna vladna stranka za ta namen vzame samo 25 minut razprave. Imamo zelo zanimivo stanje. Vsi po vrsti ugotavljamo, da je pri upravljanju državnega premoženja nekaj hudo narobe, od tega, da našo srebrnino kupujejo nabiralniki podjetja, do tega, da se dogajajo sramote, kar se tiče imenovanja nadzornikov in še bi lahko naštevali od tega, da prodaje padejo v vodo zaradi čudnega ravnanja Vlade. In ne morem si kaj, da mi je nenavadno, da največja vladna stranka, ki nosi največjo odgovornost, ob takih slabih praksah molči. Zato mi dovolite, da današnji del neke razprave obrnem predvsem proti drugima dvema koalicijskima partnerjema ne proti SMC, ki je zdaj v 15 minutah povedala, kar je imela za povedati, ampak predvsem do Desusa SD. Vlada, kot piše v obrazložitvi, čeprav so to obrazložitev sprejele na seji Vlade vse koalicijske partnerice, ampak, ker smo Slovenija parlamentarna demokracija, verjamem, da vsej dve od treh vladnih strank znata ločiti Vlado od parlamenta in da je parlament svoja veja oblati in da na podlagi razprave se bodo tudi sami parlamentarci potem odločili ne glede na to, kaj njihovi ministri na Vladi glasujejo. Glejte, Vlada je v tej svoji obrazložitvi predloga zakona zapisala, da ta zakon brani načela skrbnosti, odgovornosti, neodvisnosti, preglednosti in gospodarnosti v upravljanju z državnim premoženjem. Pa se vam zdi, da to drži? Se vam zdi, da je ureditev, kakršno imamo zdaj, in vodstvo SDH pod taktirko gospoda Jazbeca takšno, ki upravičuje skrbnost, odgovornost, neodvisnost, preglednost in gospodarnost, ali bi rekli, da vse prej kot to. Jaz mislim, da je več tistih, ki bi rekli, če kaj ne, pa to ne, kar vlada tu zasleduje. In spoštovana koalicijska partnerja Desus in SD, Vlada je tu v tem odgovoru zapisala, ko je zavrnila tak predlog, da je ob prodaji naložb treba zagotoviti lastništvo znanega oziroma da je treba, da je lastništvo novega lastnika znano in preverljivo, do tega da ima Državni zbor pristojnost, da lahko zahteva in pridobi kakšne dokumente, v primeru nepravilnosti, da odloča o zamenjavi nadzornega sveta SDH, zapisala, citiram: "S tega vidika po mnenju Vlade zakonska določba, ki bi nalagala prodajalcu, da od zasebnega kupca državne naložbe pridobi zagotovila, da bo zasledoval cilje, strategije, upravljanje, vsebinsko ne vzdrži in naprej to pomeni, da pogojevanje prodaje kapitalskih naložb države z vključevanjem zavez o spoštovanju strategije avtomatsko pomeni manjši nabor potencialnih kupcev." Predstavljajte si, da bi za takšnimi stavki Desus in SD stala v kakšni drugi vladi. A veste, kakšno huronsko nasprotovanje bi bilo, tu pa očitno vaši ministri tovrstnim stališčem pritrjujejo. Jaz si v bistvu nikoli ne bi predstavljal, če ne bi tega prebral, da vi stojite za takšnimi stališči, vsaj na Vladi, pravim, na Vladi, ne v parlamentu. To je še druga veja oblasti, ki bo po svoje odločala. In zakaj Vlada brani takšen zakon, kot je, torej ne pritrjuje predlogom sprememb. Pravi: »Zakon odpravlja težave, ki se v zadnjem obdobju kažejo na tem področju in jih povzroča predvsem dejstvo, da je upravljanje državnih naložb v stalnem prehodnem obdobju.« In naprej: » … edino slednji zakon,« torej ta zakon, ki je zdaj v veljavi, »je v popolnosti zaživel, s čimer je Republika Slovenije v letu 2015 tudi izpolnila vsa popristopna priporočila OECD in Evropske komisije s področja korporativnega upravljanja družb v državni lasti.« Pa koga vi farbate, no! Oprostite izrazu. Se vam zdi v državi upravljanje s kapitalskimi naložbami, da je v popolnosti zaživel in da spoštuje vsa pravila korporativnega upravljanja družb v državni lasti. Se vam zdi, iskreno vas sprašujem, iskreno, po tem ne ko vam parlamentarni VIP zabiča, kako morate glasovati, ampak sami pri sebi, ko gledate vso šlamastiko z imenovanjem nadzornikov in potem s prodajo tega državnega premoženja, se vam zdi, da je to korporativno upravljanje, kot si ga naši državljanke in državljani zaslužijo. Apeliram na dve koalicijski partnerki, vsaj vi pred glasovanjem premislite o tem. Malce se zamislite. In naprej, en izmed ukrepov za preprečevanje takšnega stanja, torej kot ga želi očitno Alenka Bratušek oziroma nepovezani poslanci s tem predlogom predložiti: »Imenovanje in odpoklic članov nadzornega sveta s strani Državnega zbora le na predlog Vlade in ne na predlog Državnega zbora.« Torej da Državni zbor ne bi mogel odpoklicati. Zdaj pa si predstavljajmo neko situacijo, kjer imamo predsednika Vlade, ki se o ničemer ne zna odločiti in potem posledično Vlade, ki se v ničemer ne zna odločiti in je za vse a priori nepristojna. Kaj pa v tem primeru?! Ali naj v tem primeru poslanci čakamo, da se bo državno premoženje prodajalo »kaselc firmam«, da se bo za nadzornike bank postavljajo kadre iz banke, ki so prej kopali bančno luknjo, da bo SDH vodil človek, ki je sam odgovoren za 750 milijonov slabih kreditov, ki so bili preneseni na DUTB, in mi naj molčimo in smo nepristojni. Spoštovani poslanci Desus in spoštovani poslanci SD, vprašajte se v zvezi s tem. Jaz mislim, da je tu izključna naloga in glavna naloga, če pride do takšne situacije, da parlament reagira. Nenazadnje smo poslanci izvoljenci ljudstva in mi smo odgovorni ljudem. Mi smo odgovorni ljudem, mi smo tisti, ki so nas volivci postavili na to mesto, da zastopamo njihove interese. Vlada je samo izvršilna veja, tista, ki izvede to, kar tukaj v Državnem zboru sprejmemo, in na podlagi tega, kar v Državnem zboru sprejmemo. Če pravi Vlada, da bi takšno rešitev, ki sicer ni idealna, tudi jaz imam določene pomisleke nad predlaganim, nad dikcijo členov, ampak je nek začetek, je razlog, da zakon spustimo naprej v naslednjo proceduro. Ampak če Vlada vztraja na tem, da bi ta rešitev, ki jo zdaj imamo pred sabo, porušila temeljna načela korporativnega upravljanja in na široko odprla vrata popolni politizaciji upravljanja kapitalskih naložb države, kar bi imelo za posledico anarhično, nestrokovno in neučinkovito upravljanje z družbami v državni lasti, pa sprašujem Vlado, ki je to zapisala, kaj pa imamo danes. Kaj pa imamo danes? A danes nimamo anarhičnega nestrokovnega in neučinkovitega upravljanja združenja v državni lasti? Moje skromno mnenje je, da imamo natanko to. Če imamo natanko to, mislim, da je naloga poslancev torej zakonodajalcev, da se na to odzovemo in da pripravimo rešitve, ki bodo pomenile nek korak naprej. Ob slabem stanju je treba storiti korak naprej. Nekje se vedno začne, začne z neko novela predloga zakona, to imamo na mizi. Jaz osebno bom ta predlog podprl, čeprav sem rekel, da se v nekaterih stvareh s tem predlogom ne strinjam, lahko to potem rešimo v nadaljevanju zakonodajnega procesa. Ohranjati situacijo, kot je pa danes, glejte, to je pa ignoranca volje davkoplačevalcev in ignoranca tistih, spoštovani poslanci Desusa in SD, ki so vas na koncu koncev izvolili v Državni zbor. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima predlagateljica mag. Alenka Bratušek. Izvolite.
Najlepša hvala. Ko sem poslušala gospoda Verbiča, mislim, da je prav, da nekatere stvari še dodatno pojasnim, ker je obrazložitev sprememb šla nekako v napačni smeri. Niti z eno samo besedico v tem predlogu zakona in tudi želja naša ni bila posegati v pristojnosti nadzornega sveta. Predsedniku Komisije za nadzor javnih financ s tem predlogom ne dajemo nikakršnih novih, dodatnih pooblastil ali pa pravic. Sestava nadzornega sveta ostaja do pikice enaka. Vse pristojnosti, ki jih je do danes imela Vlada, jih ima še naprej. Edina pristojnost, za katero se nam zdi prav, da jo dodamo, je pristojnost, da tisti, ki imenuje nadzorni svet, to je Državni zbor, ima pravico skladno z zakonom – izpolnjene morajo biti zakonske določbe, ne da politika kar tako opleta in meče ljudi notri in ven –, skladno s temi pooblastili lahko organ, ki je imenoval nadzorni svet, tudi predlaga njegovo razrešitev. To je absolutno vse, kar se v tem trenutku nanaša na nadzorni svet. Gospod Verbič ene same pristojnosti ne spreminjamo. Toliko, da bi stvar bila jasna. Kar se tiče tiste točke o poročanju Državnemu zboru. 6. člen obstoječega zakona govori o načelu skrbnosti in odgovornosti in tretji odstavek pravi takole: »Člani organov in druge odgovorne osebe SDH morajo pri opravljanju naložb in opravljanju svojih nalog ravnati odgovorno. Odgovorno ravnanje članov organov in drugih odgovornih oseb SDH se zagotovi zlasti z oblikovanjem, dokumentiranjem in nadziranjem.« Potem ima člen kar nekaj alinej in zadnja alineja v tem odstavku govori: » … skratka z oblikovanjem dokumentiranjem in nadziranjem zapisniškega dokumentiranja sej uprave SDH in nadzornega sveta SDH ter obstoja prepisov zvočnega zapisa sej uprave SDH in nadzornega sveta SDH ter druge pomembnejše dokumentacije, na podlagi katere se lahko oceni uspešnost delovanja ali skrbnost in odgovornost delovanja članov organov in drugih odgovornih oseb.« In gospod Verbič, ne boste verjeli, da je SDH na prošnjo treh poslancev, da dobimo to, kar v zakonu določa, da mora biti narejeno, so nam preprosto dogovorili: »Ne, kaj vas briga, mi nismo javno podjetje in vam nič ne damo.« Zakon od njih zahteva, da gradivo pripravljajo na tak način in verjetno smo mi tukaj v Državnem zboru odgovorni, da preverimo, tako kot tukaj piše, uspešnost delovanja ali skrbnost in odgovornost delovanja članov organov in drugih odgovornih oseb. Vi kot človek, ki ste delali v gospodarstvu, verjetno veste, kako zgledajo četrtletna, polletna ali pa tudi letna poročila gospodarskih družb, tam se ne govori o tem, kaj se na nadzornih svetih dogaja, kako določeni ljudje pridejo na pozicije. To bi se s tem v Državnem zboru, skratka, če bi nam SDH bil pripravljen, blagovolil povedati, kaj se na njihovih sejah nadzornih svetov dogaja, bi lahko vedeli. O teh podatkih govorimo in samo te podatke bi želeli poslankam in poslancem Državnega zbora zagotoviti. In to ne samo opozicijskim, ampak tudi koalicijskim. Tudi, gospod Verbič, če bi vi želel dobiti podatke od SDH, ki jih v tem trenutku, če sem prav razumela vaše izvajanje, tudi ne dobite ali pa niste v celoti zadovoljni s tem, kako SDH posluje, bi ta sprememba to omogočila. Še enkrat, v nobene pristojnosti ne posegamo, nikomur nič od pristojnosti ne jemljemo, ne spreminjamo sestave nadzornega sveta, želimo samo to, da je vse skupaj vsaj do Državnega zbora nekoliko bolj transparentno.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Matjaž Han. Replika, izvolite, gospod mag. Verbič.
Ne želim odpirati razprave, bi pa dve zadevi rad spoštovano poslanko vprašal, in sicer tole zadnje glede teh podatkov, da pristojni s strani SDH ne posredujejo nekih dokumentov. Osebno menim, da ste kot nekdanja predsednica Vlade zelo dobro spoznali ustroj in mehanizem upravljanja z državnim premoženjem in me preseneča, da ne morete tudi po tem vedenju in znanju storiti vsega, da pridete do tovrstnih dokumentov, čeprav vam jih pristojni organ ne da. Druga zadeva, moj komentar na nadzorni svet. Jaz se opravičujem, če ste bili takrat odsotni ali pa, če niste bili pozorni, kako je spoštovani poslanec s strani SDS predstavil svoje stališče in je v svoji predstavitvi in razmišljanju govori v tem kontekstu v odnosu, ali zgolj samo informacijo pridobiti ali pa tudi biti v procesu odločanja. To je bila zgolj razprava. Tako, da ste popolnoma napačno razumela to zadevo.
Hvala lepa. Predlagateljica. Izvolite, mag. Alenka Bratušek.
Gospod Verbič, na žalost jaz kot poslanka drugega, kot da zaprosim za podatke, ne morem narediti. Ne vem, kaj imate v mislih. S policijo verjetno ne bom reševala teh stvari. Zato v zakonu želimo opredeliti, da na zahtevo poslancev SDH to mora narediti. Zdaj razumem, da se strinjate z menoj, se pravi, ne bo problema. Jaz ne morem odgovarjati za stališča drugih poslanskih skupin, tako da seveda ima tudi kolega iz SDS pravico povedati, kaj bi bilo dobro, kako misli, da bi zadeve uredil. Ampak tega v tem trenutku v tem predlogu zakona ni, z ničemer ne posegamo ne v sestavo in ne v pristojnosti nadzornega sveta. Vse, kar bi želeli narediti, je, da imamo mi, ki tukaj sedimo in smo pristojni za imenovanje nadzornega sveta, tudi pravico predlagati skladno z zakonom njihovo zamenjavo. To je vse, kar je v tem trenutku v tem predlogu na mizi.
Hvala lepa. Gospod Matjaž Han, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Kolegice in kolegi! Ja, pogovarjamo se v bistvu o velikem naslovu Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Slovenskem državnem holdingu, ki pa seveda ima samo tri člene oziroma štiri člene zakona, vendar zelo pomembne in je prav, da se pogovarjamo o tem zakonu. Anže iz Socialnih demokratov nas sicer verjetno ni poslušal, ampak mi smo rekli, da bomo v tej fazi zakon naprej spustili, potem se bomo pa naprej pogovarjali o vseh teh treh členih, eden je dober, dva pa sta za moje pojme diskutabilna. Zdaj, kar se mene tiče, jaz bi eno stvar naredil v tej državi, v tem parlamentu, bi mogoče naredil največji plusa državi, zakon z enim členom oziroma dvema, eno leto nobenega zakona v tej državi Državni zbor ne bo vlagal in ne bo spreminjal. Mi smo država s prenormiranimi zakoni, s prevelikim številom zakonov in spreminjamo zakon za vsako stvar, če eden nekaj narobe naredi, mi gremo zakonodajo spreminjati, namesto da bi mogoče tiste ljudi, ki so narobe naredili, po hitrem postopku zamenjali, in to politika zamenjala. Ampak seveda, če jih politika zamenja, bodo rekli, da se mi vmešamo v korporativno upravljanje, v gospodarstvo in tako naprej in oh in sploh. Ta hiša je tako ali tako najbolj, pardon izrazu, usrana v tej državi, za vse smo krivi, nikakor in v nobenega se pa ne smemo spustiti, z nobenim se ne smemo več v življenju sestati v tej državi. Zadeva je za moje pojme nora. Privatizacija v tej državi ima že dolgo brado, naredili smo veliko veliko napak. Vse vlade in vsi ti gospodarski strokovnjaki so naredili tako velike težave, zato pa smo danes, kjer smo, od takrat pidovih baronov od takrat izjave gospoda Mencingerja, da si lahko rit obriše z nekimi certifikati, do prve privatizacije, do menedžerskih odkupov v Janševi vladi, kjer so si menedžerji zaradi, bom rekel, Janševe ali pa esdeesove želje po obvladovanju gospodarstva branil is tem, da so najemali kredite in kupovali firme brez denarja, z bančnimi krediti. In danes smo zdaj prišli do spoznanja, da pa spet eni in isti, ki so takrat sodelovali, lahko to gospodarstvo upravljajo. Jaz mislim, da temu ni tako. Drugo, pred nekaj leti, danes imamo dobre rezultate v tej državi, moram reči, da je za to veliko Alenka kriva, da imamo dobre rezultate in tudi prejšnja vlada, takrat so klicali nekateri trojko, potem je prišla neka trojka, ki se ji je reklo Jazbec, Čufar in Bratušek, ki je tudi nekaj napak naredila, ampak da je danes rezultat takšen, se imamo tudi njim za zahvaliti. Ampak to še ne pomeni, da moramo v tej državi vse razprodati. Mi smo že tako ali tako vse razprodali, vse vrhunske firme, brende, ki so jih naši menedžerji naredili, takrat tudi rdeči menedžerji, komunistični menedžerji, ki so brende naredili, smo jih danes morali razprodati. In zato je treba pa na nek načni odreagirati, da če že prodajamo firme, prodajmo strateškim investitorjem, ljudem, ki bodo prinesli know-how, ki bodo prinesli novo znanje, ne pa "kaselc firmam", kot jim rečemo, oziroma podjetjem, za katerimi se skrivajo za moje pojme kakšni denarji iz Paname. Na koncu koncev berem v časopisih, da se je gospod Gajšek, ki je spravil neko firmo v stečaj, zdaj kupuje od DUTB firmo preko Paname. To sem bral v Financah, rekla-kazala. V glavnem, zato je mogoče ta 1. člen, ki so ga nepovezani spustili v ta zakon, pravi, vse ostalo, drugi členi so pa seveda stvar pogovorov in dogovorov. Kar se tega tiče, to še ne pomeni, da bom dokončno jaz ta zakon sprejel, ampak ga bom v tej fazi na nek način podprl. Zdaj pa še dva stavka o državnem lastništvu. Imamo dobre in slabe lastnike, imamo dobre državne lastnike, imamo dobre privatne lastnike oziroma tujce in obratno. Jaz se ne morem znebiti enega občutka – Pivovarna Laško in še nekatera druga slovenska vrhunska podjetja, ki so jih menedžerji zaradi pohlepnosti uničili, jih je državno podjetje, kot je NLB, porinila tujcem v roke, ker jim ni dala kreditov, ki bi jim lahko takrat dala kredite, pa bi danes mogoče bila ta podjetja z nekim novim lastninjenjem v slovenskih rokah, ker znamo s temi brendi upravljati. Ne, ampak to isto podjetje, ta NLB je porivala v prodajo naša vrhunska podjetja zato, da danes nima od svojega core business, to pa je posojanje denarja, nič. Zato ker tujci, ki pridejo, poberejo vse. V tej Sloveniji bodo izkoristili samo delavce, banke, denar pa si bodo sposojali v svojih državah, od koder prihajajo. In tu smo naredili napake. In če ne bomo vsi skupaj spoznali, kje smo napako naredili, ne za mane, za naše generacije nič ne bo ostalo. Zato jaz mislim, da je treba tak zakon ta trenutek podpreti, se pogovoriti in včasih tudi politika na odgovornost poklicati tiste, ki slabo delajo. Pa še nekaj, to zmeraj pravim, če je gospodarstvenik član neke stranke ali pa strokovnjak, to ne sme biti težava, da pride do nekega položaja, ne sme biti pa tudi prednost, da pride do tega položaja. Mi smo pa naredili v Sloveniji kompot, kjer so seveda gospodarstveniki, neki ekonomski znalci strokovnjaki, oni so pravi, mi pa, ki v tej sobi sedimo in ki se ukvarjamo s politiko, brez politike pa ne gre, smo pa ne bodi ga treba. Jaz bom ta zakon v tej fazi podprl. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Metod Dragonja, državni sekretar na Ministrstvu za finance.
Hvala lepa za besedo. Na začetku moram vseeno podati nekaj odzivov na razpravo. Sem pozorno poslušal, si beležil. Moram reči, da na to, kar je bilo v mojem ustnem uvodu podano, na to ni bilo nobenega odziva v nobeni razpravi niti poslanskih skupin niti poslancev. Na začetku smo poudarili, da je bila Slovenija deležna določenih ocen mednarodnih ekonomskih inštitucij OECD in Evropske komisije glede napredka na ekonomskem področju in posebej tudi pri upravljanju državnega premoženja. In te ocene so pretežno pozitivne. Te ocene so v tem, da je Slovenija vzpostavila konsistenten okvir upravljanja državnih podjetij, ki je skladen s principi upravljanja državnih podjetij, tako OECD in tudi ta zadnja ocena Evropske komisije tukaj to mnenje deli. Hkrati pa bi rekel, da te inštitucije dajejo tudi določena opozorila, da je ta sistemski okvir treba konsistentno naprej uveljavljati. To ne pomeni, da se pri uveljavljanju teh rešitev in tega okvirja ne pojavljajo določeni problemi, določene pomanjkljivosti, vedno je prostor za izboljšave, ampak na ta del bi še enkrat želel opozoriti. Če pristopamo k rešitvam, ki bodo ocenjene kot rešitve, ki upravljanje državnega premoženja poslabšujejo, ne zagotavljajo najvišjih mednarodnih standardov, bo to imelo svojo ceno. V čem se ta cena odraža? Na to je jasno tudi pri oblikovanju stališča v Vladi predlagatelj, Ministrstvo za finance opozorilo. To se bo odrazilo v tem, kar sem v uvodni besedi poudaril. Kakšna je bila situacija leta 2013 in kakšne so bile obrestne mere za zadolževanje države, kakšna je danes. To je velika razlika. Odraža na eni strani tudi tako spremembe na mednarodnih finančnih trgih, na drugi strani pa tudi napredek, ki ga je Slovenija na tem področju naredila. Prispevka k temu napredku ne oporekamo nikomur, ki je pač pri tem sodeloval. Zelo težko pa ob tem sprejemamo zelo pavšalne utemeljitve o upravljanju državnega premoženja tukaj v Državnem zboru, večinske ocene, ki so bile podane, so, da je pa vse narobe. Upravljanje ni pregledno – ena teza; upravljanje ni učinkovito – druga teza; pojavlja se veliko število nepravilnosti v Slovenskem državnem holdingu – tretja teza; vse so pavšalne, slabo utemeljene. Še enkrat poudarjam, poslabšanje upravljanja podjetij v državni lasti bo imelo svojo ceno. Ministrstvo za finance je izpostavljeno tem testom praktično, bi rekel, ne dnevno, ampak tedensko, ko opravljamo intervjuje z investitorji za državne vrednostne papirje, ko opravljamo razgovore z bonitetnimi agencijami, ko se opravljajo vse te presoje, ekonomske, ekonomskih politik Slovenije in napredka. Želimo še enkrat poudariti, da ne bi bilo dobro, da pokvarimo to, kar je bilo ocenjeno v tem momentu kot določen napredek. To ne pomeni, da ni mesta za izboljšave. V diskusijah se je zdaj jasno pokazalo, kje so bolečine. Vemo, da so politična izhodišča različnih strank zelo različna. Velike anomalije v delovanju SDH so bile večkrat izpostavljene pavšalno. Postopki so zahtevni, poskušali smo opredeliti v pisnem odgovoru Vlade tiste vsebinske poudarke, ki so ključni, jih ne bom še enkrat poudarjal. Ključno je vprašanje, ki je zame pomembno – kljub temu, da ne posegamo v pristojnosti nadzornega sveta SDH, ne posegamo, se pa stalno pojavljajo vprašanja na plenarnih sejah, v delovnih telesih, vprašanja, ki so vezana s kadrovanjem SDH. Ne posegamo v pristojnosti, hkrati pa želimo imeti vpliv na kadrovanje. Jaz to tako razumem, želimo imeti vpliv na kadrovanje, s tem da lahko odpokličemo nadzorni svet SDH oziroma posledično bo naslednji korak, da se lahko potem na poenostavljen način tudi kadrovska zasedba nadzornikov spremeni. Še enkrat poudarjam, jaz na vseh intervjujih, ki jih imamo z rating agencijami, s finančnimi vlagatelji, vedno pravim, nadzorni svet SDH je sestavljen iz ljudi, ki prihajajo iz biznisa, to so politično neodvisne osebe in to so tudi medijsko neizpostavljene osebe, to je glavni garant temu, da SDH poskuša normalizirati upravljanje državnega premoženja, da dosegamo tiste cilje, ki smo si jih na področju upravljanja postavili, in da smo primerljivi z dobrimi praksami upravljanja državnega premoženja po svetu. Hierarhija je pa naslednja, kot vemo, kaj delajo nadzorniki SDH. Oni morajo izvajati nadzor, po našem razumevanju, oni morajo nadzor, dobre prakse, procese, postopke, vse to izvajati. Vlada postavlja cilje in opredeljuje osnovne dokumente korporativnega upravljanja, kot je, na primer, statut, potrjuje letna poročila, imenuje revizorje in tako naprej. SDH pa je s strani Državnega zbora reguliran skozi strategijo upravljanja. Strategija upravljanja pa je dejansko ključni akt upravljanja, ki ga je na predlog Vlade sprejel Državni zbor. Tako bi v tem okviru predlagal, da poskušamo ta koncept upravljanja državnega premoženja ohraniti, da ga izboljšamo, da ga pa ne poslabšujemo. Kar se tiče problemov glede kadrovanja. Vedno smo pri teh hudih kritikah napak pri kadrovanju nadzornikov NLB. Jaz sem večkrat rekel, ne želimo zagovarjati SDH, prav je, da je SDH izpostavljen kritiki. Ampak postavljajo se kljub temu napačne teze, da gre za spopad omrežij, ki želijo kadrovati konkretno v primeru NLB. Moja teza je, da gre za spopad institucij, da gre za merjenje moči institucij oziroma ali ima večjo moč v teh postopkih SDH kot upravitelj državnega premoženja ali bo imela večjo vlogo v teh postopkih Banka Slovenije kot regulator. In Vlada je zdaj, da ta problem reši, usklajuje sistemsko rešitev na tem področju med Banko Slovenije, SDH in Vlado, tako da bo to bolj precizno in bolj jasno opredeljeno v zakonodaji, ki opredeljuje bančni sistem, in da se bomo izognili takšnim različnim interpretacijam zakonov, kot so se pač te interpretacije postavljale s strani različnih inštitucij. Prejšnji teden je na Komisiji za nadzor javnih financ direktor službe v Ljubljanski banki, ki je odgovorna za skladnost poslovanja, štirikrat rekel: »Banka mora izvesti predhodno oceno primernosti kandidatov.« To je bila njegova interpretacija. Še enkrat smo pogledali, jaz sem se še enkrat tudi po telefonu z njim slišal, ne zato da bi nanj vplival, ampak zato, da vidimo, v čem so problemi v teh razumevanjih, interpretacije so različne in Vlada se zaveda, da je treba pač te postopke doreči, da jih je treba bolj precizno opredeliti, da je treba slediti ciljem, da so nadzorniki povsem neoporečni, da izpolnjujejo vse kriterije, ki jih zahtevajo različne regulative na področju finančnega sistema, in predvsem da so se dokazali tudi z delom v preteklosti. To se mi zdi zdaj nekaj ključnih poudarkov na to, kako se bo ta razprava lansirala, naprej odvijala. Lansira se teze o številnih nepravilnostih v SDH, ki je povezana v veliki meri z objavo Panamskih dokumentov in številnih vprašanj, ki so s tem povezana. Panamski dokumenti so dejansko odprli neke nove vidike, kar se tiče pretoka kapitala po svetu, kar se tiče izogibanja davkov. Mi smo že dvakrat Državnemu zboru ob različnih prilikah podali dosti točno, podrobno stališče, kako Vlada gleda na te tako imenovane namenske družbe, to so družbe, ki so ustanovljene s strani finančnih vlagateljev, da vstopijo v privatizacijske postopke. Predlog, kot je pripravljen zdaj, dejansko lahko pripelje do situacije, da v celoti blokira možnost, da skladi privatnega kapitala vstopijo v privatizacijo slovenskih podjetij. Tega se je treba zavedati. Kako delujejo skladi privatnega kapitala? Imajo pač specifično obliko delovanja, ker zbirajo na osnovi projektov, ki jih definirajo naložbeni, privatizacijski kapital, od večjega števila finančnih vlagateljev postavijo platforme, na katerih te transakcije izvajajo in na katerih tudi znižujejo tveganja teh transakcij. In če se bo v takem tekstu, kot je predlagan, ta rešitev dejansko neizčiščena peljala naprej, bomo prišli v situacijo, da bomo enostavno zaprli delu vlagateljev možnost lastniškega vstopa v slovenske podjetja oziroma v privatizacije državnega premoženja, ki jih pač po določenem programu vodi SDH. To je gospod Han v svoji diskusiji zelo jasno povedal. Rekel je, mi želimo ustaviti možnost, da bodo finančni vlagatelji vstopali, za nas so primerni samo strateški vlagatelji. In s tega vidika se da postaviti teza oziroma najbrž ni bil to namen predlagatelja, ampak v tem razpršenem pogledu na to problematiko, da pravzaprav se take rešitve potrdijo, da bomo zablokirali privatizacijo, ker je privatizacija škodljiva. Treba je opozoriti na to, da lahko s predlaganimi spremembami bistveno znižamo vrednost državnega premoženja, ki je namenjeno privatizaciji, ker bomo znižali število potencialnega povpraševanja. Vrednost se vedno oblikuje na podlagi ponudbe in povpraševanja. Če vi znižate število povpraševalcev oziroma jih sistemsko izločite iz teh procesov, se lahko, še enkrat poudarjam lahko, ni nujno, ampak lahko oziroma sistemsko to pripelje do tega, da bomo v tistem segmentu, kjer je državno premoženje predvideno za privatizacijo, prišli do zniževanja vrednosti tega premoženja. To so ključni vidiki, ki jih je treba imeti v vidu, ko se bo naprej razpravljalo o predlogu novele. Ravno iz teh razlogov in da ne bi dali negativnih signalov v tem momentu investitorjem in bonitetnim agencijam, Vlada ni naklonjena spremembam. Vlada je na dobri poti, da izboljša finančne ratinge. V vseh treh bonitetnih agencijah imamo pozitivne prognoze, pozitivne izglede. Veste, da imamo samo pri eni od rating agencij boniteto A, pri dveh imamo v glavnem tripple B bonitete s pozitivnimi prognozami. Velike napore vlagamo za to, da bi preskočili v A cluster držav s finančnimi bonitetami, s tem bi dodatno znižali stroške zadolževanja države v tujini za zniževanje tudi proračunskih izdatkov v tem delu, to je eno osnovnih vodil finančnega ministrstva in te Vlade. Aktivnosti na tem področju lahko te napore v določeni meri tudi na nek način ogrozijo. Kar se tiče same preglednosti in transparentnosti mislim, da smo dosti jasno v stališču Vlade napisali, kar ste tiče 1. člena novele, da je po vsebini ta določba primerna, vendar je praktično v izvajanju vloge Slovenskega državnega holdinga v celoti pokrita v internem aktu, ki se mu reče Politika upravljanja Slovenskega državnega holdinga, kjer so v poglavju 16 natančno določeni postopki razpolaganja in pridobivanja kapitalskih naložb, kjer imamo poglavja o metodah prodaje kapitalskih naložb, obveščanju o razpolaganju s kapitalskimi naložbami, definirani so postopki prodaje, različnih prodaj večinskega paketa, prodaja manjšinske kapitalske naložbe, potem so posebne določbe glede postopka prodaje, kako se vodijo postopki, o vlogi finančnih inštitutov svetovalcev, finančnih in pravnih svetovalcev. Tako da s tega vidika, kar se tiče preverjanja kupcev po vseh ključnih elementih, da so to znani lastniki, da gre za investitorje, ki morajo sprejeti celo vrsto zavez, ki morajo izkazati finančno sposobnost svoje srednjeročne in dolgoročne namere, je to vse sestavni del procesov, ki v Slovenskem državnem holdingu potekajo danes, ki so potekali tudi že prej in so jih tudi predhodniki Slovenskega državnega holdinga izvajali. Vedno pa se lahko ti procesi še izboljšajo. Ravno zdaj je v pripravi dopolnitev tudi popolnitev te politike upravljanja, ki bo tudi te določbe še dodatno preciziral, posebno po teh zdaj bolj občutljivih temah, kot so davčne oaze. Kar se tiče davčnih oaz je bilo tudi kar nekaj diskusij že v delovnih telesih parlamenta. Opredelitev davčne oaze, ki jo imamo v Vladi – za enkrat so to davčna okolja, kjer efektivna davčna stopnja davka od dobička pade pod 12,5 %. Danes smo imeli tudi na enem od delovnih teles razpravo na tem področju o tej temi, tako da bomo pač te kriterije lahko še specifično dogradili. To se kaže kot potrebno glede na aktualnost te tematike. Nobena od privatizacij, ki jo je SDH naredil v zadnjih 3 letih, ni bila narejena izven področja Evropske unije. Samo ena večja privatizacija je bila na spisku, kjer je bil kupec iz Združenih držav Amerike, vsi ostali so iz držav, ki so članice Evropske unije, ki v celoti zapadejo pod direktive in sistem upravljanja in prostega pretoka kapitala in vsa finančna pravila, tako da s tega vidika se bo ta ureditev, kar se tiče davčno ugodnejših področij, sigurno še nadgrajevala in je predmet diskusij zdaj tudi na evropskem nivoju. Težko pa se je postaviti na stališče, da so ti postopki nepregledni in da smo s tem delom pravzaprav vse prodali v davčne oaze oziroma da so ti lastniki s tega vidika ustrezni. Še enkrat poudarjam, če želimo skozi to eliminirati določen segment kupcev, ponudnikov za privatizacijo slovenskih podjetij, si bomo naredili slabo uslugo in se bo to pokazalo na sistemskem nivoju, to se pravi skozi nadaljnje ocene, bonitetne in druge, ki jih bo deležna Slovenija, na drugi strani pa tudi skozi konkretne cene, ki jih bo SDH v stanju dosegati pri tem, ko bo privatiziral podjetja. Videli ste v zadnjem obdobju, da je SDH pospešil privatizacijske postopke nekaterih podjetij in bank, da so resni nameni, da ne pridemo v časovno stisko, posebej pri največji privatizaciji Nove Ljubljanske banke, da se zelo skrbno zdaj tudi z finančnimi svetovalci preverjajo tiste določbe v strategiji, na katere je gospod Horvat opozoril, da so lahko te omejitve oziroma določbe o razpršenosti kapitalskih naložb oziroma lastništva problematične. V preliminarni oceni, ki jo je dal finančni svetovalec za privatizacijo Nove Ljubljanske banke, to je, če bank ne ocenjuje, da je ta ekspert nadaljnjega privatizacijskega postopka po predlagani metodi kritičen, ocenjuje, da ni kritičen in da naj ne bi imel večjega negativnega vpliva niti na potek privatizacije niti na pričakovane učinke, vsekakor pa bo to predmet ponovne presoje ob tem, ko bo predlagana dopolnitev oziroma nova strategija upravljanja kapitalskih naložb Vladi in Državnemu zboru. To bi bilo nekaj ključnih odzivov na diskusije. Na osnovi tega niti nima mandata, kot veste, da stališče Vlade spreminjam, ker je to stališče Vlade, ki ga je sprejela tako, kot pač Vlada odloča. Dolžen pa sem opozoriti na tiste vidike, na katere smo opozorili na začetku, in na katere je bilo tudi v poslanskih razpravah in v pogledih poslanskih skupin mogoče premalo razumevanja in premalo, bi rekel, vedenja, kako takšne rešitve lahko vplivajo na to, da se nam v tem delu slika države kot učinkovite države pri upravljanju državnega premoženja in podjetja v državni lasti lahko poslabša. Vsekakor pa so vsi procesi, ki pomenijo izboljšanje tega mehanizma upravljanja dobrodošli. Skrbno spremljamo, vedno je nekaj tudi problemov, ko se menjajo kadrovske ekipe, nove kadrovske ekipe imajo premalo izkušenj pa lahko tudi kakšne spodrsljaje naredijo, ampak ključno sporočilo z moje strani je, da je treba sistemski okvir upravljanja podjetij v državni lasti, kapitalskih naložb upravljati na nivoju najboljši mednarodnih praks. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima predlagateljica mag. Alenka Bratušek. Izvolite.
