Spoštovane poslanke in poslanci, gospe in gospodje! Pričenjam nadaljevanje 15. seje državnega zbora Republike Slovenije. Obveščen sem, da so zadržani in se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanci: mag. Branko Grims, Kristijan Janc, Jožef Jerovšek, Drago Koren, dr. Mitja Slavinec in Alojz Sok. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA - TRETJA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O GOSPODARSKIH DRUŽBAH. Predlog zakona je za tretjo obravnavo pripravila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dopolnilno obrazložitev predloga zakona. Izvolite, gospod mag. Andrej Vizjak.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Od oktobra, ko je vlada v obravnavo državnemu zboru predložila predlog zakona o gospodarskih družbah 1, pa do današnje tretje obravnave v državnem zboru je državni zbor po osmih novelah zakona o gospodarskih družbah tokrat prvič večkrat zelo temeljito pretehtal in razpravljal o materiji tega zakona. Skozi splošno razpravo, javno predstavitev mnenj in razpravo na odboru za gospodarstvo ter v državnem zboru je bil v preteklih mesecih oblikovan dopolnjen in boljši predlog zakona. Zakon o gospodarskih družbah - pogosto ga imenujemo tudi gospodarska ustava ali ustava gospodarstva - je izrednega pomena za gospodarske subjekte in za nadaljnji razvoj gospodarstva in s tem tudi za nadaljnji razvoj Slovenije. Zato je še toliko pomembnejše takemu sistemskemu in zagotovo enemu ključnih materialnih zakonov posvetiti dovolj pozornosti in izoblikovati najboljše možne rešitve. Skozi celoten postopek je predlagatelj zelo resno spremljal komentarje in predloge, ki so jih na predlog zakona dajali poslanci, interesne skupine in zainteresirana strokovna javnost. Temeljitost skupnega dela je predstavljala tudi izjemno število amandmajev, oblikovanih in sprejetih v okviru odbora za gospodarstvo. Verjamemo, da smo z njimi dosegli še boljšo konsistentnost in pravnosistemsko usklajenost zakona, ki bolj dosledno in bolj kakovostno podaja namen njegovih določb. Še posebno pozornost smo posvetili reševanju najbolj izpostavljene teme v okviru obravnave tega zakona, to je reševanju sodelovanja delavcev v enotirnem sistemu upravljanja. Na podlagi javne predstavitve mnenj ter ob sodelovanju in podpori vseh zainteresiranih skupin, še posebej pa na podlagi usklajevanja tudi s sindikati - tu bi izpostavil sindikat solidarnosti in sindikat alternative -, je na koncu v predlogu zakona oblikovan kompromisni predlog, ki je bil pozitivno sprejet. Vse določbe v tej zvezi so postavljene med prehodne določbe, s čimer se nomotehnično dosega uskladitve z vrsto amandmajev poslanskih skupin. Vendar bi želeli ponovno opozoriti in poudariti, da namen premestitve ni popolno brisanje teh določb, ampak jasna narava začasnosti njihove ureditve v tem zakonu, in sicer do sprejetja ustreznih dopolnil zakona, ki ureja sodelovanje delavcev pri upravljanju. Glede na to, da so to rešitev podprli tudi zainteresirani predstavniki delodajalcev ter delodajalcev, menimo, da je nadaljnje amandmiranje korak stran od že dogovorjenih in široko usklajenih rešitev. Poleg tega bi želel poudariti tudi, da smo ob zamiku sprejemanja zakona o gospodarskih družbah 1 skupaj s predstavniki gospodarstva dosegli tudi ustrezne rešitve uporabe bilančnih določb za družbe in podjetnike v letu 2006, kajti prvotno je bilo predvideno, da bo zakon stopil v veljavo s 1.1.2006, kar ni mogoče, in v teh prehodnih obdobjih smo uredili tudi to praznino. Pri tem je predlagatelj v okviru pristojnih odborov jasno poudaril pomen čim hitrejše uveljavitve teh določb, saj le-te posegajo že v tekoče poslovno leto in nadaljnji zamik njihove uveljavitve bi predstavljal oviro gospodarskim subjektom in oviro pravni varnosti. Tudi normativni okvir izvedbe prehoda na evro za kapitalske družbe oziroma redenominacija lastniškega kapitala daje pomemben poudarek možnosti olajšanja izvedbe prehoda že v letošnjem letu. Zato ponovno poudarjamo pomen čimprejšnjega sprejetja zakona o gospodarskih družbah 1. Vsekakor menim, da je predlog zakona o gospodarskih družbah 1 za tretjo obravnavo zelo kakovostno zakonsko besedilo in upamo, da bodo lahko uporabniki zakona v gospodarskem okolju čim hitreje koristili ugodnosti in prednosti teh rešitev. Hvala.
Hvala lepa, gospod minister. O predlogu zakona v celoti dajem besedo predstavniku poslanskih skupin za predstavitev stališč. Besedo ima gospod Dušan Kumer v imenu poslanske skupine Social demokratov. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani minister s sodelavci, kolegice in kolegi! V poslanski skupini Socialnih demokratov bomo zakon v tretji obravnavi podprli, posvetili se bomo predvsem pri obrazložitvi dodatnih argumentov pri amandmajih, ki smo jih vložili na 702. člen, ki je posledica dosedanjih naporov in nekega kompromisnega predloga tudi s strani predlagateljev. Mi še vedno menimo, da gre z enotirnim sistemom upravljanja podjetij, takšna rešitev kot je zdaj, za nek radikalnejši poseg in ne omogoča vsem zaposlenim oziroma delavcem v Sloveniji, da so v enakopravnem položaju pri soparticipaciji v podjetjih. Zato še enkrat, skoncentrirali se bomo na amandmaje in skušali še enkrat z argumenti dokazati, da je dobro, da imajo delavci z enotirnim sistemom enako ustavno pravico, kot jo imajo pri dvotirnem sistemu upravljanja, da se vsem delavcem omogoči upravljanje v podjetjih. V zadnjem tednu dni smo v tej dvorani ob drugih zakonih na glas večkrat zagovarjali enakost pred zakonom pri zakonu o vojnih veteranih, pri zakonu o medijih smo govorili o pravici do popravka in ugovora. Sodelovanje delavcev v nadzornem delu upravnega odbora je na nek način soparticipacija, je na nek način možnost za ugovor pri razvojni politiki in upravljanju podjetja. Skoncentrirali se bomo na amandmaje, zakon pa bomo podprli in to ne bo ovira, da bi mu nasprotovali.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Martin Mikolič, podal bo mnenje poslanske skupine Nove Slovenije. Prosim.
Lepo pozdravljeni, predsedujoči, spoštovani minister, spoštovane kolegice in kolegi! Glede na to, da je danes pred nami tretja obravnava zakona o gospodarskih družbah, ni odveč, če povemo, da smo potem, ko ga je vlada predložila v obravnavo državnemu zboru, opravili v mesecu novembru splošno razpravo, v januarju javno predstavitev mnenj, nato razpravo na odboru za gospodarstvo ter drugo obravnavo tukaj v državnem zboru. V poslanski skupini Nove Slovenije menimo, da je popolnoma upravičeno, da pri celotnem procesu priprave tako pomembnega zakona kot je ta, ki predstavlja nekakšno ustavo gospodarstva, sodelujejo vsi zainteresirani akterji, ki jim je zakon namenjen. Zadovoljni smo, da je predlagatelj zakona tako pomembnemu sistemskemu in zagotovo enemu ključnih materialnih zakonov posvetil tolikšno pozornost. V materijo so se vključili upravičeni in uporabni predlogi, tudi tisti, ki so bili podani s strani zainteresirane javnosti oziroma interesnih skupin. Zato je bilo na zasedanju matičnega delovnega telesa tudi predstavljeno veliko število amandmajev, od katerih je bilo tudi precej sprejetih. Tako imamo danes v tretji obravnavi zakon, za katerega lahko rečemo, da je dober. Lahko rečemo, da nismo napisali zakona samo zato, da bomo sinhronizirali slovenski pravni red na tem področju z evropskim, ampak ta zakon med ostalim omogoča boljše pogoje za delovanje gospodarskih družb. Zakon daje možnosti prilagoditve sodobnim trendom poslovanja. Z njim se poenostavljajo in zmanjšujejo ovire za poslovanje gospodarskih družb. Vse to je zelo pomembno za razvoj slovenskega gospodarstva. Novi zakon o gospodarskih družbah vsebuje sedem vsebinskih sklopov, dva v korporativno ureditev vnašata novost, in sicer evropsko delniško družbo ter enotirni sistem upravljanja delniške družbe. Ostali vsebinski sklopi urejajo uskladitve zaradi uvedbe evra, prenos nekaterih določil zakona o prevzemih v zakonu o gospodarskih družbah, prenovo o ureditvi samostojnega podjetnika in družbo z omejeno odgovornostjo. V zadnjem sklopu pa je opredeljena prenova drugih določi. Še poseben poudarek je bil dan reševanju sodelovanja delavcev v enotirnem sistemu upravljanja. Predlagatelj je ob podpori interesnih skupin oblikoval kompromisni predlog, ki je bil v okviru javne predstavitve mnenje in izven nje zelo pozitivno sprejet. Vse določbe v tej zvezi so postavljene med prehodne določbe, kjer je to samo začasna rešitev do takrat, ko se bo ustrezno dopolnil zakon, ki ureja sodelovanje delavcev pri upravljanju. V poslanski skupini Nove Slovenije ne bomo podprli predlaganih amandmajev, ki se nanašajo na to vsebino oziroma na 702.a člen oziroma po novem 703. člen, o tej temi smo obširno razpravljali že v državnem zboru. Zakaj jih ne bomo podprli? Veliko truda je bilo vloženega in predlagana kompromisna rešitev je bila podprta s strani predstavnikov delavcev, delodajalcev in drugih vključenih institucij. Večkrat radi rečemo "dal sem mu prst, sedaj pa hoče celo roko". V tem primeru ni bil ponujen samo prst, ampak roka, in v roko so si segli prej navedeni akterji. Dosežen je primerljiv standard z državami članicami Evropske unije. Zato smatramo, da je soodločanje delavcev v enotirnem sistemu v tem zakonu ustrezno rešeno. V poslanski skupini Nove Slovenije - Krščanske ljudske stranke bomo zakon podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Sašo Peče v imenu Slovenske nacionalne stranke. Prosim.
Spoštovani prisotni! Minister je v svojem uvodu izpostavil enačico med zakonom o gospodarskih družbah in ustavo gospodarstva. Drži. Zakon o gospodarskih družbah je na vsak način temelj, je ustava in predvsem tisti akt, ki dokazuje oziroma opredeljuje možne posle, žal pa, vsaj po naši oceni, je še zmeraj v tem predlogu zakona o gospodarskih družbah mnogo preveč stvari nedorečenih. Posledice te nedorečenosti se občutijo, vsaj po naši oceni, v življenju gospodarskih družb, v preživetju gospodarskih družb in nenazadnje tudi v okviru državnega proračuna. Ministrstvo za gospodarstvo oziroma bolje rečeno minister za gospodarstvo se je v svoji uvodni predstavitvi pohvalil oziroma izrekel, da so v tem predlogu zakona o gospodarskih družbah vkomponirani tako predlogi oziroma stališča posameznih poslanskih skupin oziroma političnih strank, da je v predlogu tega zakona doseženo soglasje z vsemi tistimi, ki so izkazovali interes in posamezne rešitve. Po naši presoji pa temu ni tako. Prepričani smo, da je ministrstvo tudi ta zakon naredilo po dosedaj uveljavljeni praksi, da je izhajalo izključno skozi moment individualnega pogajanja v povezavi z gospodarskimi družbami. Zato bi s tega mesta rad izpostavil osemnajstič izpostavljene zahtevke, da se opredelijo v zakonu o gospodarskih družbah. Osemnajstkrat izpostavljenih s strani poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke tekom razprav v okviru različnih zakonov, najsi bo zakona o prevzemu, zakona o preprečevanju omejevanja konkurence in okoli davčnih in nedavčnih prihodkov. Dejstvo je, da zakon, ki je danes pred nami, še zmeraj omogoča istočasno registracijo dveh družb. V omenjenem zakonu še zmeraj ni prepovedi istočasne organiziranosti dveh družb. Po naši oceni je to eden največjih primanjkljajev tega zakona in tisti primanjkljaj, ki za sabo nosi anomalijo v gospodarstvu, predvsem v tistih firmah oziroma podjetjih, v katerih ima država še zmeraj svoj delež, v povezavi s tistimi podjetji, ki z državo poslujejo. Dejstvo je, da so kapitalske družbe, če vzamemo za primer delniške družbe, lahko za posamezen posel ali pa za celoten spekter svojega delovanja še zmeraj organizirane in tudi statutarno opredeljene tako na podlagi zakona o gospodarskih družbah, kar je prav, kakor tudi na podlagi zakona o javnih gospodarskih družbah. In tu se celotna logika izvajanja zakona o gospodarskih družbah preneha. Kakor nam ime pove, gospodarske družbe opravljajo gospodarsko dejavnost z namenom ustvarjanja dobička oziroma profita. Zato je s tega stališča popolnoma neprimerno, da vlada Republike Slovenije ni dosegla prepovedi, da taista podjetja opravljajo tudi javno gospodarsko dejavnost, katere namen je nekaj čisto drugega, kot je pridobivanje dobička. Je opravljanje neke javne storitve. Zakaj javne? V imenu in smislu zadovoljevanja javnega interesa. Verjetno je vsem nam pa tudi ministru jasno, da izkazovanje cilja poslovanja v obliki dobička ni isto, oziroma se tepe z drugim ciljem, ki ga zasleduje zakon o javnih gospodarskih družbah, torej zadovoljevanje nekega javnega interesa državljank in državljanov. Če se na podlagi prvega zakona - zakona o gospodarskih družbah ustanavljajo oziroma povezujejo posamezniki z namenom iskanja dobička, to ne more biti v interesu oziroma v skladu z drugim zakonom. Zato je nedopustno, da v tem zakonu vlada Republike Slovenije po osemnajstkratnem opozorilu še zmeraj dopušča tovrstno anomalijo. Po naši oceni se posledice te dejavnosti izkazujejo tudi v državnem proračunu. In če se najprej navežem na javne finance kot posledice te anomalije in šele pozneje se bom dotaknil škode, ki je s tem povzročena direktno gospodarskim družbam, oziroma direktno družbam, ki so ustanovljene na podlagi drugega zakona, naj mi bo dovoljeno, da začnem s klasično proračunsko oziroma javnofinančno debato. Vsi vemo, da odtok proračuna oziroma izguba, izpad javnih financ predstavlja dvojna organizacija podjetij, dvojna statutarna organizacija podjetij - kapitalska družba in javna gospodarska družba. Vedno, ko se srečamo z javnimi financami v obliki proračuna ali rebalansa, je bila izpostavljena težnja po povišanju nedavčnih prihodkov, ne pa po zmanjševanju le-teh, in povečanju davčnih dohodkov. Minister teži k tovrstnim negativnim javnim financam. To lahko z gotovostjo trdim, glede na to, da po osemnajstih opozorilih tega ni vkomponiral v ta zakon. Po moji oceni bi bilo neumestno pričakovati, da neka poslanska skupina, najsi bo nacionalna stranka, DeSUS, Liberalna demokracija, kdorkoli, pristopi k celoviti spremembi zakona o gospodarskih družbah, ravno iz tistega naslova, kot ga je minister uvodoma napovedal, da je to ustava gospodarstva. Pričakovati pa bi bilo, da vlada, ko leta in leta napoveduje spremembo nove ustave oziroma zakona o gospodarskih družbah in da vlada, v kolikor v svojem uvodnem nastopu trdi in zagotavlja, da ta zakon predstavlja konsenz vseh tistih idej, ki pripomorejo k razreševanju gospodarske situacije, situacije s področja javnih financ, ne vkomponira tistega najpomembnejšega elementa, ki se odraža na vseh področjih našega življenja in na področju življenja posameznih gospodarskih družb. Zakaj je temu tako? Mnogi pravijo, da zaradi tega, ker je preveč državnih ali pa vladnih podjetij registriranih skozi oba zakona. Zato, da jim na eni strani lahko država pomaga v minus obdobju, ki pa ga izkazujejo zaradi tega, ker plus, ki ga realno imajo, preide v obtok skozi načela delniške družbe ali skozi vrednost delnic. Država Republika Slovenija na ta račun izgublja. In to je tudi eden izmed elementov, zakaj se preoblikovanje podjetij v naši državi odvija tako zelo počasi in tako zelo netransparentno. Zakaj smo v naši mali državi prišli do velikega števila ljudi, ki so obogateli čez noč. To zadevo bi bilo smiselno opredeliti v tem zakonu. A ne prejšnja vlada ne ta vlada ni bila pripravljena narediti tega koraka. To jasno dokazuje, da ni v interesu, žal, tudi te vlade, da bi pripravila spremembe, ki bi preprečile tovrstne anomalije v gospodarskem področju Republike Slovenije. Po moji oceni je to več kot žalostno. To bo pripeljalo oziroma je že pripeljalo in omogoča vedno močnejši lobi med vladnimi politiki na eni strani, v povezavi z gospodarstveniki na drugi strani. In če smo vsi še pred letom in pol vsaj za tistih 30 dni, kolikor traja volilna kampanja, govorili vse prej, potem bi ta zakon moral odražati rešitev, da se tovrstne zadeve ne odvijajo, oziroma da se jih ne uzakonja, kajti dejstvo je, da s tem, ko je bilo to dopuščeno tudi v tem zakonu, so ponovno dobili vso zakonsko podporo, da to počnejo tudi v naprej. In vsi vemo, da je zakon o gospodarskih družbah eden izmed tistih zakonov, ki je podvržen zelo majhnemu številu sprememb, še posebej ko govorimo o obsežnejšem kompletu sprememb. Imate kaj za povedati? Vidim, da krilite zadaj. Potem hvala. To ni tako kot zakon o lokalni samoupravi, kjer na leto zakon dopolnemo ali spremenimo 15 krat oziroma 10 krat. Dejansko je zakon o gospodarskih družbah ustava gospodarstva in zato bi bilo potrebno, kadarkoli se ga spreminja, vključiti vse tiste komponente, ki preko medijev doživljajo izpostavitev s strani vsakega, slehernega izmed nas. V nadaljevanju bi izpostavil drug primanjkljaj omenjenega zakona, ki je danes pred nami. Po naši oceni bi zakon o gospodarskih družbah v svoji vsebini moral imeti tudi poglavje, ki izkazuje delovanje koncesije oziroma koncesijskih služb kot delno obliko gospodarske dejavnosti. Res je, da bi si koncesije zaslužile svoj zakon, torej zakon o koncesijski dejavnosti, ki je bil, vsaj po mojih informacijah, planiran, da bo v državni zbor prišel. Plan je opredeljen v programu dela vlade za leto 1998, nadalje v letu 1999, 2000 in je opredeljen tudi v programu dela te vlade v okviru koalicijske pogodbe. Ampak v temu zakonu bi si to področje delovanja gospodarskih družb prislužilo svoje mesto. Zakaj osebno oziroma v okviru poslanske skupine Nacionalne stranke dajemo področju koncesij tako velik pomen in zakaj kritiziramo vlado, da ni pripravljena koncesije urediti v zakonski obliki, oziroma da bi se koncesije izvajale preko pravnih aktov. Ker praviloma koncesije oziroma monopol nad koncesijo lahko ima le država ali lokalna skupnost. Praviloma tega monopola ne bi smel imeti nihče drug. Vse ostalo niso prave koncesije. In država tu ponovno izgublja tisti nedavčni del prihodkov, ker parcialno po različnih področjih uvaja svoja pravila, ki so parcialna glede na posamezno področje in glede na zainteresirane stranke v koncesijski dejavnosti. To je očitno edini razlog, da v naši državi še zmeraj nimamo zakona o koncesijah in da je koncesijsko področje, opremljeno v zakonu o gospodarskih družbah, nično. Povedali smo nekajkrat, da s strani nedavčnih prihodkov proračuna ali javnih financ v okviru naše države predstavlja manj kot 7% vseh prihodkov, kar z drugimi besedami pomeni, da 93% vseh prihodkov sestavljajo davčni prihodki. Ampak koncesijski prihodki, ki državi ležijo na roki, transparentni prihodki, bi državi povečali tisti delež 7% proračunskih prihodkov za 6%, torej bi bili na številki 13%. 13% v višini državnega proračuna Republike Slovenije. Zakaj se odmikamo od tega. V zameno za porast nedavčnih prihodkov bi se zmanjšali davčni prihodki, kar pomeni, da ne bi bilo potrebno vsak mesec ali pa na podlagi konca vsake seje vlade Republike Slovenije povečati davek oziroma uvesti novo takso ali nov davek. Zato se mi zdi s tega mesta nerazumljivo, da je ministrstvo za gospodarstvo ta del popolnosti vsebinsko, poudarek je na vsebinsko, izpustilo iz tega zakona, posebej ob predpostavki ob skupnem imenovalcu, ki ga je minister podal na začetku, še enkrat ponavljam, da je to ustava gospodarstva, ki bi morala zajemati od A do Ž vse elemente. Zakaj so tisti elementi, ki omogočajo korupcijo v gospodarstvu, iz tega zakona izpuščeni. Najlažji primer prijateljskih ali političnih poslov v povezavi z gospodarstvom je možno izvajati v obeh kritikah, ki sem jih izpostavil v okviru tega zakona. Torej v isti statusni obliki posameznega podjetja, ko nihče ne ve oziroma noče vedeti, na podlagi katerega člena naj se odvija kateri posel: ali na podlagi člena zakona o gospodarskih družbah ali na podlagi člena zakona o javnih gospodarskih družbah, ki je v popolnosti drugačen, ker spremlja drugačne rešitve, rešitve javnega interesa in ne rešitev iskanja dobička. In drugič, tisti posli, ki so tako na področju lokalnih skupnosti kot na področju države v celoti zelo zanimivi za pridobivanje finančnih sredstev iz naslova proračuna po eni strani ali na račun izgube v proračunu na drugi strani, to so pa koncesijske dejavnosti. Dejstvo je, da so si nekatere lokalne skupnosti tovrstne zadeve uredile po svoje. Marsikatera zelo dobro, kar je tem lokalnim skupnostim za čestitati. Določile so tudi katere izmed dejavnosti, ki jih opredeljujejo v svojih notranjih aktih oziroma lokalnih aktih, in praviloma se lokalne skupnosti tega pomena zavedajo, zato imajo opredeljene tako imenovane direktne in indirektne koncesije. Direktne so tiste, kjer se ve v naprej zaradi obstoja določene infrastrukture ali pa interesa posamezne lokalne skupnosti, kdo bo izvajalec te koncesije, in druge koncesije, ki so, občinsko gledane, zanimive za proračun, so tiste koncesije, ki se podeljuje na podlagi razpisov. Zakaj to govorim? Zaradi tega, ker občine, ki imajo dobrega župana, ki skrbi, da se tovrstni prihodek pojavlja v lokalnih proračunih, so naredile to. Najbolj tipičen primer zelo profitne koncesije, v katerih občine po navadi iztržijo veliko v zameno za to, da na drugih področjih iztržijo manj, je dejavnost oglaševanja. In če so lokalne skupnosti tiste, ki imajo dobrega župana ali dober občinski in mestni svet, bile pripravljene narediti to zato, da so razbremenile svoje meščane in meščanke, zakaj tega ni pripravljena narediti vlada Republike Slovenije, da bi razbremenila svoje državljane in državljanke? In če smo imeli čudovito priložnost, da to zadevo zakonsko opredelimo, je bila ta priložnost, po moji oceni, do tretje obravnave. Nedvoumno bo zakon sprejet, ampak bo sprejet brez obeh osnovnih argumentov oziroma momentov, s katerimi se srečujemo in kateri naletavajo vedno pred sojem kamer na posluh poslanskih skupin. Ko pa je potrebno zadevo opredeliti v zakonu, pa tega posluha na enkrat ni več. Glede na to, da me čas prehiteva, bi se rad dotaknil samo še enega dela, ki je, vsaj po moji oceni, je zelo pomemben, to je peto poglavje v okviru poslovnih skrivnosti in prepovedi konkurence. Dejstvo je, da je Slovenija z vstopom na trg Evropske unije 1. maja 2004 dobila vsaj papirnato pravico, da je enakopraven tržni partner v okviru novega trga Evropske unije. In po moji oceni bi ravno to peto poglavje o prepovedi konkurence moralo odražati novo situacijo, kajti če je neko podjetje imelo monopol v Republiki Slovenji in če smo ta monopol razbijali, ker smo rekli, da to ni gospodarsko oziroma tržno, je vprašanje, ali je to še zmeraj monopol na novem trgu, ki je nekaj stokrat močnejši, bogatejši in konkurenčnejši, kot je bil trg naše države. Po moji oceni, več ne. In namesto, da bi vlada Republike Slovenije skrbela, da dobimo na novem trgu Evropske unije močna podjetja, slovenska podjetja, jih skuša v tem poglavju razbiti. Zakaj razbiti? Ker tudi ta vlada žal vidi edino možnost za napredek slovenskega gospodarstva v iskanju tržnih niš, ne v produciranju nečesa novega, ampak izključno v iskanju proizvodnje države nekega minimalnega izdelka, ki se drugim ne zdi smiseln. Po moji oceni, po oceni poslanske skupine Nacionalne stranke bi si to peto poglavje navkljub posameznim področjem, ki govorijo o konkurenci, preprečevanju omejevanja konkurence in o združevanju na trgu, zaslužilo drugačno osnovno vizijo, in sicer vizijo, ki bi spodbujala velika podjetja, močna podjetja, ki ne bodo velika samo v naši državi, ampak bodo prav tako velika na novem evropskem trgu. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vili Rezman v imenu poslanske skupine DeSUS. Prosim.
Hvala lepa. Da je zakon o gospodarskih družbah potreben oziroma je nujno, da ga čim prej sprejmemo, je poslalo notorično dejstvo in za to ni treba biti posebej preroški, da bi ugotavljali oziroma napovedali, da bo zakon danes sprejet. Prav tako ni treba biti prerok, da bi ugotovili v naprej, da amandmaji, ki so predlagani, ne bodo sprejeti. V poslanski skupini DeSUS pa ne sodimo, da bi bili amandmaji čisto nevredni dodatnega premisleka. Sodimo, da gre v smer povečevanja participativnih pravic, povečevanja pravic delavcev, in zato z naše strani ni posebnega dvoma o tem, da bi bilo dobro to storiti tudi zavoljo tega, ker moč na strani dela in znanja zagotovo ni takšna, kot je moč na strani kapitala, in je to moč vplivanja in možnost obveščenosti in soupravljanja delavcev dobro zagotoviti v samem zakonu. Zakon pa sicer zrcali dobro desetletje svoje zgodovine, zrcali to, kaj se je pri nas v teh okoliščinah dogajalo, in zrcali tudi ves proces inkorporiranja naše družbe v evropske povezave. Žal je ta dolgoletni proces obremenjen tudi s številnimi nepravilnostmi, zmotami, tudi z zlorabami, z izkrivljanji, s celo vrsto stvari, ki bi jih raje ne poznali in ne doživeli. Če bi se kdo potrudil pa pripravil kompendij teh zlorab, izigravanj, zvitosti, sposobnosti na poseben način uporabljati pravne norme, bi tisti, ki bi bral takšen kompendij, najbrž imel občutek, kot da se ves čas drži za žico pod električno napetostjo, tako napeto bi bilo to branje. Razumljivo je zavzemanje tistih, ki se zavzemamo za povečevanje pravic v zvezi s participacijo, kajti vpliv delavcev in vseh zaposlenih in malih delničarjev je bil zelo pogosto izigran. Preizkusi, da se nekaj, kar je bilo doseženo, brani, so najbrž upravičeni. Aktualni zakon je v svojem spreminjanju od prvega osnutka pa do danes mnogo kaj upošteval, kar je bilo kot pripomba posredovano, in tukaj gre tudi za neko vrsto priznanje ministrstvu, da je bilo kooperativno tako do pripomb posamičnih strokovnjakov, do javne obravnave, do tega, da so se sprejeli nekateri zelo pomembni amandmaji. In morebiti bi kazalo to odprtost obdržati še naprej. Ta odprtost za komunikacijo s strani ministrstva je bila pri tem zakonu bistveno boljša kot pri zakonu o trgovini, zakonu o gostinstvu ali pri zakonu o gospodarskih zbornicah, o katerem bomo še razpravljali. Predlagatelj je pokazal določeno mero pripravljenosti za izboljšanje osnovnega teksta in tekst zdaj je precej boljši od tistega, ki so ga ponudili na samem začetku. Vse ambicije tistih, ki bi ga želeli še dopolnjevati, najbrž ne bodo uresničene. Vsi ne bodo zadovoljni, zlasti tisti, ki se zavzemajo za ustreznejše kvote delavcev v organih upravljanja, ali pa tisti ne, ki se s strani gospodarstva zavzemajo, da bi lahko sodelovali v več kot treh nadzornih svetih, ali pa tisti, ki sodijo, da ni prav, in tudi mi sodimo mednje, da so nekateri še zmeraj privilegirani monopolisti, da jim ni treba v obliki delniških družb nastopati na borzah in imajo določene prednosti v zvezi s tem. Kakorkoli že, v poslanski skupini DeSUS bomo kljub temu, da sodimo, da bi se dalo še kaj popraviti, pa vidimo, da te pripravljenosti zdaj najbrž ne bo več, zakon kot celoto podprli, ker je potreben in nujen.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Stane Pajk, v imenu poslanske skupine SDS. Prosim.
Spoštovani prisotni, gospod minister s sodelavci! O zakonu o gospodarskih družbah je bilo v zadnjem času v državnem zboru že precej govora. Omenjeni zakon je temeljni sistemski zakon na področju prava družb v Republiki Sloveniji in ga tudi imenujemo ustava gospodarstva. O njem je bila opravljena javna obravnava mnenj, na kateri je bilo največ govora o soupravljanju zaposlenih v delniških družbah z enotirnim sistemom upravljanja. Naše mnenje je, da se je tudi to v postopku sprejemanja omenjenega zakona primerno uredilo. Predlog za nov zakon o gospodarskih družbah je bil sprožen predvsem iz razlogov, da se prilagodimo evropskemu pravu in uvedemo novosti. Bistvene spremembe so potrebne. Sedaj veljavni zakon je bil sprejet leta 1993 in do sedaj doživel osem novel. To pomeni, da je v določenih točkah zastarel. Slovenija časovno zaostaja pri implementaciji pomembnega nadnacionalnega instituta evropska delniška družba. Rok po uredbi je potekel in se z uvedbo tega instituta že zamuja. Ob vključitvi Slovenije v tečajni sistem ERM 2 in z namenom, da Republika Slovenija uvede evro kot plačilno sredstvo, je to vsebino nujno treba implementirati v korporacijsko in delniško ureditev družb. Sedaj se predlaga dodatna možnost, da delniška družba uvede kosovne delnice. Zakon uvaja tudi enotirni sistem odločanja v delniških družbah, kar pomeni, da sta upravni in nadzorni organ združena v en organ odločanja in nadzora. Do sedaj smo v delniških družbah poznali dvotirni sistem. Obravnavano je tudi manjšinsko delničarstvo. Gre za instituta iztisnitve in izstopa iz delniške družbe z namenom varstva malega delničarja. Predvidena je tudi možnost transformacije podjetnika, ki je fizična oseba, v pravno osebo, kapitalsko družbo. To je bilo nekaj novosti, ki jih predlagani zakon prinaša. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo mnenja, da se s tem predlaganim zakonom bistveno izboljšuje okolje za delovanje podjetij. Predlagani zakon bo poslanska skupina Slovenske demokratske stranke podprla. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava o predlogu zakona v celoti. Od vseh prijavljenih, ki sem jih imel na spisku, je ostal prisoten v dvorani edino še gospod Stane Pajk, ki je bil ravnokar pred govornico, in sprašujem vas, ali želite razpravljati. Hvala lepa. Besedo dajem predstavniku vlade, če želi.
Hvala lepa. Zgolj na polemično diskusijo poslanca Pečeta, samo na dve stvari bi želel opozoriti. Prva zadeva je ta, da je tematika gospodarskih javnih služb in podeljevanje koncesij tematika drugega zakona. Zakon o gospodarskih javnih službah je v pristojnosti ministrstva za okolje in prostor in poteka diskusija okoli oblikovanja. Mi se tudi zavedamo, da je potrebna nadgradnja, dopolnitev teh rešitev, vendar to je sfera, ki jo zakon o gospodarskih družbah ne ureja. Zakaj ne? Osnovni namen tega zakona je opredeljen tudi preko pojmov, ki so zajeti v 3. členu, in sicer po tem zakonu je gospodarska družba pravna oseba, ki na trgu samostojno upravlja pridobitno dejavnost kot svojo izključno dejavnost. To pove vse, kaj je del tega zakona. In gospodarske javne službe niso del tega zakona in nikoli niso bile in prav je tako in so urejene v drugem zakonu. In mešati to dvoje in govoriti, da ta zakon ne ureja tiste problematike, je seveda logično, saj ta zakon ni namen, da ureja tisto problematiko. Končno pa bi kakšen dober predlog lahko Slovenska nacionalna stranka tudi v amandmajski obliki vložila tekom cele razprave, pa ni. In seveda je težko potem upoštevati njihove predloge, ki so načelno diskutabilni oziroma nesprejemljivi. Tudi sicer je bilo naštetih kar nekaj drugih manjših dilem, ki pa jih res nikoli nismo prejeli od Nacionalne stranke v amandmajski obliki. Seveda smo prejeli niz amandmajev Nacionalne stranke, ki so se v glavnem nanašali na sodelovanje delavcev pri upravljanju, in mislim, da smo to zadevo celovito in dobro rešili. Še enkrat poudarjam, da so določbe, ki so zajete v prehodnih določbah glede sodelovanja delavcev pri upravljanju, nadgradnja osnovnega teksta na podlagi kompromisa tudi s predstavniki sindikalne strani, predvsem s predstavniki solidarnosti in alternative. Poudaril bi, da je po predlaganem tekstu v tretji obravnavi, kajti vidim, da še zmeraj prihaja do dilem, eno in edino zelo jasno. To je to, da imajo delavci vedno predstavnika v enotirnem sistemu upravljanja, predstavnika v upravnem odboru, tudi če je najmanjša možna oblika upravnega odbora, to je tričlanski upravni odbor, ima enega predstavnika in na vsakokratne tri predstavnike imajo dodatnega enega. To se pravi, enega pri treh članih, dva pri šestih, tri pri devetih. In s tako rešitvijo je tudi Zveza svobodnih sindikatov Slovenije soglašala. Tako smo naredili pomemben korak naprej in mislim, da je tekst zato kvalitetnejši, kot je bil prej.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo o predlogu zakona v celoti. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jih bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 30.3.2006. Pregled amandmajev ste dobili, in sicer gre za tri amandmaje poslanske skupine Socialnih demokratov k 703. členu. V razpravo dajem 703. člen ter tri amandmaje poslanske skupine Socialnih demokratov. Kdo želi besedo? Gospod Kumer, izvolite.
