Spoštovani kolegice in kolegi! Obveščam vas, da začetek oziroma nadaljevanje seje zamikam za pol ure, torej na 10.30, zaradi napovedanega vlaganja amandmajev, ki so še v pripravi. Nadaljujemo ob 10.30. Se vam opravičujem v imenu pripravljavcev amandmajev.
Spoštovani kolegice in kolegi! Nadaljujemo 6. sejo Državnega zbora Republike Slovenije. Današnje seje se ne morejo udeležiti naslednje kolegice in kolegi: mag. Melita Župevc, Tina Komel, Jakob Presečnik od 12. ure dalje, Samo Bevk od 15. ure dalje, Matevž Frangež od 15. ure dalje in Alojz Potočnik. Prehajamo na 3.A TOČKO DNEVNEGA REDA – PREDLOG ZAKONA O UKREPIH REPUBLIKE SLOVENIJE ZA KREPITEV STABILNOSTI BANK, NUJNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, ministru za finance dr. Janezu Šušteršiču. Proceduralno, gospod Janko Veber.
Hvala za besedo, predsednik. V imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov predlagam, da obravnavo in glasovanje o amandmajih k Predlogu zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank preložimo na torek, kajti danes je bila seja že prekinjena za pol ure, ker ste napovedali, da se pripravljajo amandmaji. Teh amandmajev še vedno nimamo. Včeraj je matično delovno telo obravnavalo ta zakon in je ravno tako dobilo amandmaje na mizo. Pomisleki Zakonodajno-pravne službe so izjemno resni. Gre za zakon, ki ni usklajen niti z Zakonom o bankah, ni usklajen z Zakonom o gospodarskih družbah, Zakonom o javnih financah, z Obligacijskim zakonikom, skratka, gre za zakon, ki je vložen povsem izven pravnega sistema Republike Slovenije. Tako zaradi teh resnih pomislekov in opozoril pravne stroke menimo, da bi bilo prav, da razpravo in odločanje preložimo na torek. Gre pa še za en zelo pomemben razlog. Odločamo in naj bi odločali danes o bankah in nato tudi še o Slovenskem državnem holdingu. Prav bi bilo, da je ob takšnih odločitvah, ko se ustvarja vzporedna država, med nami tudi predsednik Vlade. V torek bo predsednik Vlade v Sloveniji, vsaj napovedano je, da bo odgovarjal na poslanska vprašanja. Tako dodatno utemeljujemo svoj proceduralni predlog, da odložimo razpravo in odločanje o tem zakonu, namenjenem bankam, na torek, ko bo v parlamentu lahko prisoten tudi predsednik Vlade. Želimo postaviti vprašanje tudi predsedniku Vlade, zakaj meni, da lahko sprejemamo v Državnem zboru zakone, ki so v nasprotju z ustavo, ki so v nasprotju z veljavno zakonodajo, in kam nas pravzaprav to pelje kot državo, kot demokratično državo, za katero je procedura največji zakon in spoštovanje zakonodaje ter ustave edini branik demokracije. Brez prisotnosti predsednika Vlade, mislim, da je nemogoče in nekorektno opraviti razpravo v Državnem zboru. Hvala.
Vaš proceduralni predlog bom dal na glasovanje. Želi kdo besedo v imenu poslanske skupine? [[Ne.]] Predlog gospoda Janka Vebra za preložitev obravnave zakona na torek dajem na glasovanje. Prosim vas, če preverite glasovalne naprave. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 26, proti 43. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 43.]] Proceduralni predlog ni bil sprejet. Nadaljujemo s predstavitvijo. Proceduralno, gospod Han, izvolite.
Vprašanje, spoštovani predsednik! Glede na to, da bi se morala seja začeti ob 10. uri. Za pol ure je bilo prestavljeno, ker nismo dobili na klopi amandmaje. Po pol ure še vedno nimamo amandmajev. Mislim, da ni izpolnjen pogoj, da bi lahko obravnavali to točko dnevnega reda. Predlagam, da se prestavi, dokler poslanke in poslanci nimamo amandmajev na mizi. Hvala lepa.
Glejte, amandmajev seveda ne bomo mogli začeti obravnavati oziroma o njih razpravljati, preden jih dobite na mizo. Če jih ne boste dobili, bom sejo prekinil in bomo nadaljevali. Dajem besedo dr. Janezu Šušteršiču, ministru za finance. Zaenkrat govorimo še o dopolnilni obrazložitvi predloga zakona. Proceduralno, gospod Tanko.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Predlagam, da vseeno odredite 10-minutni odmor, zato da pridejo materiali na mizo. To bi bilo tudi korektno do vseh, ki niso imeli možnosti vpogleda, in potem lahko gremo naprej s predstavitvijo stališč, razpravami in tako naprej, toliko, da vidimo tudi vsebine.
Glejte, to je pravzaprav identičen predlog. Izvolite, gospod Möderndorfer.
Proceduralno. Glejte, predsedujoči, zdaj res dokazujete, da imate vatle zelo različne. Zdaj ne boste mogli več pobegniti, da enkrat ustrežete levici, enkrat desnici. Ampak dejstvo je, da osnovni pogoj ni izpolnjen. Niso pripravljene stvari, da lahko resno obravnavamo. Ne pristajamo na ta pritisk, da bo zdaj med tem časom, ko se amandmaji pripravljajo, minister razpravljal in razpravljal, mi bomo pa potem spet imeli samo 10 sekund časa, da vidimo te amandmaje. Ob tem, da se ne da tiskati v celem Državnem zboru, ker spet nekaj ne deluje. Skratka, enostavno ni pogojev za normalno delo v Državnem zboru. Sami od sebe bi morali prekiniti sejo in poizvedeti, kaj pravzaprav je narobe. Ne, da o tem glasujemo, pa vidimo, kdo ima prav, pa kdo nima prav. Hvala lepa.
Hvala. Gospod Frangež, prosim.
Ne samo, da amandmaji niso na mizi, gospod predsednik, menda je vloženih 30 amandmajev na zakon, ki ima nekaj čez 30 členov. Spoštovane gospe in gospodje, danes odločamo o najpomembnejših zakonih tega mandata. Nekaj minut, preden bomo povedali, kaj so naša stališča, mi ne vemo, kaj je Vlada pripravila kot končno koncepcijo tega zakona. In ne samo, dragi moji, jaz si domišljam, da se na to materijo relativno dobro spoznam med nami prisotnimi, vendar vam garantiram, da je zakon tudi tehnično izjemno zahteven. Edini korekten predlog, če želimo dobro sprejemati dobre rešitve v Državnem zboru, je, da današnjo sejo prekinemo in jo nadaljujemo v torek, da imamo vsi skupaj možnost amandmaje, ki jih bomo danes prejeli na mizo, kakovostno proučiti. Jaz zase trdim, da nisem dovolj pameten, da sprejemam pametne odločitve, ki bodo presekale kreditni krč v državi na ta način. In gospod predsednik, pozivam vas in vladajočo koalicijo k razumu. K razumu! Ker v nasprotnem primeru boste danes še enkrat pokazali, da boste amputirali demokracijo. Procedura je mati te demokracije. In če nam procedura ne omogoči kakovostne presoje vprašanj, kakovostne presoje dilem, potem takšne demokracije ne rabimo, in to boste povzročili vi, gospod predsednik.
Glejte, takole bom naredil. Najprej bomo poslušali ministra, ki bo predstavil dopolnilno obrazložitev k predlogu zakona [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] To sem že slišal. Potem bomo poslušali poročilo odbora in če boste v tem času dobili na klop amandmaje, bom sklical posvet vodij poslanskih skupin in se bomo dogovorili, koliko časa potrebujete za proučitev teh amandmajev. Za predstavitev obrazložitve Vlade [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Poglejte, lahko vam še enkrat čisto v miru povem. Poslušali bomo naprej ministra, potem bomo poslušali poročilo odbora. Če ne bo dovolj časa za proučitev amandmajev, če boste ocenili, da nimate dovolj časa, bom sklical posvet vodij poslanskih skupin in se bomo dogovorili, koliko časa potrebujete, da začnemo z obravnavo amandmajev. Po poslovniku se obravnava amandmajev ne more začeti, dokler amandmaji niso na klopi. Proceduralno. Najprej gospod Veber, potem gospod Möderndorfer.
Hvala še enkrat za besedo pri proceduralnem predlogu, gospod predsednik. Poglejte, ob desetih ste sami ugotovili, da amandmaji še niso pripravljeni, in ste odredili polurni odmor. Ostanite vsaj konsistentni sami s seboj. Čez pol ure pridemo v dvorano, amandmajev še vedno ni. Kako lahko ravnate čez pol ure drugače, kot ste na začetku seje? Proceduralno, gospod predsednik, predlagam, da ostanete vsaj konsistentni sami s seboj, da ne spreminjate odločitev čez pet minut tako, čez pet minut drugače, ker Državni zbor dejansko tako ne more delati. In še enkrat proceduralno predlagam, da ugotovite enako, kot ste na začetku seje Državnega zbora, nimamo amandmajev in prekinemo sejo za pol ure, da dobimo amandmaje na mizo. Ostanite vsaj sami s seboj v soglasju. Hvala.
Sklicujem posvet vodij poslanskih skupin. Čez pet minut se dobimo na 217. Prekinjam sejo. Čez pet minut posvet vodij poslanskih skupin v sobi 217, da se dogovorimo. Nadaljevanje seje bo ob 11.15.
Spoštovane kolegice in kolegi! Pogovor je vedno koristen in tako je tudi ta posvet vodij poslanskih skupin, mislim, da nekoliko umiril duhove. Dogovorili smo se, da si zdajle vzamemo eno uro časa za to, da lahko vsi pogledamo, za kakšne amandmaje k Predlogu zakona o ukrepih Republike Slovenije za sanacijo bank gre. Ob 12.15 se bom ponovno sestal z vodji poslanskih skupin in bomo skupaj ocenili, kako naprej. Predvidoma pa bomo sejo nadaljevali ob 12.30 oziroma lahko kar rečem, da sejo prekinjam in jo bomo nadaljevali ob 12.30. In še kratko pojasnilo. Ti amandmaji, kot boste videli, so pretežno redakcijske narave. Ne gre za amandmaje, ki bi terjali ne vem kako poglobljen študij ali za katere bi potrebovali cel vikend, da jih preštudirate, ampak gre za redakcijske amandmaje, ki predvsem omogočajo, da se še v tretji obravnavi vlagajo amandmaji. Danes bo omogočena vsebinska razprava o zakonu, omogočeno pa bo tudi, da se do torka še pripravijo amandmaji za tretjo obravnavo. Mislim, da če bi se pogovorili še pred sejo na takšen način, do tega zapleta ne bi prišlo. Ob 12.15 bo posvet vodij poslanskih skupin v sobi 217, ob 12.30 nadaljevanje seje.
Kolegice in kolegi, nadaljujemo s prekinjeno sejo. Ob 12.15 smo opravili posvet vodij poslanskih skupin. Ugotovili smo, da je bil današnji zaplet v veliki meri posledica komunikacijske šuma med nami. Kolikor je to v moji odgovornosti, se vam za to opravičujem, če sem bil o kakšni stvari preslabo obveščen. Ugotovili smo, da gre za amandmaje, ki so pretežno tehnične, redakcijske narave in omogočajo, da se bodo še v tretji obravnavi lahko vlagali in sprejemali amandmaji na predlog zakona. Tako lahko rečem, da imamo dogovor vsaj z vodjo Poslanske skupine Socialnih demokratov, da je procedura, tako kot smo jo zastavili, sedaj v redu. Nadaljujemo s 3.a točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o ukrepih republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank. Predlog zakona je obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Dajem besedo ministru dr. Šušteršiču za dodatno obrazložitev predloga zakona. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Dovolite mi, da na kratko predstavnim logiko tega zakona, razloge zanj. Gre za zelo pomemben zakon, ki rešuje ali pa daje podlage za reševanje zelo pomembnega gospodarskega vprašanja, to je vprašanje slabih bančnih terjatev oziroma slabega bančnega premoženja. Tisto, kar Vlada predlaga, je, da ta problem rešujemo tako, da ustanovimo posebno družbo za upravljanje bančnih terjatev in da tej družbi damo pooblastila za reševanje teh težav. Prevladujoč model, ki ga zakon predvideva, je prenašanje slabih terjatev z bank na to družbo. S tem želimo doseči dva cilja, na eni strani očiščene bančnih bilanc, da banke lahko začnejo s kreditiranjem gospodarstva, da ne bodo več stiskale gospodarstvo za to, da bi reševale probleme v lastnih bilancah, na drugi strani pa dobimo upnika do podjetij, ki bo lahko na prijaznejše načine reševal probleme teh terjatev in tudi z izterjavo tega premoženja z unovčevanjem tudi zavarovanj na te terjatve povrnil del stroškov teh operacij reševanja bančnih terjatev. Zakon dopušča tudi drugačni način reševanja, dopušča tudi ustanavljanje namenskih družb znotraj bank. Zakaj smo to možnost dopustili? Ker zakon predvideva, da ne določimo vnaprej, se pravi s sprejetjem zakona, dokončnega verjetno v torek, ne določimo vnaprej, katere banke se bodo vključile v ta program reševanja, ampak zgolj z zakonom dajemo pooblastila predlagateljem in dajemo merila za to. To se pravi, da se neka banka vključi v reševanje slabih bančnih terjatev preko te družbe, bo lahko Banka Slovenije v okviru svojih regulatornih ugotovitev – lahko bo sama banka ali pa ta družba. Potem pa so v zakonu predvidena merila, na osnovi katerih se potem odloči, ali je banka upravičena do tega, da se vključi v ta sistem reševanja. Ključna merila so tri: pomen banke za stabilnost finančnega sistema, obseg problema slabih terjatev v konkretni banki in nujnost zagotovitve kapitalske ustreznosti oziroma velikost problema kapitalske ustreznosti konkretne banke. Banka, ki bo vključena v program te družbe, se pravi, v program reševanja slabih bančnih terjatev, bo morala pripraviti poslovno strategijo. Iz te poslovne strategije bo moralo biti jasno vsaj dvoje. Kako bo banka v bodoče poslovala, se pravi, kaj bo, če tako rečem, gospodarstvo imelo od tega, da rešujemo problem te banke preko te družbe. In drugič, da bo iz te poslovne strategije tudi jasno, na kakšen način, v kolikšni meri bodo stroške tega reševanja nosile same banke oziroma njihovi lastniki, zlasti v tistem delu, kjer banke imajo ali pa bodo imele zasebne lastnike. Kar je še treba uvodoma povedati, je glede ocene stroškov reševanja slabih bančnih terjatev. Glavni mehanizem bo takšen, da se bodo terjatve z bank na to družbo prenašale tako, da bo družba v zameno za te terjatve izdala obveznice, ki jih bodo te banke plačale s temi terjatvami. Za te obveznice bo garantirala Republika Slovenija, zgornja meja teh poroštev, ki jih zakon dopušča, je 4 milijarde evrov. Ta številka izhaja iz ocen obsega slabih terjatev, ki jih poznate. Vendar je treba ob tem nekaj povedati, verjetno se bodo terjatve prenašale z določenim diskontom, ki ga je vnaprej nemogoče oceniti, ker se bo prenašalo ne po tisti vrednosti, po kateri so te terjatve danes v bančnih knjigah, pač pa po njihovi ocenjeni realni ekonomski vrednosti, ki je verjetno precej nižja. Se pravi, nastal bo javni dolg. Ta javni dolg, maksimalno v višini teh 4 milijard, se bo potem poplačal z unovčevanjem zavarovanj, z unovčevanjem terjatev in tudi z odprodajo državnih deležev v bankah. Ob tem bo lahko prišlo v trenutku prenosa do dodatnih slabitev v bankah, ker je morda kakšno premoženje danes previsoko vrednoteno. V tem delu bo treba zagotoviti dodatno dokapitalizacijo, tudi za to ima pooblastilo sklad, da to počne, se pravi, ta družba za upravljanje bančnih terjatev. Tu ocenjujemo maksimalno možnost vrednosti teh dokapitalizacij od pol do ene milijarde evrov. Vlada ocenjuje, da je sprejetje tega zakona nujno, da se lahko ti postopki začnejo, da se lahko družba ustanovi. Če tega zakona ne sprejmemo, praktično v tem času razprave do sprejetja zakona ne moremo začeti reševati tega problema. Hvala lepa.
Hvala, minister. Predlog zakona je kot matično delovno telo obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko in zdaj dajem besedo predsedniku odbora mag. Andreju Širclju, da predstavi poročilo odbora.
Hvala lepa. Spoštovani gospod predsednik, spoštovani minister, državni sekretar, lepo pozdravljeni! Odbor za finance in monetarno politiko je na 31. nujni seji 27. septembra 2012 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank. Zakon je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada, s predlogom, da se predloženi zakon obravnava in sprejme po nujnem postopku. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je predloženi zakon proučila z vidika skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter z zakonodajno-tehničnega vidika. Služba je podala pisne pripombe k skoraj vsem členom. Podala je pripombe tudi k opredelitvi namena zakona in k opredelitvi temeljnih pojmov v zakonu. V mnenju Zakonodajno-pravne službe je bilo tudi opozorjeno na odstopanja od sistemskih rešitev kot tudi na to, da je zakon nejasen in neskladen ter opozorila, da bodo potrebne jezikovne izboljšave. Odbor je bil seznanjen z naslednjim gradivom: mnenjem Zakonodajno-pravne službe, pobudo in pripombami Sindikata državnih organov Slovenije, pripombami Komisije za preprečevanje korupcije, dopisom Upravne sodišča s pripombami, mnenjem Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance. Seji odbora so prisostvovali predstavniki in predstavnice Ministrstva za finance, Banke Slovenije, Združenja Bank Slovenije in Zakonodajno-pravne službe. V uvodni obrazložitvi členov je minister za finance med drugim povedal, da je zakon dobra osnova, da se začne reševanje problema slabih bančnih terjatev. V Sloveniji so se postopno skozi skrbne preglede in tudi skozi analize Banke Slovenije ugotovile dimenzije problema slabih bančnih terjatev v bančnem sistemu, kar neugodno vpliva na kreditiranje gospodarstva. Gre za resen problem, ki ga je treba reševati takoj. Guverner Banke Slovenije je uvodoma podal splošne pripombe na predlog zakona, in sicer meni, da je treba na njem še delati in ga izboljšati ter ne hiteti. Opozoril je, da je predlog v nasprotju z nekaterimi že sprejetimi zakoni ter opozoril tudi na možnost ustavnih sporov. Povedal je, da gre za velik poseg v banke ter ob tem izrazil pomisleke tudi glede koncepta predloga zakona. Predsednik Združenja bank Slovenije je poudaril, da se ne sme posploševati in da ni celoten bančni sistem v Sloveniji problem, ampak je opozoril predvsem na banke, ki so v državni lasti. Prav tako je menil, da je ključen problem zaupanje in da napačna komunikacija to zaupanje lahko zmanjšuje. Opozoril je tudi na neupoštevanje zakona o bančništvu. V razpravi so razpravljavci predvsem iz vrst opozicije,opozorili, da je predlog zakona v nasprotju z nekaterimi zakoni, morda tudi z ustavo, ter da ne upošteva dovolj pisnega mnenja Zakonodajno-pravne službe. Posebej so poudarili, da se s predlogom zakona preveč hiti in predlagali, da se na seji opravi le splošna razprava. Povedali so, da so spremembe zelo velike in da vsako odstopanje od že uveljavljenih zakonov lahko pomeni nevarnost. Izrazili so tudi nestrinjanje s samim konceptom predloga zakona in želeli vedeti, da bi bila dokapitalizacija cenejša rešitev. Poslanci iz vrst koalicijskih poslanskih skupin so nasprotno menili, da je bilo časa dovolj, saj je čez poletje delovala delovna skupina, ki je delala na predlogu zakona in na različnih možnih rešitvah in v kateri so bili tudi poslanci iz vrst opozicije. Časa ni veliko in ukrepanje je nujno takoj predvsem zaradi slovenskega gospodarstva. Povedali so tudi, da je v Sloveniji trenutno povprečna kapitalska ustreznost bank pod povprečjem EU, kar je slabo. Brez sanacije bank ne bo rešitve iz krize. Ob koncu razprave je državni sekretar podrobno razložil in pojasnil vprašanja in dileme iz razprave. Pred glasovanjem so poslanci iz vrst Pozitivne Slovenije in Socialnih demokratov napovedali obstrukcijo in sejo tudi obstruirali. Po opravljeni razpravi je odbor v skladu s 131. členom Poslovnika Državnega zbora sprejel naslednje amandmaje k 6., 7., 12., 14. in 33. členu. Odbor je v skladu z drugim odstavkom 130. člena Poslovnika Državnega zbora obravnaval in sprejel amandmaje k 1., 2., 3., 4., 5., 8., [[...]] [[znak za konec razprave]] novi 8.a člen, 9., 10., 11., 13., 15., 16., 17., 18., 19., 20., 21., 22., 23., 24., 25., 26., 27., 28., 29., 30., 31., 32. in nova 32.a in 32.b člen ter k 34. in 35. členu zakona, prav tako tudi k 18. členu. Odbor je v skladu z 28. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval o členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjeni predlog zakona je tudi sestavni del tega poročila. Hvala lepa za pozornost.
Hvala. Seznam členov, ki so bili amandmirani, bi se dalo tudi na enostavnejši način predstaviti. Dobro. Hvala lepa. Gremo naprej. Na vrsti je predstavitev stališč poslanskih skupin. Mag. Šircelj bo kar ostal za govorniškim pultom in predstavil stališča poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Hvala lepa za besedo, predsednik. Slovenska demokratska stranka bo podprla takšno rešitev reševanja slabih terjatev v bankah. Razlogov je več. Prvi izmed teh razlogov je, da je analiza dejanskega stanja v bančništvu pokazala, da slabe terjatve slabijo kreditno aktivnost bank in s tem slabijo tudi gospodarsko aktivnost gospodarskih družb. Na eni izmed prejšnjih sej Državnega zbora je bil Državni zbor seznanjen z višino slabih terjatev, ko je guverner Banke Slovenije dal podrobnejšo analizo bančnega sistema in je predvsem opozoril na probleme tistih bank, ki so v državni lastnini. To z drugimi besedami pomeni, da vse banke nimajo enakih težav in nimajo enakih problemov. Žal pa so tiste banke, ki so v državnem lastništvu, v najslabšem stanju. Tudi v mnogih drugih državah so našli takšen ali podoben način reševanja slabih terjatev. Pri tem načinu reševanja so znane določene prednosti in tudi določene slabosti. Prednosti tega zakona so predvsem v tem, da izločitev slabih terjatev iz bilance stanja ali bilanc stanja, če gre za konsolidirane bilance, dejansko pomeni, da se banka na nek način osvobodi teh slabih terjatev, in dejansko lahko svež denar uporablja za kreditiranje, ne pa za sanacijo slabih terjatev. Banka bo prejela obveznice s poroštvom države, ki jih bo lahko uporabljala tudi za določena zavarovanja. Zmanjšala se bo tvegana aktiva bank in s tem bo bankam dana jasna poslovna politika, lahko bodo vodile jasno poslovno politiko in lahko bodo vodile tudi jasno poslovno strategijo. Možno je preko posebne družbe tudi to, da se bodo slabe terjatve iz več bank prenesle na posebno družbo, še posebej zato, ker je znano, da imamo v Sloveniji zelo veliko tako imenovanih sindiciranih posojil. In ne nazadnje, prenos teh slabih terjatev bo omogočil, da se bodo te terjatve prenesle na transparenten način in da bo na tej podlagi možna tudi ugotovitev odgovornosti za posamezne slabe terjatve, ki izhajajo iz danih slabih kreditov. Omogočena je odgovornost po tem zakonu in mislim, da bo omogočena tudi odgovornost Banke Slovenije. Ta rešitev je ena izmed možnih rešitev in pri njej je treba upoštevati tudi kombinacijo drugih rešitev, in sicer sanacije predvsem državnih bank ali paradržavnih bank ni možno izvesti brez dodatne dokapitalizacije v posameznih primerih. Zakon v obrazložitvi to tudi predvideva. In sanacije bank ni možno izvesti brez drugačnega in odgovornejšega upravljanja z bankami ter brez drugačnega vodenja bank. Tukaj gre za tri procese. Gre za proces prenosa slabih terjatev na novo družbo. Gre za možno dokapitalizacijo, če bo tako zahtevano glede same kapitalske ustreznosti, in temu mora sledi drugačno, odgovorno vodenje in upravljanje bank. Slovenska demokratska stranka meni da bo ta sklop rešitev dal bankam kapitalsko moč ter da jih bo pripravil za to, da bodo sledile gospodarstvu in jih na ustrezen način tudi kreditirale. To bo en element, s katerim bo Slovenija izšla iz krize, v kateri se trenutno nahaja. Hvala lepa.
V imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov ima besedo gospod Matevž Frangež.
Spoštovane gospe in gospodje! Prezadolženost slovenskega gospodarstva je ključni problem Slovenije. Socialni demokrati na to opozarjamo že ves čas. Tesno povezan je s tem problem kreditnega krča in problematičnost slabih terjatev, nakopičenih v nekaterih slovenskih bankah. Nujno je, da se kot država s tem problemom soočimo, ker brez pametne rešitve tega problema ne bo omogočeno razdolževanje gospodarstva in posledično tudi zagon kreditne aktivnosti ter s tem gospodarske rasti. Socialni demokrati se tega zavedamo in na ta problem že ves mandat tudi zelo jasno opozarjamo. Dejstvo pa je, da ne samo, da potrebujemo hitre rešitve, potrebujemo predvsem pametne rešitve. Zaman bo hitenje pri teh vprašanjih, če bomo izbrali v temelju napačen model, ki utegne glede na specifike slovenskega položaja zmanjšati možnost, da z ustrezno sanacijo bančnega sistema dosežemo naše cilje. V svetu obstaja več modelov. Vlada se je zelo jasno opredelila za en model, četudi se zavedamo, da zakon dopušča tudi drugačne rešitve. En model je odkup slabih terjatev. Za ta model velja, da je 10-krat dražji kot model dokapitalizacije bank. V kapitalski ustreznosti bank namreč velja, da 100 milijonov evrov dokapitalizacije odtehta enak učinek kot milijarda evrov odkupa slabih terjatev. Še več. Jasno je, da je zaradi problema vrednotenja naložb pri odkupovanju slabih naložb bank ključna težava tudi tehnična izpeljava, da vprašanje vrednotenja odpira široko polje možnih oškodovanj tudi države in denarja davkoplačevalcev ter široko polje moralnega hazarda, kar kažejo tudi številne izkušnje držav, ki so takšen model že uveljavile. Ampak to tudi še ni vse. Velik je problem tehnične izpeljave, kajti postopki, ki jih terja sam odkup in prenos terjatev, so tudi tehnično zapleteni, utegnejo biti dolgotrajni in zaradi tega pa tudi manj učinkoviti. Država ima na voljo drugačne rešitve. Socialni demokrati smo z včerajšnjim ravnanjem na Odboru za finance in monetarno politiko želeli doseči to, da odpremo razpravo o različnih modelih, da kvalitativno ocenimo, kateri koncept je za slovenske specifike najustreznejši. Na predlog zakona, ki je danes pred nami, smo slišali tehtne pripombe Evropske centralne banke, Banke Slovenije, Komisije za preprečevanje korupcije, Upravnega sodišča Republike Slovenije in ne nazadnje v najobsežnejšem delu tudi Zakonodajno-pravne službe. Ob tem naj spomnim na besede predstavnice Zakonodajno-pravne službe tega parlamenta, da amandmaji, vloženi včeraj na delovnem telesu, enako pa lahko trdimo o amandmajih, ki so vloženi za drugo obravnavo danes, odpravljajo nekatere manjše nomotehnične pripombe, ne pa večine naših uvodnih ključnih sistemskih pripomb. Koncept zakona uveljavlja vzporeden paralelni pravni sistem, ki bo veljal za družbo za upravljanje terjatev bank in s tem odstop od sistemske ureditve, kot jo imamo uveljavljeno v Zakonu o bančništvu, Zakonu o gospodarskih družbah, delno tudi Kazenskega zakona, Obligacijskega zakonika in podobno. Zato si želimo, da bi si vzeli več časa in o zakonu tehtneje razpravljali. Seveda sam koncept, ki bo v veliki meri podvržen absolutni samovolji vlade, ki bo imela odločujoč vpliv tudi na družbo za upravljanje in terjatev bank, prinaša nove skrbi, še posebej dejstvo, da koncept v veliki meri izključuje centralno banko iz odločanja o ukrepih, ki jih predvideva ta zakon. Mi bomo v razpravi o amandmajih sodelovali. Bojimo pa se, da razprava o amandmajih ne omogoča razprave o tistem, o čemer bi si danes želeli razpravljati. To je optimalna odločitev [[...]] [[znak za konec razprave]] Zgledujemo se po državah, ki so si s podobnim primerom nakopale velik obseg javnega dolga, izberimo cenejše in učinkovitejše rešitve za sanacijo našega bančnega sistema.
V imenu Poslanske skupine Državljanske liste gospod Bojan Starman.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem skupaj! Poslanci Državljanske liste bomo z velikim veseljem podprli ta predlog rešitev, ki se obeta, ki je pred nami, in upam, da ga bomo končno sprejeli. Skrajni čas je že, da naredimo nekaj v postopku sanacije bank oziroma slabih terjatev naših bank. S tem končno zapiramo eno žilo, kjer odteka davkoplačevalski denar na posebne račune. Jaz sem velikokrat že povedal, da imamo tri velike segmente, kjer smo po nepotrebnem zapravljali davkoplačevalski denar v zadnjih desetih ali več letih. Eden od teh je bančni sistem. Približno deset milijard je nestrokovno, nesmiselno odteklo denarja in poniknilo. Vrniti ga bo pa treba tudi v evropske banke. Drug tak segment so javna naročila, kjer, po moji oceni, preplačujemo približno 20 % vse te storitve, ki jih damo zopet zaradi raznih povezav in zaradi raznih posebnih dogovorov, če omenim samo preplačila avtocest in vseh teh stvari. Približno milijardo evrov letno, v zadnjih desetih letih deset milijard. Naslednja kategorija, ki jo tudi danes obravnavamo in smo jo obravnavali, in upam, da bo ta novi zakon o Slovenskem državnem holdingu naredil bistvene in korenite spremembe z upravljanjem z državnim premoženjem. Tukaj v teh naših monopolnih podjetjih, v podjetjih v državni lasti bi se ustvarilo z lahkoto najmanj 10 % na kapital dobička. To pomeni milijardo evrov, ki jih nismo videli veliko v zadnjih desetih letih. Če bi k temu dodal še dve kategoriji, verjetno imamo v sivi ekonomiji nepobranih davkov za približno eno milijardo evrov. In verjetno bi se še kaj našlo pri raznih drugih stvareh. Če bomo nadaljevali to pot in hitro zapirali mesta, kjer denar odteka oziroma popravili tam, kjer se da več ustvariti, potem lahko rečem, da smo lahko hitro iz krize in da smo kar bogati in bomo lahko mirno živeli naprej. Dokler bomo pa dopustili, da se bo tako stanje nadaljevalo, toliko časa bomo pa lahko samo tarnali in zmanjševali. Pozabil sem še peto milijardo omeniti, to je pa preveč porabljenega v državnem proračunu. To smo uspeli zmanjšati z Zakonom o uravnoteženju javnih financ. Smo na pravi poti. In zelo bi bil vesel, če bi našli skupen jezik, da bi podprli te zakone, zaupali tistim, ki jih bodo izvajali. Zavedam se tega, da sama sprememba zakonodaje ne prinese popolnoma nič, da je zelo zelo odvisno od tega, kako bomo to izvajali. Vendar če bomo enkrat pregnali vse te lovke, vse te raznorazne korupcijske, raznorazne posebne stvari, da bomo res delovali in ravnali odgovorno in pošteno s tem davkoplačevalskim denarjem, potem ga bo dovolj za vse. Če pridem na konkretne bančne zadeve. Nobeden mi ne bo zagotovil in povedal, da je bilo dajanje teh kreditov strokovno. Zelo zamerim Banki Slovenije, da v vseh teh letih teh neumnosti ni ob zelo strokovnih pregledih in inšpekcijah v bankah ugotovila, da se delajo ogromne neumnosti, se pravi, vse se vidi, samo bistvo se ne vidi. Če neko podjetje, neka banka da kredit podjetju, da nima ekonomskega izračuna, kako ga bo vrnila, iz česa ga bo vrnila, Vrne ga lahko iz dobička, ki ga bo ustvarila s poslovanjem, kamor se vlaga denar. Popolnoma je jasno, na primer, en Merkur, pa tudi banke med seboj vedo, tudi če so bili krediti razdeljeni, da ne more vrniti 400 milijonov, pa da ne more vrniti v treh letih 400 milijonov, kot je bilo rečeno. Ne more nihče dati tega kredita, razen če je popolnoma neumen ali pa če ima zelo slabe in pokvarjene namene. Še cela vrsta je takih primerov, zato je zelo zelo škoda in obsojam tudi Banko Slovenije, da nihče ni ukrepal v teh primerih. Gre pa, to je treba poudariti, za državne banke, za našo lastnino in za upravljanje s tem. Neumno je in škoda je, da si država ni nikoli pogledala in tukaj bi jaz tudi zelo kritično gledal glede teh nadzornih svetov v državnih podjetjih in da nihče ni opravil svojega dela. Neumno smo tudi naredili, ker smo prepovedali, da so člani nadzornih svetov sekretarji v posameznih ministrstvih. Cela vrsta stvari je, ker se skrivamo pred resnico, upam da bo sedaj drugače. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Starman. Gospod Roman Žveglič v imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke, izvolite.
Dober dan, vsem skupaj! Poleg več slabih bank, ki jih že imamo, ustanavljamo še eno, tokrat z namenom, da rešimo prejšnje. Osnovna kritika tega zakonskega predloga je, da je v njem premalo in preprosto premalo informacij o postopkih, ki jih bo vodila družba za upravljanje terjatev bank. V Slovenski ljudski stranki razumemo, da bi nekateri želeli, da so vse stvari natančno opredeljene in postopki zapisani, toda danes sprejemamo zakonodajni okvir za rešitev nabora rešitev največjega problema trenutno pri nas, slabega stanja v bančnem sistemu. Naša največja težava pa je očitno pomanjkanje medsebojnega zaupanja, kajti opozicija v bistvu na našo veliko žalost izhaja iz dejstva, da smo vsi v koaliciji zlonamerne barabe in da pišemo zakon zato, da se bomo tako ali drugače okoristili. Verjamem, da v razvitih državah, kjer so take postopke že izvedli, niso izhajali iz takšne perspektive, temveč kako premagovati krizo v državi. Pri saniranju stanja v naših bankah imamo spopad konceptov. Tukaj sta Banka Slovenije in opozicija, ki razmišljata v smeri, da bi sanacijo opravljali znotraj bank, torej poenostavljeno povedano, da bi vsakih nekaj mesecev v banke nakazali nekaj 100 milijonov, pa naj se rešujejo same. Toda to smo že počeli, mar ne? V Slovenski ljudski strani smo zato prepričani, da takšna rešitev preko notranje sanacije ne rešuje problema. Slabih terjatev banke ne obvladujejo več. Vsak novi evro, ki ga pridobijo, ne usmerijo v kreditiranje, temveč v oblikovanje novih slabitev in dobimo začarani krog, katerega posledica je kreditni krč. Tako nam ostane druga možnost, rešitev, ki jo predlaga koalicija, ki govori o prenosu slabih terjatev na posebno družbo in razbremenitev bank tega bremena, seveda pod posebnimi pogoji in strogo določenimi obveznostmi. Tako dosežemo, da so nove uprave teh bank, torej tiste, ki nimajo nič s slabim poslovanjem v preteklosti, razbremenjene dela na področju sanacije, kajti danes Slovenija potrebuje operativne banke, ki se bodo ukvarjale s kreditnimi tveganji pri novih kreditojemalcih, ne pa s problemi svojih finančnih dolžnikov. Ta zakonski predlog predvideva tudi možnost neposrednih finančnih dokapitalizacij s strani države, kar predlaga tudi opozicija, in predvideva tudi določen obseg finančnih sredstev za ta namen, vendar to ne bo edina možnost. In tu je razlika. Banka Slovenije izpostavlja, da pravi problem ni v bankah, temveč v slovenskih podjetjih, ki naj bi bila prezadolžena in kreditno nesposobna. Z mnenjem glavnega bančnega nadzornika, ki v zadnjih letih, ko se je stanje najbolj slabšalo, ni uporabil niti enega konkretnega in ostrejšega ukrepa, ki mu ga omogoča zakonodaja, se v Slovenski ljudski stranki ne moremo strinjati v celoti. Verjetno se banke samo premalo ukvarjajo s temi podjetji, premalo pozornosti posvečajo njihovemu poslovanju, njihovemu potencialu, premalo natančno proučijo tveganje. Najbrž zato, ker se ukvarjajo s saniranjem in odpisovanjem izgub iz preteklosti. Posledica tega je, da marsikatero podjetje po krivici ne dobi sredstev za poslovanje, investiranje in s tem tudi za zaposlovanje. In še za konec. Če zavrnemo ta zakon in pustimo, da se banke sanirajo same z državnim denarjem, kar tudi predlagajo nasprotniki tega zakona, bi zelo otežili iskanje odgovornosti posameznikov za slabo oziroma malomarno upravljanje s sredstvi teh bank v preteklosti. Po mnenju Slovenske ljudske stranke je to ena izmed ključnih in prednostnih nalog, in ne gre pričakovati, da bodo to storile banke same. V Slovenski ljudski stranki bomo zakon podprli.
Hvala lepa. Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije in gospa Marija Plevčak.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem prisotnim! Predlog zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank, ki je pred nami, ustanavlja posebno družbo, ki bo upravljala sklad, na katerega se bodo v zameno za obveznice z državnim poroštvom prenesle slabe terjatve iz bank. Le-teh je za 6 milijard evrov. Gre za znesek, ki je praktično nepredstavljiv, kot je nepredstavljivo dejstvo, da so bankirji in nadzorni organi bank dopustili, da slabe terjatve eskalirajo v nedopustne višine. Ker gre za znesek, ki se lahko skorajda primerja z višino prihodkov v proračun, je bilo končno treba presekati gordijski vozel in ustaviti slabo poslovanje slovenskih bank s pripravo ustrezne zakonske rešitve. V ta namen je bila v mesecu juliju 2012 oblikovana posebna delovna skupina, ki so jo sestavljali poslanci koalicije in opozicije ter strokovnjaki, delegirani s strani parlamentarnih strank. Predstavniki Banke Slovenije so sodelovali le na dveh usklajevalnih sestankih, posredovali pa so tudi strokovno gradivo s tega področja. Koalicijski partnerji smo se po temeljiti razpravi strinjali, da bo sanacija slabih terjatev v bankah tekla izven bančnega sistema v posebni, za to ustanovljeni samostojni državni instituciji, to je družbi za upravljanje terjatev bank in v skladu za stabilnost bank. Sedanje stanje je pokazalo, da reševanje slabih naložb znotraj samih bank ni racionalno. Če bi banke in obenem Banka Slovenija to izvajale že v preteklih letih, problema slabih naložb v tem trenutku ne bi imeli. Tako nam ostaneta le dve realni rešitvi te problematike: ena je reševanje z dejavnim dolgom, druga pa z zunanjo pomočjo, ki pa se je nekateri otepajo z nerazumljivimi in neracionalnimi izgovori. Če že moramo reševati slabe naložbe s sredstvi davkoplačevalcev, bi bilo pošteno in politično primerno, da se slabe naložbe rešujejo izven bank, v za to primerni državni instituciji. Tako rešitev brez prave utemeljitve zavračata le dve stranki. Ena od njiju to zavrača verjetno zato, ker je v preteklem mandatu imela škarje in platno v svojih rokah, pa tega ni hotela ali morda ni znala rešiti na drugačen način kot z dokapitalizacijo. Drugo stranko pa je malo težje razumeti, zakaj ne želi aktivno sodelovati pri tako pomembnem vprašanju, kot je reševanje bank in s tem gospodarstva. Pričakovali bi veliko več pozitivne in dobronamerne politične volje za dobrobit države. Družba za upravljanje terjatev bank in sklad za stabilnost bank sta oblikovani po nemškem modelu, kjer pa nemške banke rešujejo povsem drugačne vzroke oslabitev, vzroke, ki so delno notranje narave, predvsem pa dolžniška kriza v Grčiji, Španiji in podobno. Pri nas pa poleg globalne finančne krize prevladujejo domače zgodbe, ki se kažejo v neodgovornem podeljevanju predvsem lombardnih kreditov, ki so se podeljevali raznim finančnim holdingom in podjetjem predvsem zaradi privatizacije teh podjetij, brez ustreznega nadzora nad porabo podeljenih sredstev. To je povzročilo izčrpavanje podjetij zaradi osebnih koristi elite. Posledice se kažejo v zastareli in nekonkurenčni proizvodnji, neplačevanju dobaviteljev in zaposlenih, ne nazadnje v insolventnosti, prisilnih poravnavah in stečajih, tudi zidanje finančnih piramid, precenjene vrednosti investicijskih gradenj, stanovanj in drugo. Iz teh primerov je razvidno, da je odgovornost za slabe naložbe predvsem na odgovornih v bankah in lastnikih bank, to je tudi v državi. V izogib nadaljevanju sporne poslovne prakse mora biti ta nova državna institucija zadolžena za podrobno revizijo vseh kreditnih pogodb, ki jih banke vodijo kot oslabitve, na eni strani, in upravljanje s slabimi naložbami, na drugi. V Poslanki skupini DeSUS menimo, da zakon prinaša boljše rešitve, kot bi bila zgolj dokapitalizacija bank, zato bomo ta predlog podprli.
Hvala lepa. Gospod Jožef Horvat in Poslanska skupina Nove Slovenije.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, gospod minister in državni sekretar! Globalna družba in še posebej država Slovenija se je znašla v finančni dolžniški krizi in posledično ekonomski krizi zaradi pomanjkanja oziroma nespoštovanja vrednot. To pomeni, da ključni ljudje iz politične, finančne in ekonomske sfere, ki so jim bile zaupane velike odgovornosti, pri svojih ravnanjih, pri upravljanju zaupanega premoženja in procesov niso upoštevali splošno znanih, občečloveških vrednost. Pohlep je bil tisti, ki je pahnil človeštvo v krizo, iz katere enostavno ne najdemo izhoda. Gotovo rešitve niso preproste in bo najbrž izhod iz krize trajal še kar nekaj časa. Pri tem pa trpi velika množica državljanov, ki za stanje v državi še najmanj niso krivi in so povsem nemočni. Kdaj lahko vsaj večji del človeštva pričakuje stabilno politično, gospodarsko in socialno okolje, je vprašanje, ki ima ta trenutek utopičen značaj in si ga postavljamo tudi v Sloveniji. Katere cilje zasledujemo z zakonom o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank? Navajam pet najpomembnejših ciljev. Prvi. Izločiti slabe terjatve iz bank, kar bo zmanjšalo dvome o bilancah stanj kreditnih institucij, na ta način se bodo v bankah zmanjšale izpostavljenosti do komitentov, ki svojih terjatev niso zmožni odplačati. Posledice bodo višje bonitetne ocene za banko in lažji dostop do virov financiranja. Drugi cilj. Dokapitalizirati kreditne institucije, kar je pogoj za začetek novega kreditnega cikla.Tretji. Pripraviti načrte prestrukturiranja bank, ki bodo omogočili dolgoročno poslovanje brez državne pomoči. Četrti. Prožno prestrukturirati dolgove podjetij do bank. Peti cilj. Konsolidirati bančni sistem z združevanjem, povezovanjem in prevzemi, kar je nujno za povečanje učinkovitosti in lažje dostopanje do prepotrebnega kapitala. Mi danes razpravljamo o ustanovitvi tako imenovane slabe banke, ki predstavlja izjemno pomembno sistemsko odločitev za prihodnost Slovenije, ker bo s slabo banko lahko država med drugim izdala obveznice z državnim poroštvom do višine 4 milijard evrov. Na tem mestu izražam ključno pričakovanje Poslanske skupine Nove Slovenije, in to je, da bo slabo banko upravljal najkompetentnejši slovenski kader. Nas sicer tudi ne moti, če bo v poslovodstvu sedel kakšen znani tuji menedžer oziroma finančni ekspert. Ob vseh zablodah menedžiranja nekaterih poslovnih subjektov v državni lasti, poudarjam, v državni lasti, se nam velikokrat pojavlja vprašanje, ali imamo doma dovolj dobre kompetentne ljudi, ljudi, ki jih odlikuje poslovna etika, menedžerje, ki bi se lahko spopadali s težkimi problemi upravljanja državne lastnine, ki pod roko AUKN niso dali pričakovanih finančnih učinkov za boljše blagostanje državljanov. Rad bi podčrtal še tri ugotovitve oziroma priporočila Poslanske skupine Nove Slovenije in članov strokovnega odbora Nove Slovenije, v katerem sedijo tudi strokovnjaki z mednarodnimi izkušnjami v najeminentnejših svetovnih finančnih institucijah. Prvič. Zakon o ukrepih Republike Slovenije za zagotovitev stabilnosti bank je dober. Zeleno luč mu je dala tudi Evropska centralna banka, to je javni dokument s podpisom predsednika ECB Draghija, pripombe ECB so bile z amandmaji upoštevane. Drugič. Posebno pozornost je treba nameniti menedžmentu slabe banke. Ta mora biti profesionalen v najširšem smislu besede. Menedžerji slabe banke bi morali dati letno poročilo o svojem premoženju, tako imenovani Financial disclosure. Tretjič. Plače menedžerjev slabe banke bi morale biti v veliki meri odvisne od uspeha poslovanja, torej od hitrosti in učinkovitosti pri reševanju problemov. Zmerna plača, osnovna plača in znatni bonusi za uspeh oziroma učinkovitost poslovanja oziroma poslanstva slabe banke. Nova Slovenija je tvorno sodelovala pri snovanju predloga zakona, vsem članom te skupine se s tega mesta zahvaljujem za vložene napore. V imenu Poslanske skupine Nove Slovenije najavljam podporo predlogu zakona, koalicijskim in eventualno vladnim amandmajem in pozivam vse kolegice in kolege, da skupaj vložimo maksimalne napore za kar najboljše rešitve. Medsebojne diskreditacije ne peljejo k dobrim rešitvam. Hvala lepa.
Še v imenu Poslanske skupine Pozitivna Slovenija mag. Alenka Bratušek.
Spoštovani gospe in gospodje! Včeraj je minister Gorenak izjavil, da je nekdo ugrabil našo državo. V zadnjih dveh oziroma treh dneh, prav to ugotavljamo tudi mi. Očitno je nekdo res ugrabil našo državo in z njo dela, kot da je prav nič ne mara, kot da mu ni mar zanjo, kot da mu je dovoljeno vse. Prav nobena pravna norma ne velja več. V tem Državnem zboru sprejemate sklepe, za katere vam Zakonodajno-pravna služba pove, da so v nasprotju z zakonom. To pomeni nezakoniti. S člani odbora za finance se je prejšnji teden sestal gospod Spilimbergo, vodja misije AMF, Mednarodnega denarnega sklada, ki je na obisku v Sloveniji, in nam povedal, kaj so po njegovi oceni tri ključne stvari, da je Slovenija danes tam, kjer je, v zelo slabem stanju. Prvič, pokojninska reforma, ki še ni sprejeta. Zakaj, vemo vsi. Referendum, štirikrat proti. Dvig minimalne plače leta 2010. In tretjič, prekomerno kreditiranje gospodarstva v preteklosti. Kdaj? 2006, 2007. Danes, spoštovani kolegi, rešujemo probleme prekomernega kreditiranja, pa če to priznate ali ne. To je eden izmed glavnih razlogov za tako globoko krizo, kot jo imamo, pa če to priznate ali ne. In vse to se nam je nabralo v letih 2006 in 2007, pa če to priznate ali ne. Polna usta so vas, kako je bila vlada v obdobju 2004 do 2008 uspešna. To vašo uspešnost rešujemo danes, plačevali pa jo bomo še deset, petnajst let. To so dejstva in žalostna resnica. Včeraj nas je na Odboru za finance gospod Arhar iz Združenja bank opozoril, da naj ne govorimo o celotnem bančnem sistemu, ampak samo o naših domačih, državnih bankah, če hočete. Poleg tega nas je opozoril, da naj bomo zelo pazljivi pri svojih izjavah, ko govorimo o problemih v naših bankah, ker s tem ustvarjamo paniko med varčevalci, in ta panika ni potrebna. Pozval nas je, da se reševanja bank resno in odgovorno lotimo, se s tem spopademo in nikakor ne sprejemamo rešitve, ki niso domišljene. Vzemite si še kakšen dan za resen razmislek in pregled zakona, je bil njegov predlog. Guverner gospod Kranjec nas je prav tako pozval, da si vzamemo še kakšen dan časa za resen pregled zakona in predvsem premislek glede vseh odprtih zadev. In teh ni malo. Baje ste pripravili šest ali sedem različic zakona, mi smo videli samo prvo in zadnjo. Včeraj ste nam na Odboru za finance razdelili amandmaje tako rekoč k vsakemu členu zakona. Tudi Banka Slovenije je povedala, da predlagani amandmaji ne rešujejo dilem, ki so odprte in na katere so opozarjali. In to niso zanemarljive stvari. Vrednost slabih terjatev, ki se bodo prenašale, po kakšnih kriterijih, kdo bo odločal o tem, katere terjatve se bodo prenašala pod okrilje nove tako imenovane slabe banka in še in še. Pa poslanci nismo vredni, da bi nam dali čas, da se lahko o tako pomembnih stvareh pogovorimo s strokovnjaki, ki poznajo to področje. Predsednika Odbora za finance gospoda Širclja te odprte dileme in opozorila guvernerja gospoda Kranjca, gospoda Arharja iz Združenja bank, Evropske centralne banke in veliko strokovnjakov niso ovirali, da ne bi izpeljal, kar si je zadal. Predlog zakona o slabi banki je v nasprotju z Zakonom o bančništvu, Zakonom o gospodarskih družbah in tudi protiustavnost je bila omenjena. Svoje pripombe in pomisleke so nam posredovali Banka Slovenije, protikorupcijska komisija, Upravno sodišče, Državni svet, Komisija za gospodarstvo, mimogrede, predloga ne podpira, Evropska centralna banka. In čisto na koncu naj omenim še Zakonodajno-pravno službo Državnega zbora. To je ta naš hram demokracije. Na 22 straneh so podali pripombe na zakon, tako nomotehnične kot zelo zelo vsebinske. Še več, zakon bi naj bi neskladju z veliki zakoni, ki sem jih omenila že prej. In še več, z amandmaji, ki ste jih sprejeli, se je to neskladje še povečalo. Pri takšni aroganci do vseh omenjenih institucij in tudi strokovnjakov s tega področja Pozitivna Slovenija pri delu Odbora za finance ni želela več sodelovati. Verjamem, da ste bili tega veseli, saj ste tako pomemben zakon z amandmaji vred obdelali v manj kot eni uri, brez razprave, samo z glasovanjem. Tako pač delate, kadar opozicije ni zraven. V Pozitivni Sloveniji zakona ne bomo podprli.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih. Najprej dajem v razpravo 1. člen in amandma poslanskih skupin koalicije k 1. členu. Odprl bom prijavo za razpravo. Prijava teče. Besedo ima gospod Matevž Frangež.