Jaz sem prepričana, da v tej dvorani ni enega, ki si ne želi, da se bonitetne ocene naši državi povišajo. Prepričana sem, da si vsi želimo to, in upam, da vam bo v nadaljevanju s tem čim bolje uspelo. Ampak ne rabimo pa toliko dramatizirati okrog predloga zakona, ki je na mizi, ker tudi če bi ga sprejeli v takšni obliki, kot je danes pred nami, se ne bi vrednost slovenskega premoženja zmanjšala niti za en cent. In mislim, da ni prav, da tako dramatično govorimo o tem predlogu. Da s prodajo državnega premoženja ni vse tako, kot naj bi bilo, nas je na zadnjem odboru, komisiji, opozoril tudi predsednik KPK. To niso moje ugotovitve. Naj pregledajo in preverijo. Super, če je vse tako, kot je treba, ampak očitno se s tem ne strinjajo vsi. Mimogrede, ta zakon ne posega v postopke prodaje državnega premoženja, niti z eno črko, niti s piko, niti vejico. Kar se tiče kadrovanja, nimamo popolnoma nobene želje po vplivanju na kadrovski izbor Slovenskega državnega holdinga, moram pa imeti pravico ukrepati, če se dogaja to, kar se je zgodilo v Novi Ljubljanski banki. To manjka. Vsi smo kritični, celo Vlada, celo največja vladna stranka, samo naredi se nič. Še vedno so vsi tam, kjer so bili. Zato in samo zato, ne zato, da bi vsak dan po želji spreminjali nadzornike, je predlog, da skladno z zakonskimi določili, ki so že danes napisani, in je dolžnost Vlade, da ukrepa, se pravi, Vlada je tista, ki bi morala ukrepati, pa ne ukrepa, nikakor kadrovanje in vplivati na kadrovanje. Se pa strinjam s kolegom Hanom, ki pravi, da to, da si pripaden ali da si član ali pa simpatiziraš z eno politično stranko, ne bi smel biti smrtni greh, ki bi ti onemogočal vse ostale. Kar se tiče prodaje premoženja, recimo temu v davčne oaze in finančnim skladom, če našemu premoženju, našim podjetjem želimo najti strateške partnerje, to pač preprosto finančni skladi niso. Pika. Tukaj ni, jih bomo izločili, jih bomo pač izločili, če želimo dobiti strateške partnerje, to je dejstvo, da finančni skladi to niso. In sama se od vsega začetka ne strinjam s tem, da se to prodaja, da se slovensko premoženje prodaja finančnim skladom. Tudi pri Telekomu sem jasno povedala, da se ne strinjam, in sem prepričana, da za slovenska podjetja je interes pri strateških partnerjih in bi jih lahko poiskali. Še enkrat, vse kar je danes na mizi, se da v nadaljevanju dopolniti, mislim pa, da je smer, ki jo predlagamo, vsekakor prava.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Andrej Šircelj, pripravita naj se dr. Bojan Dobovšek in gospod Jože Tanko.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik, za besedo. Jaz vidim ta zakon, ta predlog zakona predvsem v tej smeri, da sedanja praksa kaže na to, da nekaj ne deluje dobro. In ne deluje dobro zaradi tega, ker je prišlo do določenih primerov, kjer je verjetno, ki niso bili transparentni. Niso bili transparentni zaradi tega, ker tisti, ki se je javili na razpis, v bistvu ni bil tisti, ni bil ta kupec, ampak je bil kupec potem namenska družba. In se vse skupaj da na tako imenovano namensko družbo in kot prodajalci Slovenski državni holding pa verjetno tudi Vlada ne, pa verjetno tudi Državni zbor, nima uvoda v to, kakšne so relacije med namensko družbo in tem finančnim skladom ali pa glavno družbo, če želite. Zaradi tega je to neka druga pravna oseba in je popolnoma nesmiselno, da govorimo o tem, da gre tukaj za transparenten proces. Enostavno ne gre, ker ni enostavno določenih obveznosti. In tisti, ki naj bi bil dejanski kupec, potem ta dejanski kupec ni, ampak je to neka druga družba in ta namenska družba. To ni noben pravni okvir, to je nek deoo, to ni nikjer napisano, kaj je ta namenska družba, da ne bomo spet mislili, da je to pa nekaj posebnega. To je nek deoo, ki ga pač neka multinacionalka ustanovi v neki državi, da ne bodo spet mislili, da je to nek poseben pravni pojem, posebna pravna zadeva, ki ima ne vem kaj. To je navaden deoo ali pa še deoo ni. To je prva zadeva. Zdaj seveda mene zanima tudi glede na to, kar je spoštovani državni sekretar povedal pa glede na mnenje Vlade, kaj je pa predlog, kjer piše, da mora biti lastništvo novega lastnika znano in preverljivo, kaj je tu na primer v nasprotju s smernicami OECD o korporativnem upravljanju. Kaj pa je tukaj to narobe? Zdaj me pa res zanima, kaj je narobe. Že tako in tako bi moral biti novi lastnik transparenten, morali bi o njem vedeti vse in morali bi dejansko vedeti, komu se je dejansko to prodajalo. In jaz tukaj v tej določbi ne vidim, da bi sploh finančni skladi bili v tem primeru izvzeti, ker enostavno niso izvzeti. Finančni skladi lahko ravno tako po tej določbi kupujejo vse. In ni res, da se tukaj izloča, ampak mora biti finančni sklad, če želite, headquarter, mora biti glavni finančni sklad tisti, ki bo dejansko to kupil. Jaz ne bi šel zdaj od primera do primera pa tukaj zdaj govoril, kje imajo glavne pisarne največji finančni skladi in multinacionalke, ampak tisti, ki bo to dejansko kupil in ki bo dejansko izkazal tudi svoje premoženje. Ne more pa v poteku postopka prodaja finančni sklad izkazovati svoje premoženje, ki je seveda lahko nekaj milijardno, potem pa dejanski lastnik postane pa neka pravna oseba, ki ima pa nekaj deset tisoč evrov premoženja. Ja, to pa ne gre. Tako kot tudi ne gre, da bo zdaj neka slovenska pravna oseba delovala na ta način ali pač gre. In to se dogaja. Zaradi tega me prav zanima, kje je tukaj v nasprotju s smernicami OECD to, da je lastnik znan in preverljiv. Ker stalno seveda s strani Vlade slišimo to, korporativno upravljanje – nič ni v zvezi s tem narobe. Sama Vlada je večkrat rekla, da ne odgovarja za SDH, da ni ona pristojna za SDH, da ni pristojna za odpoklic nadzornega sveta, da ni za upravo in tako naprej. Iz tega zornega kota tudi zelo lepo piše v obrazložitvi tega člena, gre za to, da tudi Državni zbor ima pravico do odpoklica nadzornega sveta. Prvič ga itak postavi oziroma ga potrdi na predlog Vlade, drugič pa Vlada za nič ni tukaj dejansko odgovorna. In tukaj gre seveda za to, da sedanji zakon ne deluje dobro ali pa Vlada ne želi, da bi ta sedanji zakon deloval dobro. In zaradi tega se popravljajo te anomalije. Tudi ko govorimo o informiranosti v 3. členu, poglejte, tukaj gre enostavno za to, da je gospod Verbič lepo povedal, da mi dobimo četrtletna poročila. Ampak tukaj gre za to, če želite, da je bistvo očem skrito. Ta poročila so lepo sfrizirana, ki jih lepo Državni zbor dobi, tako kot dobi tudi bilanco Banke Slovenije, pa je tudi vse sfrizirano pa ne vemo, kaj se dogaja. Ko pa, recimo, Komisija za nadzor javnih financ zahteva neka druga poročila, neke druge podatke neke, druge dokumente od Slovenskega državnega holdinga, takrat je pa pač opravičilo, da to ni javna družba in da tega ne more dobiti in je to popolnoma jasno. In tudi vloga, če želite, predstavnika Komisije za nadzor javnih financ na nadzornem svetu SDH ali pa, če želite vloga predstavnika Odbora za finance in monetarno politiko v Banki Slovenije, je tukaj seveda dobrodošla, vendar je pa seveda potem vprašanje, kaj lahko ta predstavnik s tistimi informacijami dejansko naredi. Jaz sem jim enkrat v Banki Slovenije in zdaj v SDH, glejte tam je itak se strogo zaupno, vse informacije so zaupne narave, kar pomeni, da tukaj iz tega ne moremo narediti nič. Tako da tukaj je zdaj vprašanje vloge, tudi ni predlog v smislu, da bo zdaj on tam odločal – tukaj, gospod Verbič, tukaj nimate prav, da bi zdaj karkoli se tukaj spreminjalo –, ampak glede učinkovite vloge tega predstavnika ne samo, da se seznanjam, potem seveda nekaj ve. Tako da v zvezi s tem glejte, jaz mislim, da je ta zakon dobrodošel, da so ti popravki zakona dobrodošli in da ga je seveda v tej smeri treba podpreti. Če bo pa zdaj to vplivalo na agencije oziroma na rating Slovenije, to, da bo transparentna prodaja pa da bo lastnik znan, počakajte, glejte, to je pa malo čudno zdaj. Koga zdaj zagovarjajo te agencije? Ta kapital in tako naprej ali si pa lahko vsak svoje misli, koga potem zagovarjajo? Multinacionalke bodo prišle v Slovenijo z neko namensko družbo, pokupile, kar bodo pokupile, in potem je seveda vprašanje, kaj bo od tega dejansko ostalo. Jaz mislim, da dejansko te spremembe predvsem predstavljajo pač nek večji nadzor in popravljajo tisto, kar se je do sedaj pokazalo, da pač ne deluje najboljše. Ta obrazložitev državnega sekretarja, ko je načel nekatere teme glede lastništva v Sloveniji in glede tega, ko je govoril tudi o kadrovanju nadzornikov predvsem v Novi Ljubljanski banki in ko je rekel, da je zmotno, da gre tukaj za nek spopad omrežij, ampak da gre za spopad institucij, citiram, in pri tem navedel SDH in Banko Slovenije, zdaj so me pa stvari začele še bolj skrbeti. Če gre za spopad institucij v državi, kot je SDH in Banka Slovenije. Lastnik SDH je država, Vlada je ustanovitelj. Banka Slovenije, smo ob nekih drugih prilikah poslušali, kako je najbolj neodvisna, kako noben tej banki ne sme nič narediti, kako Evropska centralna banka stoji za njo in kako je na nek način tudi poslovalnica te Evropske centralne banke. In zdaj gre na eni strani za spopad, če želite, Vlade kot lastnika SDH na drugi strani spopad Banke Slovenije, za katero stoji Evropska centralna banka. Glejte, to je pa veliko bolj zaskrbljujoče. Če gre pri kadrovanju zdaj za to. Jaz vas samo citiram, spoštovani državni sekretar: »spopad institucij«. Kdo pa stoji za temi institucijami zdaj? Na eni strani, kot sem rekel, Vlada kot lastnik, na drugi strani Evropska centralna banka. Ali smo v sporu? Ali je Vlada v sporu z Evropsko centralno banko? Kajti ve se, da bo seveda svet guvernerjev potrdil ali zavrnil nadzornike Nove Ljubljanske banke in to zadevo poslal Evropski centralni banki in Evropska centralna banka verjetno ne bo imela ali pa ni velika verjetnost, da bo imela kaj proti tem nadzornikom. Tako da zdaj me pa že potem skrbi za stabilnost te države, če imamo takšen spor. Če imamo spopad pravzaprav, ste rekli, ne samo spor, spopad institucij. Dejansko se bojim, da bomo morali o tej zadevi še govoriti, če gre res za to, ob ob nekih drugih prilikah, ne seveda sedaj. Drugače pa mislim, da seveda jaz bom podprl te spremembe zakona in jih tudi podpiram in mislim, da dejansko bodo šle v smer, da bomo imeli bolj transparentno poslovanje in seveda tudi določene informacije, ki jih Državni zbor pač tukaj potrebuje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Roberto Battelli, pripravita se naj mag. Alenka Bratušek in zadnji je mag. Marko Pogačnik.
Hvala, gospod podpredsednik. Transparentnost in zanesljivost ali po angleško accountability sta ključni sestavini demokraciji. Slovenija je demokratična republika in lastnica tako SDH kot DUTB. Danes berem v eni od revij, ki jo moram brati zato, da razumem, kakšna sporočila dajejo sicer, kako bi rekel, monopolizirani mediji. In je ta intervju z viceguvernerko Banke Slovenije, ki pravi: »Blizu mi je primer Islandije, ki je zaradi zlorab v bančništvu sprejela poseben zakon, po katerem so vse informacije, povezane z reševanjem bank, postale dostopne javnosti.« Meni je to zelo blizu iz mnogih razlogov. Ker če se to zgodi pomeni, da, in ponavljam še ne vem kolikič, da to pomeni, da pravna država deluje, in pomeni, da temelji demokracije delujejo. Ker so naši proračuni sedanji in prihodnji odvisni od posledic, ponižani pravzaprav od posledic saniranja te bančne luknje. Gre za sredstva, ki so sredstva vseh davkoplačevalcev. Iz tega razloga menim, da je način, kako se vodi vsa ta zgodba, na nek način zgrešen v smislu, da ne izključuje, da se te distorzije ponavljajo, vlečejo in tudi ponovijo v celoti. In je vprašanje, če ta način vodenja stvari dejansko vliva zaupanje ne samo državljanov, ampak tudi investitorjev, ki bi potem želeli zanesljivo investirati v Sloveniji ali kupovati to, kar se prodaja, kar se mora prodajati in tako naprej. Kdo bo sklepal posle z inštitucijami, ki so sposobne ubiti vse kontrolne mehanizme in ustvariti take izgube? To je po mojem tudi relevantno vprašanje. In kako se bo to končalo s prodajo bank? Jaz ne vem, nisem strokovnjak. Ampak je vprašanje, če bodo kupci privabljeni k temu, predvsem pa tisti kupci, ki so resni in ki potem nameravajo iz tega nekaj pametnega narediti na način tudi, da bo imela država preko plačevanja dajatev, davkov in vse, kar vemo, kaj od tega, vključno iz kupnine. Na ta vprašanja ni odgovorov. Kot tudi ni odgovorov na to, kako in zakaj je nastala bančna luknja, da si tu nalijemo čistega vina in da vemo, da se to ne bo ponavljalo v drugih oblikah. Koliko interesov je tu vpletenih, ki nočejo, da se odkrijejo ti mehanizmi, pravili razlogi? Ne vemo, kateri so pravi razlogi. Jaz mislim, da finančna mednarodna kriza je samo, kako bi rekel, je samo še zakrila in prikrila prave razloge za nastalo situacijo, ki je bila verjetno koristoljubno-politično motivirana in tako naprej. Možno je, to je zelo možno, zelo verjetno. Ni dokazov. Ni dokazov tudi zaradi tega, ker nihče ni šel pogledati in povedal tudi javnosti, kaj se je dejansko zgodilo in zakaj. Mislim, če ta vprašanja ostanejo nerazčiščena; in jaz verjamem v dobro vero Ministrstva za finance, gospod Dragonja in ostalih, ki se trudijo izvleči Slovenijo iz teh težav. En rezultat je recimo ta, kot je bilo rečeno in se mi zdi pomemben, da imamo zdaj dosti cenejšo možnost zadolžitve, kot smo jo imeli prej in tako dalje. Verjamem v to dobro vero, ampak odgovorov na ta vprašanja pa ni. In to ni dobro. Ni dobro niti za delo, ki ga vi skušate speljati. In ostajam tega mnenje. Ne vem, ali je treba imeti tukaj nek poseben zakon ali imamo že zdaj instrumente ali smo jih že imeli za to, da bi se spopadli s to situacijo, na bolj učinkovit način. Ta zaskrbljenost pri meni, mislim, da imam pravico, kot vsi vi, kolegice in kolegi, in vsi državljani imamo pravico imeti to breme zaskrbljenosti, ker zadeve niso jasne in niso transparentne. In če gre za javni denar, je prvo pravilo, da mora biti transparentnost. Morda to ni pravi način, da bi jo dosegli, kot se predlaga zdaj v tej noveli, potem pa bi morale druge institucije demokratične republike delovati za to, da do te transparentnosti pride. In če se ugotovi, da so vsi razlogi objektivni, bomo ugotovili, da so objektivni in bo zadeva razčiščena. Če pa so subjektivni in gre tu za neke zlorabe dejansko in tu je govora o zlorabah v bančništvu, potem je treba te zlorabe identificirati in izvajati zakone te države, konsekventno. V tem primeru, kot v vseh primerih, ko pride do zlorab, ki imajo potem težke posledice za vse državljane in za stanje gospodarstva in financ v državi, z vsem, kar sledi iz tega. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave. Besedo dajem gospodu Metodu Dragonji, državnemu sekretarju. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz mislim, da smo različne vidike ustrezno pokrili. Jaz sem tudi osnovne odzive podal na stališča poslanskih skupin in stališča poslancev. Samo na to, kar je zdaj še gospod Šircelj na koncu rekel, o kakšnih spopadih je govora. Mogoče se malo dramatizira, ampak to je preslikava številnih tez, da gre pri kadrovanju nadzornega sveta za spopade omrežij. Moja teza je bila, da se to lahko smatra tako, kot sem povedal, da pač želijo imeti institucije vpliv v teh procesih, kar je sicer čisto legitimno, želijo imeti vpliv in da je treba stehtati, kako te procese peljati, da bomo prišli do najboljših možnih rezultatov. To bi še dodal, poslanske skupine in poslanci bodo pač odločili po svoji vesti, mi smo podali svoje argumente. Če bo zakon šel v nadaljnji postopek, bomo tvorno sodelovali pri rešitvah. Treba je izboljševati ureditev, to se tudi mi strinjamo. Treba je pa skrbno pretehtati, ali je to pravi moment ali ni pravi moment oziroma potem posamezne rešitve, ki jih predlagatelj predlaga, potem tudi temeljito oceniti in jih po potrebi še izboljšati oziroma tisto, kar je dobro, da bo lahko še boljše. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima predlagateljica mag. Alenka Bratušek. Izvolite.
Najlepša hvala. Ni slovenski državi ostalo več prav veliko premoženja. Nekako na 14 milijard, približno, je ocenjeno to naše premoženje, tako da je prav, da se o tem vedno znova pogovarjamo. Jaz vam povem, da je predlog, ki je na mizi, bil pripravljen z resnično dobrimi nameni, da se transparentnost upravljanja našega premoženja poveča in da bo upravljanje s tem premoženjem še boljše. Nikakor ne želimo posegati v pristojnosti Vlade, še manj SDH. Želimo samo bolj tansparentno, bolj pošteno in takšno upravljanje, ki bo vrednost našega premoženja kvečjemu povečeval. Hvala vsem za razpravo, ki smo jo imeli danes. Glede na povedano, sem prepričana, da bo zakon v tej obravnavi podporo dobil. Seveda pa bomo v nadaljevanju, upam, skupaj v sodelovanju našli takšne rešitve, ki bi jih tudi čim bolj enotno v nadaljevanju lahko podprli. Hvala.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci ste dobili besedo. Čas pa seveda še ni potekel. Je še kakšna želja po razpravi? [[Ne.]] Potem zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes po zaključku 26. točke dnevnega reda. S tem prekinjam 15. točko dnevnega reda. Prehajamo na 26. TOČKO DNEVNEGA REDA – TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA PRIPOROČILA V ZVEZI Z MIGRANTSKO KRIZO IN UKREPI REPUBLIKE SLOVENIJE ZA NJENO OBVLADOVANJE. Predlog priporočila je v obravnavo zboru predložila skupina 21. Poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom sklepa je skupina 21. Poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnitev obrazložitve predloga priporočila dajem besedo predstavniku predlagatelja dr. Vinku Gorenaku.
Hvala lepa. Tema, ki je pred nami, seveda ni nova, ampak je nekako začasno odšla iz naše zavesti in iz poročanja naših medijev. Naj pa opozorim seveda tudi na to, da smo, kolikor gledam dokumente, mi predlog vložili zadnje dni oziroma konec meseca marca, tako da je tudi tam časovna odmaknjenost od datuma vložitve pa do danes verjetno naredila svoje. Uvodoma naj rečem tudi to, da je seveda vprašanje reševanja tako imenovane migrantske krize vprašanje, ki je širše, ki je evropsko vprašanje in v tem trenutku se zdi, da vsaj za Slovenijo nekoliko manj pomembno, ker vsi tisti desettisoči in stotisoči, ki so do marca letos prehajali državno mejo, so nekako za nami ne po zaslugi Republike Slovenije, ampak bolj po zaslugi odgovorov na nivoju Evrope ali še enostavneje, bolj po zaslugi Republike Makedonije, ki je na nek način presekala to pot. Treba pa je povedati dejansko naslednje. Mi smo za to sejo predlagali sprejetje treh sklepov. Prvi sklep je bil seznanitvene narave, namreč da smo opravili razpravo v zvezi s tem in se seznanili z ukrepi Republike Slovenije za obvladovanje te krize. Sklep ni bil sprejet. To je dosti nenavadna zgodba. Drugi sklep se je glasil takole: Državni zbor Republike Slovenije priporoča Vladi Republike Slovenije, da v prihajajočem obdobju zavzame bolj restriktiven pristop in izvaja bolj restriktivno politiko pri sprejemanju migrantov in prosilcev za mednarodno zaščito po vzoru nekaterih drugih držav, kot so Češka, Slovaška, Madžarska in Poljska. Tudi ta sklep na odboru ni dobil podpore. Tretji sklep pa se je glasil: Državni zbor Republike Slovenije priporoča Vladi Republike Slovenije, da takoj okrepi aktivnosti za preprečevanje možnega velikega povečanja števila ilegalnih migrantov v primeru, da bi se ta val ponovil. Tudi ta sklep na odboru ni dobil podpore. In zato tudi, če bo kdo danes govoril o tem, da razpravljamo brezveze, ker ne bomo sprejeli sklepov, to pripišite vi in vi sebi, ker jih niste podprli, ne opoziciji. Tudi sicer je treba povedati nekaj, da smo mi v času 1. septembra pa do zdaj imeli vrsto sej delovnih teles kot tudi sej Državnega zbora na to temo. Ampak statistika je neusmiljena, potem je bila Vlada zelo malo aktivna ali nič in koalicija, opozicija pa zelo. Številke so naslednje. Odbor za notranje zadeve je imel šest sej, od tega štiri na zahtevo opozicije, dve seji na zahtevo Vlade, pa še tisto je šlo za sprejemanje kakšnega zakona, kot je bil Zakon o mednarodni zaščiti. Komisija za nadzor varnostnih obveščevalnih služb je imela kar pet sej, ta je bila po mojih podatkih, sicer bo njen predsednik imel kasneje možnost še kaj več povedati glede na to, da ima tam opozicija večino, opozicija tudi vodi to komisijo, je bila ta komisija pravzaprav še v celoti torej sklicana na našo zahtevo, na zahtevo opozicije in tudi kar nekaj sklepov je sprejela glede na to, da ima tam opozicija večino v nasprotju s tem Odborom za notranjo politiko, ker je koalicija običajno povozila te predloge sklepov opozicije. Tudi Odbor za obrambo je zasedal dvakrat po moji evidenci. Od tega sta bili obe seji na zahtevo predsednika, torej pripadnika opozicije, torej opozicija je spet tista, ki je imela neko iniciativo. V Državnem zboru smo imeli kar pet sej na to temo. Seveda štejem tudi seje, kjer smo sprejemali Zakon o obrambi, Zakon o mednarodni zaščiti prvič pa drugič, skratka pet sej, od tega štiri na zahtevo opozicije. Človek bi tako rekel, če bi nek zgodovinar gledal zapise Državnega zbora takole čez nekaj let, pa bi skrili pred njih podatke, kdo je bil koalicija in kdo je bil opozicija, ne vem, kaj bi lahko ugotovil, da pravzaprav ni jasno, kaj Vlada v zvezi s tem počne, da se v tej državi za stanje na tem področju, bom rekel, bolj kot ne sekira in predlaga rešitev za opozicijo, kar je kar žalostna zgodba. Jaz bom v nadaljevanju nekatere te seje omenil, ne vse, ker mi čas tega ne dopušča, tiste, ki se mi zdijo bolj pomembne. Ena pomembnejših sej je bila že 8., 9. gre za Komisijo za nadzor obveščevalnih varnostnih služb, ki je pravzaprav pripeljala do tega, da je komisija zahtevala potem sejo Državnega zbora na to temo. 23. 9. je ta seja bila, točka dnevnega reda Poročilo o ugotovljenih varnostnih vidikih aktualne begunske krize in ilegalnih migracijah. Treba je reči, da smo na tisti seji še kar poslušali o humanitarni krizi, o tem, kako grdi Orban postavlja ograje, da mi pač tega ne bomo počeli, kako bomo na drugačne načine obvladovali to situacijo, da se bomo dogovorili s Hrvati in podobne vladne pravljice, ki se seveda niso uresničile. Kasneje je bilo še kar nekaj sej. Recimo, zanimiva je bila seja, če se spomnite, Zakon o obrambi, ko smo kar nekaj ur razpravljali in sprejeli nič. Sprejeli nek zakon, ki ga ne bi bilo treba, ker je tako ali tako Zakon o obrambi imel vse podlage za to, da bi vojska pomagala policiji na meji. Ena takih sej je bila tudi tista znamenita seja, na kateri je prvič nastopil predsednik Državnega zbora, po ne vem koliko letih, če sploh že je kateri predsednik na tak način nastopil. Predsednik države je takrat postavil – ne sodi v mojo politično opcijo, pa moram biti vseeno objektiven –, terminologijo je prvič postavil na svoje mesto. In od takrat naprej ne govorimo več o beguncih, ampak uporabljamo terminologijo, ki jo je on takrat postavil, ki pa je bila, seveda, prava. On je takrat postavil tudi nekatere pomembne stvari, ki jih seveda lahko v resnici samo Vlada in ne opozicija, pa vendarle na tisti seji so bili zavrženi vsi sklepi kot posledica predhodnega odbora na to temo. Seveda smo bili tudi v opoziciji tisti, ki smo prvi na 14. seji Državnega zbora predlagali Zakon o mednarodni zašiti, kjer bi kot eni zadnjih v Evropi prilagodili situacijo terenu. Koalicija je to zavrnila. Kasneje je bil sprejet nek zakon, torej zakon z istim imenom, ki pa je še vedno pustil vrata kar precej odprta, na katerih je še kar precejšnja dobrodošlica prosilcem za azil oziroma mednarodno zaščito. Seveda je v zvezi s tem treba reči še naslednje. Poglejte, mi se lahko danes sprašujemo, ali je zdaj konec vse te situacije. Za javnost je nekako konec tega. Javnost je sedaj to pozabila. Zadnje dni spet vlada uvaža vsak dan kak kontingent prosilcev za azil sledeč dogovorom iz Bruslja. Pa vendarle jaz sem prepričan, da bo to, kar se je zgodilo v lanskem letu na tem področju v Evropi, da bo imelo daljnosežne posledice na Evropo kot celoto, ne samo z varnostnega vidika, ampak tudi z vseh drugih vidikov. Seveda je potem treba reči nekaj, da je preko Slovenije v tem obdobju šlo po uradnih podatkih 477 tisoč 791 ljudi, in to v času od 20. 10. 2015 do 11. 3. 2016, skratka, skoraj pol milijona ljudi. Skoraj pol milijona ljudi. V času pred, in to je zelo pomembno, poudarjam, to je zelo pomembno, v času pred 20. 10. pa sploh nimamo niti evidenc, se pravi, da niti ne vemo, koliko ljudi je šlo čez državo. Seveda je to dosti velik problem, tudi varnostni problem je, če ti par deset tisoč ljudi gre čez mejo, pa ne veš, kdo so. To je enkrat ena. Zapišite si, 16. 10. do 20. 10. lansko leto, država Republika Slovenija nima evidenc na to temo. Po 11. 3., ko je Makedonija naredila, kar je naredila, in ko so bili prejeti dogovori na nivoju EU–Turčija, pa se te številke mogoče zdijo manj pomembne, ker so seveda tudi bistveno manjše. Ampak mi imamo še vedno v azilnem domu oziroma njegovih izpostavah tam okoli 350 do 450 ljudi. Številke se spreminjajo iz dneva v dan, ne samo zaradi kakšnega eventualnega zavračanja teh ljudi, ampak predvsem in samo zaradi tega, ker ti ljudje se lahko po zakonodaji prosto gibljejo in seveda zapuščajo azilni dom in njegove izpostave in odhajajo najverjetneje naprej proti Avstriji in pa Nemčiji. Opozorim naj samo na še eno precej pomembno zadevo. Poglejte, ko smo mi v času vojne v Bosni, na Hrvaškem sprejemali te ljudi, je bila njihova starostna in spolna struktura popolnoma drugačna od te, ki jo imamo danes. Takrat je bilo v Sloveniji okoli 70 tisoč ljudi, če se spomnim prav. Bili so »ta prave vrste« begunci. Namreč, zakaj? Zaradi tega, ker so to bili otroci, ker so to bili moški nad 60 let in ker so bile to ženske. Moških, starih od 18 do 60 let, med njimi praktično ni bilo. To je en pravi odraz nekega vojnega stanja in neka realna posledica. Ker v tistem času so bili seveda moški, stari od 18 do 60 let, doma udeleženi v vojni. Zdaj pri tej situaciji pa ni tako. Glejte, mi smo do 11. 3. Sprejeli, ne boste verjeli, 285 tisoč 920 moških in 132 tisoč 497 žensk. Tukaj je razmere več kot 1 : 2. Če pa pogledate starostno strukturo pri moških, boste pa ugotovili, da so tisti, ki so stari med 18 in, recimo, 60 let, v veliki večini. Namreč tistih, starih nad 60 let, jih je manj ali pa nekaj več kot 3 tisoč. Kaj to pomeni? To pomeni, da je največje število teh ljudi, ki so prišli preko Slovenije, da so to mlajši moški. Torej niso begunci. Gospe in gospodje, ne bo šlo. Ne bo šlo. To so v večini ekonomski migranti. Če berete najnovejše številke, ki jih objavljajo tuji mediji, zlasti nemški, boste presenečeno ugotovili, da žal tudi oni šele zdaj ugotavljajo neko realnost na tem področju, ki so jo tako ali tako sami zakuhali. Ampak za naprej, dva stavka za zaključek. Mi bi si želeli, sklep sicer tak ne bo sprejet, ker ne more biti danes več, da bi država Republika Slovenija svojo politiko na tem področju približala tisti politiki, ki jo vodijo Češka, Slovaška, Madžarska in Poljska. Vsem tistim, ki boste govorili, da vodijo te države politiko, ki ni v skladu z mednarodnimi sporazumi, si najprej odgovorite na vprašanje, zakaj je temu tako. Sposobne vlade imajo, je odgovor. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog priporočila je 4. maja obravnaval Odbor za notranje za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo. Ker po končani razpravi odbor ni sprejel točk predloga priporočila, je predsednica odbora ugotovila, da je obravnava predloga priporočila na seji delovnega telesa končana. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici, mag. Lilijani Kozlovič. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Pozdravljeni državni sekretar, kolegice in kolegi! Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo je na 20. seji 4. 5. 2016 kot matično delovno telo obravnaval Predlog priporočila v zvezi z migrantsko krizo in ukrepi Republike Slovenije za njeno obvladovanje, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom. Člani Odbora so bili predhodno seznanjeni z mnenjem Zakonodajno-pravne službe Vlade. Dopolnilno obrazložitev je v imenu predlagatelja podal poslanec mag. Branko Grims in najprej poudaril, da trenutna migrantska kriza kljub nedavnemu priprtju zahodnobalkanske begunske poti na makedonski meji še zdaleč ni mimo. Kritičen je bil tako do neodločnosti evropskih institucij pri reševanju nastale problematike kot tudi do vsebine nedavnega dogovora Evropske unije s Turčijo glede omejevanja dotoka beguncev v Grčijo. Ne verjame v multikulturno Evropo in poudarja odgovornost tistih, ki so migrante vabili. Čas je za nove, pravočasne usmeritve na področju migrantske politike, ki pa morajo upoštevati predvsem naše realne zmožnosti, nikakor pa se tu ne sme pozabiti na temeljno človekovo pravico do osebne varnosti. Ministrica za notranje zadeve Vesna Györkös Žnidar je pojasnila, da so bili vsi dosedanji ukrepi Vlade namenjeni celovitemu obravnavanju problematike masovnih migracij, venomer z upoštevanjem vidikov varnosti ter integrativnih in administrativnih zmožnosti pristojnih služb. Res je sicer, da so se v preteklosti na tem področju storile napake, a nikoli na slovenski strani. Odločitve slovenskih oblasti niso bile nikoli takšne narave, da bi kakorkoli spreminjale strukturo migrantskega toka, in so bile vedno podvržene zasledovanju naših nacionalnih interesov. Tudi v prihodnje ne bodo dovolili, da bi katerakoli država svoje morebitne zgrešene rešitve sanirala na naš račun. V razpravi so člani odbora iz vrst opozicijskih poslanskih skupin ponovili očitke, da Republika Slovenija schengenskega mejnega režima na svojih zunanjih mejah dolgo sploh ni izvajala. Pod vprašaj postavljajo tudi vprašanje integracije migrantov v evropski družbi. Opozorili so tudi na problematiko tujih borcev ter na vrsto neznank v turško–makedonski politiki v bližnji prihodnosti. Terjajo ostrejšo politiko na področju migracij in integracije, predvsem pa, da bi se Republika Slovenija večkrat uprla diktatu Bruslja. Iz vrst koalicijskih poslancev pa so poudarili, da je Vlada do sedaj kljub skopo odmerjenim resursom ravnala preudarno pri obvladovanju migrantskega toka, saj več kot 90 % slovenskega prebivalstva njegovih posledic sploh ni občutila, kaj šele zaznala. Sejanje strahu pred migranti ni na mestu, saj ni izključeno, da se ne bo kdaj tudi kdo izmed nas znašel v okoliščinah, ki ga bodo prisilile, da bo moral zapustiti svoj dom. Zato je pomembna strpnost, zmožnost sklepanja kompromisov in poudarjanje humanitarnega vidika. Republika Slovenija je še vedno varna, če ne celo ena izmed najbolj varnih držav. Odbor je v skladu s 128. in 171. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o vseh točkah predloga priporočila skupaj in jih ni sprejel. Na podlagi razlage Komisije za poslovnik v zvezi z drugim odstavkom 61. člena Poslovnika Državnega zbora je predsednica odbora ugotovila, da je obravnava predloga priporočila v zvezi z migrantsko krizo in ukrepe Republike Slovenije za njeno obvladovanje na matičnem delovnem telesu končana. Hvala.
