Spoštovane kolegice poslanke in spoštovani kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam 33. sejo Državnega zbora, ki je bila sklicana na podlagi prvega odstavka 57. člena Poslovnika Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: gospa Marijana Kotnik Poropat do 15. ure, gospa Eva Irgl, gospod Igor Zorčič od 14. ure dalje, dr.László Göncz, mag. Dušan Verbič do 15. ure, gospod Danijel Krivec, gospod Roberto Battelli, gospod Tomaž Gantar, gospod Saša Tabaković do 15. ure, gospod Ivan Škodnik, mag. Branislav Rajić, gospod Danilo Anton Ranc do 17. ure, gospod Franc Laj. Opravičeno je odsotna tudi slovenska košarkarska reprezentanca s poslancem Petrom Vilfanom na čelu do 18. ure. [[aplavz]] Na sejo sem vabil predsednika Vlade, ministrice, ministre ter generalno sekretarko Vlade k 1. točki dnevnega reda, Sodni svet k 31.a točki ter predstavnike Vlade k vsem točkam dnevnega reda. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na določitev dnevnega reda 33. seje Državnega zbora. Predlog dnevnega reda ste prejeli v petek, 8. septembra 2017, s sklicem seje. O predlogu dnevnega reda bomo odločali v skladu s prvim odstavkom 64. člena Poslovnika Državnega zbora. Predlogov za umik posamezne točke z dnevnega reda oziroma predlogov za širitev dnevnega reda seje nisem prejel. Zboru predlagam, da za današnjo sejo določi dnevni red kot ste ga prejeli s sklicem. Postopkovno mag. Branko Grims.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani Državni zbor! Nadzorna funkcija Državnega zbora je po ustavi poleg zakonodajne najpomembnejša funkcija, ki jo Državni zbor sploh opravlja. V tem okviru je Komisija za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb pripravila posebno poročilo v zadevi suma pranja denarja, se pravi zadeva Farrokhzadeh in ga predložila Državnemu zboru v obravnavo. Vse, kar je tam predlagano, vse ugotovitve so bile potrjene soglasno. Ugotovitve so izjemno pomembne, saj osvetljujejo neustrezno delovanje nadzornih organov, institucij organov pregona te države in so opozorilo za vse za naprej. Se pravi, ne gre samo za napačno ravnanje neskladno s pravili in neskladno s pravom s strani policije, ampak tudi drugih inštitucij – od Urada za preprečevanje pranja denarja, KPK in tako naprej. Zato je to treba obravnavati z ustreznim časom, ki mora biti na razpolago, tako da se osvetlijo vsi vidiki tega problema in da Državni zbor to svojo nadzorno funkcijo opravi nemoteno in v celoti. Kolegij Državnega zbora pa je zdaj čas, ki smo ga predlagali, konkretno v imenu komisije eno uro, prepolovil. Naj opozorim, da v tem primeru predlagatelj ni Vlada, da bi bilo potrebno tu kakršnokoli ravnovesje. Ravno nasprotno. Običajno pri teh stvareh Vlada niti ni posebej sodelovala, zdaj je sicer sama izrazila tak interes. Da pa bi predstavili vse, kar je bilo narobe, da bi ustrezno opozorili, kaj je treba urediti v državi, v njenih najbolj občutljivih institucijah, torej v organih pregona, nadzornih institucijah, je potrebnega dovolj časa. Nobenega razloga ni, da bi se hitelo, nobenega razloga ni, da bi se karkoli skrivalo ali prikrivalo. Zato predlagam, da Državni zbor s sklepom odloči drugače in da povrne nazaj eno uro časa predlagateljem, torej komisiji, za obravnavo te, za prihodnje delo države, zato da se nikdar več v Sloveniji ne bi opralo kakšno milijardo dolarjev denarja, da torej lahko Državni zbor to ustrezno opravi. predlagam, da se da tak sklep tudi na glasovanje. Hvala.
Najprej ugotavljam, da ni poslovniške podlage za to, ker je o tem vprašanju že odločil Kolegij predsednika Državnega zbora. To je prva zadeva. Druga zadeva je, da v tem trenutku smo na sami določitvi dnevnega reda, ne pa še na ostalih vprašanjih. Dr. Anže Logar, postopkovno.