Priznam, da si nisem želel biti prvi. Jaz si želim, da bi predvsem od ministra, od Vlade slišali, kateri so bili razlogi, ki so Vlado vodili, da je izbrala ta model. Mi imamo nekaj zelo jasnih stališč znanih slovenskih ekonomistov. Vodilni slovenski makroekonomski analitik Velimir Bole svari pred tem, da kopiramo izkušnje nekaterih drugih držav, ki so pravzaprav s kopiranjem rešitev, s prenosom slabih terjatev v slabe banke in na drugi strani financiranjem s pomočjo poroštva za obveznice slabe banke, s katerimi je slaba banka nato refinancirala obveznosti do bank, bistveno ogrozili javne finance države. Ne misliti, da nam gre v tem primeru samo za javne finance. Želimo si, da na ustrezen, ampak tudi najoptimalnejši način rešimo osnovni problem. Ameriška vlada je ob začetku krize leta 2009 razmišljala enako, o enakem modelu, o katerem danes razmišlja slovenska vlada. Rezervirala je za 750 milijard dolarjev sredstev, da izvede prenos terjatev z bank na posebne sklade, ki se naj nato ukvarjajo s prestrukturiranjem teh naložb. Opravili so več kot 5 tisoč cenitev in ugotovili, da je takšen pristop pri reševanju problema nemogoč. Zato so izbrali drugo pot, lažjo pot, enostavnejšo pot, dokapitalizacijo, ki zmanjša rizik napačnega vrednotenje, nepoštenega vrednotenja. Še guverner sam je včeraj na Odboru za finance omenil, da si ne zna predstavljati, kaj je to realna ekonomska vrednost. To je termin iz tega zakona, ker je zelo težko oceniti po različnih metodologijah na pošten način, kaj je vrednost, po kateri se bodo te terjatve prenašale. Koalicija nam danes očita, da tega problema nismo reševali. Jaz želim spomniti na to, kaj je prejšnja vlada, zato da bi bil ta problem manjši, vse storila. Najprej še v sodelovanju z oblastjo Janeza Janše v predhodnem mandatu je sprejela jamstva za hranilne vloge, s čimer smo takoj ob začetku krize preprečili, da bi v Sloveniji prišlo do dvigovanja hranilnih vlog. Takrat je država zagotovila državljankam in državljanom: vaš denar je v naših bankah varen. To je bilo decembra 2008. Drugič, ne pozabiti, da je velik del povečanega javnega dolga v prejšnjem mandatu rezultat tega, da smo s tem stabilizirali bančni sistem. Ne pozabite, da je država s plasmajem depozitov v bankah pravzaprav takrat rešila likvidnost bančnega sistema. Tretjič, ne pozabite, da smo z jamstvenimi shemami in, mimogrede, gospod Bole danes predlaga podoben ukrep, marsikateremu podjetju takrat omogočili dostop do kreditnih virov. Res pa je, da imajo danes ta podjetja že težavo, da je ročnost teh kreditov relativno kratka in da to tudi vpliva na likvidnost. To so predvsem tista podjetja, ki so s pomočjo ukrepov prejšnje vlade uspešno zagnala svoje poslovanje in okrepila izvoz Republike Slovenije, da je v prejšnjem mandatu Slovenija spet dosegla zunanjetrgovinski presežek, kar je bil v plačilni bilanci eden od velikih uspehov prejšnje vlade. Nadalje, dokapitalizirale so se banke in tukaj morda pridemo do tistega, da morebiti vlada Boruta Pahorja ni segla dovolj daleč. Ne vem, morebiti je dala premalo denarja, očitno, zagotovo je dala premalo denarja, da bi bile banke sposobne rešiti ta problem. Seveda je ključen problem slabega upravljanja bank. Ampak, dragi moji, ne pozabite, da takrat, ko smo ta problem pridelali, sta nadzorna sveta največjih slovenskih bank, dveh državnih bank vodila člana Slovenske demokratske stranke. Tega pač ni mogoče zanemariti, ko govorimo o potrebi, da ustrezno odkrijemo odgovornost in jo na ustrezen način sankcioniramo. Albert Einstein je rekel, da problemov ne bomo odpravili na enak način, s katerimi smo jih odpravili. Kaj je bil takrat problem? Prevelik političen vpliv na gospodarstvo in banke. S čim rešujemo danes? Z ustoličenjem absolutnega političnega vpliva v konceptu sanacije bank. In jaz se upravičeno bojim, da gre v veliki meri za vprašanje sanacije tistih terjatev, še posebej glede na selektivni model, ki je v zakonu opredeljen, ki bo rešil predvsem finančne težave Cerkve in cerkveni finančni holding. 700 milijonov evrov kreditov, dragi moji, in en milijon stečajne mase! Zdaj pa se vprašaj, ko govorimo, kdo je povzročil ta problem. Ali res mislite, da je levica dajala Cerkvi kredite?
Gospa mag. Damjana Petavar Dobovšek, izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lepo pozdravljam predsednika Državnega zbora in državnega sekretarja na Ministrstvu za finance, tudi ministra. Vem, da se bo vrnil v dvorano. Lepo pozdravljeni poslanci in poslanke! Včerajšnji dan so zaznamovali različni dogodki, ki bodo zelo pomembno vplivali na našo prihodnost in zaupanje v našo pravno državo ter jo obvarovali pred krajo države in pred krajo davkoplačevalskega denarja. Med drugimi dogodki je bila to tudi seja Odbora za finance in monetarno politiko, kjer smo obravnavali zakon, ki je danes na mizi. Gospod Frangež je omenil, da Socialni demokrati že dolgo veste in da že cel mandat opozarjate na problem javnih financ. Tudi opozorili ste, da je več modelov za reševanje in da se je sedanja koalicija odločila za najdražji model za odkup slabih terjatev in da je ta model najbolj zahteven tehnično, postopkovno in da so postopki dolgotrajni in tako naprej. Če bi vi, spoštovani Socialni demokrati, imeli kakšen vsebinsko vrednoten model, bi ga, verjamem, z velikim veseljem na odboru ali v delovni skupini obravnavali in o tem danes tudi razpravljali. S filozofskim razpravljanjem pa si ne moremo nič pomagati. Prejšnja vlada je po mojem mnenju podcenjevala problem javnih financ in problem sistemskih bank, ki so v neposredni in posredni lasti države. Vemo, o katerih bankah govorimo. Soočamo se z negotovostjo v bančnem sektorju. Učinki slabih odločitev predvsem na področju javnih financ prejšnje vlade prihajajo z zamudo, in to vsi danes tudi občutimo. Posledice so krčenje domače gospodarske aktivnosti in velika prizadetost slovenskega gospodarstva v obliki kreditnega krča. Zato je nujno treba ta problem reševati hitro, učinkovito in urgentno. Razlogov, zakaj je treba problem reševati urgentno, je več in so več kot očitni. Bankam so se ob znižanju njihovih bonitet in bonitete dolgoročnega dolga povečali tudi stroški zadolževanja na mednarodnih posojilnih trgih oziroma se jim je dostop do teh virov zelo zelo otežil in omejil. Povprečna kapitalska ustreznost bank je pod povprečjem kapitalske ustreznosti bank držav v Evropski uniji. Po zagotovilu guvernerja Banke Slovenije, ki smo ga dobili včeraj na odboru, naj bi vse naše banke bile solventne, kar je dober podatek, torej tudi v sistemskih bankah. In to daje zaupanje v te naše banke, kar je prav. Vendar pa je solventnost le eden izmed pogojev, ni pa edini, ki bi zadostoval za dvig bonitet bankam ob znižanju stroškov, predvsem stroškov zadolževanja na mednarodnih trgih. Bi pa na tem mestu poudarila svoje mnenje, da je Banka Slovenije kot nadzornik in regulator našega bančnega sistema odreagirala prepočasi in ni ukrepala pravočasno v zvezi z ugotavljanjem kapitalske ustreznosti bank in s postopki za izboljšanje izterjave slabih terjatev, ki temeljijo na kreditih. Zato menim, da je tudi predlog Evropske komisije za ustanovitev evropske bančne unije v redu, ker bo nadzoroval nacionalne centralne banke, realno gledano nekje 160 sistemskih bank, med katerimi bodo tudi naše sistemske banke. Zato je nujno, da preprečimo negativen vpliv slabih terjatev na kapitalski položaj bank, kar pa lahko storimo s postopki, ki so predlagani s to novelo, ki jo imamo na mizi. Predlog zakona predvideva ustanovitev posebne družbe za upravljanje terjatev slabih terjatev bank, ki bo upravljala poseben sklad za upravljanje teh slabih bančnih terjatev. Poglavitni ukrep je prenos teh terjatev z bank na sklad. Ta prenos ne bo avtomatiziran, bo v sodelovanju tudi z Banko Slovenije. Določen je mehanizem prenosa in cena prenosa. Slišali smo po dolgoročni ekonomski vrednosti, ki se bo določala po določenih metodah in po pravilih z določenim pravilnikom. Banke bodo v zameno za slabe terjatve dobile obveznice z državnim poroštvom. Slišali smo, da je zgornja meja tega poroštva države 4 milijarde evrov. Ta javni dolg se bo odplačeval na različne način. Res je, da s tem ne bodo banke kar avtomatsko kapitalsko ustrezne, potrebna bo tudi postopna dokapitalizacija ali iz sklada za odprodajo slabih terjatev ali pa tudi s tujimi vložki. Konkretne ukrepe znotraj posameznih bank, načrt in strategijo bo moral odobriti tudi organ za nadzor konkurenčnosti v Evropski uniji. Namen zakona je ohranitev stabilnosti finančnega sistema v celoti. Cilji so jasni. Cilj ustanovitve te družbe in sklada je izvajanje ukrepov na način, da se zagotovi gospodarna uporaba javnih sredstev in povrnitev proračunskih sredstev, pospeševanje kreditiranja nefinančnega sektorja, privatizacija bank in tudi, kar mislim, da je zelo pomembno poudariti, ugotavljanje odgovornosti za nastanek slabih terjatev bank. Meni osebno se zdi zelo pomembno in ključno to, da se s to novelo takoj prenesejo slabe terjatve na sklad, banke se tako očistijo teh slabih terjatev in lahko takoj sprožijo aktivnosti v smeri reprogramiranja kreditov, s tem bi se tudi dajala pomoč za oživitev podjetij, in to je eden izmed ciljev te vlade. Odprava kreditnega krča in pomagati skozi sistemske rešitve mikro, malim in srednjim podjetjem, samostojnim podjetnikom, možnost za financiranje dejavnosti ter s tem za ponovni zagon gospodarstva in tudi za ohranitev delovnih mest in za nova delovna mesta. To se mi zdi ključno. Zaradi tega podiram predlagani zakon in tudi nujnost sprejetja tega zakona. Hvala lepa.
Replika, gospod Frangež.
Zelo lepo ste to prebrali. Vendarle se mi zdi, poglejte, jaz upam, da imate prav, ker če imate prav, potem to pomeni, da bomo na relativno poceni način prišli do rešitve problema. Jaz upam, da imate prav. In takrat, ko in če se bo izkazalo, da imate prav, bom prvi v tem parlamentu, ki se bom oglasil in bom rekel: vlada, eto, vsaka čast. Mislim pa, da ta koncept, glede na obsežne konceptualne pripombe praktično celotne liste najuglednejših slovenskih ekonomistov, pripombe Evropske centralne banke, Banke Slovenije, in ne nazadnje resen sistemski odstop od veljavne zakonodaje, kaže na to, da obstaja zelo velika verjetnost, da se motite. Jaz bi si želel da zato trezno razpravljamo. Zdaj ste govorili o marsičem, o javnih financah na eni strani, spomnite se naših pomladanskih razprav, kaj smo vam takrat govorili Socialni demokrati – da je vaš koncept zakona o uravnoteženju javnih financ napačen, ker bo znižal domačo porabo in zmanjšal možnosti za propulzivnost našega izvoza. Točno to se je izkazalo, dragi moji. In jaz se bojim podatkov za tretje četrtletje letošnjega leta, ko bodo učinki zakona o uravnoteženju javnih financ manifestirani v celoti. Takrat smo vas opozarjali, dragi moji, da morate pozornost usmeriti na prezadolženost gospodarstva in na s tem povezan problem bančnega krča. Drži?! Opozarjali samo vas na to! In danes se zato zelo upravičeno bojimo, da se bo čez nekaj mesecev izkazalo, da imamo danes prav, kot se z vso evidentnostjo kaže, da smo imeli prav takrat, ko smo na vlado naslavljali opozorilo ob sprejemanju zakona o uravnoteženju javnih financ. Da, banke je treba rešiti. Ampak ne moje mnenje, mnenje uglednih ekonomistov je, da obstaja cenejša, lažja in učinkovitejša rešitev. Ja, zato jaz zelo jasno zagovarjam dokapitalizacijo bank s pomočjo depozitov, ki jih imamo še vedno v državnih bankah. Razen, če ste jih morebiti v vmesnem času že porabili. Ekonomisti opozarjajo, da je ključni problem pravzaprav likvidnost proračuna. Saj vemo, to likvidnost smo močno otežili s ceno, s povečanjem cene zunanjega zadolževanja te države, ki pa ima, kot je slikovito povedal naš predsednik, svoje ime, in to je Janez Janša. Najprej s sesutjem reform, potem pa, bom rekel, z nepremišljenimi izjavami. Problem je zelo realen, problem je racionalen in predlagam, da ga tako tudi razumemo. In poglejte, imamo problem nakopičenih slabih terjatev, te se kopičijo zaradi tega, ker je to verižni proces [[...]]
Gospod Frangež, tri minute za repliko so minile. Samo toliko, da vas opozorim.
Najlepša hvala za opozorilo in takoj, v tem trenutku bom zaključil s svojo repliko. Skratka, lotimo se problema na pravem koncu, na napačnem koncu problema ne bomo rešili.
Besedo ima gospod Gašpar Gašpar Mišič in za njim mag. Andrej Šircelj.
Spoštovani, spoštovane! Jaz kot poslanec Državnega zbora razumem, da se koalicija največkrat ne strinja z mojim mnenjem, da ne soglaša s stališči in z mnenjem opozicije, tako Pozitivne Slovenije kot Socialnih demokratov, ne morem pa razumeti, da se ob sprejemanju tako pomembnega zakona ne strinjate in da ne upoštevate svarila najbolj uglednih strokovnjakov na področju bančništva. To se je pokazalo na odboru, ko ste gladko zavrnili dejansko večino svaril in predlogov tako guvernerja Banke Slovenije kot predsednika Združenja bank Slovenije in ne nazadnje ste gladko zavrnili oziroma spregledali številna mnenja in pomisleke Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora. Zakaj to počnete? Saj vendarle odločamo o premoženju, ki nam je še ostalo, o premoženju, ki je last vseh državljank in državljanov Republike Slovenije. In ni prav, da se s takšnimi odločitvami igramo danes, ko rešujemo tisto, kar nam je še ostalo. Ne morem razumeti, da kljub resnim opozorilom Banke Slovenije, tukaj je zapisano še Združenje bank, Komisija za preprečevanje korupcije, Upravno sodišče Republike Slovenije, Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora. Kaj pa je dejansko ključno? Da je zakon v nasprotju z zakonodajo, v nasprotju z načelom pravne države, da je notranje neskladen, da suspendira Zakon o gospodarskih družbah, Zakon o bankah, Kazenski zakonik, Zakon o sodiščih, Zakon o integraciji in preprečevanju korupcije, celo Obligacijski zakonik, s tem pa odstop od sistemske ureditve. To je nemogoče! Poglejte, nismo v opoziciji proti sprejetju, kot je prej, mislim da rekel eden izmed poslancev, ko je predstavljal mnenje poslanske skupine, da smo proti rešitvi ni da smo proti sanaciji bank. Ne, mi smo proti premalo domišljenim ukrepom, premalo domišljenim rešitvam, ki utegnejo dejansko potegniti za seboj marsikaj, kar bo škodljivo, ko se bo zakon začel izvajati. Jaz bi bil zelo vesel, če bi lahko zaupal v vaše ukrepe in če bi lahko zaupal tistim, ki bodo zakon izvajali v praksi. Vendar je prav praksa pokazala, da zaradi premajhnih nadzorstvenih funkcij in premajhnega poudarka na nadzoru se kasneje ugotovi, človeško se je motiti, človeška dejanja so takšna, človeški faktor. In zgodi se kraja. V preteklosti smo dopuščali krajo, ampak jaz bojim, da bomo s takšnim sistemskim zakonom, ki deluje proti sistemu, in to proti finančnemu sistemu te države, omogočili rop stoletja, ker bomo omogočili, da določeni izbranci, posamezniki, ki bodo izvajali določbe in ukrepe tega zakona, ravnajo in rešujejo tiste terjatve glede na naše in vaše. To se bo dogajalo. In zakaj jaz danes svarim, da se bo to dogajalo? Zato, ker je praksa pokazala, da je temu tako. Bilo bi veliko boljše, da bi si vzeli čas, tako kot smo vas opozarjali, kot vas opozarjamo pri sprejetju vsakega zakona. Upoštevajte mnenja najvidnejših, celo svetovno priznanih strokovnjakov s področja financ, ne ignorirajte teh mnenj danes, ker jutri bo žal ne samo vam, bo žal tistim, ki za nami prihajajo. Nismo tukaj zato, da sprejemamo slabe zakone. Ali smo mi morda samo orodje določene strukturne elite in sprejemamo tisto po dekretu: to sprejmite, da se mi lahko obogatimo? Dovolj je bilo tega, ljudje! Dovolj! Ustavimo krajo te države! To lahko mi preprečimo, mi moramo voditi državo in ne posamezniki nas in preko nas dosegati svoje želje in polniti svoje žepe na račun tistih, ki so najbolj šibki v tej državi. In potem sprejmemo Zujf in kaj naredimo? Udarimo dobesedno po socialno najbolj šibkih, delavcih in upokojencih. Sram me je, da sedim tukaj v Državnem zboru in da sprejemamo takšne ukrepe, ki dejansko uničujejo najbolj revne državljane te države. Ni prav, da oni plačajo ceno in grehe tistih, ki so to državo pokradli in tistih, ki so dovolili in dopustili, da so sprejeli napačno zakonodajo. In ne delajmo še enkrat isto! Pa menda smo se lahko kaj naučili iz preteklih ravnanj in iz prejšnjih klicev. Ustavimo ropanje te države! Hvala.
Mag. Andrej Šircelj, za njim mag. Katarina Hočevar.
Hvala lepa za besedo. Hitenje. Eden izmed glavnih očitkov opozicije je, da hitimo. Čas je relativen, vsi tisti, ki govorite o hitenju. Pa vendarle, o tem zakonu smo začeli govoriti konec junija. Konec junija so bile rešitve iz tega zakona dane v en drug zakon, ki je urejal takrat državni holding. Tisti zakon je imel tudi določbe glede tega, kako se bodo urejale slabe terjatve bank. Vendar takrat smo se odločili, da tisti zakon ni pravšnji, da ni treba, da en zakon ureja in državni holding in slabe terjatve bank. Takrat je predsednik Vlade ustanovil tri delovne skupine. Eno za fiskalno pravilo, eno za državni holding in eno za sanacijo bank. V teh delovnih skupinah so sodelovali tako predstavniki opozicije kot predstavniki koalicije. Za delovno skupino, ki je obravnavala slabe terjatve bank, so bili sklicani, mislim da ,štirje sestanki, 7. avgusta, 13. avgusta, 11. septembra, kjer ste sodelovali predstavniki opozicije. Na teh delovnih skupinah smo tudi obravnavali različne modele, kako lahko slabe terjatve saniramo. Imamo v bistvu dva koncepta za sanacijo slabih terjatev, dva glavna koncepta, ki se ločita po tem, ali se bodo te slabe terjatve popravljale naprej v banki ali v neki instituciji, ki je ustanovljena s strani bank, ali banke, ki so povzročile te slabe terjatve, na to ne bodo imele vpliva in se bodo zato te slabe terjatve upravljale in vodile v neki instituciji, na katero te banke, ki so povzročile to, ne bodo imele vpliva. Ta dva koncepta sta v celotnem svetu. Kakšen vpliv bodo imeli tisti, ki so povzročili slabe terjatve? In na teh delovnih skupinah je bilo s strani predstavnikov opozicije rečeno, da je glavni ukrep, s katerim bomo rešili slabe terjatve bank, dokapitalizacija, in da ni treba, da ustanovimo posebno ustanovo, posebno organizacijo, ki se bo ukvarjala s slabimi terjatvami in ki bo upravljala te terjatve na drug način. 20 let imamo že ta koncept, dvajset let dajemo državnim bankam denar davkoplačevalcev zato tudi, da upravljajo s temi slabimi terjatvami, ki so jih same povzročile. In ta denar davkoplačevalcev dobijo bankirji, uporabijo za slabitve in enostavno delujejo na tak način in so delovali na tak način, dokler je bilo to možno. Zakaj je bilo možno? Zato, ker so se banke lahko zadolževale na tujih trgih, na domačih trgih, medbančno poslovanje in tako naprej, gospe in gospodje. In ta koncept je davkoplačevalce stal v Sloveniji zelo zelo veliko denarja. Jaz mislim, po moji osebni oceni, več kot milijardo evrov. Poglejmo si dobičke od državni bank in poglejmo, koliko je država dobila dividend od tega denarja. To je ta koncept. In vi zagovarjate ta koncept. Pravite, da je cenejši ta koncept. Jaz mu več ne verjamem. Ne verjamem, da tisti, ki je naredil slabo terjatev, lahko z njo upravlja. Zato je danes sprejet drug koncept. To pa je koncept, s katerim se bodo te slabe terjatve prenesle na neko drugo institucijo, kjer bankirji ne bodo imeli več te vloge. Banke bodo za to dobile obveznico, te terjatve bodo zato posebej ocenjene oziroma vrednotene in sistem bo deloval na drug način. Vi pa zagovarjate isti koncept: dokapitalizacija na dokapitalizacijo z davkoplačevalskim denarjem. Gospe in gospodje, po 20 letih je temu, po mojem, treba narediti konec. In to je sedaj to hitenje. In imeli smo dolgo časa. In te delovne skupine, tri mesece, najmanj tri mesece smo obravnavali različne vidike. Ja, in res je, delovna skupina se je odločila z večino koalicije, da je treba koncept narediti tako, da se bodo slabe terjatve reševale izven bank. In navsezadnje, gospe in gospodje, državne banke lahko kadarkoli ustanovijo ali imajo že ustanovljeno neko družbo, na katere lahko same prenesejo te slabe terjatve, očistijo bilance, če želite, in na ta način sanirajo svoje slabe terjatve. To so naredile nekatere banke v Sloveniji s tujim lastništvom. Tujci so jim verjetno tudi sugerirali, priporočili ali ukazali, da morajo to narediti. Državne banke tega niso delale, štiri leta, pet let, ne bom sploh govoril, katera vlada je kdaj bila. Niso tega naredile. So pripravljeni davkoplačevalci še plačevati za te banke? To je sedaj vprašanje, ker vi zagovarjate naj naredijo samo to. In druga zadeva. Tudi v tem zakonu piše, da ni to edini ukrep. Piše tudi to, da imamo več ukrepov. Tudi dokapitalizacijo. Zakaj dokapitalizacija? Zaradi tega, ker samo to ne rešuje celotnega problema. In bistveno je, da se poišče odgovornost. In tretje, da se zagotovi ustrezno vodenje, drugačno vodenje, kot je bilo do sedaj, in tudi drugačen nadzor, kot je bil do sedaj. Pa ne gledam na nobeno vlado. Tudi če želite tisto od 2004 do 2008, pa tudi guvernerja v času do 2007 pa pod 2007, na nobenega ne gledam, nobenega politične vlade tukaj ne omenjam, ker gre za rešitev. Gre za stvar. Gre za to, da tako več ne gre naprej. To o hitenju je relativno, gospe in gospodje. Veliko časa je bilo za to. Dovolj časa je bilo za to, da se tudi te rešitve dejansko proučijo. In so bile proučene, kakor je pač kdo hotel. Na te delovne skupine sta hodili predvsem gospa Brunskole in gospa Bratušek. Drugič. Paralelni pravni sistem v nasprotju z zakonom, z nekim drugim zakonom. Zakon je lahko v nasprotju z ustavo, če tako odloči Ustavno sodišče. Vse ostalo je natolcevanje, kaj je v nasprotju z ustavo in tako naprej. Drugo pa je, da en zakon ne more biti v nasprotju z drugim zakonom, ampak da se določen zakon upošteva glede na pravne kriterije, ki so določeni, kar pomeni, da zakon, o katerem sedaj teče beseda, drugače ureja nekatere stvari, kot to ureja Zakon o gospodarskih družbah, drugače ureja stvari kot jih ureja Zakon o bančništvu. O tem zelo veliko govori dr. Pavčnik s Pravne fakultete, po katerih rešitvah se upoštevajo pravne norme. Te zadeve, kako nekaj ni v skladu s tem zakonom in kako en zakon ni v skladu z drugim zakonom, enostavno ne morem reči, ampak druge norme se upoštevajo. Eden izmed kriterijev je tudi, da se upošteva tisti zakon, ki je bil kasneje sprejet. Imate pa več norm, ki se nanašajo na te zadeve v teh knjigah. Tukaj seveda ni nasprotja, ampak je to, da en zakon drugače ureja neko stvar, kot je to v drugem zakonu. Zaradi tega so nekatere besede, ki so bile tukaj izrečene, kot na primer ugrabitev države, država je že ugrabljena in tako naprej, gospe in gospodje, močno pretirane. Poglejte, kakor koli že, bom pa citiral, in to je rekla, zapisal sem si, gospa Bratušek. [[oglašanje iz dvorane]] Gospa Bratušek je povedala, da je nekdo že ugrabil državo in tako naprej, o kraji stoletja ste pa vi govorili, Gašpar Gašpar Mišič, kar je pa verjetno tudi malo pretirano, da gre tukaj za krajo stoletja. Jaz se namreč močno bojim, da so zavarovanja za te terjatve in da so te terjatve veliko manj vredne, kot si dejansko mislimo, da so, in zaradi tega je tukaj veliko vprašanje. Naslednja zadeva, ki jo je treba omeniti in je nekako tudi vsebinske narave, je vrednotenje. Poglejte, stroka je tukaj jasna. Če ne poznate metod vrednotenja, to seveda ne pomeni, da ni možno vrednotiti. To seveda pomeni, da stroka zelo natančno govori o modelih, po katerih se posamezno premoženje vrednoti. Eno je model bodočih donosov, na primer, drugi je likvidacijska vrednost. Navadno se pri vrednotenju upoštevajo dva ali trije modeli in potem se naredi povprečje in tako se to naredi. Tukaj je kakršna koli skrb popolnoma odveč. Bistvo pa je, ker stroka to pozna, da se te terjatve na to družbo ne prenašajo po knjigovodski vrednosti. Če bi se po knjigovodski vrednosti, potem bi prišlo do tega, da bi država plačevala preveč, več in s tem, če ni samo en lastnik, ampak je lastnik tudi kdo drug, na primer tujec, te banke, bi dejansko prišlo do subvencije. Tako da ta strah, ki ga izraža predvsem mislim gospod Frangež, je tukaj popolnoma odveč. Jaz verjamem, da vsi ti gospodje, ki so bili tudi včeraj na odboru, imajo nek strah, takšen ali drugačen, do tega, da je do tega zakona sploh prišlo, In ne samo do tega, ampak tudi do tega, da se slabe terjatve rešujejo na takšen način, se pravi izven bank. Meni nekateri pravijo, jaz nisem dobil nobenega klica od kakšnega bankirja, ampak da nekateri bankirji zelo zelo zelo resno lobirajo in kličejo tudi poslance, kako je to nesmiselno, kaj se tukaj dela, tukaj gre za povečano odgovornost in tako naprej in tako naprej in tako naprej. Poglejte, mene ni nihče klical, baje pa kličejo. To pomeni, da na eni strani nastaja že kar široka fronta, da tako rečem, vseh tistih, ki so proti zakonu, ker ta zakon rešuje zadeve zelo transparentno. Iz tega zakona je zelo hitro možno ugotoviti odgovornost. Odgovornost je pa tukaj problem. O odgovornosti in o kreditih, ki so bili dani temu ali onemu, je tukaj veliko govora. Jaz tukaj ne govorim o posameznih kreditih in tudi ne bom govoril, govorim pa o tem, da zakon povečuje odgovornost nadzornikov, tudi nadzorne inštitucije Banke Slovenije in tudi uprav bank, ki so te kredite dejansko dajale. Jaz nimam nobenega problema o banki, če je nekdo dal nekomu kredit zaradi tega, ker je dal po vseh pravilih bančnega poslovanja, vendar je to podjetje šlo v stečaj, ker je izgubilo trg in tako naprej in ima banka zato zadostna zavarovanja. Problem so seveda tisti krediti, ki nimajo teh zavarovanj ali pa so premajhna zavarovanja. Problem so seveda tisti krediti, ki so zavarovani z nasprotnimi deleži drugih podjetij, in teh podjetij več ni, zaradi tega zavarovanja dejansko ni. S tem zakonom se vsekakor ne želi, da bi se naredil rop stoletja, gospod Gašpar Gašpar Mišič, ampak se želi, da se to ne bi nadaljevalo in da bi se saniral tisti rop, ki se je dejansko že dogajal in ki se je že zgodil. Samo sanirati ne morejo tisti, ki so to povzročili. Hvala lepa.
Besedo ima mag. Katarina Hočevar. Replika mag. Alenka Bratušek, izvolite.
Gospod Šircelj, vam bo še enkrat prebrala, kaj sem rekla, ste me malo slabo poslušali. Včeraj je minister Gorenak izjavil, da je nekdo ugrabil našo državo. To je povedala Alenka Bratušek oziroma ponovila za vašim ministrom. In že včeraj na Odboru za finance sem vam povedala, kako je potekalo delo v delovni skupini in jaz vas prosim, da te delovne skupine ne izrabljate, ker si bom v nadaljevanju dovolila prebrati stavke iz zapisnika, vaše, gospoda Krušca, moje. Ne izrabljati tega. Vi, skupaj s predstavniki koalicije ste se odločili, da je to najboljša rešitev, brez analiz, brez podatkov, brez vsega. Ne nas tiščati v to isto godljo. Če ste se tako odločili prevzemite odgovornost. Skrbi me samo, da takrat, ko boste ugotovili, da je bila narejena napaka, ne bo več kaj popravljati.
Replika, gospod Gašpar Gašpar Mišič.
Hvala lepa, predsednik. Gospod Šircelj, jaz se vam zahvaljujem, za vaša pojasnila, vendar tako, kot ste pojasnili sedaj, je treba samo k temu dodati, da je treba ravnati po pameti in upoštevati mnenja vseh strokovnjakov. Mi imamo dejansko v državi podjetja, ki so zelo zdrava, imajo pozitivne bilance. Vendar problem je v tem, da ves svoj dobiček namenjajo bankam, ker so dejansko ujete v bančnem sistemu in jih banke dobesedno danes izkoriščajo. Problem je v vrednotenju teh podjetij, kako se bodo vrednotila, kdo jih bo pokupil, ker dejansko so lahko tudi slabe terjatve, glede na kapaciteto dolga oziroma višino dolga. To je problem. Jaz svarim samo pred tem, da se ne zgodi takšen rop stoletja , ker so vedno v preteklosti bile pomanjkljivosti na nadzorstveni strani. Ne more nekdo nadzirati nekoga. Potem pa prepustite absolutno nadzorstvo opoziciji. To zapišite v zakon, pa smo potem zmenjeni. Hvala.
Besedo ima mag. Katarina Hočevar, za njo gospod Srečko Meh.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem prisotnim tudi v mojem imenu. Poleg togega trga dela je največja težava, ki pesti naše gospodarstvo in s tem našo blaginjo, kreditni krč v bankah. Kreditiranje pa je kri vsakega gospodarstva. Država mora zato urgentno sprostiti kreditni krč, saj ta traja predolgo in je eden ključnih dejavnikov, zakaj imamo tako velik padec aktivnosti. Dostop podjetij do bančnega financiranja je eden od ključnih razlogov, ki zavira okrevanje Slovenije. V času, ko se je vlada ukvarjala z iskanjem rešitve bančnega sistema, so naše bonitetne ocene padale. In vsa znižanja so imela v teh obrazložitvah zapisano, da je naša težava šibek in nestabilen bančni sektor. Če tega zakona zdaj ne sprejmemo, potem ni tam nič, kar bi zavrlo nadaljevanje nižanja bonitetnih ocen. Ministrstvo za finance nam je poleti v času parlamentarnih počitnic v delovnih skupinah predstavilo štiri različne modele možnosti za reševanje bančnega sistema. Odločili smo se po našem vedenju za najboljšega med njimi. Dejstvo pa je, da ima vsak od teh modelov tako prednosti kot slabosti. Poleg tega pa ob tem zakon tudi dopušča drugačne možnosti, če bi se v konkretnem primeru izkazalo, da je ta drugačna rešitev bolj smotrna ali ekonomična. Idealnega modela ni in žal ni čarobne paličice. Z makroekonomskega vidika pa je ključno, da se težave, ki jih imamo v naših bankah, začnejo čim prej reševati in da se banke očistijo na način, da bodo lahko kreditirale naše gospodarstvo. V Sloveniji je glavni problem v kreditih nefinančnim družbam za prevzeme in pa v gradbeništvu. Probleme teh slabih kreditov je bolje reševati zunaj bank, vsaj tako kažejo izkušnje v Španiji, Irski in pa Švedski, kjer so podobne primere reševali izven bančnega sistema. Takšno reševanje je primernejše tudi zato, ker je bolj transparentno. Kreditne mape bodo prenesene, trgi pa želijo transparentno reševanje. Banke se bodo tako lahko osredotočile na osnovno funkcijo, na svojo dejavnost in na kredite, ki bi se v reševanju znotraj njih samih še vedno ukvarjale s slabimi terjatvami, kar trenutno počnejo. Ob tem pa naj dodam še to, da je za krepitev zaupanja državljanov v pravno državo ključno, da moramo objaviti, kdo in komu je odobraval najbolj problematične kredite, in poskrbeti, da se vzpostavi jasna odgovornost za te napake. Ob vsem strokovnjakih, ki sem jih slišala razglabljati na to temo v vseh strokovnih člankih, sestankih in usklajevanjih, ki smo jih na to temo imeli in so potekali v zvezi z reševanjem bančnega sistema, moram priznati, da mi je najbolj slikovito resnico o našem stanju povedal skromni upokojenec iz Zagorja, ko me je obiskal v moji poslanski pisarni. Dejal je: "Zavedati bi se morali, da krsta nima ne žepov ne prtljažnika." Tega zavedanja je bilo v preteklosti premalo. Ta človeška neracionalnost in pa nepotrebno pehanje z hitrim in ne zasluženim je tudi v našem bančnem sistemu povzročila to veliko luknjo, ki smo ji priča danes. In to je treba sedaj rešiti in reševati čim prej. To ne bo enostavno in tistim, ki se bodo s tem ukvarjali, želim srečno. Zakon je samo okvir, veliko postopkovnih zadev bodo morali opredeliti podzakonski akti. V Nemčiji se je takšen način reševanja izkazal za uspešnega, zato pravim, da je zakon šele prvi korak. Nujno je, da ga storimo čim prej in iz tega razloga bom danes zakon in amandmaje tudi podprla. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Besedo ima gospod Srečko Meh.
Hvala lepa, gospe in gospodje. Seveda bi želel, da bi bili danes tukaj v Državnem zboru tisti, ki so najodgovornejši v tej državi, pa so v Ameriki in še kje, pogrešam torej ljudi, ki bi poslušali in odgovarjali. Moje prvo vprašanje. Ali danes ne moremo odgovoriti na to, kdo je odgovoren, kar se je v bankah zgodilo, kaj je razlog? Zakaj bomo to lahko naredili, ko bomo imeli slabo banko? Drugič. Ali zaupamo tistim, ki bodo vodili slabo banko? Gospe in gospodje, to bo državna firma, ki bo brez česarkoli razpolagala s tistim premoženjem, ki ga morda še imamo. Ali tem zaupamo? Ne zaupamo pa jim do sedaj, kar so delali s tako imenovanim državnim premoženjem. Tretjič. Ali vemo, po kateri vrednosti bomo prenesli? Po treh modelih. Kakšna bo ta vrednost, kaj bomo naredili, kako bomo prodajali, kako vse bo to? Ali vemo, kako dolgo bo to trajalo, ali imamo na to odgovor? Gospod minister, ali bo kreditni krč takoj, kdaj? Kdaj bo ta kreditni krč prenehal in kdaj bomo začeli financirati? Ko bomo prenesli vse v slabo banko? Povejte datum, povejte kaj se bo zgodilo, napovejte. Recite, to bom naredil, to se bo zgodilo, pa imate moj glas, potem pa recite, odstopil bom, ne bomo tega naredili. Tako pa ne vemo, ne kdaj in ne kako. O vsebini pravzaprav ne znam povedati. Ne morem o vsebini govoriti, poslušal pa sem strokovnjake. Vsi, ki se na stroko spoznajo, pravijo, da je potreben daljši čas in da se je treba temeljito dogovoriti o tem, kaj bomo govorili. Koliko je vreden naš delež v teh naših državnih bankah? Mi bomo te banke prodali lahko takoj po tistem, ko bomo osnovali slovenski holding. Po kateri vrednosti? Kakšna je razlika med tistim, kar bomo prodali, in med tistim, kar bomo dali? Med štirimi milijardami, ki jih dajemo, in med tistim, kar lahko za te banke dobimo. Potem pa, tujec naj pride k nam, da nam bo pomagal. Tujec je v Novi Ljubljanski banki bil vseskozi. Tujec je bil tisti, ki nam je povedal, kaj lahko delamo. Oprostite, zaupam domači pameti, zaupam domačim strokovnjakom, samo politiko izključimo iz tega, da bo politika delala, kar lahko dela. Poglejte, s slabo banko bomo povečali premoženje Belgijcem. Če je danes vredna Nova Ljubljanska banka en evro, če jo prodajamo za en evro, bo torej dobil Belgijec 0,3 evra, recimo. S tem, ko mi vzamemo slabe naložbe, smo Belgijcu povečali premoženje. In pa, gospe in gospodje, mi smo slabo vodili, torej naši ljudje, državni uslužbenci so slabo vodili ta naša podjetja. Kaj pa Zvon, ki ga ni vodil državni uslužbenec, ki ga je vodila Cerkev? Kaj pa Zvon, s katerim direktno Cerkvi in Zvonu dajemo 400 milijonov? 900 milijonov. To dajemo! In danes je slovenski družbi treba povedati, da direktno financiramo tisto, kar so v Zvonu delali in kar so v Zvonu naredili, česar ne bi smeli narediti. In oni so uspešni, oni znajo uspešno voditi menedžment. Pa še nekaj vas vprašam, gospe in gospodje. Ko smo mi govorili o poroštvu za Blok 6, smo šest mesecev razpravljali o tem, pa smo govorili o 400 milijonih, ki jih bo vrnil Holding Slovenske elektrarne. Danes govorimo o 4 milijardah evrov, ki jih bodo davkoplačevalci dali za to skozi poroštva, skozi vse, kar se bo tukaj dogajalo. In zato vam pravim, gospe in gospodje, da je treba še enkrat premisliti. In danes govorimo o tistem, kar ste se včeraj na odboru pogovarjali, z amandmaji, ki smo jih danes na klop dobili, odgovorili nismo prav na nobenega od teh vprašanj. In če danes mi lahko odločamo tako tukaj s tem zakonom o 4 milijardah poroštva, gospe in gospodje, spomnite se kako ste razpravljali, gospod Šircelj, na vašem odboru, kako smo razpravljali, kako smo govorili, koliko vsega smo morali dokazovati oziroma so morali drugi dokazovati, da smo na koncu prišli do tega, da smo verjeli. Mi danes govorimo o 4 milijardah, o katerih ne bo ne besede, nobenega dokumenta, nič ne bo zadaj, nobenega poroštva, nobenega investicijskega programa, nič ne bo! Ne morem biti za takšen zakon, gospe in gospodje.
Hvala lepa. Dr. Krušec, državni sekretar se, je javil k besedi. Izvolite.
Hvala lepa. Rad bi odgovoril na nekaj dvomov oziroma dilem, ki so se pojavljale, in sicer najprej o teh 4 milijardah. Gre za poroštvo in gre za terjatev. Za vsako terjatvijo stoji tudi zavarovanje. In če ste poslušali ministra, je omenil, da je lahko končna cena, se pravi po unovčitvi tega zavarovanja, mnogo nižja, kot je 4 milijarde. Tako da to je bistveno. Naslednja stvar. Govorilo se je, da je 100 milijonov kapitala enako eni milijardi terjatev. Tukaj je treba omeniti, prvič, da za terjatvami, kot sem že omenil, stojijo tudi zavarovanja. Drugič, da ko gre za slabo terjatev, je 100 milijonov samo regulatorni minimum, da pa mora banka to terjatev slabiti več in pri slabih terjatvah so primeri, kjer so te slabitve v višini 50 % ali pa celo v višini kar celotne terjatve, če seveda terjatev ni zavarovana. Tako ni rečeno, da je 100 milijonov kapitala enako eni milijardi terjatev. Druga zadeva je, da če se kapital vloži v banko, je čiščenje postopno, kar ni dovoljšen signal bonitetnim hišam in mednarodnim trgom. In od teh mednarodnih trgov so banke odvisne pri svojem zadolževanju, zaradi tega je treba dati transparenten in takojšnji znak oziroma signal mednarodnim institucijam. Tudi ostale mednarodne institucije, kot so Mednarodni denarni sklad, OECD pa tudi Mednarodna banka za obnovo in razvoj nas opozarjajo, da z rešitvami ne smemo več odlašati na tem področju, ker vsak teden oziroma mesec stane. Za primer, ker se je zakon odločil z julija na danes, smo vmes doživeli tri znižanja bonitetnih ocen. Glede določitve vrednosti. Realna ekonomska vrednost je koncept in se mora odločiti neodvisno in kredibilno. Vsekakor bo to določitev vrednosti potrdila tudi Evropska komisija. In Evropska komisija želi videti ne samo rezultat, ampak tudi model, po katerem se je ta vrednost izračunala. Dejansko je Evropska komisija tista, ki lahko odobri to realno ekonomsko vrednost, tako da so v tem smislu pretirani strahovi odveč. Zavrnil bi tudi, da je zakon v nasprotju z Zakonom o bančništvu ali pa celo z Zakonom o gospodarskih družbah, kot je bilo nekje omenjeno. In pa še na koncu, irski model, pravite, da je bil zelo drag. Irski model reševanja celotne krize je bil drag. Vrednost ali pa velikost bančnega sektorja v bruto domačem proizvodu na Irskem je 500 %. Se pravi, je 5-krat večja kot vrednost bruto domačega proizvoda. Bančni sektor v Sloveniji je nekje 1,2-kratnik bruto domačega proizvoda. Irska je na poti iz krize in je prva država, ki je to krizo začela uspešno premagovati. Irska se lahko ponovno zadolžuje na mednarodnih trgih. Strošek na Irskem je bil predvsem z naslova dokapitalizacij ne pa naslova ustanovitve slabe banke. Hvala lepa.
Hvala lepa za ta pojasnila. Sedaj pa je na vrsti mag. Matej Tonin.
Spoštovane kolegice in kolegi! Lep dober dan vam želim! Na današnji seji imam občutek, da je padlo že preveč težkih in nepotrebnih besed, kraja stoletja, amputacija demokracije, vzpostavlja se vzporedna država. Ne vem, zakaj je treba tudi s strani opozicije vedno ustvarjati nek kraval in neke izredne razmere in mislim, da je to samo še dodatno prispeva k temu, da mi že tako slab ugled te hiše še dodatno slabimo. Obstaja pa še tudi druga možnost, da si nekateri posamezniki v tem parlamentu prizadevajo, da postanejo prvi zvezniki neke televizijske oddaje, ki se ji reče satirično okolje. Tudi to možnost dopuščam. Vprašanje, ki ga zastavljajo številni navadni državljani, je, zakaj reševati banke. Zakaj bi morali navadni državljani reševati banke, če pa so banke ta problem povzročile same? In vtis je, naj bankirji svoj problem rešijo na nek način sami. Jaz poskušam na to vprašanje odgovoriti z neko preprosto zgodbo, ki ima logiko, in sicer, da banke so v našem sistemu potrebne zato, da če ima nek podjetnik, nek državljan neko idejo, ki jo želi realizirati, in za to idejo nima denarja, je banka tista, ki mu posodi denar, da na koncu on lahko to realizira in s tem ustvari nova delovna mesta. Brez novih delovnih mest pa na koncu koncev nastradamo vsi. Zato mislim, da mora biti v interesu nas vseh reševanje našega bančnega sistema. Pa smo bili včeraj opozorjeni, da ne smemo govoriti o reševanju celotnega bančnega sistema, ker vendarle obstajajo razlike med posameznimi bankami. Jaz sem že na eni izmed prejšnjih sej kazal ta graf, ki zelo nazorno ponazori težave v našem bančnem sistemu. V te globoke rdeče številke so več ali manj zapadle slovenske banke, ki so v državni lasti. V teh modrih številkah na tej strani so več ali manj banke, ki so v privatni lasti. Mi danes govorimo na nak način o reševanju slovenskih državnih bank. Mislim, da mi s tem rešujemo državno premoženje, naše lastno državno premoženje, pod ena, in s tem tudi naše gospodarstvo. Kje je bil problem slovenskih državnih bank? Jaz mislim,da je bil ključni problem ta, da se te banke niso vedno odločale samo na ekonomski osnovi, ampak so se odločale tudi na politični osnovi. In to se vleče že vrsto let, in to je tisti temeljni ključni problem. In ko moj dober kolega gospod Meh izpostavlja samo ene primere, se strinjam, Zvon je problematičen, ampak imate tukaj tudi SCT, Grep, imate celo serijo podjetij, ki so se ujela v to spiralo. Saj ni treba izpostavljati samo enega. Prav je, da se ga izpostavi, ampak obstaja še cela vrsta drugih primerov. En problem je, da so se te banke odločale na ekonomski in tudi včasih prevečkrat na politični osnovi. Potem imamo celo zelo pomembne slovenske politike, ki se na javnih oddajah hvalijo, kako so hodili po slovenskih bankah in lobirali za določene kredite. Mislim, da mi ni treba posebej poudarjati, za koga gre. Razlika med državnimi in privatnimi bankami je predvsem ta, da se privatne banke odločajo na podlagi tega, če je nek projekt dober, ga seveda absolutno podprejo. Gospa Bratušek, jaz sem že res sit tega nenehnega obtoževanja, kdo je bil za kaj kriv v preteklosti in kdo je za kaj odgovoren in tako naprej. Jaz bom rekel, vse politike, leve in desne, so del tega slovenskega sistema in so odgovorne za bančni sistem in so odgovorne tudi za državne banke in vsi nosimo del odgovornosti. Jaz vam lahko tukaj tudi preberem določene stvari. V strašnem času naše vlade 2004–2008, ko se je po besedah gospe Bratuškove zgodilo največje zlo, so bili v nadzornem svetu Nove Ljubljanske banke tudi, ne vem, bom izpostavil primer, vidna članica SD Metka Tekavčič. Šef Nove Ljubljanske banke je bil postavljen pred prihodom naše vlade, in sicer na 25. redni seji 5. decembra 2003 je bil imenovan gospod Marjan Kramar. Pa to so za mene podatki, ki so zgodovina. Ampak jezi pa me, ko stalno izpostavljamo eden drugega in kdo je za kaj bolj odgovoren. Če pogledate podatke, boste lahko ugotovili, da pri tej stvari vsi tako ali drugače nosimo odgovornost. Naslednja stvar. Imamo problem z državnimi bankami. In tu se izpostavljata dva koncepta. En koncept je, da to rešujemo z dokapitalizacijami in drug način reševanja je to, kar predlagata sedaj naša vladna koalicija in ta vlada, da izločimo slabe terjatve. Jaz gospoda Frangeža in vse tiste, ki tako ostro nasprotujete temu našemu reševanju bank, sprašujem, če je dokapitalizacija tako zveličavna, zakaj ta problem slovenskih bank že ni rešen. Mi smo do sedaj z dokapitalizacijami v slovenske banke zmetali tisoč 500 milijonov evrov, 1,5 milijarde evrov. Kakšni so rezultati? Vprašajmo se. Če je bilo v letih 2004–2008 seveda vse najslabše in vse je takrat šlo narobe, potem ko je prišla vlada, ki je vedela, kako je treba stvarem streči, zakaj se potem niso ti problemi že rešili. Od 2008 pa do 2012 je minilo kar nekaj časa. Jaz ne vem, zakaj gospod Križanič tega ni rešil, če je vedel, kako se dela in zakaj problem še danes ni rešen. Opoziciji je zelo enostavno razlagati in vehementno razložiti, kako ima ta vladna koalicija vse narobe in kako nič ne vemo, ampak treba je priti z rešitvami in povedati, to in to mi predlagamo, tako in tako bomo naredili. Zelo enostavno je parlamentirati in govoriti na pamet. Gospod Meh pravi, takoj nam povejte vse, koliko bo to, koliko ono, vse. Če bi bil vedež, ne bi bil revež, pravi slovenski pregovor. Če bi vse znali in vse vedeli, potem bi imeli mi, ja, gospa Bratušek, potem bi imeli mi čarobno palčko in vsi naši problemi bi bili rešeni. Ne, vsega ne vemo. Če si vi domišljate, da vse vemo, jaz priznam, da vsega ne vem. In se s kakšno stvarjo pač trudimo in jo poskušamo reševati. Jaz mislim, da je najbolj nevaren tisti človek, ki misli, da vse zna in da vse ve. Še zadnja stvar. Po navadi je vedno tako, da v tej koaliciji smo itak sami bedaki, v opoziciji pa sami strokovnjaki, pa ne bom nadaljeval. Če pogledate ta sistem ali ta zakon, ki smo ga pripravili, določene rešitve notri so omogočene in puščajo tudi sedanjim bankam kar nekaj manevrskega prostora. Imajo možnosti, imajo priložnosti, pač lahko jih bodo izkoristili. Mi s tem na nek način poskušamo iti v nek proaktiven pristop. Glejte, predlagali bomo to, poskušali bomo zadeve rešiti. Če se bo izkazalo, da je bil to napačen pristop, najbrž takrat nas že več ne bo, in boste drugi lahko 10-krat poudarili, ali vidite, kako smo imeli takrat prav in kako bi bilo to lahko drugače. Zaključil bi s tem. Saj veste, saj smo vsi na istem, tukaj sedimo od 8. zjutraj pa do 10., 11. zvečer. Itak nas imajo vsi za barabe, k temu seveda še sami prispevamo in potem te včasih kakšna stvar zelo vzdraži, kako je lahko biti pameten in vseveden. Ampak bom tukaj zaključil. Se opravičujem, če sem bil do koga preveč oster.
Hvala lepa. Zdaj bo najbrž kakšna replika. Predvidevam. Gospod Meh, ste se javili k repliki? Izvolite.
Jaz sem postavil vprašanje ministru, vladi, ki je predlagala rešitev zakona. Vprašal sem ga, kdaj, kakšni bodo rezultati in od njega pričakujem odgovor, ne od gospoda Tonina. Kadar govorimo o Zvonu, je zavarovanje Zvona najslabše od vseh zavarovanj, kar jih banke imajo. Ni slabšega zavarovanja. In direktno bomo kolikor koli je Zvon naredil, in če je Zvon imel kakšne botre, navadno mislimo na botre na drugi strani, potem verjemite, da za Zvon ne bi dobili, da naj jim dajo takšne kredite, da smo zdaj dolžni 450 milijonov ali še več. Hvala lepa.
Hvala lepa. Spet imamo težave z replikami. To ni bila replika, gospod Meh. To je bila polemika. Imate repliko, gospa Bratušek? Izvolite.
Gospod Tonin, to, kar ste vi zdaj naredili, je bil populističen nastop. Dejstvo je, hočete – nočete, dejstvo je, da so banke najslabše kredite dajale v obdobju 2006–2007. To izhaja iz poročila. Da se ugotoviti, kdo je to podpisoval. In ugotovimo. Zanimivo bo. Zvon je bil omenjen, T2, po tem, kar sem lahko prebrala v časopisih, ker poslanci tega poročila nismo dobili, dobila pa sta ga minister za finance in predsednik Vlade, pa so podatki prišli v javnosti. Tudi to je zanimivo. T2, z 2 evroma zavarovano 88-milijonsko posojilo. Odlično. Ampak to, hočete – nočete, se je dogajalo v letih 2006 in 2007. In če vas to boli, jaz razumem, da vas boli, in če je to za vas [[...]]
Kolegica Bratušek, o čem pa ste bili napačno razumljeni?
O tem, da smo vsi krivi za to, gospa Romana Tomc, podpredsednica. O tem! Kdaj in kdo je odgovoren za to, da danes smo tam, kjer smo. Gospod Tonin je prvi začel s svojimi populističnimi nastopi za satirično oko, če ste dobro poslušali. In če je vaš cilj, da ste v satiričnem očesu, ob tem ko govorimo o 4 milijardah davkoplačevalskega denarja. Jaz ne vem, če se vi zavedate, koliko je to. 4 milijarde damo za pokojnine v celem letu. To je 10-krat več, kot damo za porodniška nadomestila, 100-krat več, kot bi lahko dali za brezplačne vrtce. Vi nam pa niti tega ne dovolite, da se s strokovnjaki, ne iz naših vrst, ampak s strokovnjaki, ki se spoznajo na to, pogovarjamo. In vi ste tisti, ki ste rekli, da so v koaliciji sami bebci in v opoziciji sami strokovnjaki. Dovolite nam samo to, da se prepričamo, da bomo 4 milijarde davkoplačevalskega denarja namenili tako, kot je treba. Ne vem in ne razumem, zakaj se tega bojite. Res ne vem, gospod Tonin.
Gospa Bratušek, še vedno vztrajam pri tem, to je bila polemika in ne replika. Je pa zdaj priložnost za nov krog, glede na to, da se nam je iztekla lista razpravljavcev, vendar čas ostaja in sprašujem, če želi še kdo razpravljati. Odpiram čas za prijavo. Izvolite k prijavi. Prijavljenih je še enajst razpravljavcev in prvi bo dobil besedo dr. Krušec, ki se je tudi javil k besedi. Izvolite.
Hvala lepa. Prej še ene zadeve nisem povedal, in sicer kreditni krč in kdaj bodo rezultati. Problem v slovenskih bankah slabe terjatve ima dva podproblema: prvi so dolžniki v stečaju in drugi so prezadolženi dolžniki. Zakaj je rešitev izven bank v družbi boljša pri dolžnikih v stečaju? Gre za to, da je fokus takšne družbe lahko predvsem na razreševanju in odprodaji teh terjatev, medtem ko je fokus v bankah, ki so očiščene, v novih posojilih. Zakaj je pa družba bolj ustrezna za reševanje prezadolženih dolžnikov, je pa zato, ker lahko združi terjatve iz mnogih bank in zato ima večjo moč pri pogajanju pri reprogramu kredita. To se je podobno zgodilo na Švedskem, kjer so ugotovili, da potrebujejo dolžniki oziroma zavarovanja terjatev, katerih dolžniki so že v stečaju, posebno ekspertizo za razrešitev in da je potreben drugačen menedžment oziroma vodstvo za razrešitev slabih terjatev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Nadaljujemo z razpravo. Mag. Dejan Židan, izvolite.