Hvala lepa. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade gospodu Boštjanu Šeficu, državnemu sekretarju na Ministrstvu za notranje zadeve.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani poslanke, poslanci! Naj uvodoma poudarim, da je Vlada Republike Slovenije migracijo obravnavala celovito, obenem pa ves čas upoštevala priporočila Državnega zbora in pri ravnanju z migrantskim tokom upoštevala element solidarnosti in humanitarnosti. Ves čas smo poudarjali, da to ni izoliran koncept. Vlada se je odzivala trezno, sorazmerno in kredibilno ter temu ustrezno prilagajala vse ukrepe tako nacionalne kot mednarodne, da je bil migrantski tok pod nadzorom, da je bil obvladan, da je bila zagotovljena maksimalna varnost prebivalcev Slovenije, še več, do zdaj velika večina prebivalcev Slovenije migrantskega vala ni občutila. V preteklem obdobju je bilo torej vloženih veliko naporov v izvajanje vseh ukrepov, ki so se izkazali za uspešne, zato so priporočila glede migrantske krize in ukrepov za njeno obvladovanje po mnenju Vlade Republike Slovenije na nek način zavajajoča, saj napeljujejo k zaključku, da naj bi bila migracijska situacija prepuščena naključju in stihiji. Zato ne morem mimo občutka, da želijo predlagatelji vzpostaviti nek občutek, da je bila Vlada neaktivna, s čimer bi povzročili dodatno zaskrbljenost med prebivalci Republike Slovenije. Seveda to ne prispeva k varnosti. Nenazadnje moram posebej poudariti, da je Vlada pri obvladovanju migrantske krize spoštovala sklep Odbora za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo z dne 1. septembra 2015, da naj trenutno migrantsko krizo obravnava kot humanitarno krizo in v vseh postopkih ravna skladno z evropskimi načeli solidarnosti. Glede na materialne, finančne in kadrovske zmožnosti vseh državnih organov, ki so sodelovali pri obvladovanju migrantske situacije in katerih aktivnosti so bile usmerjene v učinkovito ukrepanje pri prehodu večjega števila migrantov, s posebno pozornostjo glede varnosti na ozemlju Republike Slovenije, zato Vlada meni, da je bila na masovni prihod migrantov zelo dobro pripravljena. Izjemno konstruktivno je bilo tudi sodelovanje med državnimi organi, občinami in nevladnimi, tujimi in domačimi, organizacijami, kar postavlja dobre temelje za morebitno obvladovanje ponovnih podobnih situacij. Slovenija je kot članica schengenskega območja ves čas migrantske krize izvajala schengenski pravni red ter s tem določbe glede prehajanja meja, ob tem pa je seveda upoštevala specifične okoliščine, do katerih je privedel znatno povečan obseg migracij. Zaznane pomanjkljivosti so bile sproti odpravljene v okviru danih kadrovskih, materialnih in finančnih zmožnosti. Vlada Republike Slovenije je bila ves čas aktivna tudi na področju mednarodne zaščite. Z uveljavitvijo novega zakona o mednarodni zaščiti so bile sprejete nekatere postopkovne novosti, ki omogočajo hitrejše in učinkovitejše postopke mednarodne zaščite predvsem z vidika preprečevanja zlorab. Zakon tudi omejuje možnost vlaganja ponovnih prošenj. Vlada Republike Slovenije je kod enega od ukrepov za preprečevanje zlorab sistema mednarodne zaščite v februarju 2016 sprejela tudi Odlok o določitvi seznama varnih izvornih držav, na katere je uvrstila dvanajst držav. Zajezitev migrantskega toka je rezultat mnogih mednarodnih srečanj visokih predstavnikov prizadetih držav in držav članic Evropske unije, različnih regionalnih iniciativ, mnogih operativnih sestankov ministrstev za notranje zadeve, predstavnikov policije in drugih varnostnih organov, za katere je prvo pobudo podala prav Republika Slovenije. Predsednik Vlade Republike Slovenije dr. Miro Cerar je tudi pobudnik načrta pomoči Makedoniji kot komplementarnega dogovora s Turčijo in pomoči tudi Grčiji, ki se je izkazal kot eden ključnih pri ustavitvi prehodov po zahodn-balkanski migracijski poti. Slovenija tudi po zajezitvi migrantske poti preko zahodnega Balkana ves čas aktivno spremlja in sodeluje v razpravah glede ukrepov na ravni Evropske unije tako glede potrebnih sprememb zakonodaje kot tudi glede implementacije sporazuma Evropska unija–Turčija. Pri tem Slovenija na dnevni ravni spremlja tudi migracijske trende v regijah izvora in državah tranzita. Prav tako bi želel poudariti, da Avstrija nikoli Slovenije ni dojemala kot problema, ampak vedno kot del rešitve, kar dokazujeta tudi pismi obeh notranjih ministrov. Zaradi zavedanja Vlade Republike Slovenije, da se masovni prihod migrantov preko Republike Slovenije lahko ponovi, zeleno mejo še vedno varuje tudi 200 pripadnikov Slovenske vojske. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Mag. Branko Grims bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Vsem zbranim v imenu Slovenske demokratske stranke prav lep pozdrav! Tema, o kateri danes govorimo, bi zagotovo zaslužila, da bi jo zaključili z ustreznim glasovanjem. S sklepi, bodisi takim, kot smo jih mi predlagali, bodisi s kakšnimi drugačnimi, upajmo še boljšimi sklepi, če bi vladajoča koalicija to dovolila. Toda vladajoča koalicija je raje sklepe uničila, ni pa predlagala nobene svoje rešitve, češ, vse je pod kontrolo. A, bejžite no! Ravno včeraj je padel dol en avion. Ta avion je štartal v Evropi, iz Evrope, iz Pariza. In če niste opazili, nihče ni javil, da je kaj s tem avionom narobe. Iznenada je padel. Sam od sebe. Dajte no! Kdor pozna moderne avione, ve, da aparature tam same sporočijo, če je s tehniko kaj narobe. In če niti pilota ne sporočita, da je kaj narobe, avion pa strmoglavi, potem je odgovor en sam – teroristično dejanje. Lahko to pakirajo potem tako ali drugače pristojne oblasti, lahko mediji to sprevračajo, ampak to je edini racionalni odgovor. Kot zanimivost, srhljivo, ampak žal resnično. Naj povem, da za en avion iste firme iz istega konca pred časom, že pred nekaj leti so preiskovalci zapisali, da sta strmoglavila avion pilota sama, načrtno. To je bilo kasneje popolnoma porinjeno pod mizo. Vsi so zanikali, to pa ne. No, za tisti kasnejši dogodek iz dne, ko je bil storilec nemški pilot, se je prvič uradno slišalo, da se tudi to dogaja. No, ampak v danem primeru zaradi vijuganja aviona ni težko uganiti, za kaj je šlo. Glede na to, da sestrelitev z višinsko raketo zelo težko pride v poštev, ker je to Sredozemlje, kjer je še in še vojaške infrastrukture, je najbrž edini logičen odgovor, da je nekdo pretihotapil peklensko napravo, verjetno s kakšnim mobilnim telefonom ali računalnikom, že na letališču. In zdaj smo pa tam, gospe in gospodje. Kaj pravzaprav Evropa počne sama s sabo, in kaj sama s sabo počne Slovenija? Kajti to je tisto, kar je v resnici tema današnje točke dnevnega reda. To je veliko bolj pomembno, kot tista prejšnja točka, kjer je bil neznanski interes, da smo se ure pogovarjali o slovenskem holdingu. To je itak odvisno od Vlade, ker v praksi tako funkcionira, pa če pakiraš tako ali drugače. Tukaj pa govorimo o usodi Evrope, o tem, v kakšni Evropi, v kakšni civilizaciji, če še v kulturi, bodo živeli naši otroci. O tem v resnici govorimo in teh pogovor se Evropa izogiba kot hudič križa in žal tudi vladajoča koalicija najbrž ve, zakaj. Največja manipulacija, ki so jo to pomlad mediji podtaknili naivnim prebivalcem na sončni strani Alp, je, da je migrantska kriza že uspešno končana in nobene nevarnosti ni več. Pa dajte no! V resnici popolnoma nič ni rešeno. Boste videli, kaj se bo še vse dogajalo v naslednjih mesecih. Kako bo zanimivo gledati nogometno prvenstvo v Franciji. Zelo se bojim, da pred praznimi tribunami ali pa še čim hujšim. Kaj je pravzaprav povzročilo to stanje? Največji socialni inženiring po propadu troedinega zla, fašizma, nacizma in komunizma, se je v resnici šele dobro začel. Največji socialni inženiring, ki se mu reče migrantsko delovanje, ne samo ko govorim o teh ilegalnih migrantih, ampak tudi o vseh migrantih, ki so prišli v Evropo in pri katerih ima Evropa zelo čudna merila. Umetno ustvarjena migrantska kriza, ki smo ji bili priča lansko leto in še vedno traja, še vedno v Italijo pride vsak dan 2 tisoč 500 do 3 tisoč migrantov pa še po drugih kanalih v Evropo, ta kriza torej še vedno traja. In je še vedno še kako aktualna. To pa je, če jo imenujemo s pravim izrazom, v resnici socialni inženiring, največji po propadu troedinega zla, fašizma, nacizma in komunizma, ki bo, če bo uresničen, pripeljal do propada, do uničenja na izročilu krščanstva in razsvetljenstva utemeljene demokratične Evrope, vse pod krinko lažnega humanizma, zaradi katerega potem umirajo ljudje. V Evropi so se zelo žalostno razgalila dvojna merila in lažni humanizem na primeru Ukrajine. Ukrajina je doživela dejanski napad, dejansko vojno, zato ker jo je ta Evropa pustila na cedilu. Najprej je dajala lažne upe, lažne signale, potem jo je pustila na cedilu. Prišlo je do vojne. Praktično vse begunce, s častno izjemo držav Višegrajske skupine na čelu s Poljsko, je Evropa lepo poslala nazaj v vojno, jim je odrekla azil. Pa so to ljudje, ki so naši sosednje, ki imajo enako kulturo, enako zgodovino, celo zelo tragično zgodovino, če naj omenim samo stalinski holodomor s 6 milijoni mrtvih v imenu nekega drugega socialnega inženiringa. Migrante iz Afrike in Arabije pa po novem hočejo evropske institucije razporejati v obliki kvot, prisilno, ne boste verjeli, kar pod grožnjo kazni, to ni več prostovoljna pomoč, zdaj je zagrožena že kazen. Po napovedih komisije naj bi za vsakega migranta, ki ga bo ena država zavrnila, če ji bo dodeljen, morala ta država plačati, verjamete ali ne, 250 tisoč evrov kazni. Za 4 tisoč zavrnjenih migrantov, bo država plačala milijardo evrov kazni Evropski uniji zato, ker je ta nesposobna. Fenomenalno, moram reči. Evropa res dela na svojem koncu. No, pri tem seveda je, žal, štango vsem tistim, ki so krivi za to stanje, v veliki meri držala tudi slovenska vlada, iz naivnosti, ki je očitno še vedno prisotno, da ji bo na koncu za to ne vem kdo hvaležen. Nihče ne bo hvaležen. Tukaj zdaj v Evropi že rešuje vsakdo samega sebe in Evropa se spreminja. Akcija rodi reakcijo in gre v smeri, ki se je res ni smel nihče želi ampak se dogaja. Krepijo se sile, ki trgajo Evropo na kose. Pripravljajo se referendumi o odhodih posameznih držav iz Evropske unije. Zmagujejo povsem druge politike pa to nikogar ne strezni. To nedeljo boste imeli v Avstriji volitve, prvič v zgodovini bo totalen poraz večne vladajoče koalicije, črnih in rdeči, totalen poraz, je že tu, bil že storjen. V nedeljo bo izvoljen svobodnjak Hofer, človek, ki sam pove, da s seboj ves čas za samoobrambo nosi pištolo. Tako so se stvari spremenile, gospe in gospodje, če se počne neumnosti in če se ne predvidi stvari pravočasno, v katero smer bodo šle. In posledice nezakonitega ravnanja slovenske vlade so v resnici že tukaj in zdaj se vsi s tem kar lepo strinjajo. Poslušajte no, po skoraj desetletju, ko smo lahko šli čez mejo v Avstrijo, kamorkoli smo želeli, brez kakršnegakoli problema, meje so bile popolnoma odprte, se je zdaj spet treba ustaviti, eventualno pokazati dokumente, nekaj časa je bilo še ostreje, je bilo treba še odpirati avtomobile. Zdaj je vsaj to začasno opuščeno, ampak poleg neprijetnosti to požre tudi veliko časa, predvsem tovornjake in avtobuse se zelo ostro pregleduje, večja vozila torej, in zato so kilometrske kolone. Kar poglejte malo pred predor Karavanke, skoraj vsak dan tam stojijo še in še, ure in ure tovornjaki. Ampak, gospe in gospodje, čas je denar, to stane. Vprašajte podjetnike, koliko jih že zdaj vse to stane in podjetja v Sloveniji imajo še dodatne stroške ob že sicer čedalje slabših napovedih gospodarske rasti, ker so seveda ta ista podjetja še dodatno zadolžena. In vlada pripravlja še dodatne davke, še dodatne davke, vse za migrante. Ali ni tragedija, parodija, absurd in, oprostite, brezmejna svinjarija, da ta vlada v isti sapi najde 300 milijonov za kupovanje volilnih glasov Jankoviću, da ta vlada najde 123 milijonov evrov brez problema za migrante, ne najde pa 46 milijonov za Slovensko vojsko, da bi nas vsaj nekdo branil, kos se spodobi, pa je to steber državnosti? To je pa vprašanje vrednot. Pa če bo kdo rekel, sociala je važna. Dajte no, kdo pa nasanka na koncu? V istem tednu ko je Vlada razpisovala iskanje stanovanj in kapacitet za najem za migrante, smo lahko brali o primerih, ko so vrgli iz stanovanja mater samohranilko dveh otrok in kako so rubili pri dveh revežih, ki sta zbolela za rakom in so enemu celo odnesli še medicinske aparate v temu rubežu. Pa oprostite, to s socialno državo, Slovenija pa naj bi bila socialna država, to vendar piše v 2. členu slovenske ustave, nima popolnoma več ničesar skupnega. In sram naj bo tisto vlado in koalicijo, ki tako ravna. To nima več veze z vrednotami, na katerih je bila ustanovljena ta slovenska država. Vsaj to se je pa ob tej krizi zelo jasno pokazalo in morda komu odprlo oči. In zato, gospe in gospodje, je meni kristalno jasno, zakaj niste sami predlagali nobenega sklepa, naših pa niste hoteli sprejeti. Ker bi morali spregovoriti o teh problemih, o tem realnem stanju vaše politike. Vsaka normalna vlada bi sprejela v takšnih razmerah ponudbo, ki pride s strani opozicije. Mi smo predlagali zelo preprosto rešitev, da bi za dodatno oporo tej vladi, vam, ko bi šli v pogajanja z Brusljem, da bi lažje uveljavljali slovenske interese, šli na referendum in dali ljudem priliko, da se izrečejo, koga, če sploh, želijo spustiti v svoj dom. Slovenija je dom vseh nas, Slovenija je dom nas vseh, ki smo njene državljanke in njeni državljani. In tisti, ki je nekje doma, ima vso pravico in edini ima to pravico, da odloči, če bo in koga bo spustil v svoj dom. Ampak vladajoča koalicija je to gladko zavrnila na predlog svoje vlade. To veliko pove. Obenem se pa hvali, tudi to smo ravnokar slišali, kako je vse pod kontrolo, kako je točno tako, kot je načrtovala in kako ni nobenega problema. Dajte no, kaj pa če povem, da je referendum o tem, da bi se ljudje sami izrekli, če in koga sploh želijo spustiti v svoj dom, zavrnila vlada pod vodstvom istega dr. Cerarja, ki je točno eno leto nazaj, citiram, še govoril, ko je zagovarjal sistem kvot, da sistem kvot je za Slovenijo super, kajti po kriterijih, ki so, bo Slovenija sprejela največ, citiram, "15 do 20 migrantov". Če ne verjamete, pojdite pogledati nazaj. Mislim, da je bil datum 23. april lansko leto. Ali je potreben komentar? Vsak mesec bo zdaj prihajalo po 50 migrantov v okviru kvot. V sistemu kvot, jaz sem pred njim svaril vse svoje, vse ostale, vse. Zato, ker sem rekel, poglejte, točno je jasno, kako se bo to končalo pri nesposobnih evropskih birokratih. Šlo bo v nedogled in tega sistema kvot ne bo nikoli konec. To bo samo en mehanizem, ko se bo enkrat vzpostavil, se ga bo raztegnilo na vse. Ampak takrat so mnogi verjeli dr. Cerarju, saj konec koncev predsedniku vlade, ki ima vse podatke, pa moraš vendarle verjeti pri tako ključnih zadevah. Laž je nesmrtna duša komunizma, so rekli. Včasih je pa to tudi naivnost. Ampak oprostite, za naivnost v mednarodni politiki ni in ne sme biti nobenega prostora, kajti to potem pomeni konec posamezne države. No, kje je zdaj tistih maksimalno 15 do 20, konkretno je pa govoril o številki 16, če želite? Kje so zdaj tisti? Zdaj jih bomo dobili 800 vsega skupaj, najprej 567, potem še dobrih 200 pri naknadni premestitvi iz tujine, če se bomo šli naprej te kvote, potem se bodo pa seveda te kvote še zaostrile. Kajti, kaj je napovedala Evropska komisija, če ste spregledali? Napovedala je, da bo preoblikovala sistem kvot tako, da bodo bistveno bolj obremenjene tiste države, ki so do zdaj sprejele manj migrantov, ker pač niso bile ciljne države migrantskega toka. Ali je kdo v tem prepoznal Slovenijo, če jo je? No, prav, ja. To pomeni to, da se bodo seveda kvote za Slovenijo bistveno povečale in to pod grožnjo 250 tisoč evrov kazni za vsakega, ki ga bo Slovenija zavrnila. To Evropska unija zdaj pripravlja, ker ni sposobna ščititi zunanjih meja. Zakaj govorim, da ni problem rešen? V tem je bistvo problema. Kaj je Churchillova maksima? Churchill je dejal, da obstaja samo tista država in mednarodna skupnost, ki je sposobna zaščititi svoje zunanje meje. Pika. Po tej maksimi ne obstajata ne Evropska unija ne Slovenija v tem trenutku, pa bi lahko obstajala, če bi seveda imeli normalno vlado, ki ne bi dajala denarja za kupovanje volilnih glasov, kot sem prej naštel, ampak bi našla tistih 46 milijonov in še kaj zraven za Slovensko vojsko, jo okrepila in jo poslala v funkcijo, ki jo je ta brez dvoma sposobna opravljati. Če bi seveda Vlada to hotela. Vprašanje je samo hoteti. In kje je pravzaprav past te zgodbe? Poglejte, Evropa se je šla dogovarjati s Turčijo. Turčija ni, tako kot Grčija, sestavni del rešitve, ampak je sestavni del problema, gospe in gospodje. Dajte že enkrat vendarle malo prisluhniti, kaj govori gospod Erdogan. Kaj pomenijo stavki, ki jih citiram, da Turčija ni več zainteresirana za združitev z Evropsko unijo, ampak da si jo bo podredila in da bo na čelu zmagovitega islamskega sveta? To sem osebno slišal, ko sem bil v Turčiji, pa tudi napisano je. Kaj pomenijo stavki, da islam, če je pravi islam, je vedno radikalen? Kaj pomeni to, da pripravljajo spremembe ustave, po katerih nameravajo uveljaviti šeriatsko pravo? Evropa pa v tem času veselo filozofira o tem, da bo ukinila vizume. Če bo Evropa odprla meje brez, da bi bili izpolnjeni, ampak dosledno, vsi kriteriji tako, kot jih je Evropa vedno postavila, bo to največja in zadnja napaka v zgodovini Evrope. Predvsem pa bo Evropa morala najti aparat v osrednjih institucijah z tisto, da bo zaščitila svoje meje. Aparat, ki se mu v mehiškem jeziku reče cojones, namreč to je tisto, kar v tem trenutku manjka evropskih institucijam, zaradi tega je ta zadeva neučinkovita. In zagovarjati se, da je balkanska pot zaprta, v tem trenutku – je, ja. In prav tragikomično je, da hrbet nastavljajo Makedonci, ki jih je Grčija in preko nje, če hočete, Evropa zafrkavala zdaj še pa še let, oni pa zdaj branijo obstoj Evrope. Ampak v Makedoniji imajo problem, ki se mu reče volitve, gospe in gospodje, to svarim. V Makedoniji je bilo zdaj kar nekaj zelo čudnih političnih dogodkov, če sem diplomatski, enega od njih je zagrešil tudi njihov predsednik z neko oprostitvijo, ki je precej dvignila napetost. Rezultat tega je, da so volitve razpisane, prijavljena je pa samo ena stranka in vprašanje je, kaj se bo tam izcimilo. Če pa sedanja vlada, ki je desna, v Makedoniji pade, pa so ostale stranke že, levičarji so že napovedali, da bodo meje ponovno odprli, potem bo pa konec tega hvaljenja, da je balkanska pot zaprta. To se lahko spremeni čez noč. To je treba vzeti že vnaprej v račun. Pa tudi če se ne, bo zdaj problem stalen dotok iz kvot, ki bo realen, ki bo pač pomenil, da so ti ljudje tu, in to nepreverjeni. Naknadno se bodo preverjali, ampak s tem preverjanjem, oprostite, tudi kot predsednik Komisije za nadzor varnostih in obveščevalnih služb vas svarim, da je zelo velik problem. Verjemite, da sem to zelo diplomatsko povedal. To se pravi, lahko edino računamo na tisto, kar je povedal na glas tisti migrant, ko so ga vprašali, ali boste vi ostali v Sloveniji, ker je Slovenija tako lepa, pa je rekel: »Slovenija, joj, Lenin, Marx, rdeča zvezda, fuj, grem naprej!« Se pravi, to je v tem trenutku edina primerjalna prednost Slovenije, ki jo ima, ampak na to se zanašati, oprostite, gospe in gospodje, je tek na kratke proge. Ideološki pristop levice, ki v tem trenutku ruši celotno Evropo, je v resnici manično samoobtoževanje, tega smo tudi slišali kakor hočete že na sejah delovnih teles pa tudi v skupnih sejah v tem Državnem zboru, češ, da migrantom ne vem kaj dolgujemo, ker, da jim je Evropa ne vem kakšne krivice povzročila, Slovenija pa na njenem čelu. Oprostite, Slovenija nikomur ni nič dolžna, nikomur ni storila nič slabega, pomagala je mnogokrat, pomagala je tudi pravim beguncem iz sosednje Bosne, ko je bila vojna na Balkanu, smo jih imeli tukaj 70 tisoč, pa ni bilo nobenih težav, ker so bili seveda to pravi begunci, to so bile predvsem matere z otroki. In ko je bilo vojne konec, so se vrnili. Ti, o katerih govorimo danes, sami priznavajo, da se nimajo namena vrniti. Pa spomnil bi vas, ko sem prvič govoril o teh ljudeh, da to niso begunci po mednarodnem pravu, kako sem bil deležen diskreditacije. Potem se je oglasil še kakšen občasni pravnik, ki ima včasih prav, včasih pa tudi prodaja tisto svoje pravo za male pare, potem so nekateri novinarji še z naslado poročali: O,kako ga je. Ja, dej no, dej no. Zdaj pa poglejmo to. Kaj se je zdaj zgodilo? Zdaj je že celo uradno stališče Združenih narodov, gospe in gospodje, če želite konkretno, generalnega direktorja Urada Združenih narodov v Ženevi in njihovega Mřllerja, da v Evropo ne prihajajo ljudje, ki bežijo pred vojno. To se prav, to niso begunci. Boste zdaj še rekli, da je OZN fašistična organizacija, tisti levičarji, ki zelo na kratko vidite? Javno vprašam, na to bi pa res rad slišal zdaj vaš komentar. Kajti kaj je on povedal, isto staro resnico, da vsak begunec je migrant, ni pa vsak migrant begunec. In v Evropo prihajajo tisti, ki tukaj iščejo materialne ugodnosti zase, za svoje familije, iščejo denar, poceni zaslužek in tako naprej, to pa so, gospe in gospodje, ekonomski migranti, to je čisto nekaj drugega. To z begunstvom nima več nobene zveze. Begunci so bili tisti iz Ukrajine. In zato ves čas govorim, da je to lažna sociala, da je to lažen humanizem, ki se je razkril tudi v Sloveniji. Videli smo zakrinkane tipe tamle na trgu, ki so s palicami v rokah in s krinko na obrazu izzivali, očitno pripravljeni na nasilje, za begunce, kot temu oni pravijo, iz Arabije in Afrike. Ali ste videli slučajno te iste ljudi, za katerimi so stali vsi od Kučana do, če želite, predsednika sindikata SVIZ, pa še kakšen poslanec je bil vmes, pa gospa Fajonova tudi, ali ste jih videli, da bi stali za begunce iz Ukrajine, za prave begunce? Jih pa niste videli, ne. To je pa zato, ker so tako po potrebi, to se pravi, imajo nek političen interes, to pa seveda s humanizmom nima več nobene zveze. Temu se reče politika. In to je problem cele te zgodbe. Zato se zdaj odpira čas in vprašanje, ko se je treba vprašati, kakšno Evropo želimo. In če mi bo kdo očital, ker govorim vedno o levici in levičarjih, da uničujejo, da ima tudi kdo kakšno drugo vlogo, veste, Informative Mitglieder – informativni sodelavec, kot se je temu reklo pri Stasiju z vzhodnim imenom, Erika je bila tudi sodelavka Stasija. Če ne veste, kdo je, odtipkajte na Youtube, pa se vam bo vse posvetilo in iznenada bodo stvari postale tako logične. Iznenada se bo izkazalo, da karkoli se zgodovinskega dogaja v Evropi in nekomu strahovito škodi, da so zraven ljudje iz prejšnjega režima, in to iz komunizma oziroma socializma. Če hočete, IM Erika v evropskem okviru ali pa gospod Sekolec v slovenskem okviru, ko gre za pogajanja s Hrvaško. Mimogrede je zdaj nekoliko skrivnostno izginil, kot sem zadnjič uspel slišati, no, ampak to samo mimogrede. Če se vrnemo nazaj k problemu, s katerim se soočamo. Vprašanje je, kakšna bo Evropa. Trdim, da mora biti Evropa varna, da mora biti Evropa dežela blaginje, celotna Evropa, Slovenija pa še posebej. In da ima vsakdo v Sloveniji, kar govorim od prvega dne in ponavljam to vedno in to bi morala biti ja točka, kjer bi bili vsi soglasni, pa nismo, žal. Vsakdo, vsaka državljanka, vsak državljan ima pravico do varnosti, vsak otrok, vsaka ženska, vsakdo ima pravico do doslednega spoštovanja osebne integritete. In zaradi tega je treba misliti vnaprej ne potem vedno znova se soočati s tistim, kar sem prej omenil, samoobtoževanjem, ki se pojavlja kot totalen absurd vedno znova in boste videli, da se bo sedaj spet, to bo kar rotiralo, pa poleti se bo spet, ker se bo spet nekaj zgodilo, pa potem se bo verjetno spet jeseni, ko smo že pri jeseni. Veste, zgodovina se ponavlja. Ob tem ko se je danes z velikim pompom odpiral vrh mošeje tamle, džamije v Ljubljani in se to ponuja kot ne vem kakšen dosežek. Oprostite, gospe in gospodje, to je tujek, ki ne sodi v ta prostor, ne arhitektonsko ne zgodovinsko. Veliki vitezi Slovenije, kot so bili Adam Ravbar pa celjski vitezi pa vsi ostali, ki so zaustavljali Turke, se zdaj po mojem kot mali ventilatorji vrtijo nekje gor na nebu, kajti za to je Evropa Evropa, ker se je znala ubraniti pred radikalnim islamom. Samo na to se je kar pozabilo. Ampak, gospe in gospodje, dobro jutri! Kajti oni pa tega niso pozabili. Tukaj je problem, ker se ukvarjamo s stvarmi, ki jih velikanska večina sploh ne pozna. Ali kdo ve, kdaj sta bila porušena dvojčka? Boste rekli, ja, seveda, 11. 9., 11. september. Ali pa vi mislite, da je bil to naključno izbran datum? Ne, gospe in gospodje, to je bil datum, ki je izjemno pomemben za evropsko zgodovino pa ga v slovenskem šolstvu prav tako kot o osamosvojitvi skoraj ne učijo. Povprečen šolar v Sloveniji, če ga boš vprašal, kdo je gospod Dernovšek – Raketka ali pa kaj se je zgodilo 9. 11., ne bo imel pojma. Ampak to je treba vedeti, gospod Drnovšek je sestrelil dva helikopterja, eden od teh tik pred raketiranjem Iga, bi bilo na stotine mrtvih verjetno takrat. Ampak o tem nihče ne ve v slovenskem šolstvu, zasluge imajo čisto neki drugi, to je pa slovensko šolstvo, pranje možganov. Podobno kot z 9. 11. Kdo ve, kaj je bilo takrat? Takrat, gospe in gospodje, leta 1683 je Jan Sobieski prišel s poljsko vojsko in je v zadnjem trenutku, ko je bilo obzidje že podrto in se je pripravljal končni napad, rešil Dunaj. In to je bil največji poraz muslimanske vojske na tleh Evrope v zgodovini. V enem dnevu je bilo 120 tisoč mrtvih. Ker jih je s huzarji, to so bili težkooklepniki takrat tako oklepljeni, da niti krogle niso prebile njihovega oklepa, porinil dobesedno janičarje oziroma celotno muslimansko vojsko v Donavo. Kar je pa ostalo, je pa panično bežalo. In zato je Evropa takšna, kot je, če ne bi tam zadaj bil polmesec pa zvezda, tukaj bi stali drugi ljudje, pogovarjali bi se pa o šeriatskem pravu. In na to se je kar pozabilo, ampak oni pa niso pozabili, kajti islam uči, da se ves svet deli na svet miru, kjer je izključno tisti, kjer je šeriatsko pravo, vse ostalo je pa vojna. In zanje vojna še vedno traja. Zato oni govorijo o križarjih, zato oni uporabljajo takšne pojme. Evropa pa tega noče razumeti, s čim ima opravka. In se s tem po nepotrebnem spravlja v strahotno nevarnost, v bistvu sama sebe uničuje. Ampak to je treba vedeti. Jan Sobieski je gotovo glavni ventilator zaradi tega, kar se zdaj v Evropi dogaja, to pa moram reči. Evropa je pred velikimi odločitvami, Slovenja tudi. Stvari se spreminjajo in se bodo. V Ameriki bo izvoljen Trump, v sosednji Avstriji bo izvoljen Hofer, to bo že v nedeljo, Trump bo čez slabo leto dni, prevzel bo vodenje Amerike, in še nekdo, upam da bo kmalu odšel iz položaja, ki ga zaseda, tisto pa prepustim vaši domišljiji, ker je seštevek vseh teh treh okoliščin tako nesrečen za Evropo, ampak do takrat je treba to zdržati. In treba je to zdržati na ta način, da ne narediš stvari nepopravljivih. Treba je tudi vedeti, da vse te neumnosti strahovito veliko stanejo. Pa se spomnite še mogoče, kako ste tudi sami govorili, da ti, ki prihajajo, pomenijo novo ekonomsko priložnost za Evropo in za Slovenijo, da prihajajo kirurgi, astrofiziki. Se kdo še spomni tega? Dajmo malo gledati dobesedne zapiske za nazaj in kakšna pisanja v javnih medijih. Zdaj se pa nič več o tem ne govori, a ne. Nemci pa priznavajo skozi zobe, da bodo imeli 106 milijard evrov neto škode samo v letu dni zaradi migrantov in napačne politike gospe Angele Merkel. Mi bomo imeli neto škode 123 milijonov. Kar je strahovito veliko. Ampak zanimivo, še enkrat povem, 123 milijonov za migrante ni problem, ampak 46 milijonov za Slovensko vojsko je pa nerešljiv problem, tega se pa ne najde. Zanimiva logika, če nekdo išče politične koristi pa potem mimogrede šenka še enemu županu enega mesta 300 milijonov – ta je pa sploh vesoljno –, zato da oni odpre en minaret, ki je mimogrede financiran z denarjem iz države, ki je na, če spet govorim kot predsednik Komisije za nadzor varnostnih in obveščevalnih služb, na vrhu seznama tistih, ki financirajo kakšne zelo čudne druščine, ki se jim reče turizem. Precej nerodna reč. Pa me zelo zanima, ali se kdo sploh v vladi s tem resno ukvarja pa o tem razmišlja, kaj to pomeni v perspektivi. Res mislite, da bodo ljudje dajali denar, potem pa ne bodo uveljavljali še drugih interesov? Ne bodo hoteli imeti političnega vpliva, ne bodo hoteli imeti nadzora nad tem, kaj se bo tam dogajalo in učilo. Ali kdo to verjame? Naj dvigne roko, bi ga rad videl. No, lepo, vsaj roke ni nihče dvignil, hvala. Slovenija je del Evrope, ima evropsko izročilo. Vso resnico je povedal takrat – sva malo klepetala pred tem, če povem še drugi del resnice – gospod Nemec iz SD, ko je povedal zgodovinski stavek, potem ga je pa cela tista stran grdo pogledala, ko je rekel: "Ali bo Slovenija ostala utemeljena na krščanskem izročilu ali pa Evrope ne bo več." To je vsa resnica. Tukaj gre za vprašanje vrednot. In šeriat, morate vedeti, je nezdružljiv z demokracijo. Celo sami učijo, da prehod v šeriat ni možen po demokratični poti. Da je celo nedopusten po demokratični poti, to je še ostreje. Ampak tudi tega nihče ne ve. Potem dostikrat slišim tisto, da saj vsi pravijo, saj imajo dobre namene. Dajte no. In potem vedno znova vprašam, če kdo ve, kaj je takija. Takija je zapoved laganja. Pravi musliman mora lagati, če govori z nemuslimanom. Toliko, da ne bom predolg. Tako kot imamo zapoved v Svetem pismu Ne laži, imajo oni zapoved laganja. In zaradi tega je to pač lahko predmet zelo hude naivnosti, če tega ne veš. Ali pa če se delaš, da ne veš. Saj ne boste verjeli, da sem se jaz o šeriatskem pravu učil pri dr. Cerarju. Točno istem dr. Cerarju, ki je danes predsednik slovenske vlade. Pa z 10 sem opravil. Tako da on ve, za kaj gre. In če ravna naivno, potem gotovo ravna zato, ker je bodisi v to prisiljen s strani koalicije ali pa ima pri tem svojo lastno računico. To, gospe in gospodje, so vsi različni vidiki tega, s čimer se soočamo zdaj. In kadarkoli to temo odpremo, potem poslušamo spet tisto ponovno, tudi če se zgodi vmes en zločin: "Ja veste, to je opravičljivo zato, ker so ljudje radikalizirali, saj s tem ni nič narobe, malo je Evropa itak sama kriva, ker je ne vem kaj komu grdega storila." Jaz še enkrat povem, da na to ne pristajam in nikoli ne bom pristal. Nikomur nismo nič slabega storili. Slovenija je bila najbolj benevolentna, po osamosvojitvi je sprejela 200 tisoč novih državljanov. Ne boste našli države v Evropi, ki bi sprejela 10 % novih državljanov po svoji osamosvojitvi. Je ne boste našli. Slovenija je tukaj preživljala več kot 70 tisoč pravih begunk in beguncev, ko je bila vojna na Balkanu. In nikomur nismo storili nič slabega, nikoli. In kdor pride s kakšno tako tezo, kako je to zdaj Evropa ne vem komu kaj dolžna in zato ne vem kaj dolžna odpreti vrata in kar vse sprejeti, ki hočejo notri, oprostite, za tiste, ne samo da jih zavračam kot človek in kot politik, ampak za tiste imamo na Gorenjskem eno zelo dobro institucijo, ki se nahaja v eni vasi, ki se ji reče Begunje. Za tovrstno samoobtoževanje ni nobenega razloga, ne sme biti nobenega prostora. Tudi če danes ni posebnih sklepov, vsaj eno priložnost lahko izkoristim. Prihajajo dnevi in čas, ko bomo praznovali zmago nad rdečo zvezdo v vojni za Slovenijo. Čas, na katerega smo lahko upravičeno ponosni. Ne čas samoobtoževanja, ampak čas ponosa, čas zmage. In iskrene čestitke ob tem dnevu.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Benedikt Kopmajer.
Spoštovani predsednik, spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Dovolite, da vam predstavim stališče Poslanske skupine Desus o predlogu priporočila v zvezi z migrantsko krizo in ukrepi Republike Slovenije za njeno obvladovanje. Poslanska skupina SDS je 1. aprila vložila predlog akta, ki ga imamo danes na poslanskih klopeh, s katerim ponovno na Vlado Republike Slovenije poskušajo vreči dvom o nepripravljenosti v zvezi z migrantsko oziroma begunsko krizo. Na aprilski redni seji Državnega zbora, na kateri smo zopet razpravljali o tej temi, je bilo popolnoma jasno povedano, da je Vlada kljub nekaterim težavam uspešno reševala probleme v zvezi z begunskim valom. Kljub temu da je Slovenijo prečkalo skoraj pol milijona ljudi, večina prebivalcev niti ni občutila migrantskega toka. Prav tako ni bilo nobenih resnih varnostnih zapletov, tudi varnost prebivalcev in nenazadnje beguncev ni bila ogrožena. Kot smo v Poslanski skupini Desus že večkrat povedali, gre tudi tokrat za umetno ustvarjanje strahu med državljankami in državljani. Predlagatelji vseskozi ponavljajo, da se bo migrantski val letos nadaljeval in celo povečeval, da bo Slovenija postala žep za migrante. Vedno znova poslušamo kritike glede razmer v vojski in policiji, predvsem pa da se Vlada migrantske problematike ne loteva na pravi način. Po mnenju predlagateljev zaradi vsega navedenega ljudje v občinah, kjer namerava Vlada vzpostaviti migrantske centre, protestirajo, a jasno je treba povedati, da je sodelovanje med občinami, nevladnimi organizacijami in državnimi organi ves čas izjemno konstruktivno. In nenazadnje, Slovenija ni postala migrantski žep, v Sloveniji vse od 5. marca ni prihoda migrantov, prav tako ni nobenega vračanja migrantov iz zahodne Evrope. Slovenija ni več del tranzitne poti. Kot ugotovila že Zakonodajno-pravne služba Državnega zbora, predlagatelji niti ne navedejo, o kakšnih ukrepih za obvladovanje migrantske krize bi želeli razpravljati. Verjetno se bomo ponovno pogovarjali o domnevnih prehodih teroristov skozi Slovenijo, kvotah prosilcev za mednarodno zaščito, o vsem tem pa je bilo v Državnem zboru že veliko povedanega. Vlada v vseh postopkih ravna skladno z evropskimi načeli solidarnosti, migrantsko krizo pa obravnava kot humanitarno krizo, hkrati pa se zaveda pomena nacionalne varnosti. Naj spomnim, takšen sklep je bil sprejet ravno v Državnem zboru septembra preteklega leta in Vlada ravna popolnoma v skladu s tem sklepom. Naj ponovim, kar je že bilo povedano na pretekli seji, a je očitno to treba večkrat poudariti. Slovenija mora upoštevati evropsko zakonodajo in zaveze, ki smo jih sprejeli v Evropski uniji. Tu mislim predvsem na ženevsko konvencijo o beguncih, ki skupaj še z nekaterimi konvencijami predstavljat temelje pravil mednarodnega prava in zaščite beguncev v svetu. Tudi pri obravnavi te točke se zdi, da predlagatelji na to najraje pozabijo. In zopet lahko zaključimo, da gre v prvi vrsti ponovno za politično potezo Poslanske skupine SDS. Glede na navedeno smo poslanke in poslanci Poslanske skupin Desus priporočila zavrnili že na matičnem delovnem telesu. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo mag. Bojana Muršič.
Spoštovani predsednik, spoštovani državni sekretar, spoštovani kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Predlagatelji te točke še vedno vztrajno navajate, da Vlada ob lanskem letu ob begunskem valu ni ravnala ustrezno in da nima načrtov in ukrepov za obvladovanje migrantske krize. V mnenju Vlade so po našem mnenju ustrezni odgovori na vsa štiri vaša priporočila, zato jih na tem mestu niti ne bomo povzemali. O aktivnosti Vlade pri reševanju te zadeve, pa se lahko vsak seznani na straneh Vlade, Ministrstva za notranje zadeve, Policije in Ministrstva za javno upravo. Na teh straneh se dnevno osvežujejo novice o migrantih, zraven pa so tudi informacije, kako lahko posamezniki pomagamo pri reševanju nastanitvenih zmogljivosti beguncev in migrantov. Med nami so tudi dobri ljudje, ki bodo ne glede na dnevno politiko želeli pomagati. Migranti, begunci, kakorkoli že poimenujemo te ljudi, ki k nam prihajajo iz drugačnih okolij, so dejstvo in s tem dejstvom se bomo morali sprijazniti. Že v zgodovini človeštva naravne ovire niso ustavile preseljevanja narodov, zato je zmotno pričakovati, da bodo kakršnekoli tehnične ovire ali ograje migrantske tokove ustavila. Jih pa bodo vsekakor upočasnile ali preusmerile, zaustavile pa nikakor ne. Prebivalke in prebivalci Slovenije smo begunski val večinsko spremljali preko medijev, ki so vsak dan sproti poročali o dogajanjih na slovenski meji. Prav tako smo bili dnevno obveščeni, kaj se dogaja v sosednjih državah in kakšne ukrepe tam sprejemajo. Nekje bolj liberalne, drugje bolj radikalne ukrepe. Zagotovo pa smo tudi politiki pripomogli, da se je o tem govorilo več, saj smo o tej temi redno razpravljali na matičnih delovnih telesih ter na plenarnih zasedanjih Državnega zbora. Kljub včasih nasprotujočih si razpravah, so se mnogi naši sodržavljani prostovoljno pridružili humanitarnim organizacijam in pomagali pri oskrbi ljudi ter obvladovanju tega polmilijonskega vala ljudi, ki se je v nekem časovnem obdobju znašel na naših tleh. Naša ocena je, da se v tem zadnjem obdobju zadeve umirjajo in tudi urejajo. Tudi o tem nas obveščajo mediji. Tudi s pozitivnimi zgodbami lokalnih skupnosti, ki so v svoje sredine dobile ali pa prostovoljno sprejele te ljudi. Res je, da v teh zgodbah praviloma nastopajo otroci in mladostniki, ki so bili sprejeti v šole in jim na ta način gradijo mostove med drugačnimi. Za uspešno vključevanje priseljencev v naše okolje smo odgovorni vsi, še posebej, če se zavedamo, da so migranti in begunci bili in bodo ne le tam daleč od oči in od srca, ampak tu pred našimi očmi blizu naših src, so in še bodo naši sosedje, sošolci, sodelavci morda tudi kdaj prijatelji. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo dr. Matej T. Vatovec.
Hvala, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem! Ponovno smo tukaj. Kot praktično na vsaki redni seji zadnje čase so tudi tokrat pred nami priporočila SDS v zvezi z begunsko krizo in tudi ukrepi za njeno obvladovanje. Vsak mesec namreč isti predlagatelji vložijo ista priporočila, spremeni se datum, spremeni se številka dokumenta. In to je dovolj, da si SDS zagotovi kakšnih šest ur za svojo predstavo. Občutek imam, da so predlagatelji povsem izgubili stik z realnostjo. Z namišljenim sovražnikom, ki ga vidijo v beguncih, se borijo tako zelo intenzivno, da jih niti dejstvo, da od marca letos naše meje ni prestopil niti en sam begunec, ne gane kaj dosti. Kot da so se izgubili v zapletenem labirintu zablod, iz katerega preprosto ne najdejo več izhoda. V maniri Don Kihota v valu vzpona desnice, ki se na podlagi rasizma, ksenofobije in spodbujanju sovraštva širi po Evropi, poskušajo na vsak način tudi sami zajahati ta val. V tej strašanski želji po oblasti ni prostora za dejstva, ni prostora za človekove pravice, še manj pa je prostora za sočutje in nudenje pomoči tistim, ki jo potrebujejo. Tako smo že vse od septembra lanskega leta priča strašenju, potvarjanju dejstev, lažem in dajanju občutja, da so v Sloveniji izredne razmere. SDS zahteva nujno ukrepanje, saj naj bi bil ogrožen sam obstoj te države. Pa poglejmo, kaj SDS s priporočili sploh predlaga. S prvim sklepom ugotavljajo, da je Državni zbor opravil razpravo v zvezi z migrantsko krizo in ukrepi države za njeno obvladovanje. Res je, opravili bomo razpravo, večurno razpravo in menimo, da je skrajni čas, da se predlagatelji resnično seznanijo predvsem z naslednjimi dejstvi. Meje so zaprte. V zadnjih mesecih naše meje ni prestopil prav noben begunec. Na vseh zunanjih meja trdnjave Evrope so med tem pokopališča natrpana. Iz morja vsak dan potegnejo tudi po več sto trupel. V begunskih taboriščih v Grčiji vladajo katastrofalne razmere. Begunci živijo v nemogočih pogojih. Vse pogosteje postajajo žrtve organiziranega kriminala, a Evropske unije in z njo seveda tudi Slovenije to ne gane. Namesto da bi reševala humanitarno katastrofo, ki smo ji priča, se je zavzela za trgovino s človeškimi življenji. Dogovor Evropska unija–Turčija namreč ni nič drugega kot to. In visoki predstavniki že iščejo afriške države, s katerimi bi lahko sklenili enak dogovor. Begunci tako niso več ljudje. Begunci so zgolj še sredstvo za izsiljevanje. Za SDS pa zgolj še sredstvo za poskus prevzema oblasti. Z drugim sklepom SDS predlaga naj Slovenija zavzame bolj restriktiven pristop in izvaja bolj restriktivno politiko pri sprejemanju migrantov in prosilcev za mednarodno zaščito po vzoru nekaterih drugih držav, kot so Češka, Slovaška, Madžarska in Poljska. Se opravičujem, ampak resnično mislim, da je čas, da se prebudite iz tega sna. Slovenija je kar se obsega pravic in zagotavljanja pogojev za preživetje beguncev že od nekdaj na repu evropskih držav. S sprejetjem novega zakona o mednarodni zaščiti pa smo šli še dlje kot države, ki jih naštevate. Poglejte si zgolj statistiko, in to statistiko iz časa ko nov, še bolj omejujoč zakon o mednarodni zaščiti sploh še ni stopil v veljavo. Statistika glede podeljenih azilov je bila že pred zaostritvijo pogojev sramotna. Odstotek odobrenih prošenj za mednarodno zaščito je bil leta 2015 16,25 %. V letošnjem letu je ta odstotek padel celo na sramotnih 5. Torej na vsakih 100 prosilcev jih je zgolj 5 deležnih ustrezne zaščite, in to pri statistiki, ki kaže, da je 42 % vseh, ki so prečkali Slovenijo, Sircev ter 30 % Afganistancev. Za Slovenijo sta očitno tudi to povsem varni državi. Lansko leto je za azil v Sloveniji zaprosilo 277 oseb, uspešnih jih je bilo zgolj 45. Glede na statistiko, ki je v letu 2016 še slabša, bo letos zaščito pridobilo zgolj okoli 25 ljudi. Ker so meje zaprte in novih prosilcev ni več, se številka najverjetneje niti ne bo več spremenila. A teh 25 oseb je za SDS najhujše sovražnih. Teh 25 beguncev je razlog, da znova in znova vlaga zahteve, priporočila, predloge, predloge za referendum in za nujno ukrepanje. Teh 25 beguncev po mnenju SDS ogroža državljanke in državljane, državne finance in celo suverenost države kot take. Teh 25 beguncev predstavlja varnostni problem praktično nedojemljivih razsežnosti. In 25 beguncev je za SDS preprosto preveč, zato da bi zakonodajo še bolj omejili. Glede na statistiko je jasno, da dodatna zaostritev ni možna in ne vem, kako točno si jo predstavljajo. Upam le, da niso ponovno pri idejah, ki so jih nekateri njihovi člani že delili na socialnih omrežjih. S tretjim sklepom SDS predlaga naj Vlada takoj okrepi aktivnost za preprečitev možnega velikega povečanja ilegalnih migrantov. Vse te zahteve je Vlada že izvršila. Na mejo je postavila žiletno ograjo, pridružila se ji je še panelna, na meje je poslala vojsko s policijskimi pooblastili, sprejela je azilno zakonodajo, ki je sporna tako z ustavnega kot mednarodnega vidika, spoštovanja človekovih pravic. Strinja se s trgovino z ljudmi, ki se odvija na relaciji Evropska unija–Turčija. Da je Turčija množična kršiteljica človekovih pravic, je seveda ne moti. Vlada torej že izpolnjuje vse njihove želje. Posledično pa je sokriva za humanitarno katastrofo, ki smo ji priča, pa tudi za porast sovraštva in nestrpnosti. O zadnjem sklepu sploh ne bom izgubljal besed, ker smo o tem govorili že več kot prevečkrat. Sklep pa ne služi ničemur drugemu, kot neutemeljenemu strašenju ljudi in označevanju beguncev za kriminalce in teroriste. Seveda o sklepih kot ponavadi tudi danes ne bomo glasovali. Zavrnjeni so bili že na matičnem odboru. A tako kot vsakič, ste tudi tokrat uporabili Poslovnik, da si lahko kljub temu zagotovitev svoj dan. In iz uvodne predstavitve predlagateljev lahko sklepamo, da bo tako kot v vseh primerih do zdaj, tudi tokratni scenarij popolnoma enak. Danes namreč ne moremo pričakovati nič drugega, kot reprizo vseh dosedanjih sej na to temo. Namen predlagateljev je jasen, spodbujanje občutka izrednega stanja, podpihovanje sovraštva ter vzbujanje občutka, da begunci ogrožajo državljanke in državljane Slovenije. Farsa in poceni piar slovenske parlamentarne desnice. V Združeni levici že ves čas nasprotujemo pretiranemu poudarjanju varnostnih tveganj in nepotrebnemu strašenju ljudi. Pod temi izgovori se namreč ne skriva nič drugega, kot ksenofobija in spodbujanje sovraštva. In namesto, da bi Vlada in koalicija to preprečili, deloma tudi sodelujeta pri tem. Pretirano poudarjanje varnostnih vidikov je namreč bil argument za vse ukrepe do danes. Sprejeti ukrepi pa so bili popolnoma zgrešeni. V času, ko bi se morale države članice Evropske unije najodločneje in najhitreje solidarno in humanitarno odzvati na begunsko krizo, se je tako Vlada odločila za fizično zapiranje meja ter sprožila val politične kriminalizacije migrantov, rasizma in ustvarjanja delitev. Vojski je podelila policijska pooblastila ter podprla dogovor med Turčijo in Evropsko unijo. Da Vlada nima težav s katastrofalnimi razmerami v Grčiji ter množičnim kršenje človekovih pravic v Turčiji, lahko preberemo v njenih stališčih vsak petek na Odboru za zadeve Evropske unije. Ne samo to, predsednik Vlade se celo hvali s tem, da je bil pobudnik spornega dogovora. Jasno je torej, da tudi Vlada ni rešitev, pač pa del tega problema. Del problema, ki preprosto noče razumeti, da ne gre za nikakršna pretirana varnostna tveganja. Na začetku je šlo za humanitarno krizo, danes pa je jasno, da se je zaradi napačnih ukrepov sprevrgla v humanitarno katastrofo. Humanitarno katastrofo, ki jo je Slovenija pomagala ustvariti. Slovenija skupaj s svojimi partnerji v Natu na eni strani že 10 let uničuje države od Afganistana do Sirije, na drugi strani pa je začudena, od kje ta silni val beguncev. Ljudje ne bežijo od doma kar tako. Od doma bežijo, ker nimajo nobene druge možnosti. In pričakovati, da bomo val beguncev zaustavili, ne da bi zaustavili vojno, ki jih preganja, je nerealno. Gre za evropski problem in evropska bi morala biti tudi rešitev. Problem pa je, da ta evropska rešitev, da so to zaenkrat rešitve, ki celotno odgovornost prelagajo na Grčijo in Italijo. Rešitve, ki v praksi pomenijo trgovino z ljudmi. Rešitve, s katerimi se begunce zadržuje v državah, ki so dokazano kršiteljice človekovih pravic. In rešitve, ki v praksi pomenijo vsak dan več smrtnih žrtev, bodo stvari le še poslabšale. Poslanci Združene levice bomo tudi danes pri temu mnenju najverjetneje osamljeni. Medtem ko se bo Vlada tapljala po ramah, kako dobre rešitve je sprejela v zadnjem času, se bo SDS najverjetneje držal načela, če laži ponovim dovoljkrat, bodo slej ko prej postale resnica. In v Združeni levici pri tem ne mislimo niti ne bomo sodelovali.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospod Jožef Horvat.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod državni sekretar, drage kolegice in kolegi! Ne vem, zakaj je takšen problem razpravljati o akutnem evropskem in seveda tudi slovenskem vprašanju, problemu, izzivu lepše rečeno, kot je begunsko-migrantska kriza. Vsepovsod, ko se pogovarjamo s predstavniki tujih držav, tujih delegacij, bodisi doma bodisi izven Slovenije, sami boste priznali, je prav to vprašanje visoko na dnevnem redu pogovorov, torej begunsko-migrantska kriza, izzivi, kako ta problem rešiti. To je problem ne enega meseca, ne enega leta, gotovo enega desetletja. Kmalu bo minilo leto, odkar se v tem državnemu zboru res zelo pogosto pogovarjamo o migrantski krizi. Mi trdimo, da ne prepogosto, škoda je le, da vedno na predlog opozicije, saj je Vlada ves čas prepričana, da je v zvezi s tem naredila vse in prav vse, da zaščiti interese svoje države in državljanov. Mi v Novi Sloveniji ne rečemo in ne kritiziramo vseh ukrepov, so bili dobri ukrepi, so bili učinkoviti ukrepi, vprašanje pa se vedno postavlja, ali so bili zadostni ukrepi, tudi za jutrišnjo varnost. Pa vendar, kljub temu, da je danes balkanska begunska pot zaprta, ostajajo odprta vsa vprašanja v zvezi s to problematiko, od finančnih zmožnosti naše države do varnostnega vprašanja. Da evropski mehanizmi ne delujejo, želim spomniti samo na en primer. Na pobudo Slovenije se je v nedeljo, 25. oktobra 2015, sestal vrh EU–Balkan v Bruslju, kjer je bil sprejet dogovor na evropskem svetu, da dobi Slovenija v pomoč 440 policistov. Sprašujem vas, sprašujem Vlado, ki ima natančne podatke, v kakšnem deležu je bil ta dogovor realiziran. Ne vem, če v 50 %. To kaže na to, da evropski dogovori ne delujejo, ne veljajo, torej med nami na evropski ravni ni v zvezi s tem vprašanjem neke iskrenosti, neke solidarnosti, dogovori pač ne veljajo. Seveda ne veljajo tudi razni zakoniki, o katerih bom govoril nekoliko kasneje. V Novi Sloveniji se zavedamo, da bomo morali sprejeti določeno število beguncev, predvsem najbolj ranljive skupine: družine z otroki, ženske in mladoletne otroke. Begunce, ki resnično potrebujejo pomoč, to resnično podčrtujem zato, ker je seveda pri tem potrebna velika previdnost. Begunce moramo sprejeti iz nekega človekoljubja, tiste, ki dejansko bežijo pred vojno in predvsem te najbolj ranljive skupine, ki sem jih naštel. Zato tudi nismo nasprotovali njihovemu sprejemu v okviru dogovorjene premestitvene sheme. Res vse v imenu človekoljubja. Ne glede na to pa nam mora biti jasno, da postopki, ki jih je doslej izvajala Vlada, tudi danes ne zagotavljajo pogojev za obvladovanje migrantske krize, ki v Sloveniji trenutno sicer ne povzroča večjih problemov, lahko pa se razmere zelo hitro dobesedno čez noč spremenijo. Poglejmo nekaj dejstev. Vlada je sredi februarja letos skupaj z ostalimi državami ob balkanski migrantski poti sklenila, da bo naša država od takrat dalje na dan sprejela največ 580 migrantov. To je argumentirala z dejstvom, da jih le toliko dnevno lahko popiše oziroma registrira v skladu s pravili. Do takrat je Vlada absolutno zatrjevala, da policisti ob vstopu v našo državo vsakega migranta ustrezno pregledajo in evidentirajo, prosilcem za mednarodno zaščito pa v skladu z Dublinsko uredbo odvzamejo prstne odtise. Sledi logično vprašanje, kako smo ob vseh dosedanjih prehodih naše meje, ko je dnevno v državo prestopalo na tisoče migrantov izvajali evidentiranje in popise vseh v skladu s schengenskimi pravili. Mi torej kar veliko časa nismo vedeli, kdo je vstopil na naše evropsko dvorišče in seveda tudi slovensko dvorišče, ker mi v imenu 30 držav schengenskega območja izvajamo schengenski režim, bi morali stoprocentno izvajati schengenski režim na Slovensko–Hrvaški meji, pa nismo vedeli natančno, kdo je vstopil na naše dvorišče. Torej še en dokaz več, da schengenskih pravil Slovenija ni izvajala pravilno in v celoti in da smo na svoje ozemlje spustili veliko število ljudi brez kakršnegakoli preverjanja in brez odvzema prstnih odtisov. Govorimo torej o ilegalnih migrantih, več kot 330 tisoč jih je prečkalo našo državo. Naprej. Novela Zakona o mednarodni zaščiti, sprejeta marca letos, je ohranila enako raven pravic prosilcev in pravic oseb s priznano mednarodno zaščito, celo več, Vlada je zakon uskladila z Zakonom o tujcih, po katerem imajo osebe s priznano mednarodno zaščito pravico do združitve z družinskimi člani. Pri tem ne gre le za ožje družinske člane, kar sicer zahteva od držav članic Evropske unije evropska direktiva, temveč za vse druge sorodnike prosilca, če med njimi obstoji življenjska skupnost, ki je v bistvenem podobna, podobna primarni družini. Zelo širok pojem, zelo široka družina, morda celo pleme, cela vas, ena družina. V Novi Sloveniji smo temu nasprotovali, saj naša država svoje azilne politike glede na še pred kratkim obsežno migrantsko krizo niti malo ni zaostrila. Vlada je v letošnjem aprilu objavila tudi povabilo k oddaji stanovanj, ki jih imajo v lasti fizične osebe. V njih bi prebivale osebe, ki jim je priznana mednarodna zaščita. Kaj pa naše družine? Mlade družine, ki nimajo nobenih realnih možnosti, da pridejo do svojih stanovanj? Zanje Vlada lansko leto ni imela posluha, da bi v stanovanja v svoji lasti oddala v najem ali po ugodnejših pogojih prodala mladim. Za migrante pa je pripravljena oddati 23 svojih stanovanj. Je prav, ampak najprej naše družine. Osebe s priznano mednarodno zaščito imajo poleg pravice do stalnega prebivališča tudi pravico do zdravstvenega in socialnega varstva, vključitve na trg dela, pravico do izobraževanja in vključitve v integracijske postopke. In o kakšnih zneskih govorimo? O znesku mesečne neto povprečne starostne pokojnine, to je po podatkih iz meseca februarja 613 evrov. En begunec torej državo stane več, kot prejme pokojnine povprečni slovenski upokojenec. Zato je država v letošnjem proračunu za ta namen predvidela 123 milijonov evrov. Ne pozabimo tudi, da je vprašanje migrantov tesno povezano z vprašanjem varnosti države in njenih državljanov. Ob današnji podhranjenosti Slovenske vojske in policije in ob dejstvu, da se migrantska kriza lahko v trenutku spet razvije v neobvladljive razsežnosti, bi se morala Vlada zavedati, da kljub trenutnemu zatišju ne sme spati. Žal so vsi dosedanji predlogi opozicije glede tega preslišani. Primer, kako naša država zagotavlja varnost svojih državljanov, je primer Žavbi. Kdo ga ne pozna? Boril se je v Siriji, se uril v Bosni in Hercegovini in aktivno iskal islamistične borce v Italiji. A vsi ti dokazi za nas niso dovolj, da bi nas skrbelo tako kot Italijane. Dejstvo je, da bi delo, ki so ga opravili Italijani, morala skladno z zakonodajo opraviti naša država s svojo obveščevalno-varnostno službo. Ker očitno tudi v bodoče ne moremo računati na aktivno skupno evropsko strategijo spopadanja z migracijami, smo dolžni pripraviti vse podlage za to, da bomo sposobni preživeti določeno število oseb s priznano mednarodno zaščito in da bomo hkrati zagotavljali zadostne ekonomske in varnostne razmere za svoje ljudi. Za svoje ljudi. V Novi Sloveniji smo predlog priporočila na matičnem delovnem telesu podprli. Žal nas je bilo premalo.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo dr. Bojan Dobovšek.
Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo! Migrantska kriza je kompleksna tematika, ki jo obravnavajo vse svetovne institucije, od Združenih narodov, Europola, Evropske komisije, zato je prav, da jo obravnavamo tudi v parlamentu. Gre za to, da odgovori, ki jih iščemo, niso samo varnostni, ampak so tudi ekonomski, so tudi politološki, so tudi migracijski, so tudi druge veje oblasti vpletene, tako da fuzija odgovorov šele tvori tisto pravo reakcijo na tovrstno problematiko. Moramo spremeniti tudi nacionalno-varnostni sistem. Temelj takšnega sistema je tudi policija v novi obliki. Vendar poleg policije morajo tvorno sodelovati tudi druga ministrstva, pa tudi lokalna samouprava in vsa civilna družba, kajti le takšen kompleksni sistem lahko daje prave odgovore. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev smo vseskozi tvorno sodelovali pri delu, odborih, komisijah, Državnem zboru predlagali spremembe in hkrati tudi opozarjali. Največkrat smo opozorili na pomanjkanje pretoka informacij. Prav tukaj se čuti pomanjkljivost Vlade. Ni pravih informacij in ne posreduje vsega, kar ve. Poleg tega tudi ne upošteva predlogov opozicije. Najhujši problem pa je podcenjevalni odnos do policije. Vlada ni sposobna skleniti dogovora s policijskim sindikatom. Vloga policije se minimalizira in razmišlja se o privatizaciji varnosti, kar je najslabše v teoriji policijskega dela. Ni denarja za sodelovanje v evropskih institucijah in pritisk na tiste, ki so v tej migrantski krizi do sedaj odnesli največ dela, se pravi na policiste, po ekonomičnosti in učinkovitosti je zelo velik, zaradi tega opažamo stres, pregorelost in nezaupanje vodstvu v policiji. Posebej je treba izpostaviti vlogo medijev, tako kot drugje v Evropi tudi pri nas poteka hibridna vojna v medijih in najemanje piar služb za komuniciranje namesto predstavljanja realnih podatkov, ima negativne učinke v družbi. Moramo spodbujati tisto pravo preiskovalno novinarstvo in realno prinašati zgodbe o migracijah v javnosti, kajti le tako bomo v družbi dosegli konsenz o sprejemanju in vključevanju ljudi v družbi. Če hočemo rešiti problem migracij, se ga moramo lotiti na treh nivojih: državah izvora, tranzitnih državah in ciljnih državah. Dokler ne bomo rešili izvora problema interesne sfere korporacij, držav, umiritev vojnih razmer, ne bomo prekinili migrantskega toka. Slovenija, ki sedaj postaja bolj ciljna kot tranzitna država, se sooča z novimi problemi. In zato proaktivni model dela ne pa reaktivni, ki ga uporablja Vlada in z vsemi ukrepi zamuja. Proaktivni model pomeni, da se moramo, bi se že morali ukvarjati s trgovino z ljudmi. Kajti ko se migrantski tok ustavi, se pojavi tok trgovine z ljudmi. Tisti, ki so že na ozemlju Slovenije, seveda skušajo priti v druge države, kajti Slovenija se jim ne zdi zanimiva kot ciljna država. In na silo se jih ne da umestiti v prostor. Gre za to, da začnemo razmišljati o sekundarni kriminaliteti in vseh spremljevalnih učinkih ciljne države. Vlada nam ne postreže s podatki o stroških, ki jih migracije povzročajo. Prav tako ne vemo transparentno o stroških za nabavo žice in za nabavo te nove ograje. Vse skupaj je zelo skrito pod varnostjo. Zaradi navedenega apeliramo, da Vlada, če hoče obvladovati situacijo, mora začeti nuditi prave informacije. Dostop do informacij je najbolj pomemben in podredno opozarjamo Vlado, da mora doseči konsenz na treh nivojih: konsenz na lokalni ravni, tam kjer migranti so, ker smo ciljan država; konsenz med državami Evropske unije in pa konsenz v parlamentu med koalicijo in opozicijo. Kajti le tako se bomo lahko rešili iz te migrantske krize. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo dr. Dragan Matić.
Spoštovani predsednik, spoštovani kolegice in kolegi! Danes se bomo ponovno pogovarjali, kot že tolikokrat do zdaj, od začetka migracijskih tokov, najbrž o povsem enakih stvareh, ki smo jih že velikokrat obdelali. Na eni strani bomo poslušali oziroma smo že poslušali predlagatelje te točke, ki nam razlagajo na najbolj grozovite načine, kaj počnejo migranti in begunci v Evropi. Z njimi bodo oziroma so povezovali terorizem. Te migrante oziroma begunce se prikazuje v najslabši možni luči. Vse z namenom zbujanja strahu. In seveda so temu vedno pridruženi tudi pozivi, da se sprejemanje migrantov oziroma beguncev zavrne, ker to presega zmogljivosti Slovenije, pa ne samo zaradi tega, že v nastopih nekaterih predhodnikov, zlasti gospoda Grimsa, je bilo seveda več kot očitno zaslediti tudi elemente sovražnega govora, islamofobije, pavšalnih trdite, da muslimanom vera zapoveduje laganje, potem razpravo o tem, kako je nedopustna gradnja džamije v Ljubljani, da je to pač tujek, potem o velikih bitkah proti muslimanom in tako dalje in tako naprej. Skratka, že na tem mestu bi rad še enkrat poudaril sovražni govor. Sovražni govor v izražanju mnenj in idej, ki so po svoji naravi diskriminatorne, ksenofobične, rasistične, homofobične in podobno in so usmerjene in uperjene proti različnim skupnostim, etničnim, narodnim, verskim. Sovražni govor torej temelji na prepričanju, da so nekateri ljudje manjvredni, ker zaradi posamezne osebne okoliščine pripadajo določeni skupini. In seveda je žalostno dejstvo, da se bomo tudi danes na tej razpravi tega sovražnega govora očitno naposlušali in to več, kot bi to bilo potrebno in primerno. V nasprotju s tem mi ponovno nasprotujemo temu napihovanju in potvarjanju informacij in bi radi poudarili dejanske aktivnosti in ukrepe, ki jih izvaja Vlada oziroma pristojna ministrstva. Pristojni organi so v času drugega vala oskrbeli in preverjali in prepeljali čez Slovenijo pol milijona beguncev in migrantov, brez ogrožanja varnosti njih in naših državljanov. Kljub nasprotnim očitkom je bila Vlada pripravljena in je pravočasno zagotavljala vse potrebne materialne, finančne in kadrovske resurse. V času migrantske krize se je upošteval element solidarnosti in humanitarnosti, kot je bil tudi sklep Odbora za notranje zadeve z dne 1. septembra 2015, da naj Republika Slovenija migrantsko krizo obravnava kot humanitarno krizo in v vseh postopkih ravna skladno z evropskimi načeli solidarnosti. Vlada je že mesece pred prihodom prvih večjih skupin migrantov na naše ozemlje izoblikovala modele različnih scenarijev in ukrepov, ki jih je nato glede na dejansko potek dogodkov in z aktivnim sodelovanjem s parlamentom, lokalnimi skupnostmi in nevladnimi ter humanitarnimi organizacijami, ki so izkazale interes za sodelovanje, tudi izvajala. Pripravljene so bile tudi potrebne namestitvene kapacitet, že po letu 2015 je Vlada izpostavila posebno najprej ožjo nato pa širšo usklajevalno skupino, nadalje pod vodstvom samega predsednika Vlade še operativne delovne skupine. Treba je poudariti, da se Vlada zaveda problema migracij, vsi ukrepi so bili sprejeti in zgledno izvajani v izjemno težavnem obdobju, in to si moramo vsi priznati. Ministrstvo za notranje zadeve je preko organa v sestavi policije dolžno skrbeti za varnost državljanov in njihovega imetja, še posebej iz vidika zavedanja tveganj, ki izhajajo iz masovnih migracij, zato je bila posebna pozornost vseskozi namenjena tudi varnosti, ne samo humanitarnemu in solidarnostnemu vidiku. Dejstvo je, da so varnostni organi vlagali maksimalne napore ob preverjanju migrantov. Slovenija je kot polnopravna članica schengenskega območja, kot je povedal tudi državni sekretar, ves čas migrantske krize spoštovala schengenski pravni red. Glede bolj restriktivnega sprejemanja migrantov, ki bi ga želela uvesti SDS, je treba povedati, da za prosilce za azil v Sloveniji velja ustava, ki priznava pravice pribežališča tujim državljanom. Slovenija je zavezana k spoštovanju ženevske konvencije, ki zahteva od držav podpisnic priznanje mednarodne zaščite osebam, ki so zapustile svojo državo zaradi preganjanja ali vojne, ter je dolžna obravnavati vsako podano prošnjo za mednarodno zaščito. S sprejemom sprememb Zakona o mednarodni zaščiti pa so bile uvedene nekatere postopkovne novosti, ki omogočajo hitrejše in učinkovitejše postopke mednarodne zaščite predvsem z vidika preprečevanja zlorab. Zakon po novem tudi omejuje možnosti vlaganja ponovnih prošenj za azil in določa mejne postopke. Nadalje je Vlada sprejela seznam varnih izvornih držav, v katerega je uvrstila 12 držav. Zaradi vseh teh ukrepov smo seveda sedaj tudi deležni očitkov z druge strani, iz drugega skrajnega pola. Ne glede na ponavljajoče izjave posameznikov iz vrst SDS, da so teroristi v Bruslju in v Parizu prišli v Evropo z begunsko-migracijskim tokom, policija te informacije nikoli ni potrdila. S strani Ministrstva za notranje zadeve in Vlade imamo zagotovilo, da bo Slovenija tudi v bodoče sprejemala vse možne nujne ukrepe za zmanjšanje možnosti ponovitve migracijskega vala in preprečitev nezakonitih preseljevanj v Evropsko unijo. Slovensko mejo zato še vedno varuje 200 pripadnikov Slovenske vojske, krepijo se enote policije za vzdrževanje in vzpostavljanje javnega reda ter pomožna policije, ki bo dopolnjena s tisoč 500 pripadniki. Kljub temu da ni novih prihodov migrantov že od začetka meseca marca, se ohranjajo nekatere lokacije za namestitev migrantov. Dejstvo je, da problema migracij ne bomo rešili v Državnem zboru, temveč ga bo treba reševati pri izvoru, na globalni ravni, z globalnimi igralci. Migrantski tokovi so postali naša realnost, zato se moramo vsi skupaj zavedati in si prizadevati za spoštovanje dogovorjenih demokratičnih vrednot ter si prizadevati za konstruktivno sodelovanje pri iskanju odgovorov na aktualne izive migrantskih tokov ob spoštovanju kulturnih, etničnih in verskih raznolikosti vseh ljudi. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. [[oglašanje iz dvorane]] Proceduralno? Proceduralno gospod mag. Branko Grims.
Hvala za besedo. Glede na to, da je ravnokar predstavnik največje vladne stranke razlagal, da to, kar sem povedal, ne drži, da to ni res, vam predlagam, gospod predsednik, da na stroške Državnega zbora, ki ima za to poseben fond, omogočite gospodu doktorju znanosti, da prouči vsaj nekaj knjig in da opravi kakšen izpit iz primerjalnega ustavnega prava pri svojem predsedniku dr. Cerarju, da bo imel vsaj kaj pojma, o čem govori in da ne bo v sramoto največji vladni stranki razkazoval popolno neznanje in nevednost o islamu, hkrati pa še žalil druge. To je tisto, da napuh in nevednost in pa aroganca so vedno povezani med seboj. Gospod je to odlično dokazal zdaj pri svojem nastopu. In dajte mu res omogočiti, da se izobrazi vsaj neke osnove, da bo imel vsaj minimalno pojma, o čem govori. Ker to je žalostno, da odločajo očitno ljudje, ki pojma nimajo, o čem govorijo, zlasti ko gre za vprašanja islama in pač neločljivo z islamom povezane ustavne oziroma pravne ureditve in pa seveda temeljnih pojmov, ki jih je treba razumeti, da s tem sploh lahko resno razpravljamo. In potem žalite kar tam, ne vem, s ksenofobijo, pa ne vem še s čim. Dajte malo pobrskati najprej po internetu, preberite Kóran, preberite par učbenikov. Mislim, da vam bo dr. Cerar z veseljem svoje učbenike dal. In ko boste izpit opravili, pa dajte priti sem in se bova še enkrat, takrat se bova pa resno pogovorila o tem, kar ste danes slišali. Do takrat pa ne razkazujte svoje nevednosti, ker ste smešni.
Zdaj pa, gospod Grims, tole je bilo postopkovno. Vi ste ga uporabili samo in izključno za žalitve o tem, da je nekdo manj vreden, da manj ve kot vi, v katerem [[…]]Pustil sem vas, da ste govorili stvari, za katere tudi sam ocenjujem, da so na skrajnem robu sovražnega govora. Če nekdo misli, da je to sovražni govor, je povedal. Nikoli se ne spuščam v sama stališča. S stališči se ne razpravlja. Nismo niti v fazi same razprave in vi postopkovno zlorabite zaradi tega, da boste razpravljali s stališčem nekoga drugega, in to na osebni ravni. To je bilo stališče Poslanske skupine SMC, ne stališče dr. Dragana Matića. In danes smo že to uvedli in smo imeli to. Prosim, da se od tod naprej tega držimo. Postopkovno dr. Grims [[…]]magister, doktor boste enkrat.
Hvala, še enkrat, za besedo. Poglejte, gospod predsednik, vi bi lahko v okviru svojih pristojnosti mirno ustavil gospoda Matića, ki mi je očital vse od sovražnega govora naprej. Govoril je o ksenofobiji, govoril je o rasizmu pa še kup takih izrazov je uporabil, kar pojdite pogledati v magnetogram. To je seveda skrajno žaljivo, zato sem mu tudi odgovoril na tak način. Zaradi tega, ker je neprimerno, da nečesa ne poznaš, odkrito povedano pokažeš, da pojma nimaš, in potem žališ vse druge na tej osnovi. Počakajte, to presega vse meje. In zaradi tega sem vam predlagal, dajte mu omogočiti, da se izobrazi, da se bomo potem o tem vsaj resno pogovarjali. Ker to je žalostno, da v opoziciji ene stvari poznamo, očitno v največji vladni stranki jih pa ne poznajo. Pa pri tem je predsednik največje vlade stranke izjemen strokovnjak, ki to področje zelo dobro pozna. Samo očitno ni ravno sodeloval pri tem stališču, ki ste ga danes tukaj predstavili.
Zdaj ste pa postopkovno zlorabili za to, da bi z mano razpravljali. Mislim, res ne razumem, kaj je tukaj bilo postopkovnega. Ničesar. Ja, ničesar. Končno lahko preidemo k razpravi. Prehajamo na splošno razpravo poslank in poslancev o predlogu priporočila. Besedo ima dr. László Göncz, pripravita naj se gospa Janja Sluga in potem gospod Žan Mahnič.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod državni sekretar, kolegice in kolegi! Naj začnem s tem, da bi bilo morda najbolj prav v tem trenutku, da se nekje žoga umiri pri vseh nas. Verjetno bi tudi na celotno problematiko lahko pogledali nekako tako, da operativno-politično naj bodo naši koraki jasni, hkrati pa kar se da ideološko čim manj obremenjeni. To zgolj kot neka refleksija na zadnje minute. Dejstvo je, da je migrantska ali begunsko-migrantska kriza postala neka konstantnost, o tem verjetno ni kaj veliko za razpravljati. Je samo vprašanje, v kakšnih dimenzijah jo v tem trenutku občutimo ali obravnavamo. Dejstvo je tudi, da v ta kontekst spadajo tudi vedno večje dileme v zvezi s kvotami, ampak tudi te kvote so sestavni del današnjosti. Jaz se do tega danes ne bi opredeljeval, ker menim, da gre za izrecno kompleksno vprašanje in morda niti ni prvenstveno vprašanje današnje razprave oziroma namere, ki je bila postavljena izvirno, ko so dali predlog za sklic te seje. Moramo ugotoviti, da kljub vsemu, kljub težavam, kljub konstantnosti omenjene migrantske krize, so pereči dogodki v tem trenutku nekoliko le oddaljeni od nas, kar pa nikakor ne pomeni in ne želim, da se to tako razume, da zdaj lahko zaspimo. Nikakor ne. Zaradi varnostnih razlogov menim, da se morajo res postoriti tiste zadeve, tisti koraki, ki so bili tako ali drugače podprti tudi s strani Vlade. K nekaterim od njih je Vlada že pristopila. Torej, zaspati ne smemo, ampak kot sem že poudaril, tudi ne bi bilo prav, da bi se ta napetost stopnjevala, ker so morda v tem trenutku bolj potrebni umirjeni koraki. V drugem delu bi tudi sam spregovoril o Evropi kot takšni. Jaz vsekakor razumem dosežene evropske vrednote v nekem širšem kontekstu, v nekem zgodovinskem kontekstu. Ugotavljam, da te vrednote smo zelo težko dosegli, tudi tiste, ki smo jih dosegli v zadnjih 20 letih ali če želite v zadnjih 10 letih. In je dejstvo, da del teh vednost moramo obvarovati tudi z doslednim upoštevanjem mednarodnih določb, kar se tiče schengenske meje, kar se tiče ostalih mednarodnih zavez. Skratka, jaz menim, da vprašanje prehodnosti schengenske meje se sme izvajati izrecno na osnovi mednarodnih pravil. Žal v preteklosti ni bilo v celoti tako, jaz menim kljub vsemu, da je tukaj Slovenija poskušala glede na svojo vlogo in svojo moč nekaj kvalitativnih reči dodati, morda na začetku malo bolj nesigurno, pa tudi morda nekoliko bolj pozno, ampak pozneje je le prišlo do nekaterih konkretnih korakov. Jaz sem še vedno zagovornik tega, da je treba podpirati vsa prizadevanja, da se dosledno upoštevajo določbe v zvezi z varovanjem zunanje schengenske meje. Ker če temu ne bo tako, nam mora biti jasno, da se potem Evropa dejansko izgublja. Tisto, kar se dogaja na nekaterih notranjih mejah v Evropi danes, pa nočem zdaj namenoma poimenovati nobene države, to ni prav in delno se to dogaja tudi v naši soseščini, s tem se praktično izgubljajo evropske vrednote. Jaz menim, da neka zmerna politika v tem trenutku, ampak sigurna in nedvoumna, lahko najbolj privede do rezultatov. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Janja Sluga, pripravita naj se gospod Žan Mahnič in gospa Anita Koleša.
Hvala lepa. Moram se strinjati s kolegom Matićem, da v bistvu tega vprašanja v tem državnemu zboru ne bomo rešili. Problem te migrantske krize je širši problem, ki se seveda mora reševati pri izvoru in reševati na evropski ravni. Kar pa zadeva Slovenijo, kjer zopet ugotavljam; predlagatelj hoče prikazati, da Vlada ni bila pripravljena, da ni naredila praktično ničesar, naj povem, da se je Vlada od vsega začetka zavedala celovitosti tega problema in je tako tudi ukrepala. Ves čas je bil primarno poudarjen humanitarni vidik, kar je tudi v skladu s sklepom, ki je bil sprejet v Državnemu zboru, in pa seveda varnostni vidik, torej varovanje tako migrantov kot pa tudi državljanov in premoženja. Vlada se je ves čas odzivala sorazmerno glede na vsa dogajanja in sprejemala točno določene ukrepe takrat, ko je bilo to primerno, in takrat, ko je bilo to potrebno, in ne prej na zalogo, kot bi si želel predlagatelj. Saj danes že ne vem kolikokrat govorimo ponovno o isti temi, ponavljate ene in iste neresnice, ene in iste dogme, ene in iste trditve, ki jih ponavljate že ves čas, podpihujete neko sovraštvo, spodbujate nek strah. Mislim, da to seveda absolutno ni tisti, kar je naše poslanstvo in kar je naša naloga, in ugotavljam tudi, da dejansko govorite o stvareh, ki niso resnične. Ves čas trdite, da so ljudje, ki so izvajali teroristične napade v Bruslju in Parizu, prišli preko balkanske poti. Prav nikakršnega dokaza ni za te vaše trditve. Nikakršnega. To je približno tako, kot zdaj trdite, da so pri tem zadnjem letalu, ki je izginilo, da so tukaj bili zadaj teroristični napadi. Ne vem, mogoče se vizionar, ali jasnovidec, ali kakorkoli, jaz res predlagam, da se potem povežete z oblastmi v Egiptu in jim vi poveste, kaj se je zgodilo, da se ne bodo tako mučili in zdaj raziskovali vsega tega. Moram reči, da to, kar vi zdaj govorite, in ta vaša izvajanja resnično zadnje čase presegajo vse meje. Upam, da vam bodo tudi današnje razprave dale kaj vedeti v tej smeri. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Žan Mahnič, pripravita se gospa Anita Koleša in gospod Marko Ferluga.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Gospod državni sekretar, kolegice in kolegi! Ko je pred meseci padlo dol rusko letalo, so tudi približno 14 dni govorili, da ne vedo, za kaj gre, potem pa je ruski predsednik Vladimir Putin v svojem famoznem nastopu, tisto zaigrano, ko pride obveščevalna služba do njega on ves resno tam sedi in mu povedo: Letalo so nam dol vrgli teroristi. Mislim, da bo tukaj zgodba ista. Takrat smo že eni takoj prvi dan napisali, da je več kot očitno, da gre za teroristični napad. Sicer upam, da se tukaj ne bo izkazalo, ampak bojim se, glede na posnetke, glede na to, da leta 2016 praktično letalo ne pade kar naenkrat dol, sploh pa ne, da se zaradi kakšne eksplozije, ne da bi prej poslalo kakršenkoli klic na pomoč – očitno je šlo za presenečenje – in verjamem, da bo na koncu, žal, se pokazalo, da je šlo za akt terorizma. Kakorkoli, zavrnili ste to priporočilo, ki smo ga predlagali v Slovenski demokratski stranki, ampak če pogledate to priporočilo, to priporočilo nikjer ne kritizira vladne politike za nazaj, kot ste nekateri skušali prikazati, ampak je to priporočilo, kako naj se ravna za naprej. To je tisto bistveno in ne govoriti, da je migrantske krize konec, da v Sloveniji ni več migrantov, ko pa jih bomo približno 700 sprejeli do konca leta. Res je, da ne prihajajo več ilegalno, ker so te ilegalne migracije spremenili nekako oziroma ja, spremenili v ta legalni okvir. To je pač ta sporazum, ki ga je Evropska unija podpisala z Erdoganom. To je trojanski konj. Nikakršne liberalizacije viz za Turke ne smemo sprejeti, nikakršne finančne pomoči Turčiji ne smemo dati. Kar je treba, je treba vojaško mornarico poslati na morje, ki bo preprečevala te migracije, tako kot to počne mornarica in tudi obalna straža Združenih držav Amerike. Čisto isti princip bi morali ubrati. Skratka, tam vojaške ladje in ladje obalne straže, predvsem tam pod morjem Floride, kjer so predvsem migranti iz Portorika, Bahamov, Kube, kjer jih prestrežejo na morju, ampak oni jih, namesto tako kot mi, ko jih peljemo potem v Evropsko unijo, oni jih peljejo nazaj. Ker imajo pač pravilo, ko enkrat stopiš na tla ZDA, si njihov. In oni to delajo vse preventivno, kar bi moral početi Frontex, ne pa da s tem – to pa res je podpiranje tihotapcev; to, kar dela trenutno Evropska unija, je podpiranje trgovine z ljudmi. Ne strinjam se s tem kar je dejal kolega iz Združene levice, ampak Evropska unija to očitno dela na legalen način. Ne da trguje z ljudmi, konkretno zaradi sporazuma s Turčijo, ampak trgovanje poteka s tem, ko spodbujamo migracije preko morja, ko spodbujamo tihotapce, ker ne uvedemo ustreznih restriktivnih ukrepov. Drugi del, druga točka priporočila se nanaša ravno na to, da se v prihajajočem obdobju zavzame bolj restriktiven pristop in izvaja bolj restriktivno politiko pri sprejemanju migrantov in prosilcev za mednarodno zaščito po vzorih nekaterih drugih držav, kot so republika Češka, Slovaška, Madžarska in Poljska. Veliko vprašanje bo, kako bo čez dober mesec potekal referendum oziroma kakšni bodo rezultati referenduma v Veliki Britaniji in če bo Velika Britanija izstopila iz Evropske unije, bo to samo povzročilo valjenje snežne kepe. Sledile bodo tudi druge države, ki se ne strinjajo s politiko Evropske unije oziroma ki se ne strinjajo s tem, kar počne Evropska unija, saj nima praktično nobene politike v tej migrantski krizi. Slovenija bi tukaj morala slediti tistim državam, ki jim je vrednota krščanstvo in ki so proti socializmu, in to so te štiri države, države višegrajske skupine, kamor bi se pač morale vključiti tudi Avstrija, Slovenija, recimo tudi Hrvaška – te, ki že sedaj nekako tvorijo ta okvir V4+. Kaj je bistveno za te države? Te države so v krizi ravnale odgovorno do svojih državljanov, tiste države, ki pa niso ravnale odgovorno, pa bodo njihove vlade kasirale na volitvah. V Avstriji bo v nedeljo, vemo, kako je s CDU v Nemčiji, kako je z nemško kanclerko, verjetno njen zadnji mandat. Ko se v tujini pogovarjam s poslanci CDU – izredno nezadovoljstvo nad njo. Tako da če že drugega ne, bo pač morala oditi pred naslednjimi volitvami, če bo CDU sploh še hotela biti resna stranka oziroma resna kandidatka za to, da bo vodila vlado po naslednjih volitvah. Če kaj pozitivnega, potem je ta migrantska kriza razgalila ves blišč in bedo politike levih socialističnih strank, kakor tudi, žal moram reči, nekaterih desnih. Tudi v Sloveniji je bila Slovenska demokratska stranka edina parlamentarna stranka, ki je praktično zagovarjala varnostni vidik. Vsi ostali ste govorili o nekem humanitarnem vidiku, ki je seveda tudi prisoten, predvsem pa bo humanitarni vidik prisoten zdaj, ker smo neustrezno reagirali v preteklem letu. Zdaj pa bodo ženske in otroci ostajali izven meja EU, za mejami, ki se zapirajo, ki so zaprte nekatere. Sedaj pa bodo ti ljudje umirali, zaradi tega ker smo sprejeli – samo, da najdem – 23 tisoč oziroma 124 tisoč ljudi med 18 in 28 let, moških, in pa 48 tisoč med 28 in 38 let. Pa če vzamemo še 18 tisoč 600 med 38 in 48. Skratka, sprejeli smo čez 200 tisoč moških, ki so za boj sposobni. Starejših je malo, žensk niti za polovico tega, kar je moških. Zaradi te napačne politike, ki smo jo vodili, ki ste jo vodili vse od začetka, bodo sedaj mnogi umrli bodisi na poti bodisi v Siriji. Tako da so priporočila Slovenske demokratske stranke na mestu, žal se jih ne upošteva. Ne vem, zakaj bi bilo potrebno skrivati, da se ugotovi to, kar je 4. točka priporočila, da se preveri, ali so teroristi, ki so izvedli teroristična dejanja v Parizu in Bruslju, zavedeni v evidenci prehodov slovenske meje in o ugotovitvah obvesti Državni zbor. Če ste tako prepričani, da ti teroristi niso šli čez slovensko ozemlje, bi Vlada ja rekla: Ugotovili smo, da jih ni v evidencah in jasno to povedali in je oprana vsake krivde. Tretje priporočilo, da takoj okrepi aktivnosti za preprečitev mogočega velikega povečanja legalnih migrantov v primeru, da bi se novi migrantski val ponovno začel. Veste, kaj tukaj predvsem vidim? Pomoč Makedoniji! Makedonija je država, kjer imajo dnevno ranjene policiste – edini tukaj, ki mi kima je gospod Ferluga, ker sva imela odličen pogovor s predsednikom makedonskega odbora za notranje zadeve in stvari, ki sva jih tam slišala, so zaskrbljujoče. In ravnanje v skladu s tretjo točko priporočila bi bilo, ne da se okrepi še bolj nadzor na naši meji, ker trenutno to ni potrebno, ampak da takoj pošljemo pomoč v orožju, v policiji, v vojski, na makedonsko mejo. Ker tam se brani Evropa, tam se brani schengen. V zahvalo Makedoncem – nobenega denarja nobene pomoči v živi sili, še naprej pa blokade s strani Grčije, ki je nesposobna oziroma noče rešiti te zadeve, ki je eden od kreatorjev tudi te krize, ker spušča te ljudi nekontrolirano čez svoje območje. Če kaj, naj slovenski premier pomaga Makedoniji, ne s tem, ko je rekel, bil pobudnik, kljub temu da je to oktobra predlagal že Janez Janša, da se naj zapre, da se naj zapre na makedonski meji. Če je šest, sedem premierjev reklo, da se naj zapre meja na makedonski meji, potem bi bili še vsaj toliko fer, da bi še ljudi poslali Makedoncem v pomoč, ki bi pomagali braniti to mejo, ne raznorazne organizacije, Amnesty International pa kaj jaz vem kaj še vse. Samo še za zaključek. Lepo vas je poslušati, kolegice in kolegi, kako zagovarjate te migrante. Ampak veste, kaj pogrešam – pogrešam vaša imena in priimke kot tistih državljank in državljanov, ki so se prijavili na razpis Vlade, da migrantom ponudijo nepremičnino. Žal vas ni tam.