Hvala, predsednik. Saj Slovenci pravimo, kjer je volja, je moč. Mislim, da so včeraj to dokazali. Enako naslavljam na vas, spoštovani predsednik, ravno zaradi samovolje odločitve na Kolegiju predsednika Državnega zbora. Glejte, mi smo na preiskovalni komisiji prišli do šokantnih ugotovitev v zvezi s poslovno prakso v največji državni banki Novi Ljubljanski banki. Ravno zato smo pripravili vmesno poročilo o domnevnem pranju denarja v zadevi Farrokh. Poročilo je sestavljeno iz treh delov – odprtega dela, zaprtega dela in tajnega dela. Vse skupaj tehta približno 150 strani. Zaprosilo preiskovalne komisije, ki je poročilo soglasno potrdila, je bilo zgolj eno – 30 minut uvoda, da si slovenska javnost in tudi poslanci, ki bodo odločali o tem poročilu, lahko v miru pridobijo vse informacije, ki so povezane s temi tremi poročili. Ampak ste se vi kot predsedujoči na Kolegiju kljub moji prošnji v imenu preiskovalne komisije odločili nasprotno in ste dodelili samo 15 minut predvidenega časa za predstavitev tega poročila. Glejte, ker so se nadzorne institucije, Urad za preprečevanje pranja denarja, na koncu koncev nadzorni svet banke, regulator, uprava banke tako zatiskali oči in so želeli zadevo Farrokh na hitro pomesti, imamo to poročilo sploh tu. Drugače bi bila ta zadeva rešena že prej. Jaz ne razumem, dejansko ne razumem odločitve koalicije, ker tu gre za odločitev koalicije, da se o tej temi ne razpravlja oziroma da se razprava o tej temi skrči na minimum. Ne vem, sprašujem se, ali ste neposredno vpleteni v to zadevo, da ne želite ene normalne razprave o tej temi. Ne nazadnje ravno zaradi domnevnega pomena te teme ste koalicija ustanovili svojo preiskovalno komisijo izključno na to temo. Ali ni lep uvod v delo nove preiskovalne komisije, če neka druga preiskovalna komisija to poročilo dostojno predstavi. Ne more ga dostojno predstaviti v 15 minutah, lahko pa ga v 30 minutah. Zato predlagam, predsednik Državnega zbora, da glasujemo o tem predlogu, da se predstavitev tega poročila razširi na nek dostojen normalen čas, to je 30 minut, tako kot smo zaprosili. Hvala.
En del te vaše razprave in postopkovnega predloga je bila neposredna žalitev o moji vpletenosti v ne vem kaj. Gre za dolgoletno prakso, ki se je izoblikovala glede samega poročanja tako preiskovalne komisije kot KNOVS. In ne gre za nič drugega. Edina izjema je bila narejena takrat, ko je šlo za izredno sejo. Takrat se je dalo več časa, ampak še vedno se je vztrajalo na 15-minutni osnovni izhodiščni predstavitvi. Gre tudi za odločitev, ki je bila sprejeta po demokratični poti na Kolegiju, tako kot se te odločitve sprejemajo. Mislim, da pristojnosti ureja naš poslovnik in ne morem sedaj kontra vsemu temu, kar je že bilo narejeno, odrediti ali pa da še enkrat glasujemo o teh zadevah. O drugih zadevah je pa možno. Veste, kdaj so postopkovne možnosti o teh stvareh predlagati in o njih še enkrat glasovati. Ampak gre res za dolgoletno prakso mandatov od 2004, 2008 naprej. Pravzaprav ne vem, zakaj bi ravno sedaj glede tega vprašanja, ker smo seznanjeni in bosta dve točki, ki sta povezani, o tem govorili, imamo več kot dovolj časa, da o teh zadevah govorimo. Mislim, da je vsega skupaj skoraj 11 ur temu namenjeno. Postopkovno o isti temi? Postopkovno, gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. Poglejte, gospod predsednik, počasi se prihaja v določene paradokse. Kolega Grims je predlagal, da bi dobil oziroma je želel 60 minut za razpravo pri svoji točki. Na vaš predlog je Kolegij odločal o tem predlogu, o katerem vi govorite. Kolega Logar je predlagal, da bi imel 30 minut uvodne obrazložitve. Na vaš predlog je Kolegij odločal o tem, da se mu skrajša na 15 minut. V tem se kaže na nek način interes vladajoče koalicije, se zapre razprava o neprijetnih temah. Zadeva Farrokh v katerikoli poziciji, ali na KNOVS ali preiskovalni komisiji je problem. Jaz mislim, da ni nobenega vsebinskega razloga, da ste predlagali takšen sklep. V obrazložitvi je kolega Logar napisal, da se je v določenih primerih dogajalo tudi, da so se dogajali tudi daljši časi že po tem poslovniku. Ima prav. Nobenega utemeljenega razloga ni, da je predsednik Državnega zbora tisti, ki se ukvarja z nekaj minutami dodatnih razprav, ki pa bi temeljno in bistveno pojasnili vlogo oseb in institucij pri konkretnih zadevah, pri pranju denarja in pri drugih kriminalnih dejanjih, ki so se dogajal v bančnem sistemu. Gospod predsednik, vaša vloga je velika, je pomembna vloga in najbrž ste to svojo vlogo zato tudi izkoristil in ste predlagali rezanje časa pri obeh točkah dnevnega reda. Če ste tako natančni pri teh zadevah, bi vas spomnil še na en detajl, ki smo ga imeli tudi na Kolegiju. Ko sem odprl vprašanje, ko je Vlada preprečila svoji ministrici sodelovanje pri eni točki dnevnega reda na Odboru za obrambo. Rekli ste, da gre za izjemo od izjeme, in da boste tako tudi ravnali. Tukaj ne gre za izjemo od izjeme, ker tista izjema od izjeme pomeni kršitev zakona in kršitev poslovnika. V tem primeru pa ne gre za izjemo od izjeme, zato ker so take stvari v Državnem zboru že bile in so se dogajale. Jaz upam, da ne o potrebno nadaljnje utemeljevati, ampak da boste to normalno podaljšanje časa pri obeh točkah dnevnega reda, pri KNOVS za razpravo pri poročilu preiskovalne komisije pa za predstavitev stališča, dodelili. Hvala lepa.