Hvala, podpredsednica. Spoštovane poslanke in poslanci, en lep pozdrav! Saj jaz mislim, da o večini pomembnih stvari smo si enotni. Ta država, težave, ki jih ima, so rešljive, najpomembnejša težava v tem trenutku je dejansko nedelovanje bančnega sistema, kar se kaže kot kreditni krč ali kakor koli drugače imenujemo. To je velika težava, ker ne znamo zagnati velikih investicij, ki bi jih v osnovi želeli financirati s tujimi viri, jih je možno, ampak jih ne znamo zagnati. Res je, tukaj si več nismo enotni. Normalne države ne strašijo svojih ljudi, saj na ta način zmanjšajo potrošnjo. Nekatere države recimo celo denar vlagajo v to, da ljudem govorijo, da so stvari rešljive oziroma celo zvišujejo tudi javnim uslužbencem plače. Mi smo ena redkih, kjer vladajoča politika straši ljudi, na ta način dela neposredno proračunsko luknjo. Kar se pa tiče politike in signalov, to pa je le treba razložiti. Tisto, kar bonitetne hiše spremljajo, kar Evropejci spremljajo, pa tudi kar mi spremljamo, niso neka poročila. Vsi ti ljudje imajo v tej naši državi svoje ljudi, opazujejo delovanje vlade, opazujejo v bistvu, kaj se pogovarjamo v Državnemu zboru. Posledica tega je tisto, kar pogosto napišejo, in to je, da smo verjetno edina država v Evropski uniji, kjer boniteta pada zaradi nemogočega delovanja politike. Ampak potem pa še nekaj dodajo: nemogočega delovanja koalicijske politike. Saj ne dodajo opozicije, saj opozicija nima možnosti sprejemati dobrih ali slabih rešitev, opozicija v bistvu v tej sestavi niti ni takšna, da bi kar naprej ljudi dražila in jih pozivala, kar se je delalo v prejšnjem sestavu. Tisto, kar nam zamerijo, da v bistvu najvišji vrh države straši, potem pa ga čez dva, tri dni mora finančni minister demantirati in imata potem oba skupaj čez tri tedne drugačno mnenje, kar je seveda znak, da ne vedo, kaj se sploh dogaja. In če ne vedo, kaj se dogaja, potem takšno državo izjemno težko tudi zdravijo. Tisto pa, kar bi spoštovanim poslankam in poslancem še enkrat priporočal, je, da preberete mnenja posameznih slovenskih strokovnjakov. Tukaj v Državnemu zboru je že prisotno nezaupanje in povsem jasno je, da to, kar govorim jaz, kar govori marsikateri drug, se ne vzame z vso potrebno resnostjo. Zato pa imamo nekatere strokovnjake, ki jim večina slovenske stroke pa le zaupa. Eden od teh strokovnjakov pa je tudi gospod Velimir Bole in dovolite, spoštovane poslanke in spoštovana podpredsednica, da dva ali tri stavke njegovega razmišljanja pa le preberem. "Države praviloma rešujejo banke prav zaradi tega, da zmanjšajo porabo davkoplačevalskega denarja." Potem naslednji stavek, prosim, da poslušate, tako kot se spodobi. "Do sedaj v času krize je Slovenija" – izrazito pogrešam ministra, izrazito pogrešam predsednika Vlade, mogoče nas gleda kjerkoli v Ameriki, državnih sekretarjev, ki imajo prste vmes, nikjer ne vidim, vidim gospo, ki je ne poznam, dobro, boste naše nasvete upoštevali, vsa čast vam, mogoče kakšna telepatija kje obstaja, prosim za pozornost – "za reševanje slovenskih bank namenila 600 milijonov evrov." To je uradni podatek. V času krize 600 milijonov evrov. Nemčija, ki je prav tako ocenila, da je delovanje bank poglavitni vzvod za zagon gospodarstva je v tem času namenila 11 % svojega BDP, Belgija 6,7. Če bi mi namenili toliko kot Belgija, ne bi namenili 600 milijonov, temveč bi namenili 2,4 milijardi evrov za dokapitalizacijo. Po čem se mi razlikujemo od teh držav, ki kakorkoli obvladajo svoje gospodarstvo? Po tem, da te države so to naredile. Niso vpile in niso zamajale ljudi, vere ljudi v sposobnost bančnega sistema, ampak so lumpe pregnali in jih zamenjali z bolj sposobnimi ljudmi. Vi tukaj pa vpijete. Dodatno zmanjšujete ne samo zaupanje nas državljank in državljanov v slovenski sistem bančni, predvsem tudi tujcev. Vi na koncu pogledate opozicijo, vi ste krivi, ker nam boniteta pada zaradi besed predsednika Vlade. Saj mi mu ne moremo preprečiti, da bi govoril! In spoštovane poslanke in poslanci! Slaba banka je dražja rešitev. O tem govori ravno primer, ki ga vi navajate kot uspešen primer. O tem govori irski primer. Ocene uglednih strokovnjakov so, da je slaba banka v primerjavi z dokapitalizacijo dražja od 2 do 10-krat. V vsakem primeru bomo davkoplačevalke in davkoplačevalci morali zaradi delovanja te države investirati v bančni sistem, vendar po vaši ideji bo to nekajkrat več, kakor po naši. In tisto, kar je najbolj pomembno, bistvo ustanovitve slabe banke, kakorkoli se imenuje, je ocena vrednosti prenosa slabih terjatev. Celo Američani so pri tem vprašanju, pa imajo Nobelovce s tega področja, ugotovili, da je to tako zelo težka reč, da zaradi tega, ker ne obvladajo tega sistema, so povedali, da tega ne bodo počeli. Ko mi vprašamo ljudi, ki jih ni, ko vprašam prazne stole in prazno potovalko tam, kaj boste pa vi naredili, je pa tišina, kakor so prazni tudi stoli. Na ta način vi rešujete našo državo in jaz lahko samo rečem, naj vas bo sram.
Hvala lepa. Želite repliko? Gospa Dobovšek, v čem ste bili narobe razumljeni, niste razpravljali ta hip? Ali ste razpravljali zdaj in se boste odzvali na gospoda Židana? Izvolite, replika.
Hvala za besedo. Prej sem razpravljala o zadevi, o kateri je zdaj gospod Židan razpravljal, pa mislim, da je treba nekaj obrazložiti tudi gospodu Židanu. V zvezi s trditvijo, ko smo se pogovarjali o irskem modelu, samo v vedno gospod Židan, morebitna politična napaka irske vlade je res bila, da je jamčila za obveznice, ki so jih izdale irske banke. Ker pa je bil irski bančni sektor v primerjavi z BDP precej velik, izgube pa tako velike, je morala Irska nazadnje res zaprositi za pomoč Evropske unije. Ampak na srečo je pri nas razmerje med slovenskim bančnim sistemom v primerjavi s slovenskim BDP veliko nižji, kot je pri Irski. In v tem je velika razlika. Samo toliko v razumevanje.
Hvala lepa. Jaz moram tudi to oceniti kot neke vrste polemiko, tako kot sem bila prej kritična do kolegice Bratušek. Vendar mag. Židan, ne glede na to, da predstavnikov Vlade ni tukaj, sem jih pa pozorno prej poslušala, na mnoga vaša vprašanja so podali zelo konkretna pojasnila. Sedaj gremo naprej. Besedo ima gospod Rihard Braniselj.
Hvala, podpredsednica. Države banke rešujejo zaradi zaščite davkoplačevalskega denarja. Točno tako. In v čem je nevarnost pravzaprav, če banke pustimo negotovi usodi? Kot vemo, država jamči za vloge občanov, zato vse resne države, ki se tega problema zavedajo, naredijo vse, da banke sanirajo. Vsakršen stečaj banke je po eni strani ena velika katastrofa za državo, predvsem če govorimo o velikih sistemskih bankah, ki imajo tudi določeno število portfeljev v lastniških deležih, v pomembnih družbah, ki tvorijo eno ključno gospodarsko mrežo te države. V preteklih časih oziroma ob nastopu te krize in začenjanju tega kreditnega krča smo bili pravzaprav priča šolskemu primeru dveh praks reševanja bank, kjer se je pojavila velika razlika med pristopom slovenskih bank v tuji lasti in pa slovenskih bank v domači lasti. Banke v tuji lasti so se na spremenjene okoliščine poslovanja izredno hitro izvale, uporabile vse inštrumente, da so terjatve poplačale in nemudoma zamenjale vodstva, ki so do te situacije pripeljala. To je bil primer banke Hypo in primer banke UniCredit in še nekaterih. Seveda je bilo treba tudi te banke dokapitalizirati s strani lastnikov. Poglejmo reakcijo naših bank v slovenski lasti! Vse te banke so ves čas čakale, gledale nekaj časa na Gregorčičevo, nekaj časa proti AUKN in se pravzaprav v vseh teh časih ni zgodilo nič. Ta trenutek pa nam ta zakon, ki ga danes obravnavamo, prinaša določene rešitve. Prinaša rešitve bankam, nabor različnih ukrepov, ki jih bodo banke same po lastni presoji in če zadostujejo kriterijem, uporabile ali pa ne. Seveda si vsi še vedno želimo, da pride v največji meri do dokapitalizacije s strani lastnikov, vendar so te možnosti očitno izredno majhne in nerealne. V bodočnosti, če bo ta zakon sprejet, in upam, da bo, ker je to nujno potrebno, bi v družbi za upravljanje terjatev bank pravzaprav pričakoval, da bosta tam ustanovljena dva močna oddelka: oddelek za izterjavo in pa še en oddelek, ki pa bi moral biti še močnejši, to pa je oddelek za upravljanje s terjatvami, ne na način, da se bodo predlagali stečaji, ampak na način, da se bo s temi terjatvami in s temi dolžniki delalo tudi na ta način, da se bodo zaznavali znaki okrevanja in da bo tudi ta družba dala prispevek k temu, da bo naredila vse, da bodo, po domače povedano, te družbe, te banke oziroma ne banke, ampak ti dolžniki tudi gospodarsko okrevali in dali možnost, da zaživijo, ker tudi v tem primeru vidimo možnost, da bi spodbudili gospodarstvo. To se pravi, da ta družba ne bo le grobar in brezobziren izterjevalec terjatev, kar seveda je funkcija, ampak tudi ta drugi del, o katerem govorim. Ena velika nevarnost obstaja pri modelu, ki se ji reče slaba banka. Ko bo banka prenašala te terjatve na družbo, je seveda v eni veliki prednosti. Banka te terjatve dobro pozna, kar bi za družbo za upravljanje ne mogli reči. To se pravi, na tej točki bo potrebna izredna velika pozornost in da se bodo te terjatve ovrednotile po pošteni ceni, po tržni ceni in da tukaj bo prišlo do kakršnih koli oškodovanj državnega premoženja. Za konec mogoče še to. Vse preveč mogoče govorimo o odgovornosti bankirjev. Kje je odgovornost posojilojemalcev, ki so se zavezali s pogodbami, da bodo te kredite vračali? Mi tukaj ne moremo govoriti, da so bili eni in drugi poslovno nesposobni, da niso delovali kot dober gospodarstvenik, kar bi se od njih pričakovalo, in zato mislim, da je pravzaprav odgovornost obojestranska. Vendar pa odgovornost naj se izkaže v postopkih, ki naj se začnejo, če so utemeljeni, zadeve naj se konkretno začnejo, sprocesirajo in naj se tovrstna odgovornost na nekih drugih nivojih in nekih drugih inštitucijah tudi ugotavlja. Jaz bom ta zakon podprl, ker je v tem trenutku po mojem mnenju najboljša možna rešitev, nam mora pa biti jasno, da vsakršna rešitev tudi bo tudi koštala. Ena, druga in tretja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Na vrsti je gospod Jakob Presečnik.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani gospod državni sekretar s sodelavko, kolegice in kolegi! V današnji razpravi je bilo izrečenih že kar nekaj ostrih besed, tudi o strokovnjakih in tistih na nasprotni strani, o neumnih in tako naprej. Jaz zagotovo ne spadam med strokovnjake na bančnih in finančnih področjih, poskušam se spoznati malenkost in se tudi podučiti o stvareh na vseh področjih, ker takšni smo vsi in moramo na koncu odločati o vseh stvareh, tudi o tistih, o katerih se mnogokrat zagotovo ne spoznamo dovolj. Že prejšnji mandat je bilo kristalno jasno, da je treba v Sloveniji sprejeti nekatere reforme. Že od začetka prejšnjega mandata smo to govorili, od pokojninske, zdravstvene, delovnopravne pa še katere, ob seveda vzporednem izboljševanju pogojev za gospodarstvo, za nova delovna mesta. Kapica tega je pa reševanje bank, reševanje slabih naložb v bankah. Mislim, da se je ta problem pojavil tam nekje sredi prejšnjega mandata zagotovo, proti koncu še bolj, in v začetku ali pa v tem mandatu je dosegel zagotovo vrh. Prej je kolegica rekla, da včeraj koalicija na Odboru za finance sploh ni razpravljala in da smo končali en, dva, tri. To seveda ni res. Razprava je trajala, ne vem točno, mislim, da okoli tri ure, razpravljali smo tudi koalicijski poslanci, razpravljali smo resno, seveda pa ne najbrž tako žaljivo, kot je kolegica včeraj razpravljala. Če mi je dovoljeno mogoče pod vtisom kakšnih dogodkov, ki so se včeraj odvijali. Pri tem zakonu oziroma pri reševanju bank gre zagotovo za dva osnovna koncepta, kot jaz to razumem. Eno je reševanje slabih naložb znotraj bank samih. Včeraj je bilo jasno rečeno s strani dr. Arharja, da so nekatere banke, ki so bile danes že omenjene, predvsem tiste v privatni lasti in tuje banke, to počele. In so še danes v sorazmerno dobrem stanju. Nekatere druge, predvsem pa državne banke z državnim lastništvom, pa tega preprosto niso počele in zato samo danes tam, kjer smo. Zaradi tega je treba pristopiti k nekemu drugemu načinu reševanja, ker sicer bomo vlekli ta primer – reševanje ali nereševanje z istimi ljudmi, z istimi načini naprej, kar pomeni, da ne bomo nič rešili, da ne bomo nič prispevali k reševanju države kot take. V današnji razpravi in tudi včeraj na Odboru za finance je bil omenjen ameriški sistem. Resnici na ljubi, v Ameriki se je začel ta problem pred nekaj let, ampak tam so k reševanju pristopili hitro in učinkovito, in to je seveda rešilo njihovo, vsaj začasno, jaz upam, da na dolgi rok, kljub problemom, ki jih imajo zopet, ampak je rešilo marsikatero še večjo zagato v svetovnem merilu, tudi v okviru Evrope. Še ena stvar je, ki jo že dolgo časa ugotavljam. Včeraj jo je omenil tudi državni sekretar ob koncu na Odboru za finance, da so vse te slabe naložbe običajno razpršene po mnogih bankah oziroma da imajo mnoge banke problem z istimi naložbami z isto firmo. Poznam kar nekaj primerov slovenskih podjetij, ko so jih sicer banke poskušale reševati, vendar pod pogojem, da se k reševanju vključijo vse banke. In glej ga zlomka, izkazalo se je, da je vsaj ena rekla na koncu ne, in so rekle druge, ja, če pa niso vse, potem pa tudi mi ne rešujemo. In je danes firma v stečaju. Če hočete, vam jih naštejem kar nekaj, na pamet tudi, ampak mislim, da ni korektno, da to počenjam. Ko bomo pa te slabe naložbe izločili iz različnih bank, bo to ena slaba naložba, bo to en paket, ki ga bo neka skupina ljudi v tej grupaciji poskušala reševati. In zagotovo, če bi imeli laično moje razmišljanje, če bi imeli mi tak način reševanja slabih bank oziroma slabih naložb bi zagotovo, po moji oceni, rešili že marsikatero firmo v Sloveniji. Tako pa vemo, da so cele branže šle v stečaj, in to, kar je ostalo, prehaja v stečaj tudi v teh dneh, ker so nekatere firme tudi svoje hčerinske firme, ki so sicer dobro poslujejo, ki imajo dober program, program, ki je plačan, potegnile za seboj. V teh dneh se to, sedaj bom pa konkreten, dogaja s CM Celje in s hčerinsko firmo VOC Celje, podjetje za vzdrževanje avtocest, ki ima državno koncesijo, ki ima plačan posel, pa bo zaradi matere skoraj gotovo šla tudi ta firma v stečaj. Na našem koncu bodo pa vzdrževalo cestno infrastrukturo verjetno znano avstrijsko podjetje, s kakšnimi slovenskimi podizvajalci, kar se v Sloveniji že kar predolgo dogaja. Seveda si v poslanski skupini in tudi jaz osebno želim, da bi našli konsenz med posameznimi strankami, med koalicijo in opozicijo glede koncepta sanacije. Potem bi bilo zagotovo lažje. Lažje bi bilo peljati ta projekt naprej. Tudi to sem včeraj rekel, in to se je slišalo iz mnogih komentarjev, komentarjev resničnih strokovnjakov, ni to moja pogruntavščina, če bi Banka Slovenije v preteklosti opravljala svoje naloge v skladu z zakonom, ki ji daje naloge in pooblastila, in bi v preteklosti uporabila tudi nekatere ostrejše ukrepe, ki so ji na voljo, da bi pravočasno posegla v dogajanja, bi bil problem zagotovo manjši. In kar je tudi pomembno, se mi zdi, da je reševanje slabih naložb izven banke pomembno tudi zato, da bo možno iskati konkretne odgovorne ljudi za takšno obnašanje. Upam, da bo to možno, kljub temu da mi kolega maha z roko, da to ne bo. Če bi reševali odgovorne znotraj bank, znotraj sistema, kjer so bile te nepremišljene napake storjene, potem zopet prehajam na isto: z istimi ljudmi, z istimi postopki ne bomo našli krivcev. Strinjam se z včerajšnjo razpravo kolega Starmana na Odboru za finance, to sem mu že včeraj rekel, da so vse rešitve, ki so nam na razpolago, več ali manj slabe, vendar v tem trenutku, v današnjem času je modrost izbrati najboljšo med slabimi. Jaz iskreno upam, da je ta koncept, ki je zastavljen, da je res boljši od slabših. Zaradi tega bom tudi ta zakon podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Patricija Šulin, izvolite.
Predsedujoča, hvala za besedo. Pozdrav vsem prisotnim! Danes smo slišali veliko očitkov, takih in drugačnih, tudi na račun vseh nas, na račun bank, čeprav jaz našim slovenskim bankam še vedno zaupam. Sem komitentka več kot dvajset let Nove Kreditne banke Maribor in povem, da svojih prihrankov ne bom dvigovala, ker banki nekako zaupam. Vemo, da so naše banke solventne, je pa res, da jim kapitalska moč pada. To pa zaradi tega, ker imamo toliko teh nezavarovanih, neizterljivih kreditov. Pred seboj imamo danes ta zakon, ki mu na kratko pravimo bančni zakon, pa zakon o ukrepih za krepitev stabilnosti bank, za enkrat izključno za tri naše največje državne banke, ki obvladujejo kar 45 % trga. Z zakonom tudi sledimo nekemu cilju, da bodo omogočeni ukrepi za večjo stabilnost naših bank. Danes sem kar nekajkrat slišala opozicijske poslance, ki trkajo na našo vest, naj vendarle prisluhnemo slovenskim in ekonomskim strokovnjakom na ekonomskem področju. V redu. Potem sprašujem, kje je vaš odnos do treh strokovnjakov, ko opozarjajo, da je treba vpisati fiskalno pravilo v ustavo. Tukaj pa kar naenkrat njihovo mnenje za vas ni več tako pomembno. Pa tudi to vaše opiranje na te strokovnjake niti ni v enem pogledu tako narobe, če bi slišala tudi vaše konkretne predloge za izboljšanje tega našega bančnega sistema. Res je, več je modelov, s katerimi lahko izboljšamo finančno stanje in stabilnost banke, med njimi tudi dokapitalizacija bank, kar počnemo praktično rečeno že skorajda vseh 20 let, vendar se vprašajmo: Ali je to tudi efektivno, ali tak način deluje? Jaz mislim, da smo danes tukaj vsi zato, ker smo ugotovili, da dokapitalizacija bank ni prinesla večje stabilnosti, saj je ne nazadnje niti ni mogla, ker so se ti nezavarovani krediti kar naprej dajali. Mogoče tudi ni nič narobe, da tudi sama omenim, da s temi očitki, katera vlada je bila najbolj kriva za vse to, prenehajmo, ker s tem ne bomo nič rešili. Volivci me v glavnem sprašujemo, ko se pogovarjamo glede zadev z bankami, kdaj bomo prenehali s temi manirami v naših bankah, kaj bomo za to storili v Državnem zboru. Manira, mogoče je to bolj goriški izraz, to je navada, na katero so se v bankah navadili. Kar vprašajmo se, kako je te banke nadziral največji nadzornik bank, to je Banka Slovenije. Po mojem mnenju slabo. In vprašajmo Banko Slovenije, če bi bila v privatnih rokah, ali bi se kot nadzornik tudi tako obnašala. Dvomim. Žal ta vpliv finančne krize, ki je svetovni in ni prisoten le pri nas, če bi bil samo pri nas, bi verjetno bili vsi ti problemi hitreje rešljivi, je najbolj prizadel mala in srednja podjetja. Nekatera podjetja so pri nas tudi uspešna, na srečo jih je kar nekaj. Verjetno imajo dobro strategijo, dobro vodstvo, dobre trge in tako naprej. Vendar se kaj kmalu zgodi tudi tem podjetjem, da zdrsnejo v finančno likvidnostno krizo. Sama poznam podjetje, uspešno, ki je izdelovalo jeklene cisterne za prevoz goriv, ki je zaposlovalo 90 zaposlenih, bilo je uspešno, tržilo po vsej Evropi, potem pa žal naletelo na švedskega kupca, ki je bil nekaj časa zelo dober naročnik in tudi plačnik, kar naenkrat pa ta švedski kupec temu podjetju pri nas ni več plačal nekajmilijonsko naročilo. In to podjetje se je skorajda čez noč znašlo v velikih likvidnostnih težavah, ko ni več moglo samo poplačati blaga, ki ga je naročilo, plač delavcev in davčnih obveznosti. Seveda je iskalo rešitev na banki, v pomoči pri kreditu, vendar ga ni dobilo. Tako da banke ne servisirajo našega gospodarstva. Tudi v prejšnji službi, ko sem inšpecirala podjetja, se je pri nekaterih že iz bilanc videlo, da imajo skorajda vse svoje premoženje na lizing. Celo stol v pisarni je bil na lizing. Kdaj lahko daš tak kredit nekomu, kdaj in kdo lahko daje nezavarovane kredite? Se sprašujem, ali so bili vsem ti krediti dani na tak način. Ugotavljam, da ne. Verjetno so potekale neke prijateljske, politične ali kakšne druge relacije. Ko sem hodila po ulici Nove Gorice me je ustavil bankir, s katerim se sicer poznava iz domačega okolja, in mi je nekako poočital, da smo tukaj v Državnem zboru vse bankirje zdaj kar naenkrat naredili za lopove. Tako je rekel. Jaz tukaj nisem nikogar slišala, da bi kar vsepovprek, vse, ki so zaposleni na bankah, obsodil na tak način. Vendar obstaja pa del teh bankirjev, neko število, ki so si upali dajati takšne kredite. Ponavljam, menim, da zagotovo ne na lastno pest. In tudi zaposleni na bankah, verjetno neko določeno število tam zaposlenih je vedelo in vedo, da so se ti krediti dajali. Vendar Slovenci po navadi kot noj damo glavo v pesek, ko se je treba izpostaviti, pokazati s prstom na konkretnega človeka, ki to počne. In se bojim, močno se bojim, da se takšni krediti kljub današnji razpravi, kljub vsemu, kar govorimo, in vsemu, česar se zadevamo, dajejo tudi sedaj. Je pa res, da so se na takšen način poslovanja in dajanja kreditov navadile določene elite. Kdo so te elite, verjetno vemo, nekaj je zloglasnih, nekaj jih vsak pozna v svojem okolju, torej ljudi, ki imajo v premoženju bistveno več, kot so kdaj koli zaslužili in sploh bodo v svojem življenju. To je zelo vidno iz okolje, iz katerega vsi prihajamo. Jaz bi zelo rada še enkrat apelirala na vse nas, da poskušamo res skupaj poiskati dobre rešitve, da je treba tudi zaradi vseh omenjenih razlogov dolgoročno okrepiti naš bančni sistem, izločiti slabe terjatve iz bank, dokapitalizirati kreditne institucije, pripraviti tudi načrte prestrukturiranja naših bank – ti so slabi in so nas do sem tudi pripeljali – in na ta način tudi konsolidirati bančni sistem, z združevanjem, povezovanjem in prevzemi. Zato imamo pred seboj dober zakon, ki izven bank rešuje te slabe kredite, te slabe terjatve, do katerih bodo banke same zelo težko prišle, zato upam, da bomo z neko večino danes ta zakon podprli. Hvala.
Hvala lepa tudi vam. Gospod Jerko Čehovin, izvolite.
Hvala lepa. Za razliko od moje predhodnice jaz nisem tako siguren, da sprejemamo tako dober zakon. Najprej se moram vrniti malo nazaj. Danes je morda najmanj šestič, kar v Državnemu zboru, v tej hiši na različnih nivojih govorimo o tem, da ni glavni problem slovenskih javnih financ javni sektor pa upokojenci pa šolstvo pa visoko šolstvo in tako naprej, ampak je glavni problem slovenskih javnih financ prevelika zadolženost gospodarstva. Absurdno, gospodarstvo je menda več ali manj olastninjeno, imamo privatno lastnino. Če pa pomislimo, da so praktično skoraj vsa podjetja prezadolžena v tej državi, imamo mi sistem, ki poteka na ta način, da so večino kreditov podjetja dobila pri bankah, in to pri državnih bankah, ko pa niso sposobna odplačevati teh kreditov, se ti krediti, še enkrat ponavljam, to pomeni zasebni krediti, socializirajo preko javnega dolga. In to je glavni problem naših javnih financ v Sloveniji. Ko smo na to opozarjali, je bil takrat prioritetno in modno v Državnem zboru, jaz mu kar rečem po domače "zujfanje". Mi smo dali prednost "zujfanju" in sprejetju ukrepov, od katerih so nekateri sporni, nekateri se bodo še pokazali, da so protiustavni in tako naprej. Izgubili smo ogromno časa za to, da nismo pristopili k dejanskemu reševanju problemov. Vse drugo je bilo prednostno, tudi ideološko, če lahko tako rečem, vse je imelo prioritete, ne pa to, kar je dejansko problem te države in javnih financ. Minister Šušteršič je sam priznal, da je mislil pred nekaj meseci, to je javno izjavil, da je problem samo NLB. Zdaj se je korigiral, da ni samo NLB problem. So tudi druge banke. Ampak še enkrat ponavljam, predvsem gre za tiste banke, ki so v državni lasti ali v celoti ali deloma v državni lasti. Tako da ne bi delali krivice vsem bankam in vsemu bančnemu sektorju, kar je nevarnost, da bomo to tudi počeli. Vendar praktično do konca maja se ni zgodilo nič. Šele takrat, ko so nas roki za dokapitalizacijo Nove Ljubljanske banke stiskali za vrat, smo se na hitro spomnili, da moramo po dogovoru do 30. 6. dokapitalizirati Novo Ljubljansko banko. In to smo naredili s tako imenovanimi famoznimi CoCo obveznicami, ki smo jih, ko nismo dobili zunanjih vlagateljev, naredili na ta način, da smo zahtevali od Kada, da to prenese na Ljubljansko banko in smo del depozita, ki ga je, mimogrede, v prejšnjih letih najel še bivši finančni minister in ga je dal bankam za boljšo solventnost, to milijardo in pol, ki jo imajo, banke vrtijo, spremenili v CoCo obveznice. Te CoCo obveznice upam, da se ne bodo tako hitro kot hibridni inštrument sprevrgle v lastniški delež ali pač, morda je to interes. Skratka, z bankami se nismo kaj preveč ukvarjali. Zdaj pa kar naenkrat smo ugotovili, da je to urgentno, nujno, na vsak način moramo to rešiti. Podobni smo tistemu maratoncu, ki začne počasi in tudi ima nek tempo, ko pa pride en kilometer do cilja, če ima preveč konkurentov, se spravi v šprint. Mi smo zdaj v tisti fazi, ko šprintamo in poskušamo prehiteti, da nas ne bo še kaj ulovilo. Ampak trdim, če kje velja, velja prav pri bankah in pri takih posegih v bančni sistem latinski rek: Festina lente ali Hiti počasi. Zakaj? Zato, ker je preveč odprtih vprašanj. Ampak ne zaradi nas opozicije, kar se nam poskuša implementirati, ampak zaradi tega, ker imajo velike pomisleke strokovnjaki. In mi smo včeraj uvodoma lahko na Odboru za finance, tisti, ki smo hoteli slišati, poslušali učno uro predavanj, kaj pomeni bančni sistem, da je denar plaha ptica, da so banke občutljive, da s prisilo od zunaj ne bomo povečali kreditne sposobnosti. In še vrsto takšnih in drugačnih mnenj. Ko smo spomladi, kar je bilo danes rečeno, izločili iz holdinga banke, še najboljše, da bi bile še banke v holdingu, tako da bi ta holding imel še manj donosa, smo rekli, da bomo to reševali na način, oziroma da bomo zadevo rešili zakonsko na primeren način. Bile so imenovane te strokovne skupine. Povedano je bilo že danes, da je ta strokovna skupina videla prvi predlog in zadnji predlog, ki je prišel v ta parlament. Vmes ni bilo usklajeno. Še enkrat ponavljam, opozicija ni imela možnosti, da bi videla tudi druge variantne rešitve. Tudi Banka Slovenija je pripravila svoj zakon, ki ga danes ne obravnavamo, ga nismo niti poskušali obravnavati, ker je ugotovila, da gre za slabe rešitve. In nič drugega nismo zahtevali, kot da se vendar omogoči, da se izmenjajo neka mnenja predvsem zaradi stroke in da nekatere stvari še pregledamo in dodelamo. Vendar seveda ta koalicijski rinež gre naprej, vi ste se že nekje odločili in mi danes moramo samo olepšati te vaše zadeve in avtomatsko sprejeti te vaše rešitve, kot da so edine zveličavne. Tukaj je kar precej vprašanj, naj citiram ministra za finance. Dr. Janez Šušteršič je lani rekel: "Slaba banka je slaba rešitev. Ključni problem, ki ga je treba rešiti, je, kako bo preko bank prišel svež denar v gospodarstvo. Če bi prenesel terjatev v slabo banko, nisi še nič naredil, s tem ne bo novega denarja gospodarstvu. Ker so slabe terjatve v glavnem lastniški deleži v podjetjih, bi država spet postala lastnica podjetij, kar ni smiselno. Precej učinkovitejša rešitev bi bila, da bi banke same prodale terjatve z nekim diskontom ali pa bi jih unovčile, če gre za delnice. S tem bi pridobile dodatno likvidnost. O slabi banki bi razmišljali le, če bi imeli resnega dobrega kupca. Za NLB bi bil prenos terjatev pogoj, da dosežemo dogovor z zasebnim kupcem za NLB." Vidimo, kako se tudi sami odgovorni ljudje, bom rekel, hitro spreminjajo v svojih pogledih, pa kljub temu, da smo jih nekateri opozarjali pred pol leta, kje je glavni problem. Ampak ker so tako odločili ali pa smo dobili nekje od zunaj nalog, da moramo to narediti, je zdaj to edino, kar znamo. Slišimo, vse, kar prihaja od zunaj, je sveto in zveličavno, kar je doma, pa tako ni nič vredno. Tudi domači strokovnjaki so ničvredni in tudi domači modeli so ničvredni. Mi zdaj vnašamo v to banko nemški model. Niti nismo resno razpravljali, ali je ta model tako imenovane zunanje slabe banke edini pravi ali ne. Ali smo mi razpravljali kaj bolj resno o tem, zakaj ni notranji model morda boljši ali pa lastninjenje? O lastninjenju sploh nismo govorili. Gre pa za nekatere inštrumente, ki bi dosti hitreje prišli. Ne zanemariti, da je časovni vidik implementacije, mehanizma zunanje slabe banke, ki jo praktično s to agencijo uvajamo, dolgotrajen in sistematičen proces, ki ne bo hitro prinesel teh rezultatov, o katerih je bilo danes govora, da se nam mudi. To je najpočasnejši od vseh procesov. Mi smo se odločili in smo tukaj v kontradikciji. Po eni strani pravite, da je tukaj urgentno, po drugi strani pa gremo na model, ki je časovno najbolj odmaknjen in potrebuje največ časa. Poleg tega smo mi v tem samem zakonu kompletno, bom rekel, ignorirali regulatorja, kot da ga ni, ga ne upoštevamo, mu ne dajemo praktično nobene vloge, morda kakšno posvetovalno vlogo ob jutranji kavici in tudi uvajamo nek model, pravimo, da je to nemški model, vendar imamo tudi tukaj kar pomembne razlike, če gledamo samo nemški model, ki niso pojasnjene. Mi predvidevamo v tem zakonu prisilne ukrepe. Nemčija pa tudi Irska pozna samo prostovoljno ureditev. Cena terjatev. Po nemškem modelu se prenašajo terjatve po knjigovodski vrednosti in ne, kot predlaga naša vlada, po realni dolgoročni ekonomski vrednosti, o kateri je jasno včeraj guverner banke povedal, da ne ve, kaj je to. To, kar je bila realna ekonomska vrednost pred petimi leti, je danes smet, so smeti. Enostavno hočem povedati, da mi nimamo nekega filruža, sploh dejansko ne vemo, mi smo se odločili za en model, pa bomo rekli, prijemlje kot bo prijemal. Pa še kratek rok delovanja te naše agencije. V Nemčiji je ta rok recimo dvajset let, na Irskem deset let. Ali mi danes lahko kdo odgovori, ali bomo te zadeve speljali hitreje, kot so jih te države? Mi teh odgovorov nimamo. Skratka, ta model nam danes postavlja več vprašanj, kot smo dobili odgovorov. In kljub temu vsi trdite, da gre za dober model, edini model, ki bo rešil tukaj to zadevo, pa mislim, da temu ni tako. Zdaj pa še nekaj drugega, jaz sem sicer pristaš tega, da rešujemo zadevo vnaprej, vendar zaradi verodostojnosti moram le povedati še nekaj. Veste, da je bila pred dvema letoma, v prejšnjem mandatu, ustanovljena ena posebna preiskovalna komisija z namenom, da izdela poročilo o vseh tako imenovanih tajkunskih kreditih. Ta mandat komisije je sedanja vladna koalicija oziroma nekatere stranke so jo sklestile, tako da se je dejansko omejila samo na nekatere družbe, kot je recimo prevzem Istrabenza, Pivovarne Laško. Vrsta drugih se je pa kar spustila. Ta naslov je tako dolg, da nima smisla, da govorim. Vendar pa je bolj zanimivo nekaj drugega, in tukaj mislim, da boste zelo lahko iskali in našli politično odgovornost. Zelo lahko. Leta 2006 je bilo ugotovljeno v takratni vladi, da ta problem tajkunizacije postaja relativno velik, zato se je na vrat na nos skupaj z Banko Slovenije pripravil tudi nov zakon o bančništvu in pa spremljajoči podzakonski akti. Takrat so vedeli, da nekaj ni v redu, ampak kaj se je zgodilo? Spremembe zakonodaje so bile sprejete decembra 2006, stopile naj bi v veljavo 1. 1. 2007, razen drugega odstavka 143. člena, 3. točke prvega odstavka 159. člena in 162. člena tega zakona, ki so stopile v veljavo s 1. 1. 2008. Lahko ugibate, da je šlo predvsem za tiste določbe zakona, ki so urejale pristope bank v izračunu kapitalskih zahtev in pa predvsem upravljanje s tveganji in postopek odločanja pri odločanju o odobritvi kreditov. Šlo je za tako imenovane kredite, ki so se do konca leta na veliko podeljevali. Lahko vam tudi povem, koliko je bilo posameznega leta danih teh kontaminiranih kreditov, ampak niti nima smisla, da bi o tem govorili. Jasno je, da je šlo za dvojno odgovornost. Banka Slovenije kot regulator bi morala spremeniti utež, in to je tudi spremenila iz 1,1 proti 1,5, to pomeni, kar so najemali kreditov, bi moralo biti 1,5 zavarovanje. Vlada pa je bila politično odgovorna, da je spremenjeno zakonodajo odložila za eno leto. Za eno leto je odložila in v tem času je bilo podeljenih 90 % teh kontaminiranih kreditov, o katerih danes govorimo. Zakaj je bilo tako, boste verjetno znali povedati tisti, ki ste takrat sestavljali takratno koalicijo. Mislim pa, da vsi vemo, katera koalicija je vladala od leta 2004 do leta 2008. Samo še nekaj glede samega koncepta. Pozdravljam to, kar je povedal kolega Presečnik, sedaj ga ni več v dvorani. Ali se vi zavedate, da v bankah si nihče več ne upa nič odločiti? Mi smo potopili letošnje leto tudi nekatera podjetja, če bi imeli neko politiko, bi jih lahko tudi rešili. Ampak nihče si ne upa odločiti, da bi del kreditov ali pa kakšen kredit konvertirali v lastniški delež. Pa tudi zdravih podjetij, ki imajo trg in so imela tekoči preliv zadosti velik, da bi lahko preživela. Bil je problem sanacija starih kreditov. Ampak smo rekli za eno podjetje s Primorske, da vlada ni Božiček, da bi to delala. Ko minister da tako izjavo, ali mislite, da bo direktor banke pa rekel: Jaz vam pa dam to soglasje." Ga ni takšnega direktorja, ki bo to dal. Še in še stvari bi lahko našteval, ampak nima smisla. Jaz samo to govorim, da ni prav, da se o tako pomembni materiji, kot je sanacija bank, za katero dobro vemo, da mora potekati, ampak mora potekati vzporedno tudi razdolževanjem gospodarstva. Če tega ne bomo rešili, potem bo prišlo do nevarnosti, da bomo znotraj te zunanje banke samo reševali selektivno privatne kredite v breme davkoplačevalcev. Druge bomo pa pustili, da gredo, kamor pač gredo. In še enkrat vam povem, da to, da se ne pusti stroki, da bi skupaj izmenjali več mnenj, da se ne pusti opoziciji, da bi vsi skupaj lahko pripravili boljše rešitve, se mi zdi noro, dobesedno noro, in neodgovorno.
Hvala lepa. Mag. Stanko Stepišnik.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani gospod minister, spoštovani poslanke in poslanci! Zakon za krepitev stabilnosti bank ali sanacija bank verjetno ni reševanje bank zato, da se bo potem država lažje zadolževala preko bank v tujini ali doma za proračunski primanjkljaj. Če je to cilj, je napačen, zgrešen, škodljiv za državo, razen če gre za investicije. Včeraj je gospod Marko Kranjec, guverner Banke Slovenije, opozoril, na kar opozarjajo tudi nekateri poslanci, da je več kot 50 % slovenskih podjetij prezadolženih, ima premalo kapitala, to se pravi, da ima neustrezno kapitalsko strukturo, kar pomeni, da tudi niso kreditno sposobna. Ampak treba je povedati, to niso tista podjetja, o katerih danes govorimo. To so izvozna, tehnološka, z visoko dodano vrednostjo, podjetja, ki so se v tistih dobrih časih, ko je bilo dovolj denarja, zadolžila za razširitev svoje dejavnosti, počrpala tudi novo delovno silo, vendar danes, ko bi morali delati z večjim obsegom, ne dobijo kreditov za obratni kapital. Mi danes govorimo predvsem o tistih terjatvah bank do podjetij, kot so gradbeništvo, ki so šla več ali manj v stečaj, tajkuni, finančni holdingi, pa navsezadnje tudi, če hočete, Cerkev. Minister za finance dr. Janez Šušteršič je včeraj na našem odboru dejal: "Kreditni krč je glavni razlog, da se gospodarska rast ne more odviti." Dejansko drži. Je verjetno kura in jajce. Kaj bo prej? Ali kreditni krč ali zagon gospodarstva? Oboje je verjetno treba reševati. Reševanje ali sanacija bank z državnim solastništvom sigurno ne rešuje glavnega vzroka, ki ga imamo danes, in si vsi zatiskamo oči, bežimo od njega, pa prepuščamo to nekomu – gospodarstvu. To je samo posledica nečesa. To je bila posledica slabega gospodarjenja, ampak ne tistih zdravih gospodarskih podjetij, tako kot sem že prej povedal, ampak je šlo za gradbena podjetja, ki so bila prepožrta, šlo za Cerkev in šlo je tudi za finančne holdinge. Gospodarska rast in s tem seveda tudi DBP je negativna. In kljub tretjim izdanim paketom s strani Ministrstva za gospodarstvo in dvesto ukrepom se je celo negativna gospodarska rast prelevila v trend za leto 2013 in je bila popravljena z jesensko napovedjo kot negativna, prej je bila pa napovedana kot pozitivna. Kaj pa to pomeni? To pomeni manj denarja za osebno potrošnjo, državno potrošnjo, investicije, razvoj. Sledi še manjša kupna moč, večje število nezaposlenih, kar je že tudi napovedano za leto 2013, brez vsake odgovornosti, da jih bo 130 tisoč, in jasno slabšanje konkurenčne sposobnosti slovenskega gospodarstva. Ustvarila se je spirala negativne gospodarske rasti. In hitrost padanja bo odvisna tudi od recesije, ki jo napovedujejo za zadnje četrtletje nekaterih gospodarskih dejavnostih v tistih državah, v katere mi izvažamo. To se pravi naš trg. Iz časopisov je razbrati, da so padla naročila približno 15 % naših izvoznikov do drugih dobaviteljev. Razno spuščanje megle in zakrivanje glavnega vzroka, ki je v Sloveniji, je odvračanje od bistvenega problema, to je gospodarske konsolidacije. Drugič. Če osvobodimo banke slabih terjatev, lahko banke svež denar vložijo v gospodarstvo, ne pa v lastno sanacijo. In to naredimo s tem zakonom. V tem zakonu to zelo jasno piše, mislim, da ste ga prebrali in ni treba tega spraševati, ker je bilo to danes velikokrat povedano [[...]] [[oglašanje iz dvorane]]
Samo trenutek, prosim, če med seboj ne komunicirate, medtem ko kolega Pojbič govori.
In tretja stvar, ki jo je gospod minister povedal, je tudi prav tako izjemno pomembna: slabe terjatve se prenesejo iz bank na to posebno družbo na transparenten način in ta zakon omogoča hkrati ugotavljanje odgovornosti. Prav to je tisti ključni problem, s katerim se srečujemo, in razlika med dokapitalizacijo in tem zakonom je, da poleg tega, da bankam damo denar, hkrati vpeljemo tudi njihovo odgovornost. To je ključno in do sedaj tega ni bilo. Poslušal sem gospoda guvernerja, ki za borih 12 tisoč evrov bruto hodi vsak mesec v službo, on trdi – to lahko povem po slovensko, to pa je smešno, ubogi ljudje pa živijo s 500, 400 ali 300 evri – on trdi, da je po oceni Banke Slovenije v slovenskem bančnem sistemu za okoli 6 milijard evrov slabih terjatev, v najbolj izpostavljenih bankah pa tri do štiri milijarde. Funkcija, ki jo opravlja Banka Slovenije, je – kakšna? Banka Slovenije ima funkcijo nadzorovati. Kje je bila? Kje je bil gospod guverner v tem času, vas sprašujem. Kje? Za 12 tisoč evrov bruto plačila na mesec! Kje je bil? In potem on v svojih intervjujih v medijih govori, da moramo počasi delati, da se nam nikamor ne mudi, da je vse okej v tej družbi. Dragi gospe in gospodje, to ni normalno razmišljanje! Dejstvo je, da je zadnji čas – pa se lahko kdo smeji, kakor koli se hoče –, da spremenimo to smer in začnemo Slovenijo peljati po poti, ki bi jo morali, odkar se je Slovenija rodila, in kar smo tisti, ki smo v politiki, tudi to ljudem obljubili. Finančni minister in ministrstvo je sedaj pripravilo zakon, ki ga podpiram, in vem, da bo to problematiko uredil na način, ki je najbolj sprejemljiv za stanje, v kakršnem je naša država Republika Slovenija in državljanke in državljani. Še to. Prepričan sem, da je ta zakon odličen temelj za to, da izvijemo iz tega krča, da stopimo na pot ponovne rehabilitacije slovenskega gospodarstva. Tukaj sem prej slišal, nekdo je povedal pomemben stavek: "Ta zakon je možnost za Slovenijo in izhod iz krize." Torej eden izmed ključnih projektov te vlade. Prepričan sem, da to drži. Zato pozivam vse poslanke in poslance, da stopimo skupaj, najdemo ustrezno rešitev, ampak na tak način, kot je ključno in potrebno za prihodnost naših državljank in državljanov.
Hvala lepa. Naslednja je [[...]]Prosim? Gospa Bratušek tokrat nimate replike. Gospa Bratušek [[...]]
Gospa Tomc, ali lahko [[...]]
Ali lahko nehate trenutek parlamentirati in poslušate, kaj imam povedati? Bili ste omenjeni. Ker sem nekako pričakovala, da bo kdo od kolegov omenjen, sem zelo pozorno poslušala. To, da je nekdo omenjen, še ni razlog za repliko. Niste bili [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Niste bili narobe razumljeni in tokrat nimate replike. Nadaljujemo. Dr. Črnak Meglič [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Proceduralno. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča! So stvari, za katere verjamem, da jih pač vi razumete po svoje. So pa trenutki, ko jih večina v dvorani razume drugače kot vi. Glede na to, da v skladu s poslovnikom vsi tolmačimo naslednje – sedaj me pa pozorno poslušajte! Replika je takrat, ne ko je nekdo omenjen, ampak takrat, ko je nekdo nekaj narobe tolmačil. V tem primeru, prosim, če daste tisto, kar je po poslovniku omogočeno, repliko gospe Bratušek, in boste kot predsedujoča ugotovili, ali je zlorabila repliko ali ne, ker ima pravico do tega, ker večina je to opazila. Prosim, če spoštujete poslovnik, v imenu in v dobrobit demokracije, ki je tokrat večkrat kršena. Upam, da niste zraven v tem paketu.
Hvala lepa za vaš proceduralni predlog. Ostajam na svojem stališču. Vodim sejo, razlagam člen glede replike tako, kot ga razlagam. V tem trenutku mislim da ga pravilno razlagam. Proceduralno, izvolite.
Spoštovana gospa podpredsednica! Ta trenutek mislim, da ste šli preko; ne samo poslovnika, ampak preko nekih moralnih vrednot. Pred 15 minutami ste dali besedo gospe Damjani Petavar Dobovšek, ki ni bila niti z eno besedo omenjena, ampak je ona razlagala, kaj se je dogajalo v Irski, kot da bi prišla z Irske, sedaj pa ne daste besedo gospe Bratušek, ker jo je gospod Marijan Pojbič dobesedno omenjal, omenjal njeno razlago, se ni strinjal z njeno razlago in vi ne daste besede! Gospa podpredsednica, ker vas cenim, popravite svojo napako. Najbolj je v življenju pomembno, da znaš napake tudi priznati. Hvala lepa.
Z vami, gospod Han, se strinjam, ampak zares sem zelo pozorno poslušala in mislim, da tukaj možnost za nadaljnjo razpravo in za pojasnitev ne bo v ničemer kršena, imamo še dovolj časa na razpolago. Gospa Bratušek, nimate besede. Proceduralno? Tega vas pa nisem razumela. Izvolite, proceduralno.
Gospa podpredsednica, v imenu demokracije v tem državnem zboru vas prosim, da mi dovolite replicirati. Bila sem omenja z besedami, da so v financah nastale luknje v letu 2006 in 2007. Ni res. Bom gospodu Pojbiču prebrala, kaj sem povedala: "V bankah v državni lasti so nastale luknje leta 2006 in 2007." Zato vas prosim, da mi daste možnost za repliko. Ne govoriti, da me ni omenjal itd. Ne delajte razlik, lepo vas prosim. Ne bojte se tega, kar želimo povedati. Bojite se tega, kar vam imamo poslanci na tej strani povedati, potem nas pa pozivate, da se primemo za roke, stopimo skupaj in vam pomagamo pri izhodu iz krize. Že včeraj sem povedala, mene je res iz dneva v dan bolj sram. Nimate enakih kriterijev za vse, zato vas prosim, da mi dovolite repliko na gospoda Pojbiča.
Hvala lepa, gospa Bratušek. Tokrat ste vi, tako mislim, vseeno izkoristili to proceduralno vprašanje, da ste že deloma replicirali. Ima še kdo proceduralno vprašanje? Izvolite.
Danes smo imeli, predsedujoča, demonstracijo na začetku iz enega preprostega razloga, ker nekdo trmasto vztraja s pozicije moči, ne pa zaradi tega, ker hoče nekaj razumeti. Daleč od tega, da vi danes nočete – ali pa pravite, da razumete poslovnik po svoje. Vi enostavno – sedaj smo izgubili 7 minut, ko bi bila replika že zdavnaj končana. Še obrazložitev je bila narejena znotraj te razlage gospe Bratušek, zakaj je replika potrebna in zakaj ji pripada. Ne, vi trmasto vztrajate. Ne me siliti, da skupaj s poslanci Pozitivne Slovenije ugotovimo, da tudi s podpredsednico Državnega zbora ne moremo normalno delati v državnem zboru, če že s predsednikom ne moremo. Lepo vas prosim, da spoštujete poslovnik in enostavno odredite tisto, kar kot podpredsednica in predsedujoča ta trenutek na tej seji imate možnost. Lepo prosim, ker v nasprotnem primeru bom začel uporabljati druge poslovniške možnosti.
Hvala lepa tudi za ta vaš poslovniški predlog. Besedo dajem dr. Črnak Meglič. Izvolite, proceduralno.
Ne, nismo nič nervozni. Spoštovana podpredsednica, sedaj vam bom pa prebral 70. člen Poslovnika Državnega zbora, ki pravi, citiram – sedaj pa prosim, če mene zelo pozorno poslušate, podpredsednica – "Vsak razpravljavec" – in razpravljavka – "ima pravico do odgovora na razpravo drugega razpravljavca, replika, kolikor se ta razprava nanaša na njegovo razpravo, če meni" – se pravi, razpravljavec meni, ne vi –, "da je bila njegova razprava napačno razumljena ali napačno interpretirana. Predsedujoči mu da besedo takoj, ko jo zahteva. Replika se mora omejiti samo na potrebno pojasnilo in ne sme trajati več kot tri minute. Replika na repliko ni dovoljena, razen če predsedujoči oceni, da so bile navedbe v repliki netočne." Gospa podpredsednica, niste vi, da odločate! Alenka je začutila, da jo gospod Pojbič narobe interpretira, in je želela besedo, da pač pojasni to, kar ni razumel v razpravi. Že jaz sem imel občutek, da veliko ni razumel, ampak ona je bila pa imenovana. Zato bi še enkrat prosil, če se držite Poslovnika Državnega zbora, 70. člen sem vam prebral, in bi prosil, da daste besedo, ker ste samo zgodbo zakomplicirala. Tri minute bi že odpikali, zdaj se bomo pa petnajst minut zafrkavali okoli tega, da vi ne razumete poslovnika Državnega zbora Republike Slovenije.
Hvala lepa še za vašo pobudo in predlog. V imenu demokracije bom naredila kompromis in bom sedaj dala besedo kolegici Alenki Bratušek, da pojasni, v čem je bila narobe razumljena, čeprav naj na tem mestu še enkrat poudarim, da sama menim, da ni poslovniškega razloga za to, da imate repliko, ker menim, da niste bili v ničemer narobe razumljeni. Sedaj imate besedo, gospa Bratušek, da natančno pojasnite, v katerem delu vaše razprave ste bili omenjeni, ampak ste bila napačno razumljeni.
Najlepša hvala, gospa podpredsednica, za vašo prijaznost, da spoštujete poslovnik, ki je poslovnik vseh nas, ne samo vas. Vsekakor je največja luknja v slovenskih bankah nastala v letih 2006 in 2007. To izhaja iz poročila, ki sta ga dobili samo dve osebi v tej državi; in to je bil predsednik Vade gospod Janez Janša in minister za finance. Kako so podatki prišli v javnost, ne vem.
V čem ste bila narobe razumljena, gospa Bratušek?
V tem, da je luknja, da sem jaz kot direktorica Direktorata za proračun odgovorna za finančno luknjo in naj ne obesim tega na prejšnjo vlado.
V čem ste bili narobe razumljeni?
Ja, zdaj pa [[...]]
Vaša razprava je bila narobe razumljena. Katera?