Besedo ima predstavnik predlagatelja dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Zdi se mi, da je čas, da se oglasim. Šel bom kar po vrstnem redu razpravljavcev; sicer še pogrešam nekatere iz SMC, si bom prihranil malo časa za na konec, da ne bi ostalo kaj neizrečenega. Državni sekretar in mnogi drugi tudi, precejkrat poudarjate, češ da vam je Državni zbor oziroma Odbor za notranjo politiko 1. septembra lani naročil, da to zadevo obravnavate kot humanitarno krizo. Mislim, da je bil tak sklep res sprejet, ampak sprejet je bil na vaš predlog. Koalicija je predlagala to zadevo. Mislim, da sem jaz sklep podprl, ker je bil dokaj razumem in dokaj jasen. Ampak, ko sem pritisnil tisti gumb za, sem imel v mislih nekaj drugega kot to, kar se je potem zgodilo. Namreč, humanitarno morate, moramo obravnavati begunce, če jih sploh lahko, glede na to, da nismo prva država. Bom rekel tako: humanitarno moramo obravnavati tiste prosilce za azil, ki imajo razloge za to; to so ženske, to so otroci pa to so tisti nad 60 let. Številke, ki so se pa potem zgodile, so pa nekaj drugega. Mi imamo dve tretjini in več mlajših moških tako rekoč, ti načeloma branijo države. Če pa k temu dodamo – vsi tisti, ki ste razpravljali o narodnostni sestavi teh ljudi, ki so šli čez naše meje – če pa k temu dodate še najnovejše tudi mednarodne podatke, objavili so jih Nemci, pa zelo jasno povedo, da niti vsi Sirci niso tisti, ki imajo pravico do zaščite, ampak samo približno ena tretjina ozemlja. Torej, moj tisti "da", 1. septembra, če je bi da, mislim, da je bil, je bil namenjen humanitarnost; skratka, da ta država obravnava ljudi, ki to zaslužijo, ne pa ekonomske migrante. Da se razumemo, ne pa ekonomskih migrantov, ki pa so bili večina. To zdaj tudi druge države ugotavljajo. Druga stvar – sem že nekajkrat rekel, pa bom še ponovil –, saj sodeč po izvajanju gospoda Kopmajerja tako ali tako lahko že jutri vložimo isto zahtevo ali pa novo. Ker on še ni dojel ali pa je imel spet napačen listek, ne vem. Mogoče je imel star listek, tisti iz marca ali februarja, tega ne vem. Ampak moram tudi vam ponoviti. Gospod Cerar ni pobudnik zaprtja makedonske meje. Da ne bo predsednik Državnega zbora rekel, da žalim njegovega šefa političnega, ker potem bi rekel plagiator, pa bom bolj vljuden. Prvi pobudnik sedi tam desno od mene, dvakrat je to pisno napisal; enkrat je to pisno napisal takrat, ko se ni udeležil Sveta za nacionalno varnost, ampak je pisno sporočil, kaj bi bilo treba narediti, tam notri je to zapisano. Gospod Cerar pa ga je napadel, da je nedržavniški, pljunil njegovo – pardon, oprostite – vzel njegovo idejo, šel v Bruselj in jo prodal. Zdaj pa vi govorite o tem, da je to to. Torej, to ni to. Okej. Pri gospodu Kopmajerju je huda težava. Res ne vem, kako z njim polemizirati, ker zdaj ne vem, tukaj ga ni. Lahko, da je imel opomnik iz marca ali pa januarja. Ne vem, to je tudi mogoče, ker se je že zgodilo za govornico Državnega zbora. Ampak on še vedno govori o begunski krizi. Grims je že ne vem kolikokrat razložil, da je begunec tisti, ki beži iz svoje države iz takih in takih razlogov do prve varne države, to pa ni Slovenija. To pa ni Slovenija. Torej ne more govoriti o begunski krizi, ampak lahko govori o migrantski krizi, torej ekonomski-migrantski krizi, večinsko. Zdaj ugotavljati, da Slovenija ni več del te poti. Seveda ni več del te poti, ampak ne po zaslugi naše vlade, ampak po zaslugi Makedonije. Ravno sem danes govoril z ljudmi, ki poznajo makedonsko policijo, z njimi sem bil na kosilu, pa smo izmenjali mnenja o tem, kako je lahko Makedonija zaprla to mejo. Gre za ljudi, ki so vzpostavljali slovensko schengensko mejo. In povedo sicer, da ima Makedonija nekoliko več policistov kot Slovenija. Če jih ima Slovenija tam 8 tisoč 500 ali koliko se zdaj bliža številka, že mogoče 9 tisoč, ne vem, glede na to, da je zdaj zaposlovanje omogočeno, potem jih ima Makedonija okoli 11 tisoč, tako so mi povedali ti ljudje, ampak Makedonija je to mejo zaprla. Če mi kdorkoli iz koalicije ali pa državni sekretar ali njegova sodelavka zna povedati, zakaj je Makedonija to lahko naredila, Slovenija pa ne 17. oktobra, bom zelo zadovoljen. Zakaj je torej Makedonija lahko zaprla to mejo praktično z istim številom policistov kot Slovenija, Slovenija pa tega ni naredila? Mogoče bo gospod Ferluga, tam je še kakšen, bo mogoče ta odgovor prišel. Predvsem pa državni sekretar. Namreč, moj odgovor je relativno jasen: zaradi tega, ker to ni hotela in ker ni bila pripravljena. Ker če bi bila pripravljena, če bi bila meja zaprta in če bi 1. oktobra začeli po celi Evropi z velikimi zvočniki napovedovati, da Slovenija ne bo sprejela begunskega vala, ki se bo iz madžarske preusmeril k nam, torej migrantskega vala – tudi sam se zmotim – potem se ne bi preusmeril k nam. Ker bi to najverjetneje potem Hrvate zaskrbelo, pa Srbe zaskrbelo pa Makedonce, pa bi Makedonci že takrat to naredili, kar so. Ampak Slovenija 17. 10. ni hotela narediti tega, tudi pripravljena ni bila na to. Ampak ne zaradi policije, da smo si na jasnem, policija tukaj ni noben problem. Zaradi politike Vlade Republike Slovenije se to ni zgodilo. In seveda danes govorimo, da ni več del te poti – ja, zahvaliti se je treba Makedoniji! Mislim, Makedoniji se mora zahvaliti cela Evropa, ne samo Slovenija. On še vedno govori o humanitarni krizi in tam so štirje predstavniki Desusa, upam, da bodo še gospoda Kopmajerja kaj obvestili. Ne gre za humanitarno krizo, kdo to spet trobi!? 280 tisoč mlajših moških ni nobena humanitarna kriza, ampak je ekonomski migrantski val. Večinsko seveda, da smo si na jasnem. Mi lahko govorimo o manjšem številu ljudi, ki bi lahko sodile v humanitarno kategorijo. Drugače ti pa so klasičen ekonomski migrantski val – in konec! On še vedno govori o tem, da Slovenija mora spoštovati mednarodno pravo, zlasti ženevsko konvencijo. To so govorili tudi nekateri drugi. Povejte mi, kako Madžarska, Češka, Slovaška in Poljska spoštujejo ženevsko konvencijo in te iste zakone? Ali za njih to ne velja? Oni so člani Evropske unije. Madžari so jasno povedali, da bodo šli na referendum, ne vem, Göncz gotovo ve, ali je to še aktualno ali ne, ampak povedano je bilo, da gredo na referendum. In se ne pogovarjajo niti o tem, da bodo koga spustili noter, in niti o tem, da bodo koga vzeli iz Grčije ali Italije – o tako imenovanih kvotah. Bruselj jim grozi s 420 ali 450 tisoč evri, ampak Orban bo naredil po svoje; in prav ima. Namreč, ker ta isti Bruselj je pa kaj naredil z Ukrajinskimi prosilci za azil? Sprejela jih je Poljska, Madžarska in še kdo, pa nikome ništa. Pa nič ne vpijejo v Bruslju, dajte jih k nam pripeljati. Vidite, to je dvoličnost Bruslja. Torej, če mi zna kdo povedati, ga lepo prosim, da mi pove, tudi državnega sekretarja prosim, zakaj ženevska konvencija, ki govori o beguncih, in vsa druga mednarodna zakonodaja s tega področja, zakaj jo mi moramo spoštovati, zakaj jo pa zdaj Čehi, Slovaki, Madžari in Poljaki ne spoštujejo. Ali pa morda za njih ne velja? Ne vem, to me vi podučite, če imam kaj narobe. Seveda je to stvar debate, jaz imam odgovor in mi je tudi popolnoma jasno; tam imajo vlade, ki vladajo v imenu ljudstva. Mi pač imamo neko drugo vlado, neko drugo, ki ne vem sicer, kakšne interese zastopa; zagotovo ne interesov večine ljudi! Gospa Muršičeva, sem se pa skoraj zjokal – zdaj je pa ni več tukaj –, tako lepo je bilo povedano. Ampak poglejte, Vlada je ravnala po schengenskih pravilih, je spoštovala schengen. Ja, potem naj gospa Muršič pove, zakaj je gospod Cerar 9. ali 10. marca letos rekel, da od danes od polnoči bomo sto odstotno izvajali schengen. Koliko smo ga pa potem prej? 99, 98 ali koliko procentov? Ničprocentno ga nismo izvajali! Nič, jasno kot beli dan! To je danes trditi, tako kot je gospa Muršičeva trdila, da Vlada je spoštovala in ravnala prav, ker je spoštovala schengen, je to pravljica za lahko noč. To lahko obesi na eno sliko, tako povečavo lahko naredi, ampak resnica pa to ni. Zakaj ni resnice? Zaradi tega ker je šlo med 16. in 20. oktobrom čez naše meje, sploh ne vemo koliko ljudi, ki jih nismo niti evidentirali, niti to, da bi rekli moški, ženska, otrok. Pa nismo imeli komunikacije z Avstrijo in zato ker smo potem spustili še 400, ne vem, 70 tisoč ljudi čez ozemlje države Slovenije. V državo Slovenijo in s tem v Evropsko unijo pa lahko vstopijo osebe, ki imajo: a – državljanstvo in dokument ene od držav Evropske unije; b – tisti, ki imajo ustrezne vizne dokumente, in c – če na meji zaprosijo za azil. V nobeno to kategorijo ne sodi 470 tisoč ljudi. V nobeno! Torej, govoriti o schengenski meji – ni govora! Zelo lepo je gospa Muršičeva govorila tudi o migrantih ali beguncih, vseeno kaj, je rekla, pomagati je treba. Pomagati je treba tistemu, ki je pomoči potreben; kar se mene tiče, po načelu: najprej slovenski državljan. To je na prvem mestu. Predvsem tisti, ki ima manj kot 400 evrov, 440 evrov penzije, ta je prvi na vrsti, ki mu je treba pomagati. Potem vsi tisti, ki smo jih videli v Luciji, ki jih na cesto mečejo za 2 evra 900, ti bi bili drugi na vrsti, taka kategorija, no potem so pa na vrsti tudi prosilci za azil, zakaj ne. Ampak tisti, ki so ogroženi, ki prihajajo iz vojnih območij; to ni Irak, to ni Iran, pa še marsikaj to ni. Ampak to je približno 30 odstotkov Sirije. In drug pogoj, da je otrok, ženska ali oseba, starejša od 60 let. Ne pa tista mularija 18 let stara in tam do 60, ki ima pa neko drugo nalogo – puško v roko, pa si naredi državo, tako kot smo si jo mi! Torej, pomagati tem, ostalim pa ne. Tu Vlado, edino na tej točki, Vlado razumem oziroma vas v koaliciji, ko poslušamo tam gospoda Vatovca. Tu vas razumem, da imate težave, ampak ima večje težave od vas pri zadevah, o katerih on govori. On govori, da mi spremenimo datum, dobi novo številko in isti dokument gre naprej [[…]]To ni res. Ste lahko preverili. Naprej, striktno je uporabljal besedo begunci. Beguncev ni. Begunec je do prve varne države – amen, gotovo, pika! Se pravi, je on namenoma potvarjal. Potem naprej je govoril o tem, da od marca naprej niti eden ni prišel. Ni res. Mi jih imamo tam med 200 in 350 v azilnih domovih skozi. To se pravi, so prišli notri. Saj smo videli, kako so tam na Obali pri mejnem prehodu šli čez mejo, saj so jih tam prijeli. Mislim, da policija še vsak dan prime kaj ljudi, ker jih je tudi pred tem vsak dan kaj prijela. Se pravi, da prihajajo k nam. No, potem je on zreduciral na 25 ljudi, ki so dobili mednarodno zaščito. Ja kje so pa ostali? Kaj je pa z onimi tisoč, ki smo jih ali jih bomo ravnokar dobili? Kaj je z vsemi tistimi, ki vsak dan prihajajo čez mejo? Še vedno prihajajo. In banalizira: 25. Ne vem za 25. Azilni dom sprejme po mojih podatkih nekaj okoli 300 ljudi, če ga fino nafilajo. Ali pa 200; no, ne vem. Prav pa okoli 200, če bi jih imeli samo 25, potem res ne bi bil problem, tukaj pa azilni dom poln, na Kotnikovi jih imamo, na Vrhniki jih imamo, Logatcu ali kje že pa še kje. On pa lepo v slovensko javnost na državne stroške zavaja s 25 ljudmi. To je to. Erlaha seveda pripiše SDS. Mi smo Erlaha ven vrgli, vi pa Kordiša še niste, ki je s palicami hodil po Kotnikovi. To bi bilo, gospodje iz Združene levice. Naš Erlah je stranko zapustil, zato ker je nek tvit dal, ki se je tudi nam zdel neprimeren. Njegov kolega Kordiš pa s palico zamaskiran po Kotnikovi – kdaj bo pa on izstopil? Ne, to pa ne! Še vedno on govori še kar naprej o humanitarni katastrofi – to sem že ovrgel, nima smisla – potem pa podpihovanje sovraštva. Naj pride nazaj v dvorano pa naj pove kakšen stavek na to temo, naj da kakšen citat, ki ga sem jaz izrekel, ki so ga poslanci izrekli in tako naprej. To isto pozivam, gospod Slugo; če že kaj poveste in imate za to plačo – ne bom je žalil, gospod predsednik, tudi vi ste dvakrat povedali, da širimo sovraštvo in strah. Povejte mi eno izjavo ali dejanje, če vas je kdo kje napadel ali verbalno ali fizično, pa sodi v krog nas, predlagateljev, potem to povejte. Mogoče ga bomo pa izključili. Če vas je česa strah, pa tudi povejte, vam bo pa predsednik Državnega zbora, policija lahko zagotovi varovanje, če ste vi ogroženi, saj zato imamo mehanizme. Direktor policije je pooblaščen, da vam dodeli varovanje, če bo ugotovil [[…]]Če pa vi lažete pa niste ogroženi, je pa drugo vprašanje. Torej razložite, vas res prosim, boste imeli možnost, ker ste že bili, torej imate zdaj možnost replike, in povejte eno dejanje, fizično dejanje, ali verbalno dejanje ali kaj se vam je zgodilo, da vas je strah oziroma da mi širimo strah in sovraštvo. In kdo vas tako sovraži. Povejte to, s kakšnim dejanjem smo to naredili, ker se mi zdi to zelo pomembna zgodba. Gospod Dobovšek je zelo lepo opisal, kaj naj rečem, zato ker je opozicijski poslanec. Jaz najdem zelo lepe besede tudi za koalicijske poslance, kadar ocenim, da pač preprosto imajo prav. On je zelo lepo ocenil ta odnos Vlade do opozicije, zelo lepo. Že zadnjič sem vam razložil, kaj je bilo od 2004 do 2008, ko smo čez 60 % zakonov uskladili z opozicijo, tako da je opozicija glasovala za. Sicer vse to se je potem seveda porušilo vseskozi, vseskozi se je porušilo. Leta 2009 smo ponudili obratno situacijo gospodu Pahorju, to je bilo sodelovanje koalicije pa opozicije, da bomo pač mi sodelovali pri oblikovanju zakonov. Ja, kje pa! Gospod Pahor se je zaletel pa je pred kamerami z veseljem rekel: Ja, potem sta prišla pa Golobič pa Kresalova – pa je bilo fertik. Kasneje se ni to nikoli ponovilo, ampak tudi za časa gospe Bratuškove, tudi za tisto leto dni, – saj je bila zoprna, uf, ko sem jo poslušal tule včasih –, ampak takega odnosa, kot ga imate vi zdaj po volitvah do opozicije, ampak to generalno, tudi s predsednikom Državnega zbora, ki predstavlja krono – saj bo lahko odgovoril –, ki predstavlja krono tega sovraštva do opozicije; veste s tako politiko ne boste nikamor prišli. Temu se reče, gospa Sluga, politika izključevanja, ki vas bo pokopala. Nihče na tem svetu ni najpametnejši. Jaz pa še nisem doživel, razen tistega glasovanja o reprezentanci, da ste podprli opozicijo. Mislim, da v dveh letih boste našli 5 glasovanj, mogoče. Mogoče 5 glasovanj, ko ste kak amandma po svoje naredili potem, ki smo ga mi vložili, ali pa tisto glasovanje o reprezentanci. 5 glasovanj. To je politika izključevanja. Konec koncev mi nismo novinci v Državnem zboru tako kot Združena levica. Gre za ljudi, ki so, smo, so vodili Evropsko unijo, ne samo to državo; to državo v času, ko je ta najbolj napredovala. In zdaj vi pridete, se obnašate izključevalno, misleč – ne vem, kaj si mislite, pa vem, kaj mislite. Mi rečemo na Štajerskem, da so vso pamet požrli. Ne vem, če bo šlo, ne izgledate mi tako. V nadaljevanju je gospod Matić sicer dosti umiril, v primerjavi z nekaterimi prejšnjimi nastopi, situacijo. Ne vem, kakšni so razlogi, bomo videli v nadaljevanju. Ampak vi še vedno govorite o sovražnem govoru. Poglejte, če gre za sovražni govor, izvedite ustrezne ukrepe. V določenih primerih je to kaznivo dejanje – lahko. Imam še tiste policijske obrazce, pridite k meni. Vam bom povedal, kam se kaj vpiše, kako se kaj naredi, pa dajte to prijaviti. Res prijavite to, jaz sem proti sovražnemu govoru. Če pa gre za frazo, ki je v neki kaseti – a veste, da jo morate ponavljati, pritisneš na knof pa ponoviš zgodbo –, potem je to drugo dejanje, druga stvar. Ampak sovražni govor preganjajte. Za to imate mehanizme. Če so pa to floskule, je pa to drugo vprašanje. Varnostni organi so maksimalno delali, tu podpišem vašo izjavo, se strinjam. Varnostni organi so maksimalno dobro delali, politika pa absolutno zanič. Pa vi podpišete to mojo izjavo, jaz bom pa vašo. Pa bo v redu. Politika je zanič – nezadostno, varnostni organi so se pa trudili, to je pa res. No, tudi vi ste govorili, da ste spoštovali schengenski pravni red. Prej sem vam razložil, kako se pride v Evropo: viza, državljani Evropske unije ali pa prosilec za azil, ki na meji izrazi to željo. Konec, gotovo, fertik, amen! Drug pa ne more v državo priti. Če pa je šlo 470 tisoč ljudi čez, za nekatere sploh ne vemo, kako so se pisali, kakšno ime imajo, priimek, potem je to nezakonito ali schengna ni. To je jasno, da schengna potem ni. Ne smete govoriti [[…]]Joj, pa veste, kaj je še problem s to izjavo – zdaj sem se spomnil! Ne vem, kako vas ima kaj v čislih gospod Cerar. Pred volitvami sem vas videl vedno z njim, sem rekel: "Madona, ta bo podpredsednik Vlade," ker sem vas pač poznal od prej. Potem se je zgodilo, da niste bil niti minister, zdaj vsi pravijo, kako ste užaljeni, ampak ne smete tako grdo reči. Poglejte, če vi rečete: "Spoštovali smo schengenski pravni red," gospod Cerar pa 9. marca reče, "od polnoči ga bomo spoštovali," potem ste šli z izjavo proti njemu. U madona, spet ne boste minister! Poglejte še nekaj, policija ni potrdila – to ste vi rekli pa gospa Sluga – policija ni potrdila, da so šli tisti iz Pariza ali Bruslja čez Slovenijo. Ja, slovenska policija tega ni potrdila. Je tako? Slovenska policija to ni potrdila. To je prvo in drugo, če bi to situacijo spremenimo v neko drugo pa rečemo tako: V Sloveniji ni bil obsojen noben jugo general. Ergo, v Sloveniji ni bilo vojne – ali kako? To še ne pomeni. Če niso bili obsojeni, potem še ne pomeni, da v Sloveniji ni bilo vojne. Ja, ali je eno ali pa je drugo; ali je tič ali je pa miš, pravijo. Ne more biti zdaj tako. Situacija je pa relativno jasna, mnogi obveščevalni podatki na to kažejo. Slovenija bi jih lahko ovrgla, vendar jih danes ne more. Zakaj jih ne more? A zato ker ne vemo, kdo je šel čez meje v določenem času, ne vemo, kdo je imel ponarejene dokumente, tudi tega ne vemo, ker policija ne more vedeti, tega zdaj ni policija kriva, ampak politika, ki je dovolila to. Drugače bi pa Slovenija lahko zdaj komot zavrnila pa rekla, da nihče od teh ni šel čez naše meje, tako pa tega ne boste nikoli mogli dokazati, se ne bo dalo dokazati, ker je pač bilo to, kar je bilo. Pa letalo, gospa Sluga, preberite kakšen tuj časopis, ne samo naše časopise, pa boste že videli, kaj tam poročajo. Poročajo o mnogih znakih, ki kažejo na teroristična dejanja. Danes že poročajo o tem. Ali vas je kaj strah ali ne, jaz ne vem, ampak vas lepo prosim, če mi razložite, kaj je s tem sovraštvom pa kaj je s strahom, ampak primeroma: ta dokument, ta papir, ta izjava, vse ostalo je pa bla bla. Kot tudi gospod Matić, če boste seveda razložili to, kar sem vas spraševal o sovražnem govoru, in koliko prijav ste podali. Zaenkrat hvala lepa.
Hvala lepa. Replika. Gospa Janja Sluga, izvolite.
Gospod Gorenak, no! "Vse ostalo je bla bla." Zdaj ste govorili pol ure, razumem, da imate prijavljeno eno uro pa da jo morate pokuriti, ampak to vse, kar ste zdaj govorili, je bilo bla bla. In meni govorite, da sem jaz govorila na pamet. To, kar ste vi danes izjavili tukaj, o tem da sem jaz rekla, je bilo popolnoma na pamet, ker nisem nikoli rekla, da je mene strah. In nikoli nisem rekla, da sem jaz ogrožena. Nikoli! Se pravi, vi govorite na pamet. Ko govorite, da so ti ljudje, ki so sodelovali v terorističnih napadih v Bruslju pa v Parizu prišli preko balkanske poti, seveda to ne drži, ker to so ljudje, ki so državljani Francije in Belgije in so bili rojeni tam in pripadajo celo tretji generaciji ljudi, ki živi tam. Ne govorite na pamet in bla bla.
Hvala lepa. Proceduralno ima prednost Mag. Branko Grims, izvolite.
Spoštovani, če lahko posebej za SMC, ki očitno potrebuje informacije, omogočite, da gredo na vpogled dol v časopisje, kjer je tudi tuje časopisje, ali pa jih usmerite, naj pogledajo malo na internet, na uradne strani avstrijske policije, nemške policije, francoske policije, pa avstrijskih časopisov, pa grških časopisov, pa nemških časopisov, pa francoskih časopisov, in bodo prebrali, da najmanj dva od tistih, ki sta se neposredno razstrelila v Parizu, sta prišla po balkanski poti. Najmanj trije od tistih, ki so neposredno bili udeleženi v Bruslju v terorističnih napadih, neposredno udeleženi so prišli z migranti po balkanski poti. Ti drugi so prišli v času, ko se čez mejo na Madžarsko že ni več dalo iti; od kje so prišli, je najbrž kristalno jasno. Če boste pogledali v avstrijske podatke, boste videli, da so za njih pa še za nekatere druge – recimo za štiri, ki so jih aretirali pod sumom terorizma, utemeljenim sumom z razstrelivom v Nemčiji – zabeleži, da so bili registrirani v zbirnem centru takoj čez našo mejo na avstrijski strani. Vsi so pa v ta zbirni center prišli, ne boste verjeli, preko Slovenije. Zato je meni popolnoma vseeno, ali naša policija pravi, da ima podatke, ki potrjujejo njihov prehod čez Slovenijo, ali pa nima, brez dvomov so na razpolago materialni in tudi medijski in vsi drugi podatki ter materialni dokazi seveda za to, da so ti ljudje – ne vsi, ampak mnogi med njimi – prišli po balkanski poti. Potem ko boste enkrat vse to prebrali in obvladali, predlagam, da se naprej resno pogovarjamo. Ker oprostite, neverjetno se mi že zdi, da je to že drugi takšen primer, da se po enem letu, ko je to najpomembnejša tema, od katere je odvisna varnost, od katere je odvisen nadaljnji razvoj Evrope, od katere je razviden, če hočete, tudi obstoj kulture, slovenske kulture, slovenskega izročila, pa se govori, kot da so vsi podatki tam nekje. Pa saj za božjo voljo so vsi mediji polni tega! Dajte vendar omogočiti, lepo prosim, predsedujoči, mogoče malo pavze, za SMC, da malo pogleda to, pa da se potem pogovarjamo o dejstvih, o tistem, kar bi vendar vsakomur moralo biti znano in je v medijih nedvoumno napisano. Ne v enem, v mnogih!
Ne morete še replicirati, ker še niste razpravljali. Dr. Vinko Gorenak, predlagatelj ima besedo.
Hvala lepa, podpredsednik. Vidim, da vas tako čudno gledajo, ampak to pravilo velja, odkar imamo poslovnik. Žal. Pa bi, to dobro veste, gospod Matić, ker sem jaz hotel enkrat replicirati, pa vam nisem mogel. Gospod Grims je povedal svoje, zato bom zelo kratek. Mislim, da vam je dosti dobro razložil, kako in kaj je s tretjo generacijo. Če gospa Sluga preberete vi pol stavka, pol pa ne, je to vaš problem. Seveda so bili nekateri rojeni tam kot tretja generacija, ne pa vsi. Ne pa vsi. Ja, točno tako, ne pa vsi, ja, razen če imate vi kakšne posebne obveščevalne podatke. Sicer pa pojdite v tiho sobo dol, saj imate pravico, pa boste tam lahko kaj videli. Kar pa se tiče ostalega. Vi meni govorite, skoraj najraje bi šel na osebno raven, vi boste meni kot človeku, ki enih 25 let uči na univerzi, govorili, da govorim "bla, bla, bla". To je sicer žalitev, ampak vi ste ženska, zato vas ne bom žalil, samo zaradi tega, ampak vam bom tako povedal. Vi ste govorili o tem, da mi širimo sovraštvo in strah. Ponavljam, širimo sovraštvo in strah. Torej, če ste vi v kakršnemkoli našem nastopu prepoznali strah ali sovraštvo, običajno je potem človeka strah, zato sem iz tega izhajal, ampak če ste prepoznali sovraštvo in strah, v naših izjavah in naših predlogih, prosim, še enkrat vas prostim, da vas ne bi žalil, povejte konkretno. Povejte: v tem stavku, v tistem citatu, v tistem odstavku, v tistem dokumentu ali v tisti izjavi. Povejte, kje je setev sovraštva in strahu! Vidite, kako sem bil vljuden z vami. Hvala lepa.
Replika. Izvolite, gospa Janja Sluga.
Gospod Gorenak, strinjam se, da bla bla je žalitev, ampak to ste vi prvi rekli. Jaz sem za vami samo ponovila.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Anita Koleša, pripravi naj se gospod Marko Ferluga.
Bom kratka, ker ljubitelj rekov in pregovorov, gospod Grims pravi, da kjer je veliko besedi, je malo pameti. Ob ponovni obravnavi vprašanja begunske, migrantske krize – bom kar rekla oboje, ker menda to pa drži, da so tudi migranti in tudi begunci –, se pravzaprav sprašujem, kaj je od zadnje seje Državnega zbora novega, da smo morali ponovno razpravljati o tem vprašanju in celo priporočiti Vladi neke ukrepe. Rekla bi, da ni nič novega, kajti v zahtevi piše, migrantska kriza v drugi polovici leta 2015 in v prvih mesecih leta 2016 je Republiko Slovenijo doletela popolnoma nepripravljeno. To predlagatelji govorijo že ves čas, tu ni nič novega. Slišali smo samo to, da bodo v Makedoniji volitve, pa v Avstriji bodo volitve, čudim se, da ni nihče povedal, da so bile v Londonu tudi volitve. Potem smo slišali tudi nekaj pikolovskih pripomb o nekih listkih, nekaj se mi zdi tudi malo neprimerno, zato bom omenila tudi to, da sem v vaši vsebini zahteve zasledila tudi to, da je 1. septembra 2016 mag. Grims zahteval sejo komisije itn. in da je bila seja Državnega zbora 23. septembra 2016, kar seveda kaže na to, da se vam mogoče že malo feclja – oprostite no, ampak tako se mi zdi – mogoče pa zato, ker ste predlog v obravnavo dali 1. aprila. Dejstva, ki so navedena v zahtevi za sprejem nekih ukrepov, ki naj bi bile predane naši vladi, so bila prva, da Slovenija ni ravnala po schengenskem zakoniku. Tu je ves čas nekaj dilema o tem, ali je ali ni, gospod Gorenak bo seveda do konca življenja trdil, da Slovenija ni ravnala po schengenskem zakoniku. Naša ministrica je na Odboru za notranje zadeve povedala, da temeljni pravni okvir za delovanje v tem obdobju je v schengenskem zakoniku, prvi odstavek 5. člena določa pogoje za vstop, hkrati pa se v 4.c točki 5. odstavka določajo pogoji oziroma se dovoljuje vstop iz humanitarnih razlogov. Glede na to, da je Državni zbor sprejel sklep, da naj Vlada migrantsko krizo obravnava kot humanitarno krizo in v vseh postopkih ravna skladno z evropskimi načeli solidarnosti. To je torej njena obrazložitev in mi jo seveda sprejemamo in pravimo, da so ministrica, ministrstvo in Vlada ravnali prav. Potem je eno naslednje dejstvo ali pa eno od dejstev: Vlada je z večmesečno zamudo realizirala nekatere predloge SDS, ki jih je prikazala kot svoje. Seveda gre za žico in azilno zakonodajo, zaostrovanje azilne zakonodaje. Mi smo ukrepe Vlade vseskozi temeljito spremljali, ocenjujemo jih kot pravočasne, sorazmerne, učinkovite. Res ne vem, za kakšen očitek gre, če pravite, da tudi vi sprejemate del svoje odgovornosti. Zraven pač omenjate, da smo mi, torej da je Vlada prikazovala te ukrepe kot svoje – ne vem, saj ste tudi vi odgovorni, a ne, za delovanje te države; vsaj deloma, kot opozicija. Vlada je neodgovorno ravnala politiko v zvezi s prosilci za azil, ki so vlogo oddali in so državo zapustili. Gospod Gorenak bi rekel, so jo pobrisali iz azilnega doma. Ne vem, mislim, da so pristojni organi ravnali v skladu z zakonom. Jaz si ne predstavljam, da bi ravnali drugače. Mislim, da begunce oziroma tiste, ki zaprosijo za azil in so v teh domovih, pač ne moremo zapreti, da nam ne bi ušli in zato se mi zdi nekako to malo čudna trditev. Zajezitev pritoka migrantov ni uspeh Vlade, ampak drugih držav oziroma Makedonije, ki je zaprla mejo z Grčijo. No, tukaj seveda nimam kaj ponavljati, vemo za angažiranje naše vlade pri tem in da je zagotovo ena od tistih držav, ki je aktivno se udeleževala teh pogovorov in seveda tudi z aktivno vlogo prispevala k takšni rešitvi. Potem so seveda tukaj še napovedi o črni prihodnosti, o ponovnem množičnem migrantskem valu, pa o verjetnosti ilegalnih prehodov meja. To vse vzamemo v zakup in menimo, da glede na to, kako smo do sedaj ravnali in ukrepali, da imamo pač za to dovolj veliko jamstvo, da bo tako tudi naprej. No, nekih trditev o lepih protestnikih iz Šenčurja in grdih s Kotnikove pa ne bi komentirala. To so bila torej neka dejstva, ki so pripeljala predlagatelje, da Vladi predlaga nek bolj restriktiven pristop po vzoru, bi rekla, višegrajske skupine, da se okrepijo aktivnosti za preprečitev mogočega velikega povečanja ilegalnih migrantov. Na odboru smo ta priporočila zavrnili, ker so pač ta dejstva – vsa, ki sem jih naštela, pa še mogoče kakšno–, za nas nesprejemljiva oziroma dejstva so takšna, kot pač so, ampak v vsakem primeru niso podlaga za neka priporočila, ker kot že rečeno, mislim, da je država delovala zelo dobro, obvladovala težave zares velikega migrantskega vala in zato menimo, da je odbor ravnal pravilno. Zdaj nas seveda čaka drugi del naloge, to so prosilci za mednarodno zaščito, ki so že ali pa še bodo prišli k nam po sistemu relokacije, pa tudi tistih, ki so pri nas sicer zaprosili za azil, poslanci SMC bomo vseskozi spremljali ustreznost in uspešnost te naloge tudi v luči potrebnih integracijskih ukrepov za vse tiste, ki bodo dobili želeni statusi in ostali v naši državi. Po tem, kar smo spremljali na terenu, lahko vendarle z zadovoljstvom ugotavljamo, da so se ljudje v lokalnih okoljih odzvali dobro, da so tudi naše prebivalke in prebivalci begunce sprejeli in da verjetno verjamejo v vlado, v njene ukrepe in da bo tudi ta vlada v bodoče sprejemala dobre in ustrezne rešitve, seveda v okviru ekonomskih možnosti in v zavezi humanosti in solidarnosti. Za konec, še enkrat bom omenila tisto, kar pravite, da naj ravnamo tako kot države višegrajske skupine, kot vemo, te države zavračajo sistem kvot, sprejem beguncev po ključu Evrope, Evropske komisije. Tole vam bom prebrala: "Kvote, ki jih je za posamezne države Evropske unije določila Evropska komisija, so korak v pravo smer. Breme mora biti pravično razdeljeno." To je rekel vaš predsednik. Mislim, da je še v vaši stranki ali vas je tudi on že zapustil? No, torej dajte se že zmeniti, bi rekla gospa Bah Žibretova, ona vedno tako reče, dajete se že med seboj zmeniti. Jaz sem kar trikrat citirala vaše predstavnike, torej predstavnike SDS, in mislim, da ne morete reči, da se ne poslušamo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima predlagatelj dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Zdaj grem pa kar po vrstnem redu [[…]]Poglejte, lepo citirate Janšo, datum še povejte, no! Datum morate povedati, ker ta je bistven. Datum tega dokumenta je zgodnja lanska jesen po mojem spominu, ker v tistem času je to povsem normalna zgodba, balkanske poti ni bilo ali pa se je pripravljala, na jugu Italije in v Grčiji je bilo pa na 100 tisoče ljudi. Teh ne moreš vreči v morje in je bilo takrat povsem logično, povsem logično, da je to edina pametna rešitev. Potem se je pa kaj zgodilo? In zakaj trdim, da nimate prav? Kaj se je zgodilo? Ja v Evropo je prišlo milijon ljudi, od tega po balkanski poti, skozi Slovenijo pol milijona, prej pa pol milijona čez Madžarsko. To se je zgodilo pa po tem dokumentu in po tem dokumentu so se višegrajske države uprle. Logično! Tako to je. Sicer pa glejte, tisto, kar ste rekli, 2016 – imate prav, tiskovna napaka. Lepo, da ste jo odkrili, za nazaj je ne moremo popraviti, tiskovna napaka – v redu, ampak tisto, kar ste govorili o schengnu, da ste spoštovali schengen. Kaj bo ata Cerar hud! On je rekel 9. marca, da boste začeli izvajati schengen ob polnoči, on je to rekel. Če meni ne verjamete, dajte njemu verjeti. Dve leti bo kmalu mimo, dve leti še, pa bo treba iti na listo, pa vas bo mrknil dol, pa boste imeli hudiča, pa Cerar pa Makedonija. Še enkrat bom ponovil, Janez Janša mogoče celo v tem istemu dokumentu piše o Makedoniji, preberite še to. On piše o tem, da je treba v Makedoniji zapreti in naj jim Evropa pomaga. Mogoče je v istem dokumentu, dajte to prebrati. Tisto, kar bi pa še želel reči, je pa tole; državni sekretar, vi ste poslušali vse te zgodbe, da nihče ni prišel po balkanski poti, vsi so se rodili v Parizu in te zgodbe [[…]]Vi poznate tudi tajne dokumente, poznate dokumente, ki jih ima policija, poznate dokumente, ki so tukaj v tajni sobi. Prosim vas, če kaj poveste na to temo. Če pa ne morete povedati na to temo nič, pa tudi če za deset minut zapremo sejo Državnega zbora, da boste lahko povedali. Tako da ne bo v zraku zdaj ostalo. Tam trdijo, da so se vsi rodili v Parizu, gospod Grims je povedal neko drugo teorijo, da je bilo nekaj tako, nekaj tako, vi imate pa uradne podatke in jih povejte. Mislim, da bi bilo to dobro. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marko Ferluga, pripravi naj se gospa Eva Irgl.