Hvala za besedo. Ne glede na popravek 702.a člena, ki je kompromisni predlog, in sedaj 703. člena, ki je v novem predlogu, mi še vedno na nek način vztrajamo zaradi jasnosti in zaradi tega, da ne bi stvar prejudicirala, ko bo ministrstvo za delo, družino pripravljalo to rešitev z dopolnitvami, novelo zakona o sodelovanju delavcev pri upravljanju, ki je napovedana za mesec maj, da bi vsi delavci tako v družbah z enotirnim kot z dvotirnim sistemom bili v enakopravnem položaju. Ta teden smo veliko govorili o tem, da morajo vsi biti enaki pred zakonom, in osnovna intenca naših treh amandmajev, ki se veže na 703. člen, so ravno v tej smeri. In prvi amandma, ki se tiče drugega odstavka, mi še vedno vztrajamo, da delavci imajo pravico v upravnem odboru izvoliti najmanj 1/3 članov. Ta dikcija je zelo jasna in minister je tudi sedaj v dodatni obrazložitvi povedal, pri treh članih upravnega odbora je 1, je 1/3, pri šestih sta 2, je zopet 1/3, pri devetih so 3, je zopet 1/3. Ne vidimo razloga, zakaj ne bi jasno zapisali te dikcije - 1/3. To 1/3 zakonsko opredeljeno predstavništvo v upravnem odboru imajo in mi smo večkrat dali za primer Dansko in Norveško. Tisti, ki govorijo, da ni teh primerjav ali pa nimajo enakovredno urejeno v drugih državah. Ni nobene bojazni, da bi v upravnih odborih s to enotretjinsko dikcijo delavci dobili večinsko prevlado ali pa prevlado v upravnem odboru. Te bojazni ni, kajti škarje in platno imajo v rokah tisti, ki bodo pripravljali notranje akte v družbi na podlagi tega ZGS-ja in pa zakona o sodelovanju delavcev pri opravljanju. Nikoli se ne more zgoditi, da bi delavci imeli večino nad lastniki kapitala v upravnih odborih. V tretjem odstavku v družbi, kjer gre za več kot 5 zaposlenih, upravni odbor na predlog sveta delavcev imenuje najmanj enega izvršnega delavskega direktorja, ki opravlja svojo funkcijo skladno z določili zakona in tako dalje. Mi še vedno menimo, da ta tretji odstavek 703. člena kompromisnega predloga, naj bi delavski predstavnik v upravnem odboru družbe z več kot 500 zaposlenimi avtomatično bil imenovan za izvršnega direktorja, pomeni, da predstavniki delavcev izgubijo enega člana v upravnem odboru. Zato po našem mnenju ta predlog ni sprejemljiv, ker delavci na ta način avtomatično izgubijo svojega predstavnika v tistem neizvršnem delu upravnega odbora. Pomembna poanta sodelovanja delavcev pri soparticipaciji je pa njihova zastopanost v tem neizvršnem delu upravnega odbora, v tej nadzorni funkciji, v funkciji strateškega vodenja, medtem ko je njihovo predstavništvo ali sodelovanje v funkciji tekočega poslovodnega upravljanja manj pomembno. Zato vztrajamo, če je član upravnega odbora imenovan za izvršnega direktorja, da dobijo nadomestnega člana drugega v upravni odbor. In tretji amandma kompromisnega predloga, ko gre za udeležbo delavcev v organih družb, tako imenovanih srednjih družbah. Jaz sem že prejšnjič s podatki postregel, da imamo v Sloveniji 198 tako imenovanih majhnih družb. Naš test je pokazal, da je več kot 100 teh majhnih družb s 50 zaposlenimi, v več kot 100-ih imajo sedaj v dvotirnem sistemu upravljanja nadzorni svet. S tem členom, s tem kompromisnim predlogom, tako kot je zapisan, pa v teh družbah izgubijo to pravico, da lahko soparticipirano sodelujejo v upravnem odboru. Avtomatično izgubijo to pravico. Zato predlagamo, če že mora biti ta omejitev, in zopet opozarjam na enakost pred zakonom, ker gre za skoraj 200 subjektov, da večini od teh ta pravica ostane. In zato predlagamo mikro do 10, če že je, da v tistih subjektih, kjer je do 10 zaposlenih, jim te pravice zakonsko ne dajemo. Kjer imajo 48, 49 in so do sedaj v dvotirnem imeli nadzorni svet, zakaj jim, če se bodo lastniki odločili za enotirni, ne bi omogočili, da bi imeli svojega predstavnika tudi v tem. Tako kot je sedaj napisana dikcija, to pomeni, da nimajo svojega predstavnika v skoraj 200 subjektih. Hvala.
Besedo ima, gospod Pajk. Prosim.
Hvala za besedo. Slovenska demokratska stranka, naša poslanska skupina teh amandmajev ne podpira, ker mislimo, da ima v delniški družbi z dvotirnim sistemom upravljanja član. Ima dve funkciji - upravno in nadzorno. Jasno je, da je to neki kompromis med tistim, kar bi si želeli delavci, in na drugi strani med tistim, kar bi si želeli lastniki ali upravljavci. Dejstvo je, da je najboljše, če so vsi členi zadovoljni, s tem mislim od upravljavske funkcije do delavcev v delniški družbi. Če so vsi zadovoljni, je tudi največja produktivnost. To zadovoljstvo gre tudi na račun vseh, ker je lahko plača večja, ker se več zasluži, in tudi na račun lastnikov, ki imajo od vloženega kapitala tudi zaslužek ali dobiček. Dejstvo je, da je treba v življenju vedno iskati kompromise, in mislim, da je tak predlagan način dober kompromis. Kompromis s kompromisom - načeloma ni zadovoljen nihče. Potrebno je pogledati problem z vseh vzornih kotov in če ga gledamo tudi iz tega, da se pospešuje razvoj, in mislim, da je enostavno tak sistem, ki je sedaj predlagan, v redu. Razumem Socialdemokrate, da se zavzemajo za razširjene pravice, njihovo zavzemanje je legitimno in prav je, da se zavzemajo, ampak mi mislimo, da je že to zadovoljivo in uravnoteženo. Hvala.
Besedo ima gospod minister. Prosim.
Hvala lepa. Poglejte. Vse rešitve so tehtanje, vedno med pravicami enih in drugih. Mi s tem zakonom želimo ustvariti predvsem gospodarstvu prijazno normativno okolje za poslovanje in hkrati ob hkratnemu upoštevanju tudi pravic delavcev pri soupravljanju tega podjetja. Jaz zelo težko razumem kogarkoli v tej dvorani, ki posega v standard, s katerim so pravzaprav soglašali tudi sindikati, predstavniki zaposlenih. Za to rešitev imamo strinjanje sindikatov. In ocenjujem, da je s tem dan pomemben signal, da je določba v smislu prehodne določbe, sodelovanje delavcev pri upravljanju, zadostna in zadovoljiva norma, ki jo pripoznajo tudi asociacije delavcev. Skozi vso razpravo ob tem zakonu smo polemizirali z vsemi temi rešitvami, ki so bile danes izpostavljene. In če govorimo o 703. členu, o drugem odstavku, je dilema ena tretjina oziroma ena tretjina do ena polovica. Mi smo od tistega prvotnega predloga nadgradili rešitev do te mere, da imajo delavci v tem upravnem odboru eno tretjino in ne več kot eno tretjino. To pomeni, da je pri tričlanskem upravnem odboru eden, pri štiričlanskem upravnem odboru eden, pri petčlanskem upravnem odboru eden, pri šestčlanskem upravnem odboru dva, pri sedemčlanskem upravnem odboru dva, pri osemčlanskem upravnem odboru dva, pri devetčlanskem upravnem odboru trije in tako naprej. In to je ključna razlika med vašim in našim predlogom. In še enkrat poudarjam, ta predlog je dogovorjen s predstavniki zaposlenih, in prav je, da dogovor in uskladitev tudi spoštujemo. Ni res, da ta norma odstopa od drugih norm, zlasti v skandinavskih državah. Težko je primerjati Dansko, ki ima dvotirni sistem, s tem predlogom, ki velja za enotirni sistem. Pa si poglejmo primer Finske, ki ima z enotirnim sistemom upravljanja z opcijo nadzornega organa v poslovodnem organu skupno število predstavnikov delavcev določeno s sporazumom, če pa tega sporazuma ni, pa eno četrtino v organih vodenja oziroma nadzora oziroma v vodstvenih skupinah, pa še to v družbah z nad 150 zaposlenimi. Se pravi, je bistveno nižji standard, kot je ta tu, bistveno nižji. To se pravi, dogovor, če dogovora ni, ena četrtina, in to samo tam, kjer je več kot 150 zaposlenih. Podobno je tudi drugje. Na Švedskem imajo v enotirnem sistemu upravljanja poslovodenje [[?]] varovano z dve in ne eno tretjino predstavnikov delavcev. Pa ne bi našteval še baltske države in druge države. Mislim, da je ta standard nekje na evropskem nivoju. Glede praga, to se pravi, glede tega petega odstavka. Tu smo določili prag ob drugih omejitvah, ki so določene. To se pravi, da ta zadeva ne velja za majhne družbe, to je 50 zaposlenih. Recimo, pri Finski je to 150, Slovaška 50, Češka 50, Luksemburg 1.000. In iz tega naslova je ta norma povsem primerljiva, če ne celo nekako nadstandardna. Edino, kar smo zasledili, pri Švedski 25. Vi greste tu pa na 10, kar pomeni bistveno, drugačno rešitev. Skratka, kaj bi želel kot temeljno sporočiti. Rešitev je tehtanje med delodajalci in delojemalci in takšna, kot je predlagana, je bila usklajena z delojemalci. In mislim, da je to zadostna garancija, da je tudi dobra.
Hvala, gospod minister. Gospod Kumer, imate besedo. Prosim.
Hvala za besedo. Jaz mislim, da se v izhodišču, ne bom rekel, da se razlikujemo, ampak bom skušal odgovoriti kolegu Pajku in ministru. Jaz dobivam na nek način občutek, ko tehtamo tukaj o sodelovanju delavcev oziroma soparticipaciji, kot da prisotnost delavcev v upravnih odborih ali dvotirne v nadzornih predstavljajo neko oviro pri upravljanju, nadaljnji viziji tega podjetja. Jaz seveda vidim stvar obratno in to je tudi tako imenovana evropska praksa. Pa naj gre to skozi soparticipacijo pri delitvi dobička, naj je to skozi participacijo pri tako imenovanem delavskem delničarstvu in nenazadnje tudi soparticipacijo pri upravljanju podjetij. Simbioza med lastnikom, med menedžerjem in večino žive sile, ki predstavlja tako imenovano delojemalsko skupino, pomeni plus, pomeni plus za razvoj, vizijo, pripadnost podjetju in tako dalje in ne vidim tukaj nobene velike ovire. Ko govorimo o enotirnem sistemu upravljanja in upravnem odboru, moramo govoriti jasno. Upravni odbor lahko ima in bo po vsej verjetnosti imel, bo sestavljen iz dveh delov, bo imel tako imenovani upravni in nadzorni, bo imel izvršne in neizvršne člane upravnega odbora, če že o tem govorimo. In ta tretjina seveda pomeni v neizvršenem delu upravnega odbora, v tistem nadzornem delu upravnega odbora. Ne govorimo o tisti funkciji vodenja in tako dalje. S tretjim oziroma drugim amandmajem na tretji odstavek skušamo v tistih nad petstotih, pa je mislim da nekaj čez 40, v Sloveniji korigirati, da če že gre v del izvršnega direktorja, da seveda delavci v tem neizvršnem dobijo nadomestek za tega člana, ki je postal direktor, tako imenovani delavski direktor. In še tretje. Ne vem, kako je možno neko ustavno zajamčeno pravico, ki jo imajo delavci, z zakonom jim jo odvzeti. Še enkrat opozarjam, kako je moč odvzeti pravico do sodelovanja pri upravljanju družbe s 50 zaposlenimi. Če že zakonsko hočemo to, glede na slovenske razmere, jaz se strinjam, pa gremo na švedski model, pa je 25. Ampak jaz sem dal primer skoraj 200 podjetij, ki imajo od 30 do 50 zaposlenih, do 30 do 50 in čez 100 imajo v dvotirnem sistemu sedaj nadzorni svet. Po tem zakonu v teh čez 100 podjetjih več ne sodelujejo delavci, če se bodo lastniki tako odločili. In lastniki bodo brali zakon. Zato mi predlagamo, če že mora, naj bo mikro, ne majhna podjetja, ampak mikro podjetja, kar pomeni do 10 zaposlenih. Še enkrat predlagam in opozarjam na diskusijo, ki smo jo imeli zdaj že cel teden, govorimo o enakosti pred zakonom, govorimo o vseh možnostih, ki jih mora imeti mali človek, morajo imeti ljudje pri raznih drugih zadevah, ko pa se pogovarjamo tukaj pri upravljanju podjetij, pa imam občutek, kot da nas nekaj ovira in ga vidimo predvsem iz neke negativne plati.
Hvala lepa. Spoštovani obiskovalci, lepo pozdravljeni v državnem zboru! Nadaljujemo z razpravo. K razpravi se je prijavil gospod Petan. Izvolite.
Hvala za besedo. Torej, ta razprava je dobrodošla, vendar pa mislim, da moramo določene miselne vzorce iz preteklosti pa včasih tudi malo pozabiti. To še posebej trdim za-to, ker se v zadnjem času veliko govori o hudi konkurenci iz vzhoda, dobro, sinonim je Kitajska, govori se o Kitajski, ampak misli se tu Azija in področja, kjer je zelo cenena delovna sila in kjer tako rekoč delavci nimajo nobenih pravic. Že nobenih pravic je prefina beseda. Vemo, da delajo tam tudi otroci v nemogočih razmerah, o delovnih pogojih se sploh ne da govoriti. Ampak, dejstvo je, da izdelki, ki prihajajo od tam, so tu konkurenčni, so poceni in ljudje jih kupujejo ali pa jih kupujemo. Se pravi, mi pa ne moremo zdaj zadministrirati do onemoglosti in govoriti, kako je lepo, če nekdo lahko razpravlja o nečem, da lahko soupravljaš. Jaz se s tem strinjam, sem pristaš tega, vendar mora biti neka pametna meja glede na nastale razmere, ki so trenutno v svetu. V tem času globalizacije velja še samo, ali si cenejši ali si konkurenčnejši in tistega bomo kupovali. Dejstvo je tudi tako, da nimamo več berlinskega zidu, kjer bi si zaprli meje. Vemo, da svetovna trgovinska organizacija ima tudi svoj vpliv in svojo moč, tako da se ne da zapreti notranjega trga, to se pravi moramo biti konkurenčni in fleksibilni, mislim pa predvsem na fleksibilnost, konkurenčnost mogoče malo v drugi fazi. In če vprašate zaposlene, bo vsak rekel, da je zadovoljen v tistem podjetju kjer je uspešno, v tistem podjetju, kjer imajo dobre plače in v tistem podjetju, kjer še vidijo perspektivo za naprej. Tam pa ni bistveno, ali bo lahko imel neko besedo v razpravljanju o nekem programu ali je takšen ali drugačen, njega zanima, da bo dobil 1. ali 15. ali 20. polno plačo, da bo dobil en del plače v bonih, kjer ne bo nobenih pravic iz socialnega varstva, iz pokojninskega varstva in podobno. Jaz sem za to, da bi imeli maksimalno pravic, tako kot smo jih mogoče včasih imeli, ampak čas je šel naprej in tega se moramo zavedati in temu primerno se moramo organizirati. Vemo, da marsikje v Evropi, Nemčija je pa tisti svetel primer zato, ker je najmočnejše gospodarstvo v Evropi. V Nemčiji imajo kup težav tudi zaradi tega in največji problem v Nemčiji je to, ker se morajo reorganizirati, ker se morajo drugače pripraviti na te izzive globalizacije, vendar to so odpori, da se odpoveš nečemu, kar ti je tukaj že dano, kar je bilo zapisano, kar je bila tvoja pravica, pa če je učinkovita ali ne. In to je problem celotne Evrope. In jaz podpiram ta vladni predlog, ne bom rekel, da je zame mogoče še preveč ohlapen, ampak postopoma je treba te stvari spraviti v neko normalno mejo, da se ne bomo še naprej ukvarjali, pa ne me narobe razumeti, želim samo v prispodobi povedati, ne me za besedo loviti, ko bom govoril o samoupravljanju, ker smo lahko na veliko govorili v bistvu pa tako ali tako se veliko ni dalo. Če smo veliko govorili pa imeli slabe plače prvega ali pa dvajsetega v mesecu, nam to čisto nič ni pomagalo, važno, da smo uspešni in fleksibilni. Fleksibilni in uspešni smo pa lahko samo takrat, če je sistem čim bolj enostaven, če čim manj govorimo pa, da lahko čim bolj enostavno delamo, od tega bomo imeli veliko več, zato bom podprl ta vladni predlog, amandmajev pa ne. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Pajk, imate na voljo 28 sekund. Prosim, 28 sekund.
Hvala. Jaz bom na hitro odgovoril, ker se pač z mojim predgovornikom, z gospodom Kumerjem nisva razumela. Mi ne vidimo tega kot oviro, soupravljanje, absolutno ne, ampak mi gledamo na to, da je potrebno stvari uravnotežiti in takrat, ko so vsi subjekti v nekem podjetju zadovoljni, takrat je tudi položaj tega podjetja najboljši. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Kumer, imate besedo. Prosim.
Jaz bom preslišal, da o tem, o čemer sem diskutiral, da je to neki stari vzorec, preživel. Lepo prosim, saj lahko je vse legitimno in vsak lahko to etiketo da, ampak jaz bi še enkrat rad poudaril, da ko veliko govorite nekateri kolegi, da ne razumemo, ker smo iz nekih drugih časov, imamo stare vzorce, ampak imam občutek, da tudi vi nekaterih stvari ne razumete, ki so se zgodile. Mi imamo seveda sedaj drugačno lastninsko strukturo, je lastnik, ki je postavil menedžersko strukturo in imamo tudi v podjetjih izobrazbeno strukturo delojemalcev očitno na neki višji ravni, ki ne sodeluje, ne prvi ne drugi, niso ne lastniki niso menedžerji, pa nekaj vedo o firmi, vedo nekaj o poslu in zakaj tem ljudem ne damo možnosti pri upravljanju pri tem nadzornem delu upravnega odbora, tega preprosto ne razumem. Ko govorimo o teh majhnih podjetjih, tudi strategija sedanje vlade in reformnih ukrepov je, da seveda iz teh velikih firm gremo v te male, se pravi, koncentracija znanja ljudi, ki bodo delojemalci, bo večja in zakaj posamezniki tudi iz te strukture ne bi imeli možnost neposredno sedeti za mizo, kjer se nedokončno odloča, ampak, da povedo tudi svoje mnenje, svoje sugestije, svoje predloge in jih lahko lastnik in menedžerji potem sprejmejo ali zavrnejo. Še nekaj v zvezi z, ker minister veliko govori o tem, dogovorom s sindikati. Jaz bi opozoril, jaz govorim v imenu vseh zaposlenih, vi pa veste, da v vseh firmah vsepovsod sindikatov tudi ni in v tem malih, o katerih jaz govorim, da sedaj grem na peto alinejo, pa jih v veliki večini ni in zato govorim v imenu vseh zaposlenih, ne samo tistih, ki so organizirani, tudi sindikati, s katerimi vi pravite, da ste dosegli kompromis. Ta del, o katerem jaz govorim, pa seveda ni čisto tako zadovoljen s temi rešitvami, ki so v tem predlogu zakona.
Hvala lepa. Besedo ima gospod minister. Izvolite, prosim.
Hvala lepa. Očitno gre za nekaj nesporazumov. Prvič, ministrstvo za gospodarstvo in vlada se zavedata pomena in nujnosti sodelovanja, biti dobro informiran tudi in sodelovanja delavcev pri upravljanju podjetij. Namreč, gre za vzajemno zadevo. Podjetje ne more biti uspešno, ne more biti dobro, če ni vzajemnosti med upravo in zaposlenimi, če se zaposleni ne počutijo dobro v podjetju, če, skratka, niso kreativni, ustvarjalni in ne čutijo pripadnosti podjetju. To je danes nujno, da je podjetje konkurenčno in da je, če je konkurenčno, lahko tudi poslovno uspešno. To je nedvomno. Mi nikoli in nikdar nismo pomislili na to, da bi bilo sodelovanje delavcev pri upravljanju ovira. Nasprotno, menimo, da je dobrodošlo. Verjamem tudi, da številne uprave to vedo. Zato ta zakon postavlja pač minimalen standard. Če se dogovori drugače, je lahko ta minimalen standard presežen. To ni prepoved sodelovanja delavcev pri upravljanju. Če se v akt o ustanovitvi na podlagi sporazuma med zaposlenimi in delodajalci tudi v majhnih družbah dogovori, da bodo delavci zraven, so lahko v upravnem odboru zraven in je pač jasno, da to ni prepovedano. In vsled tega ta zakonska norma ne preprečuje tega, kot ste večkrat poudarili, da preprečuje kljub temu, da je to že sedaj in da se želi, da je to tudi naprej. Ni res. Poudarjam, da je ta minimalen standard, ki je dogovorjen, usklajen ne samo s sindikati, ampak tudi s predstavniki svetov delavcev. In da pravzaprav, ko govorite, v imenu vseh zaposlenih, tega si jaz ne bi upal govoriti, no, res, ker - ne vem, ali imate kakšno pooblastilo, da v imenu vseh zaposlenih to govorite, če pa pravijo legitimni predstavniki svetov delavcev, sindikatov, drugače. In delavci pravzaprav sploh ne morejo participirati, če niso organizirani. Sploh ne morejo priti v te organe, če niso organizirani. In tisti, ki so organizirani, trdijo in pritrjujejo nam, da je ta rešitev v redu. In, prosim vas, načelo je vedno, da politika spoštuje dogovor. Spoštuje dogovor, ki je potem seveda tudi apliciran v tem 703. členu zakona o gospodarskih družbah. To je ena stvar. Druga stvar je nekaj - da mi zdaj gledamo tako, da bodo pa zdaj kar vse družbe šle iz dvotirnega sistema upravljanja v enotirni sistem. Jaz sem prepričan, da temu ne bo tako. Bodo šle tiste, ki imajo zelo čisto ali pa, bi rekel, takšno lastništvo, da se bodo hitro lahko lastniki zmenili, da gredo v enotirnega, in jim bo to olajšalo upravljanje. Ampak to bodo po moje predvsem družbe, če govorimo o majhnih, pa ne le majhne, tudi velike in srednje družbe bodo tiste, ki imajo enega zelo močnega lastnika, ali pa dva zelo močna lastnika, ali pa tri zelo močne lastnike. Tam, kjer je razpršeno lastništvo, na primer, kot so družbe Petrol, Mercator in tako naprej. Te družbe bi morale ne vem kaj narediti, da bodo zbrale 75%, da bodo spremenile svoje statutarne oziroma svoje ustanovitvene akte, da bodo te stvari notri zapisale in da bodo šle potem po enotirni poti. Te pravzaprav mislim, da to bo zelo težko in bo tam ta dvotirnost ostala. Mi damo možnost torej tistim družbam, ki jih sedanja zabetonirana dvotirnost prej omejuje pri konkurenčnosti, kot jim daje s tem neko prednost. Pa še to, v teh velikih družbah izvršni direktorji in neizvršni direktor. Direktor, ki je izvršni, je v upravnem odboru in je notri. To se šteje v kvoto. Upravni odbor nima še poleg upravnega odbora uprave. To je pač upravni odbor. In se štejejo v to kvoto in seveda zato smo želi to zelo jasno povedati, da je v tem primeru ta zadeva zajeta. In to je ta delavski direktor, ki je tudi član upravnega odbora. Tako, da mislim, da tu dilem ni in da so rešitve usklajene in dobre.
Hvala lepa. Gospod Kumer, prosim.
Bom zelo kratek. Še čisto na koncu, ministru bi rad pojasnil, ko pravi, kdo mi daje to kompetenco, da lahko govorim v imenu vseh zaposlenih. Na žalost sem poslanec in po enem členu ustave sem predstavnik ljudstva tukaj notri. Tako, da lahko govorim v imenu ljudstva. In zaposleni so ljudstvo, tako, da imam to kompetenco, imam to pravico, da govorim v imenu njih, pa tudi če je teh 10 ali pa 20. Tako da, če bi zares bilo tako, da ni nobenih dilem, potem mi danes ne bi o tem diskutirali. Če res ne bi bilo nobenih dilem. Bom seveda to vzel v zakup, da je minister tukaj rekel, da je res z vsemi sindikati in predstavniki delavcev to usklajeno in da se oni 100% s tem strinjajo. Jaz seveda takšne informacije nimam in na njihovo pobudo tudi danes diskutiram, nekaterih, ne vseh. Nekaterih.
Zaključujem razpravo. Končali smo z razpravo o amandmajih, o katerih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po končani 19. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 17.20 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA RESOLUCIJE O PREPREČEVANJU IN ZATIRANJU KRIMINALITETE. Predlog resolucije je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dodatno obrazložitev resolucije. Gospod magister Zvonko Zinrajh, državni sekretar v ministru za notranje zadeve. Izvolite prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Dober dan spoštovane poslanke, poslanci, spoštovani gostje! Resolucija o preprečevanju in zatiranju kriminalitete je strateški dokument, ki določa cilje in načela za uspešno preprečevanje in zatiranje kriminalitete. Dejstvo je, da je v sodobni družbi kriminaliteta pojav, ki se ga ne da v popolnosti zatreti, z ustreznimi politikami in programi pa je v večji ali manjši meri nekako obvladljiva. Kriminaliteta se prilagaja sodobnim družbenim spremembam in je korak pred uradnimi državnimi inštitucijami, ki se ukvarjajo s preprečevanjem in zatiranjem. Resolucija o strategiji nacionalne varnosti v Republiki Sloveniji, sprejeta v letu 2001, je nekako določila temeljna področja in državne organe, ki so soodgovorni za celovito nacionalno varnost in resolucija nekako bazira tudi na tem dokumentu. S preprečevanjem in zatiranjem kriminalitete se v Republiki Sloveniji v največji meri ukvarjajo predvsem represivni organi, od policije, državnega tožilstva, posameznih organov za specializirana področja, na primer urad za preprečevanje pranja denarja in carina v okviru svojih pristojnosti in tako naprej. To pa pomeni, da smo se ukvarjali predvsem s posledicami, ne pa tudi z vzroki v zadostni meri, ki pogojujejo kriminal, kar zagotovo ne more dati zadovoljivih učinkov. Pomembno je, da smo se v zadnjih letih pričeli zavedati pomembnosti preprečevanja kriminalitete, kar je sicer naloga vseh državnih organov in organizacij, seveda, tudi civilne družbe. Do sedaj so državni organi na področju preprečevanja in zatiranja kriminalitete delovali v vsakem okviru svojega delovnega področja na podlagi vladnih programov dela in programov dela posameznega konkretnega resorja. Republika Slovenija aktivno sodeluje tudi v delovnih telesih Sveta Evrope, skupini držav proti korupciji, Pakta stabilnosti za jugovzhodno Evropo, v Interpolu, Evropolu in tako naprej. Primerljivo stanje kriminalitete, če bi jo nekako statistično obdelali za obdobje zadnjih 10 let, bi nam nekako pokazalo, da so se določena kazniva dejanja celo povečala za 100%. V letu 2005, tudi v 2005 je, lahko rečemo, to stanje nekako podobno, saj je bilo po oceni policije zaznano poslabšanje varnostnih razmer, ki se kaže v precejšnjem povečanju števila kaznivih dejanj, predvsem zoper življenje in telo, vlomov, ropov in drugih kaznivih dejanj. Policija je v letu 2004 poslala državnemu tožilstvu kazenske ovadbe ter poročila za njihovo dopolnitev zaradi 86.568 kaznivih dejanj, kar nekako pomeni 13% več, kot v letu poprej. Da se vrnem spet k resoluciji oziroma predlogu in zakaj smo se za ta dokument odločili. Za uspešno zagotavljanje notranje varnosti je bistvenega pomena usklajeno delovanje zakonodajne, izvršilne in sodne veje oblasti, učinkovita gospodarska politika in ustrezne politike na socialnem, zdravstvenem, zaposlitvenem, vzojno-izobraževalnem in drugih področjih. Boj zoper kriminaliteto je načrten in usmerjen proces, dejavnosti na področju preprečevanja in zatiranja kriminalitete pa morajo biti naravnane dolgoročno. Zato je treba ustvariti razmere za usklajeno sodelovanje vseh družbenih akterjev, od državnih institucij tja do družine, kjer se oblikujejo primarne vrednote in norme. Kriminaliteta ima strukturne družbene učinke. Hromi zaupanje v delovanje državnih institucij ter spodbuja družbene konflikte, ki lahko vodijo v ekstremizem. Kriminaliteta predstavlja resno grožnjo demokraciji, tudi v primerih poenostavljanja rešitev na področju njenega preprečevanja in zatiranja, kar lahko omogoči različne oblike kršitev človekovih pravic in svoboščin ter dostojanstva. Družbena razmerja morajo temeljiti na zaupanju, kar lahko pomembno prispeva k zmanjševanju materialne in moralne škode, ki nastaja kot posledica kriminalitete. Zato menimo, da je za uspešno uresničevanje kriminalitetne politike potrebna podpora javnosti. Posebno pozornost je treba nameniti ranljivim skupinam prebivalstva in poskrbeti za mehanizme njihove družbene integracije. Pri tem imajo posebno vlogo kulturne, verske in druge organizacije ter društva civilne družbe, ki lahko prispevajo h kulturi dialoga, strpnosti in družbeni integraciji, obenem tudi razbremenjujejo državo v organizacijskem in finančnem smislu. Poleg primarne socializacije in internalizacije družbenih vrednot v družini, v okviru katere se postavljajo temeljna pravila obnašanja, mora pomembno vlogo dobiti sekundarna socializacija, ki poteka na ravni osnovne šole in drugih institucij, v katere so vključeni otroci. Lokalna raven je tista, kjer se najbolj neposredno odražajo interesi ter uresničujejo pobude ljudi. Partnerstvo na lokalni ravni lahko prispeva k povečanju varnosti, saj omogoča celovit pogled na varnostne probleme in kriminaliteto. Storilce kaznivih dejanj je treba v večji meri vključiti v programe resocializacije in rehabilitacije, kar mora postati obvezen del prestajanja kazni za kazniva dejanja predvsem s področja nasilništva. Izvajanje programov preprečevanja povratništva in zagotavljanje alternativne izvršitve izrečenih krajših zapornih kazni ter drugih preventivnih dejavnosti zahteva usklajeno delovanje institucij in partnerstvo države z organizacijami civilne družbe. To velja tudi za žrtve kaznivih dejanj, ki potrebujejo specifično obravnavo v vseh fazah postopka. Celovito pomoč žrtvi s strani države in civilne družbe je treba zagotoviti zlasti v obdobju premagovanja posledic kaznivih dejanj. Temeljni cilji v predlagani resoluciji so nekako strnjeni v tri sklope. Prvič, usmeriti napore državnih institucij in civilne družbe v ustvarjanje okoliščin, ki bodo omogočile visoko kakovostno raven individualnega in družbenega življenja in s tem zmanjšanje kriminalitete ter zagotavljanje življenja v varnem okolju. Drugič, zagotoviti usklajeno delovanje zakonodajne, izvršilne in sodne veje oblasti ter drugih institucij, njihovo sodelovanje z nevladnimi organizacijami oziroma civilno družbo pri oblikovanju in izvajanju politike preprečevanja in zatiranja kriminalitete. In tretjič, določiti ključna področja varnostne politike in podati usmeritve na področju preprečevanja in zatiranja kriminalitete ter s tem ustvariti pogoje za integracijo kriminalitetne politike v vse politike, predvsem na področju preprečevanja kriminalitete. V predlagani resoluciji, ki je danes pred vami, so na podlagi ocene stanja podane usmeritve na področju kriminalitetne politike in boja zoper kriminaliteto, kjer je dan poudarek predvsem na sodelovanju pristojnih državnih organov in organizacij civilne družbe, kar sem že prej omenil. In ob koncu, na podlagi 135. člena zakona o policiji bo do konca januarja 2007 predvidoma izdelan nacionalni program preprečevanja in zatiranja kriminalitete, ki bo določil prioritetne naloge za naslednje petletno obdobje, določil nosilce nalog in te te finančno ovrednotil. Usmeritve iz te, danes predlagane resolucije, bodo seveda podlaga za izdelavo tega nacionalnega programa, ki bo operacionaliziral postopke za preprečevanje kriminalitete. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog resolucije je obravnaval odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje, kot matično delovno telo. Prosim predsednico odbora, gospo Mojco Kucler Dolinar, da predstavi poročilo odbora.