Ta, spoštovana gospa podpredsednica, da je največja luknja v slovenskih bankah nastala v letih 2006 in 2007, ko je to slovensko vlado vodil isti predsednik kot danes, isti predsednik kot danes, in največja vladna stranka je bila ista vladna stranka, kot je danes. V tem sem bila narobe razumljena. V tem sem bila narobe razumljena oziroma gospod Pojbič je želel povedati drugače. Upam, da sem bila zdaj dovolj jasna. Podatki kažejo na to, dejstva so tukaj. Zjutraj sem že trikrat povedala oziroma dopoldan, če vam je to všeč ali pa ne. Ampak še enkrat, ne vem, česa se v državnem zboru bojite! Želite nam zapreti usta, hkrati nas pa pozivate, da sodelujemo, da pripravljamo zakone, ki ji vse zavrnete, da pripravljamo amandmaje, ki niti en ni izglasovan, in na koncu nam ne daste niti možnosti, da se branimo. Če me kolega napada, verjetno lahko povem in pojasnim in ovržem neresnice, ki jih govori.
Zdaj ste povedali v bistvu tisto, kar sem že vseskozi želela povedati: bili ste napadeni in ste se branili. Še vedno pa niste bili narobe razumljeni. Tako. Mislim, da ste imeli priložnost pojasniti; da demokracija v temu hramu demokracije še vedno je in da lahko gremo naprej z razpravo. Ima dr. Črnak Megličeva [[...]]Pred tem pa še eno – kaj? Proceduralno vprašanje.
Poglejte, gospa podpredsednica, te pravice nimate. Vi morate voditi, usmerjati razpravo in preprosto predlagam, da se opravi na kolegiju predsednika Državnega zbora, to se pravi vodje poslanskih skupin, razpravo o tem, ali ste še primerni za vodenje, za podpredsedniško mesto v Državnemu zboru.
Hvala lepa tudi za ta vaš predlog. Upam, da zdaj lahko nadaljujemo z razpravo [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Še eno proceduralno vprašanje. Izvolite.
Poglejte, se opravičujem, ampak glede teh replik se mi vedno tako in drugače kar naprej prepiramo in ustvarjamo scene. Mislim, da je kolega Jakič lepo prebral poslovniška določila, kjer piše notri, da je do replike upravičen tisti, ki je bil napačno razumljen. Velika večina razpravljavcev, ki pa želi imeli repliko, pa repliko zlorablja za to, da prikazuje nasprotna dejstva. Kar je seveda čisto legitimno in v redu, ampak je to stvar razprave, ni to stvar replike. Moj proceduralni predlog je samo to, da – kot je rekel gospod Meh –, kolegij ne obravnava ali pa se ne ukvarja z vašo razrešitvijo, ki je popolnoma brezpredmetna, ampak je moj predlog ta, da se kolegij – vodje poslanskih skupin enkrat glede poslovnika dokončno zmenimo, kako in kaj bomo interpretirali to repliko, da je ne bo vsak posebej interpretiral in da se ne bomo vedno kregali.
Dobro. Tudi hvala za vaš proceduralni predlog. Da ne bomo koga izpustili, ima še kdo kakšen proceduralni predlog? Izvolite, gospa Potrata.
Hvala. Mislim, da smo bili že nekajkrat v Državnemu zboru priča poskusu besednega razlaganja stvari, ki presega slovarski pomen besed. Gospa podpredsednica, šlo je za razliko med banka in finance. In v Sloveniji ni nobeni državni instituciji, ne vladi, ne državnemu zboru dana pravica odločati ali razsojati o jezikovnih vprašanjih. Samo v Latviji in Litvi ima vlada pravico določati jezikovno normo in razsojati o jezikovnih vprašanjih. Zato postopkovno predlagam, da bi se v državi Sloveniji zavedali tega in ne bi poskušali vsiljevati jezikovne interpretacije zaradi tega, ker lahko informacije o besedah dobimo v Slovarju slovenskega knjižnega jezika ali pa se obrnemo na Inštitut za slovenski jezik pri Slovenski akademiji znanosti in umetnosti; inštitut se imenuje Inštitut Frana Ramovša. Gre namreč za to, da posegamo v stvari, ki jih očitno ne razumemo dovolj dobro. Kolega Jakič je prebral člen poslovnika, ki govori o tem, kdaj je replika in kako mora biti replika razumljena in kako. Gre za interpretacijo in, če gospod Pojbič eno govori, gospa Bratušek je pa drugo govorila, to ni polemika, kar večkrat pravite, da je – in ne sme replika biti polemika –, gre pa za dogovor med dvema, ki imata različno stališče o neki stvari. Mislim, da se mi z repliko bistveno preveč ukvarjamo na izrazito nemogoč način. Dopuščam možnost, da gremo po principu, da je predsedujoči edini razlagalec poslovnika, ampak, še enkrat vam pravim, o jezikovnih vprašanjih, o besedišču slovenskega jezika pa poslovnik predsedujočemu te pravice ne daje in je nima. Hvala.
Hvala lepa. Zelo zanimivo tudi vaše postopkovno vprašanje oziroma predlog. Zdaj še pogledam naokoli, če je morda še kdo, ki bi dal kakšen predlog. Drugače pa vseeno nadaljujemo. Dr. Črnak Megličeva ima besedo.
Gospa podpredsednica, hvala lepa za besedo. Kolegice in kolegi! Res mislim, da tole, čemur smo bili priča zdaj, je popolnoma nepotrebno, zlasti po včerajšnji obstrukciji in današnjem zapletu ob obravnavi omenjenega zakona. To ni potrebno. Zakaj nam omejujete možnost parlamentarne demokracije in sodelovanja v razpravi? To je prvo. Zdaj, pa da preidem na samo vsebino. Dejstvo je, da je dokapitalizacija bank, na eni strani, in ustanovitev slabe banke, da sta to dva načina reševanja istega problema, to se pravi problema slabih terjatev. Razlika pa je očitna v tem, da je ta drugi, to se pravi ustanovitev slabe banke, bistveno dražji. Za slovenske razmere je ocena ta, da bo ta ukrep, ki ga boste nedvomno sprejeli, 3-krat dražji od dokapitalizacije. Dejstvo je, da najvidnejši slovenski ekonomisti in, če hočete, tudi bančniki opozarjajo na nepravilnost te rešitve. Dejstvo je, da na to opozarja tudi Nobelov nagrajenec Stiglitz, ki pravi: "Slaba banka je vedno slaba zamisel, saj pomeni, da vlada prevzame terjatve do vseh posojilojemalcev in ustvarja moralni hazard." Govorimo o 4 milijardah denarja. In kaj je bil ključni problem, s katerim smo se ukvarjali prej, z neustreznim upravljanjem? Ali neustrezno upravljanje rešuje forma ali spopad s problemom? Pri temu upravljanju, vsi pravite, da je šlo za prevelik [[...]]
Vljudno prosim, če bi poslušali kolegico poslanko, se opravičujem dr. Črnak Meglič, pri razpravi.
Vsi ste govorili, da je v tem primeru šlo za prevelik vpliv politike na odločanje. Pa boste vi s svojo slabo banko to odpravili?! Oprostite, prav vloga medresorske komisije jasno nakazuje, da bo vpliv politike vsaj tako ali še večji, kot je bil do zdaj. Govorimo pa o bistveno večji koncentraciji kapitala na enem mestu in tudi možnost odločanja o kreditih in odprodaji, kar seveda pomeni ogromno politično moč. Dejstvo je, da si pri samem zakonu nismo odgovorili na vrsto vprašanj, ki bi morala biti rešena. Ob vprašanjih, ki so, bom rekla, formalnopravne narave in za katere opažam, da obstaja čedalje večji razkorak med interpretacijami Vlade in Zakonodajno-pravne službe in to postaja resen problem tega parlamenta. Mi trdimo, da se vzpostavlja vzporedni pravni sistem. Kako bo delal ta parlament naprej, če bomo to dopuščali? Če bo opljuval in ne upošteval lastnih zakonov, ki jih je sprejemal? Če bo dovoljeval vzporedni pravni sistem? Mislim, da imamo velik problem in da bomo zelo težko ohranili obraz in nadaljevali svoje delo. Med vprašanji, ki se zdijo še posebej izpostavljena, bi želela govoriti o tem, da nam ni popolnoma jasno na podlagi vsebine zakona in zakon ne določa, katere banke bodo upravičene do ukrepov. Tukaj se še zlasti vzpostavlja problem zasebnih bank, ali je dolžnost davkoplačevalcev, da rešujejo in sanirajo tudi probleme zasebnih bank. Drugič. Ne določa postopkov, po katerih bodo lahko banke zaprosile za ukrepe. Ne določa ključa, po katerem bodo izbrane banke, ki jim bo država pomagala. Navezuje in sklicuje se na cel kup podzakonskih aktov. Mislim, da imamo s tem zakonom, za katerega vi pravite da je tako perfekten in dodelan, velike, velike probleme. Zato bi rekla, sprejeli boste pač odločitev, ki jo boste sprejeli in zanjo nosili tudi odgovornost. Ampak, če obstaja možnost, da rešimo člene ali zapise rešitev, ki so v zakonu, dajmo si vzeti čas, sicer smo rekli do torka, pa vendar dvomim, da bomo s samim tem časom uspeli v zadostni meri odgovoriti na vse te pomisleke, ki se tukaj odpirajo in zastavljajo. Poglejte, dr. Kranjec je rekel, da ni problem Slovenije solventnost bank, največji problem Slovenije je kapitalska ustreznost slovenskih podjetij. Dobra podjetja še vedno dobivajo kredite. S slabimi podjetji, s tistimi, ki nimajo kapitalske ustreznosti, pa imamo velike probleme. S tem se bomo ukvarjali še naprej. Pač v obdobju, bom rekla, debelih krav se je gospodarstvo brezglavo zadolževalo. Na koncu naj rečem to. Ko je imel kmet bolno kravo, je prejemal vrsto nasvetov, kako naj jo zdravi, pa vendar krava je crknila. Tudi zdaj sprejemamo vrsto ukrepov, s katerimi naj bi zdravili bolno gospodarstvo in banke. Pazimo se, da ne bodo podlegli davkoplačevalci. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo je želel gospod minister. Izvolite.
Večkrat sem že slišal danes to trditev, da je reševanje problema slabih bančnih terjatev v obliki slabe banke, se pravi v posebni instituciji izven bank, nekajkrat dražje od reševanja znotraj bank oziroma reševanja z dokapitalizacijo, ste rekli. Tako je bila trditev postavljena. Zdaj sicer, vaš kolega je rekel 10-krat dražjo, vi ste rekli 3-krat dražjo, jaz ne vem, če mi Inštitut Frana Ramovša lahko pri tem pomaga, ampak toliko za šalo. Zdaj pa resno. To, kar je omenjeno pri tej rešitvi kot zgornja meja poroštev, da se terjatve prenesejo, je tisto, kar nastane v trenutku prenosa. Potem je to premoženje na tej družbi. Ta družba bo terjatve unovčevala. Terjatve bodo prenesene na to družbo po realni ekonomski vrednosti. Realna ekonomska vrednost pomeni oceno, koliko je za te terjatve mogoče še izterjati. Lahko je to 10 %, lahko je 30 %, lahko ni nič. Tudi to vam bom povedal. To je prvi tok denarja, ki bo prišel v to družbo. Če bi bilo mogoče v trenutku prenosa natančno oceniti to realno ekonomsko vrednost, bi na koncu dobili ravno toliko, kot bomo dali garancij. Seveda se to ne da. Vprašanje je bilo, kako in kdo bo to ocenil. To bo ocenila ta družba, skupaj z banko – ne, ne, čakajte, nisem še končal –, ocenili bodo po nalogu te družbe, mislim, da to tudi piše v zakonu, neodvisni ocenjevalci in ta ocena bo morala biti potrjena tudi s strani Evropske komisije. Zakaj bo morala biti potrjena? Zato, ker če je ne potrdi, bo to nedovoljena državna pomoč, če bo po previsoki ceni odkupljen. Jaz dobo vem, o čem govorim, ker smo točno to – točno to, gospod Han – naredili takrat, ko smo določili ceno pogojno zamenljivih obveznic, s katerim nakupom smo dokapitalizirali Novo Ljubljansko banko. Ker smo točno skozi ta postopek šli. Nisva midva z državnim sekretarjem te cene določila, ampak smo jo verificirali z Evropsko komisijo. Tam za to obstajajo zelo jasne metodologije. Lahko jih tudi prosimo, da vam jih pridejo kdaj razložiti, če želite, ampak obstajajo, so znane in to ni nobeno čarovništvo, nobena posebna magija. To se da narediti in ni nobenih velikih dilem okoli tega. To je zdaj prva stvar. Se pravi, ko se terjatve prenesejo, se prenesejo po tej ocenjeni izterljivi vrednosti, če tako rečem. Tukaj lahko pride do negotovosti in tako naprej, te ocene niso popolne, ampak del tega dolga, ki nastane, je s tem poplačan. Druga stvar, skupaj s terjatvami se prenese zavarovanje. Ta zavarovanja imajo svojo vrednost. Očitno, glejte ta zavarovanja so delnice podjetij, so nepremičnine in tako naprej. Ta družba ima pet let obstoja predpisanega. Ena banka, ki je danes v težavah, bi morala te delnice hitro prodati. Nekatere banke so danes v velikih težavah tudi zaradi tega, ker je politika blokirala prodajo nekaterih delnic, katerih lastnice so te banke. Ta družba ima jasen mandat v tem zakonu, da ta zavarovanja unovči in ima pet let časa. Lahko počaka leto, dve, ko bodo te delnice imele večjo vrednost, in dobi nek denar, s katerim bo spet odplačala del dolga, ki bo na začetku nastal. In tretja stvar, tudi to piše v zakonu. V tistem deležu, v katerem bo to strategija upravljanja kapitalskih naložb določila, v tistem deležu bomo državni delež v bankah tudi prodali in tudi s tem financirali te operacije. Se pravi, na koncu se lahko zgodi, da bomo sicer na začetku izdali 4 milijarde poroštev in potem v nekaj letih večino ali pa ves ta denar povrnili skozi vnovčevanje terjatev, skozi vnovčevanje zavarovanj in skozi kupnino za prodajo bank, ki bodo tudi imele večjo vrednost, potem ko bodo očiščene. To je ena stvar. Se pravi, govoriti sedaj, da je to desetkrat dražje ali trikrat dražje – ne vem; morda na Inštitutu Frana Ramovša na kakšnem ekonomskem inštitutu bi pa to težko trdili. Druga stvar. Zakaj se nam zdi ta model – tudi to vprašanje je bilo večkrat postavljeno – prenašanja terjatev na neko zunanjo institucijo primernejši? Iz več razlogov. En razlog je ta, da s tem v enem trenutku priznamo dimenzijo problema. Mi smo ocenili, da je stanje v slovenskem bančnem sistemu na osnovi poročil, na osnovi skrbnih pregledov, ki so bili v nekaterih bankah narejeni, takšno, da lahko govorimo o nekem zelo akutnem stanju, ki je na robu zloma. Postopne rešitve znotraj bank s postopnim pripoznanjem terjatev so prepočasne. Se pravi, treba je enkrat reči, da je dimenzija tega problema tolikšna in ga rešujemo na najhitrejši mogoč način. Se pravi, da banke na najhitrejši način očistimo tako, da te slabe terjatve prenašamo na posebno inštitucijo. Kot rečeno, kar je lepotna napaka tega pristopa, je, da na začetku, ko priznamo dimenzijo problema, moramo izdati toliko poroštev in s tem nastane javni dolg. Ampak kot sem rekel, skozi nekaj let se ta dolg tudi v veliki meri lahko poplača. Tretja stvar. Mi tega zakona nismo predlagali zato, ker bi imeli eno banko v Sloveniji, ki potrebuje pomoč. Če bi imeli eno banko, ki potrebuje pomoč, bi jo morda lahko dokapitalizirali. Morda bi regulatorni ukrepi Banke Slovenije zadoščali, da se to banko reši. Morda bi lahko šla tudi v stečaj. Morda bi jo lahko tudi nekomu prodali, pa naj bi se on ukvarjal z njo. Mi nimamo problema ene banke. Mi imamo problem več bank v našem bančnem sistemu. Imamo problem stabilnosti bančnega sistema. Problem je v več bankah, zato smo šli v zakon [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Ali želite, da jutri tečejo ljudje na okence, če vam sedaj na to odgovorim? Mislim pa, da oba veva, katere banke imam v mislih. Skratka, ker imamo problem v več bankah, o nekaterih od teh bank smo tudi v Državnem zboru že kdaj govorili, ker imamo problem v več bankah, smo vzpostavili oziroma predlagamo s tem zakonom subsidiaren mehanizem, ki rešuje probleme v bančnem sistemu. Ni to mehanizem za eno banko, ni to mehanizem za neko konkretno banko z imenom in priimkom in d. d-jem na koncu, ampak mehanizem za doseganje stabilnosti bančnega sistema, za reševanje akutnega problema, ki je danes v bančnem sistemu. Tretja stvar, ki je zelo pomembna, je vprašanje odnosa do gospodarstva, do korporativnega sektorja. Če poznate – in verjamem, da poznate, o takšnem podjetju smo imeli tudi kakšno sejo v Državnem zboru. Podjetja, ki so danes v krizi, so prezadolžena, so zadolžena pri veliko bankah hkrati. Običajno je šlo za tako imenovana sindicirana posojila, enostavno zato, da so se podjetja pač malo zadolžila tukaj, malo tam. Ena banka, tudi če bi hotela, tisto kar ste prej govorili, prestrukturirati terjatve in zamenjati, ne vem, kapital, lastništvo v teh podjetjih in tako naprej, ena banka sama problema, tudi če bi hotela, če bi si upala sprejemati odločitve te vrste, ne more rešiti podjetja, ki je prezadolženo. Mi smo se skušali z nekaj takšnih problemov ukvarjati, seveda, v okviru naših pristojnosti. Naše pristojnosti na tem področju so približno takšne, da lahko skličemo sestanek, pa pihamo ljudem iz bank na dušo. Približno take so naše pristojnosti glede tega – če jo imajo, seveda. Poglejte, tam za mizo so sedeli ljudje iz šestih, sedmih, osmih, devetih bank, ki bi se morali vsi hkrati koordinirati glede neke odločitve, da na enak način pomagajo nekemu podjetju. Če bomo mi iz treh, štirih bank, verjetno največjih, prenašali te slabe terjatve na to družbo, na ta sklad, bo en upnik do teh podjetij, ki bo vodilni in ostali mu bodo morali slediti. To bo omogočalo drugačen, učinkovitejši, prijaznejši, boljši način reševanja problema prezadolženosti podjetij. Tudi zato to delamo, ker je to mehanizem, ki nam bo omogočal na drugi strani reševati problem prezadolženosti gospodarstva, ne samo problem slabih bančnih bilanc, to je zelo pomembno. Problema prezadolženosti gospodarstva se ne da rešiti tako, da rešuješ problem ene banke; tako da znotraj banke to rešuješ in tako naprej. Tudi ni res, da dobra podjetja še vedno dobivajo kredite. Kamor koli grem po Sloveniji, pridejo k meni ljudje iz podjetij, ki so dobra, ki imajo denarni tok, ki prodajajo svoje proizvode, ki opravljajo redno svojo dejavnost, ki tudi plačujejo račune, pa ne dobijo kreditov pri bankah. Zakaj jih ne dobijo? Zato ker če banka ustavi kreditno linijo podjetju, ki tako ne vrača kredita, ni naredila nič za svojo bilanco. Se pravi banka, ki želi izboljševati svojo bilanco, tako da zmanjšuje kreditiranje in zmanjšuje kreditiranje tistih, ki kredite še vračajo, ker tam nekaj prihrani. To je tisto, kar je največji problem, zaradi tega prihaja do kreditnega krča, ki je zelo boleč. To so te bistvene zadeve, zakaj verjamemo, da je ta način boljši. Rekel sem pa že, da zakon po zgledu tudi nemškega zakona pa drugih zakonov dopušča tudi druge načine. Zakon dopušča, da ta sklad garantira tudi za tako imenovane namenske družbe znotraj bank In dopušča tudi, da sklad dokapitalizira banke, če bomo na osnovi pregleda situacijo neke banke in na osnovi tudi izraženega interesa lastnikov, zasebnih lastnikov ugotovili, da je to za neko banko boljše. Naj še odgovorim na vprašanje, katere banke. Mi smo v zakonu določili postopek, po katerem se bo ugotavljalo, katere banke. Tri stvari so tukaj oziroma dve stvari sta pomembni: kdo lahko predlaga, da se neki banki pomaga na takšen način in kakšna so merila in na koncu tudi kdo o tem odloči. Kdo lahko predlaga? Predlaga lahko Banka Slovenije, da se neki banki pomaga na ta način s temi ukrepi preko te družbe. Banka Slovenije bo lahko rekla, da so ugotovili na podlagi poročil, analiz, spremljanja stanja v banki – verjetno na podlagi ukrepov, ki so jih že izrekli, pa jim banke oziroma njihovi lastniki niso sledili –, da te banke ni mogoče rešiti drugače kot preko reševanja njenih terjatve preko te družbe; se pravi z ukrepi, ki jih ta družba lahko izvaja. Drugi mogoči predlagatelj je pa ta družba sama in tretji mogoči predlagatelj bo banka sama. To je zelo pomembno! Banka Slovenije sama. To možnost smo po pogovoru z njimi vključili v zakon, ker je rekla, kje imate pa nediskriminatornost. Se pravi, zakon ne bi mogel reči, da bomo pomagali tej, tej in tej banki, ker bi bilo to diskriminatorno. Zakon mora biti tako napisan, da je neka državna pomoč na voljo vsem, če izpolnjujejo neke pogoje. Ti pogoji so pa v zakonu napisani: pomembnost banke za stabilnost finančnega sistema, teža bremena slabih terjatev v konkretni banki in nujnost zagotavljanja kapitalske ustreznosti te banke glede na to, kar ugotavlja regulator, se pravi Banka Slovenije. Se pravi, je določen postopek, odloči pa potem na predlog komisije, v kateri bo tudi Banka Slovenije imela svoje predstavnike, in na koncu Vlada. To je po mojem mnenju tudi logično, ker Vlada ta zakon predlaga in prevzema odgovornost. Še zadnja stvar, ki bi jo rad pojasnil; ko govorite o alternativah, takšen ali drugačen model, dokapitalizacija ni alternativa. Zelo verjetno se bo zgodilo – zaradi tega, ker je nekatero premoženje bank prevrednoteno –, da bo v trenutku prenosa prišlo do slabitev bodisi terjatev bodisi vrednosti premoženja, če banke danes v svojih knjigah še vedno vodijo neke delnice po približno takšni vrednosti, kot je bila takrat, ko so jih zasegle, bo tukaj moralo priti do slabitve. Te slabitve bodo povzročile dodatne kapitalske potrebe bank. Se pravi, ni nujno, tako kot razmišljate: milijardo terjatev vzamemo in smo rešili sto milijonov kapitala. Žal ni tako preprosto. Alternativa – o kateri se po svetu govori in države so šle različne poti in tudi v različne, včasih tudi kombinacije teh metod –, je reševanje podjetja znotraj banke ali izven bank. Ampak tam, kjer so države reševale te probleme znotraj bank, so to počele tako, da so banki naredile tako imenovano namensko družbo, na to družbo oddvojile terjatve, potem je pa država garantirala za izgube na teh terjatvah. Mi bomo pa isto počeli, samo ne znotraj banke, ampak na tej instituciji. Razložil sem pa že, zakaj se nam zdi, da je to bolje početi na eni instituciji za vse banke, ki jih bomo vključili, ne pa za vsako banko posebej. Z vidika tega, koliko ta operacija stane, to sem hotel razložiti, pa ni velikih razlik. Edina razlika je, da če bi šli v garancije znotraj bank, bi potem šele postopoma, ko bi banka te terjatve skušala sama unovčevati, pa bi ugotovila, da jih ne, bi se te garancije unovčevale dve, tri, štiri leta, ne da bi vprašali, koliko pa je še teh slabih terjatev, koliko bo še garancij unovčeno itd. To je približno to, kar se nam sedaj pri Sid banki dogaja zaradi jamstvene sheme. Vsako leto, za lani, ne vem na pamet, koliko milijonov, mi imamo tam v proračunu neko nepredvidljivo obveznost, ker ne vemo, koliko jamstev, ki jih je Sid banka dala, bodo sedaj banke unovčevale. Zakon je tako napisan, da jim praktično ni treba iti nikamor drugam, lahko pridejo najprej k nam, direktno k nam in mi moramo to v osmih dneh izplačati, ne da bi lahko vprašali kar koli, kaj so te banke počele in kaj so ti dolžniki počeli. Tako da govoriti, kateri model je cenejši, in biti tako prepričan, da je nekaj 10-krat dražje itd., po mojem pač ne drži. Upam, da sem pojasnil vsaj nekaj teh vprašanj. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Matej Tonin.
Kolegice in kolegi! Mislim, da je minister dal nekaj zelo tehtnih odgovorov, seveda pa je pri teh stvareh vedno, kaj želimo slišati in kaj bomo sploh slišali. Imam nek podoben občutek kot pri, recimo, ko se vedno poudarja, da Vlada mora nekaj konkretnega narediti za odpravo kreditnega krča, potem ko se pa da nek konkreten predlog, je pa vprašanje časa, ali je bilo dovolj časa, da so se te stvari premislile. Dejstvo je, da se je o tem konceptu razmišljalo, delalo čez poletje, da je sedaj ta predlog pred nami. Danes so odprti vsi členi, poslanska razprava, mislim, da je to v duhu demokracije, vsakdo lahko pove, kar želi in razpravlja na kateri koli člen, potem pa imamo še torek, ko bomo določena dopolnilna vlagali in te stvari končno sprejeti. Skratka, za neko nujno ukrepanje, mislim, da so časovni okviri normalni. Ko govorimo o sedanji sanaciji naših kritičnih bank, je treba nekaj besed reči tudi o odgovornosti. Nekdo bo moral odgovarjati za te stvari, ki so se zgodile. Prepričan sem, da je ta sistem ali ta koncept, ki ga mi predlagamo, za ugotavljanje odgovornosti veliko boljši kot pa, da banke te stvari rešuje znotraj same sebe, ker verjetneje ne bodo nič presenetljivega odgovorile. V razpravi bom povedal to, kar sem mislil replicirati kolegici Bratušek, upam, da me je razumela. Res sem utrujen od tega preigravanja, kdo je bolj odgovoren, ali Janševa ali Pahorjeva vlada. Vse, kar sem ji želel povedati, ker ona vztrajno ponavlja, da za vse je kriva Janševa vlada od 2006 do 2008, in sem ji to dokazal s papirji, da so bili v nadzorni svet Nove Ljubljanske banke v kritičnih trenutkih – v nadzorni svet ali upravo banke – imenovani ljudje, ki so bili imenovani s strani prejšnje leve, LDS vlade, kasnejše vlade [[...]] Skratka, upam, da me razumeš. Še enkrat: hotel sem govoriti samo o tem, da odgovornost na nek način nosi celotna slovenska politika, ne pa samo en del. Kar je govoril kolega Židan o tem našem konceptu, da bo precej dražji kot pa dokapitalizacija. Tega še ne vemo, ali bo dražji, zagotovo pa nekaj vemo, to je, da dokapitalizacije ne deluje. Sedaj pa se vprašajte, ali vztrajati na nekem konceptu, ki ne deluje, ali pa poskušati z nekim novim, ki bo, vsaj upamo in se trudimo, da bo deloval. Tudi primeri iz tujine – danes ste velikokrat izpostavili Irsko. Preberite današnje Finance, tam je zelo lepo v nekem intervjuju razložen primer Irske, kako stvari stojijo. Vam priporočam, boste si sami ustvarili svoje mnenje. Ampak obstajata pa vsaj dva primera iz 90. let. V Skandinaviji, po kateri naj bi se mi zgledovali, skandinavske države so svoje bančne težava reševale prav s slabo banko; in to uspešno. Na drugi strani se na Japonskem to ni zgodilo in je Japonska pustila slabe terjatve znotraj njihovih bank. Vsi pa poznate, da vsi označujejo, japonska 90. leta za izgubljena. Torej, konkretno imate primere, ko je nek sistem in nek koncept deloval in ko nekje nek drug koncept ni deloval. Mislim, da to so bistvene stvari, ki sem jih še želel povedati. Tako kot sem pa rekel, danes imamo še ogromno časa za razpravo in verjamem, da bomo do torka sprejeli še nekaj pametnih in konkretnih odločitev.
Hvala lepa. Replika mag. Dejan Židan.
Hvala gospodu Toninu, da me navaja. Žal nimam takšnih ambicij, da bi bil pomemben slovenski strokovnjak s področja bančništva ali financ, zato sem si drznil samo citirati besede priznanega slovenskega strokovnjaka; strokovnjaka, ki ga pa zelo resno upošteva vsa strokovna javnost, pa ga tudi do tega trenutka tudi politika v Državnem zboru še ni uspela popljuvati, kar sicer rada počne. Njegove besede so pa takšne: "Razlika med dokapitalizacijo in slabo banko je v velikosti vsaj enkratnika, verjetno pa je nekajkrat večja od drugega načina, torej od dokapitalizacije." Torej spoštovani poslanec, da še enkrat ponovim. Nimam ambicije, da vas jaz učim o ekonomskih vprašanjih te države, ampak sem samo prebral mnenje strokovnjaka, ki v slovenski javnosti do tega trenutka uživa podporo, ki je nedeljiva. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Ivan Vogrin.
Hvala lepa, gospa predsedujoča, za besedo. Bil sem član delovne skupine in nisem imel občutka, da so koncepti tako različni. Imel sem občutek dolgo časa glede delovanja delovne skupine, da bo prišlo do uskladitve. Žal do tega očitno ni prišlo, bom pa povedal, kakšen je bil moj predlog in zakaj. Ta predlog sem namreč pisno dal na delovno skupino, da Novo Ljubljansko banko in Novo Kreditno banko Maribor saniramo oziroma dokapitaliziramo iz stalnega evropskega mehanizma za stabilnost. Včeraj je tudi Nemčija podpisala oziroma ratificirala ta mehanizem za stabilnost in z osmim oktobrom bo začel delovati. Razlogi, zakaj je bil to moj predlog; zato,– na kar kaže tudi zdajšnja razprava kolega Tonina –, ker resnično dokapitalizacije doslej niso bile uspešne, vendar bi bila dokapitalizacija iz evropskega mehanizma za stabilnost verjetno uspešna, ker je podvržena drugačni kontroli. In to je dobro. Druga. Abanko bi bilo najbolje prodati, tudi če za en evro, ker bi se izognili davkoplačevalskemu denarju. Na tak način bi se izognili velikemu fiskalnemu primanjkljaju. Proračunski denar, potreben za sanacijo bančnega sistema, pa bi usmerili v nove investicije in v razvoj, podporo gospodarstvu. Zamislite si scenarij, da bi štiri milijarde evrov vložili v nove investicije za zagon gospodarstva. Menim, da bi bil to bolj ustrezen scenarij. Tudi menim, da so nekatere prognoze preveč optimistične, pa bom navedel primer – žal zdaj finančnega ministra ni tukaj. Na delovni skupini za fiskalno pravilo so bili napravljeni scenariji, kako se bo primanjkljaj državnega proračuna zmanjševal. Vsi so upoštevali oziroma napovedovali bolj ali manj pozitivne trende, torej trende rasti. Že dva meseca kasneje pa vidimo, da imamo negativno rast. Tudi takrat sem pisno opozoril, da bi prosil, da nam postrežejo s scenarijem za morebitno negativno rast. Očitno je, da se težko sporazumemo, kdo ima prav. Res pa je, to pa mi boste morali priznati, da 21 let vsakokratna oblast trdi, da ima ustrezne in dobre rešitve. Žal, rezultati ne kažejo tega in bi bilo dobro, da bi se slišali in poslušali in dejansko našli dobre rešitve za to, da bi sanirali bančni sistem. Menim, da ne moremo narediti koraka naprej, ker se ne slišimo. Tudi očitki o hitenju, pritrjujem predlagateljem, da je treba pohiteti, vendar če bi zakon bil dan v proceduro po rednem postopku, menim, da bi bila dovolj hitro sprejeta vsa dopolnila, tudi strokovne javnosti, in sem malo zbegan in mi je žal, da je tako razklano, očitno na eni strani opozicija in strokovna javnost – Banka Slovenije, Združenje bank Slovenije – na drugi pa predlagatelji. To ne kaže na to, da bi lahko poiskali dobre rešitve. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Vidim, da je še interes za razpravo. Torej, odpiram prijavo. Prijava poteka. Prijavljenih je 9 razpravljavcev. Prva ima besedo mag. Alenka Bratušek.
Najlepša hvala za besedo. Najprej bom še enkrat protestirala nad obnašanjem gospe podpredsednice, ki je prej vodila sejo, in zelo mi je žal, da je danes to izpeljala tako, kot je izpeljala, ker jo tudi sama zelo cenim in celotno njeno delo do zdaj, ne samo v Državnem zboru. Tako mi je tega dogodka res žal in mislim, da je bil popolnoma nepotreben. Kot drugo se bom opravičila kolegicam, ki so bile včeraj z menoj na odboru za finance, ker sem slišala, da imam piskajoč glas. Takšnega pač imam. Gospe, težko ga zamenjam. Če bi jaz včeraj nastopala tako, kot je nastopal vaš kolega Pojbič, mislim, da je govoril vsaj z 80 % glasnosti več kot jaz, da ne govorim o kretnjah in mahanju. Mislim, da bi me gospod predsednik odbora za finance poslal iz dvorane. Spoštujmo drug drugega, se ne obregnimo ob to, kako govorimo, ker sem sama velikokrat tarča diskreditiranja, laži in tako naprej, in to v Državnem zboru. Potem pa niti replike ne morem dobiti. Če je bil kdo včeraj nad mojim izvajanjem, kaj naj rečem, užaljen, se mu danes še enkrat opravičujem. Današnjo razpravo smo začeli z besedami: "Včeraj se je zgodilo veliko dogodkov." Res je, včeraj se je zgodilo veliko dogodkov in samo eden, še posebej je bilo poudarjeno, samo eden je bil odbor za finance. Res je tako. Na žalost pa nas niste slišali, ko smo vam želeli povedati, pomagati s strokovnimi argumenti, pa ne opozicijskimi, ki pri vas tako nič ne štejejo, ampak z nami sta bila guverner Banke Slovenije, gospod Arhar iz Združenja bank, imeli smo še kar nekaj teksta od drugih strokovnjakov, pa na žalost niste bili pripravljeni poslušati argumentov, da skupaj najdemo rešitev za ta največji problem Slovenije v tem trenutku. Tukaj se strinjamo. Zdaj pa bom začela na začetku, in to je delovna skupina. 13. avgusta, gospod Šircelj, se je sestala delovna skupina glede upravljanja slabih terjatev bank. Približno tako je šlo: Ministrstvo za finance je predstavilo različne modele za reševanje slabih terjatev, njihove prednosti in pomanjkljivosti ter oceno učinka na javne finance. To je iz zapisnika, ki je dostopen vsem. Potem je gospod Šircelj vprašal: "Po kakšni vrednosti se bodo slabe terjatve prenašala, kdo to določi? Ali Ministrstvo za finance preferira določene načine? Španija ima dolgoročno tržno vrednost, od vrednotenja so odvisne tudi prednosti in slabosti modelov. Predstavitev MF ni bila nevtralna." To, gospod Šircelj, so vaše besede. In ne boste verjeli, da mi sprašujemo danes isto! Kdo, kako, po kakšni vrednosti? Državni sekretar na Ministrstvu za finance gospod Krušec je povedal pa tako: "Vsak model ima negativne in pozitivne lastnosti. To velja tudi za agencijo. Tudi med finančnimi strokovnjaki oziroma svetovalci ni enoznačne rešitve. Svetovalci, ki sodelujejo v Nemčiji in Španiji predlagajo oddelitev. Problem je tudi, ker država ni edini lastnik. KBC si na primer želi rešitev znotraj bank. Siliti v rešitve brez predhodnega konsenza lastnikov ni dobro." To niso besede opozicijskih poslancev, ampak državnega sekretarja te vaše vlade. Gospa Bratušek, to sem pa sama, je pa povedala: "Državni sekretar nas prepričuje, da obstajajo tudi druge alternative. Sprejela se bo rešitev, ki bo v nasprotju z vodstvom Ministrstva za finance." In v nadaljevanju: Razumem," – spet ista gospa Bratušek – "da je to samo ena izmed mogočih rešitev. Če reševanja znotraj bank po oceni gospoda Širclja ni več opcija, se ta delovna skupina nima več o čem odločati. Če si SDS in ostale koalicijske stranke upajo odločiti za rešitev agencije brez vseh izračunov in posledic, pač naj to naredijo, ampak prevzamejo tudi vso odgovornost." To je zapisnik. Upam, da je javno dostopen, če ne, ga bom jaz obesila na spletno stran. In ne govoriti, da je takšna rešitev bila sprejeta znotraj delovne skupine in ob tem poudarjati še, da skupaj z opozicijo! To je prva stvar. Bile so predstavljene štiri rešitve, kot rečeno, in samo eno so na Ministrstvu za finance takoj zavrnili. To je bilo preko tako imenovane jamstvene sheme. Dve različni rešitvi sta se nanašali na sanacijo bank znotraj bančnega sistema. Znotraj bančnega sistema! In vi ste se na pamet, brez vseh ali pa kakršnih koli analiz odločili, da je ta, ki ste jo zdaj izbrali, najboljša. In od nas želite, da vam sledimo, ker vi tako mislite. Ali lahko odprete ušesa, poslušate, kaj vam imamo povedati, in potem nas prosite konstruktivnega sodelovanja, pozivate k enotnosti in tako naprej? Ne more biti to samo ena stran! Ne more biti to samo ena stran, v pogovoru se vedno strani zbližujeta. Ne, da vi daste na mizo: vzemi ali pusti, in potem jočete, ker mi nismo z vami konstruktivni. To, kar se je včeraj dogajalo na odboru za finance – gospod Presečnik je rekel, da je potekal lepo, bom na koncu prebrala; tisti zadnji del je verjetno potekal najlepše. Gospod Kranjec je povedal tako, to je pa magnetogram: "Mi smo bili v stikih z Ministrstvom za finance, zadnji od teh stikov je bil v ponedeljek, kjer smo dali pripombe na 4., 5., 6. osnutek tega zakona in smo tudi bili mnenja, da je treba na osnutku zakona še naprej delati. Ta naš občutek je še vedno tak, kot je bil v ponedeljek, kljub temu da konvergirajo, se mi zdi, različna stališča in tudi ugotavljamo, da so amandmaji, ki so jih dale poslanske skupine, gredo v tej smeri, da se zakon izboljšuje. To lahko rečem. Tako se nam zdi, da bi bilo dejansko smiselno, da se o tem zakonu še razpravlja, da se ne hiti, ker se bojimo, da bodo premalo preanalizirane rešitve lahko kasneje povzročile več problemov kot morda sedaj navidezna upočasnitev tega procesa. Pravniki, pravne službe me opozarjajo, da so vsaj prejšnji osnutki v nasprotju z več zakoni, med drugim zakonom o bančništvu, zakon o gospodarskih družbah, obligacijskim zakonom, in tudi ne izključujemo možnost ustavnih sporov v primeru, če bi zakon ostal takšen, kot je bil zasnovan. Pravim, da nimam dokončnega pregleda teh dokumentov, ki so prišli danes oziroma včeraj pozno zvečer, vendar kljub temu da sem rekel, da se izboljšuje in konvengira, še vedno ostaja ta nevarnost." Skratka, prosil nas je, da si vzamemo čas in zakon uredimo tako, kot je treba. Gospod Arhar, ki je tudi veliko povedal in je danes bil velikokrat omenjen, bom pa samo en njegov stavek prebrala, nas je tudi on pozval, tako kot Banka Slovenija, da ne hitimo tako, ker kakšen teden gor ali dol, če bo rešitev boljša, ne bo nič pokvarilo vsega, kar ste se lotili. "Banka ni samopostrežna, da bomo v njo hodili, na drugi strani pa, da bomo mi v skladišče, vsi skupaj kot državljani, dobavljali blago, eni pa bodo samo jemali brez plačila." To so besede gospoda Arharja. Zdaj še tisti, verjetno najlepši del za gospoda Presečnika, Seveda, takrat, ko smo mi zapustili sejo, ste potem trideset ali šestintrideset amandmajev izglasovali v štiridesetih minutah. Izgledalo je pa približno tako: "V razpravo dajem 13. člen in amandma koalicijskih poslanskih skupin. Ugotavljam, da ni razprave, zato glasujemo. Glasujemo. Zaključujem glasovanje in ugotavljam, da je bil amandma sprejet z desetimi glasovi za, nihče ni bil proti. Želi kdo razpravljati o 14. členu in predlogu za amandma odbora, ki je bil dan na mizo? Ugotavljam, da ne zato glasujemo. Glasujemo. Zaključujem glasovanje in ugotavljam, da je bil ta amandma sprejet z desetimi glasovi za, nihče ni bil proti. V razpravo dajem 15. člen in amandma koalicijskih poslanskih skupin. Razprave ni, glasujemo. Zaključujem glasovanje in ugotavljam, da je bil amandma sprejet z desetimi glasovi za, nihče ni bil proti." In tako bi lahko šla do konca, mislim da, do 36. člena. Tako, spoštovane kolegice in kolegi pa zgleda vaša vsebinska razprava o tem, čemur rečemo največji slovenski problem v temu trenutku. Govorimo o štirih milijardah davkoplačevalskega denarja. Državni sekretar je rekel prej nekako tako, ko je odgovoril, mislim, da kolegu: "Za vsako terjatvijo stoji premoženje in zavarovanje, ki je lahko celo večje od terjatve." Ja, zakaj pa potem danes razpravljamo že pet, šest ur o tem, če to drži? Skratka, hočete nas prepričati, da bo na koncu izplen iz tega večji, kot bo v temu trenutku vložek. Če je res tako, da za vsako terjatvijo stoji premoženje, in to lahko celo večje, kot je terjatev, ne vem, zakaj vsi razlagamo, da je to v temu trenutku največji problem. Res je, od leta 2006 do konca leta 2011 sem vodila Direktorat za državni proračun. Prvič me je tja imenovala Janševa vlada. Kakor slišim, zbirate takšne prave, dobre, strokovne, primerne kadre. Ne vem, zakaj imate potem toliko problemov danes z menoj. In še enkrat: če boste za vse napake, ki jih delate, krivili uradnike v tej državi, se nam res slabo piše. Minister za finance je na enem odboru že povedal, da vsekakor odgovornost za sprejemanje proračuna nosi politika. Ampak vam to nič ne dene in vsakič znova – ni problem! Vam bom pa sedaj nekaj podatkov prebrala. Proračunski primanjkljaj na polovici leta za zadnja štiri leta. Leta 2009 je bil 859 milijonov, ob koncu leta milijardo 960. Leta 2010 milijardo 370 na polovici leta, ob koncu leta milijardo 900. Leta 2011 923, ob koncu leta milijardo in pol. Leta 2012 854 milijonov, ampak vi napovedujete, da ob koncu leta samo eno milijardo. In to je problem. Če s takšnimi številkami hodite po denar na finančne trge, ni čudno, da ga ne dobimo. Sami sebe zavajate. Odgovor državnega sekretarja, ko smo govorili o izvrševanju proračuna letošnjega leta, pa je bil, da kaj bo ob koncu leta, bomo pa že videli, ko bo konec leta. Ampak, to si zapomnite, pa poglejte za nekaj let nazaj, kakšna je bila dinamika in kaj napovedujte in kaj delate letos. Pa še Nova Kreditna banka Maribor – z veseljem! Včeraj sem povedala, danes bom pa še enkrat povedala. Ja, od sredine leta 2009 in leto 2010 sem bila članica nadzornega sveta. Za svoje odločitve odgovarjam, sprejemala sem jih s polno zavestjo, za razliko od mogoče nekaterih drugih, ki se potem ne spomnijo, kaj in kako so glasovali. Po moji oceni je banka takrat že preslabo servisirala slovensko gospodarstvo, ker je pač iz preteklosti tudi ta banka, na žalost, prenesla več grehov. Ampak sedaj bom povedala še enkrat tisto, kar sem povedala včeraj na odboru. Z menoj v nadzornem svetu je sedel tudi vaš član, gospod Guzej. Ta isti gospod je danes izvršni direktor Nove Kreditne banke Maribor, kar pomeni oziroma si predstavljam, da je nadzorni svet delal odlično. Ker če ne, ga ne bi imenovali za izvršnega direktorja v tej isti banki. Tako ni nobenega problema, z veseljem vam pojasnim, ne morem odločitve, ker so poslovna skrivnost, lahko pa vam povem, da smo veliko večino sklepov, ki smo jih sprejemali v nadzornem svetu, sprejemali z večino in ne preglasovanjem. Niti glas proti v veliki večini primerov ni bil! Lahko, če boste navajali mene, jaz samo prosim, da gospoda Guzeja vedno poveste zraven, tako da bo to uravnoteženo. Štiri milijarde – upam, ne vem pa, če lahko verjamem, da se zavedamo, koliko denarja je to. Že prej sem povedala, to je toliko kot v Sloveniji v enem letu damo za pokojnine vseh upokojencev; več kot desetkrat toliko, kot damo za vse porodniške, in stokrat toliko, kot bi dali za brezplačni vrtec, ki ste ga pa tako začeli malo zmanjševati. In če opozicijske poslanke in poslanci niso primerni ali jim ne dovolite tega, da se strokovno posvetujemo s tistimi, ki vedo več od nas, ne vem, kam in kako in kdaj in na kakšen način naj s takšno koalicijo ob tako pomembni temi še sodelujemo. Tako kot je rekel prej kolega Frangež, si domišljam, da o tej stvari, pa tudi sem veliko prebrala, še kar nekaj vem. Zanimivo bi bilo danes slišati kakšnega novinarja, če bi vas zunaj ustavil in vprašal, če veste, kaj ste včeraj po postopku, ki sem ga prej prebrala – skratka, ni razprave, glasujemo, deset za, nič proti; naslednji člen, ni razprave, glasujemo in tako naprej –, bi bilo zanimivo slišati, kdo od vas bi znal povedati, o čem ste včeraj glasovali in kaj ste sprejemali. V tem primeru smo samo to želeli od vas, da nam daste čas, da se posvetujemo s tistimi, ki vedo več od nas. Pa nismo, in celotna Slovenija očitno tega ni vredna. Pač, vaš način dela. Prosim vas samo, da vsaj mene ne pozivajte več, da sodelujem pri takšnem načinu dela. Seveda tega zakona nikakor ne bom podprla.
Hvala lepa. Besedo ima gospod [[...]] Mag. Šircelj, izvolite, replika.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Gospa Alenka Bratušek me je, mislim, da najmanj štirikrat ali petkrat danes omenila. Take popularnosti vsekakor ne potrebujem. Vsekakor pa mislim sedaj, v skladu s 70. členom Poslovnika o napačni razumljenosti itn., povedati naslednje. Gospa Bratušek je najprej rekla, da bi jo predsednik odbora, mišljen je bil Odbora za finance in monetarno politiko, poslal iz dvorane, če bi govorila približno 80 % tako, kot gospod Pojbič. Gospa Alenka Bratušek, ne bi vas. V odboru imate vedno besedo, kadar jo želite, vedno lahko poveste, kar želite. Včasih morda vas opomnim, če želite govoriti takrat, ko govorijo drugi, drugače pa nimam nobenih težav s tem in nimam nobenih težav tudi s sodelovanjem, če ga vi dejansko imate. To je bila tista prva zadeva. Tako mislim, da sem prijazen človek in zaradi tega vas ne bi metal iz dvorane. Druga zadeva. In še enkrat, ne mi dajati toliko popularnosti, navsezadnje mi, ko govorite tudi o delovni skupini. Poglejte, tudi jaz imam tukaj zapisnike delovne skupine, navsezadnje so vsem na razpolago. Nekaj je pa res, ker ste me narobe razumeli. Govoril sem, mislim takrat, ko sem govoril o stališču Slovenske demokratske stranke ali v svojem nastopu, da je delovna skupina enoglasno sprejela to odločitev. Ne! Povedal sem, da je koalicija, koalicijski poslanci so sprejeli to na delovni skupini in da opozicija ni tukaj [[...]]To sem že poudaril, morda sem bil napačno razumljen, zato imate seveda repliko. Glede vseh ostalih zadev, vsekakor se tudi strinjam, da je treba poslušati strokovnjake. Strokovnjaki so vedno nekako razdeljeni. Lepo, da jih tudi vi poslušate. Bi pa rad rekel naslednje. Treba je dati predloge. Stalno citiranje drugih, citiranje tudi glasovanja na odboru itn. – poglejte, če koga to zanima, si gledalci in gledalke lahko to pogledajo, javni prenosi so, sploh ni nobenih problemov za to, da še enkrat delate ta odbor tako popularno. Je pa učinkovit. Tako s tega vidika seveda repliciram na to napačno nerazumevanje, glede ostalega, kar ste še povedali, sem pa, mislim da, še prijavljen, pa bom še kakšno rekel. Hvala lepa.
Hvala, mag. Šircelj. Ravno tri minute je poteklo. Besedo ima gospod Jožef Kavtičnik.