Hvala za besedo. Pozdrav državnemu sekretarju in gospodični iz ministrstva. Tukaj se lahko strinjamo z enim dejstvom. Mislim, da bova tukaj z gospodom Gorenakom enakega mnenja, se pravi, da smo imeli enormno število raznoraznih sej: odborov – teh in onih, izrednih sej, komisij za tega in onega in normalnih sej. To smo obdelali. Ali je to preveč ali je to premalo, to je drugo vprašanje. Od tega koraka naprej pa imava nekako, seveda tudi zaradi političnih opcij in vsega ostalega, drugačne poglede. Od tukaj pa naprej mislim, da je vseeno naša vlada, in v končni fazi tudi posredno mi, vseeno nekaj naredila glede te begunske ali migrantske krize, kakor jo pač imenujemo. Vlada je ravnala racionalno, sorazmerno in v skladu s svojimi zmožnostmi, kar je bistveno, vendar človeško in humano. To je bistvo tega. Na drugi strani to oponirajo in imajo svoje videnje in tu nikoli ne bomo prišli do konca, ker se nikakor ne bomo mogli pač znajti. Zato bi kar prešel na ta priporočila, pa bom šel kar od točke do točke. Prva točka, ki je bila predlagana, je opraviti razpravo. Tako kot sem že prej povedal, smo imeli ničkoliko razprav o tej temi in ta tema se je pač involvirala, kot se je. Druga točka je, da je potreben bolj restriktiven pristop s strani Vlade. Kar se tiče restriktivnega pristopa Vlade, je treba povedati, da za urejanja teh zadev imamo nek zamejen okvir, ki ga določajo ustava, mednarodne pogodbe, bilateralne pogodbe in sporazumi, pravo Evropske unije glede na to, da smo člani Evropske unijie, in na koncu tudi zakoni s področja migracij, upravljanja mej, bivanje tujcev in mednarodne zaščite in tako dalje. Je pa res, da si posamezne države v Evropski uniji to začele razlagati po svoje, je res, da je Evropska unija licemerna in da ne spoštuje vsega tega, kar bi morala spoštovati. Kar se tiče tretje točke, da je treba okrepiti aktivnosti, mislim, da to Vlada budno spremlja oziroma pristojno ministrstvo, da to budno spremlja in da preverja in da verjetno ne bo pustila vnemar tega, da je ta zadeva ad acta, ker tako kot smo vsi ugotovili, te zadeve še kar nekaj časa ne bo konec. Kar se tiče četrte točke, da preveri, če so teroristi ali niso. Tu imam tak čuden občutek, ker na strani 17 ste napisali, da dejansko slovenska policija sploh ni beležila, koliko migrantov je prišlo. Se pravi, če ji nalagate oziroma priporočate, da preveri – kako naj Vlada preveri, če nima evidenc. To se pač sprašujem tudi jaz. Tukaj so neke take dileme v zraku. Če kdo gleda tuje časopise in bere tuje časopise, tako kot je pravil gospod Grims, mogoče jih, mogoče jih ne, ampak obstaja Wikipedija, pa se na Wikipediji lahko pogleda, kdo so ti teroristi ali niso. Imenovani so druga, tretja generacija in so po imenih vseh in v Bruslju in v Parizu in na Charlie Hebdo, se pravi drugi napad, tako da se o tem da debatirati odprto, zaprto, kakor hočete. Treba je pa še enkrat, ker tukaj sem že ugotovil, da je vedno treba vajo ponovi. Se pravi, še enkrat je treba ponoviti, da Slovenija ni izzvala te begunske krize in tega svetovnega eksodusa; in ja, vlada mora budno spremljati to problematiko in ne zaspati na tej zadevi. Slovenija je svoj prispevek k tej krizi in svoj delež prispevala, to je nedvomno. Če grem malo na statistiko, se pravi v zadnjih 20 letih je azilni status podelila približno 18 ljudem na leto. To je neka taka statistika. Druga statistika je, da v Sloveniji ostaneta 2 % prosilcev azila. To je tudi taka povprečna statistika. Kar se tiče razmerja EU stalni in začasni begunci ima Evropska unija razmerje 5 proti 1, medtem ko ima Slovenija 3 proti 1. To je ŕ propos, se pravi te statistike, ki jo vsi malo opravljamo. Za zaključek pa, kot bi rekel veliki mojster propagande svoje stranke gospod Grims, se pravi zgodbe za 1001 noč o grožnjah migrantov, ki so drugačni po veri, videzu, barvi in so nasilni in ne vem kaj, se vedno potencira in povzame same neke ekscese in nekako – beži no, bi rekel tudi gospod Grims – po nepotrebnem naredi neko nestrpnost in se jo potem samo potencira. Žal, da to prihaja s strani politike, namesto da bi mi, kot že rečeno, delovali nekako bolj umirjeno in pomirjali ljudi. Zdaj bi se potrudil malo odgovoriti gospodu Gorenaku, ne vem, če bom uspel, ker nimam pač takega velikega znanja, ampak po eni taki, bom rekel, čisto preprosti logiki, zakaj Slovenija ni imela tega schengna ali pa ni zaustavila takoj na meji. Kot prvo, tudi sami verjetno dobro veste, ker ste zelo dobro obveščeni; ampak o tej debati bova lahko še kako rekla potem izven Državnega zbora. Se pravi, Slovenija v teh prvih fazah ni imela niti dobrega sodelovanja s Hrvaško ne vsem ostalim. Vsi so bili zainteresirani, da ta ogromen val, ta velik fluks ljudi nekako čim prej pride mimo meje, se pravi, da se nekako reši – vsak se je hotel rešiti tega. Če bi mi hoteli biti dejansko res taki administrativni in bi vsakega pregledali levo, desno, bi se to nabiralo, to vi sami dobro veste in veste, kako se to hitro nabira na mejah, ko se meje enkrat zaustavijo. Verjetno bi bil to spet potem drug problem. Tako je bil po eni strani pritisk na policijo in Vlado, da to čim prej rešujeta, po drugi strani bi hoteli, da se izvaja tisti čisti pravi schengen, ki v takšnih razmerah dejansko tudi sam ni bil na pravem, ker schengen je bil za neke normalne razmere, to so bile pa izredne razmere. Drugo dejstvo, ki je bilo tudi zelo pomembno, je bilo to, da Slovenija sploh ni bila ciljna država, ampak je bila samo mimobežna država. Če bi to zaustavljali na naši in hrvaški meji, saj ste videli tudi tiste posnetke, ko je hrvaška policija usmerjala te ljudi kar čez drn in strn in čez vode in levo desno, samo da bi se rešila, so vsaj naši vsaj to zadevo nekako usmerili in uredili. To je moj tak skromen odgovor na to vaše, verjetno da ne bo zadovoljil, ampak vsaj poskušal sem nekako umestiti tole razmišljanje, ki naj bi ga imeli Vlada in policija, bova pa debatirala verjetno še naprej. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Eva Irgl. Nato sta na vrsti [[…]] Oprostite, predlagatelj dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Zgolj dva stavka nimam, gospod Ferluga vi pač razmišljate v nekem okviru, ki je meni normalen. Trditi, glejte, tako kot so vaši kolegi trdili, izvajali smo schengen [[…]]Ja seveda ga niste izvajali, vi vsaj poveste, da ste sprejeli tiste množice ljudi, ki so jih Hrvati nagnali čez reko, ja normalno!, in ste jih humanitarno porihtali, saj drugega se tudi ni dalo. Bolj nasprotujem tistim, ki trdijo, da ne, smo spoštovali schengen in tako naprej, ker dejansko se ni spoštoval. To vsi vedo. Samo z eno pripombo, tisti, ki pri nas zaprosijo za azil, vi ste rekli, da jih potem večina odide, dva od stotih naj bi ostala, to sicer drži v naravi, res je pa tudi to, če je še v fazi pridobivanja mednarodne zaščite, ga bodo vsi vrnili v Slovenijo, bo vrnjen v Slovenijo, ker ga tistega pa tudi moraš sprejeti po vseh mednarodnih normah. Pričakujem – gospa Sluga je šla, nič ne vem, kaj je s strahom pa sovraštvom, se pravi, je to nametala v prostor pa je zginila. Gospod Matić vidim, da pripravlja odgovor, kaj je s sovražnim govorom, in bom vesel, ko ga bom lahko poslušal. Pa še enkrat, državni sekretar, premislite, kaj lahko rečete. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Eva Irgl, izvolite. Pripravita naj se gospod Janko Veber in gospod Igor Zorčič.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovani poslanke, poslanci, spoštovani gospod podpredsednik! Najprej za razliko od kolegov poslancev, ki prihajajo iz koalicije in tudi iz vrst oziroma dela opozicije, pa osebno menim, da je današnja razprava zelo potrebna in tudi pomembna, četudi smo že večkrat v Državnem zboru tako na delovnih telesih kot tudi na seji Državnega zbora govorili o tej problematiki. Ampak to je tema, ki seveda zadeva svet, Evropo in res prav vsakega izmed nas, in prav je, da večkrat opozorimo na nekatere stvari, zlasti če je na preizkušnji varnost državljank in državljanov. V Slovenski demokratski stranki smo vložili sklic te seje in zraven dali priporočilo v zvezi z migrantsko krizo in ukrepi Republike Slovenije za njeno obvladovanje. Tukaj je bilo že nekaj teh priporočil omenjenih, pa vendarle bi želela izpostaviti po mojem mnenju dve ključni priporočili, in sicer tretje priporočilo, ki govori, da naj Vlada takoj okrepi aktivnosti za preprečitev možnega velikega povečanja ilegalnih migrantov v primeru, da bi se nov migrantski val ponovno začel, ter četrto priporočilo, da naj Vlada preveri, ali so teroristi, ki so izvedli teroristična dejanja v Parizu in Bruslju, zavedeni v evidenci prehodov slovenske meje, in o ugotovitvah obvesti Državni zbor Republike Slovenije. Zakaj sta ti dve priporočili, ki ju predlagamo v Slovenski demokratski stranki, tako pomembni? Najprej, prvo priporočilo je zlasti pomembno, zato da Vlada ne bi bila, če bi prišlo do ponovnega tega povečanega migrantskega vala v Slovenijo preko naših meja, ponovno nepripravljena, tako kot se je zgodilo v začetkih lanskega leta, se pravi tam nekje septembra, oktobra. Takrat smo lahko ugotovili, da je bila Vlada popolnoma nepripravljena. Ko smo mi v poslanski skupini s kolegi poslanci in poslankami hodili po terenu, obiskali zlasti tiste kraje, kjer je bila intenziteta prihoda migrantov največja, so nam župani in tudi lokalno prebivalstvo povedali, da so na začetku bili popolnoma sami, da niso imeli nikakršne pomoči s strani Vlade, da je Vlada začela razumevati to situacijo bistveno kasneje. Mi ocenjujemo, da bistveno prepozno. Pa čeprav smo v Slovenski demokratski stranki že vse od poletja opozarjali, kaj se bo zgodilo, če takšna množica migrantov prečka slovenske meje. Ampak, predsednik Vlade ni želel slišati teh opozoril. Drugo priporočilo pa je ključno zlasti z vidika varnosti državljank in državljanov. V ponedeljek sem na seji, ko smo postavljali poslanska vprašanja, ministrico za notranje zadeve spraševala tudi to, na kakšen način so bili migranti, ki so k nam prišli prejšnji teden iz Grčije, varnostni preverjani. Vprašala sem jo tudi, ali zoper migrante potekajo kakršnekoli prekrškovni ali pa kazenski postopki. Ministrica mi na to ni odgovorila, rekla je, da bo podala odgovor pisno, ampak to seveda pomeni, da Ministrstvo za notranje zadeve, ki ga vodi ministrica Vesna Györkös Žnidar, nima stvari pod nadzorom. In če nimaš stvari pod nadzorom, kako naj potem državljan zaupa v ravnanje Vlade. Kako naj zaupa? Sploh, če je na preizkušnji in pod vprašajem varnost državljank in državljanov. To je vendarle tista ključna in najbolj bistvena dobrina, ki pa jo mora Vlada Republike Slovenije zagotavljati. Ampak, če želi to varnost zagotoviti, mora seveda imeti zaupanje naših državljank in državljanov. Že prej sem povedala, da smo v SDS ves čas že od poletnih mesecev opozarjali, kaj bi bili najprimernejši ukrepi za reševanje migrantskega vprašanja. Spomnili se boste, da je predsednik Slovenske demokratske stranke gospod Janez Janša napisal pismo predsedniku Vlade, v katerem je ocenil situacijo in tudi širše družbenopolitične razmere zaradi prihajajočega vala migrantov. Predlagal je tudi rešitve. Tudi na nacionalnem varnostnem svetu je večkrat predlagal rešitve, vendar pa je predsednik Vlade na to pismo reagiral povsem neprimerno in nedržavotvorno. V tistem trenutku bi moral predsednik Vlade sprejeti to ponujeno pomoč. Kaj pa se je zgodilo? Popolnoma obrambno držo je zavzel do teh rešitev, ki so bile dane, potem pa čez nekaj časa se kitil s tujim perjem. Tisti ukrepi, ki smo jih predlagali, so bili najprej tako spregledani, kot da jih ni, čeprav so celo tuji mediji poročali o njih, slovenski bistveno manj, ampak potem je predsednik Vlade vendarle določene ukrepe povzel ravno po teh rešitvah in, kot že rečeno, se kitil s tujim perjem. Poglejte, jaz si ne želim, da če bi prišlo do ponovnega tako velikega migrantskega vala, kot smo mu bili priča zlasti v mesecu oktobru, novembru, da bi se zgodilo, da bi policisti bili ponovno na mejah svojih zmogljivosti, kot se je to dogajalo v tistem primeru. Takrat je mene zelo zaskrbela igra nekateri posameznikov, ki so se, namesto da bi ponudili pomoč policistom, ukvarjali z vprašanjem, ali bi sploh podelili vojski policijska pooblastila, čeprav smo vsi vedeli, da so izjemne razmere na teh ključnih točkah, mejnih prehodih, pa vendarle smo se v Državnem zboru ukvarjali z vprašanjem, ali sploh podeliti vojski policijska pooblastila. To je bilo popolnoma neodgovorno, ker s tem so se tisti posamezniki, ki so sprožili to debato in tudi vložili to ustavno presojo, ki je bila potem seveda zavrnjena zaradi vendarle neke modrosti, so se s tem poigravali z varnostjo policistov, z varnostjo državljank in državljanov, zlasti lokalnega prebivalstva na tistem območju in ne nazadnje, če želite, tudi z varnostjo migrantov, ki so bili takrat pri nas. Zakaj tudi menim, da je današnja seja izjemnega pomena in ta razprava? Vsi moji kolegi, ki so do sedaj razpravljali, so pojasnili razloge, zakaj je treba prej zavzeti neko stališče in ukrepati prej, preden je prepozno. Vendarle se je treba zavedati, da je Evropa v izjemno težkem položaju in je tudi obenem postavljena pod izjemno veliko preizkušnjo. Ta velika preizkušnja pa se kaže zlasti s tem, da se varnostna situacija v Evropi poslabšuje. To se vidi iz dneva v dan, ne govorimo samo o letalu, ki je dva dneva nazaj očitno bilo povzročeno s strani teroristične akcije, kot se sedaj ugotavlja, ampak govorim o vsem tem razmahu terorizma, pred katerim nihče praktično ni več varen. Zato govoriti, da tisti, ki opozarjamo, kako potrebno je, da se zagotovi varnost državljank in državljanov in da opozarjamo tudi na nekatere anomalije v sistemu, ki bi morale biti odpravljene, da zaradi tega potem uporabljamo sovražni govor in tako naprej – mislim, da to ni korektno. Ni korektno. Evropa, kateri pripadamo kot članica Evropske unije, mora ščititi in zaščititi evropske vrednote in tudi kulturo, ki izhaja iz judovsko-krščanske tradicije, zagotoviti mora varnost državljankam in državljanom, čeprav je to, kot že rečeno, vedno težja in bolj zahtevna naloga, obenem pa mora Evropa vendarle pokazati tudi solidarnost s tistimi, ki prihajajo z vojnih območij in bežijo za golo preživetje. Ampak tukaj govorimo o pravih beguncih in ne o migrantih – tistih je bila pa večina, ki so prečkali tudi slovenske meje in po balkanski poti, kot že rečeno, so preko Slovenije šli tudi nekateri, ki so izvedli teroristične akcije v Parizu. Spomnili se boste, poslanci Slovenske demokratske stranke smo večkrat opozarjali in tudi spraševali Vlado, tudi na zaprtih sejah, kako dejansko so ti migranti varnostno pregledani, koliko se dejansko odvzame vsem prstne odtise in tako naprej. Vedno so se pristojni izogibali odgovorom; tako ministrica za notranje zadeve, kot ministrica za obrambo, kot direktor policije, tudi državni sekretar – nikoli nismo dobili odgovora. Ampak zanimivo, predsednik Vlade dr. Miro Cerar pa je trdil, da so bili vsi migranti ustrezno in pravilno varnostno pregledani. In tudi še do danes, če sem čisto iskrena, spoštovani gospod državni sekretar, nimamo odgovora, koliko prstnih odtisov je bilo odvzetih. Skratka, pokazalo se je, da je nadzor oziroma varnostni pregled migrantov zagotovo bil pomanjkljiv. Za konec naj rečem samo še to, v Sloveniji živi več kot 300 ali pa približno 300 tisoč ljudi pod pragom revščine. Ampak ta vlada se je odločila, da 123 milijonov evrov, gre za namenska sredstva, ki so bila namenjena v letošnjem proračunu, nameni namesto tem slovenskim državljanom za migrante. Tudi zato je prav, da danes spregovorimo o tej temi. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber, pripravita naj se gospod Igor Zorčič in dr. Dragan Matić.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem. Tudi ko se pogovarjamo o priporočilih v zvezi z migrantsko krizo in ukrepi Republike Slovenije za njeno obvladovanje, je prav, da se zavedamo nekaterih podatkov, ki so neizpodbitni. Namreč, Evropejci imajo najnižjo rodnost na svetu. Torej Evropa je obsojena na hitro staranje, manjšo inovativnost, v postopno izgubljanje trajnosti njenega modela, socialne varnosti in na to, da postaja neto uvoznica delovne sile, da bi lahko ohranjala proizvodnjo, ki jo ima ta hip razvito. Zdaj pa, če se vprašamo, kakšen interes ima kapital. Ali ima kapital interes, da ima zaposlene ljudi, ki jih mora drago plačevati? Ali ima kapital interes, da ima ljudi, ki si želijo vsaj tak standard, kot ga ta hip v Evropi poznamo? In ali si želi ta kapital cenejšo delovno silo in delovno silo, ki se seveda ne bo organizirala in bila težko uklonljiva, kot smo ta hip, lahko rečem, kljub vsemu v Evropi zagotovo na tem nivoju daleč pred drugimi? Torej, kapital ima interes, da pravzaprav dobi čim cenejšo delovno silo. To počne v Evropi in v svetu na dva načina. Najmanjša gospodarska rast, če pogledamo znotraj Evropske unije, še manjša je znotraj držav, ki so vključene v evroskupino. Torej, kapital ima tam največji vpliv. Umetno zadržuje gospodarsko rast in s tem seveda tudi zmanjšuje možnost zaposlovanja, ko je možnost zaposlovanja zmanjšanja, pada tudi rodnost, nataliteta, ker se ljudje enostavno ne odločajo za rojstvo, če ni perspektive za družino, ki jo načrtujejo. To je ta mehanizem, s katerim se srečujemo. Ampak v Sloveniji gremo tako daleč, da ta kapitalski interes sledimo ali pa ste sledili tudi predlagatelji, tudi moram reči na ta način, da ste pravzaprav spodbujali vpis fiskalnega pravila v ustavo. Torej celo v ustavo smo si napisali, da se bomo omejevali pri razvoju, kar pomeni, da bo tudi v Sloveniji ta demografija iz leta v leto slabša, ne hitrejša. Če pogledamo podatke v Sloveniji, kažejo res zelo zaskrbljujočo sliko. Januarja 2016 je imela Slovenija 2 milijona 64 tisoč 188 prebivalcev ali tisoč 314 več kot leto dni prej. Toda, število državljanov Slovenije se je v zadnjem letu zmanjšalo, število tujih državljanov pa povečalo. Njihov delež je dosegel 5,2 % ali v številkah, število državljanov Slovenije se je zmanjšalo za več kot 4 tisoč 900, število tujih državljanov pa se je povečalo za 6 tisoč 200. Tudi če pogledamo stanje v naših občinah, leta 2015 beležimo zmanjšanje števila prebivalcev v več kot polovici slovenskih občin. In mi se igramo s fiskalnim pravilom, v Sloveniji se omejujemo, zapišemo to v ustavo in se zavežemo, da bomo takšno stanje, ne samo ohranjali, ampak tudi povzročali še naprej padec rodnosti v Sloveniji, ker s tem stiskamo ljudi. Če pogledamo tudi stanje pri bankah, torej neposredno po osebah kapital, če lahko tako rečem: finančni minister, bančni sistem, Banka Slovenije recimo in tako naprej. Če pogledamo stanje v naših bankah oziroma na tem področju, iz podatkov je razvidno, da so banke 30. septembra 2013, torej poslovne banke v Sloveniji, dolgovale tujini 2,2 milijardi evrov več, kot so si od nje izposodile. 30. septembra 2015 pa so terjatve poslovnih bank iz Slovenije za 1,5 milijard evrov presegale njihove obveznosti do tujine. Torej imamo več denarja, kot ga dolgujemo tujini. Torej odliv kapitala v višini 3,5 milijarde evrov predstavlja dobre 9 % našega bruto domačega proizvoda in to je ta mrtev kapital, ki ga banke imajo za 9 % bruto domačega proizvoda in mi se mirno strinjamo s tem, da ta denar ni treba dati gospodarstvu, za infrastrukturo, da nimamo denarja za drugi tir, da pač ni potrebnih ukrepov v zdravje in ne vem kaj še vse, ker bi lahko vlagali dejansko še več sredstev. Poglejte, to je slika kapitala. Namenoma to dela! Če pogledamo, kaj se nam je zgodilo sedaj v tem zadnjem obdobju, je problem v tem, ker je ta isti kapital, ki zmanjšuje s svojim pritiskom rodnost v Evropi, naredil tudi žarišča v Afriki in v Aziji. Ko je spodbudil ta žarišča, je pregnal ljudi z domov, seveda v Evropo, kjer je standard še vedno višji. Ampak z nekim namenom zopet – verjetno, ne? Tam bo seveda si prilastil vse naravne vire in bogastva, ki jih imajo predvsem v nafti, ta poceni delovna sila bo prišla v Evropo in prevzela delo za vsako ceno, če bo želela preživeti. To je ta sužnjelastniški odnos, ki se razvija pred našimi očmi, mi se pa ukvarjamo s tem, ali smo nekaj naredili dovolj učinkovito ali ne. Sestavni del tega smo postali in prav je, da se čim prej zavedamo, da gre resnično za zelo obsežen proces kapitala, in če se mu ne organizirano upremo, bomo seveda prišli točno v to situacijo, ki vam jo želim opisati. Vedeti morate, da ima kapital do konca tega stoletja namen izbrisati narode Evrope in jih zamenjati z upogljivejšimi in ubogljivejšimi prebivalci iz Afrike in Azije. To je njihov cilj, zato ker enostavno v Evropi preveč stanemo kapital. Če zahtevaš dostojno plačo, če zahtevaš dostojno pokojnino, si enostavno predrag. Ta proces je tisti, ki nas mora skrbeti in zato se moramo; prvič, odločno odločiti in takoj prenehati kakršnakoli pogajanja za ta trgovinski sporazum, ki je samo eden od modelov, kako kapital obvladuje lahko tudi cel svet – ne samo preko bančnega sistema. Drugi je pa ta, da seveda se zavedamo tega problema in da vendarle ta denar, ki ga imamo na razpolago, vsaj v Sloveniji vložimo v svoj razvoj in res ublažimo ta pritisk, ki je izjemen. Da je temu tako, kar vam govorim, je tudi javno priznal evropski komisar za pravosodje in notranje zadeve, Gianfranco Frattini, ki je bil komisar v obdobju 2004–2008. On je takrat javno priznal, Unija potrebuje 20 milijonov Azijcev in Afričanov in je predlagal tudi modro karto za visoko usposobljene priseljence. Torej javno je povedal: 20 milijonov. Iz dokumentov Evropske unije izhaja, da je točna številka 50 milijonov. Torej do leta 2050 Evropa, če želi preživeti s tem sistemom gospodarstva, kot ga ima, potrebuje 50 milijonov preseljencev. Kako se ta proces priseljevanja pravzaprav izvaja? V tem zadnjem obdobju, kot sem povedal, je seveda največji problem v tem, ko so spodbudili te krize in je ta pretok težko obvladljiv, v enkratnem znesku je zelo veliko ljudi oziroma v zelo velikem obsegu in to je res resen, težko obvladljiv problem, ampak sicer pa je vse skupaj zavito v tako imenovani medkulturni dialog. Če pogledamo, program slovenskega predsedovanja Svetu Evropske unije. Takrat ste bili na oblasti in seveda tudi bili vključeni direktno v to izvajanje. Medkulturni dialog takrat – leto 2008 je evropsko leto medkulturnega dialoga –, slovensko predsedovanje ga bolj kot enkraten dogodek razume kot povod za dolgotrajno delovanje. Torej za dolgotrajnejše delovanje. Gre za strateško kategorijo sobivanja v različnosti, preseganja stereotipov, predsodkov – je ključno za vrsto področij, migracije, boj proti kriminalu ter boj proti terorizmu. V tem trenutku imamo problem v tem, ker se nam pač ta prihod migrantov dogaja v bistveno večjem obsegu, kot se je sicer, zaradi teh vojnih stanj in zaradi tega, ker se je tudi vmes pravzaprav izobrazila struktura v Aziji, ki je oblikovala tudi svojo državo in tam so borci iz vse Evrope – in to je tista nevarnost, ki nam pravzaprav ta hip grozi, ko se lahko ti vračajo tudi nazaj in nam seveda te konflikte povzročajo še v večji meri. Da pa v tako velikem priseljevanju ljudi v Evropo, če govorimo do leta 2050, ob 50 milijonih, mislim, da lahko res lahko mirno potegnemo zaključek, da v tako kratkem obdobju to priseljevanje ne more miniti brez konfliktov. Vsi tisti, ki imamo, recimo, ta hip relativno visok standard, se bomo težko temu odpovedali in razumeli, da bo zaposlen nekdo, ki želi delati, cenejši, torej za nižjo plačo, vendar po drugi strani bomo s tem tudi mi v zelo nezavidljivem položaju. To so ti konflikti, ki jih tudi v naši okolici zelo dobro poznamo, nastali so ne nazadnje tudi na Balkanu na podoben način, tudi v Evropi vsi ti incidenti, ki se nam dogajajo, so pač znak tega. Če se ne bomo zorganizirali in dejansko poskušali priti organizirano ven iz krempljev kapitala, bo pač proces šel v to smer, da Evropa pravzaprav kot taka, kot jo poznamo danes s posameznimi državami, v bodoče ne bo mogla obstajati. To je ta resen problem, s katerem se srečuje tudi Slovenija, ampak ponovno poudarjam, Slovenija ima vse možnosti, da se te stvari bistveno upočasnijo, če nič drugega, in tudi pokaže, da je lahko model drugačen, ker imamo dovolj denarja, da to spremenimo. Če se hecamo o teh proračunih, ko gledamo, ali bo gospodarska rast 1,62-odstotna, sem prej predstavil za 9 % imamo denarja od zunaj naloženega, ki leži, in te probleme res lahko rešimo. Zdaj pa samo še majhen popravek; namreč, predlagatelj je najbrž, da preslišal [[…]]
Hvala lepa, gospod Veber. Dobro, besedo ima, gospod Igor Zorčič. Pripravita naj se dr. Dragan Matić in gospa Nada Brinovšek. Izvolite, gospod.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! O tej migrantski krizi smo govorili že velikokrat tako na plenarni seji kot tudi na delovnih telesih. Osebno nimam nobene težave s tem, lahko govorimo še na desetih sejah, vendar pa moramo pri tem paziti, da imajo te naše razprave, bom rekel, nek učinek, da so umeščene v nek čas, v neko situacijo. Trenutno lahko ugotovimo, da smo v situaciji, ko Slovenija neposredno nima nobenih težav s to krizo, zahvaljujoč tudi dobremu delu in zunanji politiki Vlade, kar pa seveda ne sme nas zavesti, da nekje zaspimo, da nismo pozorni na dogajanje, ki se dogaja daleč od nas, vsi smo seznanjeni s tem, da je Italija še vedno ali pa ponovno pod pritiskom prihodov teh migrantov, prav tako Grčija. Vojna v Siriji se še nadaljuje in izid ali pa neke dolgoročne napovedi v tej smeri so zelo nehvaležne. Jaz se ne prepoznam v tistih nekih očitkih predlagatelja, ki jih je namenil že večkrat, recimo temu levemu polu politike, češ da vabi migrante in podobno in naj si jih doma nastanijo. Mislim, da je ta razprava v tem smislu celo nekako neplodna. Tudi se ne strinjam s politiko Merklove, ki je pravzaprav migrante v nekem trenutku celo vabila, danes pa s pomočjo Avstrije nekako zaostruje to svojo mejno politiko, Italija je pri tem v nekem takem specifičnem položaju, v katerem si nihče ne želi biti, in takšne poteze, ki ne rešujejo težave pri samem izvoru, ne bodo dolgoročno imele pravih učinkov. Kar se tiče navedb predlagatelja in teh sklepov, ki jih je predlagal, mislim, da je bilo že večkrat zelo dobro utemeljeno, zakaj jih odbor ni sprejel, zakaj niso potrebni v tem trenutku. Mogoče še kdaj bodo, upam, da ne. Tako da ko pride do neke situacije, ko razpravljamo ali pa ko se predlagajo določeni sklepi, ki niti niso potrebni, mislim, da zna biti, da lahko razpravo v tem delu ocenimo tudi kot nekako že pretirano. Jaz bi temu rekel celo, da se je predlagatelj že nekako zaciklal v te teme, ponavlja jih, ne glede na to, da okoliščine, kot sem omenil, ne dajejo nekih potreb po tem, da igramo neko politično akcijo – v tem trenutku govorim. Kolegica Irgl je povedala, da se ji to zdi pomembno, da se pogovarjamo o tem, da se sklepi sprejemajo zaradi ogrožene varnosti državljank in državljanov, tako izhaja iz besed. Na tem mestu bi spomnil na članek, ki je bil v medijih nedavno nazaj, to je konec meseca aprila, iz katerega izhaja, da zunanje ministrstvo Velike Britanije ocenjuje Slovenijo kot eno redkih držav, ki je varna za slovenske turiste. Torej, zunanje ministrstvo Velike Britanije pravi svojim turistom, britanskim turistom, pojdite v Slovenijo, varna država, medtem ko s strani predlagatelja slišimo neke opazke v tem smislu, da smo ogroženi. V tem smislu so povsem na mestu vse razprave, ki so šle v to smer, da predlagatelj s tem spodbuja nekakšno sovraštvo, nekakšno psihozo v družbi, ki je povsem nepotrebna. Torej, če Britanci rečejo, da je Slovenija varna, svojim državljanom, mislim, da je povsem ne na mestu, da neka stranka prvi: Ne ni, ogroženi smo. Da ne bo kdo, kot se to pogosto dogaja v politiki, mojih besed jemal iz konteksta – vedno pa moramo biti pozorni na to, kar se dogaja okoli nas. Mene s strani predlagatelja, predvsem gospoda Grimsa, nekatere navedbe zelo skrbijo. Velikokrat govori o tem, da levičarji spuščajo tujce v Evropo, o multikulti Evropa in podobno. Mislim, da je bilo vsem znano, ko smo vstopali v Evropsko unijo, katere države so članice, katere članice spadajo v evropski prostor, koliko muslimanov je, na primer, v teh državah. Mislim, da predvsem za gospoda Grimsa je ta populacija najbolj kritična in da imajo ti državljani oziroma pripadniki te vere potne liste Evropske unije in da se prosto sprehajajo po Evropski uniji. In ne samo to, da lahko celo kupijo, ne vem, nepremičnine v Republiki Sloveniji. Torej, zdaj neka bojazen, da nas bo preplavila druga vera, je zelo iz konteksta tistega, kar smo pričakovali od Evrope, ko smo vstopali v njo. Vsaj tisti, ki so se pozanimali, kaj so evropske države in kakšna je sestava, populacija teh držav. Kolega Matić je opozoril na sovražni govor. Definicija sovražnega govora je seveda, kot čigumi, se da razvleči. Ne bi se spuščal v to interpretacijo, bi pa mogoče opozoril na nekaj, mislim, da je zelo na mestu, da glede na to, da sem rekel, da se te razprave dostikrat sprevračajo. Kolega Grims je rekel, da pravi musliman nemuslimanu vedno laže. Poglejte, mislim, da so to zelo hude besede. Naj samo spomnim, Kosovo ima 95 % muslimanov, pa je predsednik SDS tam dobil častni doktorat. Mislim, da je to [[…]]Kaj ima veze? Poglejte, iz medijev izhaja, da je gospod Janez Janša za proces demokratizacije v Sloveniji in na območju nekdanje Jugoslavije dobil častni doktorat. Gre za državo, ki je 95-odstotna muslimanska, kolega Grims pa reče, da pravi musliman nemuslimanu laže. In v tem smislu so take izjave povsem nepotrebne. Če se pogovarjamo o varnosti Slovenije, moramo gledati na varnost vseh državljanov. Ne moremo reči, da so eni bolj nevarni, da eni drugim lažejo in da se spodbuja nekakšno ogroženo stanje enih od drugih. Tega ne potrebujemo, mi tega ne potrebujemo. Kolegica Irgl je omenila, da so bili v času te krize tudi poslanci iz stranke SDS na teh območjih, kjer nas je – jaz prihajam iz Brežic – migrantska kriza najbolj doletela. Nje se sicer ne spomnim, vem, da ste bili nekateri poslanci, ne spomnim se pa tudi kolega Grimsa, ki zna največ povedati o migrantih, kakšni so, kakšna kazniva dejanja zganjajo. Ne bi se rad postavil v nekega zagovornika migrantov, ampak želim pa opozoriti na to, da bi bilo prav, da o tem največ povedo tisti, ki so jih vsaj videli v živo, ne pa tisti, ki so hodili mogoče samo na proteste pa migrantov niso niti videli. Ne glede na to, da se v marsikateri točki s predlagatelji strinjam, mislim, da če bomo ponavljali to temo nonstop, bo izzvenela. In nočem, da izzveni tema, ki je drugače sicer politično pomembna. Tudi na evropski ravni. Zaradi tega ocenjujem, da je tudi prav, da je delovno telo sklepe zavrnilo, niso bili potrebni in da nam ni danes treba o njih glasovati. Hvala.
Hvala lepa. Predstavnik predlagatelja dr. Vinko Gorenak, izvolite.
Hvala lepa. Zelo sem vesel, ko vidim, kako stvari napredujejo. Gospod Matić se že skoraj napol strinja, gospod Zorčič tudi. Se pravi, če bomo ponovili – aha zdaj je prišel gospod Möderndorfer, zdaj verjetno ne bo tako. Ampak dobro, poglejte, ponavljamo, mi četrtič ponavljamo to temo. In je dobro, ker vidim, da se potem strinjate. Saj to je isto, kot Vlada pa koalicija pa opozicija; mi predlagamo, oni se za glavo primejo, ne sprejmejo, čez tri mesece pa sprejmejo na seji Vlade. Janša predlaga ukrepe na makedonski meji, predsednik Vlade ga razglasi za ne vem kaj že, protidržavni element, kasneje pa v Bruslju to zgodbo proda. Napredujemo, to je zelo v redu. Samo žal ni to v smislu sodelovanja. Treba je to reči na tej točki. Poglejte, gospa Koleša je prej seveda prebrala – jaz moram, saj drugače ne gre, čas mi tudi dopušča – prebrala ta dokument z dne 31. 8., objavljen 1. 9., podpis Janez Janša in, bom rekel, te točke, ki jih je tam predlagal. Ampak sedaj poglejte, ona pravi, da kvote, ki jih je za posamezne države določila EU, Evropska komisija, so korak v pravo smer, breme mora biti pravično porazdeljeno, hkrati pa seštevek kvot predstavlja končno število – aha, to pa že ni prebrala – mora biti pravično porazdeljeno. Pika. Ali nas ni lepo prosvetlila? Potem je pa rekla: "Ali je še član stranke?" Kaj pa res piše? Sedaj pa pogledamo, kaj res piše. Res piše pa to, da problem na nivoju, to piše v uvodu, Evropske unije ni rešljiv. Gospod bivši predsednik Veber mi je govoril o 50 milijonih. Tudi Janša je že lani septembra govoril o 50 milijonih, ki so eventualna možnost, da pridejo v Evropo. In pravi tu, v tem dokumentu – kaj? Da Evropa tega preprosto ne more sprejeti, zato mora povleči določene ukrepe, ki so lahko izvedljivi na nivoju Evropske unije, delno pa tudi s pomočjo OZN širše. O tem govori v tem dokumentu. In najprej pravi, da je treba meje zapreti. Potem pravi, da je pa treba striktno reševati življenja beguncev, še posebej tistih, ki so na begu, družine morajo ostati prioriteta in tako dalje. To pove v tem dokumentu. Ko pa reče, da ko bodo meje zaprte, v točki 2 ,pa reče tisto, da tisto, kar se bo pa našlo znotraj Evropske unije – to pomeni v Grčiji, v Italiji in tako naprej –, si je pa treba pravično porazdeliti. To je smisel. S strani gospe Koleša pa dobimo ven en stavek, en stavek ven potegne in ima nek nastop, ki ni točen. Seveda sploh ni točen. Bistvo nadaljevanja je – v čem? Da s pomočjo OZN pridemo do varnih držav oziroma varnih območjih v državah, kjer so vojne in da z denarnimi sredstvi pomagamo tam. To je pa nadaljevanje. Sedaj pa prideš do približno cele zgodbe. Še enkrat moram prositi gospo Sluga, če pride v dvorano [[…]]Prosim, gospa Sluga, pridite v dvorano in povejte, kje širimo sovraštvo in strah. Povejte en stavek, pokažite neko dejanje, rokopis, magnetogram, članek, dopis, kakršenkoli dokumenti, ki to [[…]]Prosim strokovne sodelavce, saj ste tukaj, da jo obvestite, naj pride in naj to pojasni. Namreč, ko sem jo drugič prosil, je pa ven iz dvorane šla. Seveda pa pričakujem sedaj, ko je na vrsti gospod Matić, da bo okoli sovražnega govora nas prosvetlil in povedal, če je že kaj ukrenil, pa kje je kaj našel. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Dragan Matić, pripravita naj se gospa Nada Brinovšek in gospod Jože Tanko.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Dragi kolegice in kolegi! Danes je bilo veliko tega rečenega. Malo se bom odzval na posamezne zadeve, ki sta jih povedala zlasti gospod Gorenak in gospod Grims, katerega, žal, ni več med nami, ker vidimo, da je seja dolga, da ni samo gospe Sluga, ampak tudi še koga drugega. Nekaj stvarnih napak je bilo. Ne vem, ali so se gospodu Gorenaku prikradle po naključju ali pa je malo pozabil; namreč, ni res, da je samo en milijon šlo čez balkansko pot. Čez balkansko pot je šlo milijon in pol ljudi. Milijon čez Madžarsko, pol milijona čez Slovenijo. In sedaj glede tistega enega milijona čez Madžarsko, da so jih tam Madžari čez spustili, to gospod Gorenak zelo nerad pove. S tem ima določene težave. Zmeraj poudarja, da sta samo Grčija in Slovenija tisti, ki sta popustili, Madžarska pa tisto, kar se je dogajalo, nekako to z njegovega radarja izgine. Tukaj je tudi malo mešal jabolka in hruške, ko je govoril o teh ljudeh, ki so prihajali v 90. letih k nam, pa so ostali, pa kakšna je bila njihova spolna in starostna struktura in je to primerjal s tistimi, ki so prihajali nedavno, to se pravi v začetku letošnjega leta, pa lani, ampak to ni primerljivo, ker tisti ljudje so bili v tranzitu. Oni so prišli, njihova identiteta je bila ugotovljena in so pač šli tja, kamor so bili dobrodošli. Vsaj verjeli so, da so in tudi nekateri vidni politiki, celo gospa Angela Merkel je vedno poudarjala, da oni so za begunce še vedno odprti in so dobrodošla država. V temu smislu je seveda tudi ta izjava gospoda Gorenaka, da sposobne vlade, ki ščitijo ljudstvo, vodijo politiko tudi proti mednarodnim sporazumom – nekaj takšnega ste povedali. Na koga ste točno mislili, ali je to Islamska država ali je Severna Koreja, ne vem. No, ampak, recimo, da je to višegrajska skupina, o kateri tako zelo radi razlagate, kako so to tisti, ki se uprejo, ki udarijo s pestjo po mizi in rečejo ne Evropski uniji in potem nekatere med njimi celo zahtevajo od teh beguncev krstni list kot pogoj za to, da jih sprejmejo in da je to nekako zgled, po katerem bi se morali ravnati in zgledovati in se povezati. Vi se z višegrajsko skupino, to ste večkrat poudarili tudi na odborih, ker je to neka skupina držav, po katerih bi se morali zgledovati. Po vsem tem, kar ste povedali, se ne čudim, da nekako vas gospod Hans Gert Pöttering, ki je vodilni v tej ustanovi Konrada Adenauerja, ni povabil k podpisu dokumenta o begunski krizi, ker je rajši povabil gospo Ljudmilo Novak. Pa saj to ni nič čudnega, če gremo gledat ta dokument Evropa to zmore, nobena država članica ne more sama obvladovati vseh izzivov, samo skupaj kot Unija. Delitve so nevarnost za vse. Teroristični napadi v srcu Evrope so zelo jasno pokazali, da ukrepanje samo na nacionalni ravni ne pelje do pravih rešitev. Večji poudarek je treba dati procesu oblikovanja skupnih stališč in učinkovitemu izvrševanju že sprejetih odločitev. Le tako bo Unija kot celota lahko bolj učinkovita in se ji ne bo treba vedno zatekati h koaliciji voljnih. Pogoj za to je enotnost Evropske unije, njena delitev na vzhod in zahod, na sever in na jug, čemur smo zdaj priča, predstavlja nevarnost za vse nas. Skupno v usodo povezana Evropa spet postane lahko bolj sposobna za učinkovito delovanje in hitro ukrepanje. Saj ni čudno, da vas niso povabili k temu podpisu, ker vi pač zagovarjate stališča, da je – kako ste že rekli? V Evropi vsak rešuje samega sebe, krepijo se pa sile, ki trgajo na kose Evropo, tako nekako je povedal gospod Grims, ki ga, žal, ni med nami. Tukaj nekaj očitno na evropski ravni med vašo družino nekaj ne štima, gospa Bah Žibert bi rekla, zmenite se med seboj, ampak tukaj neke težave obstajajo. To je več kot jasno. Gospod Gorenak je tudi govoril, ko je govoril o teh starostnih strukturah teh beguncev, kako da je nespodobno, ker prihajajo mladi moški in mladeniči, ki so sposobni nositi orožja, in bi oni morali biti nekje borci za neke svoje ideale, ne pa da prihajajo sem čez in da je edino mogoče, da so ženske, otroci in tisti nad 60 let tisti, ki so upravičeni za to, da uživajo mednarodno zaščito, ker so ogroženi, drugi pa ne. Kje to piše, gospod Gorenak? Ali je to vaš nek lex Gorenak ali je to nek mednarodni sporazum, ki ste ga podpisali? Povejte mi, kdaj in s kom, pa nas razsvetlite, da bomo vedeli, da bomo vedeli, da bomo nekako na tekočem o mednarodnem pravu, ker očitno mi ne vemo. Drugo, gospod Grims je razložil da lahko samo pridejo begunci do prve varne države in potem nikamor več. To je spet neka Gorenak-Grims konvencija, vi pravite, da je to že tolikokrat povedal [[…]]Pa povejte, kje to piše. Vsak človek, ki je upravičen do azila, se presoja po tem, kaj mu grozi v njegovi domači državi; ni važno ne koliko je star ne kakšnega spola je. Bistveno je samo to, kaj mu bo naredil tisti režim v tisti državi. Če je homoseksualec, v nekaterih islamskih državah mu grozi ne prav prijetno. Neke posledice, saj to razumete, gospod Gorenak, da obstajajo različni motivi, zakaj kdo beži iz kakšne države. Ni nujno samo, da je tam nujno vojna – vi, ki tako radi govorite o komunističnem režimu in grozotah, potem se lahko vživite v to stisko posameznikov, ki morajo bežati. Povsem irelevantno je, čez koliko držav je ta človek potoval, ali legalno ali ilegalno, ko pride v civilizirano državo, ki je podpisala ženevsko konvencijo, ga mora ta obravnavati. Potem pa se vidi, ali je to migrant ali je to begunec; če je begunce, potem je seveda upravičen do mednarodne zaščite, če pa mu grozi to, da mu bodo nekaj naredili zaradi njegovega političnega, verskega prepričanja ali spolne usmerjenosti, bo pa dobil subsidiarno zaščito. In tako je v civiliziranih državah povsod. To, kar pa vi in gospod Grims razlagata, je pa nekaj, kar nima veze z nobenimi omikanimi mednarodnimi sporazumi, ki veljajo že desetletja in ki jih je Slovenije tudi podpisala, in nobena država ne sme prosilcev za azil kar zavrniti, kot ste vi večkrat povedali, in da bi ga kar odslovili in napotili v Turčijo, ali Grčijo, ali kamorkoli. Nadalje ste v razpravi spraševali, zakaj je zdaj Makedonija zaprla mejo, zakaj je Slovenija ni že prej. Ja, pa saj vi ste sami že od nekdaj – saj se spomnim enega sestanka 1. septembra lani, ko ste vi vehementno razlagali, da je treba probleme reševati čim bližje izvoru. Ja verjetno ni smiselno, da bi Slovenija zaprla mejo na Hrvaški in povzročila še kakšno balkansko vojno. Verjetno je smiselno, da se zadeve rešujejo čim bližje izvoru problema, in to seveda potem, ko se države med seboj uskladijo, da bodo usklajeno delale; ne tako kot Hrvaška, ki je nam pošiljala ljudi čez polja in čez reke, da smo jih potem lovili okrog. In potem vi nam očitate oziroma vladi očitate, da ni spoštovala schengenskih meril, če jih je bilo treba najprej najti, kako so tam, ne vem, nagi, bosi in lačni, prezebli otroke vlačili bog ve kje. Mislim! Vlada je v okviru danih razmer spoštovala schengenski režim, kolikor je bilo pač mogoče, če je pa druga to izigravala, ne morete za to našo vlado kriviti. Potem ste trdili, da ne gre za humanitarno krizo. Ja pa gospoda iz SDS, poglejte si posnetke iz Sirije, Iraka, Afganistana, poglejte mogoče še kakšne posnetke, ki jih proizvaja Islamska država, pa boste mogoče ugotovili, da mogoče gre res za humanitarno krizo, ko nekomu zbombardirajo pol mesta in ko bežijo ljudje ven, ker nimajo nobenih osnovnih pogojev. Ja, kaj pa je to drugega, kot humanitarna kriza! Kako bi vi to opisali drugače, kot to? Ne vem. Da se še malo vrnemo h gospodu Grimsu. Hej, gospod Grims je marsikaj razložil, razložil je nekaj od aviomehanike, potem je razlagal še nekaj od socialnega inženiringa, potem je razložil, kako bivši pripadniki komunističnih režimov, zlasti pripadniki tajnih služb, bodo destabilizirali Evropo. So bile cele teorije zarote, kako mora v Evropi vsak samega sebe reševati, ker zdaj bo mračni komunizem to Evropo raztrgal na kose. Ja. In kaj je še povedal? Da se ostro pregleduje vozila, in pazite, to sem si skrbno zapisal, kolone ure čakajo pred Karavankami zaradi tega, ker na avstrijski strani se poostreno pregleduje vozila, ali se vsaj je, se odpiralo prtljažnike in izvajalo kontrolo. Zdaj vmes smo preverili na AMZS, in glej ga zlomka, pristojni na AMZS pravijo, da od oktobra 2015 ne beležijo nobenih zastojev ali kolon pred Karavankami, razen tistih, do katerih pride zaradi popravil tunela. Gospod Grims, verjetno boste morali preveriti svoje vire informacij, ker to, kar ste vehementno prej trdili, ne drži. Če že nekomu očitate, kako je neizobražen in kako ne obvlada zadev. Vi ste zadnjič na enem odboru za notranje zadeve izjavili, da je Švica poslala oklepnike na Brenner, očitno mislite da je Brenner prelaz na švicarski meji. Tako bi glede osnov geografije verjetno bilo dobro, da se malo podučite, pa da potem kakšne take zadeve ne očitate nekomu drugemu. Sicer nisem zaznal, da ste vi študirali religiologijo, ampak očitno se o tem podučujete tudi preko spleta, ker vedno radi rečete, dajte malo na splet pogledati in Wikipedio. To je pač vaš vir znanja. Veste, islamofobijo na tem temeljiti in širiti, češ da muslimani lažejo, pa do to njim njihova vera zapoveduje. Veste, v Koranu tega ni. Ne vem. Če vi jemljete kot vir oziroma primer muslimana neko ekstremno ločino in sekto, kot je Islamska država, ki pa svoje pripadnike res podučuje o tem, potem bi vam svetoval, da pogledate na spletu, ki ga imate tako radi, posnetek enega zunanjega ministra neke arabske države – ne morem se točno spomniti katere –, ampak on je točno na take očitke, ki jih vi izvajate, odgovoril naslednje: To, da nam to očitajo nekateri, je podobno, kot če bi vse pripadnike krščanske vere sodil po pripadnikih kukluksklana. To se pravi nekih ekstremistov nekih norcev, ki se sklicujejo na to, da so pripadniki krščanske vere in religije. In potem bi po teh pripadnikih ekstremistih, ki jih vsi drugi obsojajo 95 %, njihova religija jih obsoja, potem sklepali, da so vsi pripadniki te religije taki. To se pravi, glede tega izvajanja, veste, če začnete potem naprej govoriti o tem, kako je džamija tujek v Ljubljani, potem naštevate velike viteze, ki so ubranili Evropo v bitkah, kako so pobijali muslimane in kako je Jan Sobieski to reševal. To je zelo lepo, vi se zelo radi vračate k zgodovini. Saj to je na nek način celo simpatično, ampak da je džamija tujek v Ljubljani. Pa poglejte, vsaka metropola, ki kaj šteje v Evropi, ima džamijo. To je vendarle, mislim, nekaj kar je več ali manj znak neke civiliziranosti in tolerance, če imaš pripadnike neke verske skupnosti, ki jih je več kot toliko v procentualnem deležu nekega naselja ali neke države, da imajo pravico do tega, da imajo svoj verski objekt. Zdaj govoriti o tem, da je to tujek; v kontekstu, da govorite o nekih bitkah; o tem, kako se ene duše tam gor vrtijo kot vrtavke od bolečine zaradi tega, ker tukaj gradijo džamijo. Mislim, to je po mojem res – ob tem, da ponavljate te stereotipe o muslimanih – nekaj, kar zelo meji na sovražni govor. Jaz pač to tako dojemam. Govorili ste tudi še o marsičem. Marsikaj sem si zapisal, marsičesa tudi ne. Govorili ste o referendumu, kako ste ga lepo ponujali, o tem, da naj bi ljudstvo se izjasnilo glede tega, da ni dopustno sprejeti več kot toliko beguncev, kot jih je bilo sprejetih v letu 2015, da bi bil to nek poseben zakon. Pri tem seveda, da je tak zakon nemogoče sprejeti, ne da bi kršili ustavo, prej omenjeno ženevsko konvencijo in tudi obstoječi Zakon o mednarodni zaščiti. Potem, kako [[…]]Še marsikaj je bilo tukaj rečenega. Tudi, kako je govoril gospod Cerar, da bo od 15 do 20 beguncev sprejetih. Ampak to je tisto, kar ste vi prej spraševali eno od naših poslank ali poslancev, kdaj je to govoril. Cerar je to rekel aprila 2015. Torej, takrat ni mogel vedeti, da bo do vsega tega prišlo, da se bodo razmere spremenile, nihče tega ni vedel v Evropi. Tudi Madžari niso na zalogo začeli graditi svojega zida. Šele potem, ko so videli, da se trume valijo čez njihovo državo, so se odločili za tak ukrep. Zdaj že govorimo o Madžarih, ki jih imate tako zelo radi. Kar se tiče pa tega, kar se pojavlja kot lajtmotiv, o teh teroristih, ki so potovali čez Slovenijo in potem so se razstrelili nekje tam v Bruslju ali kjerkoli že. Verjamem, da so ti storilci bili identificirani, če ne drugače, pa vsaj z DNK metodo, da so forenziki ugotovili njihovo identiteto. In če so jo ugotovili, potem verjetno lahko decidirano trdimo, da so bili ali niso bili tisti, ki so šli čez Slovenijo, sedaj pa špekulirti, aha, če se pa ni dokazalo, to še ne pomeni, da pa niso hodili. Taka razlaga je pa tako zelo, mislim, zabavna, gospod Gorenak, jaz ne vem kaj bi rekel k temu, ampak to spada že v to sfero nekih takih špekulacij. Ni dokazano, da ni bilo res. In zaradi tega, ker ni bilo dokazano, da to ni bilo res, je verjetno, da je to bilo res. Če vi razpolagate s temi podatki in verjetno hodite dol v tisto varno sobo to prebirat, jih poznate, jih lahko citirate, potem vam predlagam, da vi zaprete to sejo oziroma daste predlog, da se zapre, pa nam vi razložite, saj ste vi gledali te dokumente. Zakaj sedaj gospoda Šefica tukaj mučite. Vi veste, da je to res, gospod Grims ve, da je to res, seznanite nas, prinesite nam te dokumente, dajmo videti, kdo je bil tisti, ki je šel čez Slovenijo in potem se je razstrelil tam nekje v Bruslju. Ne pa, da sedaj tukaj raztegujemo to teorijo morske kače oziroma ne vem, ali obstaja kakšna morska pošast v jezeru Loch Ness ali ne, pa eden jo je videl pa nekaj se sumljivo to sliši, ampak bodimo eksaktni in če imate kakšen tak konkreten podatek, ki je dokumentiran in ki ima neko realno osnovo, ga dajte na mizo, da se neha o tem špekulirati in vedno znova in znova delati neke teorije zarote. Mislim, da je to povsem nepotrebno. Ta vlada se odziva, sproti, takrat, ko je treba, sprejema ukrepe, ki so sorazmerni, ne sprejema jih na zalogo, ker nobena razumna vlada tega ne počne, tudi Madžarska tega ni počela, čeprav vam je tako zelo vzor in blizu. Mislim, da trenutno tudi velike ogroženosti s strani nekih valov migrantov ni, da ne obstaja. Videli smo, kako to kulturna Evropa rešuje oziroma namerava reševati, tudi na osnovi te izjave oziroma podpisa te izjave o begunski krizi pri vaših bratih ali vsaj bratrancih. Tako bi mogoče bil pa čas, da razmislite o tem, da nekoliko revidirate stališča. Mogoče pa višegrajska skupina le ni tako zelo evropsko tvorna in je treba malo razmišljati tudi o nekih drugih pristopih, ki bodo bolj v duhu mednarodnih konvencij, v duhu humanitarnosti, pri tem pa seveda se povsem strinjamo, da ne kaže zanemariti varnostnega vidika. To je treba imeti vedno pred očmi, vendar seveda takrat, ko je to potrebno in v potrebnih časovnih obdobjih in na primeren način, da ne bomo kršili človekovih pravic in da bomo ostali na strani civiliziranih in omikanih narodov. Toliko. Pa hvala za pozornost.