Hvala lepa, predsedujoči. Lep pozdrav kolegicam poslankam in kolegom poslancem. Odbor za notranjo politiko, javno upravo in pravosodje, je na 18. redni seji obravnaval predlog resolucije o preprečevanju in zatiranju kriminalitete. V dopolnilni obrazložitvi je predstavnik predlagatelja, državni sekretar mag. Zvonko Zinrajh, predstavil načela, cilje in poglavitne rešitve predloženega akta. Predlog resolucije je poudaril, da je izjemnega pomena, predvsem zaradi dejstva, da je strateški interes Republike Slovenije krepitev pravne države in socialne države, zagotovitev stabilnega gospodarskega razvoja, spoštovanje človekovih pravic in svoboščin ter zagotavljanje takšnega družbenega okolja, ki bo vplivalo na zmanjšanje kriminalitete. Ocenjeno namreč je, da se je to področje v zadnjih 20. letih bistveno spremenilo. Predstavnik zakonodajno-pravne službe je na kratko predstavil mnenje te službe. V zvezi s pripombo k 7. členu oziroma v 7. poglavju, ki določa začetek veljavnosti resolucije, kar je za tak dokument neobičajno in po mnenju ZPS tudi bilo nepotrebno, je ministrstvo že pripravilo predlog za amandma odbora, ki ga je odbor tudi sprejel. V zvezi s pripombo k četrtemu poglavju, v katerem se predlagatelj sklicuje na prilogo 1, pa je predlog za amandma pripravil odbor sam in je bil na koncu tudi ta sprejet. V okviru splošne razprave so navzoči načelno podprli predlog resolucije, ki je v okviru njegovega cilja temeljni strateški dokument in opredeljuje načela in cilje na področju preprečevanja in zatiranja kriminalitete, gledano s pravnega vidika, pravnega značaja, pa je razumljivo, da je resolucija nekoliko ohlapen dokument, ki ne konkretizira vrednostnih ciljev, temveč daje usmeritve in jih na pregleden in razumljiv način tudi opredeljuje. V okviru razprave je bilo izpostavljeno tudi vprašanje, v kolikšni meri je pri nastajanju dokumenta sodelovala civilna družba in strokovna javnost, glede na to, da so resolucije temelj oziroma osnova za zakone, so nekateri menili, da bi se o gradivu opravila tudi javna predstavitev mnenj. Konkreten predlog je v tem smislu podal član odbora, poslanec Marko Pavliha, ki ga je odbor zavrnil, vendar je podprl skupno stališče, da bomo s strani ministrstva za notranje zadeve strokovno skupino, ki bo delala nacionalni program, povabili, da nas o izhodiščih tega programa tudi seznani. Predstavnik predlagatelja je tako glede na splošno razpravo kot tudi na razpravo k posameznim delom resolucije podal odgovore in pojasnila. Poudaril je, da je dokument nastajal kar nekaj časa in je posledica razmišljanj nekaj let, kot tudi sistemsko in sistematično se lotiti preprečevanja in zatiranja kriminalitete tako, da bi v ta del nacionalne varnostne politike bili vključeni vsi, ki so karkoli povezani s tem. Kot rečeno je odbor ob koncu sprejel amandmaja k četrtem poglavju in k sedmem poglavju in podprl tudi besedilo resolucije kot celote.
Hvala lepa. Želite še predstaviti stališče poslanske skupine. Prosim.
Po uradnih statističnih podatkih, ki so nam na voljo, beležimo skokovito naraščanje prijavljenih kaznivih dejanj. V časovnem razponu dvajsetih let se je število skoraj podvojilo in težko nam gre v glavo, vendar si moramo priznati, da človeštvo tone proti neki krizi, za katero je veliko vprašanje, kako se bo končala. Imamo relativno visok standard državljanskih pravic, osebnih svoboščin, socialne varnosti in materialnega blagostanja, vendar ravnanje sodobnega človeka temelji očitno tudi na nekaterih zmotah. Ena izmed njih je gotovo tudi zanikanje moralnih vrednot, napačen pogled na ločevanje svobode od odgovornosti in na ločevanje pravic od dolžnosti, tudi od tod odklonilna ravnanja, naj si bo s strani šolajoče mladine. Če pogledamo le zadnji incident na eni od srednjih šol do obsojanja vredne včerajšnje grožnje z bombo na ljubljanskem sodišču. Vprašanje za vsakega izmed nas je, če si bomo prizadevali in če bomo zmogli udejaniti nov civilizacijski okvir, ki je potreben. Ni nam pomoči, če ne bomo zmogli poguma za korenite spremembe dela tako naših ustanov, vrednostnih meril, kakor tudi ciljev. Za drastično povečanje prijavljenih kaznivih dejanj je res več vzrokov. Po eni strani se je tudi povečala obveščenost oškodovancev kaznivih dejanj, po drugi strani so se tudi nekoliko poslabšale varnostne razmere. Spremenila se je tudi struktura kaznivih dejanj, pojavile so se oblike, ki jih nekoč nismo poznali, kot na primer mednarodni organizirani kriminal, ilegalni, emigracijski tokovi, trgovanje z ljudmi in z orožjem. Potrojila se je klasična premoženjska kriminaliteta, predvsem tatvine. Povečala se je gospodarska kriminaliteta in pranje denarja. Predvsem zaskrbljujoči pa se nam v poslanski skupini zdijo tudi podatki o varnosti v cestnem prometu, ker se je število prometnih nesreč v zadnjih desetih letih podvojilo. Zavedamo se in bi se tega še bolj morali zavedati, da posebno nevarnost zdravju in življenju predstavlja ekološka kriminaliteta v najširšem smislu. Nacionalno identiteto pa siromašijo različne oblike ogrožanja kulturne dediščine, vendar pa problem ni samo v prijavi in odkrivanju kaznivih dejanj, pač pa tudi v kazenskem pregonu storilcev. Način koordinacije med organi je očitno bil pomanjkljivo zastavljen, kar pa je vodilo v nepotrebno podvajanje nalog in ukrepov. Organi pregona so se s primeri ukvarjali preveč parcialno, vsak posebej, skrbeli so vsak za svoj vrtiček, kot bi lahko temu rekli, in ostajali brez tiste poglavitne končne soodgovornosti za uspeh. V Novi Sloveniji smo na to v preteklosti že opozarjali, predvsem pa v Novi Sloveniji opozarjamo, da je potrebno, da prevzame vsak svojo odgovornost. Pogosto se namreč želi prelagati odgovornost na druge, v okviru kolektiva na sodelavce pa na svojega šefa, na druge organe. Pomembno je zavedanje odgovornosti vsakega od sodelujočih, od policista na cesti do kriminalista, do odgovornih za njihov nadzor, ko pa se kriminaliteta že preganja, pa od tožilca kot posameznika do tožilstva kot organa. Predvsem pa tudi odgovornost vsakega posameznega sodnika, predsednika sodišča pa odgovornost sodne veje kot celote. Predvsem pri slednji jim je z njihovo samostojnostjo, njihovim statusom samostojne veje oblasti, naložena tudi velika odgovornost. Cilji resolucije, ki je pred nami kažejo po stališču Nove Slovenije v smeri zagotavljanja življenja v varnem okolju in zmanjšanju kriminalitete. V poslanski skupini Nove Slovenije zagovarjamo, da je bistvenega pomena za dosego tega cilja usklajeno delovanje vseh treh vej oblasti, predvsem pa tudi ustrezna politika na izobraževalnem, socialnem in zaposlitvenem področju ter tudi učinkovita gospodarska politika. Pri Novi Sloveniji želimo poudariti, da je pomembna tudi vloga javnosti in medijev, ki so vez med oblastjo in državljani. Z resolucijo želimo predvsem opredeliti splošna načela in strateške cilje, na katerih bo temeljil bodoči nacionalni program preprečevanja in zatiranja kriminalitete. Na osnovi resolucije in nacionalnega programa želimo, da bodo pripravljeni predlogi za spremembo dopolnitev obstoječe zakonodaje, ali pa, kjer bo to potrebno, tudi za pripravo nove zakonodaje. V poslanski skupini Nove Slovenije se nam zdi še posebej pomembna časovna kontinuiteta vezanosti nacionalnega programa na obstoječo resolucijo. Tako zahtevnega problema se namreč na da spremeniti čez noč, predvsem pa ta problem ne more in ne sme biti vezan na vsakokratne volitve. Dosedanje razprave so pokazale, da se vsi zavedamo, da se spopadamo z obširno problematiko in da bo treba dati tudi prostor širši javni razpravi strokovnjakov s tega področja. Dejstvo je, da kriminalitete se ne da v popolni meri izkoreniniti, vendar pa je pojav z ustreznimi programi in politikami obvladljiv. V Novi Sloveniji se zavzemamo za jasne usmeritve, ki jih je razbrati iz predložene resolucije. Na nas pa je, da storimo tudi enega izmed korakov in pripomoremo k uresničitvi ciljev ter k večji kvaliteti družbenega življenja v Sloveniji. Resolucijo bomo podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Kangler v imenu Slovenske ljudske stranke.
Hvala za besedo. Spoštovani poslanci, poslanke! V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo podprli predlog resolucije o preprečevanju in zatiranju kriminalitete. Kriminaliteta je pojav, ki si ga nobena družba oziroma nobena država ne želi. Kriminalitete in kaznivih dejanj ne more tudi preprečiti. Vzroki za kriminaliteto so različni in posledično je kriminaliteto težko omejevati, saj je potrebnih cela vrsta ukrepov, ki so načrtovani in kontinuirani. Danes obravnavamo predlog resolucije o preprečevanju in zatiranju kriminalitete. S to resolucijo se zlasti ocenjuje stanje na področju kriminalitete v Sloveniji in določa temeljno usmeritev za njeno zmanjševanje. Ta dokument sam po sebi ne bo imel pozitivnih učinkov, predvsem pa predstavlja pomembno osnovo za oblikovanje nacionalnega programa in za izvajanje različnih politik na področju preprečevanja kriminalitete. Cilji resolucije so dobri in zelo jasno zapisani. Kot prvi cilj je navedeno splošno prizadevanje države, predvsem pa tudi civilne družbe za ustvarjanje okoliščin za kvalitetno raven individualnega in družbenega življenja. Cilj, kot je zapisan, je seveda vreden vsake podpore, obenem pa je jasno, da ga je mogoče doseči le s celovitnim napredkom gospodarstva in kakovosti in razvojem državnih institucij in civilne družbe. Predvsem glede slednjega bo potrebno veliko več narediti. Vlogo civilne družbe pogosto poudarjamo še posebej v dokumentih, ki so načelne narave. Ali civilni družbi tudi v resnici namenjamo tako pomembno vlogo, pa je drugo vprašanje. Po našem mnenju je potrebno upoštevati civilno družbo pri tako pomembnem pojavu, ko govorimo o kriminaliteti. Tudi naslednji cilji poudarja vlogo nevladnih organizacij. Zagotoviti je potrebno usklajeno delovanje zakonodaje, izvršne in sodne veje oblasti, ter predvsem zagotoviti sodelovanje nekaterih nevladnih organizacij s temi vejami oblasti. Seveda v nadaljevanju resolucija navaja nekaj konkretnih predlogov. Pri tem govori tako o kurativnih kot preventivnih ukrepih, ki naj bi zmanjševali kriminaliteto. Obenem ugotavlja, da se vse kriminalitete v Sloveniji povečujejo, še posebej sporočajo, da se povečuje delež mladoletniške kriminalitete. Iz dneva v dan smo lahko priča takšnim in drugačnim prizorom s stani mladoletnikov, mladoletniških prestopnikov. Mladoletniška kriminaliteta je pogosto povezana z družbeno marginalizacijo in oteženo možnostjo za doseganje izobrazbe in zaposlitve. Ključen napor bi po mnenju Slovenske ljudske stranke poleg splošnega izboljševanja razmer za življenje v naši državi moral iti v smeri kvalitetnih preventivnih ukrepov in krepitev vloge civilne družbe. Preventivni ukrepi so lahko najbolj učinkoviti, če so jih deležni že otroci in mladi se s tem posledično investira tudi v prihodnost. Nekdo, ki se kot mlad človek ni posluževal kriminalnih dejanj, se jih tudi kasneje praviloma ne bo. In kje vidimo temeljno možnost za preventivo? Resolucija govori o prevzemu za kakovost o preživljanju prostega časa. V zvezi s tem omenja zlasti izgradnje športne infrastrukture. Ta je nedvomno zelo pomembna, obenem pa to ne more biti edini način preventive. Naj omenim podatek, ki verjetno kaže na realno stanje v naši državi v smislu razmerja med preventivo in kurativo. Težko je razumeti, zakaj država lažje nameni nekaj 100 milijonov tolarjev za mnoge, pogosto popolnoma neučinkovite kurativne programe za zdravljenje raznih odvisnikov, kot pa en sam milijon za nevladne mladinske organizacije. Kaj pomeni milijon tolarjev nevladni mladinski organizaciji, v kateri vse temelji na prostovoljnem delu, pa lahko vprašate katerega od svojih znancev, ki v takšnih organizacijah sodelujejo. Še enkrat naj omenim, da bomo v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke podprli predlog resolucije o preprečevanju in zatiranju kriminalitete.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Boštjan Zagorac, Slovenska nacionalna stranka. Prosim.
Hvala za besedo. Spoštovani prisotni! Resolucija, ki je pred nami, predstavlja nek skupek besed, s katerimi vlada nam poslancem predstavi, na kakšen način se želi lotiti reševanja določenega problema. Kriminaliteta je sigurno problem v naši družbi. Vsebina in način, kako se ta vlada tega loti, pa je poglavje zase in vsakdo od nas si lahko to predstavlja na svoj način. V Slovenski nacionalni stranki bomo tak dokument podprli. V kolikor ga ne bi podprli, bi to izgledalo tako, kot da smo za to, da se kriminaliteta v tej državi, poveča. Bomo pa budno spremljali, kako bo vlada realizirala vse napisano. Dokument je splošen, zelo splošen, po našem prepričanju premalo konkreten in daje vtis, da ga imamo tukaj pred seboj zato, ker bi ga naj imeli. Predvsem način, kako se je vlada lotila reševanja kriminalitete, je zanimiv, pa bi se samo dotaknil vseh zakonov o prekrških, ki smo jih obravnavali v tem državnem zboru. Prevelik poudarek se daje policiji. Daje se jim preveč nalog in obveznosti, ki jim po našem prepričanju ne bodo kos. Tudi način reševanja sodnih zaostankov skozi zakon o prekrških, je zelo čuden. Ne vem, zakaj v tem resoluciji ni navedeno dejstvo, da bo vlada naredila vse ali celo sprejela nek sistemski zakon, ki bo reševal sodne zaostanke. Enako v resoluciji konkretno ne najdemo ničesar o področju pedofilije. Kako bo vlada reševala pedofilijo? Če pogledate statistiko vidite, da se primeri pedofilije in nasilja nad otroci v Sloveniji drastično povečujejo. Ne najdemo rešitve, ne najdemo sistemskega zakona, ne najdemo načina, na katerega se bo vlada lotila reševanja tega problema. Strinjamo se in tudi moj predhodnik je veliko govoril o preventivi. Preventiva je sigurno pomemben dejavnik pri zatiranju kriminalitete. Ampak kot je nekdo že rekel, noben se ne rodi kot kriminalec, za to morajo biti ustvarjeni pogoji skozi njegovo življenje in mislim, da bi bilo potrebno tudi družine, starše vključiti v to preventivno vlogo. Kot sem dejal, v Slovenski nacionalni stranki ne bomo nasprotovali predlogu resolucije. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Ivan Jelen, v imenu poslanske skupine DeSUS.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci, gospod državni sekretar! Predlog resolucije o preprečevanju in zatiranju kriminalitete, ki jo je sprejela vlada Republike Slovenije, po našem mnenju daje pregledne in razumljive usmeritvene cilje, zato bomo ta predlog v poslanski skupini DeSUS tudi podprli. Po mnenju naše poslanske skupine poglavitni cilj kriminalitetne oziroma bolj rečeno protikriminalitetne politike ne more biti njeno izkoreninjenje, marveč le prizadevanja obdržati jo v obvladljivih mejah. V tem pogledu menimo, da so cilji in načela v tem strateškem dokumentu, na katerih bo slonela celotna zgradba preventivnega, represivnega in tudi kurativnega delovanja na področju kriminalitete, osnovani na način, ki bo omogočal njihovo konkretizacijo v posameznih zakonih. Prepričevanje kriminalitete je v prvi vrsti zagotavljanje varnosti ljudi in tudi tistih družbenih institucij, ki so zaradi ljudi in njihovih potreb ter koristi, zato je to področje eno izmed tistih, ki sodijo med splošne nacionalne interese. Poslanci DeSUS-a opozarjamo, da to področje ne bi smelo biti sredstvo za politične manipulacije, za demagogijo, za kriminaliziranje političnih spopadov ali za politiziranje kriminalnih zadev. Vse to je nemara učinkovito v boju za oblast, vendar prav nič ne prispeva k učinkovitemu prepričevanju in zatiranju kriminalitete. Katerakoli politična stranka je, ali bo na oblasti, vsaka se bo morala soočiti z istimi pojavi in problemi. Nihče nima neke čarobne palice za hitro, učinkovito in poceni zatrtje kriminalitete. V poslanski skupini DeSUS zagovarjamo stališče, da bi morali vsi skupaj, vlada, posamezne politične stranke in institucije civilne družbe skrbeti za obstoj in razsvet vrednot kot so toleranca, strpnost, demokracija, pluralizem, vladavina prava in varstvo človekovih pravic. In ravno zaradi tega, ker so kršitve človekovih pravic neizogibne, je nujno potrebno zagotoviti sodelovanje ter usklajevano delovanje zakonodajne, sodne in izvršilne veje oblasti ter vseh drugih institucij. Na osnovi povedanega še enkrat poudarjamo, da je v prizadevanjih za preprečevanje in zatiranje kriminalitete potrebno dajati prednost temeljnim pravnim načelom demokratičnih držav, torej vladavini prava in spoštovanju človekovih pravic. Menimo, da je poleg institucionalnih oblik varstva oziroma boja proti kriminaliteti, kot so zakonodajna izvršilna in sodna veja oblasti, nujno potrebno osvetliti celotno javnost z namenom, da se pri ljudeh zbudi zavest, da lahko že najmanjši prekršek vodi v hujša kazniva dejanja. Poslanci poslanske skupine DeSUS podpiramo vse cilje, načela in usmeritve te resolucije. Od vlade pa pričakujemo, da bo v sodelovanju z vsemi, ki bi lahko na kakršenkoli način pripomogli k omejevanju kriminalitete v naši družbi, pripravila konkretizacijo teh ciljev in načel v posameznih zakonih. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Dimitrij Kovačič v imenu SDS.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, kolegice, kolegi, gospod državni sekretar. Resolucija o preprečevanju in zatiranju kriminalitete je temeljni dokument, ki določa strategijo, cilje in tudi seveda načela za uspešno preprečevanje in zatiranje kriminalitete. Dejstvo je, da je v sodobni družbi kriminal pojav, ki obstaja in se mu ni mogoče v celoti izogniti. Za čim bolj uspešno zoperstavljanje kriminaliteti ni dovolj le učinkovit represivni sistem, ki bo storilce kaznivih dejanj hitro odkril in procesuiral pač pa je potrebno v ta sistem vključiti tudi precejšnjo mero preventivne dejavnosti, pa ne le v okviru delovanja policije, pač pa tudi na mnogih drugih področjih družbenega življenja, ki lahko z med seboj povezano in usklajeno aktivnostjo v veliki meri preprečijo pojave kriminalitete, pa ne le storitve konkretnih kaznivih dejanj, pač pa lahko preprečujejo tudi vzroke za nastanek okoliščin, kjer se pojavlja kriminaliteta. V poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo predlagano resolucijo sprejeli, saj pomeni dobro podlago za konkretno normativno in operativno urejanje področja boja zoper številne pojavne oblike kriminalitete. S preprečevanjem in zatiranjem kriminala so se doslej v Republiki Sloveniji v največji meri ukvarjali represivni organi od policije, državnega tožilstva in posameznih organov za specializirana področja, kot na primer urad za preprečevanje pranja denarja in carina, v okviru svojih pristojnosti seveda. To pomeni, da se je država ukvarjala pretežno s posledicami in ne z vzroki za nastanek kriminala, kar zagotovo ni moglo dati zadovoljivih učinkov. Pomembno pa je, da je v zadnjih letih prišlo do spoznanja o pomembnosti preprečevanja kriminalitete, kar je naloga vseh državnih organov in organizacij civilne družbe. Brez ustreznega sodelovanja na tem področju ne bo mogoče doseči večjega napredka. Gre za določitev takšnih usmeritev in ukrepov, ki bodo skupaj z vzgojnimi, socialnimi in drugimi dejavniki ustvarjali ugodno življenjsko okolje, v katerem bo čim manj možnosti za nastanek raznih ekscesnih pojavov in okoliščin, ki v največji meri ustvarjajo pogoje za nastanek kriminalnih dejanj. Državni organi na področju preprečevanja in zatiranja kriminalitete doslej niso delovali zelo usklajeno, pač pa so bolj ali manj delovali vsak v okviru svojega delovnega področja, na podlagi vladnih programov dela in programov dela posameznega resorja. Največkrat je bilo to delovanje nepovezano, tako da je vsak organ zasledoval cilje, ki si jih je na svojem delovnem področju postavil, ni pa bilo skupnega cilja, to je obvladovanje in s tem tudi zmanjšanje kriminalitete z usklajenim, preventivnim delovanjem. V zadnjih letih je sicer opazen napredek pri sodelovanju z drugimi državnimi organi in nevladnimi organizacijami na posameznih področjih, vendar pa je takšno sodelovanje še vedno pogosto parcialno in se zato ne dosegajo boljši rezultati, kot bi lahko bili. Poslanci Slovenske demokratske stranke se zavedamo, da je Slovenija z vstopom v Evropsko unijo postala soodgovorna za varnost vseh držav članic, s tem pa je postala tudi enakopraven partner v varnostnih prizadevanjih na območju združene Evrope. Zato pozdravljamo koncept obravnavane resolucije, ki z ustvarjanjem okoliščin za čim kakovostnejšo raven življenja tako posameznika kot družbe v celoti, gradi preventivni ščit pred pojavi kriminalitete, s tem pa zagotavlja življenje v bolj varnem okolju. Resolucija si dovolj ambiciozno zastavlja za cilj usklajeno delovanje zakonodajne, izvršilne in sodne veje oblasti in tudi drugih institucij, ki lahko s sodelovanjem s civilno družbenimi in nevladnimi organizacijami pomembno sooblikujejo izvajanje politike, tako preprečevanja kot tudi zatiranja kriminalitete. Resolucija izhaja iz koncepta človekove varnosti, kot ene od najpomembnejših dobrin, ki si jih človek najbolj želi imeti zagotovljene. Zato je kot izhodišče pomembno, da so vsakemu posamezniku zagotovljene človekove pravice in temeljne svoboščine ter enake izhodiščne možnosti za delovanje, ustvarjanje in osebni razvoj. Pri tem se sicer večkrat postavlja vprašanje, ali lahko ukrepi za zagotavljanje varnosti ljudem posegajo v človekove pravice in svoboščine. Vsekakor noben ukrep, s katerim država zagotavlja varnost, ne more in ne sme posegati v človekove pravice in temeljne svoboščine. Jasno pa je, da sicer meja med zagotavljanjem varnosti in individualno človekovo svobodo ni za vse čase določena, pač pa je odvisna od varnostne situacije v določenem trenutku, v konkretnem trenutku. Za zagotovitev varnosti kot ene temeljnih človekovih vrednot je v določenem trenutku, če je to potrebno, mogoče poseči tudi v človekovo svobodo, ki vsekakor nikoli ni absolutna. Človekova svoboda ni absolutna kategorija, pač pa je omejena s sprejetimi pravnimi pravili. Vsekakor pa poseg v temeljne človekove pravice, ki jih poznamo znotraj Organizacije združenih narodov, ni nikoli dopusten. Resolucija o preprečevanju in zatiranju kriminalitete ne postavlja meje med obema vrednotama, torej med pravico do svobode in pravico do zagotavljanja varnosti. To ne more biti ambicija resolucije, saj ta meja tudi ni nekaj stalnega in nespremenljivega, kot sem že prej povedal. Ta meja je vedno odvisna od trenutne varnostne situacije, ki se neprestano spreminja, in v skladu s tem se tej situaciji prilagaja tudi zakonodaja. Predlagana resolucija vsebuje primerne usmeritve na področju kriminalitetne politike in na področju boja zoper kriminaliteto, s poudarkom na preprečevanju kriminalitete in na sodelovanju pristojnih državnih organov ter organizacij civilne družbe. In tem usmeritvam bo morala slediti tudi prihodnja zakonodaja oziroma njene spremembe in dopolnitve. Kot rečeno, bomo poslanci Slovenske demokratske stranke predlagano resolucijo o preprečevanju in zatiranju kriminalitete podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Darja Lavtižar Bebler, podala bo stališče poslanske skupine LDS. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani zbor. Poslanski klub LDS podpira predlog resolucije o preprečevanju in zatiranju kriminalitete, zlasti njena načela in cilje, zavedajoč se pomembnosti tega področja za krepitev, ne samo pravne, temveč tudi socialne države, za zagotovitev stabilnega gospodarskega razvoja, kot tudi spoštovanja človekovih pravic in svoboščin, ter varnosti, tako državljanov, kot tudi širše družbeni skupnosti. Zato si je treba vseskozi prizadevati za zagotovitev takšnega družbenega okolja, ki bo vplivalo na zmanjšanje kriminalitete, pri čemer se zavedamo, da njena popolna odprava pač ni možna. V LDS podpiramo cilje predložene resolucije, pri čemer je treba posebej izpostaviti nujnost usklajenega delovanja zakonodajne, izvršilne in sodne veje oblasti. V tem kontekstu je treba še posebej izpostaviti nujnost usklajenega zakonitega in učinkovitega delovanja izvršilne in sodne veje oblasti, ki po našem mnenju ni vedno najbolj ustrezna, kar se je nedavno odrazilo tudi v tako imenovanem primeru Plut. V LDS podpiramo temeljne usmeritve resolucije, pri čemer opozarjamo, da je treba v prihodnosti dati večji poudarek tistim usmeritvam, ki ne temeljijo zgolj na povečanju represije, temveč imajo zlasti večji preventivni pomen. Danes je vse bolj aktualno vprašanje, kako zagotavljati dejansko varnost in tudi varnost pred kriminalom, ne da bi zato morali odstopati od doseženih standardov glede spoštovanja in varovanja človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Ta oblast, pa je kot kaže izrazito naklonjena vse večjemu omejevanju človekovih pravic in temeljnih svoboščin, pogosto pod parolo, da je to potrebno zaradi zagotavljanja večje varnosti, čemur smo že bili priča pri nekaterih zakonih, ki jih je pripravljalo in jih pripravlja ministrstvo za notranje zadeve. V LDS-u obžalujemo odločitev vladajoče koalicije, ki je zavrnila naše predlog, da se o tako strateškem dokumentu opravi javna predstavitev mnenj. Ne glede na to, da resolucije v principu pomenijo temelj oziroma usmeritev za vsebino zakonov, menimo, da bi bilo zelo koristno, ko bi v zvezi s to resolucijo opravili javno predstavitev mnenj, na katero bi povabili strokovnjake in druge zainteresirane, ki bi tako lahko prispevali k vsestranski osvetlitvi problematike kriminalitete ter njenega preprečevanja in zatiranja. V LDS-u se zavedamo, da predložena resolucija predstavlja le osnovo za pripravo nacionalnega programa za preprečevanje in zatiranje kriminalitete, obenem pa obžalujemo, da resolucija ne vsebuje podrobnih analiz, ocen in sugestij. Prav zaradi tega bomo vso svojo pozornost namenili nacionalnemu programu za preprečevanje in zatiranje kriminalitete, ki ga je vlada oziroma ministrstvo napovedalo. Pri sprejemanju nacionalnega programa bomo pozorni predvsem na to, da bodo cilji in usmeritve resolucije operacionalizirani na način, kot je to zapisano v resoluciji, kajti v LDS-u si ne želimo, da bi zapisane usmeritve ostale le na papirju, v praksi pa bi se srečevali s povečanim kriminalom, s še več neodkritimi storilci kaznivih dejanj in s premajhno učinkovitostjo organov odkrivanja pregona in kaznovanja. V LDS-u izražamo dvom in zaskrbljenost glede implementacije resolucije in samega nacionalnega programa. Zaskrbljenost je po našem prepričanju povsem upravičena ob dejstvu kadrovskih menjav v vrstah ministrstva za notranje zadeve, v policiji in tudi neposredno v kriminalistični službi, kjer se kadri z dolgoletnimi izkušnjami neutemeljeno zamenjujejo in nadomeščajo z manj izkušenimi in usposobljenimi, a nedvomno bolj politično kompatibilnimi. Te kadrovske menjave ocenjujemo za izrazito škodljive. Posledice takšne politike vlade Republike Slovenije je že moč slutiti in čutiti, bolj jasno pa se bodo zagotovo žal pokazale čez čas. No, eden od takšnih učinkov je tudi že na dlani. Zaradi politične nekompatibilnosti smo z zakonom odpravili dosedanjo protikorupcijsko komisijo in s tem zavestno oslabili sposobnost države za preprečevanje in zatiranje korupcije. Bila pa je opravljena tudi zamenjava direktorja urada boja proti pranju denarja, s čimer smo zagotovo verjetno, če ne zagotovo, pa vsaj verjetno oslabili sposobnost države tudi na tem področju. Hvala.
Hval lepa. Besedo ima gospod Miran Potrč, poslanske skupine Socialnih demokratov. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! V poslanski skupini Socialnih demokratov smo ocenili, da je priprava, razprava in sprejem resolucije o preprečevanju in zatiranju kriminalitete velikega pomena za državo, saj ni dvoma, da kriminaliteta narašča, da so ljudje iz mnogih, tudi upravičenih, razlogov resno zaskrbljeni nad stanjem njihove varnosti, da se ob tem pojavljajo mnogi zelo različni pogledi o tem, kako vprašanja reševati in da je zato stalna razprava o problemih kriminalitete in iskanje rešitev, ki bi zagotovile njeno preprečevanje in zatiranje, brez dvoma potrebna. O tem ali resolucija daje zadostne podlage za cilje, ki si jih vsi želimo, to je večja varnost, pa so bila v poslanski skupini različna mnenja in različni pogledi. Moram priznati, da sem bil med tistimi - in dobil za to tudi dovoljenje in soglasje, da povem, da sem mnenja, da je v pripravo resolucije vloženega ogromno dela. Da smo dobili z resolucijo, kar sicer ni običaj, da smo vključili obrazložitve v samo besedilo, ampak kljub temu veliko korektnih empiričnih podatkov o kriminaliteti in aktivnostih na tem področju. Da pa, vsaj jaz menim, hkrati, ko ne moremo nič slabega o vsebini reči, silno težko rečemo, da bo dala kakršnokoli korist za preprečevanje in zatiranje kriminalitete. In to so na nek način priznali tudi predstavniki vlade, ko smo o resoluciji razpravljali na matičnem delovnem telesu, ko so nas poskušali dobronamerno potolažiti z ugotovitvijo, da bo na podlagi resolucije tako ali tako v najkrajšem času pripravljen nacionalni program, ki bo pa mnogo konkretneje kot sama resolucija opredelil aktivnosti, ki bi bile potrebne za uresničevanje ciljev, ki si jih resolucija zastavlja. Sam zato menim, da je prav, da ob lepih besedah, ki jih namenjamo v razpravi tej resoluciji, le opozorimo tudi na ta vidik - da opozorimo na nujnost, da se družba kot celota mnogo bolj konkretno angažira in odgovori na vprašanja, ki so danes zelo, zelo prisotna v naši javnosti in na katera odgovorov enostavno ni. Diskusije se vrtijo okoli tega, kaj vse bi od družine, šole, javne vzgoje, sredstev javnega obveščanja in potem tudi vsega nadaljnjega bilo treba storiti, da bi se oblikovala neka drugačna družbena klima. Govori se o tem, ali v Sloveniji naraščajo različne oblike sovraštva, od sovražnega govora do nastopov že otrok in kasneje političnem in fizičnem smislu medsebojnega obračunavanja ljudi, ali je tega manj ali več, zakaj je tako, ali smo v boju zoper to dovolj učinkoviti ali ne. Opravljajo se resne razprave, ali imamo ustrezno kaznovalno politiko in zakonodajo, ki predpisuje kazni, ali ne. O tem so zelo različna mnenja. V javnosti je že mnogo časa prisotno stališče, na katerega tudi vlada in minister nimata jasnega odgovora in odgovarjata, kakor želi trenutna situacija: ali je res trajni mandat sodnikov glavni razlog za vse probleme v sodstvu ali ne. Večina misli, da ne, imamo stranke, ki mislijo tako. Vlada, kakor ji paše, včasih jasno reče, da stoji za trajnim sodniškim mandatom, včasih reče tudi malo bolj blago ali malo drugače. Nasilje zoper ženske, otroke, nasilje v družini se po nekem smislu kvalificira kot napad na družino in ne priznava, da je to resen problem, s katerim se družba srečuje. Na drugem koncu se pričakujejo rešitve z ukrepi, ki jih ne morejo dati. In še in še bi se dalo govoriti in naštevati konkretne primere. In to je tisto, kar nas je zmotilo ob resoluciji, ki bi rekel lepo, ustrezno, dolgoročno zastavlja svoje cilje, ki jih vsi podpiramo, zamiži pa pred konkretnimi problemi, ki so zelo resni in s katerimi se kot družba srečujemo. Edini apel, ki ga imamo, če že ta resolucija ne more, ker jo boste vsi v navdušenju sprejeli, naj vsaj nacionalni program, naj vsaj konkretne aktivnosti ustreznih ministrstev pripravijo svoje rešitve za postopno urejanje teh vprašanj, da ne bi imeli lepe resolucije, dejansko pa bi stanje varnosti in kriminalitete šlo v drugo smer. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava o predlog resolucije. Besedo ima gospod Bogdan Barovič. Prosim.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Kolegice, kolegi. Resolucija, kot je zapisano v vsebini, o kateri danes govorimo, naj bi bila temelj za, prvič, preventivno, drugič, kurativno, tretjič, represivno delovanje. Absolutno pravilno opredelitev, pa vendarle je iz resolucije, če bi jo fizično prenesli na zakonodajna področja po različnih vsebinah, v glavnem represivno delujoča. Represivno delujoča, kar seveda je v določenih primerih tudi nujni pogoj, pa vendar v tem primeru bomo tudi sam osebno kot Slovenska nacionalna stranka stopili tudi v bran po eni strani represivnim organom, zato ker jih preobremenjujemo. Preobremenitev represivnih organov pomeni, da jim dajemo ne možnost, ampak dolžnost tudi lastne presoje. In njihova lastna presoja, torej presoja represivnega organa v določenem trenutku je tako kot pri vsakem človeku včasih subjektivna in razdvojena. Tako je to prvi pomislek ob tem, da se veliko breme nalaga represiji in ne poudarjamo in ne delamo, ne konkretiziramo vsebin preventivnega in kurativnega delovanja. To lahko dokažem. V Evropski uniji, kar je zelo zanimivo, kolegice in kolegi, kar ste lahko prebrali tudi v resoluciji, sploh ni praksa sprejemanje in oblikovanje resolucij, deklaracij in programov, ampak večina držav Evropske unije, kjer pač tudi smo in mi moramo igrati igro in spoštovati pravila kluba, v katerem smo, večina kriminalitete je v Evropski uniji vključena v konkretne programe na različnih področjih in tudi v konkretno zakonodajo. Pomeni, kriminaliteta je vključena v programe na socialnem, izobraževalnem, vzgojnem in drugih področjih in tudi vključena v samo zakonodajo natančno po elementih, ki so vključeni v program. Pri nas prav nič slabega ni, če napišemo resolucijo. Če gremo malce naprej, smo spet pri zelo pereči in pomembni, poudarjam, pomembni vsebini, ki je pred nami, ampak prosim, če me popravite, ne vem, da bi bila opravljena kakršnakoli širša javna razprava oziroma ne vem, da je namen, da bi bila v prihodnosti sklicana širša javna razprava, tako kot smo jim bili priča že nekaj. Če kje, potem je na področju obravnave resolucije, ki govori o kriminaliteti, potrebna javna razprava, ki bo morala vključiti pravzaprav popolnoma vse segmente družbe in države. In tam bomo dobili še odgovor na eno vprašanje, ki ga daje Slovenska nacionalna stranka: Kateri civilni družbi, ki jo resolucija omenja, je vsebina resolucije namenjena? Na javni razpravi bomo to videli, vedeli in slišali in, upam, tudi spoštovali vsa tista mnenja, ki jih, tako kot smo sedaj priča, čudnih dogajaj na področju šolstva, pa še kje drugje, bodo ti ljudje na tem mestu sami povedali, tako da bomo vsaj imeli pomoč pri iskanju bistva te resolucije, ta pa je, v resoluciji ga nisem našel, ampak vseeno bo bistvo te resolucije način uresničevanja tega dokumenta. Bistvo je način uresničevanja. Tudi tu me lahko popravite. Način uresničevanja vsebine resolucije o preprečevanju kriminalitete v sami resoluciji žal ni opredeljen. In še eno zelo pomembno vprašanje, spoštovane kolegice in kolegi, ki se mora in ki se pojavlja do slehernega državljana in državljanko Republike Slovenije. Ne trdim, da je odgovor, ki ga bom sam na to vprašanje dal, in je subjektiven, pravilen. Prvi, ki se pa moramo zamisliti ob tem vprašanju, pa smo mi in vse Slovenke in vsi Slovenke. Ali smo, glede na določila in vsebino te resolucije, vsi Slovenke in Slovenci pripravljeni odreči se osebni svobodi na račun represivnega in kurativnega delovanja. Ali smo ali nismo? Ker do tega z opredeljenimi ukrepi represivnega delovanja bo prišlo. Odrekli se bomo vsi skupaj delu osebne svobode in pravic zato, da bomo preprečili naraščujočo kriminaliteto. V naši družbi so in bodo deviacije, je desocializacija te družbe in v Sloveniji je, to mi je, moram reči, pošteno všeč, neučinkovitost pravosodnega sistema. To je zapisano v resoluciji. In za konec, kolegice in kolegi, resoluciji v Slovenski nacionalni stranki, tudi jaz osebno, ne bomo nasprotovali. Prosim pa, da nekatere klice po javni razpravi, nekatere klice po razmisleku in prenosu nalog iz represivne na preventivno delo, o prenosu v programe in zakonodajo, upoštevate. Hvala lepa. In za konec samo še to, demokracija ni anarhija.