Poslovniško ni nobenega pogoja za to, da bi o tem odredil še enkrat glasovanje. Postopkovno, gospod Jože Tanko.
Hvala lepa, gospod predsednik. Predlagam 15-minutno prekinitev seje Državnega zbora, ker bomo v roku petih dni, ta rok še ni potekel, vložili pisno zahtevo za ponovno odločanje o odločitvi Kolegija.
O tem tudi ni nobene podlage, tudi če vložite je ni.
V skladu z desetim odstavkom predlagam, da o tem tudi odločamo. 18 poslancev nas je, vložili bomo zahtevo in o tej odločitvi Kolegija pač naj odloči Državni zbor.
Prebral vam bom 21. člen, deseti odstavek: »Če odločitvi Kolegija o zadevah iz šestega odstavka tega člena, razen zadev iz četrte, sedme in osme alineje, v petih dneh po sprejeti odločitvi o zadevah iz prve alineje pa v roku iz tretjega odstavka 143. člena tega poslovnika pisno nasprotuje najmanj ena petina poslancev, o odločitvi Kolegija odloči Državni zbor brez razprave in obrazložitve glasu.« Ključna je četrta alineja, ki se nanaša na čas trajanja sej Državnega zbora in čas obravnave posameznih točk dnevnega reda ter odločitvi časa trajanja razprav poslancev oziroma poslanskih skupin in drugih udeležencev seje. To je izključeno. Eksplicitno je izključeno, da v tem ne more biti. Postopkovno, dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Poslušam to pričakovano šarado. Enim je očitno bilo med dopustom nekoliko dolgčas. Pa če smo nekoliko resni, malo sem pod vtisom obiska italijanskega parlamenta službeno s kolegom Dobovškom, pa še kakšnih drugih parlamentov. Zakaj? V nekih bolj resnih demokracijah imajo prakso, da tam nekje, ko sedi kolegica Simona, kjer sedi kolega Brglez, predstavljajo zakone in zakonodajne pobude predstavniki matičnih delovnih teles in ne sam predsedujoči. Žal mi nismo tako zrela diplomacija, tudi diplomacija ne, parlamentarna demokracija, da bi šli v tako spremembo poslovnika, ki se mi zdi osebno, da bi bila nujna. In od ljudi z največ kilometrine bi to pričakoval, ko se spreminja v ooslovnik. Ka toj pomeni? To pomeni, da si v tem primeru neka politična opcija, katerakoli, ne more ukrasti teme. To pomeni, da ne bi dobili zgodbe recimo kolega Mahniča, ki jo je zakuhal pred kratkim, pa še kakšno drugo. Tukaj gre pa seveda zgolj za neki vaš pingpong. Moj postopkovni predlog je, da to presekate in razmislite za neko drugo, boljšo, bodočo sestavo Državnega zbora, da se zgledujemo po bolj zrelih demokracijah in bolj resnih bodočih spremembah poslovnika. Hvala za besedo.