Hvala lepa. Saj je zelo težko govoriti s strokovnjaki, ki se spoznajo na finance in bančništvo, pa vendar. Kot opozicijski poslanec imam pravico in dolžnost, da tudi opozorim na napake, ki se lahko dogajajo Vladi oziroma koaliciji. Danes je razvidno, da je osnovna napaka ta, da niti slučajno nočete poslušati tiste dobre ideje. In sedaj, eno leto smo že nekako skupaj, bom počasi resnično obupal in je skoraj brez zveze, da damo vam kakšne predloge, predvsem pa moramo to povedati našim državljankam in državljanom. Poglejte, povedal bom čisto plastično, zato ker nisem tako strokoven. Zadnjič je prišel k meni možakar, ki mi je dejal tako: "Moja mama je dobivala socialno podporo in ko je umrla, sem moral prodati to stanovanje, ker sem sam tudi brezposeln. Sedaj moram vrniti tisto, kar je mama dobila." "Kaj je to," sem dejal, "potem je to kredit, ne socialna podpora." Poglejte, danes pa govorimo o tej tajkunih, ki so si izposodili denar, ne morejo vrniti in sedaj gre to na slabo banko. Slaba banka pa pomeni, da bodo to odplačevali davkoplačevalci oziroma bomo to odplačevali vsi mi. Kaj je to? To je pa socialna pomoč! Dragi moji, tako se absolutno ne dela! Prepričan sem, da ko govorim o odgovornosti, da se bo začelo iskati nepravilnosti, ki so bile, kako so bili ti krediti dodeljeni. Tukaj se naj začne. Tukaj naj gospod Gorenak in še ostali tisti famozni raziskovalci in preiskovalci začnejo hitro in takoj. Spisek je verjetno zelo dolg. Za neodplačane kredite je treba poiskati krivce in tukaj je potrebno takojšnje ukrepanje. Državljankam in državljanom bi pa dejal tako. Vlada bo ustanovila slabo banko, pa naj stane to, kolikor bo že stalo. Mene pri tem ne bo zraven. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Spoštovane poslanke in poslanci! V zadovoljstvo mi je, da je zasedba tukaj v tej dvorani ves ta čas, odkar smo začeli obravnavo te točke oziroma tega zakona, relativno dobra oziroma nadpovprečna. Pravite s strani opozicije, da pač tako mi rešujemo državo. Iz tega izluščim dve zadevi in se zahvaljujem, da spoznavate, da rešujemo državo. Drugič, da jo tako rešujemo, je pa povsem normalna retorika opozicije in jo tudi sprejemam. To se pravi, vsi se zavedamo, da je to državo treba reševati. Pri tem imamo gotovo različne koncepte. Če bi naši koncepti bili enaki, bi najbrž mi vsi skupaj vseh nas 90 sestavljalo eno koalicijo. Ampak to že takrat, ko so se koalicije, take in drugačne, sestavljale in se ne sestavile, smo naše koncepte reševanja države primerjali in smo ugotavljali, da nekateri ne spadamo skupaj. Nova Slovenija je na primer predsedniku pozitivne Slovenije jasno povedala, z vsem spoštovanjem, da pač ne gremo skupaj z njimi zaradi različnih konceptov, zaradi različnih vrednot in gospod Janković je to tudi z odobravanjem in s spoštljivostjo sprejel. Reševanje. Ko sem v stališču Poslanske skupine Nove Slovenije pozval vse nas, da vložimo maksimalne napore, da bodo rešitve za rešitev te države čim boljše, sem mislil tudi na mojega spoštovanega kolega in nekdanjega predsednika vlade gospod Boruta Pahorja. Res pošteno se mi zdi, da je tukaj povedal, kar bi mi morali vsi mi vzeti kot nekakšen nauk, da se enostavno je zmotil v oceni glede stanja slovenskih bank. Jaz dodajam, da je najbrž mislil, državne banke, ker mi imamo tudi v Sloveniji izjemno dobre privatne banke, problem so državne banke. Ta problem in to rano celimo že pravzaprav 20 let in je ne znamo zaceliti, ker preprosto nismo teh zadev privatizirali. Ko bo to privatna last, potem bodo gotovo ti finančne institucije tudi dobro poslovale. Kaj se nam je zgodilo lansko jesen – slovenska država ni dobila več kreditov in je prisiljena od lanske jeseni naprej na varčevanje; in to je kruto. To je kruto, da moramo sprejemati zakone, ki režejo mnogim, obenem pa je tudi dobro, da smo prisiljeni v racionalizacijo nekaterih državnih institucij. Da nadaljujem o reševanju. Res je, vsak ima tukaj svoje strokovnjake in vsak citira nekega strokovnjaka, domačega ali tujega, v tistem delu, ko mu ta strokovnjak odgovarja. Koalicija tiste stavke, opozicija druge stavke. Kolegici mag. Alenki Bratušek se zahvaljujem, da je prebrala kar lep del magnetograma razprave guvernerja Banke Slovenije in če smo pozorno poslušali, je on tudi povedal, da te rešitve, izboljšave, to se pravi amandmaji, konvergirajo k izboljšanju rešitve. Res je, povedal je, da bi bilo treba morda malo manj hiteti, ampak ko pa je povedal, da so trendi v državnih bankah slabi – kaj pa to pomeni? To pomeni, da se s časom situacija v bankah zmanjšuje, to pa pomeni, da je izjemno pomembno, koliko časa bomo še čakali z reševanjem teh bank. In tudi tukaj se strinjam s kolegom Pahorjem, ki pravi, če ne bo oziroma dokler ne bodo sanirane državne banke, tako dolgo ne bo tudi gospodarskega napredka. Če poslušamo tuje eminentne goste, ki pridejo k nam na blejski forum; recimo, gospod generalni sekretar OECD, gospod Angel Gurria, je pozdravil napore te vlade, ker ga je tudi že kolegica Alenka omenjala, ko smo se sestajali in se srečali z delegacijo IMF. Vodil jo je gospod Antonio Spilimbergo. Ta je med drugim povedal, da če bi ga leta 2008 kdo vprašal, kam naj naloži denar, je rekel, da bi bil njegov odgovor: Slovenija. Res je, to je povedal, saj menda nisem samo jaz tega slišal. Poglejte, danes zastrašujete javnost, kolegice in kolegi, govorite o 4 milijardah davkoplačevalskega denarja. Gre zgolj za poroštvo države. S tem zakonom ne bomo vzeli davkoplačevalcem 4 milijard. Bodimo pošteni v naših razpravah. In še nekaj vam povem: jaz in moji kolegi v Poslanski skupini Nove Slovenije bomo z veseljem z vso pozornostjo preštudirali vsak amandma, tudi Pozitivne Slovenije. Kolegica Bratušek – ne vem, tolikokrat se nanjo obračam, očitno sva v mandatu 2004–2008 dokaj dobro sodelovala – toliko govori o neki luknji, ki je nastala v mandatu 2004–2008, kot da je pozabila, kot da ona ni bila na zaprti seji Odbora za finance in na zaprti seji Državnega zbora – saj ne bom vsega povedal, vem,kaj lahko povem –, ampak tam smo dobili informacijo od prvega bankirja v Sloveniji, da je ta kreditna ekspanzija v tistem obdobju bila povsod prisotna. Tudi ECB ni imel nekega instrumenta, danes pa ima posebno telo, ki bdi nad makroekonomskimi trendi v evrskem območju, v Evropi. Ali naj bi mi takrat sprejeli zakon, gospe in gospodje, ki bi imel naslov Stop – kreditiranje prepovedano. Lepo vas prosim! In še nekaj. Težko mi je, in tudi včeraj mi je bilo težko, ko sem s strani kolegice Alenke dobival kot koalicijski poslanec nizke udarce, pod pas. Morda res ves čas ni bila prisotna, veliko je tekala iz sejne sobe, ampak povem, kot mikro delničar Nove Kreditne banke Maribor sem odgovoren do svojega denarja, sicer drobiža, ker sem odgovoren do svoje družine, in bom izstavil račun članom nadzornega sveta. Bom izstavil. In ta bo množičen. To bodo naredili tudi moji volivci, ki me sprašujejo kaj se dogaja v Novi KBM. Ne bom jih hujskal, pokazal bom samo na zakon. Člani nadzornega sveta imajo, gospe in gospodje, materialno odgovornost. Jaz bom izstavil račun. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Tomaž Lisec.
Lep pozdrav, spoštovana podpredsednica. Spoštovani kolegi in kolegice, predstavniki Ministrstva za finance! Danes poslušamo neke teze, da stanje v bančništvu v Sloveniji niti ni tako kritično, kot se zdi; neke teze, kako naj hitimo počasi, kljub temu da smo se že junija dogovorili, da je september pa tisti zadnji rok, ko je treba sprejeti nekatere ukrepe tudi na področju sanacije bank. Kar se tiče mene in mojih volilcev, mislim, da je ravno slovenski bančniški sistem bolj podoben tragediji kot kakšnemu spodbudnemu stanju. Mislim, da se je danes tekom te razprave marsikateri slovenski davkoplačevalec oziroma davkoplačevalka, da ne bom koga izpustil, prijel za denarnico, pogledal, večinoma so prazne, ko pa kam gredo, pa vidijo, da v bistvu niti denarja ne morejo dobiti. Povprečen slovenski državljan, ko zasliši besedo banka, krediti, obresti, mu v teh časih verjetno gre zelo na jok, pa naj na začetku ponazorim nekaj primerov, kako nevzdržno stanje je v slovenskem bančništvu. Na eni strani imamo starejši par, prideta v pokoj, želita po petnajstih letih zamenjati avto, dobiti nekaj bolj sodobnega, da se bosta lahko v penziji mogoče kdaj zapeljala na morje. Prideta na banko, izračunajo – spoštovani gospod, gospa, kredita ne moreta dobiti. Imamo mlado družino, ki se odloča za gradnjo stanovanjske hiše – v teh časih nihče več ne gradi hiše s tristo, petsto ali pa še več kvadrati, ampak manjše enodružinske hiše. Pridejo na banko, izračunajo – gospod, gospa, premajhno plačo imate, kredita vam ne moremo dati. Imamo podjetnike, želi kupiti kakšen stroj, CMC ali kaj podobnega. Pride na banko, reče, poglejte rad bi ustvaril novo dodano vrednost, morda še koga zaposlil, mu izračunajo njegovo stanje – gospod, vaše stanje je neprimerno, kredita ne dobite. Imate kakšnega turističnega delavca, ki želi nadgraditi svoje turistične zmogljivosti, želi preurediti sobe, želi preurediti še kakšno drugo zadevo, pride na banko in spet temu istemu gospodu oziroma gospe rečejo – spoštovani delavec, kredita ni. Takšno je večinsko stanje v slovenski državi. Zato ne razumem vseh tistih, ki govorijo, kako lahko je priti do kredita, nobenega problema ni v slovenskih bankah. Napaka! Problemi so, razen če seveda tisti, ki imajo takšno srečo, da kreditov niti ne potrebujejo ali pa z enim telefonskim pogovorom oziroma na lepe oči dobijo tudi milijonske kredite. Potem pa ti isti govorijo tako z lahkoto oziroma čez palec o nekem nacionalnem interesu, medtem ko pa ti isti davkoplačevalci, ki nimajo možnosti za pridobitev kredita, veselo dokapitalizirajo naše banke; danes je bilo govora preko milijarde smo že v njih vložili – in kaj imamo od njih? Nič. Oziroma mislim, da ima marsikdo od nas celo minus. Mi s pavšalom govorimo deset milijonov, dvajset milijonov, sto milijonov, povprečni slovenski državljan pa nima niti tisoč evrov, da bi lahko prišel iz meseca v mesec. Torej, spoštovane, spoštovani! Naliti si moramo čistega vina, sedanje stanje v bančništvu je takšno in pika in mislim, da ga ni junaka v Sloveniji, ki lahko z lahkoto govori, da je to stanje dobro. Ko sem govoril o nacionalnem interesu oziroma tej dokapitalizaciji bank, naj spregovorim še o odgovornosti. Mene ne zanima, kdo je bil guverner oziroma kdo so člani uprav oziroma člani nadzornih svetov, levi, desni, zgornji, spodnji, naši, vaši, to sploh ni pomembno; pomembno je, da nekdo odgovarja! Mislim, da bi morali začeti tukaj na vrhu. Imamo bivše guvernerje Banke Slovenije, imamo sedanjega guvernerja in ko se pogovarjam s temi ljudmi, ki ne dobijo kredita, mislim, da guverner Banke Slovenije kot vrhovni nadzornik nad bančnim sistemom v Sloveniji pri marsikateremu slovenskemu državljanu in državljanki nima več zaupanja. Tudi pri meni osebno je velik del kredita, ki ga je njegova funkcija prinesla, že izgubil. Zanimivo, nek bivši guverner Banke Slovenije je za nagrado, ker je, bom rekel, puščal razne luknje, dobil celo nagrado, da je postal minister za razvoj. Ta razvoj nas je skoraj pokopal. V slovenskih bankah je potrebno drugačno menedžiranje, potrebno je bolj odgovorno, bolj racionalno in bolj trezno delovati. Nujno potrebujemo stabilizacijo oziroma zdravljenje našega bančnega sistema in ta zakon je ena tistih prvih osnov, na katerih lahko gradimo, da zagotovimo neko sanacijo bančnega sistema. Sanacija bančnega sistema pa pomeni učinkovitejšo in hitrejšo pomoč gospodarstvu. Slovenska državna banka v temu trenutku ne supportira gospodarstva, ampak v mnogih primerih ga pomaga celo uničevati. Kot sem že rekel, valjenje krivde za nazaj, kdo je odgovoren, kdo ni odgovoren, kdo naj bi bil odgovoren, tega stanja ne bo rešilo. Nepravilnosti je treba sankcionirati in to mislim, da je želja vseh, pa najsibo tako nas kot politikov, tako policije, tožilstva ali pa sodstva. Čeprav pa imam občutek, v teh dneh, ko se pogovarjamo malo bolj intenzivno glede bančnega sistema v Sloveniji, da nekaterim sedanje stanje ustreza. Prvi pogoj, da pa obrnemo to spiralo, v kateri smo, je, da te lovke prerežemo oziroma jih pretrgamo. Kot sem že rekel, da nekdo dobi milijon na lepe oči, drugi državljan te iste, naše države, pa ne dobi 10 tisoč evrov za nek manjši premostitveni kredit, to je napačno in to je nesprejemljivo za neko normalno evropsko državo. Mislim, da so v preteklosti načrtno izčrpavali oziroma ropali slovenski bančni sistem. Bile so slabe varovalke in ta kriza, s katero se soočamo, je v bistvu vso to bedo te ureditve vrgla na plano. Kakor sem pregledal zakona, menim, da je zakon dober. Pred nami so še nekateri popravki v amandmajski obliki, tako da bomo ta zakon še izboljšali; tako izboljšali, da bomo lahko zagotovili slovenskemu gospodarstvu neko novo oziroma bolj svetlo prihodnost. Zelo mi je všeč, ker po mojem mnenju se zelo dobro vgrajene varovalke, da v prihodnosti v slovenskem bančnem sistemu ne bo prišlo do takih anomalij, do katerih je prihajalo v preteklosti. Seveda, najlažje je reči SDS pa Janez Janša sta kriva za vse. Ampak spoštovani in spoštovane, taka govorica našega bančnega sistema ne bo rešila. Zato pozivam opozicijo oziroma vse tiste strokovnjake, ki imajo neko namero, kako naj hitimo počasi, če smo hitri, smo prehitri, če smo počasni, smo spet prehitri. Očitno pač nekaterim nič ne prija. Torej pozivam vse tiste trezne, dovolj je čakanja, dovolj je sprenevedanja, nekaj je treba storiti in ta zakon je eden od tistih pomembnih točk, da lahko nekaj pametnega storimo za slovensko bančništvo. Sam bom amandmaje in zakon z veseljem podprl. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Matjaž Han.
Lepa hvala, spoštovana podpredsednica. Po mojem ni nihče v tej dvorani takšnega mišljenja, da je treba neko zadevo rušiti samo, da ne uspe nasprotnik. Sam temu nasprotujem. Mislim, da je treba danes sprejeti neko odločitev, da bomo rešili to, bom rekel, zagato, ki se v Sloveniji predolgo že vleče. Tej zagati se pa reče gospodarska kriza. Moram reči, da so naši koncepti različni, in v tem ni nič slabega. Mi mislimo, da je koncept, ki ga ta moment sprejemate vi, napačen in da bo to davkoplačevalce, kar je pa najbolj pomembno, bistveno več stalo, kot če bi naredili sanacijo bank po našem modelu, to pa je, da se naredi alternativa takšna, da se znotraj bank rešujejo slabe terjatve. Bom nekatere zadeve tudi pojasnil. Eden od vaših odgovorov je to, da se bo lažje določila odgovornost za slabe kredite, ki so jih dajali nadzorniki oziroma uprave. Jaz ne verjamem, če bo ta agencija tista, ki bo na nek način določila, kdo je dal slabe kredite oziroma kdo jih ni dal. Na to agencijo bo imela vpliv politika, pa mi želimo to ali ne. To piše v zakonu. Ali bo vsakodnevna politika določala, kdo je bolj odgovoren in kdo je malo odgovoren? Za to imamo na nek način pravno državo, za to so civilne tožbe, kazenske tožbe in naj odgovarjajo ljudje, ki so za to pristojni. Zaradi tega ker bomo dali v agencijo te slabe terjatve, odgovornosti ne bomo prej našli. Gospe in gospodje, zamenjali ste nadzornike in zamenjali ste uprave teh bank, NKBM, NLB. Ti niso povezani s prejšnjimi nadzorniki in s prejšnjimi upravami in ti lahko brez problema določajo odgovornost znotraj bank. Dejstvo je, gospe in gospodje, da ekonomske politike, ki jo vodite v zadnjem letu dni, ne vodite v pravo smer. To ni moja izmišljotina, to ni opozicijska drža oziroma moja opozicijska drža, ampak to je stanje, kakršno je v državi. Gospodarstvo ne okreva kljub vsem gospodarskim ukrepom, ki ste jih sprejeli. Zaradi varčevanja, zaradi ZUJF, ker smo samo porezali ljudi, ljudje manj zapravljajo in manj denarja je v proračunu. Nekje smo naredili neko napako, ko jo bomo priznali, jo bomo tudi hitreje lahko odpravili. Tako samo s takšnimi zadevami ne gre. Najlažje pa je sprejeti slovenski holding in zadeve na nek način skoncentrirati, tako da jih boš lažje prodal. Prodaš pa samo enkrat v življenju. Sam sem tukaj zelo zelo skeptičen. Američani, ki so povzročili to gospodarsko krizo in bančno krizo – Jože, tam je bil samo privatni kapital. Lehman Brothers to so privatniki, ampak oni so svetovni gospodarski sistem vrgli iz tečajev. Ampak se je država Amerika odločila, da jim bo pomagala na tak način, da bo ovrednotila vsa njihove zadeve na pošten način in jim je zagotovila, da naj gredo po vire po svetu. Če teh virov ne bodo dobili, jim bo država Amerika na nek način pomagala z dokapitalizacijo. Vse te banke, tiste, ki so preživele, so na nek način to naredile, in sedaj bančni sektor v Ameriki okreva. Tega Evropa in Slovenija ne zna oziroma noče. Ko govorimo o vrednotenju, prej je rekel Franci Breznik, da to ni pomembno, da trg bo svoje naredil. Nič ne bo trg svoje naredil. Zelo pomembno je, kako, na kakšen način bomo pravilno vrednotili vse te terjatve. To je najbolj pomembno! Ampak, kdo jih bo vrednotil? Tako kot pravi Andrej Šircelj – kdo jih bo? Banke? Banke bodo hotele imeti visoko ceno. Ali agencija, ki bo hotela nizko ceno? Na koncu bodo plačali davkoplačevalci. In Jože, 4 milijarde je minister jasno povedal, da bo treba dati poroštva. In je jasno povedal, da gre to v javni dolg. 4 milijarde evrov, če takoj damo poroštvo, gre to v javni dolg [[....]] [[oglašanje iz dvorane]] Ampak gre v javni dolg! Se spomnimo, kaj je bilo pri TEŠ 6, kaj smo govorili, če damo poroštvo, bomo naredili ne vem kaj. Isto je! Samo moramo imeti zmeraj iste vatle. S tem, ko bomo naredili to, bomo naredili 4 milijarde luknje. In naprej. Mene opozarjajo nekateri na bankah, ki se ukvarjajo s tem problemom, in na bankah, po domače, ne vedo, kaj se bo naredilo. Samo za primer vam bom povedal, ko bo banka določila, katere so slabe terjatve in jih dala na agencijo, bo dala en segment gradbeništva. Ne bo dala samo tiste firme, ki so šle v stečaj. Bo dala tudi firme, ki so še žive, ki imajo velike težave. Ne vemo, kaj je slaba terjatev. In kaj se bo potem naredilo? Kdo bo spremljal te žive firme na tej agenciji? Kdo bo spremljal njihov denarni tok? Kdo bo sprejemal njihovo zavarovanje? Zato bodo na agenciji potrebni ljudje, ker pa verjetno to ne bo mastodont, kjer bi zaposlovali na tisoče ljudi, bo ta agencija zaprosila banko, banka bo naredila neke posle za to agencijo in izstavila provizijo oziroma račun. In kaj smo naredili? Teh vprašanj bo tako veliko, ko bo prišel ta zakon v veljavo, da je to nemogoče. Mi mislimo, da bi bilo bistveno bolje in smotrneje, da se naredi znotraj banke en sistem, ki bi se ukvarjal s temi slabimi naložbami, prej pravično in pošteno ovrednotil, ker bi s tem tudi lažje prišli do nekih zunanjih virov. To je naša rešitev in naš pogled, kako bi mi reševali. Seveda bi država morala dokapitalizirati banko. Brez tega pa ne gre. Pa z milijardo evrov, pa z milijardo evrov. Ker prej je gospod minister rekel, da bomo sedaj dali 4 milijarde poroštev, bomo videli, kako bo zadeva funkcionirala, če bo pa treba, bomo dali pa še iz te firme in bomo dokapitalizirali banko. Tako pač ne gre. Gospoda ministra bi vprašal: Zakaj je pred petimi meseci on bil tisti, ki je rekel, da je slaba banka slaba rešitev? Tako je napisal: "Slaba banka je ta čas slaba rešitev. Ključni problem, ki ga je treba rešiti, je, kako prek bank priti do svežega denarja v gospodarstvu." Ampak ta isti minister danes trdi drugače! Ker ministra ni, bi državnega sekretarja vprašal: Kdo se bo v tej agenciji ukvarjal s slabimi terjatvami, ki niso slabe terjatve, ker niso firme umrle, še živijo. Kdo bo delal vse te postopke? Kdo bo spremljal te firme, da jih ne bomo kar drugo za drugo spravljali v stečaje, tako kot delamo že zadnje pol leta? Gospod Krušec, to me resnično zanima, kdo bo to opravljal. Če ne bodo opravljali ljudje na agenciji, se pravi, da bodo opravljali ljudje na bankah. In še nekaj. Agencija bo politična. In zdaj ni pomembno, ali je to Janez Janša, ali Borut Pahor, ali pa ne vem kdo. Upam, da ne bodo iz Gregorčičeve klicali na to agencijo in rekli, da je tej firmi treba pomagati, tej firmi ni treba pomagati in tako naprej. To je največji problem in tega se mi bojimo. Agencija bo politična institucija, zato da se bo zaposlovalo politične kadre, ki niso strokovnjaki na bančnem sistemu. Danes lahko mi vsak amandma amandmiramo – vsaj za večino smo v Socialnih demokratih mnenja, da ta koncept ne pije vode, ki ga imamo zdaj pred seboj. In če je res tako ključen, če je najbolj ključen, kar je rekel gospod Pojbič, projekt te vlade, potem bi si morali vzeti teden ali pa dva tedna časa. Sam imam premalo znanja, ampak ko preberem vse te naše ekonomiste in ko preberem gospoda Kranjca, ki je veliko kriv, da je prišlo do te zadeve, kakor je prišlo, me zmrazi. Me zmrazi, kako lahko Vlada na tak način sprejema tak pomemben zakon, ker na koncu bomo plačali davkoplačevalci in čisto nobeden drug. In naša skrb je, da davkoplačevalci čim manj denarja plačajo. Tega zakona ne bom podprl, bom pa dal klobuk dol, če bo zaradi tega zakona, ko bo sprejet, v to ne dvomim, v naslednjih mesecih gospodarstvo dobilo več denarja, kot ga dobi zdaj. Tega se pa bojim in to ni, bom rekel, varovalka, da bo zaradi takšne sanacije gospodarstvo zaživelo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko ima mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Mislim, da je kolega Matjaž Han dobronamerno mislil, ko je rekel, da sem rekel, da bodo te slabe terjatve ocenjevale oziroma vrednotile banke. Kakor koli že, tudi če pogledamo magnetogram, mislim, da temu ni tako, da bodo banke vrednotile svoje lastne terjatve. Lahko bodo dale neko vrednost, ki pa bo sigurno ali pa vsekakor preverjena s strani ocenjevalcev, ki bodo specialisti za posamezna področja. In vsekakor, če bo banka vrednotila to, bo tukaj lahko marsikaj narobe. Tako to ni moja teza, niti ni to moje mišljenje, da bo odločujoča ustanova, ki že v bistvu danes vrednoti te terjatve in jih ima zapisane v svojih bilancah po knjigovodski vrednosti. Drugo. Pravzaprav to ni replika, ampak kakor koli že, če sem že pri besedi. Tukaj ste samo potrdili, da dejansko ljudje iz bank kličejo in dejansko so proti temu sistemu predvsem zaradi tega, ker je ta sistem veliko bolj transparenten in se veliko lažje ugotovi odgovornost. Mislim, da iz bank ne kličejo uslužbenci, ki so za blagajnami, ampak verjetno drugi ljudje danes kličejo in poskušajo nekako vplivati tudi na drugačne rešitve. Če temu ni tako, gospod Han – vidim da držite roko –, se opravičujem. Vsekakor pa mislim, da glede samega vrednotenja bodo posebno odgovornost nosili tudi revizorji. Omenili se Lehman Brothers; s tem, ko je propadel Lehman Brothers, je propadla tudi ena izmed velikih revizijskih hiš, Arthur Andersen. Tega več nimate na trgu. Hvala lepa.
Proceduralno? V skladu s 70. členom, vezano na razpravo? Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Mislim, da bi bilo dobro, da daste besedo predstavnikom Vlade, gospodu državnemu sekretarju, dr. Krušcu, da bi [[...]]
Je že dvignil roko, samo ste ga zdaj vi prehiteli.
Aha. Ampak res bom hvaležen, da bi dejansko za slovensko javnost, ker midva s kolegom Matjažem že veva, da poroštvo ne pomeni direktne obremenitve davkoplačevalcev, ker potem sem dvakrat srečen, da sem glasoval proti poroštvenemu zakonu za TEŠ 6, ker bi sicer, če bi napačno to razumeli, že danes v temu trenutku Slovenke in Slovenci bili obremenjeni s 440 milijoni evrov za TEŠ 6, pa hvala bogu niso. Tudi upam, da ne bodo, kljub temu da sedaj berem v medijih, v zadnjih dneh spet, zastrašujoče zadeve. Lepo prosim če, spoštovana podpredsednica, upoštevate moj predlog. Hvala lepa.
Spoštovani gospod Horvat, če bi vedela, da je samo to vaš predlog. Dr. Krušec je že dvakrat dvignil roko in vsakič je bila neka proceduralna zadeva, ki je imela prednost. Tako bo zagotovo sedaj dobil besedo dr. Dejan Krušec. Izvolite.
Hvala lepa. V odsotnosti ministra bi rad pojasnil nekaj zadev, najprej glede javnega dolga. Res je, da bo poroštvo države štelo v javni dolg, vendar bo to povečanje javnega dolga začasno. Se pravi, to ne bo deficit, to je prva zadeva, ki je bistvena. Druga zadeva pa je: ker se prenašajo terjatve z zavarovanjem, ki se bo odprodalo, se bodo iz tega naslova tudi te obveznice poplačale in se bo iz tega naslova javni dolg zmanjšal. To je pač konstrukcija. Se pravi, končno povečanje javnega dolga je dosti nižje kot začetno oziroma kot ta maksimalni znesek štirih milijard. Seveda je pa odvisno od cene, po kateri se zavarovanja teh terjatev prodajo. Naslednja zadeva, žive firme oziroma podjetja, ki še funkcionirajo, so pa prezadolžena. Seveda, kot je že minister omenil, je tudi en del namena te družbe, da se tudi razdolžijo prezadolžena podjetja in s tem ne gredo v stečaj. Družba lahko to dosti bolje rešuje zaradi tega, ker združuje kredite več bank in ima večjo pogajalsko moč v restrukturiranju teh dolgov. Bistveno je, da družba drugače nima namena kreditiranja teh podjetij, ampak po konverziji dela dolga v kapital lahko družba nato ta kapitalski delež prevzame in se odloča o nadaljnjih korakih. Kar se pa tiče cene oziroma vrednotenje. Bistveno je, da kot ste že pravilno ugotovili, da če je cena previsoka, se lastnikom prekomerno pomaga in gre za nedovoljeno državno pomoč. Če je cena prenizka, se premoženje banke oškoduje. Se pravi, najti se mora ustrezna cena oziroma – kot se po pravilih ekonomske komisije imenuje – tudi realna ekonomska vrednost. Kar je bistveno je, da ima družba 5 let čas, da odproda zavarovanja, ki so bila zavarovanja za terjatve. Če bi želela banka pridobiti transparentnost takoj, bi morala ta zavarovanja odprodati takoj. Ker pa so mnogi trgi trenutno nelikvidni zaradi visoke gospodarske krize, bi bila ta cena nižja od realne ekonomske vrednosti. Se pravi, da bi povzročili večjo kapitalsko luknjo oziroma kapitalski manko v bankah, če bi silili banke v prodaje zavarovanj takoj, se pravi, prodaje stanovanj, kot pa, če se prenesejo na neko družbo, ki ima le nek čas, da ta zavarovanja tudi unovči. To je tudi ta ideja, da ima dejansko družba več časa na voljo in iz tega naslova minimizira kapitalsko zahtevo bankam. Toliko, hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Han. Kaj imate? Proceduralno.
Ne vem, če je proceduralno, ampak mogoče se bom potem javil pa vprašal še vseeno gospoda državnega sekretarja eno pomembno vprašanje. Pa ne bom poslovnika kršil, zato se bom javil kasneje.
V redu. Glede na to, da sem tudi sama zaznala, da ni bilo prav razumljeno, bi vam tudi sicer dala to možnost. V redu. Prehajamo k naslednji razpravi. Nobene skrbi, do sedaj je vsak dobil možnost repliciranja, vendar predlagam, da v čim bolj korektnem tonu. Zaenkrat tako tudi poteka. Gospa Marija Plevčak ima besedo. Izvolite.
Hvala za besedo. Poslušam takšne in drugačne teze razpravljavcev, predvsem več tistih, ki so že dlje časa v parlamentu, ki poznajo tudi veliko stvari, ki so se dogajale v ozadju, vendar bi se rada dotaknila direktno poslovanja bank in kreditnega krča, ki je nastal. Kreditni krč ni zajel samo podjetja, zajel je tudi zasebni sektor, kajti danes mali obrtnik ne dobi kredita ne glede na to, da ga mogoče potrebuje za ekološko dejavnost oziroma za dejavnost, s katero bi izboljšal ekologijo. Zmanjšana kupna moč vpliva tudi na veliko večjo nezaposlenost. Kdo je tukaj krivec? Mi govorimo danes o bankah – kdo pa je lastnik bank? To je država, ker so vse banke v rokah države, to se pravi, da poleg bančnikov je za nepravilno delovanje ali pa slabo delovanje kriva tudi država. To so vodstvene strukture, politika, ki se je v to vpletala. Upam, da smo sedaj s predlogom zakona o ukrepih za krepitev stabilnosti bank korak bližje. Še posebej pa bi rada opozorila na stvari, ki nas v poslanski skupini upokojencev motijo, to so predvsem nepravilnosti v procesu privatizacije, in predlagamo, da te stvari ne zastarajo, da se te stvari rešujejo in da se vsa sredstva protipravno pridobljene premoženjske koristi, ugotovljene z revizijo, da se lastnikom, dolžnikom bank v celoti zasežejo. Tem lastnikom oziroma tem, ki so pridobili sredstva in na ta način tudi povečali svoje premoženje v nepremičninah ali v sredstvih na računih kjer koli v tujini, da se jim zasežejo, sami pa naj v dokaznem postopku dokažejo, od kod jim premoženje in lastništvo. Mislim, da smo včasih že imeli komisijo, ki je ugotavljala izvor premoženja, ampak vse skupaj je ostalo samo na papirju. Vseh 20 let smo zapravili za to, da so tisti, ki so imeli ključ v svojih rokah, izkoriščali banke, in smo v stanju, v kakršnem smo sedaj. Verjamem, da model zakona, ki je danes pred nami, ni optimalen, kljub vsemu pa upam, da bomo naredili nekaj korakov v pozitivno smer; da bomo pristopili čim prej k reševanju in da bomo, če bodo v tem zakonu določene napake, jih takoj popravili v soglasju – tako beli, črni, zeleni, rumeni, kakršni koli že smo v tem parlamentu – in da bomo vsi skupaj čutili učinke tega, kar mi danes delamo, o čemer se mi danes pogovarjamo in kaj želimo sprejeti v tem našem parlamentu. Vsekakor pa mislim, da odgovornost za nastalo situacijo nosijo banke in država. Posledice nosimo pa vsi občani, prebivalci Slovenije.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Pukšič.
Hvala lepa, gospa podpredsednica, kolegice in kolegi! Raiffeisen Bank, BKS Bank, UniCredit Bank, Banka Volksbank, Intesa iz Kopra [[...]]Skratka, nekaj imen tujih bank. Ali se ta zakon za upravljanje terjatev bank, torej slabih kreditov, nanaša tudi kaj na te banke? Tudi? Res? Torej, ampak žal – hvala bogu ne! Ne na njih. Zakaj ne – zato ker te banke niso v nobenem finančnem krču in kolikor imajo v svojih portfeljih slabe kredite ali so dajali slabe kredite, v glavnem pa tega nimajo, bodo porihtali sami. S kom se ukvarjamo? Ukvarjamo se v glavnem z državnimi bankami; še več, ta zakon se v največji meri seveda nanaša na 40-odstotni tržni delež Nove Ljubljanske banke in tudi na ostale od Abanke do Nove Kreditne banke Maribor in tako dalje. Torej, nanaša se na to, da se bomo ukvarjali, da se bo ukvarjalo z reševanjem slabih kreditov. Kako to, da je to bilo mogoče? V glavnem: podjetniki, srednja podjetja, manjša podjetja, espeji, državljani in tako dalje v glavnem ne bodo na temu seznamu tistih, ki so bili deležni tako imenovanih slabih oziroma kreditov brez varovanj, brez zavarovanja. V glavnem bodo na temu seznamu tisti, ki so dobili kredite ne po ekonomski logiki, ne po logiki, ki jo imajo že prej naštete tuje banke, ki poslujejo pri nas. Torej, kredite, ki so dobili na osnovi telefonskih pogovorov, naročil in tako dalje stricev iz ozadja. Se spomnite izjave Bineta Kordeža? Rekel je: "Dobil sem kredit na dobro ime." Kdo od nas pa nima dobrega imena in kdo od nas, vsaj nekateri – ja, res je, da nekateri tudi v domu nimajo dobrega imena, s tem se strinjam. Ampak vsaj nekateri [[...]]
Gospod Pukšič, brez žalitev kogar koli in ocenjevanja, kdo ima dobro ime in kdo ne. Prosim, da korektno razpravljate.
Saj še nisem nikogar imenoval, mislil sem pa na marsikaterega. Tako da smo si na jasnem, gospa podpredsednica, in vsaj tukaj me pustite pri miru, ker nisem naredil nič v nasprotju s poslovnikom in nikogar nisem žalil. Vsekakor pa sem prepričan, da sam na banko torej ne morem priti in dobiti nobenega kredita ne na – če si nekateri mislite, da imam slabo ime – svoje ime. Kakšno imam, o tem so že petkrat povedali volivke in volivci na državni in petkrat tudi na lokalni ravni. Tako si s tem ne belite preveč glave. Dejstvo je, da so prihajali po takšne kredite podjetniki, podjetja, ki niso imeli dobrih programov, ker niso imeli dobrih zavarovanj teh kreditov. Pravzaprav nič, razen, da so imeli tiste, ki so potelefonirali; torej politično zveneča imena. To pa ja! Kako je bilo mogoče, da Nova Ljubljanska banka, Nova Kreditna banka Maribor data kredit za nekaj, česar ni? Kako? Za izgradnjo Stožic, za izgradnjo olupa, ki se bo plačeval s tem, kot da se bodo prostori oddali in plačevale najemnine. Kako je to mogoče? Seveda je mogoče samo tako, kot je bilo tudi že v javnosti rečeno, predsednik oziroma župan takrat, gospod Zoran Janković, je vzel telefon, šel na Ljubljansko banko in je lobiral. To je sam tudi priznal. Zato se danes ukvarjamo s tem in zato smo danes v gospodarskem krču. Zato danes banke ne morejo in ne kreditirajo tudi tistih dobrih projektov, ki bi ustvarjala nova delovna mesta. Zakaj ni gospodarske rasti? Ja, zato, ker se dodatno nismo mogli zadolžiti za dve do dve in pol milijarde evrov! Nekateri pa nam danes očitate, kaj in kako bi morali in zakaj vas ne poslušamo in vi imate prav. Že včeraj sem vam povedal, da od teh 22 let ste dve tretjini časa preživeli prav ti, ki ste v glavnem v opoziciji danes, tudi na oblasti. Kako ste gospodarili? V zadnjem času so stvari popolnoma jasne. Celo več. Mislim, da je bilo v prejšnjem mandatu rečeno, da je vlada oziroma mislim, da celo minister za finance dr. Križanič nekako zastavil svoje dobro ime za to, da se je dobil kredit prav za Stožice, ki pa je danes tam, kjer je, in eden izmed tistih, ki je pomagal zvrtati to milijardno luknjo v bančni sistem. V tej državi smo že sanirali banke: tako preko agencije, sedaj se dela ta slaba banka, nekajkrat smo to že dokapitalizirali in vse to je šlo na račun davkoplačevalcev. Tisti, ki razmišljate oziroma opozarjate, to se strinjam z vami, kako bo gospodarjenje s tem slabim premoženjem, da ne bo neka zadeva, ki bo vredna sto enot potem prodana pod mizo za pet ali šest enot, tako kot sedaj padajo tudi okostnjaki ven okoli stečajnih upraviteljev, povezav s sodniki in tako dalje. Skratka, takšna opozorila glede na izkušnje, ki jih imamo in ki prihajajo, so sicer, verjamem, dobronamerna. Dejstvo je, da bo treba tudi s strani organov pregona in vseh ostalih, po mojem, še več narediti. Če jim zakonodaja tega ne omogoča, je treba, da tudi tukaj zakonodajo spremenimo. Namreč, sam popolnoma ne razumem, in državljani te države verjetno tudi ne, v tem stanju, kot smo, da lahko nek gospod Šujica, ki je v Združenih državah Amerike na dopustu ali kar koli že, pa naši preiskovalci čakajo, da se bo gospod vrnil domov; ali Jovanovič ali ne vem kdo še od teh [[...]]
Spoštovani gospod Pukšič, vljudno bi vas prosila, razpravljamo o točki 3a Predlog zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank, nujni postopek. Vljudno prosim, da se osredotočite na to točko.
Resnično hvala in hvala lepa, da ste me opozorili, ker jaz sem pa sedaj prepričan, da sem govoril o Šujici, o Jovanoviču, o Topleku še nisem, o Kovačiču tudi še ne. Ali so to bili trgovci za keramične ploščice ali so delali v bančništvu? Tudi za gospo Bratušek me zanima, kako je sodelovala takrat s predsednikom nadzornega sveta gospodom Toplekom, ki se je "ko bajagi" iz Taluma umaknil in deloval kot predsednik nadzornega v NKB, ko smo tu opozarjali ministra in tudi takratnega predsednika vlade. Gospa podpredsednica, govorim o tem in za začetek sem prebral 1. člen tega dopolnjenega predloga zakona o ukrepih Republike Slovenije v zvezi tako z družbo kot tudi s skladom za stabilnost bank. Vsaj vi tam zgoraj bi me lahko poslušali. Res pa je, da nekateri danes znate veliko povedati, kako in kaj bi naredili, veliko znate danes tukaj protestirati, zelo širokogrudno bi radi pomagali, ampak veste, na koncu vam bom rekel: hvala lepa za to vašo pomoč, to, kar znate, ste pokazali, ko ste v treh letih iz osmih milijard dolga, iz tistega smo ceste zgradili, naredili 17 milijard dolga. Tako državljanke in državljani te države, vaše pomoči res ne potrebujejo oziroma največ koristi boste naredili, če ne boste nič delali.
Hvala lepa, gospod Pukšič. Prej morebiti niste dobro razumeli. Prej ste povedali, "tukaj jih je kar nekaj, ki nimajo dobrega imena". Zato sem vas ustavila in sem rekla, da bi prosila, da ne bi bilo žalitev. Ker ste rekli, da niste nikogar žalili – praktično ste vse nas užalili, morebiti tudi sebe. Prehajamo k naslednjemu razpravljavcu mag. Andreju Širclju. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, ponovno. Glede na to, da je bilo tukaj danes že veliko govora, predvsem tudi o načinu reševanja slabih terjatev bank, sem navsezadnje vesel vtisa gospoda Vogrina, ki ga je imel iz delovne skupine za sanacijo bank, ko je rekel, da na tisti delovni skupini vsekakor ni bilo vidno toliko razlik v reševanju bank, kot jih je danes. Danes je model reševanja bank pred nami. Ta model pomeni, da se bodo terjatve bank reševale v posebni ustanovi in tako so delali tudi v drugih državah. Omenjena je bila Nemčija, da je rešila oziroma reševala banke na ta način. Omenjeno je bilo, gospod Židan je to omenil, da je dala 11 % bruto družbenega proizvoda za dokapitalizacijo. Res je. In ustanovila dve slabi banki in terjatve reševala ločeno od bank. Danes je bila omenjena tudi številka, koliko smo v Sloveniji dali za dokapitalizacijo samo Nove Ljubljanske banke, in treba bi bilo pogledati, kakšni so rezultati, lahko se to naredi, to je lahko stvar seminarske naloge, kolikšna je bila dokapitalizacija, kolikšen je bil dobiček in kolikšne izplačane dividende državi oziroma lastnikom. Verjetno bomo ugotovili, da je bil negativen rezultat. Ta banka pa je bila dokapitalizirana z državnim denarjem. Takšen sistem reševanja slabih terjatev v bankah, da se stalno dokapitalizirala, ne gre v neskončnost. Ne gre v neskončnost zaradi tega, ker je denar za dokapitalizacijo neposredno denar davkoplačevalcev. Davkoplačevalci pričakujejo od te banke, poleg tega, da bodo imeli visoko obrestovane depozite in čim nižje obrestovane kredite in poleg stabilnosti tudi to, če je to državna lastnina, če je lahko to za nekoga tudi srebrnina ali zlatnina, da bo od tega država tudi nekaj imela. Vendar nima, vendar 20 let nima. Zaradi tega nima dividend. To je tisto, kar je dejansko res. Zaradi tega v zadnjem času, kot je dejal kolega Jerko Čehovin na primeru Primorja, ne opravlja svoje vloge. Vprašanje je, kdo v teh primerih ne opravlja svoje vloge: ali banka, ker ne dobi določenih garancij, ali lastniki. Lastniki so tudi tisti, ki morajo dokapitalizirati svoje podjetje, če jim ne gre dobro. In ko govorimo o državni banki, takrat govorimo, da naj država dokapitalizira. Ko govorimo o privatnem, zasebnem podjetju, ne govorimo na ves glas tukaj: ta in ta oseba, lastnik ali lastniki tega in tega podjetja, če želite Primorja, naj dokapitalizirajo. V določenih primerih smo tukaj dvolični. Tudi pri zasebnih podjetjih v določenih primerih kažemo na državo, kako naj državna banka dokapitalizira zasebno podjetje. Verjetno je vprašanje, kakšna bodo jamstva, banka bo imela lahko slabo terjatev iz tega naslova, nekaj jih že ima, in država bo spet pokrila to z dokapitalizacijo oziroma davkoplačevalci bodo pokrili z dokapitalizacijo. In zdaj smo v teh dveh primerih, če govorim, v zaprtem krogu. Državna banka daje kredite zasebnim podjetjem s slabim jamstvom, te državne banke dajo te slabe terjatve, ki izhajajo iz teh kreditov – zaradi tega si morajo zmanjševati ustreznost, morajo popravljati svoje bilance in potem pridemo do tega, da je spet račun državi za dokapitalizacijo. Oprostite, ampak nekaj tega je tudi v slovenskem bančnem sistemu. Tako s tega zornega kota težko rečem, da je tudi sama dokapitalizacija tista, ki bo rešila slovenski bančni sistem. Je pa res, da ta rešitev o ustanovitvi posebne družbe za upravljanje terjatev ne izključuje dokapitalizacije. In to piše v zakonu. Pomeni pa, da bo te slabe terjatve, če želite te kreditne mape, gledala tudi neka tretja oseba in proučevala in ocenjevala in zahtevala odgovornost. V tem primeru ta družba. Ta družba pa lahko pooblasti nekoga drugega, strokovnjaka, da bo to za njo naredil. Z gospodom Stepišnikom se strinjam, ko pravi in citira Marka Kranjca, da je gospodarstvo podkapitalizirano s 50 %. Navsezadnje me zelo zanima njegova gospodarska konsolidacija, o kateri je govoril, žal pa smo tukaj premalo slišali. Upam, da bomo enkrat tudi to slišali. In če govorimo o luknji v bankah, ki je nastala v letih 2006 in 2007, in z veliko vehemenco povemo, da je bilo to v času vlade gospoda Janeza Janše, je treba hkrati tudi povedati, kdo je takrat vodil Banko Slovenije. Kajti, Banka Slovenije ima na podlagi Zakona o bančništvu popolnoma vse mehanizme, da zaustavi kakršno koli prekomerno kreditiranje. Eden izmed takšnih mehanizmov je, da država potegne svoje depozite iz poslovnih bank – v tistem času, ne danes. To bi lahko naredila. Po podatkih Banke Slovenije tega takrat ni naredila. S tem bi zmanjšala kreditno aktivnost. In ve se, kdo je bil guverner do leta 2007, ve se, kdo je bil guverner po letu 2007: do leta 2007 mag. Mitja Gaspari, po letu 2007 dr. Marko Kranjec. Tako so vsi ti mehanizmi obstajali. Vlada bi lahko zamenjala nadzornike državnih bank v tistem obdobju, lahko bi zamenjala uprave v tistem času, vendar tega ni naredila. Monetarno politiko pa poleg Evropske centralne banke v Frankfurtu vodi tudi Banka Slovenije. In Banka Slovenije bi lahko, pa ni naredila, zamenjala vse uprave vseh slovenskih bank, če bi tako ocenila. Pa, kot vem, vsaj javno ne, ni zamenjala še nobene; tudi tistih bank, ki imajo danes zelo velike težave. Tako je bila tudi v času vlade gospoda Janeza Janše banka tisti regulator; in tukaj vsak nosi svojo odgovornost. Ko se bo govorilo o tem, bi bilo treba povedati tudi še to – vsaj jaz mislim –, da bi tako bilo, če želite, pravično na nek način. Ali danes lahko ugotovimo odgovornost za vse te kredite? Lahko, pa je ne! Nadzorni sveti so tisti, ki ugotavljajo odgovornost, in navsezadnje so skupščine bank tiste, ki ugotavljajo odgovornost nadzornih svetov, vendar v določenih primerih se je to zgodilo, ko uprave ali nadzorni sveti niso dobili zaupnice ob skupščinah, kdaj se pa to tudi ni zgodilo. Seveda pa se ve, kdo skrbi oziroma kdo je tisti, ki bo ugotavljal kazensko odgovornost. Prav tako je tukaj že dan tudi odgovor na vprašanje, koliko časa bo ustanova delovala, kaj bo naredila in tako naprej; dejansko je že odgovor ta, da je določeno, da bo delovala pet let. Seveda si težko predstavljam, da bo ta ustanova samo prodajala na silo, ampak da bo tudi določeno sredstvo, če želite nepremičnino ali kar koli, usposobila v takšno stanje, da bo imelo večjo vrednost. S strani opozicije poslušamo, da nimamo analize stanja in da delamo na pamet in da ne vemo, kaj delamo pravzaprav, ker delamo to na pamet brez ustreznih analiz in tako naprej. Spomin me ne vara in guverner Banke Slovenije je temu visokemu zboru spregovoril na julijski seji. Guverner banke Slovenije s celotno ekipo je prišel na Odbor za finance in monetarno politiko. Na teh sejah, ki so bile zaprte za javnost, so bili dani vsi podatki o stanju v bančnem sistemu. In to strukturirani po posameznih sklopih bank, če želite. Dane so bile: velikost, kakšna je višina slabih terjatev – po treh metodologijah –, dana je bila ocena o kapitalski ustreznosti posameznih bank, povedano je bilo, kaj so prinesli testi, povedano je bilo tudi to, da so banke varne, likvidne, insolventne. To je bilo povedano tudi zadnjič. Zaradi tega se jaz ne čutim in mislim da to ni res, da delamo brez analiz in brez kakršnih koli ocen. Navsezadnje imamo javne podatke Banke Slovenije, kjer si lahko celotno poslovanje bančnega sistema dejansko pogledamo in analiziramo. Zaradi tega je očitek, da delamo brez analiz, za mene neresničen in v temu smislu ne moremo o tem govoriti. Ko govorimo o metodi, da naj banke to same naredijo in ko je bila s strani gospoda Hana tudi citirana razprava gospoda Arharja ali pa sta v istem smislu govorila – skratka, da so v tuji banki naredili to že leta 2008. To je gospod Arhar povedal na seji Odbora za finance. Ja, zakaj niso naredili to v državnih bankah? Ampak to, da oni naredijo sami, ni stvar Državnega zbora, to ni stvar Vlade, to je stvar uprave in nadzornega sveta banke, katere koli že. Sam si ne predstavljam, da si bomo s strani Državnega zbora dovolili vplivati na bančno poslovanje; tako da jih bomo določali, naj naredijo tisto, kar lahko že sami po sebi naredijo. Ker pa tega niso naredili in ker je kreditna kriza vse hujša in ker je tudi bančna kriza vse hujša, je ta zakon dejansko poseg v to, da bodo banke te slabe terjatve reševale preko posebne družbe, ki bo upravljala s temi terjatvami. Zaradi tega ne vidim veliko odprtih vprašanj; navsezadnje je zadeva zelo logična, zelo logična, zelo transparentna. Zelo transparentna tudi zato, ker bodo vsi akti, ki bodo izdani na podlagi tega zakona, javni. Veliko bolj kot so akti, ki jih imajo danes poslovne banke, kjer imajo iste zadeve napisane, vendar so zavedene kot poslovna tajnost. Tam so zavedene kot poslovna tajnost. Zaradi tega, in zaradi drugih zadev, ki so bile tukaj že rečene, in pojasnil tudi s strani ministrstva za finance oziroma Vlade, bom ta zakon podprl. Mislim, da je to danes najprimernejša rešitev za to, da se rešijo slabi krediti oziroma slabe terjatve bank. Hvala lepa.
Hvala lepa. Nisem bil ves čas tukaj. Ste bili omenjeni? Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Mi nismo salonski ljudje, mi smo iz gospodarstva in mi kar povemo, vidimo do konca, ne blebetamo. Vem pa, da vi hočete vedno imeti rešitev, o čemer mi govorimo. Pa da bomo mi dejansko pokazali neko sodelovanje, vam bom zdaj to gospodarsko konsolidacijo razložil. Prebrali ste pa zelo slabo vaš zakon, ker je to rešeno v 10. členu, ampak bom vseeno razložil. Kadar ima podjetje, ko smo prej razlagali, ki je dobro izvozno, razvojno in konkurenčno, ima visoko dodano vrednost, je pa prezadolženo, ima kadrovski, razvojni, investicijski potencial, da je sposobno povečati gospodarsko rast in pripravljeno konvertirati svoj lastniški delež s kreditom, lahko to naredi tako, da to počne z banko, pri kateri ima kredit, ali pa tripartitno, s pogodbo s to novo družbo – DUPT ali kakor koli se imenuje agencija za naložbo. Banka prenese kredit na naložbo, agencija s podjetjem konventira kredit z lastniškim deležem. To je pa lahko trajno in potem agencija proda ta lastniški delež, lahko je začasno, za dobo enega leta, dveh let in se mogoče v tistem časovnem obdobju ročnosti podjetja razbremenijo plačil kredita in zaženejo nove investicije, zaposlijo nove ljudi. Lahko je pa tudi tretja možnost, ker bi to lahko obstajalo samo pet let, da podjetje podpiše, da to kupi nazaj, da samo deponira pri agenciji in po dveh, treh, štirih, petih letih odkupi nazaj. Ima še nekaj [[....]]Ste razumel ne.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Mihael Prevc. Prosim Na koga imate repliko? Pravim, nisem bil tu vseskozi. Ali vas je imenoval, vas je narobe razumel ali kaj? Dobro, da se ne bomo sedaj prepirali o tem, bolje da se prepiramo o zakonu. Izvolite, gospod Jerko Čehovin.
Hvala lepa. Ne se ustrašiti, ne bom nič hudega povedal. Bil sem nerazumljen v tistem delu, ko me je omenil gospod Šircelj, zato želim to popraviti. Namreč, glede Primorja. Dal sem samo primer, kako bi lahko eno firmo rešili, ampak ker nismo imeli ne strategije in tudi v tej državi se tudi banke ne upajo o ničemer odločiti, sem v tem smislu rekel, da bi lahko – ne mislim pa reševati lastnike in se z vami strinjam, da bi lastniki morali najbolj poskrbeti. Ampak šlo je bolj za to, da če bi imeli to zadevo. Zdaj bomo dobili skozi zadnja vrata vse te kredite Primorja na to družbo in jih bomo sedaj reševali morda dražje, kot če bi takrat dali Primorju 20 milijonov in s tem bi tudi dejansko se [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Ne, ne, se ne razumemo. S tem bi tudi privatni lastniki padli v lastniškem deležu dol in bi se spremenilo razmerje v lastniški strukturi – ampak to je šlo mimo. Avstrijci so, recimo – ko itak govorimo o privatnem podjetju – Strabag rešili, so ga dokapitalizirali in usposobili, da danes nastopa na slovenskih trgih. Mi tega nismo pač znali. V tem smislu sem mislim, da ne bi narobe razumeli, da gre za kakšno konkretno podjetje. Hočem samo to reči, da na ta način, ker ni bilo strategije, bomo sedaj vrsto teh stvari dobili nazaj skozi to tako imenovano slabo banko.
Hvala lepa. Gospod Mihael Prevc, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani minister, državni sekretar, kolegice in kolegi! Tudi sam ugotavljam to, kar je ugotovil že govornik pred menoj, da je težko biti govorec za tistimi poslanci, ki se na to materijo zelo dobro poznajo, ki so, lahko rečem, tudi strokovnjaki s tega področja, bistveno večji kot sem sam, sam nisem strokovnjak s tega področja, se pa še kako rad podučim. Ne nazadnje sem tudi to razpravo, ki je danes potekala, z zanimanjem spremljal. Tudi glede na to, kolikor je bilo danes že povedano, mislim, da ne morem povedati niti besedice več, niti stavka več nečesa, kar danes ni bilo povedano. Bi pa mogoče samo v dveh stavkih obrazložil, zakaj podpiram ta amandma in k 1. členu in zakon v celoti. Razočaran sem oziroma nekako mi je nerazumljivo, da danes, ko poslušamo to razpravo, da smo pri tej tako strokovni odločitvi na dveh povsem različnih bregovih. Bilo smo enotni tam nekje na začetku mandata, da je v zvezi s sanacijo bank nujno potrebno nekaj storiti. Saj v tistem trenutku, ko smo govorili o zagonu gospodarstva, ko smo govorili o ukrepih za zagon gospodarstva, nam je bilo nekaj jasno: kreditni krč je tista največja ovira, ki, lahko rečemo, zavira razvoj našega gospodarstva. Še ne vem kakšni ukrepi za zagon gospodarstva, pa če ne bomo na tem področju, na kreditnem krču, na sanaciji bank nekaj postorili – takrat smo bili enotni glede tega, potem tudi zagona gospodarstva ne bo. Če nek podjetnik, podjetje ne dobi kredita, vsi dobro vemo, da razvoja v tem podjetju ni. Prej je en predgovornik tako rekel, da so dobra podjetja pa vendar dobila kredit. Ne, tudi dobra podjetja, žal, ne dobijo več kredita. Tudi občine zelo težko pridejo do kredita, do tistih prepotrebnih sredstev, ki jih rabijo za sofinanciranje evropskih projektov itd. Mi smo si vzeli čas, mi smo ustanovili posebno delovno skupino. Vsaka parlamentarna stranka je imenovala izmed svojih strokovnjaka, tako iz koalicije in opozicije, in ta strokovna ekipa je pripravila ta predlog. Veste, nismo ga pripravili poslanci, sodelovali smo zraven, seveda, in vso odgovornost moramo v končni fazi za to prevzeti; ta skupina ga je pripravila skupaj z ministrom in skupaj z njegovimi strokovnimi sodelavci. Zakaj bom ta zakon podprl? Zato, ker tej strokovni skupini zaupam, ker zaupam tudi ministru in njegovim sodelavcem. Ker verjamem, da tisti, ki so pripravili ta predlog, se resnično na to materijo dobro spoznajo. Danes smo pravzaprav govorili o dveh konceptih, saj drugega koncepta ni; o dveh smo govorili. To se pravi, da se slabe terjatve prenesejo na tako imenovano slabo banko, to je eno, drugi koncept je, ki ga pač nekateri zagovarjate, da se banke dokapitalizirajo. Razlage so lahko različne, eno pa je, kar me moti pri tistem drugem konceptu, ki ga nekateri zagovarjate. Moti me tisto bistveno, da ta drugi koncept zamegli, povsem zamegli, odgovornost tistih, ki so banke v takšno situacijo pripeljali. Po tem principu oziroma po tem konceptu, o katerem danes govorimo, bomo pa do teh podatkov lahko prišli. Mogoče samo še en stavek. Moti me tudi odnos oziroma razmišljanje guvernerja Banke Slovenije, ki pravi, da počakajmo še kakšen teden, saj se ne mudi tako, zakaj tako hitite. Poglejte, saj ne gre za to, da se tu hiti, čeprav vsi vemo, da se mudi. Gre za to, da je vendar guverner Banke Slovenije imel ogromno časa kot regulator slovenskega bančništva, da bi mogoče na tem področju kljub temu kaj postoril, pa žal ni. Še enkrat, zaupam stroki, ki je ta predlog pripravila, zaupam finančnemu ministru, zato bom ta predlog zakona tudi podprl. Hvala.