Hvala lepa. Mag. Branko Grims, ne morete imeti replike, ker še niste razpravljali. Lahko imate samo postopkovno, za razpravo ste pa prijavljeni [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Ja, samo stališče ni razprava. Proceduralno, mag. Branko Grims.
Spoštovani predsedujoči! Kolikor poznam poslovnik, je do sedaj vedno veljalo, da tudi če predstaviš stališče, imaš potem seveda možnost replike. To je eno. Drugo, kar pa je, je pa – in tukaj predlagam, da resno opozorite gospoda Matića, dobro, da vsaj poslušamo eden drugega, ker če bi [[…]]Recimo, samo ena od trditev, ostale bom analiziral kasneje. On prej ni poslušal, kaj sem v resnici rekel. Povedal sem, kdaj je gospod Cerar to rekel, ko ste tako zmagoslavno govorili, da je bilo to lani. Celo povedal sem datum, objavljeno je bilo 23. aprila lani. Če ne verjamete, pojdite pogledat v magnetogram, da sem to vse povedal. Drugič, ko sem govoril [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Drugič, ko sem govoril [[...]]Prosim, posredujte mu no, ta dobesedni magnetogram, da se bo gospod lahko prepričal. Drugič, ko sem govoril, sem govoril o radikalnem islamu in sem tudi pri tem citiral gospoda Erdogana, nisem govoril kar o čemerkoli. Tudi to lahko preverite v magnetogramu in dajte mu ga, prosim, posredovati, kajti če komunicirate na tak način, potem samo potrjujete staro Churchillovo reklo, da najbolj na široko so odprte [[...]]
Gospod Jani Möderndorfer, lepo prosim, da dokonča. Gospod Grims je na koncu vendarle dal proceduralni predlog, ne glede na to, da seveda ne drži, da doslej je bil uvod mišljen oziroma predstavitev poslanske skupine mišljena kot razprava. Še nikoli ni bilo, ampak pustimo to. Dr. Gorenak, izvolite, predlagatelj.
Hvala lepa. Razprava gospoda Matića, jaz sem vedel, kaj bo, da si moram čas pustiti. Je bila, veste, v stilu, kaj moped pa kaj je kolo z motorjem pa kaj je navadni bicikel, smo imeli zadnjič pri gospodu Zorčiču, ali pa tisto na električni pogon. Spet ne boste minister! Pa pustimo zdaj to. Poglejte, lepo sem vas prosil, če mi poveste, kje ste zasledili sovražni govor. Vi ste zdaj čisto izpustili to vprašanje. Zato vas sprašujem naslednje – citiram – pa presodite, če bi bil tole sovražni govor: "Naravna integracija migrantov ni mogoča. Kot je še navedel," – bom spustil kdo – "bi morali po terorističnih napadih v Parizu, dogodkih v nemških mestih zdaj ljudem dokončno odpreti oči, da varnostnih groženj, povezanih z begunskim valom, ne smejo jemati zlahka. Ideja večkulturne Evrope je" – po njegovih besedah – "odpovedala. Narava migracij, migrantov – je drugačen način življenja, drugačnega mišljenja, drugačnega kulturnega ozadja in povsem drugačne vere in ni mogoča" – integracija. Je bil to sovražni govor? Ne vem. Kaj vi mislite, bi bil ali ne? Vi bi verjetno rekli, da ja, sploh bi pa gospa Sluga rekla, da bi bil. Ampak to je rekel madžarski predsednik vlade. Ampak, hec je pa v tem, da je ta madžarski predsednik vlade levi, to je rekel [[…]]Se opravičujem, slovaški predsednik vlade je to rekel, ki sodi v levo politično sfero. Zato govorim o tem, da imamo v Evropi odgovorne pa neodgovorne vlade in Slovenija ima nesrečo, ker ima neodgovorno vlado. To je problematična zadeva. Sicer pa poglejte, gremo po vrsti, vi ste tam govorili o tem, da mene nič ne muči tisti milijon, ki je šel čez Madžarsko. Seveda me ne muči, ker je šel čez Madžarsko, ne ker je šel čez mojo državo Slovenijo. Seveda, kaj imam zdaj jaz s tem kot državljan Slovenije, če je Madžarska spustila milijon ljudi naprej v Avstrijo in Nemčijo. Jaz s tem nimam nič, sem pa celo omenil, da jih je prišlo več kot milijon v Nemčijo, en del čez Madžarsko. Ste pa zelo lepo povedali, zdaj pa zna biti res problem pri vašem šefu. Rekli ste, da so bili ti ljudje, ki so šli čez naše ozemlje v tranzitu [[…]]No, zdaj mi pa le pojasnite, kakšen pravni pojem je to, na osnovi katerega člena, katerega zakona ga policist spusti čez mejo, ker je v tranzitu. Se pravi, prideš na schengensko mejo in rečeš, jaz sem v tranzitu, grem v Nemčijo pa te noter spustijo. Poskusite to vi sami narediti pa pojdite na mejo tam nekam, kamorkoli pa recite: Jaz sem v tranzitu, peljite me v Šentilj. Veste, kam vas bodo peljali? V arest, ne pa v Šentilj. Torej ste samo povedali tisto, da ni bil spoštovan schengen. Seveda ni bil spoštovan in se vam zahvaljujem, res pa je, da ste to primerjali z Bosno in s tistimi časi, kjer spet ni primerjav pravih. Glede na to, da ugotavljam, da res niste razumeli mnogih zadev, čeprav že tretjič predstavljate svoja stališča bom – ne vem, mislim, da imamo v torek ob 10. vodje poslanskih skupine – predlagal, da apliciram nekoliko to današnje gradivo na pojme, ki jih vi ne razumete ali pa ste jih slabo razumeli, pa bomo še enkrat šli. Zato, ker saj gospod Zorčič je bil že boljši danes, madonca, napreduje! Vi še ne. Gremo naprej. Kdo lahko udari po mizi, ste spraševali. Veste, tisto – moram biti spoštljiv, ker je zunanji minister, devetindvajsetletni avstrijski zunanji minister. Veste, kaj je rekel? On je rekel, aha, Bruselj pravi, da ni prav, da smo mi določili kvoto 37 tisoč za leto 2016, ampak jaz sem odgovoren avstrijskim državljanom in zato bo tako ostalo in ne Bruselj. Ali ste ga videli? Kako pa naš predsednik Vlade? Spoštovali bomo one, tiste, to, tisto, ono, gore, dole, vamo, namo – samo da ga bo Junker malo pobožal po hrbtu, potem je v redu. Avstrijec pa pravi: Ne, ne bomo, avstrijski zunanji minister in notranja ministrica bivša sta to zelo jasno povedala in sporočila avstrijski javnosti in Bruslju. In kaj je Bruselj rekel? Nič! Nič ni rekel. Pa še kdo zna udariti po mizi, tako kot je slovaški predsednik vlade, ki sem ga citiral, pa seveda, recimo, nazadnje poljski predsednik države ob obisku našega predsednika, ko je naš predsednik govoril v tistem stilu, kako bomo Evropi solidarno rešili zadeve, kako si jih bomo malo raztalali te prosilce za azil in bo problem rešen. Predsednik Poljske ga je prekinil pa je rekel: Ne, ne gospod predsednik, to pa pri nas ni tako, to pa pri nas ne bo šlo tako. Ne predstavljam si aviona, ki bi pripeljal iz južne Italije na letališče v Varšavo en avion ljudi, potem bi jim pa rekli, da morajo tukaj biti, če pa oni nočejo tukaj biti. Se pravi, ne gre, ne gre skupaj. Spraševali ste me, kako in po kakšni logiki bi lahko, ne vem, osebno 18, 20, 22 let zavrnili. Veste po kakšni logiki? Če je ogroženo njegovo življenje, ali če je politično preganjan, ali zaradi spolne usmerjenosti in tako dalje – saj to vi dobro poznate zgodbo. Ampak on mora dokazati, da je res preganjan, da je res ogroženo njegovo življenje in tako naprej. Ja, to pa praviloma ni mogoče. Zakaj ne? Ker tudi v času vojne v Bosni in na Hrvaškem smo točno videli, kaj smo sprejemali v Slovenijo. Kar poglejte si tisto sestavo tistih ljudi. Zdaj pa na tisto; vi ste sigurno rekli, zdaj sem ga pa dobil, ker ste prebrali poročilo – ne vem, kdaj ste to prebrali, popoldne ali dopoldne, dopoldne v Dnevniku, zdaj pa na 24ur –, češ da SDS ni bila povabljena k podpisu sporazuma Adenauer pa ta zadeva. Ne vem natančno, zakaj, vem pa eno stvar. Glejte, če jaz preberem poročilo Al Kaide ali pa gledam poročilo Al Kaide na televiziji Al Jazeera ali kako se že imenuje, tam običajno oni izražajo propagando, pa to primerjam s poročanjem določene novinarke konkretno, ki tukaj v tem piše, to je, gospa Roglič v Dnevniku, med tema ne vidim nobene primerjave pametne. Namreč, tista propaganda uspe, propaganda Rogličeve pa ne, drugače je pa eno in isto to. To je ista zgodba. Tako ne vem, moram preveriti vso to propagando, kaj je, ampak če ona to piše v Dnevniku, potem običajno ni res, običajno ne drži, moraš kontra postaviti, da potem dobiš pravo resnico. To je ta. Glejte, saj v Sloveniji smo pa že zelo daleč, pri nas bi že opozicija lahko dobila status, tak, kakršen je v tujini, glede na to, kaj počnete tako politično, sodno pa še kaj drugega z opozicijo. Naša opozicija bi zelo lahko zapadla pod ženevsko konvencijo pa bi tam v Nemčiji dobil lahko azil, če bi rekel, da sem državljan Slovenije, saj veste, kaj dela Cerarjeva vlada pri pravosodju, pa bi verjetno takoj dobil azil. To morate vedeti. DNK analiza – moramo še pa DNK analizo rešiti. Glejte, če je nekdo v Parizu, Bruslju ali na letališču se razstrelil in so tam posneli DNK analizo, boste vi s tem ugotovil – nič! Zakaj? Ker je lahko čez Slovenijo šel: a – brez dokumentov, b – s ponarejenimi dokumenti in tako dalje ali še na kakšen drug način in potem vam tista DNK analiza čisto nič ne pomaga, čisto nič ne pomaga. Pomagali bi pa kakšni prstni odtisi, to bi pomagalo, če bi seveda bili prstni odtisi vzeti vsem 470 tisoč ljudem, to bi pa že bilo. Kakšen prst je pa še ostal verjetno od tistega, ki se je tam razstrelil, tako bi ga pa lahko identificirali. Na osnovi DNK analize pač ne morete ugotoviti, ali je šel čez Slovenijo ali ne, če je imel ponarejen potni list ali pa še kaj drugega. Skratka, jaz se vam zahvaljujem, gospod Matić. Še bomo imeli kakšno sejo verjetno, če bo poslanska skupina to želela predlagati. Vi pa ta čas preštudirajte pojem sovražni govor, ko ste toliko razpravljali o njem, pa probajte. Če pa imate dve minuti še, pa dajte kakšen primer, lepo vas prosim. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Dragan Matić.
Da gospoda Gorenaka ne razočaramo, to pa res ne bi bilo lepo, ker je pričakoval, da bom povedal kaj. Kaj je sovražni govor? Če začnete razlagati v tem stilu, da je Churchill že postavil tezo, da država, ki ne brani svojega ozemlja in svojih mej, da to ni prava država, če govorite o tem, kot da prihajajo horde nekih ljudi, ki so sovražno razpoloženi, govorite že skoraj, kot da je vojno stanje in humanitarni vidik sploh izpuhti. Če začnete govoriti o tem, da so to ljudje, ki jim vera zapoveduje, da lažejo, če začnete govoriti o njih kot o tujkih, če govorite o njihovih prednikih, ki so jih naši predniki – ne vi, vaš kolega – v nekih bitkah premagali, pobijali in da je njihova cerkev tujek v Ljubljani, džamija, potem je moja presoja, da gre za sovražni govor, ker določeno skupino ljudi, med drugim so padle tudi druge besede posiljevalci in tako naprej, označite na ta način,da so pač nekaj, kar je treba sovražiti že samo zaradi tega, ker so pač v tem primeru muslimani. In to odgovarja tem definicijam sovražnega govora. Glede tega, da vas en milijon ne briga, ker je šel čez Madžarsko, ste povedali, da nekateri morajo vladi odgovarjati za kaznivo dejanje. Madžari očitno ne rabijo, zato ker so oni šli čez. O tranzitu. Ja, res, bile so izredne razmere, bilo je toliko in toliko tisoč ljudi, oni so rekli, da gredo v Nemčijo in v Nemčiji so rekli, da jih čakajo. Sedaj ne vem, verjetno, da se ni dalo točno vsak člen schengenskega sporazuma izvajati, to je res. In Kurz je že res rekel, kar je tu rekel, ampak Avstrija 700 na teden sprejme beguncev.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Nada Brinovšek, potem sta na vrsti še gospod Jože Tanko in kot zadnji prijavljeni mag. Branko Grims.
Hvala za besedo. Kolega Matić, moram reči, sedaj se bom zelo zelo potrudila, da ne boste v moji razpravi zaznali kakšnega sovražnega govora. V svojem stališču nas je kolega Kopmajer opozoril, da smo vložili ta naš predlog, to priporočilo v obravnavo 1. aprila. Upam, dragi kolegi, da nas za to ne jemljete tako neresno, ker smo pač to vložili 1. aprila. To ni šala, to je zares. Moram reči, da se mi zdi žalostno, da nekateri kolegi po vseh teh sejah, ki smo jih imeli, še sedaj ne ločite, kdo je begunec in kdo je migrant. Poglejte, imeli smo kar šest sej Odbora za notranje zadeve na to temo, šest sej komisije za nadzor varnostno-obveščevalnih služb, eno izredno sejo Državnega zbora, tri izredne seje Državnega zbora, pa še danes ne ločite begunec – migrant. Žal na vseh teh sejah, ki smo jih imeli, koalicija pač nekako ni potrdila oziroma sprejela nobenega našega sklepa. Moram reči, da ne morem razumeti, zakaj. Tudi ne morem razumeti današnje razprave nekaterih kolegov, ki pravite, da s tem podpihujemo in nekako povzročamo strah nad našimi državljani. Prepričana sem, da ste prebrali vsaj prvi del teh naših priporočil oziroma te štiri sklepe, ki smo jih zapisali. Poglejte, prvi sklep: Državni zbor je opravil razpravo v zvezi z migrantsko krizo in ukrepi Slovenije za njeno obvladovanje. Saj se že tri ure tu pogovarjamo o tem, ne morete reči, da nismo opravili razprave. Drugič, drugi sklep, ki smo ga priporočali: Državni zbor priporočala Vladi Republike Slovenije, da v prihodnjem obdobju zavzame bolj restriktiven pristop in izvaja bolj restriktivno politiko pri sprejemanju migrantov in prosilcev za mednarodno zaščito po vzoru nekaterih drugih držav, kot so republika Češka, Slovaška, Madžarska in Republika Poljska. Za te restriktivne ukrepe bi pa rekla, da pa je že treba reči kaj o teh restriktivnih ukrepih. Kot je že bilo danes tukaj rečeno, mislim, da je kolega Grims razpravljal o tem, zanimivi so podatki, za katere je zaprosila naša poslanska kolegica Suzana Lep Šimenko, glede starostne strukture migrantov. Verjamem, da ste si to pogledali in poglejte, od 285 tisoč moške populacije je kar 192 tisoč moških starih od 18 do 48 let. Se pravi, dve tretjini moških v tej starostni skupini. Kot je že tudi bilo rečeno, nikakor ne moremo zdaj primerjati te migrante s časom, ko je divjala oziroma bila v Bosni in Hercegovini vojna. Takrat so v Slovenijo prišle predvsem ženske in otroci, če so pa prišli moški, so bili pa to tisti, ki so bili stari nad 60 let, to je nesporno dejstvo. Zakaj tudi še bolj restriktivni ukrepi, ki jih mi tukaj zapišemo v 2. sklepu tega priporočali? Poglejte, mene vedno zmoti tukaj, ko nekako ta vlada vedno na prvo mesto postavlja vse druge. Vse druge, medtem ko pa naše državljane, mi smo pa tam nekje zadaj – oziroma bom rekla, razumem, ker pač predsednik Vlade nas ima za male ljudi. Povedala vam bom kratko zgodbico. Bila sem enkrat na neki delavnici in tam vpraša tisti predavatelj: Povejte, mi koga imate najrajši. Jaz, veš da, dvignem roko in rečem: Svojega sina. Napaka! In vsi so se mi smejali. Sam sebe moraš imeti najrajši. Sam sebe! Tudi naša država, država Slovenija, mi bi morali imeti sami sebe najrajši. Naša vlada, sem prepričana, da bi morala v prvi vrsti poskrbeti za varnost naših državljanov in njihovega premoženja, potem se bomo lahko nekako pogovarjali naprej. Če se še ustavim pri teh restriktivnih ukrepih, tudi s finančnega vidika. Prepričana sem, da mi nimamo jasne slike, koliko nas ti migrantje stanejo. Če zdaj samo primerjam področje zdravstva – zastavila sem namreč pisno poslansko vprašanje Ministrstvu za zdravje, koliko je bilo stroškov, povzročenih v zvezi s to migrantsko problematiko. Dobila sem odgovor, da so v letu 2015 znašali ti stroški 358 tisoč 847 evrov, v letu 2016 pa 287 tisoč 115 evrov. Ampak, če pa pogledamo spletno stran Ministrstva za zdravje, smo pa videli, pa pišejo stroški zdravstvene oskrbe za migrante od 16. 10. 2015 do 31. 12. 2015 obsegajo 492 tisoč 593 evrov. Koliko so zdaj ti stroški? Ne vem, kaj bi človek rekel. Moram reči, da me prav veseli, da se je direktor Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije nekako uprl temu sklepu, ki ga je Vlada sprejela, da bi moral iz svoje blagajne pokriti teh 250 tisoč evrov, ki naj bi bili namenjeni za zaposlitve mladih zdravnikov za delo v teh nastanitvenih centrov. Če zdaj vzamemo samo teh 250 tisoč evrov, ki niso šli iz zdravstvene blagajne, ampak iz državnega proračuna; poglejte, kaj bi dobili za 250 tisoč evrov. Lahko bi izvedli 55 operacij kolka ali pa 8 tisoč specialističnih pregledov za 250 tisoč evrov. Če pa vzamemo ono številko 492 za tiste 3 mesece v lanskem letu, se pa ta številka seveda močno poveča. Če grem naprej. V časopisu sem prebrala – in moram reči, da se kar zelo strinjam – en članek, mogoče malo za šalo, ampak v njem je tudi resnica, da je ta solidarnost v bistvu reševanje napak nemške kanclerke Angele Merkel, in tu piše, da je ta podobna najstnici iz petega nadstropja neke stolpnice, ki po Facebooku povabi na zabavo vse in ko je pač preveč gostov, jih pač razporedi po drugih stanovanjih v tej stolpnici, ki pa s tem povabilom niso imeli popolnoma nič. Ampak temu diktatu Merklove so se odločno zoperstavile zlasti države višegrajske četverice z madžarskim premierom na čelu, Slovenija pa se ni uprla in voljno sledi, če tako rečem, lažni solidarnosti. Če grem zdaj nazaj na to priporočilo. Tretji sklep tega priporočila pravi: Državni zbor Republike Slovenije priporoča Vladi, da takoj okrepi aktivnosti za preprečitev možnega velikega povečanja prihoda ilegalnih migrantov v primeru, da bi se ta val ponovno povečal. Logično, da se je treba tukaj pripraviti! Ne vem, okrepiti, ne vem, ali bomo zmeraj pravili pa se napravljali, da smo presenečeni, tako kot dostikrat reče naš predsednik oziroma naš predsednik Vlade. Kot zadnji sklep, 4. sklep tega priporočila, ki ga je bila pač na Odboru za notranje zadeve koaliciji težava podpreti. To, da Vlada pač preveri, ali so teroristi, ki so izvedli teroristična dejanja v Parizu in Bruslju, zavedeni v evidenci prehodov slovenske meje. Mislim, v tem ne vidim nobenega problema, ampak slej ko prej pa mislim, da nas bo nekdo pocukal za rokav in zahteval tudi ta podatek. Mislim, da je čisto odveč, da tukaj še enkrat ponovim, da pač ta priporočila niso bila sprejeta zato, ker jih je predlagala opozicija. Vsekakor pa je, draga koalicija, vam verjetno vseeno, kaj pa mislijo naši državljani – oziroma bom rekla v besedah vašega predsednika – mali ljudje. Tukaj bom ponovila besede, zadnjič mi je en Zgornjesavinjčan rekel: "Veš Nada, včasih se mi zdi, da bi bilo pač treba v tej državi zamenjati državljane." Hvala lepa.
Hvala vam. Gospod Jože Tanko, beseda ja vaša. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Najprej razočaranje, da ni ministrice. Očitno bo treba najvišje predstavnike oblasti k posameznim točkam dnevnega reda pripeljati na osnovi tiralice. Gospa ne pride in to pri nobeni točki dnevnega reda, tako da je to en pomemben problem. Če jo bomo želeli videti v Državnem zboru, bo najbrž treba vložiti interpelacijo in tako tudi bo tukaj mogoče sedela. Drugo razočaranje je, da tudi njen namestnik, njen zastopnik v Državnem zboru, državni sekretar, se po 5 urah ni odzval še na niti eno razpravo ali trditev v Državnem zboru. Vemo, da strašno rad nastopa po medijih, ampak tukaj ni povedal še nič. Nič. Kar je žalostno, bedno, navsezadnje, da Vlada ni sposobna pripeljati v Državni zbor sogovornika in nekoga, ki se bo konfrontiral v razpravi. Res je to žalostno. Navsezadnje število vprašanj, dilem, ki so bile odprte, je bilo veliko in sedaj gospod državni sekretar nam tole vaše zaključna predavanja ex cathedra ne pomeni čisto nič. Ga imate ali ga nimate, čisto vseeno. Nič ne pomeni, ker ni bilo nobenih odzivov. Naslednja stvar, kar je in kar moti, je ta neverjetna velikodušnost levih vlad. Spomnite se primera finančne pomoči Grčiji. Takrat je bila Pahorjeva vlada, dali smo nekaj, celo več kot nam je takrat po razdelilniku pripadalo, velikodušno. Minister za finance gospod Križanič je tukaj govoril, da bomo iz tega naredili dobiček, da bomo dobili nazaj več, kot bomo vložili v projekt reševanja Grčije. Nič od tega ne bo prišlo nazaj več, pravzaprav ne bomo dobili niti tistega, s čimer smo pomagali. Tudi tukaj v tem primeru je neka nova leva vlada enako pretirano velikodušna do stvari. Pretirano velikodušna. Mi imamo in vi imate iste podatke o revščini, imate iste podatke o deložacijah tistih, ki ne zmorejo plačevati, recimo, stanarine. Če hoče dobiti kdorkoli v tej državi pomoč, socialnovarstveno pomoč, mora vpisati hipoteko na premoženje, in če je ni sposoben vrniti ali takoj, mislim takrat, ko so pogoji, se mu to v zapuščinski razpravi enostavno poračuna. Ljudem, našim, za nekaj deset evrov socialne pomoči vpisujemo hipoteke. V tem primeru gre za bistveno višje zneske tistim, ki prihajajo, pa ta država velikodušno govori o tem, koliko milijonov smo denarja vložili, koliko nastanitvenih kapacitet smo pripravili in tako naprej in tako nazaj. Za ljudi, ki so državljani te države, ki so takrat, ko jim je šlo, tudi plačevali davke, prispevke, pa sedaj, ko so se znašli v nerešljivih težavah, nismo sposobni najti nobene alternative, če jih deložirajo. Nič. Imate primere včeraj, predvčerajšnjim, imate primere od še dlje nazaj in tako naprej. Nič! Mislim, dokler bomo imeli tako oblast, ko se izredno angažira pri reševanju težav tisoče kilometrov stran, ne vidi jih pa tukaj v lastni hiši, do takrat se bomo srečevali z vsemi temi problemi in pričakovati ob tem, da je ta oblast ljudska, da skrbi za ljudi, da so ji mali ljudje blizu, je irelevantno, je nemogoče. Vsa dejanja, vsi ukrepi, ki jih sprejemate, so usmerjeni proti malim ljudem. Tudi vse te spremembe, ki jih obravnavamo na področju, ne vem, davkov in podobnih stvari, gredo v smer dodatnega obremenjevanja tistih, od katerih pričakujete, da bodo potrošili več in da bodo prispevali preko porabe, preko DDV in trošarin v to državno blagajno. Vaši ukrepi so diametralno nasprotno od tistega, kar govorite. Za svoje državljane ne poskrbite, pustite jih na ulici, na cesti, vidite pa in rešujete probleme vseh tistih, ki so enormno oddaljeni od naših meja. Seveda je normalno, da pomagamo morda tistim, ki se tukaj najdejo, na nek primeren način, vendar pretiravanje, to, kar si privošči ta vlada z vsemi temi vabili in podobnimi stvarmi, pa presega humanitarne okvire in tisto, kar bi bila ta država dolžna narediti. Samo vprašanje. Koliko deleža BDP ali pa denarja ste dali za reševanja tujih državljanov in koliko ste v letošnjem letu namenili dodatnih virov za reševanje problemov naših državljanov? 130 milijonov za migrante, se pravi ljudi, ki nimajo statusa, več ali manj med njimi nima nihče statusa, ki bi ga mi bili dolžni po katerikoli konvenciji reševati, ste zagotovili 6 tisoč ali koliko nastanitvenih kapacitet, ste za to pripravili, rezervirali prostore v kasarnah in drugih objektih. Koliko pa ste storili za tiste naše, ki imajo drugovrstno težavo, ki se najdejo ravno tako na ulici, koliko teh 130 milijonov ali pa kolikokrat po 130 milijonov ste za te namenili? Pa gre za desetkrat toliko ljudi, kot ste vi pripravili kapacitet za migrante. Najmanj za desetkrat toliko problemov gre v tej državi. 200 tisoč ljudi je pri nas takšnih, ki bi potrebovali določene ukrepe. Vi boste dali pa za 6 tisoč migrantov več denarja kot za teh naših 200, 300 tisoč. Če bi dali teh 130 milijonov ali pa večji del tega za reševanje teh problemov, bi vas najbrž tukaj med nami vsi podprli. Ker pa to delite po dolgem in počez, pa je to po mojem zelo hud problem. Tako bi le pričakoval tudi od neke odgovorne vlade, da pove, koliko BDP, naš BDP, koliko naš bruto družbeni produkt sploh prenese takšnih ukrepov ali pa takšnih pomoči, da ne bomo pretirano posegli v socialno strukturo ali pa poškodovali naše državljane in jim onemogočali dostojno preživeti. Mnogi od teh, ki so sedaj problem in potrebujejo socialno pomoč, so večji problem kot tisti, ki so prehajali slovensko mejo. Večji problem, bistveno večji problem; pa še dodatno nimajo kam. Pa se za njih nihče ne pobriga, nobena koalicijska stranka, tudi tista najbolj socialno čuteča za te naše državljane ne stori popolnoma nič. Hvala lepa.