Besedo ima gospod Bojan Kontič. Prosim.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Varnost je vrednota ali postaja vrednota, ki je zelo cenjena tudi pri nas v Sloveniji in odvisno od varnosti tudi ljudje v posameznih anketah odgovarjajo na to, kako se v posameznem lokalnem področju počutijo. Vsekakor bi lahko pritrdil ugotovitvi, ki je zapisana v mnenju državnega sveta, ki pravi, da je to dokument, ki nima programa. Gre za neobvezen dokument, zgolj z navajanjem nekih podatkov, hkrati pa moram dejati, da je seveda takšen dokument potreben, če želiš potem pripraviti nek nacionalni program, zakone in na tem področju ukrepati s ciljem, da se stvari izboljšajo. Zaskrbljujoče je poslabšanje varnostih razmer. Tudi podatki, ki so v resoluciji omenjeni, število evidentiranih kaznivih dejanj, recimo, leta 1991 42 tisoč približno, leta 2004 86 tisoč. To so ogromne, ogromne številke. Naraščanje števila prijavljenih kaznivih dejanj, nasilja v družini, vandalizem, vlomi, tatvine, temu smo priča vsak dan. Naj povem, da ne mine dan, da se ne bi kdo izmed občank in občanov ali posamezni predstavniki posameznih krajevnih skupnosti, recimo mestnih četrti, pritoževali nad tem, da se pri njih, na njihovem dvorišču oziroma na njihovem prostoru preprodaja droga in da si želijo ukrepanje represivnih organov. Hkrati recimo v Velenju opažamo že nekaj let pomanjkanje policistov, premalo policistov in še te policiste, če želiš preprečiti norenje po cestah, razporejajo na ceste in skrbijo na ta način tudi za neke vrste preventive. Jaz mislim, da je pot napačna, da je potrebno poskrbeti predvsem za boljše ceste in na ta način izboljšati varnost v prometu, ne pa, da imamo policiste že skoraj na vsakem koraku ob cesti. Te policiste je potrebno napotiti oziroma usmeriti kam drugam, na področje preventivnega delovanja tam, kjer je njihova pojavnost že včasih dovolj, da ljudje oziroma tisti, ki imajo slabe namene, močno razmislijo, ali bi to storili ali ne. Za dober primer oziroma zgled, bi navedel oblikovanje sosvetov za izboljšanje varnosti občanov, ki so se pokazali kot dobra zadeva, in jih je potrebno umestiti v sistem. To zbližuje delo policistov oziroma policije in pa lokalne skupnosti, nekako približuje delo policistov in samih policistov občankam in občanom. In kar nekako pogrešam tisti način dela, ko smo imeli policiste tako organizirane, da so dejansko poznali svojo okolico, da so sodelovali s svojo okolico in verjetno je tudi zaradi tega bilo število kaznivih dejanj manjše, kot je pa danes. In še nekaj je, na to kar vedno opozarjam v tej hiši, ko govorimo o represivnih organih, ko govorimo o policiji. Policisti so v tej državi preslabo plačani za delo, ki ga opravljajo. In ko govorimo o teh odstopanjih, naj povem, da mladi razmišljajo, mladi gledajo svoje vrstnike in opazujejo tiste, ki se dejansko vozijo z dobrimi težkimi vozili, istočasno se pa policisti vozijo z avtomobili, ki po mojem zelo težko pridejo skozi tehnični pregled. In policisti naj potem s temi avtomobili nadzirajo tudi prodajo droge ali pa karkoli drugega. Nemogoče, ker se jim avtomobil na cesti razleti in s tem ne dosegajo tistega, kar si zastavijo za cilj. Pomembno pa je tudi opozorilo, da smo včasih že v situaciji, ko ljudje razmišljajo, da bodo sami naredili red, da bomo sami poskrbeli za varnost. To pa je nevarno. In na to posebej opozarjam. Resoluciji torej ni moč nasprotovati. Resolucija je zgolj podlaga za ukrepanje oziroma za pripravo programa, ki bo temu namenjen. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Vili Rezman. Se odpoveduje. Gospod Jakob Presečnik. Izvolite prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Seveda niso pomembni samo posamezni ekstremni primeri, ki smo jim tudi ali pa predvsem v zadnjih obdobjih priča, kot so primeri Plut, dogajanje v šolah, tragedije na posameznih prireditvah. Predvsem se mi zdi, da so ne pomembnejši, ampak enako pomembni ali pa enako, raje rečem zaskrbljujoči vsi drugi primeri, vsa druga množica primerov in dogodkov, ki niso v skladu z normalnim obnašanjem tako družbe, posameznih skupin do vsakega posameznika. Običajno je kriminaliteta neko zrcalo stanja v družbi. Varnostne razmere se v celotni Evropi ali pa celotnem svetu, toda raje govorimo o Evropi ali državah Evropske unije, slabšajo, povečuje se agresivnost, in Slovenija tu sledi kar sorazmerno hitro vsem tem državam, kjer so tudi problemi velike migracije v preteklosti in tako dalje, ker ti problemi tudi povzročajo napetosti v sedanjem mogoče bolj zaostrenem gospodarskem položaju v vseh teh državah, vključno s stanjem v Sloveniji. Poudarek mora biti v preventivi, poudarek mora biti v neki socialno pravični državi. Eden od poglavitnih pogojev je ustrezno ekonomsko stanje, ne samo države kot celote, ampak vsakega dela te države, vsakega kraja in še posebej vsake družine v tej naši državi. Pred dnevi sem postavil poslansko vprašanje na temo družine, kjer mislim, da nisem bil prav dobro razumljen, ne pri vladi ne pri kolegih v državnem zboru. Razmišljal sem predvsem o tem, da nam manjka ukrepov za to, da bomo imeli v Sloveniji prave, čiste družine, da ne bodo nekatere družine razcepljene ali pa razdvojene zaradi ekonomskih razlogov. To se mi zdi še najpomembnejše, da so ekonomski razlogi tisti, zaradi katerih nimamo pravih družin in tam prihaja do razdvojenosti pri otrocih, od to pa ni več daleč do obnašanja, ki ni v skladu z obnašanjem, ki je normalno v Evropi in tudi v Sloveniji. Zdi se mi še posebej pomembno usklajeno delovanje vseh resorjev in vseh institucij, ponovno poudarjam, na preventivnem področju. Seveda tudi na represivnem. Nekateri zadnji primeri so taki, ki so kazali, da je nekaj škripalo na teh represivnih nivojih in da očitno nekaterih postopkov nimamo dovolj dodelanih. Ampak predvsem nameravam v teh svojih kratkih minutah dati poudarek tej preventivi, od družine, življenjskega okolja, kjer živimo, šole, vidimo, kako pomembni in kako težki so tudi problemi v šolah, pa ne samo v posameznih, v kar precejšnjem številu, in kako pomembno je preventivno delovanje tudi v delovnem okolju. Osebno sem prepričan, da sama kaznovalna politika ni rešitev, da je preventiva tista, ki zagotavlja, ki stremi k temu, da bo manj ne samo teh štrlečih teh ekstremnih primerov, ampak tudi vseh drugih mogoče manjših, ki se na prvi pogled niti ne zdijo tako nevarni, pa vendar se s stopnjevanjem teh negativnih ali pa teh nepravih pojavov se problem bistveno povečuje. Iz vseh teh razlogov bom to resolucijo v postopku nadaljnjega sprejemanja tudi podprl. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa mag. Majda Potrata. Prosim.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod državni sekretar, kolegice in kolegi! Če govorimo o takšnem dokumentu, kot je resolucija o preprečevanju in zatiranju kriminalitete, je mogoče razpravljati o njem na načelni ravni, hkrati pa tudi je vredno razmisliti o tem, s katerimi vzvodi država lahko zagotavlja posamezniku občutek varnosti. In ravno ob tem bi se rada zaustavila. Menim namreč, da je občutek ogroženosti marsikdaj za posameznika zelo različno nastavljen. Posamezniki se čutimo prej ali kasneje ogroženi, kadar gre za našo osebno svobodo. Kadarkoli razmišljamo s stališča ogroženosti osebne svobode, je naš odnos do vloge države in represije drugačen kot takrat, kadar razmišljamo v kontekstu ekscesnih situacij, iz katerih si potem predstavljamo, kako bi morala biti naša varnost zagotovljena Na kaj mislim? Denimo, če smo priča hudi prometni nesreči, s hudimi posledicami, hočemo imeti strožjo zakonodajo v cestni in prometni varnosti. Ko razmišljamo s stališča tistega, ki krši to zakonodajo, nanjo imamo veliko pripomb, da je preblaga. In podoben prenos bi rada naredila tudi pri kriminaliteti, pri kateri se ne bi rada zaustavljala pri tisti, ki ima znake organiziranega kriminala, gospodarskega kriminala in tistih najhujših oblik, ki jim, kot kaže, zaradi tega, ker hočemo živeti v svetu, v katerem želimo biti gibljivi, kjer je gibljivost tudi ena izmed značilnosti ali spremljevalk naše svobodnosti in zaradi česar se negativnim učinkom ne moremo izogniti, pač pa bi rada opozorila na to, da smo dolgo časa živeli v iluziji, kako smo državljanke in državljani Slovenije boljši od drugih in kako smo zavarovani pred negativnimi učinki sodobnega sveta. Bolj me pa zanimajo tiste oblike, ki so zvezane z našim odnosom do nasilja, ki pa je tudi dvojne narave, se mi zdi. Kadar je to znova zvezano z našim čisto osebnim pogledom, osebnim ravnanjem, smo lahko dosti bolj tolerantni kot takrat, kadar se znajdemo, se pravi, kadar smo sami izvrševalci, in drugič, kadar se znajdemo kot žrtve. Mislim, predvsem na nasilje v družini, kjer smo recimo pri razpravi o tem, ali naj bi v Sloveniji sprejeli neko resolucijo ali ukrepe za prepoved kaznovanja otrok, takega ukrepa ali take zaveze nismo pripravljeni sprejeti, ker mislimo, da samo s strožjo kaznovalno politiko bomo tudi dosegli večji red, da tako rečem. In tukaj se mi zdi, da se marsikdaj potem zaradi ekscesnih situacij radi zatečemo k razmisleku o tem, da bi bila večja varnost [[...]]
Hvala lepa, gospa magistrica. Besedo ima gospod Franc Kangler.
Hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci! Kot smo uvodoma v poslanski skupini Slovenske ljudske stranke dejali, da bomo predlog resolucije o preprečevanju in zatiranju kriminalitete podprli, je potrebno tukaj podati še neka mnenja. Tukaj osebno moram poudariti, glede na čas, v katerem živimo, smo tudi priča vsakodnevnim dogodkom, predvsem zatiranju kriminalitete na področju mladoletništva in mladoletniškega prestopstva. To je potrebno poudariti, da je v zadnjem času pojav naraščanja kriminalitete na področju mladinskega kriminala v globokem porastu. Sistem kot takšen v naši družbi ne funkcionira, ne funkcionira, da bi preprečili preventivno takšna ali drugačna kazniva dejanja na področju mladoletniškega prestopništva. Zato je potrebno, da je ta resolucija, ki jo bomo danes obravnavali in tudi sprejeli, podlaga za pristop k sistemu k preprečevanju in zatiranje kriminalitete na področju mladoletništva. Nedopustno je, in kot sam ne pomnim, ko se spominjam tistih časov, ko sem hodil v osnovno šolo, da bi na osnovnih šolah bilo toliko otrok, kot jih lahko danes srečamo pri naših najmlajših. Imel sem priložnost, da sem včeraj po končani seji peljal v Maribor 15 let staro učenko, ker me je prosil prijatelj iz Maribora, da jo pripeljem v Maribor zaradi nekaterih športnih aktivnosti. V pogovoru mi je sama dejala, da ne more verjeti, da vsak drugi kadi travo v 8. in 9. razredu. Vsak drugi. Ko sem jo vprašal, kje pa pridejo ti dečki in deklice do trave, je dejala, da je to normalno, da pred šolami, po šolah, po hodnikih se trava prodaja. Verjemite mi, da tudi v tistih časih, ko sem jaz hodil v osnovno šolo in tudi vi, ki danes tukaj sedite in poslušate, ni bilo v 7-ih, 8-ih in 9-ih razredih tolike prisotnosti alkohola, kot je danes. Ni kriva šola. Kriva je družba. Krivi so tudi starši, krivi smo tudi mi politiki, ki kakorkoli aktivno sodelujemo pri sprejemu takšne ali drugačne zakonodaje. Na tem področju, spoštovane poslanke in poslanci, moramo postoriti skupaj z vlado veliko več, kot je bilo do sedaj storjeno. Američani imajo sistem in nekatere zahodne države. Kdorkoli si privošči v bližini vrtcev, osnovnih šol nekaterih drugih ustanov ponujati takšno ali drugačno drogo, za tistega kazenski zakonik predvideva dvakrat večjo ali višjo kazen, kot bi jo nekje drugje. To so sistemi. Nekatere stvari se da preprečiti, nekatere stvari se pa ne da in je potrebno zatirati tudi na ta način, da tistega, ki naše najmlajše zastruplja s takšnimi ali drugačnimi substancami drog, ki so na trgu, najostreje kaznuje. Med samo razpravo in predstavitvijo poslanske skupine je bilo tudi omenjeno, da je potrebno zagotoviti usklajeno delovanje tako zakonodajne veje oblasti kot sodne, kot izvršne veje oblasti. Bili smo priča nedavno v zadevi Plut, kjer smo lahko ugotovili, da sodna in izvršna veja oblasti na eni strani sta zatajili. Vsak, kdorkoli pomisli, bi na prvem mestu s prstom pokazal na policiste. Po mojem osebnem mnenju je v takšnem primeru zatajil sistem. Sistem je potrebno postaviti na takšen nivo, da bo zagotavljal državljanom Republike Slovenije varnost, varnost ne samo za njih, varnost za družine, za naše otroke [[...]]
Hvala lepa. Čas je potekel.
[[...]]ni še. Še 3 sekunde.
Prav. Vaša beseda naprej [[...]]Besedo ima gospa Darja Lavtižar Bebler.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Tudi iz današnje razprave je očitno, da gre za področje, ki izrazito zahteva interdisciplinarni pristop. Zato želim še enkrat poudariti, da je bilo pravzaprav nedopustno, ko se ta državni zbor ni odločil za javno predstavitev mnenj. Ena od značilnosti področja kriminalitete je tudi ta, da smo vsak dan soočeni z novimi pojavnimi oblikami kriminala, in to s takšnimi oblikami kriminala, ki so tudi vse bolj nevarne. Že moj predhodnik je govoril denimo o zlorabi drog v naši družbi, zlasti med mladimi, če govorimo tukaj tudi o trgovanju, o trgovini z mamili in vseh drugih posledicah tovrstne trgovine, soočeni smo vsak dan tudi, tako rekoč vsak dan, kar še včeraj ni bila značilnost tega prostora, z zelo grozovitimi ropi, potem vse večje so tudi oblike kaznivih dejanj ali bolj pogoste v zvezi z računalništvom, soočeni smo s problematiko terorizma in zavedati se moramo, da so kriminalci vedno vsaj en korak pred tistimi, ki naj bi jih izsledili. Torej gre za dejansko zelo obširno področje, zelo pomembno tematiko in s tem bom končala, še enkrat tukaj apelirala, da vsaj pri nacionalnem programu o zatiranju in preprečevanju kriminalitete organiziramo javno predstavitev mnenj in pritegnemo k razpravi tudi tiste, ki dejansko v različnih vidikih te problematike veliko vedo in bi morali njihovo vedenje in znanje izkoristiti do te mere, da bi dejansko sprejeli takšen nacionalni program zatiranja in preprečevanja kriminalitete, ki bi pripomogel k blaženju posledic te hude bolezni družbe. Hvala.
Besedo ima gospod Anton Kokalj. [[Se odpoveduje.]] Gospod Dimitrij Kovačič. [[Se odpoveduje.]] Želi predstavnik vlade besedo? Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Krajšo dodatno obrazložitev bi dal na predlog resolucije. Za uresničevanje resolucije so nekako odgovorni organi varnostnega sistema v ožjem kontekstu, v ožjem smislu, sicer policija, obveščevalno-varnostne službe, državno tožilstvo, pravosodni organi, nadzorni inšpekcijski organi ter tudi drugi državni organi ter inštitucije, ki z uresničevanjem dejavnosti prispevajo k notranji stabilnosti in varnosti v širšem pomenu, šolstvo, zdravstvo, socialno varstvo in tako naprej, ter seveda tudi civilna družba, kar pomeni nekako verske, kulturne, etnične in druge ustanove in pa tudi nevladne organizacije. Vlada Republike Slovenije bo do 31.1.2007 poslala v obravnavo državnemu zboru nacionalni program preprečevanja in zatiranja kriminalitete za 5-letno obdobje, ki bo konkretno opredelil naloge in ukrepe državnih organov, sodelovanje nevladnih organizacij in organizacij civilne družbe, določil roke za izvedbo, ter naloge in ukrepe finančno ovrednotil. Za spremljanje izvajanja te predlagane resolucije vlada Republike Slovenije v skladu z načeli učinkovite kriminalno preventivne politike predlaga ustanovitev posvetovalno-koordinacijskega telesa, ki bo sestavljeno iz predstavnikov državnih organov, strokovne javnosti, lokalnih skupnosti, civilne družbe, nevladnih organizacij in tako naprej. Rezultati izvajanja resolucije bodo merljivi na podlagi raziskav, anket in skupnih akcij. Po sprejemu nacionalnega programa preprečevanja in zatiranja kriminalitete bo vlada Republike Slovenije vsaj enkrat letno poročala državnemu zboru o njegovem uresničevanju. Kar se tiče predloga o javni predstavitvi nacionalnega programa vlada o tem razmišlja in ga bo zagotovo tudi realizirala. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki so želeli, so dobili besedo. Ker določen čas za razpravo še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena poslovnika še kdo razpravljati. [[Ne.]] Zaključujem razpravo. Ker k dopolnjenemu predlogu resolucije ni bilo vloženih amandmajev, bo zbor o predlogu resolucije v skladu s časovnim potekom seje zbora odločal danes v okviru glasovanj, pol ure po končani 19. točki dnevnega reda oziroma najkasneje ob 17.20 uri. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 19. TOČKO DNEVNEGA REDA - NA OBRVNAVO PREDLOGA RESOLUCIJE O NACIONALNEM PROGRAMU SOCIALNEGA VARSTVA ZA OBDOBJE 2006 - 2010. Predlog resolucije je v obravnavo zboru predložila vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predstavniku vlade za dodatno obrazložitev predloga resolucije. Gospa Marjeta Cotma, državna sekretarka v ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Lep pozdrav vsem poslankam in poslancem! Z nacionalnim programom socialnega varstva do 2010 si zastavljamo temeljne cilje socialne varstvene politike ter nove strategije in ukrepe v zvezi z izvajanjem programa. Progam je rezultat vlade Republike Slovenije in različnih strokovnjakov s področa socialno-varstvene politike, po javni razpravi pa je bil dopolnjen še s predlogi različnih izvajalskih organizacij ter njihovih krovnih združenj. S programom na številnih področjih širimo socialnovarstvene mrežo, na posameznih področjih pa zagotavljamo najmanj doseženo raven, v še veji meri kot doslej pa približujemo socialno varstveno storitve in programe uporabnikom in širimo krog izvajalcev z nevladnimi izvajalci. Temeljno izhodišče politike socialnega varstva tudi v tem obdobju ostaja, da je naloga države in lokalnih skupnosti predvsem zagotavljati takšne razmere oziroma pogoje, ki bodo posamezniku v povezavi z drugimi v družinskem, delovnem in bivalnem okolju omogočili ustvarjalno sodelovanje in uresničevanje njihovih razvojnih možnosti, da bodo s svojo dejavnostjo dosegli tako raven kakovosti življenja, ki bo primerljiva z drugimi v okolju in bo ustrezala merilom človeškega dostojanstva. Temeljni cilj politike socialnega varstva je, da posamezniku in njegovi družini v primerih, ko si osnovne socialne varnosti ne moreš zagotoviti sam, zagotovimo nujno strokovno pomoč in materialne vire za dostojno življenje in omogočimo človekovo dostojanstvo. Upoštevaje ta temeljni cilj z oblikovanjem in izvajanjem tega nacionalnega programa socialnega varstva, zasledujemo naslednje podrobnejše cilje. Prvič, prispevati k večji socialni vključenosti posameznikov in povezanosti slovenske družbe. Drugič, izboljšati dostop do storitev in programov. Tretjič, doseči večjo učinkovitost pri dodeljevanju denarne socialne pomoči ter izboljšati kakovost storitev in programov in povečati njihovo ciljno usmerjenost in učinkovitost. Četrtič, krepiti strokovno avtonomijo, upravljavsko samostojnost in racionalno poslovanje na področju socialnega varstva. Načela, na katerih bo temeljilo izvajanje sistema socialnega varstva, so: zagotavljanje človekovega dostojanstva, socialna varnost, solidarnost in odgovornost posameznika za zagotavljanje lastne socialne varnosti in socialne varnosti njegovih družinskih članov. Vodila pri delovanju na vseh ravneh znotraj sistema socialnega varstva bodo enak dostop in enake možnosti, prostovoljnost vključitve, prosta izbira, individualizacija obravnave, gospodarno ravnanje s proračunskimi sredstvi, dogovarjanje med izvajalci in uporabniki. Nacionalni program socialnega varstva bo imel pomembne finančne posledice na javne izdatke zaradi potrebe širitve mreže socialnovarstvenih storitev in izboljšanja dostopnosti le-teh širšemu krogu uporabnikov, novih zaposlitev za izvajalce socialnovarstvenih storitev in programov ter potrebnih investicij v objekte, kjer se bodo izvajale nove socialnovarstvene storitve in programi, pri čemer pa bomo tudi v tem obdobju nove kapacitete za izvajanje institucionalnega varstva starejših zagotavljali v veliki meri tudi z vlaganjem s strani privatnega kapitala in pri tem upoštevali tudi proračunske možnosti posameznega proračunskega leta. Upoštevajoč strategijo razvoja Slovenije in napovedi rasti bruto domačega proizvoda ter inflacijskih gibanj, predvidevamo, da se bodo odhodki proračuna za izvajanje socialnovarstvene politike povečali s 57,7 milijarde SIT v letu 2005 na dobrih 70 milijard v letu 2010. V predvidenih proračunskih izdatkih pa niso zajete investicije v socialno varstvo s strani zasebnikov, izdatki občin in zavoda za zdravstveno zavarovanje. Hvala.
Hvala lepa, gospa Cotman. Opravičujem se za prejšnjo nepravilno izgovorjavo. Predlog resolucije je obravnaval odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide kot matično delovno telo. Prosim predsednika odbora, gospoda Stanislava Brenčiča, da predstavi poročilo odbora. Prosim.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lepo pozdravljam vse navzoče! Predmetno resolucijo je odbor kot matično delovno telo obravnaval na 13. resni seji 10.3.2006. Pri delu odbora so sodelovali predstavniki predlagatelja in predstavnica državnega sveta ter številni predstavniki institucij in zainteresirane javnosti, ki jih resolucija neposredno zadeva. Kot gradivo za obravnavo na seji odbora so poleg besedila predloga resolucije člani odbora prejeli še dve mnenji komisije državnega sveta, pripombe in predloge za amandmaje Društva vizij, nacionalnega združenja Ozare, odbora za novosti v duševnem zdravju Altra, zveze društev Sonček, skupnosti socialnih zavodov Slovenije, zveze Sožitje in skupnosti organizacij za usposabljanje ter socialne zbornice Slovenije. Zakonodajno-pravna služba je v skladu s prvim odstavkom 27. člena poslovnika državnega zbora proučila navedeni predlog resolucije z vidika skladnosti z ustavo in pravnim sistemom ter z zakonodajnotehničnega vidika ter pri tem podala tudi številne konkretne pripombe. V splošni razpravi so nekateri članice in člani odbora poudarjali, da je predlog resolucije dobro pripravljen in da je primerna osnova za ureditev socialno varstvenih pravic. Nekateri člani pa so opozorili, da bi bilo potrebno v resolucijo vgraditi številne pripombe, ki so jih podala združenja in društva, na osnovi katerih bi lahko izboljšali predloženo vsebino. V poslovniškem roku so predložili k dokumentu amandmaje gospa Barbara Žgajner Tavš, potem poslanska skupina DeSUS in poslanska skupina Liberalne demokracije Slovenije. V okviru razprave je odbor sprejel amandmaja poslanke Barbare Žgajner k 3. in 4. poglavju, poslanske skupine LDS k 4. poglavju in dva amandmaja DeSUS-a k 6. poglavju. Je pa odbor oblikoval številne svoje amandmaje in jih sprejel, s katerimi je dopolnil oziroma dodelal predlog resolucije v smislu pripomb zakonodajno-pravne službe državnega zbora in v smislu vsebinskih pristopov povzel tudi nekatere amandmaje kot svoje, ki so bili predloženi in argumentirani s strani številnih institucij, ki so delo na seji odbora, ko je obravnavala to resolucijo, spremljali in sodelovali. Vse, kar je bilo sprejeto, je sestavi del dopolnjenega dokumenta. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima ponovno gospod Brenčič. Izvolite, prosim.
Hvala lepa za besedo, še enkrat. Resolucija o nacionalnem programu socialnega varstva za obdobje 2006 do 2010 podobno kot nacionalni program socialnega varstva iz predhodnega obdobja vzpostavlja široko in pregledno podlago oziroma temelj, na katerega je v skladu z zmožnostjo države mogoče nasloniti celo vrsto izvedbenih aktov, ki sestavljene resolucijske cilje implementirajo v praksi, s ciljem vzpostavljanja vzdržnosti socialnega stanja našega prebivalstva in v prvi vrsti tistih kategorij oseb, ki si zaradi veliko vzrokov le težko zagotavljajo socialno varnost sami. S predlogom resolucije se poleg programskih pristopov tudi vsaj okvirno uokvirja tudi potreben obseg javnih sredstev za izvajanje cele vrste strategij in ukrepov za dosego v nekaterih pogledih tudi ambiciozno zastavljenih ciljev. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke smo mnenja, da se glede na potrebno precejšnjo javnofinančno previdnost in vzdržnost države zaradi vstopa v evroobmočje za leti 2006, 2007 ne more zastaviti preambicioznih ciljev in prebogatih količinskih organizacijskih in kakovostnih meril, vendar pa bi se smelo, ker je dokument pisan za obdobje do leta 2010, zastaviti nekatere ukrepe in merila tudi nekoliko bolj optimistično. Tu mislimo predvsem na področje skrbstva za osebe z motnjami v duševnem in telesnem razvoju, kakor tudi na splošno za področje duševnega zdravja, kajti potrebe na tem segmentu nam progresivno iz leta v leto naraščajo in nemoč te skupine oseb in njihovih skrbnikov postaja iz leta v leto večja. Predlog resolucije je organsko grajen na štirih temeljnih ciljih, za katere doseg se vzpostavljajo številne strategije z neposredno zastavljenimi ukrepi za njihovo izvajanje. V poslanski skupini moramo ne glede na to, da sprejemamo ta dokument kot dober, ugotoviti, da bi smel predlagatelj, pripravljavec dokumenta vzpostaviti več dialoga oziroma sogovorništva s številnimi institucijami, ki deluje na lokalnem, regionalnem kot državnem nivoju na področju socialnega varstva, na podlagi katerega bi predlog resolucije bil na posameznih segmentih vsebinsko in namensko še bolje zastavljen. Ne glede na to, da se je predlog resolucije pri obravnavi na matičnem delovnem telesu izboljšal, bi se upravičeno smelo vanj vgraditi še določene manjše vsebinske spremembe, pri čemer mislimo predvsem na količinska merila iz poglavja pet, v naslovu institucionalnega varstva s področja oseb z motnjami v duševnem razvoju, tako za otroke, mladostnike, kot tudi za odrasle, kajti stanje na tem področju ni kljub dobrim namenom, tako resornega ministrstva kot številnih društev in drugih institucij nič kaj zavedljivo, tudi ob tem, če zamislimo, da se zastavljeni cilji v predlogu te resolucije uresničijo v celoti. V poslanski skupini Slovenske ljudske stranke bomo predlog resolucije o nacionalnem programu socialnega varstva podprli, ne bo pa poslanska skupina kot celota podprla amandmajev koalicije, ki po mojem mnenju, žal, spreminjajo oziroma črtajo nekatere vsebine, ki so bile na podlagi sprejetih amandmajev odbora vnesene v dopolnjeni predlog resolucije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Lep pozdrav vsem in hvala podpredsedniku Klavori za dosedanje vodenje seje. Na vrsti pa je gospa Žgajner Tavš, da predstavi stališče Slovenske nacionalne stranke.