Prehajamo na odločanje. Postopkovno, gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. Gospod predsednik, očitno vi pri teh svojih navedbah in zahtevah vztrajate. Predlagam, da v skladu s šestim odstavkom 67. člena Poslovnika predlagate pri teh dveh točkah, da se razprava oziroma obravnava podaljša in da se ne podaljša več kot za eno uro Že po našem predlogu se ne podaljša več kot za eno uro. Pri poročilu preiskovalne komisije se lahko podaljša za 15 minut, pri poročilu KNOVS za 30 minut, tako kot smo predlagali. Če ste lahko predlagali na Kolegiju skrajšanje časa, lahko v skladu s to določbo poslovnika predlagate tudi podaljšanje časa. V nobenem primeru pa ne presega tiste omejitve, ki jo določa poslovnik. Jaz računam, da boste pri tem uporabili pač, da ne bom žalil, tisto, kar lahko uporabite. Bi vas pa še opozoril na to, da glede na to, koliko bo razprave, da pri obeh točkah koalicija ni ravno prijavila veliko časa za razpravo, se je samoomejila, da ja ne bi o teh vsebinah, ki so, kakšno uro ali dve razpravljali predolgo. Zato vam predlagam, gospod predsednik, da v skladu s to določbo Poslovnika določite oziroma predlagate pri teh dveh točkah vrnitev časa na tisto izhodišče oziroma na predlagano pri eni in pri drugi točki dnevnega reda.
V skladu s to določbo je predsedujoči tisti, ki odloča. In predsedujoči nasprotuje temu. Poleg tega pa bi bilo treba najprej določiti dnevni red, da se lahko sploh začnemo pogovarjati o nadaljnjih zadevah. Je vsaj še en vaš postopkovni predlog znotraj tega že upoštevan oziroma ga nameravam upoštevati. Ne morem priti niti do njega, dokler ne določimo dnevnega reda. Prehajamo na odločanje. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Postopkovno, dr. Anže Logar.
Hvala, predsednik Državnega zbora. Zdaj se vidi, da vi v bistvu stojite za tem skrajševanjem časa za razpravo. Glejte, čas ki ga bomo porabili za te postopkovne predloge, povzročene izključno zaradi vašega branjenja skrajševanja časa predstavitve dela preiskovalne komisije. Več časa bomo porabili, kot sem vas jaz prosil v dveh predlogih za predstavitev poročila, ki je v treh delih in ga je treba na tak način povezano tudi predstaviti. Prej ste zavajali poslance in slovensko javnost, ko ste rekli, da je to uveljavljena praksa 15 minut od leta 2004. Poročilo Preiskovalne komisije Državnega zbora v zvezi z napadom na novinarja Mira Petka, dopolnilna obrazložitev predlagatelja 40 minut. Poročilo Preiskovalne komisije v zvezi z zlorabo pooblastil pri prodaji električne energije v slovenskem elektrogospodarstvu, dopolnilna obrazložitev predlagatelja 40 minut. Torej so eklatantni primeri, kjer se je omogočilo predsedniku preiskovalne komisije, da je v uvodu normalno predstavil poročilo. Zdaj pa vi s pozicije moči očitno želite skrajšati to razpravo in nek normalni uvod, ki bi tudi omogočil normalno razpravo tu v Državnem zboru. Zato vas še enkrat pozivam, da skladno s predlogi, ki so bili predhodno že izrečeni, uredite čas za razpravo tako, kot so predstojniki dveh teles, torej Komisije za nadzor varnostnih in obveščevalnih služb ter preiskovalna komisija zaprosili, da dobimo torej ustrezen čas za predstavitev poročil. Hvala.
Jaz bi vam lahko prebral 15 poročil, ki govorijo ravno o obratnem, da je bil vedno čas 15 minut za uvod in potem razprava 30 minut, medtem ko pri KNOVS je pa to dolgoletna praska, da je tako in tudi pri prejšnjem poročilu, ki ste ga imeli, je bilo isto. Postopkovno, mag. Branko Grims.