Hvala lepa. Ugotavljam, da je še želja po razpravi, zato odpiram prijavo. Gospa Renata Brunskole.
Hvala lepa. Lepo pozdravljeni! Veliko je bilo že danes razprave, pa vseeno. Naj najprej povem, da vsi tisti, ki smo poleti hodili na usklajevanja, da je bil začetek usklajevanj v povezavi s tem zakonom zelo zanimiv. Ni bilo gospoda ministra, ni bilo predstavnika največje koalicijske stranke, vendar očitno se je kasneje koalicije konsolidirala in uskladila, da je to lažje potekalo. Naj predstavim svoje mnenje. Pomanjkljivost, nedodelanost predloga zakona za stabilnost bank, zaradi česar ga tudi sama ne morem podpreti, je tolikšna, da moje podpore zagotovo ne bo imel. Še posebej, ko človek pogleda, da v enem zakonu samo pri štirih členih ni vloženih amandmajev. Torej, zagotovo nekaj ne štima. Pa ne zato, da bi kot opozicija v Pozitivni Sloveniji hoteli nasprotovati, temveč zato ker sam predlog zakona ne odgovori na vprašanja, za katera smo se cel poletni čas sami – tudi danes je nekaj vprašanj bilo –, nekaj pa je bilo: če, bomo potem kasneje videli – tako o načinu vrednotenja bank, ali očiščene, ali neočiščene banke oziroma katere terjatve bodo šle iz banke in tudi o sestavi nadzornega sveta, kar je tudi posebej zanimivo. Guverner Banke Slovenije dr. Kranjec je povedal, da je Banka Slovenije pripravila poročilo, vendar kot je bilo danes večkrat rečeno, to poročilo je prejel tako predsednik Vlade kot minister za finance, nihče drug. Poslanke in poslanci ne. Torej, tega poročila mi nismo videli. Guverner je predlagal, da se s sprejetjem zakona ne hiti, da se o zakonu še razpravlja. Prepričana sem, da ne naključno: da so bili prejšnji osnutki v nasprotju z zakoni in da se ne izključujejo ustavni spori. Da je zakon pomanjkljiv in nedodelan, zaradi česar ga ni mogoče podpreti, pa nas opozarja tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora. Žal mi je, da je v zadnjem času, če se prav spomnim prejšnjega mandata, se ne spomnim, da bi sploh kdaj bilo – če bi Zakonodajno-pravna služba izrekla negativno mnenje, je zagotovi bil vložen amandma in smo se držali reda v tej smeri. V tem mandatu ne morem verjeti, kaj doživljam. Osrednja pomanjkljivost predloga zakona sta nejasen in nedoločnost izražanja. Podobno smo že doživeli, o tem bomo razpravljali pri zakonu o Slovenskem državnem holdingu. Problem je sistemske narave, saj so v zakonu številna neskladja znotraj zakona, ki razmere med posameznimi določbami privedejo do popolne nejasnosti. Nekatere sicer rahlo moti – danes vidim v razpravah –, če kdo sploh od nas to omeni. Samo štirje členi nimajo amandmajev, kar pomeni, da je ta zakon resnično nezrel za sprejem. Na to opozarjam predvsem zato, ker si nikakor ne želimo še enkrat, da ne rečem, zloveščega zakona, kot je bil ZUJF. ZUJF, o katerem se je odločalo kljub nepremišljenosti in številnih nedorečenosti, opozorilom Zakonodajno-pravne službe in ki je bil diskriminatoren – od ideologije do različnih ljudi in tako dalje, vendar niso bili vsi enako opredeljeni. Torej očitno gremo po podobni poti, vendar tukaj gremo v smer bančnega sistema. Zelo pomembno je tudi načelo legalitete, v zvezi s katerim nas tudi zakonodajna služba ponovno opozarja, da predlog zakona vsebuje določbe, ki pooblaščajo vlado, da lahko sprejme podzakonske akte – včasih so rekli, da beri drobni tisk; mislim, da je tudi tukaj tako –, podzakonske akte, iz česar bi bilo mogoče sklepati, da je to prepuščeno njeni diskreciji. To nas opozarja Zakonodajno-pravna služba, to pomeni, da bo odločanje prepuščeno vladi in v manjši meri stroki. To pomeni, da bo odločanje na strani politike in, če bo temu tako, potem je prav, da politika tudi zna prevzeti odgovornost, ne pa takrat samo razmišljati o prevaljevanju odgovornosti drugam. To ni dobro. Zanimivo je bilo poslušati mnenje dr. Arharja, vezano na stališče Združenja bank Slovenije, ko je bilo opozorjeno, da imamo še en izjemno pomemben zakon pri bančnem sistemu, Zakon o bančništvu. Prav bi bilo, da bi ga v večji meri upoštevali, mu namenili pozornost in ga ne ignorirali. Ta zakon v 248. členu opredeljuje, da je treba, da banka izboljša postopke za izterjavo slabih terjatev. V temu zakonu je zelo obširno opredeljena tudi pomembnost analize tveganja. Nekateri od kolegov so danes tudi o tem govorili in o tem, kako pomembno je, kdo v banki, katera oseba vodi sektor tveganj in kako se odloča, da morebiti ni politika s strani nekaterih lastnikov drugačna. Tudi to je izjemno pomembno. Dr. Arhar je še posebej opozoril, da je zelo pomembno zaupanje v banke. Poudariti je treba to, kar je za ljudi, ki nas gledajo in poslušajo, izjemno pomembno; danes so banke v Sloveniji solventne in ni res, da bi bili vloge in depoziti ne varni. Ljudi to skrbi in ko me vpraša gospa, ki pride v poslansko pisarno: "Kaj menite, ali naj dvignem pet tisoč evrov?" Torej, veste, kakšna zaskrbljenost je, vendar s takšnim zakonom, kot ga sedaj predlagate – to ni dobro! Ni dobro, da se zadeva ne rešuje tako, kot bi bilo prav, da bi se vse nejasnosti, nedoslednosti rešile. Vendar ni potrebnih prevelikih besed, ki bi zamajale zaupanje ljudi v banke, slovenske banke so zaupanja vredne, prve tri banke v Sloveniji, vemo, da obvladujejo 45 % bančnega sistema v Sloveniji. Stabilnost bank in kapitalska trdnost sta bila v bistvu namen in osrednje bistvo tega celotnega zakona, katerega pa žal ne rešujeta tako, kot bi bilo treba. Opozorilo Združenja bank Slovenije je bilo tudi v zvezi z načelom Varuj upnika. Nekateri ste kar imenovali nekatera podjetja, na drugi strani banke kot upnike in tako dalje, ko dajejo kredite. Seveda vemo, da takrat, ko je kredit poplačan, ni več nobenega tveganja za banko. Že 18. junija je povedal dr. Arhar in julija 2012 so poslali predlog Ministrstvu za pravosodje, da se zadeve sistemsko, z ustrezno zakonodajo uredijo. Vendar se do danes, menda, na temu področju ni še nič premaknilo. Banka Slovenije je dala svoj predlog zakona o zagotavljanju finančne stabilnosti z dne 10. september 2012, vendar očitno to ni bilo upoštevano. Ravno tako ne tudi to mnenje s strani Evropske centralne banke, ki nam je bilo posredovano šele na seji Odbora za finance, ko je bilo z naše strani tudi o tem oziroma s strani opozicijskih strank izpostavljeno. Komisija Državnega sveta tudi ne podpira predloga zakona. Torej še en od tistih naših, političnih, pomembnih, tudi na nek način regulatorjev, ki odločajo. Navedli so: "Komisija bi pričakovala, da se ob hitenju pri sprejemanju zakon vendarle upošteva tudi mnenje bančnega regulatorja; torej Banko Slovenije v večji meri vključi v dejavnosti novonastale družbe in v odločanje o izbranih bankah, ki bodo deležne ukrepov ..." In tako naprej. Naj tudi izrečem, da me ne preseneča, da se je guverner Banke Slovenije odločil in v taki meri izpostavljal zadeve, čeprav je tudi odgovornost na regulatorju, vendar očitno je pomembno tudi to, kar nas je opozoril, da očitno v tem zakonu DUTB, Družba za upravljanje terjatev bank, ne bo namenjena samo upravljanju, ampak bo imela bistveno večji pomen: pregledovala bo stanje v bankah. Citiram njegove besede, guvernerja," kot lastnik lahko Republika Slovenija pregleduje povsod, kjer je že bila lastnik". Pregledovanje – na osnovi česa? Kot lastnik lahko ugotavlja kapitalsko ogroženost, lahko se dogovori za dokapitalizacijo banke. Družba za upravljanje terjatev bank naj bi primarno upravljala, ne pa ugotavljala, kaj je treba ven vzeti. Tako je povedal. Ustvarili bomo inštitucijo, ki ne bo samo upravljala, ampak bo upravljala vse, kar je treba. Banka Slovenije pa po zakonu, vemo, da lahko samo nadzira banke, Banka Slovenije ne more upravljati banke. Mislim, da je bilo v povezavi s tem jasno izpostavljeno, za kakšen problem gre. Živimo v demokratični in pravni državi, kjer so pričakovanja državljank in državljanov Republike Slovenije velika. Predvsem pa, da čim prej vidni učinki vseh sprememb zakonov in ukrepov. Ko je danes bil govor o Zvonu. Prejela sem sporočila nekaterih ljudi iz Bele krajine: "Ko slišimo Zvon, se spomnimo na 3 tisoč ljudi iz Beti, ki so ostali brez dela." Ker sta bila Zvon 1 in Zvon 2 večinska lastnika podjetja Beti. To so zaskrbljujoče zadeve. Ne vera in ideologija v tem primeru, ampak to, da ti ljudje danes nimajo zaposlitve. Ljudje, ko nas poslušajo in ko določene razprave gredo v drugačno smer, mogoče mislijo, da je ta zakon treba sprejeti, ker bo takoj toliko tisoč delovnih mest na novo. Pa ni to res. Ni to res! Zatorej sama tega zakona ne morem podpreti. Prepričana tudi sem, da se verjetno tako Združenje bank kot Banka Slovenije ne bi tako glasno postavil tudi v Državnem zboru, če ne bi zadeve res ne bile primerne.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Borut Ambrožič. Prosim.
Hvala za besedo, predsedujoči. Pred nami je danes zakon, ki ga predlagatelji predstavljajo kot dobro osnovo za reševanje vprašanj slabih bančnih terjatev. Ključna rešitev po njihovem je ustanovitev Družbe za upravljanje slabih terjatev bank, tako imenovana slaba banka. Strokovnjaki, ki so danes bili večkrat omenjeni tako na levi kot na desni strani, pa opozarjajo na številna odprta vprašanja, ki jih predlog na naših mizah ne rešuje. Nekateri med njimi so bili danes že omenjeni. Ker sem torej med zadnjimi na vrsti, ki danes podajam svoje mnenje, pa mi dovolite, da jih kljub temu vsaj nekaj še enkrat omenim. Temeljna vprašanja, ki se mnogim porajajo: katere so banke, ki so upravičene do teh rešilnih ukrepov, kakšen je način, po katerih bodo izbrane banke, ki jih bo država namenila rešilne ukrepe, ali so ponujene rešitve v skladu z Zakonom o gospodarskih družbah, Obligacijskim zakonikom, Zakonom o bančništvu; celo Ustava Republike Slovenije in še kakšni drugi predpis bi se v tem naboru našel. Nemogoče se je izogniti tudi razmišljanju, kako je lahko nastal v preteklih mandatih tolikšen finančni, če želite, terjatveni prepad, odgovor pa bi nam, zlasti novim poslancem, ki smo se znašli v tej vlogi, morali ponuditi predvsem tisti odločevalski deležniki, ki so imeli vpogled v realno stanje slovenskega bančnega sistema vsaj tri mandate nazaj, pa kljub temu niso ukrepali. Upoštevajoč mnenja mnogih finančnih bančnih strokovnjakov, ki slabo banko ne imenujejo zaman slaba rešitev, hkrati pa upoštevajoč pomisleke iz Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora Republike Slovenije, predstavnikov Banke Slovenije, predstavnikov Združenja bank Slovenije in še koga, tudi sam ne morem podpreti Predloga zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Roman Jakič, besedo imate. Prosim.
Hvala za besedo, podpredsednik. Na nek način se počutim dosti nemočnega. To je tako približno kot gledati skozi zvočno nepredušno steklo, kako država koraka ali nekdo koraka proti breznu, ti pa se dereš in tuliš, pa nihče noče slišati, še tisti, ki bi te radi slišali, te nočejo slišati. Moram reči, da nisem strokovnjak na področju, ampak sem si pa prebral vsa strokovna mnenja. Eno takšnih strokovnih mnenj je Igor Masten, ekonomist, profesor na ljubljanski ekonomski fakulteti in razrešeni nadzornik NLB. Od tu sem ven potegnil nekaj, o čemer se vseskozi kregamo, in ne vem, zakaj se moramo. Tudi on pravi, in to je zame fakt številka 1, "da so slaba posojila nastala v letih 2006, 2007 in v prvih treh četrtletjih leta 2008. Ko smo v NLB delali analizo odobrenih posojil, ki so danes deležna največjih slabitev in odpisov, smo videli, da so bila skoraj vsa sklenjena v tistem obdobju". In potem nadaljuje "politična in gospodarska elita bi morala priznati svoje napake in ponuditi rešitev". Da ne bi takoj skočili name, se seveda strinjam tudi z njim, – in to je fakt številka 2 –, ko ga vprašajo, kdo je kriv za krah, se pravi, bankirji, politiki, tajkuni, finančni holdingi, Cerkev in tako naprej, ko pravi: "Pri vseh gre za skupen princip, čeprav jih lahko ločimo sektorsko, ideološko ali politično. V ozadju so imeli ljudje skupen interes – pridobivanje finančnih koristi, pri denarju se lahko desnica in levica v Sloveniji zelo hitro sporazumeta. Konkretno pri NLB ste imeli krasno sožitje uprave, nastavljene v levih in desnih vladah. Pri denarju so hitro našli razmere za kohabitacijo, način je bil pa vedno enak. Recimo, finančni holdingi so bili močno začinjeni s to zgodbo o nacionalnem interesu z oblikovanjem velikih stebrov. Ti so imeli eksplicitno podporo politike." Fakt številka 3 je, da je sanacija bank ključna prioriteta Slovenije, ki terja ustrezen zakonodajni okvir ter transparentno in premišljeno reševanje slabih terjatev. Prepričan pa sem, da ta vladni predlog vzpostavlja koncentracijo absolutne ekonomske moči v rokah vlade in vzporedni pravni sistem brez javnega nadzora z namenom privatizacije in okoriščanje posameznika. Zakaj to govorim? Tam pred nami sedi že cel državni sekretar Krušec, ki je brez zakonskega podlage, vsaj tako poročajo mediji, Vlada pa tega ni zanikala, hodi po – takole bom prebral, da mi ne bo očital: "Bančna tajnost, načela korporativnega upravljanja in ne nazadnje Zakon o gospodarskih družbah za Ministrstvo za finance, pod vodstvom Janeza Šušteršiča in njegove uslužbence očitno ne veljajo več. Državni sekretar na Ministrstvu za finance Dejan Krušec je namreč po naših zanesljivih informacijah od uprave Abanke pod vodstvom Leniča pred dnevi zahteval celo podatke o posojilih in depozitih njenih komitentov, kar bi lahko predstavljajo resno kršitev zakona o bančništvu. Ta namreč upravi ali nadzornemu svetu banke strogo prepoveduje razkrivanje kakršnih koli podatkov o njenih komitentih, še zlasti pa podatkov o posameznih posojilih in depozitih..." Seveda ministrstvo ni zanikalo tega. Tudi to, da bo hodil, tako kot je hodil na nadzorne sveta Zavarovalnice Triglav, uzakonjamo. Zdaj je to delal mimo zakona, mimo nekih praks, zdaj pa bomo dobili to možnost. Prej se je diskusija razvila o poroštvih. Moram reči, da sem zelo slabe volje, ko slišim, da od 22 bank v Republiki Sloveniji so v resnici tri ustvarile izgubo, in to so največje tri in te, ki so v državni lasti. Ne razumem, kako so tiste banke tako uspešne! Če ne znamo voditi, dajte kaj drugega narediti, kot to, da prelagate z enega kupčka na drugega. Prej smo govorili o poroštvu in moram reči, da se čudim tej lahkotnosti. Seveda, poroštvo ni zapisano, kolega Horvat je o tem govoril. Kaj pa, če unovčimo poroštvo? In poroštvo ni samo 400 milijonov za TEŠ 6, je tudi poroštvo za Grčijo v višini 1,5 milijarde evrov ali za Dars v višini 2 ali 3 milijarde evrov. Če sem prav razumel gospoda državnega sekretarja, je govoril, da ta država ima poroštva za 7 milijard evrov. Za 7 milijard evrov, se pravi, če se ga unovči, je to 7-milijardna luknja, ki jo povzročimo. Naj zaključim s tem, da je prozorna in prozaična ta, da boste slabe terjatve dali na posebno agencijo. Imam občutek in glede, na to da poznam to vlado in to zgodovino politične stranke, ki je najbolj zagreta, da se to naredi, je popolnoma jasno, da boste očiščene potem prodali in, če bi govoril v besednjaku gospoda Pukšiča, potem bi rekel, da "sranje", ki pa ste ga naredili z dajanjem slabih kreditov prijateljskim firmam v mandatu 2004–2008, bomo pa sanirali davkoplačevalci. Danes smo veliko govorili o tem, kdo je. Kje pa so ti slabi krediti Istrabenz, Laško, T 2, Zvon [[...]]O Zvonu, zanimivo – ja, bom odgovoril na ta očitek. Če bi Stožice dobile zadnji obrok petnajst milijonov od stopetnajstih odobrenih sredstev Nove Ljubljanske banke, bi že eno leto lahko odplačevali Ljubljanski banki obrok z oddajanjem najemnih prostorov trgovskega centra. Se pravi, da bi lahko denar prišel nazaj, pa zaradi političnih razlogov, ker je to projekt Zorana Jankovića so bili politični pritiski tako veliki na Ljubljansko banko, da le-ta ni smela dati tega zadnjega kredita. Dočim pa na primer nihče pa ne govori o Zvonu Dva, ki pa ni sposoben vrniti zgodbe, ki ima za milijardo evrov terjatev, mimogrede v stečajni masi pa samo milijon evrov, pa še to so zdaj na hitro dali 700 tisoč evrov firmi Forš, slučajno je seveda zaposleni na mariborski škofiji –, ampak, kaj hočemo. Ta Forš, ki je v bistvu za 7,4 milijone evrov vzel kredite za investicijo v Argentini. Zdaj seveda razumem kolega Pukšiča, zakaj je rekel, da bo šel v Južno Ameriko reševat ekonomsko situacijo. Mogoče bi šel pa rešiti to nasedlo investicijo, ki jo je Zvon Dva naredil. Ne! Govorim o tem, da je težko to diskusijo voditi z različnimi vatli. Predstavil sem fakte, ki so mene definitivno prepričali v to, da ta zakon ni primeren in da za to zakonsko osnovo stoji zgolj in izključno špekulacija, da se državno premoženje, ki je še, razproda. Tudi nobeden ne bo poročal o tem, tako kot bi nam moral v drugem primeru, če bi ostalo drugače ali pa če bi se slabe terjatve sanirale znotraj teh treh bank, ki jih država vodi. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Patricija Šulin, prosim.
Predsedujoči, hvala za besedo, dober večer vsem skupaj, lepo pozdravljeni. Kolegica Alenka Bratušek, sprejemam vaše opravičilo za vašo včerajšnjo reakcijo in tudi cenim, da ste se opravičili. Malokdo od nas, tudi tukaj prisotnih, je verjetno to težko sposoben. Kar se tiče teh kadrov, ki jih omenjate, kaj reče nek strokovnjak, pa drugi strokovnjak, pa tretji strokovnjak, pa če so takšni strokovnjaki, vas vprašam, zakaj smo pa potem v takšni krizi. Dajmo prisluhniti novim ljudem, novim idejam. Sama zaupam zdajšnjemu finančnemu ministru, tudi državnemu sekretarju. Če se ne motim, imata oba doktorat iz ekonomije. Skupaj z delovno skupino so zastavili nov zakon, ki je pred nami, in jaz v njega verjamem, temu zakonu zaupam. Se pa strinjam z vsemi, ki ste govorili, da se bo izrodil, če bodo to družbo, ki se ustanavlja, vodili napačni ljudje, tako kot so, vsaj tako kaže, vodili banke napačni ljudje in v nekaterih nadzornih svetih sedeli napačni ljudje. Pri tej delovni skupini, ki se je oblikovala poleti, sem razumela nekako opozicijo, da ste odstopili od sodelovanja v tej delovni skupini zato, ker se je koalicija drugače odločila, kot ste vi predvidevali. Razumela pa sem, kot da vam je edino ta model dokapitalizacije bank všeč. Ne razumem! Kam nas je stalna dokapitalizacija naših bank pripeljala, verjetno po današnji razpravi v Državnem zboru vemo vsi. Ne nazadnje to skušamo danes tudi rešiti. Tudi sem natančno poslušala vaše pripombe, bi pa pričakovala, da so malo bolj jasne, določne, strokovne in transparentne, tudi vsi ti vloženi amandmaji koalicijskih poslancev, strank, ki so pred nami, so zagotovo želja in tudi delo strokovnih skupin po še izboljšanju tega zakona in tudi z upoštevanjem mnenja Zakonodajno-pravne službe, tudi Komisije za preprečevanje korupcije in še koga. Tudi analiza tveganja pri sprejemu tega zakona in delovanje te družbe je narejena. Še enkrat pa poudarjam, da se bo ta zakon izrodil, če ga bodo vodili napačni ljudje. Upam, ker smo se v teh dvajsetih letih kar nekajkrat opekli, da bomo zdaj previdni, koga bomo tja kadrovali. Ta zakon ne bo začel delovati čez noč, tako kot si želimo. To bo postopno. Tudi najprej moramo pridobiti boljše bonitetne ocene bank, da bomo lahko tudi pridobili svež kapital iz tujine. Tudi sama se pridružujem tistim in nimam težav, da odgovornost nosijo vsi, ki se jim krivda dokaže, ne glede na politično, versko ali kakšno drugo pripadnost. In še enkrat pozivam, da se med seboj spoštujemo in ne vse povprek z imeni blatimo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Jerovšek. Prosim.
Hvala lepa. Sprejemamo pomemben zakon in ta zakon posega v reševanje starih napak in starih grehov, starih ropov, zaradi tega je meni logično, da vidim ta izjemen nemir ob sprejemanju tega zakon na tej strani, v strankah, ki skušajo očitke vračati preko mize in žogico vračati preko mize. Glejte, ne samo včerajšnji dogodki, mnogo stvari v tej državi kaže, kako je potekalo v bančnem sistemu, kdo so bili vodje uprav, kdo so najpomembnejši ljudje, ki so odobravali te kredite iz ozadja. Zaradi tega moram reči, ko je kolegica Brunskole rekla, da je to zlovešč zakon – a tako?! Mislim, da imam pred seboj bolj zloveščo sliko, ki je stara eno leto, ko je kolegica Brunskole bila na magistratu ob slovenski gerontokraciji, ki je postavila takrat predsednika te stranke, in vemo, kakšni interesi so to gerontokracijo vodili: obvladovati Slovenijo, kot je bilo zadnjič rečeno, da bomo še naprej vladali. Glejte, gospe in gospodje, ta zakon v 3. členu tudi predvideva ugotavljanje odgovornosti za nastanek slabih terjatev bank. In to je strah, ki je prisoten, in nervoza, ki je prisotna s te strani. Reči moram, da si bom zelo prizadeval, da se ta odgovornost vrši čim bolj transparentno in radikalno. Tukaj pa sem za radikalne metode. Čisto nič me ni strah, tudi če bo kdo od mrhovinarjev, ki so se prikradli v našo vlado – tudi so bili mrhovinarji, vedno. Gospoda Jeršiča, zanimivo, da Jakič ni omenil, zato ker ga je minister sprejel iz Jankovićeve rokometne zveze, da bi si hrbet malo zaščitil. Njega ni omenil, vse drugo je omenjal. Se ve, od kod so pošiljali takšne emisarje. Gospe in gospodje, ne bodite nervozni, ampak misli, da je za vas, poslance pomembno, da sprejmete, da se zedinimo, da je ta zakon eden od poskusov. Danes so pametni iz Ekonomskega inštituta Pravne fakultete – pa saj je bil gospod Križanič v prejšnjem mandatu iz tistega inštituta! Zakaj niso bili pametni in takrat predlagali rešitev, ki bi bile zveličavne in bi rešile to situacijo? Takrat pa ni bilo [[...]]Takrat so bili tajkunski krediti in – brez nadzora. Ta nemir je dokaz, da smo na pravi poti.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Roman Žveglič. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice, cenjeni kolegi! Prej je moj prijatelj Matjaž Han, ki ga sedaj ni notri, rekel, da je ta vlada že eno leto in ni še nič naredila – zmotiti se za štiri mesece pri enem letu, to je kar hud "promašaj". Upam, da tudi o ostalih stvareh ni govoril tako, na povprek, da so bile malo bolj točne. Krize v Sloveniji niso povzročili Američani, ampak zanjo smo krivi in odgovorni sami Slovenci; razen, če ni kaj denarja iz Slovenije šlo v Ameriko in na kakšne druge otoke. Toliko. To je moje mnenje, če smo v Sloveniji svoji gospodarji. Prikladno se je pa vedno izgovarjati na druge. Kakšna je razlika med enim in drugim modelom? V vsakem primeru bomo plačali davkoplačevalci. Itak. n to mene skrbi in za eno in za drugo stvar. Osebno bi si raje želel, da bi te naše deleže v slovenskih bankah prodali skupaj s temi slabimi terjatvami. Dobro prodali. Samo, če bomo dobili osla, ki bo to dobro plačal. Škoda, da nimamo tega časa, da bi vsaj poskusili prodati in bi videli, kakšno ceno bi dosegli; pa bi se verjetno streznili potem in tudi zjokali, po mojem. Tudi to, ali bomo mi to stvar rešili naenkrat s tem umikom in z garancijami ali pa bomo korak po koraku, "mic po mic": enkrat 100 milijonov, pa še drugič 100 milijonov, pa enkrat milijardo, pa potem, še dve milijardi. Koliko smo pa že mi tega davkoplačevalskega denarja dali v to našo srebrnino! To je čisto navadno železo, to ni več srebrnina, toliko je že denarja šlo noter. Ta denar se ni oplemenitil – do sedaj, na žalost. Vprašanje je, če smo se iz preteklosti kaj naučili, da bomo v prihodnosti boljši. Sam nimam znanj, da bi lahko dal recept, kaj bi bilo, da bi bilo dobro. Res pa je, da raje poslušam ekonomiste, ki so malo mlajši od mene in ki se niso celo življenje pasli na slovenskem davkoplačevalskem denarju in jih poslušam že celo življenje, kaj in kako bi bilo treba, pa ni nekega haska. Na koncu malenkostno provokativno. Kdo od nas pa je pripravljen prodati hišo, avto in ta denar dati, kupiti delnice NKBM? Za 2 evra so, niso več. To bi mogla biti dobra naložba, po mojem.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Janko Veber.
Hvala za besedo. Začel bom z izjavo ministra za finance, ki jo je danes podal, da bo davkoplačevalce veljal ta zakon štiri milijarde evrov. Povedal je, da bi se seveda potem to tudi poplačevalo z garancijami. Veste, katera terjatev je najvišja v Sloveniji – terjatev holdinga Zvon. Ena milijarda. In, ali veste, katera terjatev ni zavarovana v Sloveniji? Holding Zvon. Ena milijarda nezavarovanih terjatev! Toliko, zakaj sprejemamo ta poseben zakon o sanaciji bank. To so dejstva. Tako ne gre za reševanje bank, ne gre za reševanje gospodarstva, ampak gre za reševanje ene milijarde nezavarovanih terjatev holdinga Zvon. To je osnovno izhodišče. Pri holdingu boste prvenstveno reševali denacionalizacijo, vse ostalo je drugotnega pomena oziroma boste izčrpavali gospodarstvo zato, da se to rešuje. Kar se pa tiče ostalih zadev, ko pravite – vsi se strinjate, predvsem v koaliciji, da ne more reševati problemov tisti, ki jih je povzročil. Z vami se v celoti strinjam. Ne more isto vodstvo bank, ki je podeljevalo kredite, sedaj reševati te zadeve, ne more. Z vami se stoprocentno strinjam. Vendar poglejte, v mandatu prve vlade Janeza Janše od 2004 do 2008 se je dogajalo naslednje. Bruto zunanji dolg je bil leta 2004 15,3 milijarde. Na zaključku mandata je bil ta dolg 39 milijard. Torej, 21 milijard v štirih letih je zrasel bruto zunanji dolg. Če pogledamo, kako so se povečevali obsegi bančnih kreditov, ugotovimo, da se je povprečno za 27 % povečeval odstotek bančnih kreditov. Torej, blazen dvig bančnih kreditov. Sedaj vas sprašujem, od kod imamo danes težave v bankah. Vi razlagate, da Slovenija ne potrebuje državnih bank, ker so slabo delale. Oprostite, kdaj je nastal ta dolg? Ko pravite guverner Banke Slovenije je prvi – jaz se dobro spomnim, ko je guverner Banke Slovenije gospod Gaspari ugotovil, da pregrevate gospodarstvo, da je kriza na pohodu, vendar tega, ne da niste hoteli razumeti, javno ste razlagali: da nobene krize ni, nobene krize ne bo. To so bile vaše izjave takrat. In to je bila ključna napaka! Kako naj Banka Slovenije pove javnosti, da ne bo dovoljevala kreditov, da jih bo omejevala, če pa je Vlada trdila, da nobene krize ne bo. To so ključne napake, ki so se zgodile v Sloveniji. Do leta 2004 je Slovenija imela zgledno makroekonomsko situacijo v Evropi. Od tistega trenutka naprej so pa zgodbe začele padati. Dejstvo je, da so napake, ki jih je Vlada naredila 2004–2008 naslednje: znižali ste davke podjetjem, znižali ste davke kapitalu. Ta kapital je šel potem ali za nakup podjetij, potem izčrpavanje, seveda, teh podjetij in odliv kapitala v tujino. Nekatera podjetja so ta denar uporabila koristno in so vlagala v razvoj in še danes so uspešna in so eni najuspešnejših podjetij v Evropi. Še vedno so. Vendar velik del tega denarja je takrat šel v tujino, ampak to ste omogočili z zgrešeno davčno politiko leta 2007, ko ste razbremenili gospodarstvo in ta denar ni šel v razvoj. Razbremenili ste ga pa v višini 911 milijonov letno. To je skoraj milijardo evrov, ki bi jih danes potrebovali, zato da saniramo banko brez vseh težav. To so ključne napake vlade Janeza Janše. Poglejte, šel je tudi v kreditiranje izgradnje avtocest. Prej smo imeli razmerje 50 % kredit, 50 % proračunski denar oziroma bencinski tolar se je takrat imenoval. Vi ste se odločili drugače. Gremo v celoti kreditirati avtoceste in ste zadolžili Dars. Potem ste uvedli še vinjete, ki so bile bistveno nižje, kot so obveznosti, ki jih mora Dars odplačevati – predvsem leta 2013, sedaj ko prihaja, in 2014. Nima denarja! To so dokazljive ključne napake in sploh škoda debatirati o tem, kaj se je zgodilo. Ampak poglejte, sedaj vas bom pa vprašal. Če trdite – ker mi pravimo, da bi banke lahko te terjatve same urejale, ustanovili poseben oddelek in razčiščevati, kje je bilo slabo, kaj ne, ampak ne pod istim vodstvom. Mi trdimo, da ista vlada, ki je naredila to škodo, ne more reševati te situacije. Ne more, ker bo prekrila tiste podatke, ki jih namerava javno skrivati, zato da bo poskušala ustvarjati javno sliko. To boste prekrivali na naslednji način, kot vam piše v 4. členu tega zakona, ki ga danes obravnavamo. Pravite, da bo ta družba za upravljanje terjatev bank zavezanec za posredovanje informacij javnega značaja, razen glede informacij, ki jih z zakonom, ki ureja bančništvo, ne sme posredovati ali ki jih bo družba za upravljanje terjatev bank tolmačila kot poslovno skrivnost. Ampak, poglejte potem naprej: v primeru spora, kaj je poslovna skrivnost in ali je neka informacija upravičeno označena kot poslovna skrivnost, o tem odloči Vlada. Kaj menite, o katerih zadevah bo Vlada odločila, da bodo javne, katere bodo pa tajne? Tiste, ki vas obremenjujejo, bodo tajne, tiste, ki vas ne, boste poskušali posredovati kot javne in prenesti to zgrešeno politiko kot odgovornost na druge. To je vsa zgodba tega zakona, to je vsa zgodba tega zakona! Poleg tega, da želite tudi prevzeti vodenje vseh podjetij preko teh bank, kadrovati ljudi in do konca izčrpati tudi to gospodarstvo. Kot sem že povedal, cilj ni rešiti gospodarstvo, ampak plačati nezavarovane obveznosti Zvona. To so dejstva, ki so neizpodbitna. Ministra bi pa tudi vprašal: Zakaj je presečni datum slabih terjatev 1. 9. 2012? Gospod državni sekretar, če ni ministra, boste mogoče vi odgovorili. Zakaj je presečni datum za ugotavljanje slabih terjatev 1. 9. 2012? Amerika se je odločila povsem drugače in je imela datum 30. 10. 2008 in Nemčija 31. 12. 2008. Iz enostavnega razloga, 2007 se je že čutila kriza, 2008 je nastopila, Nemci so rekli: konec, te terjatve, ki so bile slabe, priznavamo, druge, ki bi jih lahko špekulanti povzročali z najemom kreditov – zato ker so vedeli, da bo prišlo do finančne krize in sanacije bank, so najemali kredite, in ko veš, da bo banka ali propadla ali jo bo država sanirala, pač propade tudi ta terjatev. Mi očitno priznavamo vse terjatve do 1. septembra 2012! Zato trdimo, da bi danes morali imeti analizo stanja, kateri so komercialni krediti, kateri so nepremičninski, kateri so projektni, kakšna je ročnost kreditov in koliko je takšnih kreditov, ki so bili resnično špekulativno najeti in je denar odtekal v tujino in so danes tam varčno naloženi. To vse priznavate, dragi moji, to vse priznavate! Zato gre zopet za veliko goljufijo pri temu zakonu, za veliko goljufijo in prekrivanje. Hvala.
Nimate več časa za razpravo niti za repliko. Še vedno razpravljamo o 1. členu in o amandmaju k 1. členu pa sprašujem, ali želi še kdo razpravljati, razen seveda tistih, v tistih poslanskih skupinah, ki časa več nimate, to so pa, mislim, da že tri poslanske skupine. Vidim roke, zato odpiram prijavo. Prijava teče, prosim. Mag. Majda Potrata, prosim.
Hvala za besedo. Po mnenju strokovnjakov je zakon, o katerem zdaj razpravljamo, celo usodnejši v svojih posledicah kot SDH. Rada bi opozorila, da ne bom govorila o strogo strokovnih rečeh, ker so moji kolegi, bi pa o tem, kako kot poslanka berem ta zakon. Osredinila se bom na 8. in 32. člen. Ker nisem dobila odgovorov na vprašanje o teh dveh členih, sem šla gledat obrazložitev. Nič od obrazložitve, ker je samo preoblikovanje teksta iz člena in opozorilo, da kopirajo nemške zakone. Grem brat mnenje Zakonodajno-pravne službe, 8. člen – ena stran pripomb, 32. člen – tri strani pripomb. Gledam, kaj ste popravili z amandmaji – nič. 32. člen dobesedno enak, kot je bil v prvotnem besedilu, 8. člen samo zaporedje. Pa za kaj gre? Da boste vedeli: gre v temu zakonu za ustanovitev neke inštitucije, ki pomeni popolno centralizacijo in koncentracijo moči in odločanje v rokah vlade. Upravni odbor, ki ima sedem članov, tri izvršne direktorje in štiri neizvršne, neizvršne imenuje vlada, mora biti razpis, po razpisu izberejo neizvršni direktorji. Ni ne, kakšen razpis je, ne kako, na kar opozarja Zakonodajno-pravna služba – ostane nedorečeno, tako kot je. Prej se je nekdo spotikoval v plačo guvernerja Banke Slovenija. Tukaj v nekaterih členih dopuščate možnost, da je plača nedoločena in je lahko mimo plače in omejitev, ki so za tista podjetja, ki so v državni lasti. In zdaj k 32. členu. Kaj piše Zakonodajno-pravna služba o tem? "Ureditev odgovornosti bančnih uprav in nadzornikov, kot je predlagana v tem členu, je po našem mnenju sporna tako z vidika ustavne ureditve kot tudi pravnosistemskega urejanja odgovornosti za posamezne vrste ravnanja." In kateri člen je to, da bo popolnoma jasno? To je tisti člen, po katerem bodo lahko odločali in naznanjali kršitve. To je odgovornost bančnih uprav in nadzornikov. Toliko glede tega. Lov na čarovnice mimo zakonov, mimo ustave. Hvala.
Hvala lepa. Sprašujem, ali želi še kdo razpravljati o amandmaju k 1. členu. Ugotavljam, da ne. Zato odpiram 2. člen in amandma k 2. členu, ki so ga predlagale poslanske skupine koalicije SDS, DL, SLS, DeSUS in NSi. Sprašujem, ali želi kdo razpravljati o amandmaju k 2. členu. Ugotavljam, da ne želi. Odpiram 3. člen in amandma k 3. členu, ki so ga vložile poslanske skupine koalicije. Ali želi kdo razpravljati? Ne želi, zato zaključujem razpravo. Odpiram 4. člen in amandma k 4. členu, amandma, ki so ga vložile poslanske skupine koalicije. Proceduralno? Gospod Han, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik! Pred menoj sta govorila tako gospod Janko kot gospa Majda, pa mislim, da sta dala dve vprašanji državnemu sekretarju in glede na to, da smo šli že čez 1. člen, bi bilo vendarle modro in dobro za vse nas, da državni sekretar odgovori na zastavljeno vprašanje. Zato prosim, predsedujoči, če mu daste besedo. Lepa hvala.
Seveda. Predstavniku Vlade dajem vedno besedo, kadar to seveda želi. Vas sprašujem, očitno prikimava, zato ima besedo dr. Krušec, državni sekretar. Prosim.
Glede teh treh vprašanj. Najprej glede presečnega datuma. Pravilno ste ugotovili, presečni datum je 1. november, pardon, 1. september, se opravičujem. Vendar je treba vedeti, da so se podobni zakoni v drugih državah, se pravi v Nemčiji in v drugih državah, sprejemali bistveno dlje kot ta zakon, sprejemali so nekaj mesecev, kar je res odprlo možnost za špekulacije, in da je v tistih državah bil problem ne krediti finančnim družbam in gradbeništvu, ampak so bile listine oziroma špekulantstki papirji. S špekulantskimi vrednostnimi papirji se da bistveno prej zatrgovati oziroma jih odprodajati ali pa kupovati, kot pa odobriti nek kredit. Tako je s tega stališča bojazen, da bi se nekateri krediti zdaj v teh nekaj dnevih ali celo tednih odobrili, bistveno bistveno manjša, kot je bila v teh državah. To je glede tega datuma. Glede razpisa pa je tako, da v tem zakonu ni določeno, kdo izbere izvršne direktorje, potem ko je razpis narejen, vendar je v ZGD, Zakonu o gospodarskih družbah, navedeno, da v enotirnem sistemu se izvršni direktorji izberejo s strani neizvršnih direktorjev. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kot rečeno, dajem v razpravo 3. člen in amandma k 3. členu, to je amandma koalicijskih poslanskih skupin. In, če mi dovolite, tudi za naprej obveščam, kot imate tudi iz priloženega gradiva razvidno, da so vsi amandmaji vloženi s strani koalicijskih poslanskih skupin, da ne bom tega pri vsakem členu ponavljal. Sprašujem, ali želi kdo razpravljati. Gospod Janko Veber. Prosim.
Hvala za besedo. 3. člen govori o namenu in cilju ustanovitve Družbe za upravljanje slabih terjatev bank. Poglejte, tukaj je še ena zelo resna dilema, ko govorimo o tej družbi. Kakšen odnos bo do še enega lastnika v Novi Ljubljanski banki? Gre za belgijsko banko, ki je ravno tako solastnik Nove Ljubljanske banke. Če bomo mi odkupili terjatve s temi štirimi milijardami, ali odkupimo tudi slabe naložbe, ki jih je v bistvu odobravala prav ta uprava oziroma predstavniki, ki so bili v upravi s strani belgijske banke? To so ljudje, ki so bili odgovorni za preverjanje in odobravanje kreditov v Sloveniji. Največ slabih terjatev je nastalo prav iz tega naslova. Torej vprašanje: Ali z odkupom terjatev rešujemo tudi belgijsko banko?
Hvala lepa. Želite odgovoriti? Izvolite, dr. Krušec, državni sekretar.
Hvala lepa. Lastnike se s tem ukrepom ne rešuje. Zakaj? Zato, ker če bo potrebna dokapitalizacija po prenosu terjatev iz bank, bo ta dokapitalizacija izvedena po izredno nizki ceni. Zakaj? Ker tudi pravila državne pomoči Evropske komisije nalagajo, da mora zaradi državne pomoči biti cena vstopa nizka. Tako mislim, da je tukaj bojazen, da bi katerega koli lastnika s tem privilegirali oziroma ga reševali, relativno odveč. Toliko, hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Veber, poslanska skupina nima več časa za razpravo. Zato nadaljujem z razpravo o 4. členu in amandmaju k 4. členu. Sprašujem, če želi kdo besedo. Opozarjam, mislim, da je štirim poslanskim skupinam zmanjkalo časa za razpravo. Ne vidim nobene roke, nobene želje. Zaključujem razpravo. Prehajam na 6. člen in amandma k 6. členu. Želi kdo razpravljati? Ne želi. Zato zaključujem razpravo. Prehajamo na 7. člen in amandma k 7. členu. Želi kdo razpravljati? Ne želi. Prehajamo na 8. člen in amandma k 8. členu. Želi kdo razpravljati? Ne želi. Prehajamo na 8.a člen in amandma k 8.a členu. Želi kdo razpravljati? Ne želi. Zaključujem razpravo. Prehajamo na 9. člen in amandma k 9. členu. Želi kdo razpravljati? Ne želi. Zaključujem razpravo. Prehajamo na 10. člen in amandma k 10. členu. Želi kdo razpravljati? Ne želi. Zaključujem razpravo. Prehajamo na 11. člen in amandma k 11. členu. Želi kdo razpravljati? Ne želi nihče razpravljati. Zato zaključujem razpravo. Prehajamo na 12. člen in amandma k 12. členu. Želi kdo razpravljati? Ne želi. Zaključujem razpravo. Prehajamo na 13. člen in amandma k 13. členu. Želi kdo razpravljati? Ne želi. Zaključujem razpravo. Prehajamo na 14. člen in amandma k 14. členu. Želi kdo razpravljati? Ne želi. Zaključujem razpravo. Prehajamo na 15. člen in amandma k 15. členu. Želi kdo razpravljati? Ne želi. Zaključujem razpravo. Prehajamo na 16. člen in amandma k 16. členu. Želi kdo razpravljati? Ne želi. Zaključujem razpravo. Prehajamo na 17. člen in amandma k 17. členu. Želi kdo razpravljati? Ne želi. Zaključujem razpravo. Prehajamo na 18. člen in amandma k 18. členu. Želi kdo razpravljati? Ne želi. Zaključujem razpravo. Prehajamo na 19. člen in amandma k 19. členu. Želi kdo razpravljati? Ne želi. Zaključujem razpravo. Prehajam na 20. člen, torej 20. člen in amandma k 20. členu. Želi kdo razpravljati? Ugotavljam, da ne želi, zato zaključujem razpravo. Prehajamo na 21. člen in amandma k 21. členu. Želi kdo razpravljati? Ne želi, zato zaključujem razpravo. Prehajamo na 22. člen in amandma k 22. členu. Želi kdo razpravljati? Ne želi, zato zaključujem razpravo. Odpiram 23. člen in amandma k 23. členu. Želi kdo razpravljati? Ne želi, zato zaključujem razpravo. Prehajamo na 24. člen in amandma k 24. členu. Želi kdo razpravljati? Ne želi, zato zaključujem razpravo. Prehajamo na 25. člen in amandma k istemu členu. Želi kdo razpravljati? Ne želi, zato zaključujem razpravo. Prehajamo na 26. člen in amandma k istemu členu. Želi kdo razpravljati? Ne želi, zato zaključujem razpravo. Prehajamo na 27. člen in amandma k 27. členu. Želi kdo razpravljati? Ne želi, zato zaključujem razpravo. Prehajamo na 28. člen in amandma k istemu členu. Želi kdo razpravljati? Ne želi, zato zaključujem razpravo. Prehajamo na 29. člen in amandma k 29. členu. Želi kdo razpravljati? Ne želi, zato zaključujem razpravo. Prehajamo na 30. člen in amandma k 30. členu. Želi kdo razpravljati? Ne želi, zato zaključujem razpravo. Prehajamo na razpravo k 31. členu in amandmaju k 31. členu. Želi kdo razpravljati? Ne želi, zato zaključujem razpravo. Prehajamo k 32. členu in amandma k 32. členu. Sprašujem, če želi kdo razpravljati. Ne želi, zato zaključujem razpravo. Odpiram 32.a člen in amandma k 32.a členu. Sprašujem, če želi kdo razpravljati. Ne želi, zato zaključujem razpravo. Prehajamo na 32.b člen in amandma k istemu členu. Sprašujem, če želi kdo razpravljati. Ne želi, zato zaključujem razpravo. Odpiram 33. člen in amandma k 33. členu. Sprašujem, če želi kdo razpravljati. Ne želi, zato zaključujem razpravo. Prehajamo na 34. člen in amandma k 34. členu. Sprašujem, če želi kdo razpravljati. Ne želi, zato zaključujem razpravo k amandmaju, torej k amandmaju k 34. členu. Ker ne želi nihče več razpravljati, ugotavljam, da ne želi nihče več razpravljati, zato zaključujem razpravo. Odločanje o amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora opravili čez trideset minut, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda, prekinjam tudi 6. sejo zbora, ki jo bomo z glasovanji nadaljevali ob 19.50. Hvala lepa.
Spoštovane kolegice in kolegi! Nadaljujemo drugo obravnavo predloga zakona. Gospod Möderndorfer, proceduralno?
Spoštovani predsednik, proceduralno. Glede na to, da smo opravili razpravo o amandmajih, in glede na to, da smo skozi celo razpravo poslušali takšne in drugačne razloge, in glede na način, kako se je to vse skupaj odvijalo tudi na samem odboru in pa v sami proceduri, v skladu s poslovnikom, poslanska skupina ne bo sodelovala pri glasovanju. To izpeljite sami. To velja za to točko. Hvala lepa.
Hvala za informacijo. Bomo počakali minuto ali dve in nadaljevali. Nadaljujemo. Odločali bomo o amandmajih k dopolnjenemu Predlogu zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank. Mag. Ivan Vogrin, prosim. Proceduralno?
Ja. Gospod predsednik, kolegice in kolegi poslanci prosil bi, da bi se lahko usedel nekam drugam. Namreč, ostanem vedno na čistini.
Soočili se boste s tehničnim problemom, da potem ne boste mogli glasovati, ker glasujete lahko samo s svojo kartico in v svojem imenu, kaj drugega ne pride v poštev. Imate pa dober pregled nad okolico, dobro veduto. Zdaj pa resno. Torej, gremo na glasovanje o amandmajih k dopolnjenemu Predlogu zakona o ukrepih Republike Slovenije za krepitev stabilnosti bank. Glasovanje, odločanje bomo opravili na podlagi pregleda amandmajev z današnjega dne. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin koalicije k 1. členu. Prosim, če preverite delovanje glasovalnih naprav. Obrazložitev glasu. Gospod Janko Veber v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala za besedo. Že ob začetku razprave ob tej točki dnevnega reda smo sicer predlagali, da bi bilo bolje, da opravimo razpravo v torek. Potem ko smo dobili amandmaje, smo resnično ugotovili, da gre za redakcijske amandmaje, praktično so prazni, brez neke pomembne vsebine. Za nas bo pomembno, da bodo ti amandmaji, čeprav nimajo nobene vsebine, razen redakcijskih popravkov, sprejeti in s tem si odpiramo možnost potem vsebinskih razprav v torek, ko bomo poskušali še enkrat z argumenti opozoriti, zakaj je ta zakon slab in zakaj je škodljiv za reševanje bank in sicer gospodarstva kot takšnega. Pri glasovanju se bo poslanska skupina vzdržala in s tem omogočila, da izglasujete te amandmaje, poudarjam, zato da bomo lahko v torek potem vsebinsko – tudi ko bo predsednik Vlade, vsaj upam, da, prisoten – v razpravi opravili pa bistveno zahtevnejšo razpravo kot pri teh amandmajih, ki so praktično vsebinsko prazni.