Hvala lepa, gospod podpredsednik za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi in oba vladna predstavnika! Verjamem, da ste že naveličani predstavitev stališč poslanskih skupin oziroma opozicijskih poslancev, ki se začenjajo s kritiko dokumenta, ki ga obravnavamo. Nacionalni program socialnega varstva za obdobje 2006-2010, žal, in dejansko mislim, žal, ni pripravljen najbolje. Je strokovno pomanjkljiv, izpušča marsikatero področje, ne upošteva demografskih kazalcev in je v določenih segmentih premalo natančen. Osnovna izhodišča samega dokumenta oziroma resolucije naj bi bila zagotavljanje razmer oziroma pogojev, ki bodo posameznikom v povezavi z drugimi osebami v družinskem, delovnem in bivalnem okolju omogočale ustvarjalno sodelovanje in uresničevanje njihovih razvojnih možnosti. Višja kakovost življenja na podlagi dejavnosti, doseganje meril človeškega dostojanstva, kadar si posamezniki zaradi delovanja zunanjih in notranjih dejavnikov ne morejo sami zagotoviti socialne varnosti in blaginje, so upravičeni do pomoči, upoštevanje načela subsidiarnosti pri pomoči in odločanju o pomoči. Za socialno varnost in svojo blaginjo ter blaginjo svoje družine je predvsem odgovoren vsak sam. Načela za izvajanje sistema socialnega varstva so: zagotavljanje človekovega dostojanstva, socialna pravičnost, solidarnost in odgovornost posameznika za zagotavljanje lastne socialne varnosti in socialne varnosti njegovih družinskih članov. Vodila pri delovanju na vseh ravneh pa so enak dostop in enake možnosti, prostovoljnost vključitve, pri čemer se upravičeno sprašujem, kako se lahko vključijo v skupine ljudje, ki nimajo informacij, ki so stigmatizirani, odrinjeni, mladoletni in podobno. Nadalje prosta izbira, individualna obravnava, gospodarno ravnanje s proračunskimi sredstvi in ne nazadnje dogovarjanje med izvajalci in uporabniki. Rekla bom v prvi vrsti dokaj dobro zastavljena izhodišča, načela in ne nazadnje tudi vodila. Vlada naj bi pri pripravi dokumenta upoštevala makroekonomski in socialni vidik razvoja Slovenije. Naj samo omenim strategijo razvoja Slovenije v povezavi z lizbonsko strategijo, zastavljen cilj oziroma projekt, hitra rast bruto domačega oziroma družbenega produkta na prebivalca. V 10 letih naj bi dosegli v Sloveniji povprečje EU. Pospešena rast je predvidena predvsem za obdobje po letu 2007. Zaposlenost naj bi se povečala, zlasti starejših in mladih iskalcev zaposlitve. Govorim "naj bi", to so načrti. Brezposelnost naj bi se zmanjšala do leta 2013, celo pod prag 4%. Dosegli naj bi večjo vključenost mladih in odraslih v izobraževanje. Izboljšala naj bi se izobrazbena struktura in proces vseživljenjskega učenja. Medtem je zelo zanimivo, ko minister za šolstvo spodbuja srednješolsko strokovno izobrazbo, zgolj srednješolsko strokovno. Nadalje, dosegli naj bi hitrejši razvoj storitvenih dejavnosti, med javnimi storitvami zlasti v zdravstvu, socialnem varstvu in izobraževanju. Dosegli naj bi hitrejši razvoj tržno usmerjenih storitev tudi na področju socialnih storitev ter odpravljanje ovir na notranjem trgu Evropske unije. Ob tem se mi zastavlja vprašanje, kako gre tržno usmerjene sociala skupaj s cilji, kot so prostovoljnost in ne nazadnje tudi subsidiarnost. Dosegli naj bi deregulacijo, decentralizacijo in debirokratizacijo države. A žal, nova vloga centrov za socialno delo tudi v okviru te resolucije ne prispeva oziroma ne teži k temu cilju. In tisto, kar je prav tako nejasno ali morda celo sporno; izvedbo bo država vedno bolj prepuščala podjetniški javno-zasebni mreži organizacij, ki uporabljajo javne in zasebne vire financiranja. Podrobnih analiz ni bilo oziroma vsaj mi, v poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke, v povezavi s tem dokumentom jih nismo zasledili. Kako dobro in predvsem na kako realnih temeljih je postavljena resolucija, bomo seveda videli ob uresničevanju njenih strategij oziroma ciljev, ki so zaenkrat zelo splošno zastavljeni, brez izvedbenih aktov, zato bodo seveda potrebni zakoni, kar je ne nazadnje tudi logično. Lahko že danes s tega mesta potrdim dvom v realnost dokumenta, predvsem kar se tiče določenih projektov. Naj za primer navedem samo širitev mreže socialnovarstvenih storitev. Dejstvo je, da je pričujoči akt podlaga socialnemu varstvu za prihodnje obdobje, torej obdobje od leta 2006 do 2010, in da je državni zbor že sprejel proračun oziroma dva proračuna, tako za prvo leto veljavnosti tega dokumenta resolucije kot tudi za prihodnje leto, leto 2007. In če pogledamo zgolj ti dve leti, je mogoče iz sprejetih proračunov videti, da se zgolj na področju urejanja in nadzora sistema socialnega varstva proračun zmanjšuje oziroma finančna sredstva v proračunu zmanjšujejo za dobrih 100 milijonov slovenskih tolarjev v letu 2007 v primerjavi z letošnjim letom. Tisto, kar smo ne nazadnje pogrešali v Slovenski nacionalni stranki, ko se je pripravljal ta dokument, je javna oziroma širša razprava. Zgolj objava na internetni strani, ocenjujemo, ni dovolj. Gre za prehitro sprejemanje pomembnega dokumenta. O tem ne nazadnje priča več kot 20 sprejetih amandmajev na matičnem delovnem telesu in o tem pričajo številne utemeljene pripombe, tudi pripombe socialne zbornice, ki so, pa bom še enkrat poudarila, zalo utemeljene in bile sicer v določeni meri tudi infiltrirane v resolucijo. Tudi v poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke smo pripravili vsega skupaj 11 vsebinskih amandmajev na predlog resolucije, predvsem s področja socialnovarstvenih storitev v primeru zlorabe in nasilništva nad otroki, tudi ko gre za vključitev centrov za socialno delo, kar so podprli mimogrede tudi strokovni delavci centrov, pa žal vlada ni našla posluha za to. Pripravili smo tudi amandmaje na področju institucionalnega varstva starejših ljudi in otrok oziroma ljudi z motnjo v razvoju. Po uradnih podatkih vlada pri pripravi resolucije ni upoštevala demografskih kazalcev na omenjenih področjih. Za primer naj navedem le, da odstotek oziroma procent vključenosti oseb s posebnimi potrebami v institucionalno varstvo ostaja enak kot leta 2000. Podobna situacija pa je tudi na področju institucionalnega varstva starejših oseb in to kljub dejstvu, da se populacija stara in da potrebe po institucionalnem varstvu že danes, torej leta 2006, presegajo določene okvire kapacitete oziroma standarde. Ta dokument, ki ga obravnavamo danes, pa naj še enkrat spomnim, da je za prihodnje obdobje, torej obdobje vse do leta 2010. Rada bi v tej predstavitvi omenila, da sta bila sprejeta dva, po oceni Slovenske nacionalne stranke, pomembna vsebinska amandmaja k 3. in 4. poglavju resolucije. Med strategije dela v okviru posebne skrbi za ranljive skupine prebivalstva je bilo vključeno tudi besedilo "spolno zlorabljene otroke". Še enkrat bom, ker sem bila nekoliko nejasna, poudarila, da nanje v okviru posebne skrbi za ranljive skupine prebivalstva uspelo vključiti tudi posebno skrb za spolno zlorabljene otroke. Gre pa, bom rekla, za pomemben napredek v tem temeljnem dokumentu oziroma podlagi za pripravo zakonov in verjamem, dauopravičeno pričakujem, da bo vlada tudi v tem delu vzela dokument resno in pripravila ustrezne ukrepe v obliki zakonov. Ne nazadnje je vlada oziroma njen predstavnik tudi ob amandmaju k 4. poglavju, kjer smo želeli ob ukrepih dodati ustanovitev posebnih delovnih teles, ki se bodo aktivno ukvarjala s problemom trpinčenja in spolnih ter ostalih zlorab otrok, dejala, da se s predlagano vsebino sicer strinja, pa vendar, ta vsebina ni bila sprejeta, ker naj bi po besedah vladnega predstavnika, ki je tudi danes z nami, bile ta vsebina vključena v nacionalnem programu za otroke in mladino v obdobju od leta 2006 do 2016. Vendar pri tem moram žal ponovno izpostaviti, da smo imeli kar nekaj zapletov, ko smo želeli priti do omenjenega dokumenta. Na ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve, kjer naj bi pripravljali ta dokument, pravzaprav niso vedeli, da je dokument pripravljen in da naj bi bil tudi v javni obravnavi. Šele ko smo v začetku tega tedna na ministra naslovili zahtevo, da nam pravzaprav predloži omenjeni dokument, se je odzvala predstavnica ministrstva in povedala, da pa je ta dokument na voljo na njihovi internetni stani v okviru javne razprave. Ampak moram reči, da dokument je bil na njihovi internetni strani pod oznako "interno" in je bilo zelo težko priti do njega. Rada bi dejala da, imam sicer ta dokument tudi danes s seboj, to pa predvsem zato, ker je vladni predstavnik dejal, da naj bi se del socialnovarstvenih storitev, ki se dotikajo otrok in mladine na področju zlorab oziroma spolnih zlorab, vključil konkretno v ta nacionalni program. Jaz bom rekla, da je ta program napisan še bolj splošno kot resolucija, ki jo obravnavamo danes. In v kolikor je dejansko želja vlade resnična, da se zadeve v prihodnjem obdobju dobro - še enkrat povem, tudi ta nacionalni program za otroke in mladino je pisan za obdobje od leta 2006 do 2010 -, skratka, da se zadeve začnejo resnično spreminjati in urejati dobro, potem bi bilo smiselno podaljšati rok in dejansko opraviti o tem dokumentu širšo javno razpravo in vanjo vključiti tudi stroko, da se ne bo ponovila zgodba, kakršna je bila, ko smo sprejemali v okviru matičnega delovnega telesa resolucijo o nacionalnem programu na področju socialnega varstva. Naj še enkrat povem stališče Slovenske nacionalne stranke. Gre za dokumente, ki so v prvi vrsti pisani presplošno, brez konkretnih ukrepov. Navedene so zgolj ugotovitve, kaj naj bi bilo treba storiti, konkretno v tem drugem dokumentu, ki sem ga omenila, brez ustrezne analize. Zapleti, pomanjkanja javne razprave - kot že rečeno, smiselno bi bilo še enkrat, da vlada, če želi dejansko dobiti konkretne, predvsem konstruktivne pripombe na dokumenta, podaljša rok in dejansko opravi javno oziroma širšo razpravo, konkretno o nacionalnem programu na področju otrok in mladine - glede na to, da bomo resolucijo danes sprejeli in pravzaprav pripombe oziroma spremembe ne bodo več mogoče. Izpostavila sem zgolj ta segment tega programa, verjamem pa, da če si boste pogledali, boste našli marsikaj zanimivega in vrednega diskusije. V Slovenski nacionalni stranki bomo resolucijo o nacionalnem programu socialnega varstva sicer podprli, sprejeli, ker ne nazadnje predvidevamo, da določena izhodišča so dobra in ker je bila sprejeta, kot sem že dejala, pomembna sprememba, ki smo jo predlagali v Slovenski nacionalni stranki, da se končno na področju spolnih zlorab oziroma zlorab otrok začne delati in ukvarjati bolj interdisciplinarno oziroma multidisciplinarno tudi na področju preventive.
Hvala lepa. Besedo ima gospod mag. Žnidaršič v imenu DeSUS.
Hvala, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Resolucija o programu socialnega varstva v Sloveniji za obdobje 2006-2010 je primer dokumenta, ki želi na vrat na nos spremeniti vse na tem področju, ne glede na to, da so predvidene spremembe nedorečene, da zahtevajo čas, znanje in denar. Skratka, gre za primer koncepta širokega zajemanja zasebnih sredstev in iniciative brez garancije, da se bo to tudi v resnici zgodilo in delovalo, na eni strani ter takojšnjo redukcijo oblik in sredstev na področju, na primer, institucionalnega varstva na drugi strani. Ta koncept bi bil teoretično uresničljiv le v primeru, če bi sedanje kapacitete vsaj v grobem zadoščale, a žal ni tako. Dosedanji program je bil uresničen nekje do največ 70%, čeprav se pri tem primerja planirano s programom, ki pa ni pokrival vseh potreb. V domovih imamo skoraj polovico manj postelj od potrebnih, razlika pa bo zaradi prenehanja gradnje slednjih v naslednjih letih strmo naraščala. Iluzija, da bo zasebni sektor pokril manjkajoče potrebe, ima dve veliki pomanjkljivosti: prva je v bistveno višji ceni, druga pa v časovnem zamiku, ker je za izgradnjo takih kapacitet potreben čas. Razvoj pomoči na domu na drugi strani gre prepočasi in je dejansko ena dražjih oblik varstva starejših oziroma pomoči potrebnih, ki se seveda kot strošek prevali na lokalne skupnosti in na posameznike. Koncept nadalje teži k vedno večjim obremenitvam lokalne skupnosti kot celote na tem področju in posameznika, ki je tudi ena generalna hiba te resolucije. Resolucija je pomanjkljiva tudi z vidika evropske ustavne pogodbe, okvira gospodarskih in socialnih reform, pa tudi z vidika koalicijske pogodbe, kjer je govora o varstvu starejših, vseživljenjskem učenju, skrbi za mlade in velike družine, o cenejših stanovanjih in tako dalje. Pri dodelavi resolucije ni bilo upoštevano mnenje civilne družbe in socialnovarstvenih ustanov, kot so socialna zbornica Slovenije, skupnost socialnih zavodov in vrste organizacij, ki delajo na tem področju. Ne nazadnje je resolucija nekako ignorirala stavek v koalicijski pogodbi, ki pravi, da se nivo dosežene stopnje socialne zaščite ne sme zmanjšati, kajti predvidena sredstva nikakor temu stavku ne sledijo. Ta resolucija in znotraj nje predvideni ukrepi slonijo tudi na oceni, po našem mnenju previsoke gospodarske rasti, ki bo težko dosežena in če ne bo, bo seveda razkorak med zagotovljenim okvirjem sredstev glede na potrebe še večji. Ampak kakorkoli že, kljub številnim pomanjkljivostim te resolucije je treba povedati, da je odbor s svojimi amandmaji in z nekaterimi sprejetimi amandmaji poslanskih skupin oziroma posameznikov pomembno prispeval k izboljšanju dokumenta do te mere, da ga bo naša poslanska skupina vseeno podprla, ker resolucijo in program socialnega varstva Slovenije potrebujemo. Smo pa trdno prepričani, da bo mogoče ob uvedbi oziroma aplikaciji posameznih ukrepov na področju prakse dodatno razpravljati o rešitvah in da bomo takrat lahko do neke mere kompenzirali pomanjkljivosti, ki tukaj v vseh podrobnosti niso mogle biti tudi ne navedene. Zato mislim, da je prav, da resolucijo kot tako sprejmemo in posvetimo potrebno skrb in količino pozornosti posameznim ukrepom, ko pride na vrsto znotraj delovanja samega. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Alenka Jeraj v imenu SDS.
Hvala za besedo. Lep pozdrav! V resoluciji o nacionalnem programu socialnega varstva za obdobje 2006-2010 so določena osnovna načela in vodila, na katerih temelji sistem socialnega varstva v državi. Temeljni cilj politike socialnega varstva je, da posamezniku in njegovi družini v primeru, ko si osnovne socialne varnosti ne more zagotoviti sam, zagotovi strokovno pomoč in nujne materialne vire za dostojno življenje in omogočanje človeškega dostojanstva. Resolucija o nacionalnem programu socialnega varstva bo prispevala k večji socialni vključenosti posameznikov in povezanosti slovenske družbe. Za dosego tega cilja so predvidene naslednje strategije: promocija solidarnosti in zmanjševanje neenakosti, preprečevanje nestrpnosti in zlasti odpravljanje vzrokov za nestrpnost, zastopanje načel nediskriminacije na vseh področjih življenja in dela ter razvijanje raznih oblik dobrodelnosti, promocija in razvoj prostovoljstva, usklajevanje politik in ukrepov na različnih področjih, ki vplivajo na socialni položaj posameznika in njegove družine, mobilizacija vseh oblikovalcev in izvajalcev politik na različnih ravneh za doseganje skupnega cilja, večje socialne vključenosti, podpora družini in drugim socialnim omrežjem pri skrbi za pomoč potrebnih, razvoj in uvajanje novih modelov skupnostne skrbi, posebna skrb za ranljive skupine prebivalstva. Cilj resolucije o nacionalnem programu je izboljšati dostop do storitev in programov kar pomeni, da bo potrebno razvijati mrežo v skladu s potrebami uporabnikov, omogočati in spodbujati pluralnost izvajalcev in vstop novih izvajalcev v sistem socialnega varstva ob poenostavitvi pogojev in postopkov, skrbeti za regionalno uravnoteženost ponudbe in uveljaviti sitem pomoči manj razvitim območjem v državi, spremeniti sistem financiranja in sredstva za plačljive storitve zagotavljati neposredno uporabnikov, uvesti enovit sistem dolgotrajne oskrbe s povezanimi zdravstvenimi in socialnimi storitvami za vse starostne skupine, ki potrebujejo oskrbo, in prenos izvajalske funkcije na področju socialnovarstvenih zavodov z države na druge subjekte. Resolucija o nacionalnem programu socialnega varstva zagotavlja večjo učinkovitost pri dodeljevanju socialne pomoči ter izboljšanje kakovost storitev in programov in hkrati povečanje njihove ciljne usmerjenosti in učinkovitosti, predvsem z zagotavljanjem učinkovite pomoči v sistemu socialnega varstva tistim posameznikom in družinam, ki so se znašli v socialnih težavah ali pa bi vanje zašli brez ustrezne pomoči, z individualizacijo izvajanja programov in storitev ter usklajevanjem s potrebami uporabnika po sistemu svetovanja in organiziranja pomoči, z okrepitvijo vključevanja uporabnikov socialnega varstva v aktivno reševanje lastnih stisk in težav ter v sooblikovanje strategij za izboljšanje življenjskih razmer, oblikovanjem in izvajanjem take politike denarnih prejemkov, ki bo spodbujala lastno aktivnost, s prilagajanjem standardom in normativom potrebam uporabnikov in razvoju strok, s spodbujanjem razvoja kakovosti, učinkovitosti in inovativnosti na področju dejavnosti socialnega varstva. V poslanski skupini Slovenke demokratske stranke bomo resolucijo o nacionalnem programu socialnega varstva podprli.
Hvala lepa. K besedi vabim gospoda mag. Ropa, da predstavi poročilo Liberalne demokracije Slovenije.
Spoštovane poslanke, poslanci, cenjeni zbor! Danes sprejemamo resolucijo o nacionalnem programu socialnega varstva od leta 2006 do leta 2010. Ni nobenega dvoma, da gre za izjemno pomemben dokument, s katerim se opredeljuje, na kakšen način, v kakšnem obsegu in s kakšno dinamiko razvoja bomo v Sloveniji zagotavljali socialno varstvo v prihodnje. Ob tej resoluciji se še kako odločamo tudi o tem, kakšno socialno državo želimo in bomo imeli v prihodnje v Sloveniji, zato je pomembno, kako se bomo, se boste danes odločali. Moram reči, da mi je nerazumljivo, da danes z nami ni ministra za socialo; ob tako pomembnem dokumentu, ki odloča o tako pomembni zadevi, med nami ni ministra za socialo. Sam vidim samo dva možna razloga, zakaj ga ni. Prvo je, da se zaveda slabosti dokumenta, ki je pred nami. Drugi, ki bi lahko bil, je ta, da mu pravzaprav področje socialne varnosti ni osebna prioriteta. Oboje je slabo, oboje ni dobro in dobro je, da se vsi zavedamo tega. Na matičnem odboru je bilo slišati zelo veliko pripomb in pobud predvsem s strani predstavnikov stroke, izvajalcev in civilne družbe z željo, da bi dokument, ki je danes pred nami, izboljšali, zlasti v tistih delih, kjer je potreb po posameznih storitvah največ in kjer je potrebno še posebej zaščititi najbolj ranljive skupine državljank in državljanov; torej tiste, ki so socialno najbolj ogroženi, tiste, ki sami zase najtežje poskrbijo, še zlasti to velja za otroke, mladostnike, starostnike in osebe z motnjami v duševnem in telesnem razvoju. Žal moramo ugotoviti, da velika večina predlaganih amandmajev ali pa veliko predlaganih amandmajev, opozoril in dopolnitev stroke in opozicije ni bilo upoštevanih. Tudi amandmaji DeSUS-a, številni amandmaji DeSUS-a niso bili upoštevani. Čeprav tudi drži in je to treba danes povedati, da so se poslanci vladajoče koalicije zelo trudili, da bi sprejeli vsaj vse tiste amandmaje, ki so bili načelne narave in so jih zaradi dejstva, da nimajo konkretnih, zlasti finančnih obveznosti lahko sprejeli. To je dobro in jaz to pozdravljam in sem to pozdravil tudi na matičnem odboru. Temeljni cilji, spoštovane poslanke in poslanci, politike socialnega varstva je posamezniku in njegovi družini v primerih, ko si osnovne in socialne varnosti ne more zagotoviti sam, zagotoviti strokovno pomoč in nujne materialne vire za dostojno življenje, omogočanje ohranitve človeškega dostojanstva. Gre torej za politiko, za področje, na katerem se v najbolj jasni luči pokaže odnos aktualne politike do socialne države, do solidarnosti, socialne pravičnosti, do vključevanja posameznikov na obrobju nazaj v družbo, do stisk ljudi, do tistih, ki si sami najtežje ali ne morejo pomagati, torej do tistih skupin prebivalstva, ki često zaradi težke situacije, v kateri se nahajajo, sami zase težko povzdignejo glas, težko lobirajo in še težje sami uspejo. V resoluciji se posebej navaja tri okoliščine, ki morajo pomembno vplivati na oblikovanje politike socialnega varstva. Prvič. Sorazmerno ugodna raven socialne varnosti in zaščite, ki jo imamo v Sloveniji, nizka stopnja revščine in dohodkovna neenakost, ki v primerjavi z Evropsko unijo ni velika in se ne povečuje. Drugič. Življenjska doba, ki se podaljšuje, in nizka stopnja rodnosti in starajoče prebivalstvo. In tretjič. Delež neaktivnega prebivalstva, ki je prevelik, in stopnja izobrazbe, ki je prenizka. V poslanskem klubu LDS se strinjamo s temi dejstvi, ki so navedena v resoluciji. Dodali bi še eno, ki je zelo pomembna in je nanjo opozarjala stroka, torej predstavniki stroke, ki so bili na odboru in ki je posledica tako tistega prvega dejstva, ki govori o relativno ugodni socialni varnosti in razvoju in starajočemu prebivalstvu in relativno dobrega nivoja zdravstvenega varstva v Sloveniji, in to je, da se tudi posebnim skupinam prebivalstva, zlasti tistim z motnjami v duševnem in telesnem razvoju, povečuje življenjska doba, kar ima za posledico staranje tako teh skupin kot tudi njihovih staršev in skrbnikov. To je zelo pomembna strukturna značilnost, ki se pojavlja v zadnjih letih. Torej, za kaj gre? V Sloveniji imamo zaenkrat, poudarjam za enkrat, relativno ugoden nivo in sistem socialnega varstva, tudi zahvaljujoč programu, nacionalnemu programu socialnega varstva za obdobje 2000-2005, ki se je iztekel, na osnovi katerega smo pospešeno razvijali mreže storitev na tem področju, kar je dobro. V Sloveniji imamo relativno ugodno gospodarstvo rast, kar je dobro, in to nam daje možnost za razvoj tudi tega področja. Imamo pa hkrati pospešeno rast potreb, pospešeno rast potreb po tovrstnih storitvah, ki izhajajo iz dejstva, da smo pospešeno starajoča družba in družba, v kateri se življenjska doba povečuje za vse skupine prebivalstva. In to bi moral biti naš izziv, to je tudi izziv lizbonske strategije, in njegova razrešitev naloga resolucije, ki je pred nami. To je bistvo in to je naloga, s katero naj bi se ukvarjala resolucija o nacionalnem programu. Temeljno vprašanje torej je, ali nacionalni program do leta 2010 ponuja rešitve za izzive, ki so pred nami. V poslanskem klubu LDS menimo, da ne. Resolucija ne rešuje problema pospeševanja povečevanja potreb, ne ponuja zadostnega in možnega razvoja in ne povečuje solidarnosti in socialne pravičnosti. Nasprotno. Ta nacionalni program socialnega varstva pomeni nazadovanje glede povečevanja potreb in pomeni izgubljeno priložnost glede na realne možnosti, kot jih ponuja rast BDP v Sloveniji. Iz resolucije je razvidno, da je pred vami in pred nami predlog, ki pomeni dolgoročno zmanjševanje sredstev za socialno varstvo v bruto domačem proizvodu kot tudi v državnem proračunu. Dejstvo je, da ima Slovenija že sicer nižje izdatke za socialno zaščito v BDP, kot je v povprečju v EU. Ob tem ko se v predlaganem nacionalnem programu socialnega varstva načrtuje rast bruto domačega proizvoda v tem obdobju večja kot 40%, pa se v tem obdobju rast izdatkov za to področje, za socialno varstvo, predvideva v višini 22%, torej na polovici rasti bruto domačega proizvoda. Delež sredstev za socialno varstvo v bruto domačem proizvodu se bo tako zmanjšal z 0,88% v letu 2005 na 0,73% v letu 2010. Od vlada ne moremo sprejeti argumenta, da je ravno področje socialne varnosti tisto področje, na katerem moramo v tej državi začeti in najbolj varčevati. Da so torej najbolj ranljive skupine otrok, mladostnikov, starostnikov, oseb z motnjami v duševnem in telesnem razvoju tiste, pri katerih moramo v tej državi začeti z varčevanjem, tiste, pri katerih bomo začeli z reformami in zmanjševanjem javne porabe. Ne moremo pristati na to, da socialno varstvo ni nobena prioriteta več v tej državi. Da ni problema najti 10, 15 milijard za upravičence iz denacionalizacije in dati davčno olajšavo; da ni problema nameniti 2,5 milijarde za stekleno vladno palačo; da nikogar ne skrbi, da se država zadolži za milijardo evrov, ne samo vlade, tudi centralne banke ne. In zdaj pridejo pred nas predstavniki ministrstva za delo, družino in socialne zadeve in nam razlagajo, da moramo varčevati zaradi vstopa v evro območje pri najbolj ranljivih skupinah v tej družbi, predsednik vlade ne minister za finance - ministrstvo za socialo! Res, narobe svet. Ta država se res spreminja. In ob vsem tem človek razume, da danes med nami ni ministra za socialo, ki bi moral imeti toliko v hlačah, da bi prišel pred nas in povedal, kar predlaga v tem nacionalnem programu. Spoštovane poslanke in poslanci! Vsi poznamo demografska gibanja v Evropi, vsi govorimo o starajoči se družbi in demografske analize kažejo, da bo okoli leta 2013, 2014 prišlo do najvišjega pritiska in najmanj ugodnega razmerja med starejšimi in ostalimi deli prebivalstva. Zato se je treba na to obdobje ustrezno pripraviti. V Sloveniji bo situacija zaradi nizke rodnosti še posebej neugodna. To ugotavlja tudi današnja resolucija - ugotavlja. Žal pa seveda na problem ne odgovarja ustrezno in ne zadostno. Zavedajoč se tega problema se je v prvem nacionalnem programu socialnega varstva do leta 2005 temu posvečala posebna pozornost, a ne zadostna. Oskrba starejših se je tako povečala s 3,5% pokritja na 4,7% v letu 2005. To govorim zato, ker želim povedati, da je nacionalni program socialnega varstva pomemben, da je eden temeljnih instrumentov za to, da se izboljšajo storitve, da se poveča obseg storitev in kvaliteta storitev. Z uvedbo novih programov, kot so dnevni centri, pomoč na domu, varovana stanovanja, smo pričeli z uvajanjem novih oblik skrbi za starejše. Res je, da so se te storitve razvijale nekoliko počasneje od želja in potrebe po njih so velike in jih je zato treba razvija še naprej. Vse analize kažejo, da je, na primer, pomoč na domu ena najbolj primernih oblik pomoči starejšim. Starejših ne izključuje iz socialnega okolja, v katerem živijo, ampak so doma in seveda država prek teh programov skrbi zanje. Torej gre za eno najbolj kvalitetnih področij in storitev na področju varstva starejših. Zato smo v poslanski skupini LDS mnenja, da je ministrstvo za delo, družino in socialo temu področju v nacionalnem programu namenilo premalo pozornosti. Menimo, da je skrb za starejše eno tistih področij, ki jim je treba dati dodatno težo in zagotoviti tudi dodatna sredstva. V resoluciji nacionalnega programa socialnega varstva prav tako niso zadostno definirane obveznosti uporabnikov socialnovarstvenih storitev in iz njega ni razvidno, katere pravice bodo plačljive in katere bodo brezplačne. Model javnozasebnega partnerstva v nacionalnem programu socialnega varstva do leta 2010 ni zadosti definiran. Že do sedaj je bilo ugotovljeno, da so bili izvajalci socialnovarstvenih storitev pripravljeni vložiti svoj kapital v različne projekte. Vendar pa smo se lahko v mnogih primerih naučili, da je treba definirati zelo natančna in jasna merila, mehanizme, garancije in pogoje za vstop privatnega kapitala v javno mrežo institucionalnega varstva. In prepričani smo, da je bila ta resolucija in nacionalni program ena od priložnosti ter možnosti, da bi se naučili slabosti, ki so bile nedvomno v preteklosti, in dogradili tovrsten sistem. V programu je pomanjkljivo določena vloga nevladnih organizacij. Širitev mreže ni zadosti prilagojena potrebam uporabnikov. To še zlasti velja na področju varstveno-delovnih centrov, bivanjskih skupin in skrbi za odrasle s posebnimi potrebami. Kot so pojasnili strokovnjaki s tega področja, ostala delež vključenosti teh oseb v institucionalno varstvo enak kot v letu 2000, kar je ob trendu rasti na tem področju popolnoma neprimerno. Vsi vemo, da se zaradi napredka medicine zvišuje tudi življenjska doba osebam z motnjami v duševnem in telesnem razvoju. V nekaj letih bo prišlo do dodatnega povečanja potreb po njihovem institucionalnem varstvu, saj so sedaj le v polovici primerov vključeni v normalno družinsko življenje. Hkrati pozabljamo, da se tudi njihovi starši, kot sem prej poudaril, starajo in ne morejo več enako kvalitetno in zadostno skrbeti zanje. Ob tem bi veljalo sprejeti program spodbujanja vključevanja v družbo, na ta način sprostiti določeno število kapacitet, predvsem z institucionalizacijo oseb s težjimi motnjami v razvoju. Spoštovani zbor, poslanke, poslanci, v poslanski skupini LDS smo predlog resolucije nacionalnega programa proučili, natančno proučili in ugotovili med drugim, ko sem že dejal, da se relativni delež sredstev s tem predlogom pomembno zmanjšuje za te namene, da se razvoj socialnega varstva umika drugim prioritetam aktualne vlade. Cilji, ki so napisani na začetku programa, kot so prispevati k večji socialni vključenosti in povezanosti slovenske družbe, promocija solidarnosti in zmanjševanje neenakosti na vseh področjih življenja in dela ali izboljšati dostop do storitev in programov in razvijati mrežo v skladu s potrebami uporabnikov, so žal samo črke na papirju, kajti sami ukrepi in nato še normativi, ki so sestavni del predloga nacionalnega programa socialnega varstva do leta 2010, ne sledijo tem ciljem. Ravno nasprotno. Kot sem že na samem začetku dejal in kot piše v samem predlogu programa, je Slovenija na podlagi podatkov evropskega sistema statistik na področju socialne zaščite, kjer so všteti vsi izdatki za socialno zaščito, zabeležila padec tega deleža s 25,4 na 24,8% bruto domačega proizvoda, kar nas se je delilo od povprečja Evropske unije, ki znaša 27%. Najnovejši podatki po Evrostatu, pa so za Slovenijo že bolj neugodni, saj Slovenija danes zaostaja s povprečjem 25-erice držav EU še za dodatni odstotek v deležu BDP. Slovenija tako namenja za socialno zaščito svojih državljanov 24,8% BDP, medtem ko Evropska unija 28%. Zato pozivamo vlado, ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve, da ponovno preverijo svoje prioritete, zlasti pa področja, na katerih je varčevanje in racionalizacija bolj smiselna in smotrna. Prepričani smo, da lahko in zmore najti veliko takšnih področij. Socialno varstvo je znotraj sistema socialne zaščite še posebej pomembno in še posebej občutljivo. Otroci, mladostniki, starostniki, osebe z motnjami v duševnem in telesnem razvoju, brezposelni, ki jih zadeva področje socialnega varstva, ne bodo povzdignili svojega glasu. Ne bodo demonstrirali, niti nastopali pred slovensko javnostjo. Veliko od njih tudi na volitve ne hodi. Zato je odgovornost politike, da jim omogoči človeško dostojanstvo, še toliko večje in bolj pomembno. V poslanskem klubu LDS menimo, da predlagana resolucija nacionalnega programa za socialno varstvo za obdobje 2006 do 2010 ne zagotavlja zadostnega in možnega razvoja sistema socialnega varstva v Sloveniji. Pomeni korak nazaj, zato je ne moremo in ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Potrata, v imenu Socialnih demokratov.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana gospa država sekretarka, poslanke in poslanci! Dovolite, da mnenje Socialnih demokratov začnem pri koncu in s tem opozorim na to, kako naj v celoti gledamo Socialni demokrati. Pri načinu uresničevanja in spremljanju izvajanja nacionalnega programa socialnega varstva je posebna naloga določena tudi državnemu zboru. Ppoleg te naloge, ki jo opravlja danes s sprejemanjem nacionalnega programa, je državnemu zboru naloženo tudi spreminjanje veljavne zakonodaje, mora skrbeti, da se v drugih področnih zakonih določijo ukrepi za preprečevanje nastajanja socialnovarstvene problematike, spremlja uresničevanje dogovorjenih ciljev iz tega programa in določa letne prednostne naloge ob sprejemanju državnega proračuna in drugih ukrepov enokonomske in socialne politike. In zakaj sem začela mnenje oblikovati pri koncu? Zato, ker imamo Socialni demokrati vsaj dve izkušnji, ki vloge državnega zbora ne kažejo v tej luči, v kakršni je v tem nacionalnem programu zapisana. Socialni demokrati smo ob sprejemanju proračuna za leto 2006 in tudi proračuna za leto 2007 vložili številne amandmaje, s katerimi smo skušali zagotoviti večja sredstva za programe socialnega varstva in aktivne politike zaposlovanja, pa žal ti amandmaji niso bili sprejeti, kar je že nakazovalo, da bodo sredstva, namenjena takim programom, podcenjena in nezadostna. Nismo tudi še v nobenem do zdaj predlaganem zakonskem aktu videli, vsaj v tem mandatu ne, da bi bilo pospremljeno tudi s kakšnim mnenjem o tem, kakšna bo socialnovarstvena problematika, ki bo nastala kot posledica novosprejetih zakonskih določil. Zato bi najmanj, kar bi pričakovali, lahko sprejeli kakšno priporočilo, ki bi predlagateljem zakonov nalagalo tako presojo. In zdaj dovolite, da začnem tam, kjer se običajno začne, pri naslovu. Resolucija nacionalnega programa socialnega varstva nosi letnici 2006 - 2010, kar pomeni, da v dobršnem delu prekriva tisto, čemur rečemo naslednja finančna perspektiva. Če o naslednji finančni perspektivi Evropske unije razmišljamo tudi s stališča lizbonske strategije in zapisanih ciljev, se ob ciljih, ki naj bi bili usmerjeni v razvoj in učinkovitost pojavlja tudi merilo, ki mu rečemo socialna pravičnost. In če merimo s tega stališča se je potrebno vprašati, ali so v nacionalnem programu zapisana taka določila, ki omogočajo verjeti, da bo željam po konkurenčnosti, po gospodarski uspešnosti in po razvoju hkrati pridruženo tudi tisto, kar je za Socialne demokrate ne samo v Sloveniji, ampak tudi v Evropski uniji bistveno, to je solidarnost in socialna pravičnost. Žal po nekaterih kazalnikih, ki so merljivi in ki jih je mogoče razbrati iz resolucije, da bo za socialne programe namenjena ali dosežena 22% rast, medtem ko bruto domači proizvod naj bi zrasel za 46%, kaže, da je ta program, ki je pred nami, restriktiven, ne pa razvojen. Ob tem beseda ambicioznost izgubi svoj pomen. Rada bi opozorila še na eno značilnost. Osnovna izhodišča poudarjajo, da je vsak posameznik odgovoren za svojo socialno varnost. Če je to temeljno določilo, potem socialna pravičnost, solidarnost izgubita nekaj svoje načelne teže, ki jo imata v osnovnih izhodiščih. Socialni demokrati se zavedamo, da je nacionalni program socialnega varstva zakonsko predpisan dokument, ki ga je treba sprejeti, vendar menimo, da zanj nosi odgovornost vlada in koalicija. To pa posebej zaradi tega, ker je tudi način sprejemanja tega akta bil tak, da ne moremo biti zadovoljni s stopnjo doseganja socialnega dialoga. To se je pokazalo tudi na odboru, na matičnem delovnem telesu, kjer so bila vložena števila dopolnila tako izvajalcev kot uporabnikov storitev ali pa strokovnjakov, pa po pravilu niso bila deležna podpore, če niso prihajala iz koalicijskih vrst. Zato lahko znova rečemo, da ni ravno ta akt vzor tistega, kar ima zapisano kot prvi cilj, to je socialna vključenost. Ta terja tudi višjo stopnjo dialoga in večji konsenz pri sprejetih aktih. Pogrešamo potrebno analizo učinkov dosedanjega nacionalnega programa, ker menimo, da bi iz tega bilo mogoče izpeljati bolj prepričljive postavke tudi v napovedanem nacionalnem programu. Ne moremo tudi sprejeti odločitve, da se deregulacija in partnerstvo med javnim in zasebnim, najpogosteje zoži samo na zahtevo po pluralizaciji, saj kakšnih drugih obsežnejših razlag na matičnem delovnem telesu nismo dobili. Gre preprosto za program, ki bi moral biti v svojih učinkih usmerjen predvsem na ranljive skupine, na otroke, na starejše in na osebe s posebnimi potrebami, največ pripomb pa je prihajalo ravno iz njihovih vrst, zato se Socialni demokrati ob resoluciji ne nameravamo pridružiti tistim, ki bodo to resolucijo podprli. Hvala.