Spoštovani gospod predsednik, v enem delu je ta stvar res nekaj posebnega. In zaradi tega je ta predlog tudi utemeljen. Poglejte, nikoli v 25 letih obstoja tega parlamenta se ni ta parlament soočil z zadevo, ki bi bila takega obsega. Gre za pranje denarja v vrednosti ene milijarde dolarjev za potrebe proliferacije, torej nabave omrežja za množično uničevanje, za terorizem, za stvari, s katerimi se danes svet sooča na žal zelo tragičen način. Po drugi strani pa nikoli v zgodovini nismo bili priče ugotovitvam, kot so predstavljene v teh gradivih, in zato zahtevajo tudi določen čas za predstavitev in obravnavo. Glejte, nikoli v zgodovini ni bilo primera, ko bi tako sistematično, celovito odpovedale vse nadzorne institucije, organi pregona, ko bi se tako očitno kršili pravni red, ne enkrat, ampak nekajkrat, različni protokoli, postopki, in bi bile zaradi tega tako slabe posledice. Zato je ta stvar vredna pozornosti. In ne nazadnje, ni mi znan noben drug primer v zgodovini samostojne Slovenije, ko bi ključno osebo v Policiji, ki je odločila, da se zaustavi preiskava takrat, ko je bil za to najboljši čas, ko so bili ti računi še odprti, potem ko je stekla preiskava njihovih lastnih kolegov znotraj Policije disciplinsko proti tej osebi, en dan pred uradnim zaslišanjem doletela smrt, ker je menda padel z lestve in se pri tem smrtno poškodoval. Brez prič, brez vsega. Takih naključij je v tej zgodbi še kar nekaj. Zaradi tega je potreben čas. Ne samo zaradi tega, kar je bilo, ampak predvsem, ker se mora v okviru nadzorne funkcije parlament odgovorno soočiti z vsemi dejstvi in celotno zgodbo, zato da se kaj takega nikdar več ne bi ponovilo. To se v normalni demokratični državi, ki bi polno spoštovala pravni red in kjer bi nadzorne institucije in pa organi pregona ustrezno delovali, sploh nikoli ne bi moglo in smelo zgoditi.
Vse sem odgovoril. Predlagam, da glasujemo. Postopkovno o istem? To je pa zlorabljanje v bistvu zaradi tega, da sploh ne izglasujemo tistega, kar je najbolj normalno na začetku seje, in to je dnevnega reda. Postopkovno, gospod Jože Tanko.
Hvala lepa, gospod predsednik. Očitno je, no, da tudi kot predsedujoči pri tej točki ne marate ugoditi niti toliko, da bi dali predlog na glasovanje v Državnem zboru. O tem mora tako ali tako odločiti Državni zbor. Tako kot je na vaš predlog odločal Kolegij Državnega zbora. Zdaj to pove vse. Govorili ste še o nekem drugem predlogu. Tisti predlog pa umikam. Tako da se ne boste trudili in dajali tistega predloga na glasovanje, zato ker se mi zdi popolnoma brez veze, da se ukvarjamo z nekimi stvari na tak način, da se z vidika predstojnika poskuša omejiti in blokirati vse tisto, kar je pri razpravah vsebinsko pomembno in ki odločujoče vpliva na vse razmere v tej državi, povezano je z bančno luknjo, povezano je z dokapitalizacijami, povezano je z razlastitvami državljanov, povezano je z nedolžnostjo krivih, ki so to povzročili, in tako naprej. Se pravi, delate čisto vse, da bi ostali privilegiji tistih, ki so povzročili največja kriminalna dejanja v tej državi, nedotaknjeni in njihove pozicije takšne, kot so bile morda nekoč. Skratka, gospod predsednik, če niti takih minimalnih stvari, ki bi razjasnile največje zgodbe te države, povezane z bančnim kriminalom, ne dovolite, preprečujete razpravo pri teh točkah, potem smo prišli, bi rekel, zelo daleč. Uporabiti institut predsednika Državnega zbora, zato da se omeji razprava, da se omeji poročanje Državnemu zboru, da se omeji poročanje javnosti, je nekaj, kar je zunaj standardov kjerkoli. Zato predlagam, gospod predsednik, da daste kljub vsemu predlog za podaljšanje predstavitve stališča in za razpravo pri eni oziroma drugi točki na glasovanje in vas tudi seznanjam, da tisto točko tudi umikam, o kateri naj bi vi dali pozitivno mnenje, ker je nesmiselno vse skupaj.
Najprej sem dal na glasovanje predlog dnevnega reda. Imam še eno postopkovno. Violeta Tomić, izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Jaz vas prosim, da v imenu vseh nas, ki tukaj sedimo, v imenu državljanov in Državnega zbora preprečite to manipulacijo s strani SDS. Pripeljali so si publiko, da jim bo ploskala, glejte, v šahu držijo cel državni zbor in vse nas. Ali pa gremo mi domov in naj imajo svojo predstavo. Kolegij je že glasoval o tem postopku, kolikor jaz vem, in izglasovano je bilo tako, kot je. Dnevni red je izglasovan. Največje zgodbe v državi vemo, kaj so. Največje zgodbe v državi so od orožarske afere naprej. In od takrat naprej smo vsi v šahu. To naj se potem razišče, če tako govorite. V imenu resnice bi lahko marsikaj povedali, ne pa da zavajate ves čas državljane in vse nas tukaj in nas držite v šahu. Mi bi radi šli naprej, šli bi naprej z dnevnim redom in prosim, da ustavite to, ker drugače ne pridemo nikamor. Hvala.