Gospod Boštjan Šefic, državni sekretar na Ministrstvu za notranje zadeve je želel besedo. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani predlagatelj, poslanke in poslanci! Mogoče najprej začnem na koncu pri gospodu Tanku. Naša ministrica je pač danes odsotna, ima neke druge obveznosti in zato me je danes pooblastila, da zastopam tukaj, seveda v imenu Vlade, in tudi Vlada me je pooblastila, da zastopam stališča v zvezi s problematiko, ki jo danes obravnavamo. Je pa dejstvo, da pravzaprav na vsa ta vprašanja, ki so bila danes postavljena, številna, smo na takšen ali drugačen način že odgovorili. Tudi s številkami, z zelo eksaktnimi, zato bom danes samo nekatere zadeve ponovil. Če začnemo s financiranjem in stroški, moram povedati, da vse, kar je povezano z migracijsko krizo v tem obdobju od 15. septembra naprej, je šlo iz posebne postavke in iz nobene druge blagajne, torej iz posebne postavke migracije se financira vse, kar je bilo povezano z migracijami. Tako niti zdravstvena niti kakšna druga blagajna, razen seveda državni proračun, evropski skladi in tisto, kar smo dobili iz drugih virov, je bilo iz tega poravnano. Kar se tiče kapacitet. Mi smo imeli res skoraj deset tisoč kapacitet in vi veste, vaša stranka ve, dr. Gorenak, predlagatelj današnji, je usmeril na eni prvih sej, ki smo jih imeli, na to temo seveda veliko kritiko, da imamo premalo kapacitet. Seveda je zdaj kritika, da imamo preveč kapacitet oziroma da smo jih imeli, da jih ne potrebujemo več in smo jih celo vrsto zaprli in ohranjamo samo tisto, kar bi ta trenutek zaradi celotne ocene – in to bom nekaj besed kasneje povedal – zaradi tega, da bomo za vsak primer pripravljeni, če se na teh ključnih migracijskih poteh, pa ni samo zahodnobalkanska, kar koli zgodi, da bomo pripravljeni, tako kot smo bili prvič, tudi v tem drugemu valu. Tako ta kritika v tej smeri zato, mislim da, ni korektna oziroma ustrezna. Sicer pa moj namen je bil, da zelo pozorno predvsem poslušam vas, poslance, da vidimo, katere ključne pripombe, napotke, usmeritve, predloge imate, in seveda absolutno, da tudi odgovorim na tista ključna vprašanja. Predlagatelj dr. Gorenak je uvodoma seveda rekel, da je Vlada v vseh dosedanjih odborih, plenarnih zasedanjih predvsem razlagala tako imenovane vladne pravljice. Mislim, da temu ni tako. Mi smo govorili o zelo kruti realnosti, o zelo realnih situacijah na terenu, o tem, kako se s tem soočamo, katere ukrepe smo sprejemali, kaj bomo še sprejeli in tako naprej. Skratka, zelo realne zadeve. Res pa je, da se nekateri scenariji, ki so bili tudi pogosto predstavljeni, niso uresničeni. To pa zaradi tega, ker smo ustrezno delali in po najboljših močeh poskušali obvladovati to situacijo, s katero smo se srečali in o kateri smo se seveda pogovarjali od januarja lanskega leta, januarja 2015 na številnih odborih za zadeve Evropske unije, odborih za notranje zadeve in se o migracijski krizi – takrat seveda bolj usmerjeno v sredozemsko migracijsko pot, manj v zahodnobalkansko, čeprav smo bili prav s strani Vlade, Ministrstva za notranje zadeve tisti, ki smo opozarjali na zahodnobalkansko migracijsko pot in opozarjali, da nas lahko bistveno bolj prizadene kot ta sredozemska. In to se je seveda tudi zgodilo in ker smo to vedeli in smo se pripravili in pač obvladovali zadeve, kakor smo jih pač obvladovali. Veliko očitkov je na to, da ti migranti niso bili upravičeni do obravnave, statusov in tako naprej. Moram povedati zelo jasno in glasno ponovno, da smo ves čas opozarjali, da gre za mešane migracijske tokove. Tako ta sredozemska migracijska pot z vsemi tremi smermi; torej, zahodno, vzhodno in centralno, kakor tudi zahodnobalkanska. Opozarjali smo točno na te probleme, ki izhajajo iz teh mešanih migracij. Zato smo tudi na ta način vodili aktivnosti, spodbujali tudi v regiji, v drugih državah in znotraj Evropske unije pri Evropski komisiji v okviru Evropskega sveta, v okviru Sveta za pravosodje in notranje zadeve določene aktivnosti, ki so se potem tudi odvile in na podlagi katerih so tudi, seveda ne izključno in samo po zaslugi Slovenije, pa vendarle tudi po tej zaslugi, zadeve kolikor toliko ta trenutek uredile. Tudi glede terminologije, mislim, da sta ravno Ministrstvo za notranje zadeve in Vlada bila prva, ki sta zelo jasno opredelila, kdo so migranti, kaj so migracije, kdo so prosilci za mednarodno zaščito, kdo so begunci, pod kakšnimi pogoji lahko dobi kdo status in tako naprej, ko lahko rečem, da še veliki večini ljudi v Sloveniji niti približno ni bilo jasno, za kaj gre. Ali je konec te situacije? Seveda ni. Tudi o tem moram reči, da smo pogosto govorili v javnosti, v tem državnem zboru, na številnih tudi drugih forumih in smo zelo jasno tudi opredelili določena tveganja, ki izhajajo iz sedanje situacije. Tako na zahodnobalkanski poti, se pravi tudi možnost migracij preko Bolgarije, Srbije proti Madžarski, ki je danes najmočnejša vstopna točka ilegalnih migrantov v Evropo. Razen seveda, govorim na tem vzhodnem delu, kjer je bilo samo, mislim da, v tem prvem obdobju letošnjega leta povprečno od 800 do tisoč 100 migrantov, ki so prekoračili madžarsko-srbsko mejo. Zakaj? Zaradi tega, ker je na najbolj ugodni poti in tudi ograja in vse to ne pomaga v celoti. Seveda ob tem morate vedeti, da ima Madžarska angažirano ogromne policijske, vojaške in druge sile. Pa vendarle je to najmočnejša vstopna točka ta trenutek, kot sem tudi povedal podatek. Seveda tudi opozarjamo na tveganja mednarodnega organiziranega kriminala, izvajanja trga z ljudmi, torej, trgovine z ljudmi. In seveda, ne vem, kdo je že omenil, mislim, da poslanka gospa Irglova, trgovino z ljudmi. S tem se mi že zelo dolgo ukvarjamo zelo intenzivno. V kratkem boste imeli, mislim da, poročilo tudi na vaši komisiji in tudi iz tega poročila izhaja, da je aktivnost, kar se tiče tega, v Republiki Sloveniji, tako mednarodna, medresorska, pa seveda tudi policije zelo intenzivna. Da je tudi v lanskem letu bilo več obsodb, ne samo najdenih teh organizatorjev in izvajalcev. Skratka, tega se zavedamo, na tem delamo zelo intenzivno in tudi samokritično ugotavljamo na nivoju medresorske delovne skupine, da niso vse stvari takšne, kot bi morale biti, in da bo treba še marsikaj narediti v vseh resorjih, ne samo v represivnem delu. Veliko tveganje je tudi Makedoniji. V vsakem trenutku pod tem ogromnim pritiskom, pod katerim se nahaja, se lahko tudi stvari, kot se reče, zlomijo. Tudi to proučujemo in tudi te opcije imamo pred seboj, če bi se to zgodilo. Ne smemo pa ta trenutek spregledati tudi sredozemske migracijske poti. Ta se krepi, ta je v letošnjem letu v porastu. V aprilu je resda nekoliko zadeva upadla, predvsem zaradi vremenskih pogojev. Sicer je pa to eno veliko tveganje, še posebej ob stališčih Republike Avstrije v relaciji do Republike Italije, kar se tiče Brennerja, zapore. Tu bi lahko oziroma ta okoliščina lahko predstavlja določeno tveganje tudi za Slovenijo in tudi zaradi tega vodimo ustrezne aktivnosti. Ne nazadnje inicirali smo tudi posebno sejo sekretariata, Sveta za nacionalno varnost in tako naprej. Kar se tiče evidenc, evidentiranja, moram reči, da sem že na prejšnjih sajah Državnega zbora, predvsem pa Odbora za notranje zadeve povedal, da smo zelo natančno izvajali postopke registracije, da smo tudi varnostne preglede izvajali, da smo imeli približno tri dni velike težave – in veste, zakaj? Zaradi razlivanja po zeleni meji, zaradi tega, ker je bilo prej že omenjeno, da smo morali te migrante na 20 kilometrih najprej zbrati, da smo jih lahko sploh prepeljali na določene točke in tako naprej, da ne zahajam v zgodovino. Ampak vendarle moram reči, da smo – razen približno, ne vem vseh številk popolnoma iz glave, ampak med 100, 120 tisoč je bilo otrok, tem nismo jemali prstnih odtisov, to so stari do 10 let, 11, 12 – sicer pa je od celotne populacije, ki je prišla skozi Slovenijo, 67 % oseb so bili odvzeti tudi prstni odtisi. Ti nam tudi danes pridejo še kako prav pri številnih varnostnih aktivnostih in sodelovanju s tujimi varnostnimi organi in seveda vse te osebe smo preverjali tudi po razpoložljivih bazah policije, Europola, Interpola in drugih in seveda tudi v sodelovanju s tujimi varnostnimi organi. Kar se tiče relokacije. Relokacija veste, veliko smo razpravljali tudi v parlamentu v zvezi s tem. Mi ta trenutek samo izvajamo tisto, kar je dogovorjeno, kar smo se skupaj dogovorili. Moram reči, da tu tudi ni tako enostavno, tudi sami imamo s tem nekatere težave. Sledimo pa operativnem oziroma izvedbenem načrtu, ki ga je določila Vlada. Kar se tiče politike do V4, seveda ne bom govoril o zunanji politike Slovenije, to bo minister za zunanje zadeve. Lahko pa rečem, da Ministrstvo za notranje zadeve sodeluje intenzivno z vsemi članicami Evropske unije pa tudi nekaterimi drugimi v zvezi z migrantsko politiko pa tudi na področju boja proti terorizmu; da imamo odnose z V4 zelo dobre, da smo tudi po operativni plati zelo dobro sodelovali in so imele države članice V4 tudi v Sloveniji veliko policistov. Resda je bilo dogovorjenih 400, nekaj pod 300 pa je na koncu bila realizacija, ob tem da so se te ekipe menjavale, in če bi gledali skupno število policistov, ki je prišlo, bilo v Sloveniji, pa je ta številka verjetno tudi večja. Vendar mi, kar se tega tiče, torej sodelovanja z drugimi državami, vodimo uravnoteženo politiko v skladu z interesi Republike Slovenije in zato imamo tudi dobre odnose in dobre rezultate tako na operativnem delu kot tudi na, bom rekel, na tem, če že hočete, političnem. Še enkrat, če se vrnem, kar je tudi poslanec gospod Grims omenil, seveda končanje migrantske krize in tako naprej. Še enkrat pravim, seveda ne, absolutno! Mislim, da sem prvi tudi povzročil kar nekaj vznemirjanja v novembru lanskega leta, ko sem v Portorožu imel nek nastop in sem povedal, da je 20 milijonov migrantov, v ozadju seveda, ki želi priti v Evropo po različnih poteh, seveda ne vse skozi Brežice ali pa skozi Šentilj. Pa moram reči, da so me kolegi iz drugih držav popravili in je ta kritična masa ljudi, ki želi, gravitira proti Evropi, bistveno večja. Zato še enkrat pravim, seveda se zavedamo, temu primerno pripravljamo in spodbujamo tudi celovite rešitve. Kajti, to, kar ste tudi sami danes ugotovili, Slovenija sama se s tem kompleksnim problemom migracij ne bo mogla soočiti, pa lahko trikrat okoli Slovenije postavimo ograjo, pa ne bo zaleglo. Strah, spodbujanje strahu lahko spodbudi tudi skrajne, bom rekel, tudi politične skupine in to je slabo. Zato je pomembno, da smo pri vseh teh razpravah izjemno konstruktivni, jasni, da z argumenti se o tem pogovarjamo. In strinjam se z dr. Dobovškom; seveda, razprave na to temo so še kako potrebne, vendar morajo biti, kot rečeno, argumentirane, morajo temeljiti na kvalitetnih osnovah, na eksaktnih podatkih, na realnih podatkih in potem lahko na podlagi tega tudi, bom rekel, oblikujemo neko strategijo in politiko, ki pelje do želenih ciljev. Kar se tiče zasebne nastanitve, ravno zato smo se odločili za zasebne nastanitve, da ne obremenjujemo oziroma da poskušamo čim manj obremenjevati državne kapacitete, zato da lahko vse ostale stvari, tudi socialni programi, normalno potekajo. Moram reči, da zaenkrat odziv ni slab in upam, da bomo v naslednjih tednih lahko tudi nekatere zadeve že realizirali. Seveda pa nismo nikoli rekli, in tudi vi veste, osebno sem večkrat poudaril, da so bili tudi kakšni izzivi, tudi kakšni problemi, ki pa smo jih skupaj z vsemi kolegi, ki so bili vključeni v te aktivnosti, uspešno rešili. Zato sem tudi, kar se tega tiče, optimist za naprej. Nikoli nismo zanemarjali nacionalne varnosti niti humanosti. Oboje je šlo z roko v roki. Nacionalna varnost, varnost naših državljank in državljanov, prebivalcev Slovenije je bila, je in bo ena od ključnih prioritet vedno te vlade in ministrstva za notranje zadeve. Tu ni nobenega dvoma. Seveda pa, kot sem rekel, pri tem in v tej situaciji smo tudi upoštevali, ker je tako prav in ker je bila tudi taka usmeritev parlamenta, ta pomemben in nujen in upravičen humanitarni vidik. Gospod Horvat je postavil v kontekstu varnosti tudi vprašanje, zakaj smo v določeni situaciji, zlasti tam v februarju, omejevali nekatere zadeve. Seveda, ker so začele ostale države na balkanski poti, na zahodnobalkanski migracijski, sodelovati, smo lahko postopno tudi urejali zadeve. Kar dolgo je bilo tudi, da je tudi članica Evropske unije vendarle razumela, da mora sodelovati v tem in z zadovoljstvom ugotavljam, da je sodelovanje s sosednjo državo Hrvaško zdaj konstruktivno, dobro, bistveno boljše, kot je bilo. Posledica tega je bil tudi dogovor, da na en vlak, ki prihaja v Republiko Slovenijo tekom dneva, je lahko 580 oziroma do 600 migrantov, kar ne pomeni nujno, ampak na en vlak in vnaprej dogovorjeno in najavljeno. Seveda to je bistveno olajšalo delo in organizacijo dela policije pri sprejemu teh migrantov na naši schengenski meji. To je tisto, zakaj ta številka. Glede prstnih odtisov sem že povedal. Kar se tiče združitve družinskih članov. Vi veste, da je bil to, kar se tiče Zakona o tujcih, ta novela, poslanska novela in jo upoštevamo in jo bomo tudi izvajali, dokler bo ta zakon veljal. Do zdaj na račun migracij ni nihče v Sloveniji izgubil ali pa ni dobil stanovanja. Torej, teh primerov ni. Se pa strinjam, da za mlade v Sloveniji je treba poskrbeti in je to verjetno ena pomembna tema za kakšno drugo razpravo v tem parlamentu. In tudi, kar je gospod Horvat rekel, Vlada ne sme spati; Vlada ne spi, ne bo spala in zato bomo tudi naredili vse, kar je potrebno, da to obvladujemo. Dr. Dobovšek je opozoril, da mora sodelovati celoten nacionalni varnosti sistem: je sodeloval in sodeluje v tem in tudi zelo dobro sodeluje. Vsak od subjektov nacionalnovarnostnega sistema je imel v tej situaciji svojo vlogo in jo je tudi opravil, kar mislim, da je tudi en pozitiven rezultat te situacije, ki je bila sicer izjemno zahtevna. Kar se tiče odprtosti in informacij, tako v tem zboru kot v Komisiji za nadzor pa še kje, smo poudarili, da smo vedno pripravljeni dati vsako informacijo, tudi na poslanskih skupinah, kjerkoli. Z obžalovanjem moram ugotoviti, da niti ena poslanska skupina nas ni povabila, da bi dali še dodatne informacije, vse, kar bi si pravzaprav – morda še kakšne detajle in tako naprej. Ampak ta pripravljenost še vedno obstaja in bo vedno tudi obstajala. Kar se tiče pretoka informacij, mi smo tudi javno povedali, da mislimo, da smo veliko naredili. Ob analizi so bile ugotovljene tudi določene pomanjkljivosti, zlasti na lokalnem nivoju. Ocenjujemo, da smo premalo izrabili kapacitete lokalnih medijev, to popravljamo ravno ta trenutek in bomo tudi v naslednjem obdobju temu področju posvetili bistveno večjo pozornost. Kar se tiče privatizacije varnosti, absolutno ne pride v poštev in tu moram dr. Dobovška pomiriti, da naj ga ne skrbi. Kar se tiče sindikatov, upam, da bomo v zelo kratkem času tudi dosegli dokončni sporazum in zaključili tudi to. Se pa strinjam, da seveda, da je ta stavek in ta situacija dodatno oteževala oziroma bila še dodaten izziv tako za vodstvo policije kot Ministrstva za notranje zadeve pri obvladovanju te situacije. Kar se tiče konsenza – ja, se strinjam in tukaj bi seveda tako, kar se tiče konsenza na nivoju Evropske unije, tukaj smo aktivni, tukaj proaktivno delujemo s konkretnimi predlogi, s konkretnimi sugestijami, jih tudi predstavljamo v tem parlamentu. Lahko rečem, da smo tukaj proaktivni in da tudi uspevamo z našimi predlogi tako tudi v parlamentu, se strinjam, kot tudi na lokalni ravni nobene dileme in tu je s tako Vlada kot vsa ministrstva, ki so tukaj vključena, absolutno pripravljeni na maksimalno angažiranje. Kar se tiče kvot, ki jih je omenil poslanec gospod Grims. Kvote so izraz solidarnosti znotraj Evropske unije, pri tem tudi Republika Slovenija posebej opozarja – in to je bilo tudi v naših stališčih, dobili ste jih pisno –, vedno v skladu z našimi možnostmi, ki jih imamo, realnimi, in tudi integracijskimi sposobnostmi naše države, ki je seveda drugačna kot integracijska sposobnost kakšne druge države članice Evropske unije. To je vedno treba imeti pred očmi in to tudi upoštevamo pri oblikovanju vseh predlogov tako za Vlado kot tudi potem, ko to predstavljamo na podlagi vašega mnenja tudi na svetu za notranje zadeve ali pa Evropskem svetu. Kar se tiče varovanja schengna, mislim, da je bilo danes že povedano okrog 5. člena 4. c točke, ne bom ponavljal, mislim, da je odlično gospa poslanka to razložila. Jaz trdim, in to so nam tudi priznali v drugih članicah Evropske unije, da smo dobro izvedli celotno zadevo, da smo imeli pod kontrolo, da smo bili tisti, ki smo tudi veliko naredili za to, da bi drugi opravili enako delo, kot smo ga mi. Se pa strinjam z gospodom Mahničem, ko je rekel, da Frontex ni opravil svojega dela, zato spreminjamo uredbo oziroma se pripravlja nova, ker se oblikuje mejna straža, ki bo imela večja pooblastila, ki bo lahko tudi več naredila na področju vračanja, ki je danes eden od ključnih problemov, zato se tudi prenavlja dublinska uredba in ti instrumenti bodo lahko v večji meri ali pa bolj učinkoviti. Kar se tiče Brexita in tako naprej, pa samo to. Strokovnjaki, ugledni strokovnjaki britanski seveda, opozarjajo, da je tudi z varnostnega vidika to za Veliko Britanijo, za Združeno kraljestvo veliko tveganje in v tem smislu poudarjajo, da je Britanija veliko bolj varna znotraj Evropske unije kot izven nje. Mislim, da je to pomembna zadeva. Sta pa dve pomembni osebnosti britanskega varnostno-obveščevalnega sistema, resda bivša, to izpostavila in mislim, da nam tudi to daje določeno sliko in poanto, ko razpravljamo tudi o Evropski uniji. O tem varnostnem vidiku sem že povedal, da je bilo ves čas, da smo imeli to pred očmi in v tem kontekstu smo tudi pomagali in pomagamo ta trenutek Makedoniji po naših najboljših močeh. Mi imamo zdaj četrto ekipo policistov v Makedoniji, ki imajo pomembno vlogo in so posebej pohvaljeni, kar se tiče aktivnosti, sodelovali so tudi pri razbitju nekaterih organiziranih skupin. Tako smo dali tudi nekaj opreme, tiste, ki smo jo seveda lahko, zato mislim, da je tukaj Slovenija odigrala ne samo na političnem parketu, ne samo na mednarodnem, seveda tudi dejansko na samem terenu. In tako bomo delali tudi naprej. Kar pa se tiče vprašanja poslanca dr. Gorenaka glede zapiranja meje. Tu je v prvi vrsti pomembno mnenje in ocene stroke, se pravi policije, ki je ocenjevala našo 670 kilometrov dolgo mejo z Republiko Hrvaško. V primerjavi, po mojem spominu, mislim, da je meja, ki jo zdaj varuje Makedonija, 230 kilometrov, kaj takšnega, če se ne motim, pa še konfiguracija je neprimerno drugačna od naše, ko je naša meja popolnoma odprta, tam pa je veliko goratih predelov in tako naprej. Seveda se je pokazalo, kot sem že prej rekel, da je kljub vsem ograjam na Madžarskem to najmočnejša vstopna točka ta trenutek, tako je treba tudi ta element imeti pred sabo, in seveda zunanjepolitični element, mislim, da je že eden od poslancev na to opozoril. Seveda, če bi mi radikalno zadrževali, bi seveda neminovno prišlo, še posebej v oktobru in novembru, do konflikta z Republiko Hrvaško – veste, kakšno politiko je takrat imela. Je pa zanimivo, da je imela takšno politiko. To bomo še, upam, sčasoma razčlenili nekatere zadeve. Seveda pa je še ena stvar, ki jo moramo vedeti; imeli bi takšno situacijo ali še bistveno, bistveno, bistveno hujšo, kot jo ima danes Makedonija na grško-makedonski meji, in bi bila ta tveganja izjemno velika. Skratka, to so elementi, zdaj zelo strnjeno odgovarjam, ki so vodili v takšno odločitev, kakršna je bila. Komunikacija z Avstrijo je bila ves čas odlična in se ne strinja z ugotovitvijo, da zlasti v prvem obdobju ni bilo komunikacije z Avstrijo. Ne! Z Avstrijo je bila ves čas izjemno dobra komunikacija, izjemno dobro smo usklajevali vse aktivnosti in to je bil tudi en od pomembnih elementov pri celotnem obvladovanju te situacije. Resda smo imeli težave z Republiko Hrvaško, poznate, in da se je, kot rečeno, ta zadeva spremenila, izboljšala, in danes, vsaj zaenkrat, v tem trenutku s to ekipo, ki je tam, sodelujemo dobro, načrtujemo. Seveda pa nas je ta situacija v oktobru in novembru izučila in bomo tudi ta element, ki je bil takrat, upoštevali pri nadaljnjem načrtovanju. Kar se tiče ilegalnih migracij, se ta situacija od mojega zadnjega razgovora, ki smo ga imeli na seji odbora, ni bistveno spremenilo. Okrog 100 ilegalnih migrantov smo skoraj v 4 mesecih imeli v primerjavi z vsemi ostalimi, ki sem jih že omenil, vse ostale meje so neprimerno bolj – bom rekel, so te številke od tisočih, mnogih tisočih. Tako mislim, da ravno s tem, ker dobro varujemo mejo, tudi preprečujemo te ilegalne migracije in s tem tudi določena tveganja. Mislim, da je poslance gospod Grims vprašal glede – ali pa mogoče dr. Gorenak, ne vem –, skratka, kar se tiče dveh primerov dveh migrantov, ki naj bi bila domnevno vključena v pripravo terorističnega napada. Za dva lahko povem, da poteka preiskava. Obstajajo določeni indici, da bi lahko, ni pa še potrjeno, dejansko s ponarejenimi registracijskimi dokumenti, s katerimi so prišli, lahko prečkala Slovenijo, vendar ne tuji varnostni organi ne mi tega še nismo potrdili in te aktivnosti še potekajo. Seveda, ko bomo to razčistili in ko bomo potrdili, se bo [[…]]Torej ni nobenega razloga, da o tem ne govorimo, ker to je koristno za vse nas. Mi moramo vedeti, če je bil kakšen tak primer, in seveda temu primerno potem tudi postaviti oziroma sprejemati potrebne ukrepe. Mislim, da sem tudi poslancu gospodu Ferlugi odgovoril, da smo vse migrante preverjali po vseh bazah. Tudi kar se tiče teh, ki prihajajo sedaj po sistemu relokacije, so vsi preverjeni tako po Europolovih bazah, Interpolovih bazah, naših bazah, opravljeni so pogovori z njim, preverjeni podatki, ki jih dobimo, tako da te zadeve so tudi ustrezno urejene. Toliko mogoče odgovorov na ta nekatera vprašanja, ki so bili postavljeni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kot zadnji razpravljavec v tem delu razprave ima besedo mag. Branko Grims.
Hvala, še enkrat, za besedo. Najprej nekaj besed o tej zadnji razpravi. Nočem koga razočarati, ampak to kdo so dejansko migranti in kdo ne, o tem sem govoril že lansko pomlad, pa potem poleti, tudi na televiziji, pa v začetku jeseni; ne boste verjeli, vse te mesce je vaša ministrica zatrjevala oziroma uporabljala izraz, kot so ubogi begunci in podobno. Res pa je, da ste proti koncu jeseni začeli tudi vi uporabljati na ministrstvu izraz migranti, kar je bil velikanski miselni premik in mislim, da je tudi potem pripomogel k temu, da so se začele iskati končno ustrezne rešitve. Kajti, če je nekdo ubogi begunec in rešuje življenje, ima drugačne pravice in dolžnosti kot tisti, ki migrant. Seveda je tudi potem razumljivo ravnanje države ali meddržavne skupnosti drugačno, zato je to izjemno pomembno. Žal ste s tem začeli veliko prepozno. Drugo, ko govorite o solidarnosti. Ja, kvote so bile res tako napovedane in takrat sem tudi, ko sem govoril, sem prej povedal – mislim, da je bil 23. april 2015 – torej pred dobrim letom dni je gospod Cerar govoril, da "bomo imeli kvoto 15 do 20 migrantov". To je citat, potem je celo bila nekje rečena številka 16. No, do česa smo danes prišli, je jasno in potem bo tudi jasno, da sem imel prav, ko sem opozarjal, da ko se bo enkrat ta princip postavil, jim ne bo nikoli konec, ampak še huje je to, kar se sedaj dogaja. Sedaj to ni več solidarnost; solidarnost je, jasno, prostovoljna. Kajti, sedaj Evropska unija oziroma Komisija dejansko grozi s kaznimi, da bo, če se pač ne bo to upoštevalo, kar ona želi, začelo obračunavati tam po četrt milijona evrov kazni za vsakega zavrnjenega migranta. Za 4 tisoč zavrnjenih migrantov milijarda evrov kazni za državo. Če bi se to uveljavilo, to potem s solidarnostjo nima več čisto nič skupnega, ampak s tistim, o čemer sem govoril. Uporabil sem izraz socialni eksperiment in povedal sem, da je to največji, to trdim z vso odgovornostjo, to je največji socialni eksperiment po propadu troedinega zla – fašizma, nacizma in komunizma na evropskih tleh. Ta bo pripeljal do trajnega uničenja Evrope in njene kulture, če se ne bo Evropa začela racionalno obnašati; in to najprej v tem smislu, da bo samo dosledno spoštovala svoje lastne prepise, ker če bi jih, se nič od tega, kar se je dogajalo lani, ne bi zgodilo. Če pa komu ta izraz ni všeč, vam pa citiram prof. dr. Matevža Tomšiča, ki je uporabil zadnjič v nekem komentarju Razkroj v osrčju Evrope, isto. Poglejte, citiram: " in prisilno kulturno mešanje," torej multikulti, "pomeni podobno nasilje nad družbo, kot ga je marksistično-leninistični socialni eksperiment." Konec citata. Če ima kdo kakšno pripombo, naj se obrne na profesorja, ki se posebej ukvarja s tem področjem. Ko sem govoril o džamiji, za katero ljubljanski župan razlaga, da je izjemen dosežek, sem pa rekel, da je tujek v tem okolju konkretno, sem dejal, da je to arhitektonski in zgodovinski tujek. Nihče me ne bo prepričal, da nimam prav. Mislim, da je sedaj eden od tistih, ki se obračajo v grobu, tudi gospod Plečnik, ki je hotel oblikovati Ljubljano kot moderno evropsko mesto z izrazito posebno slovensko kulturo in je hotel to udejaniti v podobi mesta, ki bi ostalo za zgodovino. To s tem absolutno nima več ničesar skupnega. Če se pa komu zdi taka trditev huda, pa prosim, naj se pogleda, kako o tem poročajo novinarji. Recimo, citiram gospoda Biščaka danes na Twitterju, ki je objavil: "Ta arhitekturni biser bo v uredništvu danes naprej bogatil pogled na Triglav, simbol Slovencev kot naroda, ki z islamom nima prav ničesar skupnega, razen tega da so nas stoletja nazaj Turki klali, posiljevali in ugrabljali otroke." Konec citata. Toliko okoli tega, kaj to v resnici je. Prej je ogromno imel na to temo povedati gospod Matić, ki je žal, moram reči, v delu svoje razprave zašel v tako posmehovanje, da tisto njegovo prisiljeno hahljanje je spominjalo na kakšno krdelo hijen s steklino, kar je zelo žalostno, predvsem zato ker je govoril danes kot nekdo, ki je predstavljal tudi stališče največje vladne stranke, torej SMC. Pričakovali bi, da bo ta razprava na ustreznem nivoju, pa tudi ustrezno argumentirana. Sedaj, ko je govoril tudi o stvareh, o katerih sem govoril jaz, je obračal besede. Jaz sem dejansko povedal zadnjič enkrat, da so Švicarji celo tanke poslali na področje proti Brennerju, ne na Brenner; Brenner je seveda med Italijo pa Avstrijo. Ampak zakaj – ker so Švicarji sklepali, da bi znal sedanji tok, kajti tok se seveda ni ustavil, samo večina sedaj prihaja v Italijo in se predvideva, da se bo poskušal preko Brennerja prebiti proti severu, če bo pa tam sedaj zaprto – kajti Avstrijci so Brenner začeli dejansko zapirati in z ograjo in živo silo –, da bi se lahko obrnil proti Švici. Zaradi tega so Švicarji pač tako ravnali. Sedaj, če se komu zdi to smešno in da se je zaradi tega treba posmehovati, moram reči, se mi odkrito povedano, zelo smili, še bolj se mi pa smilijo tisti, ki so ga volili pa tista država, ki jo tak človek vodi. Hvalnica multikulti, kot je naredil v imenu SMC, oprostite, ni ustrezna. Upam, da bomo vsi skupaj prišli do točke, ko bomo začeli uporabljati resnične pojme. Multikulti ne obstaja, vsaj uspešen multikulti ne. Veste, kaj je multikulti v praksi? Pariz je bil multikulti, Köln, pa še sto drugih mest, s taharrush gamea, ogabnimi množičnimi posilstvi. To je bil multikulti. Pa Bruselj je multikulti in sedaj, žal, se zelo velika verjetnost kaže, da je bil znova Pariz multikulti. Kajti, ko se je posmehoval temu, ko sem dejal, da je zelo velika verjetnost, da gre za terorizem pri letalu – ni treba imeti veliko domišljije, da to ugotoviš –, če je bilo zjutraj to še morda komu smešno, naj si sedajle pogleda, ko že tudi naši mediji poročajo, da je na letališču Charles de Gaulle v Parizu množična preiskava vseh zaposlenih, ker že preiskujejo, kdo je prinesel eksploziv v letalo. To se pravi, resnično ni nobenega razloga za posmeh, kvečjemu za sočutje s tistimi, ki so žrtve tragedije, žrtve lahkomiselne multikulti levičarske politike v Evropi, znova nepotrebne žrtve. Ko se je gospod s strani SMC posmehoval temu, kar sem govoril o ekonomiji. Poglejte, govoril sem, in to sem posebej poudaril, da prihaja do zastojev večjih vozil, ki jih zadržujejo nekatere tudi dlje časa na meji, recimo tovornjake, avtobuse. To seveda ni samo na Karavankah, ampak je, recimo, tudi na Šentilju bilo to, pa ne boste verjeli, še daljše kolone so pa med Nemčijo pa Avstrijo celo, zaradi tega, ker to se sedaj pojavlja po celi Evropi. Kaj je tragedija Evrope? Ampak spomnite se, da sem to pred enim letom povedal. Če Evropa ne bo zaščitila zunanjih meja, bodo začele rasti notranje meje; in to se dogaja. Žal. In to stane. To stane strahovito veliko, zlasti pa v Sloveniji, ker so že itak podjetniki preobremenjeni z ogromnimi davki levičarskih oblasti, ki jih drugače ne znajo voditi države kot na ta način, in sedaj imajo še dodatne obremenitve. Čas je denar, če nič drugega, ampak gre tudi za druge vidike. Če pogledamo to še z vidika tega, da se sedajle napoveduje, da bodo še navadne državljanke in državljani še bolj obdavčeni, da bo nek še bolj napihnjen, kot je bil Zakon o obdavčitvi nepremičnin, da bo novi, še višji davek na dediščine in darila – mimogrede sosednja Avstrija ga sploh ne pozna –, to pomeni, da bomo izčrpali še zadnje rezerve, da bomo ljudje pravzaprav razlastili še v tistem zadnjem družinskem premoženju, kot ga po navadi povprečni slovenski družini predstavlja njihova družinska hišica in malo vrta. S tem bi se bilo treba resno soočiti in to, gospe in gospodje, razgalja prav ta stvar. Seveda je ekonomski problem širši, kajti dejstvo je, da če ljudje nimajo občutka varnosti, to še kako vpliv na ekonomijo. To je ta posredni strošek ekonomije, ki se kaže v krepitvi krize v celi Evropi, v Sloveniji pa sploh, napovedi so čedalje slabše. Zakaj? Kajti podjetniki, če okolje ni stabilno, ne bodo investirali, vsaj v tvegane investicije sigurno ne bodo šli, ne bo novih produktivnih delovnih mest, ljudje pa bodo hranili, to je nagon, ki se kaže kjerkoli po svetu, denar doma ali pa kvečjemu v bankah, kjer ga je pa tako preveč. Denar ne bo krožil, ne bo poganjal ekonomije in zaradi tega se potem ekonomija zavrti navzdol v spirali stagflacije, tako kot se to v resnici tu že dogaja. Tudi to je eden od vidikov, ki bi jih morali danes zelo resno pogledati, predvsem pa se z njim soočiti tisti, ki imate oblast. Pa ste namesto tega preprečili, da bi sploh lahko sprejeli kakršnekoli sklepe. Tudi ko gre za zunanjo politiko, posmehovanje, zanikanje, ki ga je naredil predstavnik SMC na račun višegrajske skupine, je skrajno neprimerno. Prvič, gre za sosede, ki so nam bili pripravljeni in so nam pripravljeni pomagati, kjer so edine ustrezne varnostne in ekonomske vezi takšne, da so lahko za zgled celotni Evropi. Drugič pa, dajte se najprej prepričati, kakšna je tudi realpolitika tudi vaše lastne vlade. Resda ste v temu parlamentu – tudi tisti gospod iz SMC, ki se je prej posmehoval – glasovali proti predlogu sklepa, sem ga predlagal v imenu SDS takrat, da bi okrepili sodelovanje z višegrajsko skupino in šli tudi v formalno povezavo z njo, pa ste zavrnili. Ampak, ne boste verjeli, mesec kasneje sem bil gost na Svetu za nacionalno varnost, ki pa ga vodi prav predsednik Vlade, na katerem so bili vsi ministri pa še predsednik države in tam je bilo popolno soglasje o sodelovanju z višegrajsko skupino; in takoj zatem je sledil obisk Pahorja na Češkem, da bi okrepil odnose z višegrajsko skupino. Še enkrat poudarjam, ob popolnem soglasju vlade. Se pravi, kakšno posmehovanje je to? Najprej se vsaj toliko pozanimajte, da boste vedeli, kakšna je realna politika vlade, potem pa pač spregovorite. In končno, kar se tiče kulture. Lahko je za nekoga kulturna obogatitev taharrush gamea, ampak oprostite, to, da se po 20, 40 moških spravi na eno dekle, jo posili, pretepe, jo poškoduje za celo življenje in potem se mnogi od njih celo po internetu hvalijo s tem – lahko si sami poiščete posnetek, pa si poglejte –, pa se hvali; ja, nas je bilo sedem in smo jo, potem ko je bila že vsa krvava, še ob tla tolkli, da smo ji pokazali, kaj so pravi moškiOprostite, to s kulturo nima nobene, ampak čisto nobene zveze, to je barbarstvo najslabše vrste pa čisti kriminal. To ni nobena kulturna obogatitev. Zato pazite na tisto, kar vam je dano ne v vašo last, ampak v zaupanje, da ohranite za naslednje rodove; to pa je naša Slovenija, njena varnost in njena blaginja. Zaradi tega tukaj za naivnost, ali pa neznanje, ali pa zaradi mene popolno ignorantstvo, ki ga je kazal predstavnik SMC, ne bi smelo biti najmanjše tolerance in najmanjšega prostora. Ne enega in ne drugega. Odločitve morajo temeljiti na znanju, na tem, da sploh vemo, s čim se soočamo, kje so izzivi, in da o izzivih spregovorimo, tako kot to zahteva normalen kulturni dialog [[izklop mikrofona]]
Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobijo besedo še predstavnik Vlade in predstavnik predlagateljev. Besedo ima Boštjan Šefic, državni sekretar na Ministrstvu za notranje zadeve. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Samo dve kratki zadevi. Še enkrat moram zelo jasno povedati, da kar se tiče ministrice za notranje zadeve in seveda ministrstva in te terminologije in pojmovanja, kaj je begunec, kdaj je nekdo begunec, kdaj je prosilec, kdaj je migrant in tako naprej, da smo bili brez vsakega dvoma tisti, ki smo zelo natančno to opredeljevali in tudi tukaj razlagali. Še druga zadeva. Mislim, da je izključno povezovati terorizem s temi migracijami oziroma migranti seveda narobe. Terorizem je bil tudi pred temi migracijskimi vali, tudi sredozemskem toku, po sredozemski poti in tudi pred tem, ko se je ta zahodnobalkanska pot oblikovala. Seveda pa predstavlja določeno tveganje in to smo tudi v varnostni oceni, ki smo jo predstavili v Državnem zboru, tudi izrecno navedli. Tako se zavedamo teh zadev, mislim pa, da ni prav, da izključno povezujemo zdaj terorizem s temi migracijami. Hvala lepa.
Zaključno besedo ima dr. Vinko Gorenak, predstavnik predlagatelja. Izvolite.
Hvala lepa. Vidim, da so se eni vrnili, zato bom rekel takole: gospa Sluga še zdaj mi niste povedali, kaj je. Že cel dan vas prosim, da mi razložite, kateri stavek je bil sovražen in kje je bilo sejanje strahu. Glejte, imam 10 minut, bom pustil dve minuti za vas – ne vem, če bo predsedujoči dovolil, ampak jaz vam res želim pomagati, da to poveste, ker niste uspeli povedati oziroma ste nekam šli, pa ne vem kam. Če grem po vrsti. Gospod Matić je prej z veseljem prebiral članek tipa Al Kaida o tem, kako Slovenska demokratska stranka ni bila povabljena k nekemu podpisu gospoda Pötteringa. Podatki, preverjeni zdaj pri njem, kažejo, da mož malo čukasto gleda, ker ne ve, za kaj gre. On pač ne razume tega, da bi lahko bili mediji še takšni, kot jih mi imamo, in da bi lahko kak tak članek, ki je danes nastal izpod peresa gospe Mete Roglič v Dnevniku, sploh nastal v Evropi. On tega ne razume, veste. Namreč, spisati članek pa reči: Aha, SDS ni bila povabljena k nekemu podpisu, gospod Pöttering nam ni odgovoril na vprašanje, SDS pa molči [[…]]Glejte, tako dela Al Kaida tam v Al Jazeera ali kako se že imenuje tista televizija. Tak je princip delovanja, ampak tam ta strah zaleže, tukaj pa ne in tovrstna propaganda pač ne pali, ker preveriš pri izvoru informacij in ugotoviš, da je to namenjeno propagandi. Zdaj spet ta gospa išče tri poslance, ki naj bi nekam šli, pa jaz tudi ne vem, kam naj bi šli ti trije poslanci; ampak ne ve, kateri so, ve pa, da so trije. Ona ve, da so trije, pa ne ve, kateri so. To pa je zanimivo. Glejte, to je tak sistem poročanja. Okej. Gremo k temu delu, ki se bolj tiče [[…]]Moral sem se odzvati iz temeljnega razloga, ker ste pač vi načeli to temo, gospod Matić. Zelo sem vesel, državni sekretar, če je res, da so vsaj 67 % ljudem iz CS vzeti prstni odtisi. To še vedno pomeni, da jih je 33 % brez, ampak 67 se mi zdi relativno veliko, glede na to, da je šef policije, mislim, da v februarju, govoril o 25, 32 %. No, kakorkoli, jaz moram verjeti nekemu uradnemu podatku, ki ste ga vi dali, ampak to je tudi odgovor na vprašanje o tistem DNK, ki ga je gospod Matić tako z veseljem razlagal. Ne morete vi na osnovi DNK, najdenega v Parizu, ugotoviti, če je nekdo šel ilegalno čez Slovenije; če sploh ne veste, kdo je. Če ne veste, kdo je. Vemo pa, da mnogim od teh niso bili vzeti ali prstni odtisi, ali niso imeli dokumentov, ali so imeli lažne dokumente. Vi ste reagirali na tisto, kar sem rekel, da je Vlada pravljice prodajala. To je bilo v bistvu mišljeno bolj v smislu tega, da je vseskozi ponavljala ene in iste zgodbe: mi smo pripravljeni, mi delamo, mi vse obvladujemo; potem se jih je pa usulo 13 tisoč naenkrat čez mejo. V tem kontekstu sem govoril o teh pravljicah. Sem zelo vesel, da ste pohvalili hrvaško vlado, da odkar je desna vlada, zdaj v redu sodelujete. Verjamem, da bo še boljše, ko bo v Sloveniji desna, a veste, ker potem je pa že uspeh zagarantiran, tu nimamo kaj. Dobro, za zaključek samo še nekaj stavkov. Problem migrantske krize oziroma vsega tega, kar prinaša s seboj – pa vi trdite, da se Slovenije to zdaj kaj dosti ne tiče, pa hvala bogu, da še tisti, ki tu zaprosijo za azil odidejo, prišli pa bodo nazaj, to morate vedeti –, je preresen problem, da bi ga obravnavali na način, kot ga je, recimo, danes gospod Matić. Enostavno je preresen problem. Globoko bi se bilo treba zavedati, predvsem vlada bi se morala tega zavedati, koalicija je tako tako, vi ste le neka združba, ki je včeraj sedla na vlak, zdaj pa ne veš, kje se bo ta cug ustavil in kdaj bo kdo dol šel. Vlada pa je vendarle najodgovornejša na tem področju, ona bi morala biti tista, ki bi ne samo sprejemala pravočasno vse te ukrepe in tako dalje, ne samo to, ampak v veliko večji meri in z veliko večjo resnostjo zaradi prevelikega problema, ki ga ta problem predstavlja, vključevati opozicijo. Če se zdaj postavim v svojo vlogo med 2004 in 2008 kot državnega sekretarja v prvi vladi Janeza Janše, zadolženega za komunikacijo s parlamentom in strankami v parlamentu in tako dalje, potem si kar predstavljam, kako bi to takrat potekalo. Najverjetneje bi bil precej reden gost pri takratni opoziciji. Najverjetneje bi bil precej reden gost. Zakaj? Zaradi tega, ker bi skušali slišati glas opozicije, skušali bi pobrati od opozicije – hvala bogu, če bi povedali kaj pametnega in dobrega – in to vkomponirati v neke skupne ukrepe te države, ki bi tudi lažje šli skozi parlament, ker bi imeli neko podporo opozicije. Gospod Han je takrat bil v parlamentu, ve, kako so te zadeve tekle, recimo, pri tistem t. i. partnerstvu za razvoj. Tisto, kar je pa problem pri nas – v čem imamo problem? Problem imamo v tem – prej sem vam s številkami dokazal –, da številne seje Državnega zbora, številne seje odborov in tako dalje, komisije za nadzor varnostnih in obveščevalnih služb so sklicane na zahtevo opozicije, ob nerganju koalicije, zakaj pa moramo o tem govoriti in tako dalje. Kar pa sploh ni dobro. To ni dobro ne za državo, ne za ukrepe, ki jih vlada sprejema, in ne za državljane te države. Ta država si zasluži preprosto boljše vodenje tudi na tem področju, zasluži si boljše vodenje in tu je težko temu oporekati. Vi pa se postavite – in Vlada predvsem, in posledično koalicija –, se pa postavite na neke okope, ki se jim reče, karkoli je s podpisom opozicije, to bomo zavrnili. In potem pridemo do tega, da spišemo nek sklep, da smo se seznanili z [[…]], vi pa stisnete proti. Sedimo 6 ur na neki seji, potem pa ste proti, kljub temu da ste se seznanili. Tak način dela ni dober. Pozivam vas, da v času, ki prihaja, ta čas je pa lahko tudi z vidika današnje naše tematike, ki jo imamo na dnevnem redu, se pravi problem migrantov, je lahko še kako pomemben, z dveh vidikov. Prvič z vidika, če se te poti ponovno odprejo, o čemer je govoril državni sekretar, konec koncev, kaj se bo v Makedoniji zgodilo po volitvah in kako bo reagirala nova vlada – če bo do teh volitev sploh prišlo, in kako bo prišlo –, nastane veliko vprašanje, kakšne bodo reakcije tam. Obstaja možnost, da se bo ponovilo lansko leto, zato bi v tem trenutku morala Vlada računati s tem. Neka izjava, ki jo je danes dal državni sekretar na notranjem ministrstvu, o tem, kaj delate na meji z ograjami, niti ni slaba. Ni slaba, bom tako rekel. Kaj točno se dogaja, ne vem. Skratka, morali bi podvzeti vse ukrepe, da smo pripravljeni na 17. september 2015 – oktober 2015. 17. oktober 2015 je bil pa tisti dan, ko je vsa ta masa pritisnila na meje. Drugi vidik ukrepov Vlade je pa seveda ta, da skušamo s temi ljudmi, ki zdaj so tukaj po nekem dosti odločnem in hitrem postopku, ugotoviti, kdo je tisti, ki mu sodi mednarodna zaščita in mu jo dati. Vse tisto, kar pa jim ne sodi, pa na avion pa domov. To je tudi jasno. Z varnostnega vidika pa ne bi posebej govoril. Tu, verjetno, smo vpeti v nek širši sistem in ta širši sistem bo tisti, ki bo ob nekem povprečno normalnem sodelovanju naših služb lahko zagotovil neko optimalno varnost. Koaliciji pa, rekel bom samo to: če bomo imeli še kdaj tako temo, podobno temo, pa tudi na splošno – malo premislite. Če je ta ekipa naših sodelavcev znala voditi Evropsko unijo, pa je znala uspešno voditi tudi Slovenijo 2004–2008, potem malo premislite pri tem ignorantskem odnosu, da ste vedno vse proti. Mogoče pa bo le kaj preblisknilo vam. Hvala.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika zbora še kdo razpravljati. Vidim, da ja. Pred prijavo vas želim opozoriti, da se lahko k razpravi prijavite s pritiskom tipke za vklop mikrofona. Če želita razpravljati tudi predstavnik predlagatelja predloga priporočila dr. Vinko Gorenak ter predstavnik Vlade, prosim, da se prav tako prijavita s pritiskom tipke za vklop mikrofona. V tem primeru dobita besedo kot zadnja, in sicer najprej predstavnik Vlade in nato predstavnik predlagatelja. Prosim za prijavo. Ugotavljam, da ni časa na razpolago. Zato zaključujem splošno razpravo o predlogu priporočila. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. 12. 2009 Državni zbor ugotavlja, da je postopek obravnave predloga priporočila končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prekinjam 19. sejo Državnega zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali ob 21.35. Hvala lepa zaenkrat.
Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 15. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Slovenskem državnem holdingu Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o Slovenskem državnem holdingu je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 70, nihče ni bil proti. [[Za je glasovalo 70.]] [[Proti nihče.]] Sklep je sprejet. Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za finance in monetarno politiko kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 28. točko dnevnega reda, to je z Mandatno-volilni zadevami. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o razrešitvi podpredsednice in imenovanju podpredsednika Odbora za zdravstvo Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se v Odboru za zdravstvo razreši podpredsednica gospa Nada Brinovšek, Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, za podpredsednika pa se imenuje gospod Marijan Pojbič, tudi iz Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 67, proti 1. [[Za je glasovalo 67.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga o spremembi Sklepa o imenovanju članov Sveta fundacije za financiranje športnih organizacij v Republiki Sloveniji Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o spremembi sklepa o imenovanju članov Sveta fundacije za financiranje športnih organizacij v Republiki Sloveniji. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 58, proti nihče. [[Za je glasovalo 58.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o razrešitvi predsednika in imenovanju predsednika Odbora za pravosodje Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Poslanska skupina Socialnih demokratov. Želi besedo predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti predlog? Ne. Poslanske skupine? Tudi ne. Potem smo končali z predstavitvijo stališč. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se Odboru za pravosodje razreši predsednik gospod Matjaž Nemec, za predsednika pa se imenuje, gospod Jan Škoberne. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 60, proti pa ni bil nihče. [[Za jih je glasovalo 60.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o socialnem varstvu po skrajšanem postopku. Ker je Vlada opozorila, da je zaradi sprejetih amandmajev po končani tretji obravnavi predlog zakona neusklajen, je Vlada kot predlagatelj predloga zakona pripravila uskladitveni amandma k 8. členu, ki ste ga prejeli in je objavljen na e-klopi. Želi o uskladitvenem amandmaju predstavnica Vlade? Ne. Želite besedo poslanke in poslanci? Tudi ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o uskladitvenem amandmaju Vlade k 8. členu. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 51, proti pa ni bil nihče. [[Za jih je glasovalo 51.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je uskladitveni amandma sprejet. Prehajamo še na odločanje o predlogu zakona v celoti. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 51, proti pa so bili 4. [[Za jih je glasovalo 51.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda ter 19. sejo Državnega zbora.