Hvala lepa. In še poslednji ima besedo mag. Capuder v imenu Nove Slovenije.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Gospa sekretarka, poslanke in poslanci! Z nacionalnim programom socialnega varstva do 2010 si naša država za naslednjih pet let na novo zastavlja temeljne cilje socialnovarstvene politike, za njihovo doseganje pa pripravlja različne strategije in ukrepe. Temeljno izhodišče politike socialnega varstva tudi v tem obdobju ostaja enako, kot je bilo do sedaj, in to je, da je naloga države in lokalne skupnosti predvsem zagotavljati takšne splošne razmere oziroma pogoje, da bodo posameznikom omogočali ustvarjalno delovanje in uresničevanje njegovih oziroma njihovih razvojnih možnosti. Seveda pa morajo tudi državljani s svojo aktivnostjo in po svojih najboljših močeh na vseh področjih svojega življenja dosegati tako raven kakovosti življenja, ki bo primerljiva z drugimi v okolju in bo ustrezala merilom človeškega dostojanstva. V kolikor pa si posamezniki ne morejo oziroma ne znajo sami zagotoviti socialne varnosti in nekega dogovorjenega blagostanja zaradi delovanja zunanjih in notranjih dejavnikov, pa so upravičeni do pomoči. Zato mora biti temeljni cilj politike socialnega varstva, da posamezniku in njegovi družini v takih primerih zagotovi strokovno pomoč in nujne materialne vire za dostojno življenje in omogočanje človeškega dostojanstva. Načela, na katerih temelji izvajanje sistema socialnega varstva, so: zagotavljanje človekovega dostojanstva, socialna pravičnost, solidarnost in tudi odgovornost posameznika za zagotavljanje lastne socialne vernosti in socialne varnosti njegovih najbližjih oziroma njegovih družinskih članov. Vodila pri delovanju na vseh ravneh znotraj sistema socialnega varstva pa morajo biti enak dostop in enake možnosti, prostovoljnost vključitve, prosta izbira, individualizacija obravnave, gospodarno ravnanje s proračunskimi sredstvi in dogovarjanje med izvajalci in uporabniki. Nacionalni program socialnega bo imel pomembne finančne posledice za javne izdatke predvsem zaradi potrebne širitve mreže socialnovarstvenih ustanov in izboljšanja dostopnosti le-teh širšemu krogu uporabnikov, zaradi potrebnih novih zaposlitev za izvajalce socialnovarstvenih programov in storitev ter potrebnih investicij v objekte, kjer se bodo izvajale nove socialnovarstvene storitve in programi, pri čemer pa se bodo tudi v tem obdobju nove kapacitete za izvajanje varstva starejših v veliki meri zagotavljale tudi z vlaganji s strani privatnega kapitala. Seveda bodo pri tem upoštevane proračunske možnosti posameznega proračunskega leta. V Novi Sloveniji se zavedamo, da je nacionalni program do leta 2010 zastavljen zelo ambiciozno in smelo, vendar pa s tem aktom zarisujemo pot razvoja na vseh področjih socialnovarstvene politike. V resoluciji je predvideno, da se bodo odhodki proračuna za izvajanje socialnovarstvene politike povečali s 57,7 milijard v letu 2005 na dobrih 70 milijard v letu 2010. To pomeni, da je indeks rasti v obdobju 2005 do 2010 okoli 122 in je nižji od predvidenega indeksa rasti BDP, ki je predviden v strategiji razvoja Slovenije. Vendar pa je potrebno pri tem takoj omeniti tudi dejstvo, da v predvidenih proračunskih izdatkih niso zajeta vlaganja v socialno varstvo s strani zasebnikov, ki so v letnem obsegu ocenjena na ravni 7 milijard oziroma 28 milijard v celotnem obdobju. Resolucija namreč predvideva vključitev zasebnega kapitala v izvajanje programov socialnega varstva. Tu gre predvsem za investicije v infrastrukturo, objekte in opremo za izvajanje socialnega varstva. Z upoštevanjem teh vlaganj pa bi bil indeks rasti sredstev za socialno varstvo 134, kar pomeni bistveno povečanje glede na 122. Ker pa same številke v resoluciji povedo bolj malo, si poglejmo primerjave med doseženimi rezultati sedanjega nacionalnega programa in napovedmi nacionalnega programa socialnega varstva do leta 2010 na nekaj primerih, in sicer najprej na socialnovarstvenih programih. Za mrežo materinskih domov in zavetišč je bilo v letu 2005 zagotovljenih skupno 314 mest, od tega 126 mest v materinskih domovih in 188 mest v varnih hišah. V resoluciji do leta 2010 pa je predvidenih skupno 350 mest, kar pomeni 11% povečanje; 140 mest bo zagotovljenih v materinskih domovih in 210 v varnih hišah. Naslednji primer, v mreži dnevnih centrov in mreži centrov za svetovanje ter zagovorništvo za osebne z dolgotrajnimi težavami v duševnem razvoju je v letu 2005 delovalo 22 dnevnih centrov s kapaciteto do 250 obravnav dnevno in 10 svetovalnih pisarn s 1.400 uporabniki letno. V resoluciji do leta 2010 pa je predvidena vzpostavitev mreže dnevnih centrov s skupno zmogljivostjo najmanj 350 stalnih mest, kar pomeni 40% povečanje, ter mreže centrov za svetovanje in zagovorništvo za osebe z dolgotrajnimi težavami v duševnem razvoju, ki pa bo zagotavljala pokritost po vseh statističnih regijah. Poleg tega je tu še vrsta programov za uživalce drog ter izvedba mreže centrov za svetovanje in socialno rehabilitacijo zasvojenih s prepovedanimi drogami, kjer se obseg programov širi, zagotovljena pa bo tudi bolj enakomerna pokritost po vsej državi. Poglejmo si še sedanje razmere na nekaterih področjih socialnovarstvenih storitev in primerjavo s predvidenimi aktivnostmi v nacionalnem programu socialnega varstva do leta 2010. Storitve pomoči družini na domu, s katerimi se upravičencem nadomešča in odmika vstop v institucionalno varstvo, je v letu 2005 koristilo 4.732 uporabnikov. V predlagani resoluciji je predvideno, da bo zagotovljena socialna oskrba na domu za vsaj 10.000 oseb, starih nad 65 let, in za vsaj 900 drugih odraslih oseb, kar pomeni več kot 100% povečanje. Storitve institucionalnega varstva otrok in mladostnikov, prikrajšanih za normalno družinsko življenje, ki zaradi težav v odraščanju ali neugodnih razmer ne morejo živeti pri starših, je v letu 2005 zagotavljalo 900 rejniških družin. V resoluciji je predvidena ohranitev sedanjega števila rejniških družin, kajti še sedaj ostajajo neizkoriščene kapacitete. Za potrebe organiziranega varstva v dnevnih centrih za osebe, starejše nad 65 let, je bilo v letu 2005 zagotovljenih 200 mest. S to resolucijo pa bo v letu 2010 zagotovljenih vsaj 1.000 mest. Podobno je z varstvom in oskrbo v varovanih stanovanjih za starejše osebe, kjer je bilo v letu 2005 zagotovljenih 364 mest, z resolucijo se predvideva, da bo v letu 2010 imelo zagotovljene storitve vsaj tisoč 660 stanovalcev oskrbovanih stanovanj, od tega tisoč 300 novih. V institucionalnem varstvu oseb z motnjami v telesnem in duševnem razvoju, ki so vključene v programe storitev varstveno-delovnih centrov in potrebujejo organizirano oskrbo in varstvo, je bilo v letu 2005 zagotovljenih 662 mest. Z resolucijo bo zagotovljeno vsaj 1.100 mest za celodnevno obravnavo in od tega 30% v stanovanjskih skupinah. In še zadnji do teh podatkov oziroma zadnja teh primerjav. Za potrebe institucionalnega varstva telesno invalidnih, poškodovanih ali dolgotrajno kronično bolnih oseb je bilo v letu 2005 zagotovljenih 160 mest, z resolucijo bo zagotovljenih vsaj 300 mest, od tega vsaj 25% mest za različne oblike organizirane nastanitve v skupnosti. S predlaganim nacionalnim programom socialnega varstva se na številnih področjih širi obseg socialnovarstvene mreže, na posameznih področjih se zagotavlja najmanj dosežena raven še v večji meri kot doslej, pa se socialnovarstvene storitve in programi približujejo uporabnikom, širil se bo tudi krog izvajalcev z nevladnimi izvajalci. S tem programom se dejansko udejanja tudi dobršen del programa socialnih reform. Program je nastajal v sodelovanju različnih strokovnjakov s področja teorije in prakse in kar je tudi pomembno, bil je dopolnjen še s predlogi raznih izvajalskih organizacij in njihovih krovnih združenj, seveda v okviru možnosti izdatkov za to področje. Številčno opredeljeni cilji v resoluciji so minimum, za katerega se vlada obvezuje, da ga bo v obdobju 2006 do 2010 izvršila. Več od tega se da izvršiti, v kolikor bodo takšne potrebe in v kolikor bodo za to zagotovljena zadostna finančna sredstva. Zaradi tega bomo v Novi Sloveniji - krščanski ljudski stranki podprli program, saj smo prepričani, da je kvaliteten in, kar je pomembno, je tudi izvedljiv. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in sledi splošna razprava o predlogu resolucije. Prvi ima besedo gospod Horvat.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod generalni direktor, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Veseli me, da je iz osnovnih izhodišč resolucije o nacionalnem programu socialnega varstva za 5-letno obdobje od 2006 do 2010 jasno zaznati temeljni cilj politike socialne varstva in ta je, posamezniku in njegovi družini v primerih, ko si osnovne socialne varnosti ne more zagotoviti sam, zagotoviti strokovno pomoč in nujne materialne vire za človeka vredno življenje, torej omogočanje človeškega dostojanstva. Ne gre torej samo za posameznika, temveč za posameznika in njegovo družino. Družina je središče in temelj družbe. Družbi, ki tega aksioma ne vzame dovolj resno in odgovorno, se ne piše dobro. Človeški viri so osnovna prvina konkurenčnosti in nosilec gospodarskega razvoja in zibelka in šola pa je družina. Dejstvo, da začenjamo prenašati družinske funkcije, ki smo jih nekaj desetletij prenašali na državo, nazaj na družino, je v veliki meri posledica demografskega stanja in razvoja. Ko so se prebivalstvene piramide spremenile v prebivalstvene žare, država ne more več financirati mnogih področij v taki meri, kot jih je, ko je bila demografska slika drugačna. Od načina, kako bomo te funkcije prenesli nazaj na družino, je odvisno, ali bomo kot družba preživeli. Treba bi jih bilo treba prenesti tako, da bi bilo to spodbudno za velikodušno odločanje staršev za življenje. Za ta trenutek slovenske zgodovine in razvoj Slovenije nasploh se mi zdi ključno, da tudi načrtovane reforme morajo identificirati ukrepe in sredstva za spodbude družinam, ne kot socialno pomoč ljudem v stiski ampak kot najnujnejše in najbolj donosno vlaganje v gospodarski razvoj. Demografski trendi kažejo, da je obstoj slovenskega naroda dolgoročno ogrožen, saj se je rodnost v zadnjih desetletjih razpolovila, zato mora biti prednostna naloga države zavzemanje za takšno usklajenost vseh področjih življenja, da bodo demografski kazalci naše družbe dolgoročno kazali na ravnovesje vseh generacij. Država mora razvijati razmere, ki bodo državljanom omogočale, da se bodo brez strahu odločali za rojevanje otrok in da bodo prav tako brez strahu spoštovali in cenili navzočnost ostarelih in bolnih v svoji okolici. Družina je kot subjekt v resoluciji omenjena 60 krat, kar kaže na to, da je orientacija te vlade usmerjena v podporo pomenu in kakovosti družinskega življenja kot enega izmed temeljev naše družbe in naše prihodnosti. Družina ima nenadomestljivo vlogo za skupnost, zato ne bomo več dopuščali, da se družina odriva na rob eksistenčnega minimuma in zanemarja njena pomembna vloga v državi kot skupnosti državljanov. Najti je treba tudi dovolj prostora za potrebne naložbe v vzgoji in izobraževanju. V tem pogledu je resolucija o nacionalnem programu socialnega varstva kompatibilna tudi z našo koalicijsko pogodbo. Resolucija po mojem mnenju in prepričanju napoveduje ugodno reševanje tudi problematike varstva starejših. Čeprav smo leta 1997 sprejeli program varstva starejših oseb, na področju socialnega varstva do leta 2005, o katerem je govoril spoštovani poslanski kolega mag. Rop, imamo danes definitivno predolge čakalne vrste pred domovi starejših, predvsem na podeželju. To ni dopustno in to ni starejšega človeka vredno stanje. Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve se tega odgovorno zaveda, nekateri projekti so že v izvedbeni fazi. Več pa moramo narediti po mojem prepričanju na področju ozaveščanje družbe glede odnosa do starejših. Ozaveščanje družbe o enakovrednosti vseh življenjskih obdobjih in izpolnjevanje edinstvenih nalog za vsakega posameznika v njih bo pripeljalo tudi do ozaveščanja o starosti in problemih, ki jih to obdobje prinaša. Da bi začarani krog diskriminacij v starosti prenehal, bi morali člani aktivne generacije ponuditi svojo moč starejšim. Po drugi strani pa je treba starejše spodbujati k samozagovorništvu, k zavedanju lastne moči, kar v sedanjih okvirih ostaja premalo izraženo. Življenjske izkušnje starejših ljudi in njihovo obstoječe število so potemtakem moč in možnost vseh, vsaj nekaterih, pa čeprav le delno, da tudi sami pripomorejo, da se onemogoči začarani krog diskriminacij, ki pritiskajo nanje v starosti. Poleg konkretne pomoči ostarelim in ustvarjanju materialnih razmer bi družba morala težiti k spreminjanju miselnosti ljudi, k odpravljanju predsodkov pred starostjo in k vzgoji za medsebojno spoštovanje in sožitje različnih generacij, da bodo vsaka po svoje lahko pripomogle k življenju v družbeni skupnosti. Pri tem se morajo veliko bolj vključiti tudi slovenski mediji. Na mizi je, po mojem prepričanju, pomemben in ustrezen dokument o izvajanju socialnega varstva za naslednje petletno obdobje, zato ga bom sam kakor tudi poslanska skupina Nove Slovenije podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Han.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovani zbor! Resolucija o nacionalnem programu socialnega varstva za obdobje 2006-2010 je dokument, ki po mojem mnenju naj bi bil temelj in osnova za nadaljnje sprejemanje socialne politike socialnih programov, socialnih zagonov na sploh, kar je najbolj osnovno za resolucijo, ki naj bi zasledovala cilj politike socialnega varstva ljudi, da ne naštevam drugih ciljev, ki so vsem nam poznani. Vendar pa moram ugotoviti, da je ta dokument še en izdelek ministrstva za delo, socialo in družino, ki mu jaz osebno kot Socialni demokrat ne morem dati pozitivne ocene in ga ne morem podpreti. V osnovi, bom rekel, papir prinese vse mogoče, vendar je življenje vse kaj drugega. V grobem bi vam rad izpostavil nekaj segmentov oziroma mojih pomislekov, zakaj tega dokumenta oziroma te resolucije ne morem podpreti. Ministrstvo je sledilo svojemu načinu dela, ki ga poznamo, to je, da nerado oziroma ne vključuje pri oblikovanju dokumentov, zakonov socialne partnerje, strokovne javnosti, civilne družbe in vse, da ne govorim tudi druge politike. Ta resolucija pa je po mojem mnenju ravno rezultat dela ministra za delo, socialo in družino. In moram se tudi sam vprašati, zakaj takšen ignorantski odnos ministra, da vendarle na današnji dan ne pride v to dvorano in posluša tako pozitivne kot negativne očitke s strani politikov. Drugi segment oziroma vidik, ki spremlja takšno resolucijo, pa je tudi to, da če hočemo speljati nadaljnje postopke, potrebujemo finančna sredstva. Tukaj pa se zastavlja vprašanje, kako misli vlada oziroma minister zasledovati cilje socialne države, ko pa istočasno v proračunu zmanjšuje sredstva na tem področju. Zanimivo je, da program temelji na optimistični napovedi ministra, da bo 5,3% gospodarske rasti v Sloveniji, hkrati pa v državnem proračunu sploh ni predvidenih sredstev za prvi dve leti realizacije programa. Lahko bi tukaj našteval še druge nelogične poteze, nejasnosti, pa ker me čas preganja, ne bom. Na tretje, kar bi rad opozoril in je tudi za Socialne demokrate vprašljivo, je to, da predlagana resolucija gre zagotovo korak k privatizaciji socialnega varstva pri nas. Posebno se lahko strinjam, da je potrebno omogočiti, da se privatni kapital vključi v ta del zgodbe, vendar pod določenimi pogoji in predvsem pod določenimi pogoji, ki jih naj bi vendarle vsi skupaj oblikovali. Vendar v tem delu je resolucija slabo pripravljena, je nekonsistentna in neprimerna. Ni postavljenih, če enostavno rečem, ni postavljenih kriterijev oziroma pravil za to igro. Sam vam moram povedati in verjetno veste, da privatni kapital sledi logiki dobička. To je sicer v redu, vendar področje socialnega varstva je zagotovo neka specifičnega in osebno menim, da tu ni prostora za politične igre oziroma tukaj gre predvsem za ljudi. Rad bi povedal, da v resoluciji je premalo vključena starejša populacija. V Sloveniji se število starejših povečuje. Evropski trendi pa tudi kažejo, da se populacija stara in ravno ta starejša populacija je potrebna posebne nege oziroma socialne varnosti, ki pa v tej resoluciji ni dovolj zaznana. Lahko bi našteval še veliko pomanjkljivosti in nejasnosti, vendar nočem na travmah ljudi pridobivati političnih pik, s tem, da bi izpostavljal to, da niso bila v tej resoluciji dovolj vključena društva, ki se ukvarjajo predvsem s pomočjo ljudem. Predvsem govorim to za društvo Sožitje, društvo Vezi, Sonček in podobno, ker vem, da smo vsi skupaj dobili na mizo kup pisem, prošenj, pobud itn. Naj zaključim. Osebno resolucije ne morem podpreti, ker sem prepričan, da ni moč povečevati socialne varnosti s krčenjem že pridobljenih socialnih pravic. S tako resolucijo pa se mi poraja vprašanje, ali gre Slovenija v smeri ukinitve socialne države. Hvala.
Hvala lepa. Mimogrede, dovolite mi opazko oziroma prošnjo, da prosite vse tiste kolegice in kolege, ki ne želijo razpravljati, da mi to sporočijo, kajti to bo pospešilo naše delo. Glede na to, da je petek, mislim, da bomo vsi toliko bolj veseli. Drugače je pa na vrsti gospod Rezman.
Hvala lepa. Kolega Žnidaršič je poprej že povedal, da smo v naši poslanski skupini kritični do dokumenta, o katerem sedaj govorimo. V poslanski skupini DeSUS imamo večje ambicije, pa tudi večje zaveze, programske in siceršnje, zato da bi postorili več za socialno državo in za kvaliteto življenja, za boljše življenje Slovenk in Slovencev. Dvomim, da bi lahko samo pozitivno govorili o tem, kaj nam dokument prinaša, čeprav je tega seveda tudi nekaj in prav je, da se ozremo na tiste stvari, za katere se nam zdi da so morebiti najbolj pomanjkljive. Naj rečem naprej, da je nemogoče temu dokumentu aklamirati, da je nemogoče aklamirati tudi sicer po naši oceni delu ministrstva za delo, socialne zadeve, družino in invalide. In prav je najbrž, da kritično soočimo nekatera stališča, da bi se to izboljšalo. Delo namreč. Pa ne samo delo, tudi komunikacija, za katero ugotavljamo ne zgolj z naše strani, pač pa tudi s strani številnih, tudi ne samo strank, ampak strokovnih organizacij ali pa zavodov, ki delajo na tem področju, kajti to bi verjetno prispevalo k lažjemu napredovanju, k boljšemu napredovanju, k drugačni resoluciji, k bolj izpopolnjeni resoluciji in upam, da potem tudi k boljšemu izvajanju programa, kakršen bo sprejet. Osnovna ugotovitev je najbrž nedvomna. Prvič. Zmanjšuje se relativni delež sredstev za to področje. Drugič. Zvišuje se absolutno število potreb na tem področju in se na ta način torej škarje odpirajo, dasiravno nam ministrstvo obljublja, da bodo škarje zaprte potem, ko bo vstopil privatni kapital na to področje. Res je tudi to, da se ob tem odpiranju škarij poslabšujejo tudi pogoji za delo občin, kajti vrsta storitev, ki se prenašajo v kompetence občin, ni pospremljenih z ustreznimi sredstvi. To so po naši sodbi osnovne ugotovitve in to kaže povedati, ker se nam bo to negativno obrestovalo v času, ki prihaja v naslednjih letih, ko bomo resolucijo oziroma program izvajali. Osnovna kritika je bila namenjena temu, čeprav razumem vse te kritike, da je bilo premalo pozornosti posvečeno starejši generacije, da je bilo premalo pozornosti posvečeno tisti generaciji oziroma tisti skupini ljudi, ki je hendikipirana, tistim, ki so potrebni storitev varstveno-delovnih centrov in drugih podobnih zavodov. Jaz ocenjujem, da so tudi mladi sicer nekako izpuščeni. Vse premalo je bilo strojenega za to, da bi se morebiti nekateri programi, ki so zasnovani, ki imajo celo že velik del materialne osnove pripravljene, tudi izvedli. Naj spomnim na hiše zavetja. To je en tak konkretni primer. Imamo zgrajene tri takšne hiše v Sloveniji, vse tri so prazne in prav nič ne kaže na to, čeprav so prazne že dolgo časa, da jih bomo uspeli aktivirati, čeprav so potrebe na tem področju velike in tudi v resoluciji najdemo deklarativno naklonjenost temu, da bi se pokazala večja volja, večja pripravljenost za pomoč tem mlajšim otrokom, ki so iz trpinčenih družin ali kako drugače ogroženi. Nič ne kaže na to, da bi ministrstvo spremenilo svoja stališča v zvezi z družinskim pomočnikom, sicer je opaziti, da bi nekoliko manj obremenili občinske proračune, pa vendar temelja dilema ostaja. Pred tem, preden je bil ta institut, ki ga mi pozdravljamo, uveden, občine z njim niso bile obremenjene. Ko pa je bil uveden in se izvaja, pa so, in popravek gre samo v tem smislu, da bodo malo manj. Mi pa sodimo, da morajo te storitve biti storitve, ki bodo financirane iz državnega proračuna. Samo še nekaj besed v zvezi s koncesijami. Na primer, jaz sam kandidiram kot župan za dom starostnikov relativno neuspešno. Tudi iščemo koncesionarje, ampak koncesionarji seveda vstopajo na ta trg z določenim namenom in vstopajo na trg, to je zanje trg. Socialne storitve, socialni programi pa bi morali biti predvsem korektura trga. In da ne bi samo negativno govorili, naj povem, da zelo pohvalim ambicijo, da bomo imeli več medgeneracijskih centrov, toda zopet je predvidenih 15, kar je za Slovenijo občutno premalo.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Kontič.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Čas tranzicije se tudi v Sloveniji počasi izteka. Nekateri so uspeli, nekateri so celo nesramno obogateli. So pa tudi skupine ljudi, ki pa so v tem času tranzicije vse izgubili, delo, zaslužek, kakršenkoli način preživetja, in za te seveda država mora poskrbeti. Poskrbeti v času, ko bogati postajajo še bolj bogati, revni pa še bolj revni. Danes obravnavamo resolucijo o nacionalnem programu socialnega varstva. Državni svet je ugotovil to, na kar je opozarjal tudi kolega Rezman, škarje se na tem področju močno odpirajo. Mi pa hkrati, ko načrtujemo veliko aktivnosti na področju socialnega varstva, dejansko zmanjšujemo sredstva, in to ugotavlja tudi državni svet, ki pravi, da se delež sredstev za socialno varstvo v bruto domačem proizvodu dolgoročno zmanjšuje z 0,88 v lanskem letu na 0,73% v letu 2010. Prav tako pa se zmanjšujejo tudi potrebna sredstva za socialno varstvo iz blagajne zavoda za zdravstveno zavarovanje. Temeljni cilj politike socialnega varstva je, kot je predlagatelj zapisal, posamezniku in njegovi družini v primeru, ko si osnovne socialne varnosti ne more zagotoviti, zagotoviti strokovno pomoč in nujne materialne vire za dostojno življenje in omogočanje ohranitve človeškega dostojanstva. In ko zdaj malo pogledam po tej resoluciji, se mi zastavlja nekaj vprašanj. Kolega Han je govoril tudi o zvezi Sonček, pravzaprav jo je omenil. In ko v resoluciji v poglavju 5.2, storitve institucionalnega varstva otrok in mladoletnikov z zmerno, težjo ali težko razvojno motnjo v zavodu, dnevnem varstvu, v drugi družini ali v drugi organizacijski obliki, namenjeni razbremenitvi družine, opazujem, kaj se pričakuje, ne morem mimo poslanskega vprašanja, ki sem ga postavil ministru za delo, družino, socialno politiko in je povezano tudi z zvezo Sonček, ki je pripravila zakon, delovni zakon ali pa delovni naslov zakona. Opozoriti želim, da zakonodaja sicer omogoča staršem otrok, ogroženih otrok in otrok s posebnimi potrebami, da ostanejo doma s starši, torej enim izmed njih. To je vsekakor zelo pomembno dejstvo ali je hkrati potrebno poskrbeti pri tem tudi za strokovno pomoč v procesu izobraževanja in vključenost teh otrok v predšolsko izobraževanje. Na področju predšolskega izobraževanja za te otroke, ogrožene otroke, otroke s posebnimi potrebami ni poskrbljeno. To je potrebno upoštevati pri načrtovanju aktivnosti. Ta zakon je bil kot delovno gradivo pripravljen in ga je potrebno počasi verjetno spraviti v parlamentarno proceduro. Ko govorimo o starejših osebah, zelo pomembno je, da prizadevanja v smeri, da starostniki ostanejo čim dlje v svojem krogu, družinskem krogu, da ta prizadevanja okrepimo, tudi tako imenovana varovana stanovanja so pri tem zelo, zelo pomembna. Seveda pa so ljudje, ki potrebujejo dom za varstvo odraslih in tudi na to je bilo že opozorjeno. Potrebe so velike, mest za to pa ni dovolj. Ne samo na podeželju, to se dogaja tudi v mestih. Kot primer lahko navedem mestno občino Velenje, kjer imamo težave z domom za varstvo odraslih. Nismo zadovoljni s tem, ki ga danes imamo. Želimo si nov dom, primeren prebivalkam in prebivalcem te naše doline, ki so pač v preteklosti pomagali, da je razvoj v dolini takšen, kot je, na starost pa čakajo pred vrati, to sicer ni dobesedno, pred vrati doma za varstvo odraslih, za njih pa v njen ni prostora. Pa tudi če je, ta dom ni dovolj kvaliteten, da bi lahko bili z njim zadovoljni. Pred časom sem postavil ministru vprašanje tudi s področja podeljevanja koncesij in izgradnje domov za varstvo odraslih. Glede na to, kot sem dejal, poslušam načrte, prebiram resolucije na tem področju, pa se, vsaj v dolini, iz katere prihajam, veliko ne stori. Ali naj glede na izkušnje, ki jih imam z lanskoletnim razpisom in z rezultatom, kjer so izmed štirih koncesijo dobili kar trije zavodi, ki so jih ustanovile lokalne župnije, poprosim tudi naše v naši dolini lokalne župnije, da ustanovijo zavode, da se prijavo, ko se podeljuje koncesija, in to koncesijo potem tudi dobijo. Ali je to res edina pot v tem trenutku, ko imamo to vlado oziroma tega ministra? Jaz mislim, da to ni prava pot in da je potrebno prisluhniti lokalnim skupnostim oziroma organom, ki te lokalne skupnosti predstavljajo. Tu ste zapisali tudi, da se bodo nekatere stvari prenašale oziroma se bodo podeljevale koncesije, v praksi se bo preizkušal model postopnega prenosa izvajalske funkcije na področju socialnovarstvenih zavodov, na primer nekaj domov za starejše, posebnih socialnovarstvenih zavodov za odrasle in varstveno-delovnih centrov z države na druge subjekte s pogojem, da nov subjekt prispeva k nadaljnjemu razvoju, večji kakovosti in širitvi mreže. In zopet trčim ob vsebino, ki sem jo zastavljal v poslanskem vprašanju, zakaj v trenutku, ko je veliko pomanjkanje prostih mest v domu za varstvo odraslih, ministrstvo vodi politiko, da podeljuje koncesijo tistim, ki imajo manj mest v teh zavodih in dobijo tudi dodatne točke na razpisu tisti, ki ponudijo manj. Nelogično v trenutku, ko je pet mest premalo. Če bi bilo mest dovolj, je seveda potem zdrava konkurenca in naj potem ti zavodi med seboj tekmujejo na način, da boljši pridobijo nove uporabnike oziroma stranke. V tem trenutku pa je potrebno zagotoviti, da imajo vse prebivalke in prebivalci Republike Slovenije enake možnosti do vstopa v dom za varstvo odraslih. In tu pričakujem večjo aktivnost ministrstva za delo. Resolucija je tekst, iz katerega je moč razbrati, kam je usmerjena politika ministrstva. Vsekakor pa ni to tekst, s katerim bi lahko bil zadovoljen, predvsem zaradi tega ne, ker iz izkušenj, ki jih imam na tem področju, in iz gradiva, ki je bilo priloženo, zaskrbljen spremljam dogodke na področju sociale.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Mikolič, potem pa, če bo situacija takšna, kot je trenutno v dvorani, gospod Germič in gospod Gulič, da se boste vedeli pripraviti. Gospod Mikolič.