To sicer ni bilo postopkovno. Prekinjam sejo Državnega zbora. Nadaljujemo čez 15 minut. [[aplavz]]
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci! Nadaljujem s prekinjeno sejo zbora. Na glasovanje dajem sklep o določitvi dnevnega reda. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasovalo 50, proti nihče. [[Za je glasovalo 50.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je dnevni red določen. Postopkovno, gospod Žan Mahnič.
Hvala za besedo, predsednik. Spoštovane kolegice poslanke in poslanci! Prej sem že želel dati, pa ste prekinili sejo. Vaša naloga je, da v primerih, ko pride do kakšnega napada, seveda verbalnega na poslanca, odreagirate in vsakega zaščitite, ne glede na to, iz katere stranke je. Isto pa velja tudi za tiste ljudi, državljanke in državljane naše države, ki pridejo v Državni zbor na ogled. Pridejo na ogled parlamenta. In ne vem, zakaj ste dopustili in niste kolegice Violete Tomić opozorili, ko je ljudi na balkonu označila s publiko, ki je prišla ploskat eskapadam SDS. To je nekorektno. V Državni zbor lahko pride kdorkoli na ogled, iz katerekoli politične stranke, tudi iz društev, itn. Tako da to ni nobena publika, ki je prišla ploskat, ampak so to podeželske žene iz Poljanske doline, ki jih v tem primeru in pa ob tem trenutku tudi lepo pozdravljam in se jim opravičujem, da je bila s strani poslanke Združene Levice tako napadena.
Ugotavljam, da se predlog Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, da se 29. in 30. točka dnevnega reda zamenjata, tako da se obravnava najprej poročilo Komisije za nadzor varnostnih in obveščevalnih služb, torej 30. točka, in nato še poročilo preiskovalne komisije, torej 29. točka, umakne. Preden nadaljujemo sejo, mi dovolite, da na kratko nagovorim Državni zbor.
Spoštovani državljanke in državljani, spoštovani poslanke in poslanci, spoštovani predstavniki Vlade Republike Slovenije! Pred mesecem dni 17. avgusta smo praznovali državni praznik združitve prekmurskih Slovencev z matičnim narodom. Pred nekaj dnevi, 15. Septembra, pa praznik vrnitve Primorske k matični domovini. Oba praznika imata skupno redečo nit. To je, da smo na ta dva dneva domovini Sloveniji priključili območja, ki so bila slovenska ter na katerih so živeli Slovenke in Slovenci. Konec 1. svetovne vojne je bilo v Trianonu odločeno, da bodo Prekmurje in naše ljudi priključili domovini Sloveniji. Konec 2. svetovne vojne pa smo Pariški konferenci uspeli izbojevati, da je bila Primorska vrnjena k matični domovini. To so bili nedvomno težki časi. A iz tihe želje, da bi bili del enotnega slovenskega prostora, se je rodilo upanje. Slovenke in Slovenci od italijanskega morja do Prekmurja smo bili vendarle združeni. Zgodovina polna upora je bila ob tem na naši strani. Upora proti tujim zavojevalcem in upora proti vsem tistim, ki so nas hoteli izbrisati, izničiti in uničiti. Vsem tistim, ki so želeli, da bi slovenski narod na Primorskem in v Prekmurju izginil, smo pokazali, da se ne damo. Upirali smo se za nas, naš narod, našo zgodovino za naše zanamce. Pri tem nam je bil v veliko pomoč prav naš jezik, slovenščina, edinstven jezik, ki je danes enakopraven tako v naši širši evropski družini kot tudi v okviru Združenih narodov. Eden izmed ključev do razumevanja našega bitja in žitja je namreč prav v tem, da smo svojo nacionalnost gradili na jeziku, zaradi katerega smo Sloveniji priključili Prekmurje in Primorsko ter zaradi katerega smo se tudi osamosvojili. Zato torej, spoštovane gospe in gospodje, ne pozabimo, da sta bila vrnitev Primorske k matični domovini in združitev prekmurskih Slovencev z matico tudi vprašanje jezika, za katerega ohranitev so zasluženi mnogi Prekmurci in Primorci, med katerimi navajam le nekatere, in sicer: Števan in Mikloš Küzmič, Matija Slavič, Jožef Klek, Štefan Kühar ter France Bevk, Lev Svetek Zorin, Alojz Kocjančič, Dominik Pegan, Lojze Bratuš, Ljubka Šorli in še mnogi drugi. Vse naštete in številne njihove sodobnike sta v eno povezala domoljubje in ljubezen do slovenskega jezika, do naroda, do slovenstva. Naj to vodi tudi nas, ko danes tukaj razpravljamo o prihodnosti naše države. Imejmo pred očmi, da smo Slovenijo in ohranitev slovenskega jezika izbojevali in slovenstvo ohranili s trudom, uporom in bojem. Za konec mi dovolite, da v pogum vsem nam navedem citat iz Bevkovega Kaplana Martina Čedermaca, ki pravi takole: »Prosim vas, le eno vas prosim, rotim vas, oklepajte se svojega jezika s prav tako ljubeznijo kot svoje zemlje. Ne dajte si ga vzeti. Ne pretrgajte vezi z bogom. Čuvajte ga v svojih domovih kot lučko, da ne ugasne. Pride dan, ko ga bo usoda zopet poveličala.« Vse najboljše Prekmurke in Prekmurci! Vse najboljše Primorke in Primorci! Srečno Slovenija!