Hvala. To je tudi v skladu z dogovorom na posvetu vodij poslanskih skupin, ki smo ga imeli zjutraj, po tistem zapletu, ki smo ga na srečo uspešno rešili. Prehajamo na glasovanje o amandmaju poslanskih skupin koalicije k 1. členu. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti 1. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 1.]] Amandma je sprejet. Amandma poslanskih skupin koalicije k 2. členu. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti nihče. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti nihče.]] Amandma je sprejet. Amandma poslanskih skupin koalicije, tudi vsi naslednji amandmaji so bili vloženi s strani poslanskih skupin koalicije, k 3. členu. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti nihče. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti nihče.]] Amandma je sprejet. Amandma k 4. členu. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti nihče. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti nihče.]] Amandma je sprejet. Amandma k 5. členu. K 6. členu. Glasujemo. Navzočih je 54 poslank in poslancev. Za je glasovalo 48, proti nihče. [[Za je glasovalo 48.]] [[Nihče proti.]] Amandma je sprejet. Amandma k 7. členu. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev. Za je glasovalo 50, proti nihče. [[Za je glasovalo 50.]] [[Nihče proti.]] Amandma je sprejet. Amandma k 8. členu. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev. Za je glasovalo 51, proti nihče. [[Za je glasovalo 51.]] [[Nihče proti.]] Amandma je sprejet. Amandma k 8a. členu. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev. Za je glasovalo 50, proti 2. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 2.]] Amandma je sprejet. Amandma k 9. členu. Glasujemo. Navzočih je 56 poslank in poslancev. Za je glasovalo 49, proti eden. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 1.]] Amandma je sprejet. Amandma k 10. členu. Glasujemo. Navzočih je 55 poslank in poslancev. Za je glasovalo 48, proti nihče. [[Za je glasovalo 48.]] [[Nihče proti.]] Amandma je sprejet. Amandma k 11. členu. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev. Za je glasovalo 49, proti nihče. [[Za je glasovalo 49.]] [[Nihče proti.]] Amandma je sprejet. Amandma k 12. členu. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev. Za je glasovalo 50, proti nihče. [[Za je glasovalo 50.]] [[Nihče proti.]] Amandma je sprejet. Amandma k 13. členu. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev. Za je glasovalo 50, proti nihče. [[Za je glasovalo 58.]] [[Nihče proti.]] Amandma je sprejet. Amandma k 14. členu. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev. Za je glasovalo 50, proti nihče. [[Za je glasovalo 50.]] [[Nihče proti.]] Amandma je sprejet. Amandma k 15. členu. Glasujemo. Navzočih je 56 poslank in poslancev. Za je glasovalo 50, proti nihče. [[Za je glasovalo 50.]] [[Nihče proti.]] Amandma je sprejet. Amandma k 16. členu. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev. Za je glasovalo 50, proti nihče. [[Za je glasovalo 50.]] [[Nihče proti.]] Amandma je sprejet. Amandma k 17. členu. Glasujemo. Navzočih je 56 poslank in poslancev. Za je glasovalo 49, proti nihče. [[Za je glasovalo 49.]] [[Nihče proti.]] Amandma je sprejet. Amandma k 18. členu. Glasujemo. Navzočih je 55 poslank in poslancev. Za je 48, proti nihče. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti nihče.]] Amandma je sprejet. Amandma k 19. členu. Glasujemo. Navzočih je 56 poslank in poslancev. za 50, proti nihče. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti nihče.]] Amandma je sprejet. Amandma k 20. členu. Glasujemo. Navzočih je 58, za 50, proti 1. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 1.]] Amandma je sprejet. Amandma k 21. členu. Glasujemo. Navzočih je 55, za 49, proti nihče. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti nihče.]] Amandma je sprejet. Amandma k 22. členu. Glasujemo. Navzočih je 58, za 50, proti 1. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 1.]] Amandma je sprejet. Amandma k 23. členu. Glasujemo. Navzočih je 57, za 50, proti nihče. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti 1.]] Amandma je sprejet. Amandma k 24. členu. Glasujemo. Navzočih je 57, za 50, proti nihče. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti nihče.]] Amandma je sprejet. Amandma k 25. členu. Glasujemo. Navzočih je 55, za 48, proti 1. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 1.]] Amandma je sprejet. Amandma k 26. členu. Glasujemo. Navzočih je 57, za 50, proti nihče. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti nihče.]] Amandma je sprejet. Amandma k 27. členu. Glasujemo. Navzočih je 57, za 50, proti nihče. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti nihče.]] Amandma je sprejet. Amandma k 28. členu. Glasujemo. Navzočih je 58, za 50, proti 1. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 1.]] Amandma je sprejet. Amandma k 29. členu. Glasujemo. Navzočih je 55, za 49, proti nihče. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti nihče.]] Amandma je sprejet. Amandma k 30. členu. Glasujemo. Navzočih je 58, za 50, proti 1. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 1.]] Amandma je sprejet. Amandma k 31. členu. Glasujemo. Navzočih 56 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti 2. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 2.]] Amandma sprejet. Amandma k 32. členu. Glasujemo. Navzočih 55 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti nihče. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti nihče.]] Amandma sprejet. Amandma k 32.a členu. Glasujemo. Navzočih 55 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti nihče. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti nihče.]] Amandma sprejet. Amandma k 32.b členu. Glasujemo. Navzočih 56 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti nihče. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti nihče.]] Amandma sprejet. Amandma k 33. členu. Glasujemo. Navzočih 56 poslank in poslancev, za je glasovalo 48, proti 1. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 1.]] Amandma sprejet. In še amandma k 34. členu. Glasujemo. Navzočih 57 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti nihče. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti nihče.]] Amandma sprejet. Zaključujemo glasovanje o amandmajih. Ugotavljam, da je zbor v drugi obravnavi sprejel amandmaje k, reci in piši, vsem členom dopolnjenega predloga zakona. Sprašujem kvalificirane predlagatelje ali nameravajo k odprtim členom vložiti amandmaje? Gospod Jože Tanko. Prosim.
Hvala lepa. Napovedujem, da bomo za tretjo obravnavo vložili še nekaj amandmajev. Hvala lepa.
Hvala. Prekinjam to točko dnevnega reda, ki jo bomo nadaljevali s tretjo obravnavo v torek, po končani 1. točki dnevnega reda, torej po končanih poslanskih vprašanjih predsedniku Vlade. Poslanke in poslanci Pozitivne Slovenije, dobrodošli spet med nami. Kolegice in kolegi, ste pripravljeni za nadaljevanje 3. točke dnevnega reda? Ste. Nadaljujemo s 3. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o Slovenskem državnem holdingu. Prehajamo na razpravo in odločanje o posameznih amandmajih in členih. Imate pregled amandmajev z današnjega dne, torej 28. 9. 2012. V razpravo dajem najprej 2. člen in amandma poslanskih skupin koalicije k 2. členu. Želi kdo razpravljati? [[Nihče.]] Zaključujem razpravo o tem členu. Dajem v razpravo 9. člen in amandma poslanskih skupin koalicije k 9. členu. Ni interesa za razpravo. V razpravo dajem 10. člen in amandma Poslanske skupine Socialnih demokratov k 10. členu. Odpiram prijavo za razpravo. Gospod Janko Veber. Beseda je vaša. Za njim gospod Janez Vasle.
Hvala za besedo. Glavne poudarke pri tem amandmaju smo že izpostavili v okviru druge obravnave, vendar ugotavljamo, da se koalicija niti slučajno ni potrudila in poglobila v ta amandma in poskušala povzeti to vsebino in ga vnesti v zakon za tretjo obravnavo. Amandam pa govori o tem, da Državni zbor potrdi letni načrt upravljanja naložb, ki ga sicer pripravi uprava Slovenskega državnega holdinga ob soglasju nadzornega sveta in soglasju Vlade, kajti dejstvo je, da strategije upravljanja kapitalskih naložb Državni zbor ne bo mogel spreminjati, ker bo po tem, kar ste že sprejeli, lahko dajal samo soglasje. Torej Državni zbor ne bo imel nobenega vpliva na to, kaj se bo dogajalo s kapitalskimi naložbami, lahko bo samo soglašal ali nasprotoval. In ker ima koalicija večino, ni dvoma, da boste soglašali s tem, kar si boste zaželeli. Tisto, kar si želite, pa s tem amandmajem tudi želimo omejiti predvsem v tem smislu, da dovoljujemo zadolževanje v holdingu do pet milijonov evrov za tekoče delovanje in refinanciranje obveznosti, ki so prenesene na holding, predvsem gre za obstoječe kredite Darsa in še nekatere druge. Seveda se pa ne strinjamo s tem, da se pa zadolžuje holding, ker bo upravljal s tem vse drugo kot pa izboljševal gospodarsko stanje, predvsem pa, če se bo zadolževal, bo izčrpaval tista podjetja, ki so danes še zdrava. Predvsem energetika, recimo, ustvari pol milijarde evrov sredstev, s katerimi lahko kreiramo razvoj, in če bo šlo za poplačilo kreditov, ki jih nameravate najemati, predvsem za poplačilo denacionalizacije, pa ne moremo govoriti o razvoju, ampak ponovno o izčrpavanju slovenskega gospodarstva in še posebej izčrpavanju tistega, ki je do danes lahko še kreiral svojo politiko v skladu s tem, kako je tudi Državni zbor lahko videl razvoj energetike. Od tega trenutka naprej, če bo ta zakon sprejet, tega ne bo več in ceno bo plačevalo predvsem tisto področje, ki je danes še profitabilno, holding pa dejansko omogoča prosto prerazporejanje sredstev tja, kamor si boste zaželeli, boste dobičke podjetij prerazporejali. Ponovno poudarjamo, ne bo šlo za sanacijo gospodarstva, ne bo šlo za sanacijo bank ali pa dokapitalizacijo bank in podobno, ampak bo šlo za trošenje in pokrivanje tistih obveznosti, ki jih boste določili sami; kajti holding ne bo zavezanec za informacije javnega značaja, holdinga ne bo nadzorovalo Računsko sodišče, Državni zbor ga ne bo nadzoroval, Vlada bo imela vse kompetence nad tem, kaj se bo dogajalo z 12 milijardami premoženja. Oprostite, to daleč presega razumno mejo odločanja in če bi bil naš amandma sprejet, se te stvari bistveno spremenijo; Državnemu zboru vrnemo svojo vlogo, ki jo ima, in ne nazadnje tudi omejimo nekontrolirano zadolževanje in trošenje sredstev, za katera javnost ne bo imela možnosti izvedeti, zakaj in kam je šel ta denar. Zopet se bomo lahko srečevali s tem, da bo denar odhajal v tujino, v davčne oaze. Lahko pričakujemo, da se bo 20 do 30 milijardam v tem zakonu pridružilo še 10 milijard premoženja, ki bo odteklo iz Slovenije. In vse to mimo Državnega zbora. Spoštovane kolegice in kolegi, predvsem v koaliciji, res ne vem, kje imate razlog in kakšno videnje razvoja Slovenije vas žene v to, da daste na privatno podjetje oziroma podjetje, ki ima status podjetja v zasebni lasti, 12 milijard premoženja in nihče med nami ne bo imel vpliva, kako se bo to uporabljalo. Jaz takšnih rešitev ne moremo podpreti, upam pa, da boste podprli ta amandma in omogočili,da preprečimo nepopravljivo škodo Sloveniji.
Želi še kdo razpravljati o 10. členu? Mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Kolegice in kolegi! Pet smo ponovno poslušali zavajanja in zastraševanja. Sam tega amandmaja ne bom podprl zaradi tega, ker že obstoječi zakon ima dovolj varovalk, da se vse te stvari, ki jih navedel gospod Veber, ne bodo dogodile. Kot prvo, prelivanja sredstev ne more preiti 6.b člen, načelo ločenost in namembnosti premoženja. Premoženje je jasno določeno, kapitalska družba ostaja samostojna, pravna oseba znotraj in se tega premoženja ne sme namenjati za druge namene kot za upokojence. Denacionalizacija se mora poplačati, ali bo holding ustanovljen ali ne. Preberite si letno poročilo Slovenske odškodninske družbe, v katerem boste videli, da "premoženje zadostuje za poplačilo vseh njihovih obveznosti". To pomeni, da ne bo vzvoda za to, da bo holding to začel plačevati. Javnost ne bo obveščena, kaj bo holding delal. Preberite si amandmaje, ki jih je danes vložila koalicija. Holding bo podvržen informirati javnost enako kot javne delniške družbe. O vseh pomembnih informacijah bo javnost vse izvedela. Kot drugo, Državni zbor bo imel možnost zavrnitve klasifikacije, sprejema strategije in seznanil se bo z letnim poročilom.
Gospod Matjaž Han.
Hvala lepa. No, jaz bom ta amandma podprl. Marko, je pa tako. Kaj pa lahko javnost, če prebere iz medijev ali pa z interneta, vpliva na to, kar se bo v holdingu naredilo? Kaj pa lahko javnost v Krki vpliva? Kaj pa lahko javnost vpliva v neki privatni družbi? Nič ne more vplivati! Lahko je seznanjena in se drži za glavo. Prodajalo pa se bo premoženje zato, da boste svojo ekonomsko politiko, ki je slaba, na ta način reševali. Spomnim se svojega prijatelja Romana Žvegliča, ki je rekel približno tako: imamo dve kravi, ena da veliko mleka, ena da malo manj mleka. Katere se bom najprej "losal"? Tiste, ki da malo mleka! Ne, mi se bomo pa "losali" prve – tiste, ki da veliko mleka! In to je narobe. Hvala lepa.
Gospod Janko Veber.
Hvala. Veseli me, da se je kolega Pogačnik oglasil in rekel, kako je to vse lepo urejeno z amandmajem, ker pravite – in ste tudi korektno povedali. Ja, informacija javnega značaja, kolikor jih dovoljuje zakon o delniških družbah! Torej, vsi vemo, da ključne odločitve bodo imele oznako poslovna skrivnost. In tega, dragi moji, zagotovo ne boste posredovali javnosti, ker Zakon o gospodarskih družbah, seveda, ne omogoča, da ima javnost dostop do vseh informacij v gospodarskih družbah. Če bi – in to je tista alternativa, ki jo ves čas poudarjamo –, ohranili Agencijo za upravljanje kapitalskih naložb, ta pa je zavezanec za informacije javnega značaja v celoti, Računsko sodišče Agencijo za upravljanje kapitalskih naložb v celoti lahko pregleduje in poroča javnosti. Agencija je odgovorna Državnemu zboru, da ne samo enkrat letno, kadar koli se nam zljubi, lahko pokličemo Agencijo v Državni zbor in nam mora poročati, tudi mesečno, o tem, kaj se dogaja. In to je ta bistvena razlika, dragi moji. Prikrivate, kaj se bo dogajalo z 12 milijardami. Še enkrat, sem vesel, da ste potrdili, da je denacionalizacijo treba poplačati. Ja, 1,6 milijarde je treba plačati! In to je vaša prioriteta. Ne mi govoriti, da je vaša prioriteta razvoj gospodarstva, delovna mesta in tako naprej, kar ta hip potrebujemo v Sloveniji! Daleč od tega. Ta zakon tega ne rešuje, ampak boste z enega mesta 100 tisoč delovnih mest lahko obvladovali in vse gospodarske družbe, ki zaposlujejo te ljudi. Do sedaj je bilo vsaj tako, da če ste se že kot politika vpletali, ste se v vsako posamezno podjetje, pa je to vsaj trajalo z zamikom, niste mogli vse hkrati. Sedaj pa to v trenutku lahko naredite z vsemi firmami, ki bodo vključene v holding, in 100 tisoč delovnih mest bo enkrat šlo v eno smer, drugič bo šlo v drugo smer [[...]]Ali veste, v kakšnem položaju bodo ljudje? Sto tisoč delovnih mest boste butali z ene stene v drugo. Takšne rešitve ponujate s tem in Državni zbor bo nemočen pri vsem tem. Povsem nemočen! Govorite o demokraciji, govorite o tem, kako ste za dialog, govorite o tem, kako se bi pogovarjali z opozicijo [[...]]Oprostite, o čem? Ko to sprejmete, se nimamo kaj pogovarjati. Predsednik Državnega zbora je na soočenju na TV 3 povedal, da še zakon o Slovenskem državnemu holdingu po nujnemu postopku pa o sanaciji bank po nujnem postopku, potem bomo imeli pa normalne postopke. Oprostite, ko ta dva zakona sprejmemo, je vse ostalo nepomembno! Lahko sprejemamo zakone do konca mandata, ampak ne bomo rešili nič več, ker ta dva zakona preneseta vse premoženje iz pristojnosti države ven in vse se bo dogajalo mimo Državnega zbora, mi bomo pa tukaj lahko res potem modrovali, kaj, kako bi bilo lahko, če bi bilo [[...]]Ampak moči odločanja Državni zbor ne bo imel. Če ta amandma sprejmete, vsaj to ohranimo, da lahko letni program tukaj sprejmemo in dajmo soglasje. To kar dejansko ta hip pripravljate v tej državi, je resnično, bom ponovil to svojo trditev, za katero res stojim, pot k največji kraji v Sloveniji.
Mag. Marko Pogačnik.
Predsednik, hvala za besedo. Zdaj spet sprenevedanje, laž, zavajanje. Preberite si Zakon o trgu finančnih instrumentov, preberite si Kodeks upravljanja javnih delniških družb in boste videli, da marsikatero informacijo bo kljub temu holding moral izkazati in da informacij, določenih, ki so navedene v zakonu, v kodeksu, tudi poslovna skrivnost ne more prikriti. Kolega Matjaž Han, kakšen vpliv je pa javnost danes imela na upravljanje Agencije za upravljanje kapitalskih naložb? Če je mogoče za vas javnost dva človeka, katerih ne bom omenil imen – je v redu? – Ampak, to ni javnost! In javnost tudi danes ni imela možnost vplivanja na upravljanje premoženja. Premoženje je skoncentrirano na enem mestu, prinaša kup prednosti, upravljanje bo učinkovitejše, transparentnejše, racionalnejše, na koncu koncev se bo pa določila tudi odgovornost. In še enkrat bom ponovil: koalicija je sprejela marsikateri predlog, marsikatero priporočilo tako opozicije, kot socialnih partnerjev, kot strokovne javnosti.
Gospod Matjaž Han.
Marko, glede javnosti; jaz pa ti sva prišla v parlament – kako? Izvolila naju je neka javnost in sva midva garant, da se bova za to javnost borila, z dobrimi ali pa slabimi zakoni. Midva sva garant za to javnost! Pri vašem holdingu, pa ne bova midva nič več odločala o tem pa tudi javnost ne. To je velika razlika. Jaz sem mojim volivcem odgovoren. Hvala.
Mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa. Ko poslušam gospoda Vebra, ko slišim, kako gre za največjo krajo stoletja, ko slišim, kako gre za 100 tisoč delovnih mest, mislim, da gre tukaj za neke insinuacije, ali za neke fantazme, ali pa za ustrahovanje. Drugega razloga, dejansko nekega racionalnega razloga za te besede, ki so težke besede, ne vidim. Prvič zaradi tega, ker se s koncentracijo ali centralizacijo petih državnih družb, entitet, pravnih entitet ne bo s tem nič zgodilo, ne ta trenutek ne naslednji trenutek. To ne bo nobena privatna družba, to bo gospodarska družba v državni lastnini. Tukaj operirati z nekimi pojmi, kot je privatnost, kako bo zdaj to pomenilo, da bo nekdo lahko nekaj naredil in tako naprej – to bo družba, ki bo imela svoje organe, svoje nadzorne mehanizme in ki bo lahko samostojno vodila strategijo, politiko. Na podlagi strategije, ki jo bo sprejel Državni zbor – jaz upam, da jo bo, ker zdaj, ko je to delal AUKN, je pač ni – in ko bo dejansko to narejeno, bo zelo transparentno razvidno, kaj bo ta družba delala. Razvidno bo tudi, katere bodo strateške naložbe, manj strateške naložbe in tako naprej. Seveda operirati s tem, da bo zdaj kar 100 tisoč delovnih mest ali premetanih sem ali tja, premetavanih, izgubljenih – poglejte, to ni resno kar govorite! In to je zavajanje. Nič se s tem ne bo zgodilo. In če govorimo o denacionalizaciji. Ja, Sod je obvezan za to. Pa veste, zakaj? Zato ker je bila nekoč nacionalizacija in ker se je ugotovilo, enkrat v Državnem zboru, da je bilo to nepravično. Konec. Nobene ideologije ni tukaj. Če se država obveže, da bo nekaj plača, in Državni zbor se je v imenu demokracije, v imenu tega, da je treba nekatere stvari v tej državi popraviti, potem je pač to to. Ampak, to zdaj ne pomeni, da zaradi tega ne bo razvoja, da ne bo novih delovnih mest, da ne bo teh stvari. Tukaj vas dejansko ne razumem, kako lahko operirate z besedami kraja stoletja! Ker če je kraja stoletja, potem nas lahko tukaj aretirajo že danes. Hvala lepa.
Gospod Janko Veber.
Hvala. Mislim, da imamo res v Sloveniji v teh 20 letih bogate izkušnje, kaj se je dogajalo s podjetji, ki so se prodajala. Nekateri lastniki so kupili podjetja zato, da so jih namensko izčrpavali, odlivali denar v tujino, in ko je bilo podjetje izčrpano, so to podjetje prodali, ljudje so ostali na cesti. S tem zakonom, tako kot sami priznavate, z enega mesta, trije bodo v upravi, pa 9 v nadzornem svetu, bodo vodili vsa ta podjetja. Ta podjetja, dragi moji, pa niso kar tako! Mislim, da Telekom, Krka, Petrol, Zavarovalnica Triglav, Pošta Slovenije – oprostite, to je res zlatnina! Naša zlatnina je to in so to zlatnino bodo upravljali trije, ki jih bo določila politika. In to vladajoča politika! Ena politična opcija bo določila ljudi. Dokazano je, tisto podjetje, ki je imelo pomoč s strani politike, je cvetelo, ko ji je politika pomagala. Ko tista opcija ni na oblasti, je prišlo v krizo in ljudje so na cesti. Zato govorim o tem, kaj se bo dogajalo s 100 tisoči ljudmi. Prej se je dogajalo s podjetjem, ki je imelo, recimo, ne vem, 100, 200 zaposlenih, tisoč zaposlenih, ampak zdaj se bo dogajalo v enem, z eno odločitvijo 100 tisočim. Glejte, pravite, razvoj. Me zanima, kakšen rebalans proračuna boste dali v Državni zbor [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Ja, ja, bomo počakali, z veseljem bomo počakali, pa bomo videli, koliko denarja boste namenili v razvoj. Zanima me tudi, koliko planirate dividend iz naslova holdinga. Prav zanima me, koliko dividend bo holding vplačal v državni proračun. To bo pokazatelj tega, kar vam poskušamo dokazati in zagotoviti, da – s tem amandmajem, če se holding zadolži, ne bo nobenih dividend. Nobenih dividend ne bo. Govorimo dejansko o dejstvih in o tem, kar smo že v teh 20 letih preizkusili. Ne govorimo na pamet. Zakaj je čez 100 tisoč ljudi danes na borzi dela?! Ali je to problem, ki se ga zavedamo, ali je problem, ki se ga ne zavedamo? V tem letu je bruto družbeni produkt padel za 2 %. Kolega Tanko mi je – mislim, da na kolegiju ali kje –, povedal, da to ni zaradi ZUIF itd. Oprostite! Urad za makroekonomske analize in razvoj je jasno povedal, da se je zaradi sprejetega Zakona o uravnoteženju javnih financ zmanjšala potrošnja, ljudje imajo manjše plače, manjše pokojnine, ne vedo, kaj bo jutri, nehali so trošiti. Ko nehaš kupovati, gospodarstvo ne more prodati. Zato je padla gospodarska rast sedaj v tem obdobju, samo zaradi Zakona o uravnoteženju javnih financ, v največji meri za 2 % bruto družbenega produkta. Ko seštevamo te negativne kazalce in ko vemo, da Državni zbor ne bo več imel vpliva na to, da spremenimo te kazalce, nas skrbi. Verjamem, da vas ne, ker imate očitno zelo visoka pričakovanja, kako se bo upravljalo s temi kapitalskimi naložbami, ker boste imeli neposreden nadzor nad tem. Ne pa odgovornosti! Ko pravite, odgovornost bo. Lepo vas prosim! S čim bodo ti trije v upravi odgovarjali, če se bo kaj zgodilo s temi 12 milijardami? S čim bo tistih devet v nadzornem svetu odgovarjalo, če se nekaj zgodi s temi 12 milijardami? [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] [[...]]Oprostite, kako? S čim naj garantirajo? S svojim premoženjem? Ja, če ga imajo toliko, potem so to tisti, ki imajo danes 20 milijard v tujini.
Odpiram prijavo. Mag. Marko Pogačnik.
Predsednik, hvala za besedo. Najprej bi vprašanje vrgel kolegu Hanu. Ali je Državni zbor odločal o dokapitalizaciji NKBM? Ali je Državni zbor odločal o dokapitalizaciji in prodaji Adria Airways? Ali je Državni zbor odločal o dokapitalizaciji Gorenja? Na gorenjski skupščini se je naredilo, da sta Kad in AUKN glasovala različno. To se sedaj ne bo več dogajalo. Druga zadeva. Res je, trije ljudje bodo vodili to družbo in imeli bodo devetčlanski nadzorni svet, vendar družbo bodo zavezani voditi na osnovi klasifikaciji in sprejete strategije. V nadzornem svetu bo predstavnik tudi opozicije. To bo prvič. Do sedaj tega opozicija ni imela možnosti. Vsak predlagatelj nadzornega sveta ima možnost odpoklicati katerega koli iz nadzornega sveta. To pomeni, spremljala se bo strategija, ali deluje holding v skladu s strategije, in se bo lahko odreagiralo. Kako se lahko odreagira danes? Na drugi strani govorite o 100 tisoč delovnih mestih. Res je, 60 tisoč delovnih mest je Slovenija izgubila v mandatu vaše vlade, tudi sam predsednik bivše vlade Borut Pahor je priznal, da je podcenjeval bančni sistem. Verjetno vse te kazalce občutimo še danes in jih bomo še nekaj časa, zato ker niste prepoznali prave diagnostike. Druga stran. Da ste mojster zavajanja, gospod Veber. Na omizju pred približno 14 dnevi, kjer sta bila prisotna tudi kolegica Bratušek, kolega Braniselj, ste vi vehementno izjavljali: "Pripravlja se velika prodaja Petrola. Vlada bo pod mizo prodala Petrol." Kaj govorijo današnje Finance – "konzorcij pripravlja prodajo". Mogoče samo špekulacija. Vendar, kaj se pojavlja zraven? Zraven naj bi delež prodal tudi Kad. Predsednik uprava Kada je vidni predstavnik Socialnih demokratov, član delovne skupine za holding. Prosim? Kakšen komentar? Vlada ga ne prodaja!
Mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa še enkrat. V zvezi s tem mislim, da je tukaj treba reagirati tudi glede samega razvoja, o katerem je govoril gospod Veber. Namreč, zakaj je prišlo do manjše potrošnje in manjše porabe? Zaradi tega ker je bila v preteklosti prevelika, zaradi tega ker je bila v preteklosti narejena na podlagi lažnih utvar in zadolževanja; in zadolževanju države in zaradi tega ker se je – zdaj bom pa govoril o primanjkljaju, ki je nastal v obdobju leta 2008–2012, primanjkljaju javnega sektorja oziroma države v širšem obsegu. Po metodologiji ESA 95 se je primanjkljaj povečal na 6,5 % bruto družbenega proizvoda, kar je še enkrat več po maastrichtskih kriterijih! Kar seveda državo peha v to, da ji padajo bonitetne ocene. In zaradi tega ker je bila ta poraba narejena na podlagi neke fikcije, da je mogoče potrošiti nekaj, česar ne ustvariš. In to je bilo slabo! In zaradi tega, ker se je zadolževalo, ker je dolg države narasel s 23 % bruto družbenega proizvoda na skoraj 50 % bruto družbenega proizvoda, smo seveda tukaj, kjer danes smo. Če bi ta denar, ki je bil vzet kot kredit države, bil uporabljen tako, da bi odpiral nova delovna mesta, ne da je šel v uporabo, potem bi bili danes v drugačni situaciji. Če bi pet družb, ki se ukvarja danes z državnim premoženjem, Kad, Sod, AUKN, DSU, PDU, PDP, ki so vse dolžne poročati Državnemu zboru in ki prilagajo letno poročilo, poslovalo boljše, ustvarjalo več dividend, bi proračun bil v boljši kondiciji in dejansko bi bil primanjkljaj manjši. Ker se to ni zgodilo, je treba to državno premoženje upravljati učinkoviteje. Temu je to namenjeno! Delovna mesta se bodo tako ustvarjala, ne izgubljala! Dividende se bodo tako povečevale, ne zmanjševale, danes jih dejansko ni. Glede na monopolni položaj teh podjetij bi moral biti donos med 8 in 10 %, ne pa 1 % ali pol odstotka, kolikor je ustvaril AUKN; in še to je vprašanje glede metodologije. Ne razumem tega, da se enostavno ne določi tega, da smo za učinkovitejšo državo oziroma učinkovitejše upravljanje državnih podjetij. Hvala lepa.
Gospod Franc Pukšič, za njim gospod Jožef Horvat.
Po vseh teh razpravah se ti niti več ne da niti poslušati vsega tega, pravzaprav bi bilo najboljše, da človek na to tudi ne bi več ne odgovarjal. Ampak, glede na to, da poznamo staro slovensko pravilo, trikrat se zlažeš in postane resnica. Nekateri gospodje ste danes tako pametni v teh dneh, tudi zelo pametni ste bili, ko smo ZUJF obravnavali, in danes razlagate. Poslušajte, kaj ste naredili z ZUJF? Zmanjšali ste prihodke, zmanjšali ste plače, penzije, troši se ne [[...]]Ja, seveda, že danes imamo zaradi vsega tega – koliko, osemsto milijonov evrov pufa! Že danes. Če ZUJF ne bi bilo, bi bilo tega dolga še toliko več. Kje bi vzeli? Vi bi odkorakali zopet po posojila, če bi še naprej vodili vlado. Se spomnite, kaj smo vam razlagali, d se ne morete v proračunu zadolževati vsako leto za dve milijardi? Ali ste nas poslušali? Režali ste se, mimo ste šli! Ampak, pride plačilo. Ne gre! Vedno ne moreš samo trošiti. Torej, živelo se je na račun kreditov, ki se jih seveda tudi danes ne da plačevati. Danes imamo to zadolžitev tudi zaradi tega, ker plačujemo toliko višje obresti zaradi tistih, ki ste bili neodgovorni tako na ministrstvu za finance, tudi tistih, ki ste pripravljali proračune, strokovne službe kot celotna politika. In govoriti da se bo 100 tisoč ljudi premetavalo levo in desno [[...]]Ja, 60 tisoč ste jih vi vrgli na ceste! Samo v treh letih vam je to uspelo! In sedaj tej vladi, tej koaliciji [[..]]Naša dolžnost je, da po Gaussu padanje začnemo ustavljati; in to delamo! Če se kepa vali, je ne moreš v enem trenutku ustaviti, ampak začneš postopno ustavljati to kepo. Po Gaussu gre vedno dol in ko pride na najnižjo točko, šele potem počasi, zelo počasi se začne dvigovati. To bi vam pa res lahko bilo že jasno! S čim bo kdo odgovarjal? Gospod Veber, s čim pa vi danes odgovarjate in celotna vaša bivša vladna ekipa za prejšnje tri leta za dolg, ki ste ga naredili? S čim? Še z navadnimi gatami ne! V tem je problem! Ker ni nobene odgovornosti; tudi moralne, politične odgovornosti ni, kaj šele materialne! Poglejte, kaj se dogaja. Poglejte, kakšne številke, kaj vse je zunaj! Pa rečejo: "Ne, mi pa ne. Mi smo pa več kot bogovi." Ne gre tako. Čas je, da nehate moralizirati in delati nekaj, česar niste nikoli naredili, sedaj pa dvigujete neko paniko in strašite ljudi in govorite o kraji stoletja in ne vem čem. Kraje stoletja so se zgodile, zato danes sprejemamo ponovno zakonodajo o sanaciji bank. Nekateri so v teh krajah stoletja še kako sodelovali!
Gospod Jožef Horvat [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Gospod Jožef Horvat je edini, ki ima besedo. Prosim, gospod Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Razumem da je vprašanje, kakšne bodo dividende iz naslova poslovanja državnih podjetij v letošnjem letu na podlagi implementacije tega zakona, ki ga sprejemamo – da je bilo to vprašanje mišljeno bolj v hecni obliki. Namreč, ne pričakujem prav nobenih dividend v letošnjem letu iz naslova poslovanja državnih podjetij. Govorim seveda za letnik 2012. Tudi tokrat bom opozoril, da se mi zdi, da so nekatere razprave in obtožbe teh rešitev res na podlagi metode lastne kože; jaz namreč niti ne vem, kako se denar spravlja v davčne oaze. Mogoče kje obstajajo kakšni priročniki, ampak ne bom ga kupil, me sploh me zanima. Ampak, gospe in gospodje, mislim, da bi naša razprava ob tem zakonu morala biti fokusirana na kakovost korporativnega upravljanja državnih podjetij. Institucionalno pravzaprav niti ni toliko pomembno, korporativno upravljanje je pomembno in ta kakovost korporativnega upravljanja bo odvisna izključno od kvalitete ekip, ki bodo sedele v teh organih. Zdaj pa je vprašanje. Imamo mi doma dovolj kvalitetnih menedžerjev? Tu se nam takoj odpira vprašanje našega izobraževalnega sistema in se mi takoj odpira slika, kako je nek dekan ene od uglednih fakultet povabil na predavanje pred nekaj 100 študentov gospoda Kordeža, ki je učil, kako je treba. Lepo vas prosim, korporativno upravljanje! Tako bom še enkrat povedal, kar sem danes že: rajši imam kvalitetno ekipo, ki bo upravljala v tem holdingu, kot pa maksimalno, stoodstotno perfekten zakon, ker nekatera dejanja pri upravljanju so lahko zakonita, niso pa v skladu s poslovno etiko. In tukaj je ključ. Tega amandmaja kolegov Socialnih demokratov k 10. členu ne podpiram.
Gospod Srečko Meh.
Pravzaprav mi ne govorimo o preteklosti; morda tudi, če o preteklosti, potem, zakaj je bil referendum o pokojninski, o delovni, zakaj je bil sprejet zakon o plačah, zakaj smo plače povečali, če govorimo o preteklosti. Pustimo preteklost. Tukaj smo in moramo nekaj narediti. In sicer z 10. členom poskušamo samo to povedati, da bi bilo prav, gospe in gospodje, da o načrtu upravljanja naložb da soglasje Državni zbor, pa tega ne želite. To je 10. člen. Strinjam se, da je ta zakon lahko sprejet tako, kot pravite, če napišete in podpišete, koliko novih delovnih mest boste odprli zaradi tega. Koliko novih delovnih mest bo? Seveda pa moram vsaj zaradi dveh točki posebej razpravljati. Niti tega ne bomo vedeli v Državnem zboru, razen iz javnih informaciji, ki jih bomo dobili, tako kot je bilo danes tukaj rečeno – na kakšen način bomo prodali, na primer, Gorenje, torej delež Gorenja, ki ga imamo, pa je za nas, ki živimo v Šaleški dolini, in vse ostale delavce, ki so odvisni od Gorenja, izjemno pomembno, kaj se bo z Gorenjem zgodilo. Lastnik bi naredil prav tisto, kar ste danes govorili ali kar smo danes govorili, in sicer to, da bo zmanjšal stroške in preselil proizvodnjo, hipotetično seveda, drugam. Danes moramo govoriti o tem, da o tem Državni zbor ne bo dal soglasja in o tem ne bomo vedeli; in to smo poskušali povedati v tem 10. členu. Potem imamo še energetiko, ki je najpomembnejša za naše delo, za našo sigurnost in tista, ki daje dividende – gospod Horvat, energetika zagotovo daje dividende, Krka jih daje in še vsi ostali, ki so, pa še zavarovalnice in še kaj. In te dividende je proračun tudi dobival. Zagotovo so te dividende bile lansko leto, pa bodo letos in kar nekaj firm je državnih, ki imajo dobre rezultate, zato mislim, da o teh firmah kaže govoriti, kaj se bo z njimi zgodilo. Ko govorimo o energetiki, je treba povedati, da gre za tisto naše premoženje, o katerem, gospodje in gospe seveda, če se bo kaj zgodilo pri tej prodaji, tukaj v Državnem zboru niti ne bomo vedeli. Seveda pa je problem, ker je tukaj napisano, da bi bilo treba ta načrt opravljanja naložb predložiti Državnemu zboru in da bi mi morali dati soglasje. Soglasje pa pomeni to, da bomo o tem odločali in če soglasja ne damo, se to ne more zgoditi. Zato bi bilo prav, da govorimo o tem 10. členu in da ne govorimo o vsem tistem, kar se je zgodilo kjer koli drugje, in zato je prav, da 10. člen tudi potrdimo.
Mag. Alenka Bratušek.
Hvala za besedo. Bom kratka, kolegi, ne se bati. Gospod Pukšič me je spodbudil, ko je začel z izvrševanjem proračuna. Vsekakor, upravljanje z državnim premoženjem je povezano z izvrševanje proračuna. Zato, gospod Pukšič, vam bom še enkrat prebrala podatke. Proračunski primanjkljaj v prvo polovici lanskega leta je bil, zaokrožam, 900 milijonov evrov: ob koncu leta milijardo 600. Letos imate v prvi polovici leta 854 milijonov; se pravi, skoraj 900, pa pravite, da bo ob koncu leta 1 milijarda. To težko gre skupaj, če vam do konca leta manjka še šest mesecev. To vam prej razlagamo in računamo In kako so nekateri korakali po kredite. Ja! Ampak gospod Pukšič, če poslušate vašega ministra in če poslušate predsednika Vlade, tudi vi korakate in si želite milijarde pa pol. Po eno milijardo pa pol ravnokar korakate. Ne razumem, o čem na takšen način želite razpravljati. Bi pa, ker sem že pri besedi, izkoristila še nekaj. Zakon o javnih financah predvideva, da mora biti proračun za leto 2013 in 2014 v proračunu do 1. oktobra. 1. oktober je v ponedeljek. Nisem zasledila, da bi Vlada danes, mogoče bo čez vikend, to sprejela. Mislim, da odkar Zakon o javnih financah velja, to je leto 1999, ta rok ni bil še nikoli kršen. Gospod predsednik, samo sprašujem, če bo tudi ta rok, zato da se ga bo vladna koalicija držala, treba zapisati v ustavo.
Gospod Jože Tanko,izvolite.
Hvala lepa za besedo. Gospa Bratušek, do mandata Janeza Janše je bil ta rok vedno kršen. In tudi po mandatu vlade Janeza Janše je bil kršen. Sedaj bi pa pravzaprav prosil, da kakšne relevantne odgovore na situacijo prejšnjega mandata da bivši predsednik vlade, ki tu sedi. Tu se sedaj srečujemo z nekimi poenostavljeni interpretacijami preteklega in bodočega stanja. Mislim, da bi bilo prav, da bi nam vsaj nekaj tega čistega vina ob prejšnjem mandatu in delu prejšnje vlade povedal gospod Borut Pahor, ki tu sedi z nami. Sedaj tu poslušamo gospoda Hana, ki ni bil vladni funkcionar, gospoda Vebra, ki tudi ni bil. Predsednik bivše vlade je pa modro tiho. In bi bilo prav, da pove, kdo je nastavil upravo AUKN. Jo je politika, ali stroka, ali so sami od sebe se tam rodili? Da nam pove, kolikokrat so predstavniki AUKN poročali v Državnem zboru. Malokrat, gospod Veber. Precej je bilo pa intenzivnosti predvsem takrat, ko se je začelo s postopkom razrešitve uprave AUKN. Takrat smo imeli pa non stop nekatere gospode iz uprave AUKN v Državnem zboru. Prej pa nismo mogli ne do strategij upravljanja, nismo mogli ne do informacij, do ničesar. Sedeli so pa takrat, ko smo sprejemali sklepe o dokapitalizaciji Adrie Airways. Naj gospod predsednik Vlade pove, kdo je upravljal z upravo AUKN. Kdo je izpeljal nalog za dokapitalizacijo Nove Kreditne banke Maribor? Kdo je dal nalog za to? Naj pove gospod predsednik Vlade, da se ne bomo tu sedajle prepirali, kdo ima bolj in kdo manj prav. Gospod Pahor lahko pove. Strategija je šla zelo konfuzno. Odločitev Vlade je bila ena. Eden izmed ministrov je po nalogu ne vem koga dal drug dekret in ta se je realiziral. In je šlo 60 milijonov denarja iz najboljših firm v dokapitalizacijo, in to je sedaj vredno nekaj deset tisočakov ali pa nekaj milijončkov še. Naj gospod predsednik Vlade pove, kdo je v prejšnjem mandatu upravljal z državo. Tule pred menoj je bil, ko je povedal, kdo so ljudje, ki upravljajo z državo. Naj našteje tista štiri imena, ki so v prejšnjem mandatu krojila usodo te države. Ni treba, da se sedaj mi prepiramo. Naj pove gospod predsednik Vlade. On to ve, ker je to izkusil na lastni koži. [[oglašanje iz dvorane]] Bivši predsednik. In ko že govorite o tem, kaj ima učinek na padec gospodarske rasti, gospod bivši predsednik Vlade je lepo povedal, naredili smo strateško napako, podcenili smo bančni problem, in ker je prišlo do odliva denarja iz gospodarstva nazaj v banke, se je zmanjšal kreditni obseg, možnost firm, da se zadolžujejo. Firme so potem morale vračati denar, da je banka preživela, in ni bilo denarja za nove naložbe. Ni bilo denarja za firme, ki so imele dobre programe, produkte, ki so bile žive firme, pa niso dobile denarja. Vprašajte se, koliko kredita je dala Nova Kreditna banka Maribor v letošnjem letu za nove kredite za gospodarstvo. To lahko vse pogledate. Sedaj pa sprašujem, kaj je problem te države. Ali je to, da smo nekoliko omejili porabo, ali pa to, da bančni sistem ne funkcionira in ne dodeluje sredstev tistim, ki ga potrebujejo, da bodo odpirali nova delovna mesta, kupovali repromaterial in prodajali izdelke in te kroge vrteli z neko gospodarsko dinamiko? To je problem, gospod Veber. Če bomo kupili, ne vem, četrt kile kruha več na dan, nekaj prinese, ampak to ni ključno. Mi smo izgubili na gospodarski rasti v tistem trdem delu: ni investicij, ni izvoza, ni ne vem česa. Gospod bivši predsednik Vlade to lahko dobro razloži. Če noče nam, lahko vsaj vam v poslanski skupini, da ne bomo dobili tako konfuzne informacije in interpretacij, kot jih tu izvajate. Hvala lepa.
Preden dam besedo mag. Majdi Potrata za proceduralni predlog, imam sam takšen predlog, in sicer skladno s petim odstavkom 67. člena Poslovnika Državnega zbora predlagam, da lahko govornik o istem vprašanju govori samo enkrat. Razprava o amandmajih v tretji obravnavi ni časovno omejena, in to lahko traja še zelo dolgo, zato bi dal, skladno s poslovnikom ta predlog. Peti odstavek 67. člena govori o tem, da lahko Državni zbor na predlog predsedujočega odloči, da lahko govornik o istem vprašanju razpravlja le enkrat. Prosim, če preverite glasovalne naprave. Glasujemo o proceduralnem predlogu. Navzočih je 80, za 47, proti 28. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 28.]] Proceduralni predlog je sprejet in velja od sedaj naprej. Proceduralno je želela mag. Majda Potrata. Prosim.
Hvala za besedo, gospod predsednik. No, saj bo vse skupaj bob ob steno in tudi moj postopkovni predlog verjetno bo splaval po Ljubljanici. Je pa takšen: po poslovniku v tretji obravnavi ob amandmajih bi morali razpravljati na temo amandmaja. jJz bi predlagala če ste se že odločili za to, da predlagate, da vsak samo enkrat razpravlja, da bi tudi razpravo vsebinsko vendarle utirili. Jaz sem prepričana, da gospod Borut Pahor ne potrebuje odvetnice vendarle bi pa morala na eno postopkovno zadrego opozoriti. Kadar koli iz opozicije ali kdor koli drug hoče, da na vprašanja odgovarja predstavnik Vlade, takrat navadno reče predsedujoči, da je stvar odločitve predstavnika Vlade, ali bo govoril ali ne. Zdaj smo bili pa deležni zelo nenavadne situacije. Jaz sicer, ki nekaj malega o retoriki vem, da je bilo to retorično zelo učinkovito in za poslušalce in gledalce, če kdo slabo spi, se verjetno s tem še ukvarja. Zelo učinkovito in prepričljivo, ko smo slišali nekajkrat ponovljeno, naj predsednik Vlade ponovi neko stvar. Lahko da gre za lapsus, ampak predsednik Vlade je, kolikor vem, še vedno v Ameriki, ni pa nobenega poslovniškega razloga za to, da bi bivši predsednik Vlade, ki je po tem, ko so ga volivci izvolili za poslanca, moral odgovarjati na vprašanja, ki jih zastavljajo koalicijski poslanci, pa tudi, če se kdo sklicuje na tisto izjavo o diagnozi. Če se še spomnite je, mislim, da je bil dr. Senjur, ki je tudi povedal tej vladi, da ni postavila prave diagnoze za reševanje krize, v kateri smo, ko se je najprej lotila z Zujfom varčevanja, pozabila na razvoj, no zdaj bo pa poleg varčevanja še malo odpuščala. Ko smo pri teh rečeh, potem bi bilo treba vendarle konsistentno ravnati in jaz sem prepričana, da gospod Tanko poslovnik tako dobro pozna, tri leta nas je neprestano poučeval o njem, da se natanko zaveda, da je dal nekorekten proceduralni predlog in zahtevo. Jaz pa dajem postopkovni predlog, da bi vi gospod predsednik vendarle zaščitili integriteto poslank in poslancev Državnega zbora in tudi opozorili poslanca, da česa takšnega ne more zahtevati. Hvala.
Seveda se strinjam z vami mag. Potrata, da bo kolega Borut Pahor sam ocenil, ali se bo vključil v razpravo ali ne. To je njegova prosta odločitev. Zdaj dajem besedo gospodu Francu Pukšiču. Torej ta proceduralna odločitev, ki smo jo sprejeli, velja ex nunc, to se pravi za naprej.
Jaz res ne razumem gospe Alenke Bratušek, kaj hoče povedati s tem, ko smo sprejeli Zujf in omejili porabo, da je bilo v polletju 854 milijonov primanjkljaja, da lezemo proti milijardi in pol, upam da ne, pravite, da ja. Če tega Zujfa ne bi bilo, gospa Bratušek, potem bi lezli proti dvema, dvema pa pol milijardama. Ali ste to želeli? Ampak enostavno to več ne gre. To kravo, ki je to mleko dajala, ste izmolzli, pri njej več ni. To je eno. Drugo, kar se pa tiče predstavljenih proračunov. Ali se še spomnite leta, ko ste vzeli 13 mesecev prihodkov pa samo 12 mesecev odhodkov? Saj ne govorim osebno, govorim o vladah, ki so takrat bile. Ali pa, ko se je proračun sprejemal, mislim, da tam nekje oktobra za tisto leto, ki se je iztekalo. .Skratka, veliko teh neumnosti je bilo narejenih, in tudi sam pričakujem, da bo slej kot prej tudi proračun v Državnem zboru. Glede na situacijo, s katero se ukvarjamo, in to tako s sanacijo bank kot s tem državnim holdingom in prej z Zujfom, pa verjamem, da verjamete, da je to nenormalno stanje v tej državi in tudi v vladi in na vseh ministrstvih.
Prej sem še na eno opozorilo mag. Majda Potrata pozabil odgovoriti. Res je, večina razpravljavcev se ne drži amandmaja k 10. členu, o katerem razpravljamo, zato bi vas prosil, da se od sedaj tega držite, da si pogledate amandma in da se v razpravi držite amandmaja k 10. členu. Ali želi še kdo razpravljati? Najprej bom pobral prijave za razpravo, besedo za repliko pa ima mag. Alenka Bratušek. Mag. Alenka Bratušek, izvolite.
Gospod Pukšič razumem, da je določene stvari težko razumeti, zato bom še enkrat ponovila. 854 milijonov primanjkljaja imate v prvih šestih mesecih, lezete proti milijardi in pol, ampak Državni zbor vam je v rebalansu dovolil samo eno milijardo. To vam poskušam dopovedati. Za eno milijardo imate dovoljenje in za nič več. Sami ste ugotovil, da lezete pa proti milijardi in pol. Glede milijarde in pol zadolževanja pa nič! Veselo korakamo proti temu. Glede podaljšanja proračunskega leta 13 mesecev. Alenke Bratušek takrat ni bilo na Ministrstvu za finance, bila pa je v Vladi takrat Slovenska ljudska stranka, katere del ste tudi vi gospod Pukšič.
Besedo ima gospod Gašpar Gašpar Mišič.
Spoštovani predsednik, spoštovane kolegice in kolegi! Sprašujem se oziroma bom tako povedal, zakaj imamo občutek, da se z vzpostavitvijo holdinga vzpostavljajo pogoji za prikrito serijsko prodajo državnega premoženja. Zakaj imamo občutek, da gre pri uvedbi holdinga za vzpostavitev pogojev za dodatno nepregledno večmilijardno zadolževanje države? Zakaj imamo občutek, da ne držijo navedbe ministra za finance, da slabe naložbe bank ne bodo imele negativnega vpliva na ostalo premoženje v holdingu. Zakaj imam občutek, da ne držijo navedbe ministra Šušteršiča, da vzpostavitev holdinga ne bo negativno vplivala na proračun? In zakaj imam občutek, da pri ustanavljanju holdinga kaže tudi na interes po prikrivanju odgovornosti za slabe naložbe državnih bank, ki so nastale med leti 2006 in 2008? Veliko vprašanj bi lahko še postavil, drage kolegice in kolegi. Odgovore na ta vprašanja niste dali, občutki so še vedno takšni, in to ni smešno, to je žalostno. Da se hiti in da se ne dajo dovolj jasni odgovori na vsa vprašanja, saj vendarle gre za razpolaganje s preostankom premoženja države. Zakaj niste sprejeli strategije o razpolaganju z [[...]]Zakaj niste sprejeli? Finančne naložbe države so zelo, zelo pomembne. Najprej strategija o razpolaganju s finančnim premoženjem države, šele nato zakon. Vse skupaj ste zamešali. Ko boste naredili holding, boste potem ugotavljali, kaj je smiselno odprodati, kako, na kakšen način in kaj ne. No, videli bomo, saj boste imeli priliko, ko ste tako suvereni pri svojem odločanju, ko ste tako sposobni. Izvolite gospodje, naredite in pokažite, pokažite kako sposobni ste! Saj vas bo opazovala slovenska javnost. Samo sprejmite potem tudi odgovornost, če boste "zafurali" državno premoženje. Sprejmite odgovornost že danes. Hvala lepa.
Besedo ima mag. Ivan Vogrin, za njim mag. Branko Grims
Hvala lepa. Veste, tako z enega nevtralnega stališča je pravzaprav razprava zelo zanimiva. Neprestano očitki z ene ali druge strani. Zdaj ena stran, zdaj druga stran trdi, kako smo dobro delali v preteklosti. Nismo. Nismo dobro delali! Poglejte, po moji oceni smo zadnjih deset let preveč povečevali javno porabo. Preveč smo zaposlovali. Premalo smo dajali v razvoj, premalo smo razvijali poklice, ki niso birokratski, ki so družboslovni, premalo smo spodbujali razvoj gospodarstva oziroma v gospodarstvo smo postavili preveč ovir. Delovna zakonodaja, slaba, neustrezna, takšna, ki odvrača tuje investitorje. Kakršni koli očitki nas ne bodo pripeljali naprej, zagotovo je treba nekaj narediti. Delo v politiki ima seveda mnoge slabe strani, zagotovo pa ima eno izredno dobro: nihče za nič ne odgovarja. To pa je dobro. Nihče! Danes mi lahko ocenjujemo, da je ta vlada ali ta minister ali ta politik naredil takšno škodo, toliko milijonov, toliko milijard, saj nihče ne odgovarja. To pomeni, da je tudi to jbrezpredmetno. Mi poiščimo rešitve, ki nas bodo pripeljale naprej. To je ključ. In jaz menim, da z implementacijo nekaterih predlogov opozicije bi bilo mogoče ta zakon napraviti vendarle boljši in upoštevati nekatere in vsakokrat skoraj pozivam, da ne delajmo tako, kot smo delali doslej. Doslej smo delali tako, da kdor koli je bil na oblasti, ni poslušal nikogar drugega kot sam sebe. To se ni izkazalo za uspešno. Treba bi bilo poslušati in implementirati nekatere stvari in poiskati dobre rešitve. Še danes smo preveč optimistični, kako se bo gospodarska rast zgodila. Ne bo se zgodila, kajti za gospodarsko rast nismo napravili še ničesar. In menim, da tudi to, da bomo približno za 4 milijarde Slovenijo dodatno zadolžili, ni najboljša pot. Če pa je seveda edina možna, pa je tudi prav. Jaz menim, da je trenutek streznitve vendarle napočil. Mi smo v preteklosti delali vsi napake, ker smo živeli v enem lažnem prepričanju, da se pravzaprav sploh ne more zgoditi recesija, da gospodarska rast bo neprestana, da se nam nič slabega ne more zgoditi. To se nam ni uresničilo, zdaj pa je čas, da je treba strniti moči, ne se preveč deliti in sprejeti odločitve. Hvala lepa.
Mag. Branko Grims ima besedo.
Hvala. Vsem prav lep pozdrav! Zelo zanimivo je vedno znova pri takšnih razpravah poslušati, kako ne smemo gledati nazaj. Ampak treba je zmeraj pogledati nazaj, da vidimo, kam nas pelje pot. To sledi že iz geometrije, rabiš najmanj dve točki, da vidiš, kam potem pelje tista črta. In zato malo poglejmo, ko ste tako kot argument navajali Zujf, da je to ključni problem, kam je peljala nasprotna pot. Točno nasprotno od varčevalnega ukrepa v smeri uravnoteženja javnih financ, ki ga je prinesel Zujf, ste v prejšnjem mandatu na začetku ravnanja Pahorjeve vlade storili vi sami s sprejetjem prvega rebalansa proračuna, ki je dvignil javno porabo za 800 milijonov evrov. In kakšen je bil rezultat? Dosegli ste največji padec BDP v zgodovini Sloveniji, najhitrejši padec proizvodnje v zgodovini Slovenije, največjo rast javnega dolga v zgodovini države in najhitrejšo rast javnega dolga v zgodovini države. Pa dodajmo še najhitrejšo in največjo rast nezaposlenosti v zgodovini samostojne Slovenije. In to so rekordi, ki ostajajo za vse večne čase. In cilj teh ukrepov, ki jih predlagamo danes, je, da nihče nikoli ne bo ogrozil teh vaših rekordov, da torej ostanete zapisani za zgodovino po dosežkih, ki si to dejansko zaslužijo, na način, ki si to zasluži. Žal, pa si Slovenija tega, kar je doživela v minulih treh letih, res ni zaslužila. Zaradi tega moram reči, da je prav nerazumljivo, da celo o najbolj osnovnih ukrepih za razvoj ne moremo doseči soglasja. V minulem mandatu je bilo drugače. Takrat, ko smo bili mi opozicija, se da pogledati po glasovanjih, smo podprli praktično vse, kar je bilo v korist gospodarske rasti. Zdaj, še ko gre za zapis zlatega pravila v ustavo, ko gre za razklenitev bančnega krča, za sprostitev denarja, ki ga danes nima nihče [[...]]