Hvala za besedo in še enkrat prisrčno pozdravljeni! Smatram, da je dokaj obsežna materija nacionalnega programa zastavljena zelo ambiciozno in smelo. Sam se bom dotaknil področja izboljšanja dostopov do storitev in programov na manj razvitem območju v Republiki Sloveniji. Zdi se mi zelo pomembno, da je v resoluciji zapisano in tudi pričakujem, da se bo tako tudi izvajalo, da bo v prihodnjem petletnem obdobju posebna skrb namenjena za regionalno uravnoteženost ponudb. Vemo, kar je zelo zaskrbljujoče, da danes na manj razvitih območjih države razvitost izvajalcev ali dostopnost uporabnikov do storitev in programov javne službe ne dosega povprečne ravni države. Zato pozdravljam predlog, da bo potrebno financiranje dejavnosti dograditi tako, da bodo upoštevane posebnosti posameznih okolij, ki so značilna tudi za območje, od koder prihajam jaz, to je Obsotelje in Kozjansko, kjer se srečujemo z veliko stopnjo brezposelnosti, z veliko demografsko problematiko, nadpovprečnim deležem starih ljudi, predvsem imam v mislih podeželsko območje naše države. In če smo realni, te nastale situacije ni možno čez noč spremeniti. Zato je treba za ta območja zakonsko določiti merila za dodatna vlaganja iz državnega proračuna v infrastrukturo za izvajanje socialnovarstvene dejavnosti. Medtem ko je treba razvita območja spodbujati, da iz lastnih virov pod ugodnimi pogoji vlagajo v ukrepe za zagotavljanje višje ravni socialne varnosti svojega prebivalstva. Ker se je razlika med razvitimi in nerazvitimi območji v Republiki Sloveniji v preteklih letih samo povečevala in se še povečuje, je danes zelo bistveno, kakšno socialno politiko bomo v prihodnje peljali na tako imenovanih nerazvitih območjih Republike Slovenije. V dokumentu, ki ga obravnavamo, so posebej zajeti ukrepi, ki bi naj prispevali k pozitivnemu socialnemu razvoju teh območij. Pričakujem, da bomo njegovo operativno izvedbo omogočili skozi letne proračune, kjer bo treba zagotoviti maksimalno finančno ozadje. Predlagani nacionalni program bom podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. In kot rečeno, na vrsti je gospod Germič.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Kot je že vodja našega poslanskega kluba v svojem izvajanju navedel vrsto argumentov, zakaj za našo poslansko skupino predlog resolucije o nacionalnem programu socialnega varstva ni sprejemljiv, bi sam v določenih segmentih želel navesti še dodatne argumente. Dokument, ki je pred nami, se vsi strinjamo, da je izredno pomemben dokument, temeljni dokument, ki ureja to področje, zato v izhodišču za pripravo tega dokumenta prav gotovo manjka celovita analiza doseženega stanja in presek socialnega varstva, ki je bilo doseženo do leta 2005, ki ga je pokrivala resolucija do tega obdobja. Zato zaradi odsotnosti vseh analitičnih podatkov ni bilo mogoče jasno opredeliti vseh izhodišč pri oblikovanju mreže javne službe ali opredeliti merjenja napredovanja v rasti različnih drugih programov, kot so programi nevladnih organizacij, širjenja mreže skrbi za uporabnike različnih storitev, širjenje koncesij in spodbujanje zasebnega sektorja oziroma vsega, kar je v predloženi resoluciji tudi navedeno. Posledično temu so v resoluciji posamezne napake in ocene števila potreb in odsotnost načrtov širitve mreže pomoči oziroma spodbujanja različnih dejavnosti. Zaradi tega ni slučaj, da smo, ko smo se pripravljali že na sejo matičnega delovnega telesa, imeli na mizi več kot 30 strani pripomb različnih organizacij, ki so bile bolj ali manj ali pa ne vključene v pripravo besedila te resolucije. Seveda so pa bile s predlaganim besedilom nezadovoljne, zato so poskušale z zadnjimi opomini na matičnem delovnem telesu opozarjati, da bi bilo treba vsebino resolucije dopolniti. Žal nam je na matičnem delovnem telesu to šlo slabo od rok, danes pa, ko vidim, ko smo že tudi na odboru naredili neke izboljšave in premike naprej, da vladajoča koalicija predlaga še dodatne amandmaje, ki besedilo resolucije pomika nazaj v izhodišče. Danes je bilo tukaj že rečeno, da so izzivi, ki so pred nami, so odraz družbenih dogodkov. Na eni strani v slovenski družbi zmanjšano število rojstev, na drugi strani daljša življenjska doba, seveda spreminja demografsko področje in zato nastanejo tudi drugačne potrebe, potrebe ki se povečujejo in na podlagi tega bo potebno servisirati vse te potrebe. Seveda servisiranje teh potreb pa je možno le z zagotavljanjem ustrezne finančne podpore. Zato se tudi sam pridružujem tistim in skeptično ocenjujem povečan obseg sredstev z zelo nizko stopnjo rasti glede na potrebe in glede na pričakovano gospodarsko rast in rast družbenega bruto proizvoda. Seveda pri tem se ne morem strinjati s tem, da je indeks, ki ga namenjate rasti za to področje na lokalni skupnosti in obveznosti, ki bi naj bile pokrite iz zdravstveno [[...]] [[Nerazumljivo.]] bistveno večje od tega, kar je predvideno v projekciji za zagotavljanje teh pravic do leta 2010 iz državnih sredstev. Seveda tukaj argument, da država skozi izračun primerne porabe zagotavlja lokalnim skupnostim ustrezen obseg, ne drži, kajti na ta način z različnimi indeksi govorite ravno o tem, da prenašamo na lokalne skupnosti tiste obveznosti v povečanem obsegu, za katere država sama ne bo v prihodnje zagotavljala sredstev. Tukaj bi želel še enkrat ponoviti, da je zelo nazoren podatek, da je finančna utemeljitev resolucije šibka, saj naj bi delež družbenega bruto proizvoda za pokrivanje tega programa do leta 2010 se dejansko zmanjšal iz 0,88% družbenega bruto proizvoda na 0,73% družbenega proizvoda z utemeljitvijo, da bo rast družbenega proizvoda znašala zelo visoke stopnje in da bo obseg teh sredstev v tej smeri zadosten. Tukaj ne gre prezreti tudi v uvodni predstavitvi način, kako je predstavnica ministrstva razlagala z absolutnimi številkami milijard. Ko pa govorimo v relativnem obsegu, vidimo zaostajanje tega področja v znatni meri. Jaz bi se tukaj dotaknil tudi konkretnih številk, ki jih je možno razbrati že za sprejete proračune za leto 2006 in 2007, kjer je razvidno, da nekateri načrti v tem dokumentu niso opredeljeni, saj se mreža javne službe in ostalih organizacij pretežno širi in povečuje, temu pa torej ni sledil predlog proračuna za področje socialnega varstva za leto 2006 in 2007, kajti realno se iz konkretnih številk vidi, da je tem področjem namenjenih manj sredstev. Bom konkreten, za leto 2006 za področje urejanja in nadzor socialnega varstva so zmanjšana sredstva za 0,4%, za varstvo otrok in družine je zmanjšan obseg sredstev za 0,5%, za izvajanje programov socialnega varstva je zmanjšanje za minus 1,2%, za leto 2007 dvig sredstev ne sledi niti pričakovani inflaciji in za naštete programe so značilni indeksi od minut 3% od plus 1, kar je povsem nerealno pričakovanje za uresničevanje te resolucije. Jaz bi ob tem želel opozoriti še na dejstvo, ki govori o tem, da se predvsem na aktivni politiki zaposlovanja tudi bistveno spreminja in zmanjšuje obseg sredstev, ki je namenjen temu področju, kar seveda ne zagotavlja svetle perspektive za to področje. Danes je bilo že veliko rečenega, da za posamezne skupine, ki bi morale biti zelo jasno opredeljene v tem ali natančneje opredeljene v tej resoluciji, je ta dokument pomanjkljiv. Jaz bi se dotaknil tudi argumentacije na opozorila, da je problematika starejših v tej resoluciji nekako zaobidena. Argument, ki so ga predstavniki ministrstva razlagali na sami seji odbora, da bomo to področje natančneje pokrili v strategiji varstva starejših, ne drži, kajti ta dokument, torej resolucija o nacionalnem programu socialnega varstva pravzaprav opredeljuje vse skupine, potrebne socialnega varstva, in bi seveda lahko strategija varstva starejših bila samo nadgradnja. Zato se mi tudi v tem smislu zdi ta segment pomanjkljivo obravnavan. Če se tega dotaknemo še v normativnem delu, postane ta pomanjkljivost še večja. Mi smo opozorili tukaj na dva elementa. Prvi element, ki je in žal amandma ni bil sprejet, kjer smo v četrtem poglavju bili opozorjeni, torej v četrtem poglavju, ki govori o ukrepih za izvajanje strategij in doseganje ciljev, je v strategiji b pod prvi ukrep zapisano, da bo ministrstvo za delo javno objavljalo namere o širitvi javne službe ali o predvidenih uvajanjih novih mrež za daljše obdobje in s tem spodbudilo morebitne zasebne ali nevladne izvajalce, da se do razpisa organizirajo in ustrezno pripravijo. Tukaj je bilo zelo pomembno dopolnilo predlagano, da se v ta ukrep dopolni in se zapišejo v ta ukrep tudi osnovni pogoji. Zakaj tudi osnovni pogoji? Samo izbira koncesionarjev na zadnjem razpisu govori o tem, da so se nekateri pripravljali na te razpise dolgo časa, v zadnjem hipu so bili izbrani tisti, kar seveda lahko podaja sum o tem, da je bilo mogoče slediti nekaterim spremembam pogojev v obsegu tega razpisa in so bili izbrani tisti, ki mogoče bi oziroma niso bili izbrani tisti, ki bi lahko v naprej jasnih pravilih pripravljali svoje projekte, tako da bi prišli do pozitivnega sklepa. Sam bi želel, da bi uspešna predvidevanja za pridobitev tako sredstev privatnega sektorja nadomestilo ta primanjkljaj, o katerem govorite. Seveda bi pa opozoril, da bi resolucija morala opredeljevati tudi jasna merila in kriterije, na kakšen način, kajti v nobenem primeru se obseg socialnega varstva ne bi smel deliti med tiste, ki bodo možni s svojim materialnim stanjem dosegati ali pa si dovoliti določene storitve socialnega varstva, medtem ko nekaterim takšne storitve ne bi bile dostopne. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sedaj pa naj spregovori gospod Gulič.
Spoštovani predsedujoči, cenjene kolegice, kolegi. Ne bom na dolgo govoril, ker se je marsikaj že izkristaliziralo, izčistilo, bi pa seveda o tej problematiki bilo treba več spregovoriti že v prejšnjem obdobju, se pravi v prejšnjih razpravah, pa tudi danes ni videti, da bi bilo kaj veliko interesa predvsem pri predlagateljih in seveda tistih, ki so povezani z njimi. Ta resolucija o nacionalnem programu, redukciji socialnega varstva za obdobje 2006-2010, ima kar veliko pasti. Ampak mislim, da je najpomembnejša ravno ta beseda, ki manjka, redukcija. Zadeve se bodo reducirale. Nekaj se da videti seveda že iz samega nacionalnega programa, ko so nekatere številke seveda prikazane tako zavajajoče, da bi vendarle bilo videti, kot da gre za neko benevolenco do vseh, ki potrebujejo socialno pomoč, pa naj gre za mlade, stare, duševno bolne, brezposelne. Po drugi strani seveda pa s takšnim na hitro postavljenim izračunom vidimo, da se zadeve zmanjšujejo. Zmanjševale se bodo pa seveda še bolj, ker govori samo o tem, kaj se bo dajalo, kako bo pa trg, ki ga tudi predvideva ta resolucija, učinkoval, bomo pa videli oziroma bo pa najbrž še huje. Vsi tisti, ki se nameravajo ukvarjati v javno-zasebnem delu s socialnimi programi, s socialno dejavnostjo, ni ravno rečeno, da so socialno čuteči. Takih zgledov, plenitve tistega, kar je še ostalo, imamo po svetu dovolj. Pa tudi tukaj se da že kaj videti, ko postanejo pravzaprav tisti, ki bi potrebovali pomoč, vir zaslužka za vse tiste, ki se jim zdi, da so potrebni te pomoči, predvsem pa sredstev, ki prihajajo v tem imenu. Resolucija o nacionalnem programu redukciji torej je pred nami. Prav gotovo ne obeta vsem tistim, ki so potrebni pomoči, kaj dobrega. Po drugi strani je pa tudi že v izhodiščih postavljena tako historično, nekaj se pač dogaja, ne upošteva se tisto, kar predvidevajo demografski izračuni, ne upošteva se staranje prebivalstva, ne upošteva se tega, da tisti, ki so potrebni pomoči, da se pomikajo po starostni lestvici v desno, se pravi, da so vse starejši, zaradi tega so seveda njihove potrebe prav gotovo drugačne čez nekaj let, kot so danes, pa tudi več bo vseh teh ljudi. Vse te zadeve so na nek način ali izpuščene ali pa minimalizirane. Tudi na odboru samem se je videlo, da se nekatere zadeve pravzaprav z neko zvijačo in tudi s preglasovanjem umikajo, prihajajo danes pred nas, pravzaprav gre za neko čudno igro, ki vsaj v tem humanem delu ne bi smela biti takšna. Ampak očitno je predlagateljem in tistim, ki so jim blizu, to vseeno. Glavno je, da bo na nek način zaščiten ta segment, ta segment vodenja države in izpolnjevanja njenih obveznosti, moralnih ali pa zakonskih. Odnos do tistih, ki so na socialnem robu zaradi takšnih ali drugačnih razlogov, se očitno slabša. Poleg tega, da razpadajo nekateri drugi sistemi, ki se tičejo humanega, razpada očitno tudi ta sistem, in dokaj brezbrižno. Jaz bi spet spomnil vse nas na to, kako se minister odziva na seje odbora za socialne zadeve, da ga ni, če pride, izgine, če se mu ne zdi odgovarjati, ne odgovarja, briga ga. In to človek, ki je ne samo po funkciji vezan na to, da bi moral biti bolj socialen, tudi po izobrazbi, in najbrž se je za to odločil iz nekih notranjih vzgibov. Se pravi, gre za neko poslanstvo, ki se mu odpoveduje. In vse to se seveda vidi tudi skozi ta "dietni" seznam. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Uhan.
Hvala lepa za besedo. Lepo pozdravljeni, predstavniki vlade, poslanke in poslanci! Bistvo resolucije socialne politike države je zagotavljanje socialne varnosti tistim, ki si socialne varnosti ne morejo zagotoviti sami, ne morejo, ne pa nočejo, ker jih je doletela nesreča, bolezen ali same trenutne razmere pripeljale do tega, da nimajo človeka dostojnega in vrednega življenja. Resolucija predvideva reševanje problema, strokovni pristop, ne pa samo denar, varne hiše, resolucije, prepovedi, zakoni. Mnogi si predstavljajo, da so socialne podpore večne, da se morajo samo zviševati. Nihče pa se ne vpraša, kje bomo jemali, kaj bomo storili, da se bo polnila blagajna, ta materina skrinjica. Socialna pomoč je pomoč v stiski ali v določenem obdobju, ne pa nadomestilo za brezbrižnost in nedelo. Primer: ker delo ni pravilno vrednoteno, zlasti fizično delo, marsikdo nima interesa, stimulacije do dela, ker če dela, mu ukinejo ali zmanjšajo razne socialne transferje, štipendijo, otroški dodatek, nadomestilo za brezposelnost, povišajo se mu prispevki za vrtec in tako dalje. Zato ni interesa, da bi se mladi poročali ali prijavili izvenzakonsko skupnost, prevzemali kmetije od ostarelih staršev, prijavili premoženje in tako naprej - ker če to delajo, imajo manj. Sprašujem se, kakšna država je to, da ne stimulira dela, inovativnosti. Itak ti za vsakim vogalom lahko kdo zabrusi, da se ne splača delati. To mislim, da je predvsem zato, ker delo ni vrednota, ker učenje ni vrednota. Predlagana resolucija se loteva reševanja problemov, ljudi je potrebno naučiti loviti ribe, ne pa jih samo deliti. Ljudje se moramo tudi sami zavedati, da smo predvsem sami odgovorni za svojo socialno varnost. Moje mišljenje je, da je skrb za starejše ne samo skrb države, ampak najprej skrb vsakega posameznika že v mladosti, tudi takrat, ko načrtujemo družino, ko ustvarjamo premoženje, ko smo zdravi in mladi. Skrb za varstvo mladih, žensk in vseh ljudi pred nasiljem ni samo skrb te vlade, te koalicije, ampak mora biti skrb nas vseh kot posameznikov, ki vzgajamo otroke, mladino, ki jim moramo biti za zgled. Reševanje situacij po nasilju je mnogokrat za posameznike prepozno. Enostavno ne moremo več dovoliti, da bi prihajalo do podobnih incidentov, kot je bil na primer včeraj prikazan v Trenjih in ki ni prikazoval samo enega trenutnega problema, ampak problem šolajoče se mladine in njihovega nasilja. Do kam smo prišli? Mladina lahko izsipa materialne dobrine, vpričo učitelja se slači, je med poukom, razbija, moti ostale učence, in to vse zato, ker nimamo meja, ker ni vrednot in ker ni odgovornosti. In ne zato, ker nimamo socialne države. V Novi Sloveniji ne samo, da smo proti nasilju v družinah in nad otroki, ampak proti vsakemu nasilju v družbi. In tu nima socialna država kaj dosti pri tem, nasilje ni vedno problem materialno ogroženih ljudi, prej obratno. V Novi Sloveniji bomo predlagano resolucijo podprli. Hvala.
Hvala lepa. V dokaz kako mi danes hitro uspeva voditi sejo, naj povem, da smo prišli že do gospe Širce.
Ste me presenetili. Pravzaprav mi je gospa Uhan dala kar nekaj inspiracij. Za današnji pogovor o nacionalnem programu je kar nekaj inspiracij ta trenutek v državnem zboru. Razstava, ki jo imamo v avli državnega zbora, v duhu, razprava o tem, kje bomo jemali, kdo bo polnil materino skrinjico, da bomo lahko potem dajali, ali bo to dal bog ali bo dal kdo drug ali je potrebno morebiti tudi pri tem nacionalnem programu vzeti v obzir tisto znano reklo "ora et labora" in bog ti bo pomagal. Kajti ta nacionalni program dejansko, kot je bilo danes že večkrat poudarjeno, tudi predvsem s strani mojih kolegov in kolegic iz moje poslanske skupine, postavlja ogromen vprašaj, kaj bo s socialnim skrbstvom ob tako imenovani redukciji socialnega varstva, kar je bilo ravnokar rečeno. Tudi neka določena nejasnost, ki nastane, ko postavimo nacionalni program v odslikavo s predlaganimi reformami, o katerih govori vlada [[...]]Skratka, ta nekonsistentnost med tem, kar je na eni strani zapisano v programu reform, in med tem, kaj je zapisano v tem nacionalnem programu, zagotovo obstaja. Če bi iskala odgovor, zdaj ne vem, ali bodo propadle reforme ali bo propadel tak nacionalni program socialnega varstva, kot ga imamo pred seboj. Ampak vendarle naj se vrnem k tistemu nacionalnemu programu, ki ga imamo sedaj, se pravi do leta 2005. V tem programu je bil eden izmed ciljev tudi razvoj strokovnih socialnih mrež pomoči. Takrat je v to mrežo država vključila tudi koncesije in v te koncesije je vključila različne izvajalce ter načrtno jih je tudi dograjevala za mrežo različnih storitev, ki sicer niso bili določeni kot javna služba, so jo pa dopolnjevali in bogatili. To, kar mislim, da prinaša ta program, je pa predvsem strah ali soočenje z bistveno večjo popolno privatizacijo socialnih mrež, kar seveda v določeni meri lahko toleriramo, če so pravila jasna, ampak hkrati pa določena izkušnja, ki jih je že udejanil gospod Drobnič, pa vendarle dajo neke določene zadržke. Pri zadnjem razpisu, ko je šlo za pridobitev koncesij za opravljanje institucionalnega varstva v domovih za starejše, je bilo rečeno zelo jasno, in o tem smo govorili že v tem državnem zboru, na predlog poslanskega vprašanja gospoda Kontiča, da so večino znotraj določenega razpisa dobile tisti subjekti, ki so jih ustanavljale lokalne župnije. To zgodbo poznamo, ne bi jo obnavljala, ker vendarle gre za razrešeno in tudi pojasnjeno zgodbo o Karitasu in o teh njihovih dejavnostih. Zaradi omejenega časa ne bom nadaljevala, ampak vendarle hočem opozoriti na to pomanjkljivost, ki na eni strani nas pravilno umešča pred vprašanje, ali imamo še socialno državo, ki bi v sistem vgradila socialno varnost vsem tistim, ki si jo z lastnim delom ne morejo zagotoviti, ali pa gre zgolj za državo, ki bo delala na principu delitve na načine za različne socialne pomoči in podpore po lastnih presojah in se bodo tudi tovrstne reforme prevalile na ramena najbolj občutljivih in obuboženih delov populacije. Naj opozorim, da tudi v predlaganem dokumentu se ne srečamo z nečim, že ko je minister prevzel vlogo ministra na hearingu in še kje drugje obljubljeno, da se bo posvetil v večji meri nasilju in preventivi nasilja v družini. Sedaj se ne srečujemo niti več z obljubljenim zakonom, vsaj v delu vlade ne, niti ne v tem programu. Srečujemo se z nekakšno deklarativno resolucijo na to temo, kar zagotovo ni dobro. Konec koncev tudi v luči tega, kar ste govorili danes.
Hvala lepa. Še en podoben preskok po spisku se mi bo posrečil, saj je na vrsti že mag. Cvikl.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovani zbor, predstavniki ministrstva! Govoril bi o dveh temah. Ena je, kako v letošnjem letu ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve izvršuje tisto, kar jim je dano v državnem proračunu, da bi se zagotavljala ustrezna socialna varnost. In drugo, govoril bi o prihodnosti, govoril bi o finančnih projekcijah, kot so zamišljene v dokumentu, ki je pred nami. Jaz obžalujem, da imamo v Sloveniji v mesecu januarju 11% večji prirast nezaposlenih, večja registrirana nezaposlenost na zavodu za zaposlovanje v primerjavi z januarjem 2005. Hkrati pa obžalujem, da imamo za 4,8% nižjo mesečno stopnjo zaposlovanja, kot je to bilo leto pred tem, januarja 2006 v primerjavi z januarjem 2005. To pomeni, da se je možnost za pridobitev zaposlitve na margini, kot temu pravimo, zmanjšala skoraj za petino. Kaj je vzrok temu? Težko je reči, kaj je vzrok temu, ampak nedvomno je eden od pomembnih vzrokov, poleg splošnega gospodarskega okolja, tudi to, da v državnem proračunu očitno namenjenih sredstev za politiko aktivnega spodbujanja iskanja zaposlitve ne uresničujemo tako, kot je to bilo načrtovano. Poznano je, in to je bilo precej znano ob razpravah, ki smo jih imeli tako ob rebalansu proračuna za leto 2005, kot ob proračunu za leto 2006, da se je nova vlada tem politikam odločila nameniti manj sredstev. Namesto približno 22 milijard, kot je bilo predvideno v času sprejemanja predloga proračuna za leto 2005, se je nova vlada odločila in ta denar zmanjšala za 10 odstotnih točk iz 22 na približno 20 in pol milijard. Vendar realizacija proračuna za leto 2005 kaže, da je od teh 20.5 milijard realizirano samo 16 milijard. Torej 1/5 sredstev manj, kot je bila na voljo v državnem proračunu. Prej sem povedal, da je na margini možnost zaposlovanja v januarju 2006 v primerjavi z januarjem 2005 zmanjšana približno za petino, podatki o realizaciji proračuna na področju aktivne politike zaposlovanja pa ravno tako kažejo, da je ministrstvo realiziralo za 1/5 sredstev manj. Seveda je res, da je vzrokov za to veliko, med njimi tudi predvsem črpanje sredstev iz evropskega socialnega sklada, vendar je poznano, da pri nekaterih drugih politikah, kot je na primer črpanje kmetijskih sredstev ali pa, če hočete, tudi v določeni meri izvajanje turističnih objektov, se postopki izvajajo tako, da najprej država avansira, potem pa zahteva sredstva iz evropskih skladov. Postavlja se torej vprašanje ali je to samo odraz neučinkovitosti vlade ali pa je to politika, politika, ki ni dobra politika. V teoriji in pa v zadnjih 15-ih letih vodenja javnofinančne porabe je aktivna politika zaposlovanja, kot je pokazala vrsta primerov, tudi preverjenih s strani računskega sodišča, nedvomno ena od bolj uspešnih politik. Ta vlada, kot kažejo podatki za leto 2005, se je odločila temu posvečati manj denarja najprej, temu dajati manj denarja, potem pa tudi v realizaciji namenila in tudi realizirala obseg za približno petino manj, kot smo v državnem proračunu to tudi določili. To je preteklost. Če se bo ta preteklost nadaljevala v prihodnosti, potem je zelo malo možnosti, da bomo v Sloveniji uspeli zmanjševati nezaposlenost. Seveda je pa delo in možnost pridobivati dohodke iz dela pravzaprav glavni ali pa eden najpomembnejših ukrepov, kako preprečiti, da bi ljudje prišli v nek program socialnega varstva. Podatki, ki pa jih je ministrstvo predložilo, predvsem ocene za prihodnja leta, povezana z resolucijo o nacionalnem programu socialnega varstva za obdobje, pa kažejo ravno obratno. Če sem prej rekel, da se zmanjšuje denar za aktivno politiko zaposlovanja, zato imamo na margini več nezaposlenih, bi pričakoval, da bo več denarja namenjenega za socialno varnost. Podatki kažejo, da se po deležih bruto domačega proizvoda od leta 2005 do leta 2010 ta delež zmanjšuje za približno 14, 15 odstotnih točk. Zanima me, zakaj je temu tako. Znotraj tega bi pa rad vprašal ministrstvo samo za en zelo ozek segment programa, ki je vprašanje zdravstvene nega oziroma investicij ali pa, če hočete, finančnih prosekcij na področju zdravstvene nege. Povsem znano je, da se slovensko prebivalstvo stara, povsem znano je, da je eden od večjih problemov dolgo žive družbe ravno v tem, da je potrebno v večji meri zagotavljati zdravstveno nego in da je potrebno narediti tudi ustrezno prestukturiranje bolniških postelj, ki so namenjene zdravljenju, v druge vrste objektov, predvsem zdravstvene nege. Številke na strani 34 pa kažejo, da v posameznih letih ministrstvo temu ne namenja dodatnega denarja, praktično ostaja obseg sredstev nespremenjen. Gospa in gospod, veselilo bi me, če boste v nadaljevanju razprave odgovorila na ta vprašanja, kako si ministrstvo predstavlja preprečiti povečevanje brezposelnosti, če se ne uresničuje ali pa če imamo manjši obseg denarja, za aktivno politiko zaposlovanja. Če se bo brezposelnost povečevala, kako nameravate zagotavljati enako raven socialne varnosti socialnega varstva, če pa je delež sredstev za socialno varstvo v bruto domačem proizvodu vse manjši. To dvoje preprosto ne gre skupaj. Edini možni sklep, ki ga dajem sam, je, da je v času te vlade, kot kaže predlog resolucije o nacionalnem programu socialnega varstva za obdobje 2006-2010, se je vlada odločila, da bo varčevala na tem področju. Ali je to pravo področje varčevanja ali ne, to seveda nam morate povedati vi. Sam ocenjujem, da ni. Sam ocenjujem, da temu ni tako predvsem zato, ker objektivni pogoji staranje družbe, kot sem povedal na primeru zdravstvenega sistema, zahtevajo dodatna, ne pa manjša sredstva. Hvala lepa.
Hvala lepa. Na spisku imam od prisotnih samo še mag. Potrato.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Če zdaj še razpravljam o resoluciji svojega stališča, potem bi znova morala reči to, da je nacionalni program socialnega varstva za mene izredno pomemben dokument. In sprenevedala bi se, če bi rekla, da je vse, kar je v njem zapisano, za mene nesprejemljivo. Če sem se prej, ko sem predstavljala mnenje poslanske skupine, zadržala predvsem na tistem, kar nas kot poslansko skupino v tem programu moti, potem naj rečem tako, da boste videli, da sem to prebrala, vsaj uvedba sistema enotne vstopne točke za različne oblike socialnih prejemkov je nekaj, kar bi vsak pameten človek podprl. Res pa je, da moram takoj dodati, da ima ta resolucija dva dela. En del je tisti, ki ostaja na prikazu ciljev, strategij, namenov, se pravi, lepih besedi in načel, ki jih sprejemamo. Drugo pa je tisti manj prijazen ali pa manj všečen del, ki je pa povezan s številkami in ki terja finančno pokritje. In tu se začnejo problemi. Žal pa niso to edini problemi. Če berem resolucijo s stališča svojega političnega prepričanja in svoje politične vizije, potem me v tem uvodnem delu, kjer je prikaz makroekonomskih in socialnih vidikov razvoja Slovenije, najbolj zaskrbljuje predzadnja alineja, ki govori "hitrejši razvoj tržno usmerjenih storitev tudi na področju socialnih storitev ter odpravljanje ovir na notranjem trgu EU". Kako težavno je sporazumevanje v zvezi s socialnimi storitvami, spremljamo v javnih občilih. Mene pa dosti bolj skrbi ta zapis o razvoju tržno usmerjenih socialnih storitev. Sem namreč vneta zagovornica pogleda na to, da socialne storitve, če jih razumemo tako, da družba usmerja javna sredstva v pomoč tistim, ki si sami niso sposobni pomagati, potem tržna usmerjenost storitev, pač tako kot jo jaz razumem, zame ni sprejemljiva. Druga stvar, na katero bi rada opozorila, je pri drugem cilju, pod cilji in strategijami za doseganje ciljev zapisana točka "omogočati in spodbujati pluralnost izvajalcev in vstop novih izvajalcev v sistem socialnega varstva ob poenostavitvi pogojev in postopkov". Nisem preslišala pripomb tistih, ki so že zdaj kot nevladne organizacije ali deli civilne družbe vključeni v izvajanje nekaterih socialnih programov, pa so dobili javna sredstva za to ob zelo strogih pogojih in ob jasnih varovalih, kako morajo biti usposobljeni, katere kriterije morajo izpolnjevati, da lahko to dejavnost opravljajo. Mislim na Sonček, mislim na Ozare, mislim še na Sožitje in na marsikatero tako združenje, ki mi je žal, da ga zdaj ne omenjam. Bom pa še eno, ki je sicer iz drugega spektra, je pa tudi iz spektra nevladnih organizacij, to je društvo Ključ, ki pomaga predvsem žrtvam nasilja in trgovine z ljudmi, edino z referencami, je problematično, pa se je zdaj kot izvajalec prijavil tudi nekdo, ki sploh nima referenc za to, in bo verjetno tudi dobil, vsaj začasno je dobil sredstva. Tako da če ne bi imela ob praksi, že vpeljani, dobri praksi, tudi nekaj takih izkušenj, ki niso v prid sproščenim, lažjim, poenostavljenim pogojem in postopkom, ne bi verjetno bila zaskrbljena ob tem določilu. Verjetno ni treba posebej poudarjati, da je revščina k sreči v Sloveniji po evropskih in drugih primerjalnih kazalcih vendarle še manj očiten pojav. Ampak ne morem v okviru revščine prezreti tega, da je tudi v Sloveniji pojav feminizacije revščine izredno očiten. Govorim o skupini žensk, samskih žensk ali žensk, ki same živijo po 65. letu starosti, ki nimajo socialne podpore, ki nimajo mreže, ne družin, ne sorodnikov, ne kakšnih drugih podpor, ki morajo z minimalnimi stroški shajati, pa je za njimi pogosto zelo naporno, težavno, skromno in odrekanja polno življenje, za katerega nisem prepričana, da bi ustrezalo moji predstavi o tem, kakšno naj bo dostojno, človeka dostojno življenje na starost, potem ko je že vse ali vsaj dobršen tega dal. Zato tudi ne gledam na prelaganje bremen na družino vedno brez zadržkov zaradi tega, ker je v marsikaterem primeru treba predvsem postaviti tudi vprašanje ustrezne usposobljenosti in kakovosti storitev, ki jih družina lahko da, ali kakovosti skrbi, ki jo družina lahko da, pa ne mislim na emocionalno podporo, ki je v družini zagotovo lahko največja, ampak tudi na to, da imajo ljudje s posebnimi potrebami tudi pravico do samostojnega življenja. In ko govorim o skrbi družine, ne morem mimo tega, da običajno potem ta skrb zopet odpade na ženski del družine, ta del pa že tako ali tako po raziskavah nosi večji del skrbi za dobro, ugodno in čim bolj lagodno življenje družine. Tako da, če kaj pogrešam v tem, je kak ukrep, ki bi kazal na to, da tudi ta strategija upošteva tisto, kar smo v nekem drugem nacionalnem programu ali neki drugi resoluciji sprejemali, to je v resoluciji o uresničevanju načela enakosti med moškimi in ženskami. Seveda ne morem mimo tega tudi, da je verjetno še kakšna posebej ranljiva skupina otrok, o kateri mislimo premalo zaradi tega, ker nekaterim skupinam do zdaj še nismo našli dovolj premišljene, celovite oskrbe, pa ne mislim samo na otroke ali osebe z avtizmom. Ampak nedavno tega sem, recimo, dobila tudi zaskrbljeno pismo staršev slepih in slabovidnih otrok, ki so deležni manjše skrbi zato, ker niso gibalno ovirani, vsaj ne sodijo v skupino gibalno oviranih. In takih primerov bi bilo še dovolj in želela bi si, da bi bilo za vse čim bolj enakomerno poskrbljeno. Hvala.
Hvala lepa. Preden preidem in zaključim splošno razpravo, sprašujem državno sekretarko, če želi besedo, potem imamo pa še amandmaje. Prosim.
Hvala, gospod predsedujoči. Ključne usmeritve obravnavane resolucije o nacionalnem programu socialnega varstva so logično nadaljevanje predhodnega dokumenta nacionalnega programa do leta 2005. Če bi nadaljevala tu, kjer je gospa poslanka Potrata končala. Glede varstva starejših in oskrbe na domu bi poudarila, da so vedno večje zahteve po družinskem pomočniku. Predvideno je bilo v začetku 400 družinskih pomočnikov. Do današnjega dne smo prejeli 1.000 zahtev za družinskega pomočnika. To kaže na to, da želijo starejši ljudje ostati doma in ne v domovih. Poglavitna demografska značilnost naše države je v tem, da narašča število starejših prebivalcev. Zato je spodbujanje storitev in programov, ki omogočajo bivanje v njihovem domačem okolju - smo tudi stremeli k ciljem in strategiji nacionalnega programa. Občutno smo povečali obseg pomoči na domu, za 100%, oskrbo v sklopu dnevnih centrov za 500%, varstvo in oskrbo v oskrbovanih stanovanjih za 400% in oskrbo v sklopu domov za starejše po do sedaj najbolj razviti storitvi pa za več kot 14%. Glede problematike obravnave oseb s težavami v duševnem zdravju smo pri načrtovanju mreže upoštevali dejstvo, da vlada pripravlja zakon o duševnem varstvu oseb s težavami v duševnem zdravju, ki med drugim tudi predvideva poseben nacionalni program za to populacijo. S tem programom bo opredeljena strategija razvoja skrbi in akcijski načrt za duševno zdravje, cilji, organizacija in razvoj, naloge mreže izvajalcev storitev in programov za duševno zdravje, nosilci nalog za uresničevanje nacionalnega programa in podlage za evalvacijo nacionalnega programa. V ta zakon so vključena tri ministrstva, ker zadeva zdravje: ministrstvo za zdravje, socialno varstvo, naše ministrstvo za delo in tudi ministrstvo za pravosodje. Vključno s tem pa se pripravlja tudi zakon v zvezi z dolgotrajno oskrbo. Tako so pripravljeni tudi drugi zakoni in tudi nacionalni programi, ki bodo reševali to problematiko. V zvezi s finančnimi posledicami nacionalnega programa socialnega varstva pa bi radi poudarili, da so postavljene realno, ne samo v okviru proračunskih sredstev, saj v proračunskih izdatkih niso zajeta sredstva zasebnikov. V letnem obsegu smo načrtovali sedem milijard letno, kar bi za celotno obdobje bilo okrog 78 milijard in bi bil indeks rasti sredstev za socialno varnost povečan na 134. Potem niso zajeta tudi sredstva lokalnih skupnosti, kjer je predvideno povišanje sredstev z 10 milijard na 14 milijard. Indeks rasti za obdobje 2005 do 2010 znaša 136. Izračuni kažejo, da se bodo tudi sredstva zavoda za zdravstveno in socialno varstvo povečala s sedanjih 19,5 milijarde na dobrih 26 milijard, indeks rasti znaša v tem primeru 135. Dokument, ki ga obravnavamo, je resolucijske narava in za njegovo operativno izvedbo bomo skozi letne proračune poskušali zagotoviti maksimalno možno finančno ozadje za njegovo uresničevanje. Prav tako ne gre spregledati dejstva, da širitev mreže ne pomeni samo enoletnega porasta v izdatkih, ampak je razširjeno mrežo potrebno ustrezno financirati tudi že po doseženi širitvi na letni ravni. Nikakor s tem nacionalnim programom ne nižamo ne storitev, niti mreže programov, niti mreže storitev. Kot sem že v začetku omenila, nam je bila podlaga za ta nacionalni program prejšnji nacionalni program, kjer smo po temeljiti analizi povečali določene programe in storitve, predvsem na tistih področjih, kjer so bile potrebe, in določili število najmanj, naš zastavljeni cilj je preseči število najmanj. Obstali smo pa na tistih programih in storitvah, kjer niso bili realizirani že v programu 2005. Hvala.