Prehajamo na 1. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA VPRAŠANJA POSLANK IN POSLANCEV. V zvezi s to točko dnevnega reda sem v poslovniškem roku prejel pisne prijave 37 poslanskih vprašanj. V okviru te točke bodo danes na poslanska vprašanja poslank in poslancev odgovarjali ministrice in ministri. V zvezi s to točko sta se danes opravičila dr. Maja Makovec Brenčič, ministrica za izobraževanje, znanost in šport, in gospod Boris Koprivnikar, minister za javno upravo. Prehajamo na predstavitev poslanskih vprašanj. V skladu z 247. členom Poslovnika Državnega zbora prehajamo na poslansko vprašanje, postavljeno na 32. seji Državnega zbora. Minister za zunanje zadeve gospod Karl Erjavec bo odgovoril na vprašanje mag. Andreja Širclja v zvezi z izvajanjem arbitražnega sporazuma.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke in poslanci, spoštovani prisotni na balkonu! Spoštovani poslanec mag. Andrej Šircelj, lepa hvala za vprašanje. 29. junija letos je bila izdana arbitražna odločba s strani arbitražnega sodišča v Haagu. Takoj, ko je bila izdana, po objavi, smo tudi poslali po diplomatski poti noto v Zagreb, kjer smo predlagali, da čim prej začnemo z implementacijo arbitražne odločbe. Moram reči, da poznamo, da Hrvaška nasprotuje priznanju arbitražne odločbe, pravi, da ta arbitražna odločba ne obstoja in seveda to tudi povzroča, tako kot ste pravilno ugotovili v vašem poslanskem vprašanju, težave, ker za normalno implementacijo potrebuješ obe strani. V tem primeru Hrvaška tudi še danes trdi, da ne prizna te arbitražne odločbe, kar seveda povzroča tudi določene težave, ko gre za implementacijo arbitražne odločbe, ker določene zadeve bomo morali vseeno postoriti skupaj, zlasti ko gre za demarkacijo meje, ko arbitražna odločba nalaga, da naj se državi dogovorita glede Trdinovega vrha, da naj se dogovorita tudi glede meje na kopnem, zlasti tam, kjer je kataster povsem neživljenjski, in priporoča obema državama, da najdeta neko razumno rešitev za državljane na meji. Rad bi tudi odgovoril na vaše vprašanje, ki se nanaša na to, kaj bo minister za zunanje zadeve postoril za implementacijo arbitražne odločbe. Rad bi povedal, da je imelo Ministrstvo za zunanje zadeve polno pristojnost v zvezi z arbitražo, takrat ko je šlo za sam arbitražni postopek, za priprave na arbitražni postopek in pa ko je šlo za podporo zlasti odvetniški skupini. V ta namen je bila tudi ustanovljena tako imenovana projektna skupina za arbitražo, ki je bila tudi ukinjena, potem ko je bila izdana arbitražna odločba, ker implementacija arbitražne odločbe ne sodi zgolj v pristojnost Ministrstva za zunanje zadeve, ampak gre za medresorsko pristojnost. Zaradi tega koordinira vse, kar je povezano z implementacijo arbitražne odločbe, Kabinet predsednika, seveda kot Ministrstvo za zunanje zadeve imamo še vedno pristojnost, da razlagamo arbitražno odločbo, pristojnost, da se jo prevede. Naj povem na tem mestu, da je arbitražna odločba že prevedena, vendar da sedaj poteka tako imenovana pravna redakcija. Ker vemo, da je vsaka beseda izjemno pomembna in da se lahko v pravu zgodi, da ima kakšna beseda več pomenov. Mi imamo izkušnjo iz memoranduma iz Mokric, kjer imamo težavo z besedo »zastoj«, ki so jo Hrvatje kar naenkrat na takšen način prevedli iz angleščine, ko je šlo za zaustavitev sodnih postopkov pri varčevalcih Ljubljanske banke. Kot sem že povedal, mi imamo ustanovljeno koordinacijsko skupino, ki jo vodi predsednik Vlade, ki seveda sprejema vse potrebne odločitve, ki se nanašajo na to, na kakšen način implementirati arbitražno odločbo. Potem imamo delovno skupino, ki jo vodi državni sekretar Erik Kopač na ravni državnih sekretarjev vseh resorjev. Treba je vedeti, da se implementacija arbitražne odločbe se dotika številnih resorjev – od ministrstva za okolje, notranjega ministrstva, ministrstva za javno upravo, da ne bom našteval vseh ministrstev, ki sodelujejo. Moram pa reči, da vsi pa seveda tudi ne sodelujejo v postopku implementacije arbitražne odločbe. Potem pa imamo še komisijo, ki je nekako zadolžena za kartografske podlage. Na podlagi tega bo tudi potem zarisana meja. Bi prosil za dodatno vprašanje, drugače ne bom mogel končati.