Kolega Grims, kolegi me opozarjajo. Iz dvorane, mi kažejo time-out in mi s tem sporočajo, da vas moram opozoriti, tako kot vse naslednje govornike, da bi se držali amandmaja, ker sicer bomo sedeli tukaj [[...]]
[[...]]saj razumem, resnica boli, ampak [[...]]
[[...]]do 5. ure zjutraj, se pogovarjali o tem, kaj je kdo delal 5. junija 2003.
Gospod predsednik, jaz jih globoko razumem. Resnica boli. Zaradi tega je jasno, da v takšnem primeru vsak protestira.
Ne, ne, ta komentar je celo iz koalicije prišel. Mislim, da je splošen interes.
V tem primeru, gospod predsednik, kot vi pravite, je treba le opozoriti na nekaj. Bolj učinkovito gospodarjenje s to državo je en začetek, ki bi pomenil premik na gospodarskem področju v tistem delu, ki ga želi doseči ta zakon, ko gre za stvari, kjer je zraven tudi država. Ampak vsi skupaj pa se soočamo s problemom, o katerem, mimogrede, so razpravljali vsi predhodniki, in nanje sem odgovarjal, gospod predsednik, ki pa je vprašanje financ, ki jih nima v tem trenutku na razpolaga ne država, ko tako govorite o nadaljnjem zadolževanju, ker nima dosega na mednarodnem trgu zaradi nizkih bonitetnih ocen, niti nima bančni sistem kot tak niti nihče drug. Ni čarobne palčke več, tiskarne denarja, gospe in gospodje, pa nimamo več. In zaradi tega je edina pot, da se gre v smeri, ki poveča učinkovitost gospodarskega delovanja. Žal je predimenzionirano tisto področje, kjer so zraven kot lastnik država oziroma paradržavni skladi v tem trenutku. To naj bi se uredilo s tem, kar je predlagano. Pa ne način, ki ga zagovarjate vi, ampak na način, ki bo maksimiral učinkovitost, obenem pa ohranil tisti nadzor in tisto odgovornost, ki je nujno potrebna – odgovornost, ki je v preteklosti ni bilo. Odgovornost, ki je žal nismo srečali, ko gre za zadolževanje, ko gre za vse tisto, o čemer smo prej govorili, v minulem obdobju, kar je dediščina, s katero se soočamo danes. Želimo pa se soočati soodgovorno na način, ki bo slovenskemu podjetništvu omogočil nov razvoj. Vse to je tisto, kar sem poskušal v začetku dati kot odgovor na vaša vprašanja. Kot rešitev pa je zakon, ki je pred nami, ki je ustrezen, je dober in ga bom podprl, žal, brez vaših amandmajev, v dobronamernost katerih pa, glede na argumentacijo, res ne morem verjeti.
Besedo ima gospod Jožef Jerovšek.
Hvala lepa. V zvezi s tem amandmajem, ki se nanaša na letni načrt upravljanja naložb, nam je prej kolega Gašpar Gašpar očital in kazal na nas, da smo mi najpametnejši. Ne spomnim se, da bi kdo od nas trdil, da smo mi najpametnejši. Se pa čudim, da on spreminja prepričanje. Pred nedavnim je namreč trdil, da je gospod Janković najpametnejši in najsposobnejši in da bi uspel tudi med pingvini na Antarktiki. Jaz mislim, da so morda te spremembe v prepričanju posledica osebne rasti. Kajti zadnjič je trdil, da je tudi gospod Janković najbolj pošten človek v državi. Jaz verjamem, da je bil kolega Mišič včeraj v šoku, kot so baje bili tudi v predsedniški palači, ampak danes je pa drug dan in bi bilo treba primerno, da se strezni v tem smislu, mislim [[...]]
Gospod Jerovšek, amandma k 10. členu.
Glejte, to so očitki, vi ste najpametnejši, pa najpametnejši, jaz jih ne sprejemam. Jaz bi res priporočil, da drugič ne zagotavlja, kdo je najpametnejši in kdo je najbolj pošten, ker ga kruta resničnost demantira.
Mag. Marko Pogačnik, izvolite.
Tudi malo sproščene razprave v parlamentu včasih koristi, zato imamo pa parlament. 10. člena amandmaja SD ne bom podprl, ker sem prepričan, da vsi ti amandmaji, ki so bili vloženi, so bistveno boljši, kot je ta, ki je vložen s strani SD. Vsekakor bi pa rad še enkrat ponovil, da plod besedila tega zakona je tudi zasluga opozicije, ki se mi zdi, da je korektno sodelovala, vlada in koalicija so opozicijo povabili k temu sodelovanju. Sprejetih je bilo precej predlogov z njihove strani, ki jih pa danes žal nočejo povedati. Da bi pomiril kolega Meha, energetika ne bo izčrpavana na račun holdinga, ker to 6.b člen jasno določa: ločenost in namembnost sredstev. Kolega Mišič, res je. Klasifikacija bo notri določena, strategija bo notri določena, mislim, da ni nobene bojazni. Ampak, kolega Mišič, a vi veste, da je Kapitalska družba ustvarila v štirih letih 427 milijonov evrov izgube? Ali je to za vas učinkovito upravljanje? Prepočasi prihajamo v tista leta, ko bi morala razmišljati tudi o jesenski dobi življenja, sem jaz zaskrbljen. In zaradi tega se mi zdi, da je ta zakon boljši, Kad bi moral biti sredstvo za dolgoročno izplačevanje pokojnin. Če pa bo takšno upravljanje, kot je danes, potem ne bo nič. Jaz sem prepričan, da bo ta zakon to prinesel, seveda se pa strinjamo, da je za ta zakon odgovorna koalicija in vlada, in to odgovornost s pritiskom "za" bomo danes tudi sprejeli.
Želi še kdo razpravljati o 10. členu? Gospod Matjaž Han, izvolite.
Hvala lepa.
Se opravičujem. Prej se je javil k besedi gospod Gašpar Gašpar Mišič.
Je že govoril enkrat.
Replika. Glede na to, da je pa vendarle nekako bil omenjen. Domnevam, da ste se javili za repliko. Izvolite, gospod Gašpar Gašpar Mišič.
Vaša domneva je pravilna. Saj najrajši ne bi repliciral, veste. Ampak, zakaj pa ne? Gospod Jerovšek je tipičen primer človeka, ki je ujetnik svojih lastnih prepričanj že toliko mandatov. [[oglašanje iz dvorane]] Ja, to je res. Ampak če so ta zares lastna, je to že napredek, gospod Jerovšek. Jaz pa imam občutek, da jih kar povzemate. Narobe ste me tudi razumeli. Veste, če bi jaz bil stoprocenten o pameti in pametno odločanje vladne koalicije, da bi zakone sprejemali po pameti, potem me zagotovo ne bi skrbelo. Vendar eno je, ko se nekdo ima za pametnega, in drugo, ko je nekdo zares pameten. Pameten je zares tisti, ki se odloča po pameti in trezno ter preudarno in premisli in se mu ne mudi in ne hiti, ko govorimo o več kot deset milijardah evrov, ko govorimo o še preostanku državnega premoženja. To je to. Verjamem, da boste vi sprejeli klasifikacijo, da boste sprejeli strategijo, vendar jaz vam povem, da sem drugačnega mnenja, da vam strategija da odgovore, veliko kajev, čejev, kako in kaj in zakaj in kam rinemo, šele potem sprejemamo zakon. Zakon omogoči, da se strategija implementira v prakso. Ne. Bomo potem spet spreminjali zakon. Kaj se bo zgodilo s strategijo? Vi boste dejansko strategijo o upravljanju kapitalskih naložb in prioritete, kaj prodati in kaj obdržati, določili potem, ko boste sploh videli, kaj imate. Danes sploh ne vemo, kaj imamo. Zato kar tako prodajamo. Smo kar tako prodali Splošno plovbo pa prodali bomo še kakšno naložbo, še kakšno kapitalsko naložbo države Slovenije, strateško naložbo. Skrbi me, seveda me skrbi. To mora skrbeti vsakega državljana te države. To obnašanje, kot se ga vi greste danes, meni osebno ne dajete zaupanja, da se odločate po pameti in zato je na mestu moja replika. Gospod Jerovšek me je narobe razumel, ker niste vi prepričani in gotovi v svoje početje. Ja, ja. Ha ha. Hvala lepa.
Gospod Matjaž Han, izvolite.
Zelo na kratko. V bistvu jaz resnično ne razumem, zakaj tega amandmaja koalicija ne more sprejeti. Ne razumem. Danes je razmerje takšno, da ste vi v poziciji, da vladate, mi smo v poziciji, da smo opozicija, za vse te napake, ki smo jih delali, smo plačali račun na volitvah. Vi ste seveda s svojimi obljubami, lahko tudi rečem lažnimi obljubami, dobili mandat, da vladate. In ne razumem, zakaj je tako nemogoče sprejeti amandma, ki govori, da letni načrt upravljanja naložb potrdi Državni zbor na predlog uprave SDH, ki jo tako ali tako imenuje večina v Vladi, tega resnično ne razumem. Zakaj si jemljemo to pristojnost. Tega ne razumem. Sedaj bom pa nekaj vprašal gospoda državnega sekretarja. V ta holding ste dali tudi sklad za razgradnjo nuklearke. To je 150 milijonov. Kljub temu da ste dobili opozorilo od strokovnih služb, da ta sklad ne sme iti v ta holding, gospod državni sekretar. Zakaj ne sme iti? Ker so vas opozorili, mi imamo konvencijo o jedrski varnosti in o ravnanju z odpadki in imamo meddržavno pogodbo. Mi rinemo ta sklad, ki ima 150 milijonov denarja, vemo, za kaj bomo potrebovali ta denar, rinemo ga v ta holding. Zakaj ste to naredili kljub opozorilu državnega sekretarja na ministrstvu za energetiko? Hvala lepa.
Želi še kdo razpravljati o 10. členu? Želite odgovoriti, gospod državni sekretar? Ne. Želi kdo razpravljati o 14. členu in amandmaju Poslanske skupine Socialnih demokratov. Gospod Janko Veber, izvolite.
Se opravičujem. Amandma k 14. členu vendarle moram omeniti, kajti je zelo pomemben. Dejstvo je, da se uzakonja pravna praznina. Ta zakon ne določa, po kakšnem postopku se lahko prodaja državno premoženje, dokler ni sprejeta klasifikacija po tem zakonu. Od sprejetja zakona do sprejetja klasifikacije velja pravna praznina, kjer lahko prodate brez soglasja Vlade, brez soglasja Državnega zbora karkoli je v lasti Republike Slovenije, karkoli – poudarjam. Za odpravo te pravne praznine predlagamo amandma, s katerim se predpiše, da je treba izpeljati postopek v skladu z javno ponudbo, javno dražbo, zbiranjem ponudb in tako naprej. Uzakonjate, da se lahko proda premoženje neposredno v tajnem dogovoru, bi rekel, v kabinetu predsednika, kabinetu katerega koli ministra ali, če hočete, tudi v kakšni gostilni, kjerkoli. Nič vas ne zavezuje, da ne boste nekaj prodali mimo vseh pravil. In to pravno praznino želimo preprečiti s sprejetjem tega amandmaja. Upam, da boste vsaj tokrat ta amandma podprli in dokazali, da se motim, ko trdim, da priložnost dela tatu. Če odpravimo to priložnost, bistveno manjša verjetnost je, da se bo to zgodilo, kar sem povedal, da se bo pod mizo razprodala zlatnina.
Mag. Marko Pogačnik, izvolite.
Jaz sam ne bom podprl tega amandmaja, ker to že vse vsebuje zakon. Zakon vsebuje, da do sprejetja klasifikacije Vlada ne more prosto razpolagati z državnim premoženjem in za prodajo potrebuje tudi soglasje Državnega zbora, kar pa izgleda, gospod Veber, da ste nepripravljeni ali nočete brati naših amandmajev ali namerno zavajate. Dodatni amandma je bil danes tudi vložen s strani koalicijskih strank, v katerem tako Slovensko odškodninsko družbo, DSU, Kad, Modro zavarovalnico, PDP zavezujejo, da premoženje lahko do sprejetja klasifikacije prodaja tudi samo s soglasjem Državnega zbora na predlog Vlade. To pomeni, nobene kraje ne bo, nobene prodaje pod mizo ne bo, vse bo pregledno in transparentno. Kolegu Matjažu Hanu pa, upoštevali smo to. Namensko bo uporabljen sklad NEK in upoštevana bo tudi meddržavna pogodba. Hvala.
Še kaj na temo 14. člena? Ne. Potem dajem v razpravo 21. člen in amandma poslanskih skupin. Tu imamo dva amandmaja, in sicer amandma Poslanske skupine Socialnih demokratov in amandma poslanskih skupin koalicije. Gospod Janko Veber, izvolite.
Žal moram izraziti protest, ker je koalicija omejila opozicijo, da lahko razpravlja o enem vprašanju večkrat. Zato ne bom kršil te odločitve. Želim pa izraziti protest, da ste omejili opozicijo pri razpravi. Samo enkrat lahko govoriš o enem vprašanju in seveda je to zelo slab pokazatelj delovanja koalicije, ki dejansko želi preprečiti, da se opravi razprava o zelo zahtevnih vprašanjih na način, da se opozicija omeji. To smo že imeli pri obravnavi zakona o uravnoteženju javnih financ, kjer ste nas ravno tako omejili. Tukaj nas omejujte. Pri tem amandmaju želim samo to povedati, da predlagamo, da člane nadzornega sveta imenuje Državni zbor z večino vseh poslank in poslancev na podlagi predhodnega zaslišanja na matičnem delovnem telesu Državnega zbora. Ti nadzorniki bodo imeli večja pooblastila kot mnogi ministri v Vladi, še posebej, ker bo šlo premoženje na holding. Večina ministrov bo imela manjše pristojnosti kot ti ljudje, ki bodo v nadzornem svetu. In prav je, da se predstavijo Državnem zboru. Prav je, da predstavijo svoje kvalitete in prav je, da nam povedo, kako bodo upravljali z državnim premoženjem. To predlagamo. Predlagamo tudi, da v nadzorni svet predsednik republike predlaga kandidate. Predlagamo tudi, da reprezentativnim sindikatom, zaposlenim v družbah, s katerimi upravlja ali naj bi upravljal holding, omogočimo sodelovanje pri upravljanju tega podjetja, da se tudi ti člani imenujejo v nadzorni svet. Želimo ohraniti vlogo parlamenta, da vemo, kdo bo upravljal s tem premoženjem, želimo vključiti predsednika republike, da predlaga svoje kandidate ali pa vsaj dobi informacijo, kako se upravlja z državnim premoženjem in, kar je tudi po našem mnenju izjemno pomembno, tudi zaposleni v vseh teh podjetjih, ki predstavlja 12-milijardno premoženje, predlagamo, da imajo pravico upravljanja s tem premoženjem. To je predlog tega amandmaja. Hvala.
Mag. Majda Potrata, izvolite.
Hvala. Že v drugi obravnavi sem opozorila, da pri 22. členu vidim kot slabost dejstvo, da je pri pogojih navedeno samo aktivno znanje angleškega jezika. Pustimo zdaj ob strani, da se v življenjepisu po evropski klasifikaciji ne govori več o aktivnem znanju, ampak je to drugače opredeljeno. Drugo, kar je, ko se bodo spet kdaj v Državnemu zboru oglašali tisti v zaščito suverenosti Republike Slovenije in imeli veliko vzvišenih besed povedati na ta račun, tukaj ste dopustili možnost, da je pogoj za komunikacijo angleški jezik. Pa pustimo to, da v Evropski uniji ni enega uradnega jezika, da so uradni jeziki vsi jeziki držav članic Evropske unije, da tudi v jezikovni politiki Evropske unije zaradi večkulturnosti obstaja težnja po razširjanju učenja tudi drugih tujih jezikov, kako se v Svetu Evrope ravna, kjer se menjavata francoščina in angleščina, je tudi popolnoma jasno. Jaz samo opozarjam na to, kar za koga morebiti drobni znaki, za mene pa jasen znak, da je politika te koalicije vendarle zvezana s prepričanjem – in tukaj se udejanja – da slovenski menedžerji, kot se reče, ali upravljavci niso sposobni za takšne funkcije, ampak so te funkcije po pravilu rezervirane za tiste, ki bodo prihajali iz tujine. Škoda samo, da niste dali potem latinščine. Hvala.
Odpiram prijavo. Razpravo imamo o 21. členu in amandmajih k 21. členu. Besedo ima mag. Matej Tonin.
Amandma k 21. členu, ki so ga predlagali v Socialnih demokratih, govori o tem, da naj bi nadzorni svet sestavljali trije predstavniki sindikatov, potem trije predstavniki na predlog predsednika republike, en predstavnik na predlog Komisije Državnega zbora za nadzor javnih financ, kjer ima večino opozicija, in dva na predlog Vlade. Jaz upam, da me razumete, da takšnega predloga enostavno dobronamerno ni mogoče podpreti, ker si ne predstavljam, kakšno zvezo ima predsednik republike pri upravljanju državnega premoženja, razen da na nek način planirate in računate, da bo predsednik republike tudi v prihodnje bližje vam – vrednotno in politično, da je to mogoče razlog. In niti ne razumem, zakaj bi morali imeti sindikati v nadzornem svetu tri predstavnike. Po eni strani stalno poudarjate in nam mečete naprej, kako naj ta vlada končno prevzame odgovornost in naj nekaj naredi, potem pa dobimo vaš predlog, ki ga jaz, upam, da nisem predrzen, če ga označim za malo konfuznega. Da bodo pa s slovenskim državnim premoženjem upravljali sindikati, glede na to, kaj nam povzročajo oziroma kaj so tudi vaši vladi povzročali pri pokojninski reformi in reformi trga dela, tega si pa res ne znam predstavljati. Tega amandmaja zato ne bom podprl.
Mag. Marko Pogačnik, za njim mag. Stanko Stepišnik.
Predsednik, hvala za besedo. Predlaganega amandmaja SD ne bom podprl, navedel bom pa nekaj razlogov. Po eni strani je pomembno, kdo je predlagatelj članov nadzornega sveta, vendar jaz mislim, da cilj vseh nas tukaj, ko sprejemamo ta zakon, je samo eden, da v nadzorni svet pridejo strokovni, kompetentni in ljudje z izkušnjami, ki bodo lahko na nek način tudi usmerjali upravo. Zaradi tega je bistveno bolj pomembno, da so jasno določeni kriteriji in merila, kdo je lahko član nadzornega sveta tako pomembnega holdinga. Tudi na predlog opozicije smo ta merila in kriterije zaostrili. Na primer, da je za izvolitev člana nadzornega sveta potrebna absolutna večina v Državnem zboru. Sledili smo smernicam in pravilom OECD: ne more biti izvršni funkcionar v stranki, ne more biti član izvršilne veje oblasti, 10 let delovnih izkušenj. Gledali se bodo tudi rezultati za nazaj. To pomeni, da tisti, ki je kakšno firmo spravil v stečaj, ne bo mogel ne v nadzorni svet in ne v upravo. Tega ne predvideva tudi ZGD. Zavedamo se, zato smo kriterije zaostrili. Glede imenovanja predsednika države, spoštovani gospod Veber, bom ponovil besede: predsednik države ni angleška kraljica in predsednik države je izvoljen na isti način, kot smo bili zbrani tukaj mi. Vlada prevzema odgovornost za to in zato naj vlada tudi predlaga. Ker se pa zavedamo pomembnosti upravljanja tega holdinga, eno mesto pripada članu Ekonomsko- socialnega sveta, kar pomeni, odprli smo vrata tudi socialnim partnerjem, na drugi strani smo pa odprli vrata tudi opoziciji. Do sedaj tega še ni bilo. Glede poslanskih skupin boste pa za člane nadzornega sveta, spoštovani Socialdemokrat, lahko predlagali svojega člana tudi vi.
Mag. Stanko Stepišnik, za njim mag. Branko Grims.
Hvala lepa za besedo. Ta 21. člen govori o nadzornem svetu. Delovna skupina, mislim, da se je zelo približala pri tem holdingu. Ostalo je pa odprto, in je bilo rečeno, da bo to s kakšnimi približki rešeno v Državnem zboru. Nadzorni svet – 9 članov, koalicija je predlagala, da 3 plus 1 predlaga Vlada, poslanske skupine 4 in Komisija za nadzor javnih financ 1 . Pozitivna Slovenija pa je imela nasprotni predlog, in sicer 2 Vlada, 2 poslanska skupina, 2 Komisija za nadzor javnih financ in 3 Ekonomsko-socialni svet. O tem smo na Odboru za finance že dosti razpravljali. Bilo je tudi povedano, da se bo poskušalo to nekako približati, vendar do danes tega ni, zato Pozitivna Slovenija ne bo podprla tega tega amandmaja.
Mag. Branko Grims, izvolite.
Spoštovani! Gospa Potrata je izrazila dvom glede opredelitve za zahtevo za znanje tujega jezika, konkretno angleščine, in dejala, naj se spomnimo na te pomanjkljivosti takrat, ko bomo govorili nekoč v parlamentu o suverenosti. Ampak to je tragični nesporazum, gospa Potrata, kajti danes govorimo o slovenski suverenosti. Suverenost modernih držav se v procesih globalizacije ne brani več primarno z vojsko, brani se jo z uspešnim podjetništvom, z uspešnim gospodarstvom. Največ, kar lahko naredimo za Slovenijo, je, da naredimo tisti del gospodarstva, ki je sedaj še pod vodilnim vplivom države, čim bolj učinkovit. Obenem pa lahko še več storimo s tem, ko sprostimo prostor za dodatni zagon slovenskega podjetništva. To je tisto, kar lahko storimo za krepitev slovenske suverenosti. Največjo škodo pa ste storili v prejšnjem mandatu s katastrofalnim zadolževanjem, kajti zadolževanje potem jemlje suverenost, kar se zelo grdo vidi na primeru Grčije. Zaradi tega je cilj, ki mu moramo danes slediti pri sprejemanju tega zakona, da so vse določbe čim bolj jasne in da je njihov prvi cilj, ki ga sledi poleg vseh drugih vrednot, ki smo jih dolžni spoštovati, da naredimo to področje gospodarstva, se pravi sektor, v katerem ima država vodilni vpliv, kar najbolj učinkovit. Iz tega razloga vaš amandma ni dober, ker je v marsikaterem delu kontradiktoren, konfuzen in obenem tistemu, ki je najbolj odločilno odgovoren za učinkovitost gospodarjenja, to je Vlada, celo jemlje en del te pristojnosti in jo prenaša na nek drug organ države, ki po ustavi izvršilnih pristojnosti in te odgovornosti nima. Zaradi tega amandmaja ni pametno sprejeti, zaradi interesa slovenske suverenosti, da bi imeli kar najbolj učinkovito gospodarstvo in da bomo omogočili kar najhitrejši razvoj slovenskemu podjetništvu. To so namreč danes tisti, ki branijo in krepijo našo suverenost.
Replika, mag. Potrata.
Hvala, gospod predsednik. Jaz bi se najprej vam opravičila, ker moja pripomba o jeziku se nanaša na 22. člen. In zdaj je tako gospod Grims bil zapeljan z mojo razpravo in me je pripravil v situacijo, da moram povedati, da branim ali podpiram amandma k 21. členu. Kar pa zadeva vojsko. Jaz sem samo zato podprla vstop v Nato, ker je na referendumu bil tako. Jaz sem antimilitaristka, kar to zadeva. Kar pa zadeva druge stvari o suverenosti, kultura in jezik je njen imanentni del, je imunski sistem sleherne družbe. Zato je toliko huje, da se ta vlada tako z macolo spravlja nad kulturo in inteligenco. Hvala.
Še k 21. členu. Gospod Jožef Jerovšek, izvolite.
Hvala lepa. Ne podpiram tega amandmaja, mislim, da je pravzaprav nevaren in neprimeren in se čudim, da je neka poslanska skupina dala tak predlog glede izbire in sestave nadzornega sveta. Ta amandma je diskreditacija Državnega zbora, je žalitev Državnega zbora, kajti Državni zbor dela za nekredibilnega, neodgovornega, mu jemlje čast in digniteto. Poslanstvo izbrati 3 člane nadzornega sveta jemlje Državnemu zboru. Pravzaprav jih jemlje še več in prenaša na druge organe. Jaz sem skoraj siguren, da se vsaj po duši sedanji kandidat za predsednika republike, ki tam zadaj sedi, gospod Pahor, s tem vašim amandmajem ne strinja. Kajti on, to mu pa moram priznati, je parlament vedno spoštoval. Spoštoval je tudi digniteto poslancev, tudi to mu moram priznati, kar v sedanjih časih ni vedno tako. Moram tudi reči, da je sporen ta vaš amandma tudi z nekega drugega vidika. Od včeraj naprej je kredibilnost sedanjega predsednika znatno omajana, ker ga za predsedniško novo kandidaturo podpira celotna gerontokracija, ki je lani v tem času podprla gospoda Jankovića. Marsikaj bi v tej državi šlo drugače, več kredibilnosti, več odgovornosti bi bilo [[...]]
Kolegi me opozarjajo, da ne razpravljate o amandmaju, in imajo prav.
Gospod predsednik, kako ne! Predsednik republike po njihovem amandmaju postavlja člane nadzornega sveta. Ali smem o tem govoriti?!
Ja, o amandmaju lahko, ja.
Seveda, tudi Pahor je del tega, ker je kandidat za predsednika. In čisto resno in odgovorno. Žal, žal je ugled našega predsednika v tem trenutku omajan z včerajšnjimi dogodki, z včerajšnjimi razkritji in s tem, kar se še bo zgodilo. In vi [[...]] [[oglašanje iz dvorane]] Ne vem, gospod Mišič je zadnjič napovedal, da bo šel na hladno. Zaradi tega jaz kolege poslance prosim in apeliram, da ne rušite sami in ne rušimo sami ugleda tega parlamenta. Bili smo izvoljeni na splošnih demokratičnih volitvah in kdor se tega sramuje in ne jemlje nase odgovornosti, ki mu jo je ljudstvo zaupalo, tisti pač ne sodi v to dvorano, tisti ne sodijo v to dvorano. In še enkrat rečem, sem prepričan, da tudi gospod Pahor ni bil navdušen nad tem predlogom, pa čeprav kandidira za predsednika republike. Hvala lepa.
Proceduralno, gospod Möderndorfer.
To, kar poslušamo, to demonstracijo, jaz upam, da je marsikomu tukaj lahko nerodno. Jaz, oprostite, tega ne mislim več poslušati. Seveda bomo obstruirali tudi ta del do konca, pa se vi pogovarjajte pa "afne guncajte", ker tako ste že "zguncali" do konca vse, kar se da "zguncati". Raje sedim tam pa kaj koristnejšega delam. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Matjaž Han. Se odpoveduje. Besedo ima gospod Srečko Meh.
Gospe in gospodje! Parlament bi ne smel zveneti tako, kot izzveni prepogosto, in ne smeli bi se obnašati tako, kot se prepogosto obnašamo. Vsi. Mi danes v teh dneh sprejemamo najpomembnejše zakone v tem obdobju, se pravi holding, banke, govorimo pa o vsem, kar ne sodi sem. Pa vas pozivam, da zaradi tega trenutka tukaj, ker ne sprejmete ponujene roke o popravkih zakona, ki bi na koncu pomenili, da smo tukaj v parlamentu dosegli konsenz. Lahko je naša krivda, da tega ne razumemo, opozicijska, lahko je moja krivda, da tega ne razumemo. Krivda je, gospe in gospodje tudi vaša, pozicijska. Zelo lahkotno govorite ali pa govorimo o tem, da je suverenost države odvisna od veliko faktorjev, ampak, gospe in gospodje, tudi od delavcev, od ljudi, od tistih, ki danes ta trenutek še najbrž delajo – pa delajo pa delajo in so delali vseskozi in so tudi brezposelni. Če ne sprejmete tega, kar tukaj notri predlagamo ali da nekaj ne naredite, kršite zakon o soupravljanju delavcev, ki pravi, da mora v nadzornih svetih biti ena tretjina delavcev, predstavnikov delavcev. Kršite. In kar mene zadeva, zaupam sindikatu, zaupam delavcem, ker sem v bistvu delavec, in maksimalno vem, da si tudi sindikat zasluži, da delavci zaslužijo, da pri tako pomembni stvari, kot je holding, to se pravi državni holding z vsem premoženjem, ki ga še imamo, ob vsem tem, da v parlamentu ne bomo niti odločali o tem, kaj bomo, da tudi delavcem ne damo te priložnosti in možnosti, da so lahko tisti, ki so izjemno pomembni in pomembni za našo suverenost. Postavili smo se v situacijo, da smo na eni strani mi – pri tem to jaz nisem – to se pravi tisti, ki odločamo, Vlada, ki bi naj odločala, pa še kdo, ki bi naj odločal, na drugi strani pa tisti, ki nimajo nobene pravice. Tako ne gre. Predlagam, da premislite o tej sestavi nadzornih svetov, da ne dovolite, da izločimo delavce, in da se tukaj v tem hramu demokracije in dostojanstva obnašamo tako, kot je primerno, tako kot si ljudje mislijo, da si to zaslužimo. Hvala lepa.
Zaključili smo razpravo o 21. členu. Želi kdo razpravljati o 22. členu in amandmaju Poslanske skupine Socialnih demokratov ter amandmaju poslanskih skupin koalicije k 22. členu? Ne. 27. člen? Tudi ne. 30. člen? Ne. 32. člen? Ne. 33.a člen? Ne. 36. člen? Da. Gospod Janko Veber, izvolite.
Hvala za besedo. Tukaj bom gospodu Pogačniku pojasnil glede navedb, ki jih je imel pri amandmaju. Mislim, da je bil tisti amandma k 21. členu in je navajal netočne podatke. Tukaj jaz lahko trdim, da on ni prebral našega amandmaja, jaz pa vašega sem. Namreč, mi smo določili v tej pravni praznini, dokler ni sprejeta klasifikacija, da se določi tudi metoda prodaje. In v vašem amandmaju ni metode prodaje. Vi še vedno ne pristajate na to, da lahko premoženje prodate na podlagi javnega poziva, javnih zbiranj ponudb in tako naprej. To za vas še vedno ni sprejemljivo. In to je bistvena razlika med tem, kar smo mi takrat predlagali, in kar predlagate šele pri tem 36.členu, Seveda pa mi v svojem amandmaju želimo še jasneje zapisati tudi obvezo, da ne samo, da soglasje dajeta Vlada in Državni zbor, kot ste zapisali v vašem amandmaju, tudi Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje v našem amandmaju dajejo soglasje k prodaji zavarovalnice. Tako je še vedno praznina, ki omogoča dogovarjanje pod mizo o prodaji. Izboljšali ste tekst, to tudi pozdravljamo, na način, da tisto, kar se bo pod mizo dogovorilo, bo morala potem Vlada dati soglasje k temu in boste prišli potem še po soglasje v Državni zbor. Ne dvomim, da bo koalicija podprla to, kar je bilo pod mizo dogovorjeno. Ampak obstaja velika verjetnost, da dogovor pod mizo ne ostane brez provizij. In tega ne rešujete v tem prehodnem obdobju. Z našim amandmajem je to rešeno, z vašim, žal, ne.
Mag. Marko Pogačnik, izvolite.
Predsednik, hvala za besedo. Preberite si še enkrat ta dva amandmaja. Eden je bil že potrjen, drugi pa upam, da bo še danes. To pomeni, da se v tem prehodnem obdobju zavarujejo tudi tiste kapitalske naložbe, ki jih dobi Sod v upravljanje s strani AUKN. In pa seveda tudi Sod, Kad, Modra zavarovalnica, PDP, ne bosta mogla brez predloga Vlade in soglasja Državnega zbora v tem vmesnem obdobju zadeve prodati. Metode prodaje verjetno same ne sodijo v zakon, ker bi bilo preobsežno. Zaveza pa je tukaj notri jasno napisana, da po sprejetju, in jaz upam, da tudi po uveljavitvi tega zakona, mora Vlada v roku enega meseca seznaniti Državni zbor s klasifikacijo. Klasifikacija bo obsegala strukturo kapitalskih naložb, ki bodo namenjene za strateške, za prodajo in seveda za tiste posebnega pomena. Določene pa bodo tudi jasno metode prodaje. Bom pa še enkrat ponovil. Če kdo dela pod mizo, vsaj na osnovi članka v današnjih Financah, ki je hipotetično lahko špekulacija, je to Kad, predsednik Kada je vidni član SD, ki je bil tudi član delovne skupine.
Ni več razprave o 36. členu. Odpiram razpravo k 36.a členu in amandmaju poslanskih skupin koalicije. Ni razprave. In še 37. člen in amandma poslanskih skupin koalicije. Tudi ni razprave. Ker ne želi nihče več razpravljati o amandmajih, prehajamo na odločanje o teh amandmajih. Preverite kartice. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin koalicije k 2. členu. Glasujemo. Navzočih je 54 poslank in poslancev, za 46, proti 5. [[Za je glasovali 46.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Odločamo o amandmaju poslanskih skupin koalicije k 9. členu. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za 50, proti 5. [[Za je glasovali 50.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Amandma Poslanske skupine Socialnih demokratov k 10. členu. Glasujemo. Navzočih je 56 poslank in poslancev, za 9, proti 45. [[Za je glasovali 9.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Amandma Poslanske skupine Socialnih demokratov k 14. členu. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za 7, proti 48. [[Za je glasovali 7.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Sedaj imamo amandmaje k 21. členu. Najprej glasujemo o amandmaju Poslanske skupine Socialnih demokratov. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za 7, proti 49. [[Za je glasovali 7.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da amandma ni bil sprejet. In še amandma poslanskih skupin koalicije k 21. členu. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za 50, proti 4. [[Za je glasovali 50.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Potem amandma k 22. členu. Najprej glasujemo o amandmaju Poslanske skupine Socialnih demokratov. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za 7, proti 48. [[Za je glasovali 7.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. In sedaj glasujemo še o amandmaju pod zaporedno številko 2. To je amandma poslanskih skupin koalicije. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za 51, proti 4. [[Za je glasovali 51.]] [[Proti 4.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Amandma poslanskih skupin koalicije k 27. členu. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za 50, proti 5. [[Za je glasovali 50.]] [[Proti 5.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Amandma k 30. členu. Najprej glasujemo o amandmaju Poslanske skupine Socialnih demokratov k 30. členu. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za 7, proti 48. [[Za je glasovali 7.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. In še amandma poslanskih skupin koalicije k 30. členu. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za 49, proti 5. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 5.]] Amandma je sprejet. Amandma poslanskih skupin koalicije k 32. členu. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za 49, proti 5. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti 5.]] Amandma je sprejet. Amandma poslanskih skupin koalicije k 33.a členu. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za 50, proti 5. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 5.]] Amandma je sprejet. Amandmaji k 36. členu. Najprej pod zaporedno številko ena je amandma Poslanske skupine Socialnih demokratov k 36. členu. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za 7, proti 48. [[Za je glasovalo 7.]] [[Proti 48.]] Amandma ni sprejet. In še amandma pod zaporedno številko dve, to je amandma poslanskih skupin koalicije k 36. členu. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za 53, proti 1. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 1.]] Amandma je sprejet. Amandma poslanskih skupin koalicije k 36. a členu. Glasujemo. Navzočih je 57 poslank in poslancev, za 50, proti 4. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 4.]] Amandma je sprejet. In še amandma poslanskih skupin koalicije k 37. členu. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za 50, proti 5. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 5.]] Amandma je sprejet. Končali smo z odločanjem o amandmajih. Ker je zaradi sprejetih amandmajev po tretji obravnavi predlog zakona v določenih točkah neusklajen, je Vlada pripravila uskladitveni amandma, in sicer k 3., 11. in 41. členu. Amandma ste prejeli na klop in besedo dajem predstavniku Vlade, državnemu sekretarju dr. Dejanu Krušcu za predstavitev uskladitvenega amandmaja. Prosim.
Hvala lepa. Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci! Kot ste že omenili, uskladitveni amandmaji so posledica dejstva, da so bili v drugi obravnavi sprejeti določeni amandmaji, zaradi katerih je prišlo do notranje neusklajenosti predloga zakona. Dovolite mi, da v nadaljevanju na kratko predstavim te posamezne amandmaje. Najprej gre za uskladitveni amandma k 3. členu, in sicer se v 3. členu pred piko doda besedilo "in drugimi predpisi ter pridobivanje in razpolaganje z nepremičninami". Ta uskladitveni amandma je posledica amandmaja k četrtemu odstavku 36. člena, sprejetega v drugi obravnavi. Sprememba se nanaša na razširitev določbe o upravljanju tudi na pridobivanje in razpolaganje z nepremičninami, zaradi česar je besedilo določbe medsebojno neusklajeno. Nato je amandma k 11. členu, in sicer se besedilo spremeni tako, da se glasi: "Kodeks določa načela in pravila ravnanj družb, v katerih ima SDH kapitalsko naložbo. Kodeks upravljanja sprejme nadzorni svet SDH." Obrazložitev. Zaradi sprejetega amandmaja v drugi obravnavi je besedilo 11. člena neusklajeno s petim odstavkom 23. člena in drugim odstavkom 24. člena predloga tega zakona. Zadnji amandma je k 41. členu, in sicer se črta drugi odstavek, kar je posledica amandmaja k 28. členu predloga zakona, sprejetega v drugi obravnavi. Hvala lepa.
Želi kdo besedo? Ne želi. Potem zaključujem razpravo in prehajamo na odločanje o uskladitvenem amandmaju Vlade k 3., 11. in 41. členu. Glasujemo. Navzočih je 55 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti 1. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je uskladitveni amandma sprejet. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona v celoti. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov gospod Janko Veber.
Hvala. V Poslanski skupini Socialnih demokratov želimo ponovno opozoriti, da je holding najbolj nepregledna oblika upravljanja s kapitalskimi naložbami. To lahko utemeljujemo tako z izkušnjami pri holdingu Istrabenz, s katerim je dokazano, da je oškodoval svoje lastnike. Tudi holding Zvon lahko ugotavljamo, da je oškodoval svoje lastnike. In če pogledamo tudi izkušnje v drugih državah, recimo, Avstrija je imela od leta 1946 do leta 1995 ravno tako holding, ki je pridelal v tem obdobju 35 milijard izgube. Tudi Italija je imela holding v ta namen sredi 70. let do leta 1992, in ta holding je nabral kar za 58,2 milijardi izgube. To je način upravljanja, v katero smer, pravite, moramo iti v Sloveniji. Zato v Poslanski skupini Socialnih demokratov tega zakona ne bomo podprli, kajti menimo, da bo resnično v zelo veliki meri ogrožal delovanje državnih podjetij, ogrožal sto tisoče zaposlenih v teh podjetjih in želimo si, da do tega ne pride. Sam si pa tudi želim, da je moj glas proti temu zakonu ravno iz tega razloga. Prepričan sem, da tudi vsi, ki bodo glasovali proti temu, bodo glasovali iz enakega razloga. Hvala.
Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine mag. Marko Pogačnik, potem gospod Rihard Braniselj tudi v imenu poslanske skupine.
Spoštovani predsednik, kolegice, kolegi! Poslanska skupina SDS bo z veseljem in z vso odgovornostjo podprla predlagani zakon. Poslanska skupina SDS pričakuje, da bo ta zakon tudi uveljavljen, ker ocenjujemo in smo prepričani, da bo na takšen način slovensko državno premoženje upravljano učinkovito, racionalno, transparentno, da bo to omogočilo tudi nadaljnji razvoj slovenskih podjetij. Upravljanje do sedaj je bilo slabo. Potrebne so bile spremembe. Vlada je dala predlagani predlog na mizo. Danes so bili amandmaji večinoma podprti. Jaz mislim, da bo rezultat takšnega načina upravljanja prišel v prihodnosti. Glede holdinga v Avstriji, res je, imeli so iste probleme. Österreichische Industrie Gesellschaft je danes ena izmed najuspešnejših firm. Zakaj? Ker so do takrat, kot ste vi omenili visoke izgube, na enak način upravljali državno premoženje kot sedaj. Potem se je država začela umikati in uspeh je tukaj.
Gospod Braniselj.
Hvala, predsednik. Zakaj je treba Slovenskemu državnemu holdingu dati priložnost? Zaradi tega, ker so na enem mestu skoncentrirane in upravljane vsa ključne naložbe Republike Slovenije, ker je prvič v zgodovini samostojne Slovenije iskanje uprave tudi na podlagi mednarodnega razpisa, ker zakon prinaša najmočnejšo možno protikorupcijsko klavzulo, ker Slovenski državni holding odpravlja veliko pomanjkljivost bivšega AUKN, in sicer sistem holdinga pomeni uporabo določil Zakona o gospodarskih družbah in s tem najstrožja določila glede odškodninske odgovornosti po pravilih Zakona o gospodarskih družbah. Nadzorni svet je sestavljen uravnoteženo in strokovno. V Poslanski skupini Državljanske liste predlagamo, da Slovenskemu državnemu holdingu damo svojo priložnost in naj končno nekdo dokaže, da je državno premoženje možno upravljati ne samo dobro, ampak vrhunsko. V Poslanski skupini Državljanske liste bomo ta predlog zakona podprli. Hvala lepa.
V imenu Poslanske skupine Nove Slovenije mag. Matej Tonin.
Poslanska skupina Nove Slovenije bo ta zakon podprla iz dveh razlogov, ker uvaja jasnejšo linijo odgovornosti in boljše upravljanje. Končno bomo dobili jasnega in enotnega upravljavca državnega premoženja in iz tega naslova si obetamo tudi boljše rezultate.
V imenu Poslanske skupine Slovenske ljudske stranke gospod Mihael Prevc.
Tudi v Slovenski ljudski stranki bomo ta zakon podprli predvsem iz dveh razlogov. Prvič, centralno upravljanje državnega premoženja na enem mestu. Tako bo lažji nadzor, preglednejše, uspešnejše upravljanje bomo lahko dejansko tudi merili. Tudi po mednarodnih standardih bomo lahko preverili, kako dobro delamo z državnim premoženjem. In drugič, zakon predvideva sprejetje srednjeročne strategije upravljanja državnega premoženja. Končno bomo v Sloveniji dobili dokument, ki bo nakazal, kaj želimo, kaj je strateškega pomena, kaj lahko poskusimo plemenititi sami in katere so tiste stvari, ki jih lahko prepustimo zasebni sferi. Imeli bomo dolgoročno vizijo. Želim pa še enkrat na tem mestu poudariti, da ostro zavračamo namige o razprodaji, kraji, ropanju državne srebrnine ali tega, kar je še ostalo, ravno zaradi neodgovornega ravnanja v preteklosti. To se mi zdi ceneno politikantstvo, ki ne temelji na dejstvih, ki jih je obravnavala strokovna skupina, sestavljena iz strokovnjakov vseh parlamentarnih strank. Gre za zakon, ki ga v osnovi nismo uskladili in pripravili samo poslanci oziroma posamezne stranke, temveč skupina strokovnjakov in dobrih poznavalcev te problematike. Zato še enkrat poudarjam, da bomo v Slovenski ljudski stranki z vso odgovornostjo ta zakon tudi sprejeli. Hvala.
Glasove Poslanske skupine DeSUS bo obrazložil gospod Franc Jurša.
Hvala lepa za besedo. Vsem želim še dober večer. V naši poslanski skupini bomo zakon podprli. Zadevo utemeljujemo s tem, da smo imeli kar precej časa, da vsi skupaj, tako koalicija kot tudi opozicija, uskladimo določene zadeve v tem zakonu. Že pred počitnicami smo to možnost vsi skupaj dali strokovnjakom z različnih političnih strank, ki zastopajo interese v parlamentu. Jaz mislim, da se je veliko tega uskladilo, seveda pa vsi ne morejo biti zadovoljni, ker niso zastopani striktno njihovi interesi. Spominjam se preteklega mandatnega obdobja, ko se je ustanavljal AUKN. Takratna vlada je imela ta interes, da to ustanovi. In je ustanovila. Ravno takrat je bilo tudi ogromno pripomb v opoziciji. Ista zgodba se je pojavila tudi zdaj. Prepričan sem, da bo holding odigral svojo vlogo in da bo upravljanje s kapitalskimi naložbami v podjetjih tudi uspešno. Ne smemo pa pozabiti, da ta podjetja, ki smo jih videli na prvi strani različnih časopisov v zadnjem obdobju, če želite, bom zdaj tudi omenil Krko, ne bo samo holding upravljal. Ta Krka bo imela svoj menedžment, imela bo tudi svoj nadzorni svet, država pa bo imela toliko vpliva, kolikor odstotkov ima v tem podjetju. Hvala lepa.
Svoj glas bo obrazložil gospod Matjaž Han.
Hvala lepa. Jaz bom glasoval proti holdingu, proti temu zakonu, ker mislim, da ne bo koristil tej naši državi. Glasoval bom proti tudi zato, ker niti enega amandmaja, ki smo ga dali Socialni demokrati, niste podprli, tudi tistega, ki je jasno govoril, da bi imel Državni zbor nek nadzor nad tem. Holding ne bo imel nobene odgovornosti, kot sem že rekel, do Državnega zbora. V skladu z informacijami javnega značaja ne bo imel nobenega nadzora tudi s strani protikorupcijske komisije in Računskega sodišča. Zaradi tega je nas strah, da bo to zelo nepregledna zgodba. Kaj je še pomembno? Mi bomo na nek način prenesli premoženje v holding, ne pa upravljanja. Kaj se bo naredilo gospe in gospodje? Tudi tiste dividende, ki smo jih sedaj dobili v proračun, jih zaradi tega zakona sedaj ne bomo dobili v proračun s strani holdinga. Se pravi, najmanj bo to, da bomo dobili 100 milijonov manj denarja v proračun, kot smo ga dobili s strani dividend. Zato jaz takega zakona enostavno ne morem podpreti. Hvala lepa.
Mag. Majda Potrata.
Zakona ne bom podprla zaradi tega, ker je obljuba, ki jo je mogoče prebrati v uvodu zakona, cilji načela in poglavitne rešitve predloga zakona, ostala v zakonu neuresničena. Tu naj bi bile poglavitne rešitve tudi definiranje strategije upravljanja naložb, definiranje letnega načrta upravljanja naložb. Nič od tega zakon ne prinaša, kot še marsičesa ne, tudi ne definira dolgoročnih ciljev, ki jih zasleduje Republika Slovenija kot lastnik teh naložb. Res je, da je takrat, ko sta centralizacija in koncentracija, mogoče govoriti o večji učinkovitosti. Ampak v družbi ne obstaja ekonomska učinkovitost, ampak tudi socialna učinkovitost, ki ji pa ta vlada ne posveča posebne pozornosti. Ali bo to transparentno ali ne bo, bomo videli. Za tiste, ki bodo imeli močan politični vpliv, bo verjetno že jasno, kaj delajo, za vse druge je zelo vprašljivo. Še vprašanje časa je. Jaz ne upam trditi, da je nadzorni svet tako sestavljen, da zagotavlja najboljše upravljanje. Nadzorni svet šele bo sestavljen. In ves čas govorite, da je vendarle od usposobljenosti posameznikov odvisno, ali bodo ali ne bodo usposobljeni. Sedaj samo še beseda o ponujeni roki. Meni je zadnjič v repliki gospod Marko Pogačnik naštel, kateri predlogi Socialnih demokratov so bili v delovni skupini sprejeti. Jaz sem vesela, ker iz tega ste ravno povedali, da smo Socialni demokrati mislili na Kad, Sod, na Modro zavarovalnico, to se pravi na upokojence, in tega ne kaže pozabiti, katera stranka je interese upokojencev zastopala. Hvala.
Gospod Srečko Meh.
Tega zakona ne morem podpreti zaradi več razlogov. Najprej, gospe in gospodje, verjamem, da bomo od zdaj naprej delali po normalnem postopku, da smo sprejeli vse tisto, kar je bilo treba po nujnem postopku, da lahko sedaj delamo po normalnem postopku, po normalni proceduri. Izločili smo javnost, javno obravnavo in proti temu odločno protestiram. Prav tako, gospe in gospodje, ne potrebujemo več Državnega zbora. Glasovalni aparat, z Zakonom o združevanju proračuna ima Vlada vse, kar hoče narediti, in prav tako glede holdinga in vsega tega, Državnega zbora ne potrebujemo več. Opozarjam, še enkrat, da sprejemamo s Slovenskim državnim holdingom in slabo banko oziroma z rešitvijo slabih bank nekaj, kar bo močno zarezalo slovenski prostor. Opozarjam na posledice, ki se bodo zaradi teh odločitev sprejele brez javne obravnave. Ni delavcev in ni soupravljanja. Gospe in gospodje, tudi samoupravljanje bi bilo včasih dobro. In če že je lahko smeh, pa mi oprostite, ni prav, da delam to, kar bom zdaj naredil. Bil sem v velikih primerih v samoupravnih organih in nikoli se ni to zgodilo, kar se recimo dogaja danes in sem prvič v parlamentu. Zakaj nismo obravnavali poročila AUKN? Kdo je preprečil obravnavo poročila AUKN tukaj v Državnemu zboru? Pa smo ga ukinili, ne da bi poslušali njihovo poročilo. Gospe in gospodje, država bo imela vpliv preko peščice posameznikov slovenske vlade in političnih strank. Proti temu sem!
Gospod Mirko Brulc.
Hvala lepa. No, saj kakšen čas bomo še skupaj, pa bomo videli, kako se nam bo zdaj zelo naglo dvignila bonitetna ocena, koliko novih zaposlitev bo, kako se bo spremenil proces kreditiranja in tako dalje. Pa bomo delali inventuro. En grob vzorec bom povedal: prodaja slovenskega jekla, Industrija slovenskega jekla. Še zdaj je pod plombo, ne sme se vedeti, kaj se je dogajalo, milijončki so šli sem in tja, to je bilo v prejšnji Janševi vladi narejeno, in to je rezultat. In tako bo tudi s tem holdingom, marsikaj se bo tako prodajalo. Glasoval bom proti temu zakonu. Hvala.
Mag. Marko Pogačnik, obrazložitev svojega glasu.
Hvala. Sam bom predlagani zakon podprl predvsem zaradi tega, ker hočem, da bo slovensko državno premoženje upravljano učinkovitejše. Ta zakon to omogoča, zakon vsebuje vrsto varovalk, da ne bo moglo priti do brezglave prodaje državnega premoženja, da bo narejena na transparenten način. Zakon omogoča to, da bo Slovenija končno dobila strategijo upravljanja državnega premoženja, da se bo vedelo, kam gremo, kaj hočemo in predvsem, da za tista strateška podjetja, za katera bodo to določili, bomo jasno določili, kaj z njimi želimo, razvoj, odpiranje novih delovnih mest. Varovalke, kot so protikorupcijska klavzula, obveščanje javnosti, so zagotovila, da se ne bo dogajalo to, kar razlagajo s strani Socialnih demokratov. Dobro je, da je opozicija sodelovala in da smo skupaj izboljšali čistopis zakona. Glede upokojencev pa jaz mislim, da je glavna zasluga tega koalicijska pogodba Vlade, v kateri je tudi zapisano, da gre 10 % od prodaje državnega premoženja na Kad za potrebe bodočih pokojnin. Hvala.
Gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Mi smo že napovedali in zdaj tudi v svojem imenu napovedujem podporo temu zakonu. Iz skoraj četrtstoletnih izkušenj v gospodarstvu prisegam na to, da je centralno upravljanje boljše kot razpršeno upravljanje. Mi smo pač v Sloveniji imeli nesrečo z AUKN. Na odprti sceni smo gledali prepire med prejšnjo koalicijo. Sam pa bom gledal pod prste organom Slovenskega državnega holdinga, dokler bom sedel tukaj na številki 90. In še posebej si želim in pričakujem, da bodo v organih Slovenskega državnega holdinga sedeli kompetentni ljudje, srčni ljudje, tisti, ki obvladajo korporativno upravljanje, in tisti, ki vedo, kaj je poslovna etika. Želim, nisem vedeževalec, da bi podpisal ne svetlo in tudi ne črno prihodnost Slovenskemu državnem holdingu. Pričakujem pa, da bo ta dobra za vse državljane Slovenije. Hvala lepa.
Odločali bomo torej o Predlogu zakona o Slovenskem državnem holdingu. Glasujemo. Navzočih je 58 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti 6. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti 6.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. Zaključiti moramo še zakonodajni postopek za predlog zakona, ki ni bil osnova za pripravo dopolnjenega predloga zakona. Zato nam je Odbor za finance in monetarno politiko predlagal naslednji sklep: Predlog zakona o upravljanju kapitalskih naložb Republike Slovenije, EPA 487 /VI, ki ga sta Državnemu zboru v obravnavo predložila poslanka mag. Alenka Bratušek in gospod Jani Möderndorfer, ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 53 poslank in poslancev, za 50, proti nihče. [[Za je glasovali 50.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in prekinjam 6. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali v torek, 2. 10., ob 12. uri s poslanskim vprašanjem predsedniku Vlade. Lep konec tedna!