Hvala lepa. Vabim k besedi še gospoda direktorja v okviru razpoložljivega časa.
Hvala lepa. Spoštovane gospe poslanke, gospodje poslanci, gospod predsedujoči. Pri tem, kar je gospa državna sekretarka poudarila, bi še želel dati en poudarek, ker se je večkrat ponovila beseda "redukcija", očitno gre za napačen prevod širitve. V večini primerov širimo mrežo socialnega varstva, torej poudarjam, v večini primerov širimo mrežo tako mrežo socialnih varstvenih storitev, tako mrežo javnih programov, tako tudi mrežo eksperimentalnih in razvojnih programov. In naj samo navedem še tisto, kar je gospa državna sekretarka že poudarila poleg tega, za področja skrbi oseb s posebnimi potrebami, predvsem s težavami v duševnem zdravju, širimo mrežo dnevnih centrov in mrežo centrov za svetovanje in zagovorništvo kar za 40%. Tako da te nevladne organizacije, ki so bile že vključene v javno razpravo, so tu uspele svoj delež povečati. Seveda, bilo pa je potrebno usklajevati širjenje mreže, tako da je na koncu nastal pač tak finančni učinek, kot smo ga tudi predstavili. Seveda, od vas, gospe poslanke in gospodje poslanci, je pa odvisno, ali bomo tisti minimalni cilj, se pravi, najmanj širitev mrež v tem okviru, kot smo predvideli, tudi presegli, kajti vsako leto na novo boste izzvani, da boste določili za ta razvoj tudi potrebna sredstva. Naj vam povem, da vključitev tudi nevladnega sektorja v ta razvoj je zelo pomemben delež in doslej se je izkazal kot zelo uspešen. Naj odgovorim spotoma tudi na opombo gospoda Ropa. Dejansko sedanji zakon o socialnem varstvu zelo dobro ureja to področje koncesij in ne vidimo zaenkrat nobenih problemov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključujem splošno razpravo. Prehajamo na razpravo o poglavjih in vloženih amandmajih, ki jo bomo vodili na podlagi pregleda amandmajev z dne 20. marca 2006, ki ga imate tudi na mizi. V razpravo dajem 4. poglavje in amandmaja poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS. Želi kdo besedo? Gospod Brenčič.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Na delovnem telesu, ko smo obravnavali področje strategije tretjega cilja v 4. poglavju, se je odvila dosti široka in tudi argumentirana razprava o tem, kot govori naslov te strategije, oblikovanje in izvajanje take politike denarnih prejemkov, ki spodbujajo lastno aktivnost upravičencev. In tam se je vodila razprava o tem, kako naj zastavimo izhodišče, ki daje pogoj, da nek iskalec zaposlitve še vedno lahko prejema z zakonom predvideno socialno denarno pomoč. Osnovni predlog je to zastavil trdo, da je praktično dolžan ta iskalec zaposlitve sprejeti vsako delo, ne glede na to, iz kakšnih osnov izhaja, ko je postal brezposelna oseba. No, in potem je ta argument bil tako močan, da je delovno telo ta amandma tudi sprejelo in tako je bil predlog resolucije dopolnjen. In jaz še vedno vztrajam, ne glede na to, da za tem amandmajem stoji koalicija, ampak koalicija je tu samo naslovnik, to želi predlagatelj spraviti nazaj v osnovno resolucijo, da je to pretrd pristop. Lahko, da se v praksi tudi morda zaradi slabega vsebinskega in odgovornega dela na posameznem zavodu to solucijo izrablja. Ampak, rekel bom, mnogo, mnogo je primerov, ko temu človeku ostaja samo še to, glede na situacijo, ki ga je doletela, ta denarna pomoč. In če jo vežemo tako trdi, brez da damo možnost z izvedbenim predpisom, to je zakon ali drug izvedbeni predpis, tudi določimo kriterije, kaj to pomeni, ustrezna in primerna zaposlitev, da je brez tega ta pristop popolnoma pretrd in poenostavljen. Zato, ker je to tudi nek temeljni dokument, mora resolucija dati tisti spodnji minimum, pod katerega se izvršni predpis za izvedbo tega dokumenta ne bi smel spustiti. V zakonu o zaposlovanju, zavarovanju za čas brezposelnosti ali z drugim predpisom, podzakonskim aktom je pa seveda zelo jasno treba predpisati kriterij, kaj pa to je ustrezna in primerna zaposlitev. Tukaj lahko damo regulativ, da se spustimo dosti nizko, da ne bomo tako, kot je rekla malo prej gospa Uhanova, enostavno odklanjali delo, kljub temu da dobivamo državno pomoč. Država je tista, ki mora imeti čut v tem primeru do takega človeka, ali je to komu všeč ali ne. Zame je ta pristop pretrd, poenostavljen, kar je seveda dosti pisano na kožo sedanjemu ministru za to področje. Lahko je, da želimo na ta način zmanjšati število brezposelnih oseb, ker bo ta upravičeno ali neupravičeno, ampak največkrat upravičeno, prejemnik te denarne socialne pomoči moral vzeti vsako delo ali pa bo brez te pomoči ostal. In tako je bil tudi kreiran izhodiščno zakon, ki je sedaj v spremembah in dopolnitvah, zakon pa spremembe dopolnitve zakona zaposlovanju in zavarovanju. Sedaj na pritisk socialnih partnerjev se je ta stvar popravila, tako kot jo želimo z limitom dati nazivno v resolucijo in prav je, da je nazivno tukaj. Kakšna bo potem pa tista limitirana situacija v praksi, ko pa ne more več odkloniti dela, je pa stvar izvedbenega predpisa. Tako bom vsekakor ta amandma podprl in tudi mislim, da bi ga morali podpreti vsi. Hvala.
Hvala lepa. Še magister Capuder.
Hvala lepa. Na matičnem odboru je bil na predlog LDS-a sprejet amandma k šestemu ukrepu v strategiji d. tretjega cilja, ki je spremenila prvoten tekst tako, da se je dodalo besedilo "primerno in ustrezno". V poslanski skupini Nove Slovenije se strinjamo, da se ta del "primerno in ustrezno" črta iz tega ukrepa predvsem iz naslednjih razlogov. Ob omejenih zaposlitvenih možnosti je v današnjem času težko najti zaposlitev, ki popolnoma ustreza vrst in smeri izobrazbe, zato je tudi nemogoče, mislim, da upravičeno nemogoče pričakovati, da je vedno možno dobiti tudi najbolj primerno in ustrezno zaposlitev. Meni osebno se zdi povsem sprejemljivo in meni osebno tudi samoumevno, da bi prejemih denarne socialne pomoči, ki je materialno ogrožen vendar pa za delo sposoben, bil dolžan sprejeti zaposlitev, seveda, če ustrezna njegovim psihofizičnim zmožnostim. Vsi poznamo zgodbe iz Amerike, ko diplomiranci pometajo po cestah. Jaz pri nas take zgodbe ne poznam. In ne navsezadnje, v okviru sprememb zakonodaje so bile te rešitve že usklajene na ekonomsko-socialnem svetu.
Hvala lepa. Magister Rop se je prej prijavil - razen če. A popravek? Prav. Prosim, gospod Brenčič.
Hvala lepa. Se opravičujem. Seveda jaz sem hotel reči, da bom dopolnjen; predlog resolucije podprl, ampak tega amandmaja prav gotovo ne bom podprl, ker je povsem destruktiven glede na moje poznavanje materije in odpravlja še tisto zadnjo možnost, ki jo nekdo ima, da na tem socialnem segmentu človeka lahko nekako preživi. In da ne bo pomote, veste, kod dobiti sredstva, ker je prej gospa Uhanova povedala, kje bomo jemali za to socialno podporo. Ta isti minister ni imel nobenega pomisleka, ko je šel v predlog zakona, s katerim smo dali tudi prejemnikom najvišjih pokojnin iz državnega proračuna letni dodatek in del vdovske penzije tudi tistim najvišjim prejemnikom pokojnin. Samo, da vemo, kje je red velikosti po vprašanju javnega denarja iz državnega proračuna, v katerega vplačujemo vsi.
Hvala lepa. Magister Rop.
Najlepša hvala, gospod predsedujoči. Torej, jaz moram reči, da me preseneča ta amandma, ki ga je vložila koalicija, še zlasti tudi to, da so vse poslanske skupine koalicije to vložile. Na samem odboru smo diskutirali o tem vprašanju in smo mi predlagali ustrezen amandma, ki je bil sprejet in jaz sem tudi prej v uvodu povedal, da so se pri nekaterih temah nedvomno tudi poslanke, poslanci koalicije zelo trudili, da bi siceršnjo zelo restriktivno in nesocialno naravnanost tega nacionalnega programa korigirali, uravnali in tudi izboljšali. Sam sem štel, da je bil to eden od tistih premikov in korakov, ki je bil dober, ki je bil ustrezen, in sem bil zelo zadovoljen zaradi tega, da se je to zgodilo na matičnem odboru. Torej tam je tekla točno ta diskusija, ali bomo ob tem, ko tako in na takšen način znižujemo delež teh izdatkov v družbenem proizvodu in mu pravzaprav spreminjamo naravo in tip socialne države, tudi na tem področju za tiste brezposelne, ki so v najtežji situaciji, tisti, ki so že šli iz zavoda za zaposlovanje, ker so dolgoročno brezposelni, ki so v težki osebni in socialni situaciji, bomo zdaj še te silili mimo, v principu, človekovega dostojanstva, da primejo za vsako delo, ne glede na njihovo izobrazbo. Namreč, v tem originalnem tekstu je predvideno, da so dolžni sprejeti primerno in ustrezno delo, eno in drugo, torej tudi delo, ki je primerno za nižjo izobrazbo, kot jo sami imajo. Vendar je vendarle nek limit in danes nam je bilo tukaj dan primer Amerike, kjer je znana tako imenovana "past revščine", kjer ljudje delajo, pa so zraven v mnogih primerih revni in živijo v določenih getih in živijo v nemogočih okoliščinah. Skratka, v imenu človekovega dostojanstva, v imenu bodočih rešitev in sprememb zakona o zavarovanju za primer brezposelnosti, ki se očitno pripravljajo, vas pozivam, da zaboga ta amandma zavrnemo in ne dopustimo še dodatne korake nazaj na področju socialne države. Torej predlagam, da ne podpremo tega amandmaja. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. V razpravo dajem peto poglavje in amandma ponovno poslanskih skupin SDS, NSi.
Gospod podpredsednik, jaz sem želel diskutirati tudi o drugem amandmaju k 4. poglavju.
Ja, prosim lepo, je še možno, samo v razpravi sta bila že tako oba. Tako da, drugič [[...]]
Se opravičujem. Jaz sem se osredotočil na prvi amandma.
Ni problema, beseda je vaša.
Amandma istega predlagatelja v naslovu koalicijskih strank, s katerim želimo odpraviti to, kar se je na matičnem delovnemu telesu na izredno dopolnjen, argumentiran nastop predsednika skupnosti socialnih zavodov zgodilo. V četrtem poglavju se v četrtem cilju zastavlja sledeči cilj "krepiti strokovno avtonomijo, upravljavsko samostojnost in racionalno poslovanje na področju socialnega varstva." K temu potem sledi strategija A, ki govori "krepitev strokovne avtonomije izvajalcev na področju socialnega varstva." In potem imamo tri ukrepe. Manjka pa tisti ukrep, ki je najbolj evidenten ukrep na oba naslova, ki ga zasledujemo s tem ciljem in ta novi četrti ukrep govori takole "Določiti širše pristojnosti izvajalcev s področja socialnega varstva pri odločanju o poslovnih in strokovnih vprašanjih izvajanja dejavnosti v skladu s sprejetimi usmeritvami na krovnem nivoju in dolgoročnimi usmeritvami izvajalca." Kaj to pomen? To pomeni to, da enemu direktorju doma za ostarele dajemo možnost, da sprošča ambicijo, kako v svoj program dejavnosti uvaja dodatne programe, glede na to, da ima širok spekter strokovnega osebja, dodatne pristope k poslovnemu razmišljanju. Kaj s tem dosežemo in kaj je namen tega cilja? Da s tem poslovanjem, ki je lahko tudi nekoliko bolj ambiciozno, razbremenimo stroške dnevne oskrbe tega doma in s tem razbremenimo dnevno obvezo oziroma mesečno obvezo zavezanca za oskrbovanca. To je predsednik centra za socialno delo gospod Ponikvar tako kvalitetno razložil, da enostavno ne morem dojeti, da se lahko resorno ministrstvo spusti na ta nivo. Jaz sem že v uvodnem govoru po vprašanju stališča poslanske skupine povedal, da je resolucija dobra. Je organigramsko zastavljena v redu, ampak v vsebinskem smislu bi smel predlagatelj, če nič drugega, nekoliko poglobljeno razpravo izvesti z vsaj ključnimi institucijami, ki delujejo, ki bodo, bi rekel, implementator te resolucije. Kdo pa je potem, če to ni skupnost centrov za socialno delo oziroma skupnost socialnih zavodov Slovenije, katerega direktor je bil navzoč na seji? Zato jaz tega ukrepa dobesedno ne razumem in se resno vprašamo pristnosti pri postavljanju dokumenta, ki je nekako temeljne načelne narave, na katerega kreiraš vso izvedbeno politiko v naslovu socialnega varstva in socialne zdržnosti ljudi v državi. Tako niti slučajno ne mislim tega amandmaja podpreti. Vesel pa bi bil, da se tega zavedamo vsi, za dobro dokumenta, ki ga sprejemamo zdaj za obdobje do leta 2010. S tem nič ne obremenimo finančno obveznost proračuna do tega, kvečjemu razbremenimo. In vas v smislu nekih poslovnih odličnosti, ki jih moramo tudi v javnem sektorju zagovarjati, spustimo pristop samokreacije nekega direktorja. Jaz to področje dokaj dobro poznam in vem, da je ta ukrep tako potreben, da si sploh ne predstavljam, da ni notri prišel že v osnovno izhodišče. Hvala.
Hvala. Gospod Brenčič, ali lahko izklopite mikrofon, prosim? Hvala lepa. Zdaj pa res dajem v razpravo peto poglavje in amandma poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS. Želi tukaj kdo razpravljati? Gospod Brenčič.
Hvala lepa. To je pač zgodba ista, saj tukaj se ne bom dosti trudil, ker je pač situacija takšna. Tudi ta amandma je prišel notri in kvalitetno dopolnil resolucijo v tistem delu, v katerem jaz pravim, da je podhranjena. To je na področju skrbstva oseb z motnjami v duševnem in telesnem razvoju. Tudi tu je bilo veliko argumentov, ki so bili predstavljeni drugače, kot sem jih jaz v stanju vam predložiti. Ampak mi smo glede na smiselnost, da se ohranja to, kar zdaj v resoluciji je, pa želimo s tem amandmajem črtati ta poseg, napravili že poprej, že poprej, s tem da smo dali možnost vstopa že v obstoječ sistem svetovalnih pisarn in zagovorništva, kar se je odlično prijelo v praksi - prej v prvem cilju, moral bi pogledati. Tukaj na področju ciljev in strategije pa zdaj prehajamo na to, bi rekel, izvedbeno zadevo, ko pa določamo kriterije in merila. In povsem smiselno je, če že samo naslov gledamo - kaj govori naslov petega poglavja: merila za razvoj mreže in javne službe. Poglavje: Javne socialnovarstvene storitve, količinska merila. In v ta merila, v točko tri, ki ima naslov Svetovanje in organizirane socialne pomoči, spuščamo novo podpoglavje, ki govori, pri dva - priprava, koordinacija in izvajanje individualnega načrta ter svetovanje osebam s težavami v duševnem zdravju. In tukaj notri smo želeli normativno spustiti to, kar smo poprej, sem vam povedal, sprejeli, da te obstoječe svetovalne pisarne že sedaj vključimo v javno mrežo, o kateri govorijo ta merila. In tudi to, res je, da je seveda tu zadaj tudi normativ, ampak ne vem zakaj, če že sedaj to opravljajo in če z resolucijo sproščamo prostor tudi za nove izzive, da stopajo v mrežo, zakaj tem organizacijam, ki delujejo organizirano, s programi kvalitetno in imajo rezultate, ne damo možnosti, da jih v tem izvedbenem poglavju, če rečem, normativnem poglavju ne spustimo v resolucijo. Govora je tukaj, da se s tem ustvarja monopolen položaj. Jaz tega ne vidim. Govora je tudi to, da je ta normativ prevelik. In bom spet rekel, področje skupnostne skrbi za segment duševnega zdravja je podhranjeno v interdisciplinarnem postopanju vlade do situacije in v tej resoluciji. In tukaj ni vprašanje, kje bomo dobili denar. Ta denar v proračun ta država v izvirnih prihodkih proračuna mora zagotoviti. In zato mi je zelo žal, da to, kar smo uspeli z argumenti tam postaviti v resolucijo in smo jo samo kvalitetno izboljšali, želimo sedaj zaradi prepotentnost, bom tako rekel po domače, nekoga tu ven vreči. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu z urnikom odločali danes v okviru glasovanj, približno čez pol ure, in sicer ob četrt na štiri, da ne bo pomote, popoldne ob 15. uri in 15 minut. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Sejo nadaljujemo ob 15. uri in 15 minut. Hvala lepa.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Preden preidemo na glasovanje prosim vse prisotne, da preverijo delovanje glasovalnih naprav, po ustaljeni praksi mora na desni strani vložene kartice goreti oranžna lučka. Glede na to, da vidim, da ni nobene pripombe glede delovanja naprav, nadaljujemo s prekinjeno 14. točko dnevnega reda - tretja obravnava predloga zakona o gospodarskih družbah. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. K 703. členu so bili vloženi trije amandmaji in prehajamo na odločanje o prvem amandmaju s strani poslanske skupine Socialnih demokratov k že omenjenemu 703. členu. K obrazložitvi glasu se je prijavil kolega Kumer v imenu poslanske skupine.
Hvala za besedo. Dal bom stališče k vsem trem amandmajem, da ne bom trikrat v imenu poslanske skupine. V poslanski skupini Socialnih demokratov ne bomo nasprotovali zakonu, ki ga danes sprejemamo. Izkoriščam pa to priložnost in to na nek način zadnjo možnost, da trkam na vest poslancev, večine v tem državnem zboru, da podprete te tri amandmaje, ki smo jih vložili. Nič katastrofalnega in negativnega v tem smislu se ne bo dogodilo za lastnike podjetij tudi zaradi tega, ker gre le za dopolnitev člena, ki je v tako imenovanem paketu prehodnih določb in seveda bo ta stvar dokončno urejena v zakonu o sodelovanju delavcev pri upravljanju, ki je napovedan, da pride v proceduro v ta državni zbor v mesecu maju. Nesprejetje teh treh amandmajev lahko povzroči zakonsko neenakost vseh zaposlenih v Sloveniji; za tiste, ki bodo po sprejetju te novele zakona oziroma tega zakona o ZGD-ju imeli organiziran sistem upravljanja po tako imenovanem dvotirnem sistemu in bo veljal zakon o sodelovanju delavcev pri upravljanju, in za tiste, ki bodo na podlagi zakona o gospodarskih družbah in tega 703. člena imeli organiziran tako imenovani enotirni sistem upravljanja. Mi v socialdemokratski poslanski skupini skušamo vsaj za ta prehodni čas to neenakost odpraviti in zato predlagamo to novelo s temi tremi amandmaji. Se pravi, še enkrat, ne gre za nobeno, nikakršno veliko škodo, ki bi bila povzročena, kvečjemu bomo vsi enaki pred zakonom. In še nekaj. V teh zadnjih dneh je bilo, jaz sem si šel pogledati magnetogram, uporabljena beseda ali pa zveza ali pa sintagma "enakost pred zakonom" pri obravnavi zakona o medijih in zakona o veteranih 73-krat. Verjamem, da je še, sem izpustil kakšne, ampak jaz sem našel, 73-krat smo poslanci in poslanke v tem državnem zboru skoraj v 10-urni razpravi uporabili ta argument, da smo si državljani enaki pred zakonom. In še enkrat tudi tukaj, v tem primeru gre za enakost zaposlenih pred zakonom. Zato še enkrat predlagam, da podprete te tri amandmaje.
Hvala. Prehajamo na glasovanje. Torej glasovali bomo o prvem amandmaju poslanske skupine Socialnih demokratov. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 32, proti 37. [[Za je glasovalo 32.]] [[Proti 37.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o drugem amandmaju iste poslanske skupine, torej poslanske skupine Socialnih demokratov. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 32, proti 37. [[Za je glasovalo 32.]] [[Proti 37.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o tretjem amandmaju poslanske skupine Socialnih demokratov k 703. členu. K obrazložitvi glasu v imenu poslanske skupine se je prijavil kolega Kumer. Izvolite, prosim.
Tu imam pa še zadnji apel. Ta pa res ni tako krut, ampak ta gre pa zares - s to rešitvijo pa izločimo približno 200 subjektov, ki imajo zdaj v dvotirnem sistemu upravljanja nadzorne svete. S to novelo zakona jim tega več ne omogočimo, da imajo svojega predstavnika, če se bodo lastniki, in bodo se tako odločili v večini primerov, svojega predstavnika v upravnem odboru. Se pravi, predlagam, da ne gremo na solucijo, da velja ta peta alineja za do 50, ampak za mikro podjetja oziroma mikro subjekte do 10. Vsaj tem, in tu zagotovimo to enakost, no.
Hvala. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 33, proti 36. [[Za je glasovalo 33.]] [[Proti 36.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. V zvezi z vprašanjem usklajenosti predloga zakona dajem besedo predstavnici vlade. Izvolite, prosim.
Hvala lepa, predsedujoči. Zaradi sprejetih amandmajev v drugi obravnavi na seji odbora za gospodarstvo oziroma sprejetih amandmajev, poudarjam, že v drugi obravnavi na seji državnega zbora je prišlo do nekaterih nekonsistentnosti zakonskih določb, ki jih je treba z uskladitvenimi amandmaji medsebojno uskladiti. Amandmaje ste dobili, bili so razdeljeni že dopoldne, in so tudi usklajeni z zakonodajno-pravno službo.
Majhen popravek predstavnice vlade, amandmaji bodo zdajle razdeljeni poslankam in poslancem na klopi. Zato sprašujem, ali kdo nasprotuje predlogu, da zadnje, končno glasovanje o zakonu v celoti opravimo še danes, po naslednji točki, ko bodo amandmaji razdeljeni. Ali poslanci vztrajate, da se to glasovanje opravi v torek? V torek? Vidim, da je izražena volja. Torej, zaradi neusklajenosti in razdelitve amandmajev bo državni zbor obravnavo te točke nadaljeval v torek, 4. aprila 2006, po končanih glasovanjih. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 18. točko dnevnega reda - z obravnavo predloga resolucije o preprečevanju in zatiranju kriminalitete. Ker k dopolnjenemu predlogu resolucije ni bilo vloženih amandmajev, prehajamo na odločanje o resoluciji o preprečevanju in zatiranju kriminalitete. Ob tem vas obveščam, da me vlada niti zakonodajno-pravna služba nista obvestili, da bi bil zaradi sprejetih amandmajev na matičnem delovnem telesu resolucija neusklajena. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 57, proti 7. [[Za je glasovalo 57.]] [[Proti 7.]] Ugotavljam, da je resolucija sprejeta in s tem zaključujemo to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 19. točko dnevnega reda - z obravnavo predloga resolucije o nacionalnem programu socialnega varstva za obdobje 2006-2010. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih k predlogu resolucije. In sicer imamo v okviru četrtega poglavja dva amandmaja. Prehajamo na odločanje o prvem amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS k omenjenemu četrtemu poglavju. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 38, proti 33. [[Za je glasovalo 38.]] [[Proti 33.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In prehajamo na odločanje o drugem amandmaju istih predlagateljev, torej poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS k istemu četrtemu poglavju. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine, kolega Brenčič. Izvolite.
V svojem imenu.
Izvolite.
Sprejetje tega amandmaja je popoln diskurz namena četrtega cilja, v katerega posegamo s tem amandmajem. Zato bom močno proti in dobro je, da vsi zavrnemo ta amandma in izboljšamo dokument. Hvala lepa.
Hvala vam, kolega Brenčič. Prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 68 poslank in poslancev, za je glasovalo 35, proti 28. [[Za je glasovalo 35.]] [[Proti 28.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. In prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SDS, NSi, SLS in DeSUS k petemu poglavju. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 37, proti 32. [[Za je glasovali 37.]] [[Proti 32.]] Ugotavljam, da amandma je sprejet. Prehajamo na odločanje o resoluciji o nacionalnem programu socialnega varstva za obdobje 2006-2010 v celoti. Ob tem vas obveščam, da me vlada oziroma zakonodajno-pravna služba nista obvestili, da bi bila resolucija neusklajena. Prehajamo na odločanje. Poslanka Potrata, obrazložitev glasu. Izvolite, prosim.
Majda Potrata, pa še kaj drugega, hvala. V imenu poslanske skupine izrekam nepodporo nacionalnemu programu socialnega varstva 2006-2010. Tudi izglasovani trije amandmaji, ki so na matičnem delovnem telesu vendarle sledili priporočilom izvajalcev socialnih storitev ali storitev s področja socialnega varstva in so bili vsaj minimalen prisluh tistim, ki imajo izkušnje, zlasti pri delovanju z osebami s posebnimi potrebami, s tistimi torej, ki imajo težave v duševnem zdravju, bi bilo dobro, da bi to sprejeli, ampak glede na to, da je koalicija s svojo večino uspela tudi izčrtati z izgovorom, da gre za pravno nejasno terminologijo, tudi to, da morajo biti pristojnosti izvajalcem pri odločanju o poslovnih in strokovnih vprašanjih izvajana v skladu s sprejetimi usmeritvami na krovnem nivoju in dolgoročnimi usmeritvami, v resnici ni videti nobenega skupnega integrativnega dela tega nacionalnega programa in strategije. Meni je popolnoma jasno in našim v poslanski skupini ravno tako, da gre za spremembo obravnave tega občutljivega področja, da vstopajo novi izvajalci, ki jim je v interesu, da so nekatere stvari drugačne, kot so dogovorjene, da jim gre na roko to, da niso nekateri standardi in poimenovanja enotna. To pa so vse razlogi, zaradi katerih tega ne bomo podprli. Hvala.
Hvala. Obrazložitev glasu, mag. Anton Rop, izvolite.
V imenu poslanske skupine. Hvala, gospod predsedujoči. Želim še enkrat poudariti, preden se boste odločali v zvezi s to resolucijo, da gre za izjemno pomemben dokument, da gre za dokument, ki določa način, obseg in razvoj na področju socialnega varstva, da gre za dokument, ki bo opredelil, na kakšen način bomo izvajali socialno zaščito v Sloveniji, ne nazadnje tudi dokument, ki kaže na to, v katero smer gre slovenska socialna država. Amandmaji, ki so bili danes sprejeti, pravzaprav še zaostrujejo ta pogled na socialno državo, ta nov pogled, ta nov obraz slovenske države in slovenske vlade. Želim povedati, da v poslanskem klubu LDS menimo, da ta nacionalni program, ki bo, če bo danes sprejet, ne rešuje problema pospešenega povečevanja potreb po socialnovarstvenih storitvah, ki izhaja iz problemov staranja prebivalstva, da ne sledi tudi realni možnosti, ki v Sloveniji obstojijo glede na rast bruto domačega proizvoda, da ne ponujajo zadostnega in možnega razvoja in ne povečuje solidarnosti in socialne pravičnosti. Ta predlog pomeni relativno zmanjšanje obsega sredstev za socialno varnost v Sloveniji. Povečevanje obsega teh sredstev bo potekalo tako, da bo rast polovico manjša, kot je predvidena rast bruto domačega proizvoda, in se bo relativni delež tovrstnih storitev, tovrstnih sredstev v BDP v Sloveniji zmanjšal in zmanjšal se bo seveda tudi obseg socialne države. Pomeni, da ta koalicija, da ta vlada začenja varčevati. Prvič se začenja varčevati, in to pri najbolj ranljivih skupinah slovenskega prebivalstva, pri skupinah otrok, mladostnikov, starostnikov in oseb z motnjami v duševnem in telesnem razvoju, se je začelo varčevanje v Sloveniji, so se začele reforme v neko drugo smer, v neko drugo državo. Sistem socialnega varstva je še posebej pomemben sistem socialne zaščite in zato seveda apeliram na vse vas, da razmislite pri tem, ko boste pritiskali na tipko. V poslanskem klubu LDS menimo, da ta predlagana resolucija ne zagotavlja zadostnega in možnega razvoja sistema socialnega varstva v Sloveniji, pomeni velik korak nazaj in je ne moremo in ne bomo podprli. Hvala.
Hvala. V imenu poslanske skupine, kolega Capuder. Izvolite.
Hvala lepa. Program je nastal v sodelovanju različnih strokovnjakov s področja teorije in prakse in kar je tudi pomembno, bil je dopolnjen s strani tako izvajalcev kot tudi združenj izvajalcev. V Novi Sloveniji se zavedamo, da je ta program zastavljen zelo ambiciozno. S tem se je strinjal tudi državni svet. Že v svoji razpravi prej sem govoril o nekih številkah. Velikokrat se pojavi številka, da ta program predvideva 200% večjo realizacijo kot, recimo, sedaj veljavni program do leta 2005. Treba pa je tudi povedati, da so cilji, opredeljeni v tej resoluciji, minimum, minimum in za katerega se vlada obvezuje, da ga bo izpolnila. In čeprav so ti cilji postavljeni kot minimum, je, mislim, da še vedno več, kot pa je bilo to do sedaj doseženo. Prepričani smo, da se da več od tega tudi izvršiti, v kolikor bodo takšne potrebe in v kolikor bodo za to zagotovljena tudi finančna sredstva. To pa je navsezadnje odvisno tudi od nas poslancev. Zato bomo v naši poslanski skupini program podprli, saj smo prepričani, da je kvaliteten. Predvsem pa smo prepričani tudi, da je izvedljiv.
Hvala kolega Capuder. In v imenu poslanske skupine poslanka Barbara Žgajner Tavš. Izvolite.
Hvala lepa. Jaz sem v uvodni predstavitvi poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke pač dejala in predstavila nekaj ključnih dvomov, ki se nam porajajo ob tem dokumentu, kljub temu da sem pač izrazila ne nazadnje tudi pohvalo ali pa presenečenje, če hočete, nad tem, da pa sta bila vendar sprejeta dva pomembna amandmaja Slovenske nacionalne stranke in vključena v ta nacionalni program. Zmotilo pa me je, pa bom rekla obrazložitev govornika pred menoj. Niti nisem hotela podati obrazložitev, kako bomo glasovali v poslanski skupini Slovenske nacionalne stranke. Veste, mene zanima, kdo so tisti strokovnjaki in koliko jih je, iz teorije in prakse, ki so sodelovali pri nastajanju tega dokumenta. Pa se bom tukaj navezala na pripombe, ki smo jih prejeli poslanci s strani socialne zbornice, ki bi vsaj po moji oceni morala biti eden izmed ključnih institutov, ki bi moral sodelovati pri pripravi tako pomembnega dokumenta, kot je nacionalni program na področju socialnega varstva za obdobje 2006 do 2010. Te pripombe so prišle, če hočete, post festum, kar je, vsaj zame, dovolj dober signal, da močno dvomim v to, da je nacionalni program oziroma resolucija o nacionalnem programu tako zelo strokovno podkovana oziroma pripravljena. Izrazila sem tudi nekaj pomislekov, pa ne zgolj jaz, tudi pripombe, ki so prišle ne nazadnje tudi s strani državnega sveta, o tem, da je dokument pomanjkljiv, strokovno pomanjkljiv. Rekla bom, da se bojim, da je celotna resolucija preambiciozno zastavljena oziroma postavljena, kajti dejstva govorijo drugače. Drugače govorijo proračuni, ki so bili sprejeti. Ne nazadnje tudi ni nekih konkretnih analiz in hočeš nočeš tudi demografski kazalci so drugačni. Tako v Slovenski nacionalni stranki ne bomo podprli resolucije, niti ne bomo glasovali proti, bomo zato stisnili tipko "kvorum" in upam, da se zgodba, na tem mestu še enkrat poudarjam, ne bo ponovila, ko bomo v parlamentu odločali o nacionalnem programu na področju otroka in družine.
Hvala. Ena obrazložitev glasu. Kolega Pavliha.
Če že insistirate, nisem želel obrazložiti, ampak glasoval bom proti. Hvala.
Hvala. Prehajamo na odločanje. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 37, proti 26. [[Za je glasovalo 37.]] [[Proti 26.]] Ugotavljam, da je resolucija v celoti sprejeta. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Mi prehajamo na nadaljevanje 2. točke dnevnega reda - tretja obravnava predloga zakona o evidencah na področju dela in socialne varnosti. Državni zbor je v sredo 29. marca 2006 letošnjega leta opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker k dopolnjenemu predloga zakona niso bili sprejeti amandmaji, v skladu s 139. členom poslovnika prehajamo na odločanje o zakonu. Na podlagi petega odstavka 140. člena poslovnika zbora vas obveščam, da me je zakonodajno-pravna služba in vlada nista opozorili, da bi bil zakon zaradi na matičnem delovnem telesu sprejetih amandmajev neusklajen, zato prehajamo na glasovanje. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 54, proti 9. [[Za je glasovalo 54.]] [[Proti 9.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. S tem tudi prekinjam 15. sejo državnega zbora Republike Slovenije, ki jo bomo nadaljevali v torek, 4. aprila ob 9. uri. Lep podaljšan vikend.