Mag. Andrej Šircelj, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora.
Hvala lepa, spoštovani minister, spoštovani ostali ministri in ministrice, predsednik Državnega zbora. Vsekakor, ne samo zaradi vašega poziva, tudi sicer dajem dopolnitev svojega vprašanja.Prvo, kar lahko rečem, jaz sem to vprašanje postavil pred dopustom, se pravi tam nekje v začetku julija, sredine julija, in moram reči, da ne vem, ali se je v zadnjih dveh mesecih v bistvu odgovor kaj spremenil oziroma ali bi bil odgovor danes drugačen. Predvsem zaradi tega, ker dejansko ugotavljam, da enostavno pogrešam, kot sem tukaj rekel, skupno strategijo in skupno taktiko celotne vlade. Vi kot minister za zunanje zadeve vsekakor lahko dajete pobude za karkoli drugega. To, da so ustanovljene tri skupine ali štiri skupine, pač ni dovolj. Tukaj me zanima, kakšno taktiko, lahko poveste javnosti, bo imela vlada v celoti. Kot kaže, na eni strani imamo recimo vas, ki ne želite ali pa vaše mnenje je, da ni potrebe, da se predsednik Vlade sestaja s kolegom s Hrvaške. Predsednik Vlade se sestaja. Na drugi strani imamo ogromno odprtih vprašanj, incidenti na morju se pojavljajo, jaz sem zasledil, da nekje jih je bilo 30, verjetno jih je bilo že kaj več in zadeve ostajajo neurejene. Zanima me: Kaj boste naredili do 1. 1.? Takrat, če se ne bo nič naredilo, bo Hrvaška rekla, glejte, saj vi tudi niste nič naredili. Zaradi tega bi si želel odgovor, kaj se bo tukaj naredilo, da bodo v redu zastopani interesi Slovenije.
Minister Karl Erjavec, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Hvala lepa. Kot rečeno, imamo tudi to delovno skupino, ki pripravlja kartografske podlage. Naj povem, da smo že pred kratkim, mislim da eno sejo nazaj, sprejeli vmesno poročilo, kjer so nam predstavili, na kakšen način teče državna meja na podlagi arbitražne odločbe, s tem da bo dokončno poročilo, mislim da, v roku 14 dni sprejeto. To je pa zelo pomembno zato, da natančno kartografsko vemo, kje poteka ta meja. Pravilno ste ugotovili, da bo morala ta medresorska vladna skupina pripraviti vse potrebno za implementacijo arbitražne odločbe. Pri tem bi rad opozoril, da gre za inštrukcijski rok 6 mesecev, vendar v tem roku moramo vsaj pripraviti vse tisto, kar lahko sami pripravimo. Tukaj na prvo mesto pride zakonodajni paket, veste, da bo treba določeno zakonodajo spremeniti in jo prilagoditi vsebini arbitražne odločbe. To pomeni, da bo Državni zbor moral sprejeti določeno dopolnjeno zakonodajo, ki bo upoštevala arbitražno odločbo tudi na ravni lokalnih skupnosti. To se pravi, občine bodo morale spremeniti svoje odloke. Po podatkih, ki jih imam, naj bi se to zgodilo v roku enega meseca. Treba je pa vedeti, da gre to za kar dosti zahtevno delo. Naslednji paket, ki je tudi pomemben, s tem se ukvarja ta delovna skupina na nivoju državnih sekretarjev, in to ste lahko tudi po medijih spremljali, ko obiskujejo ljudi. Gre za to, kako olajšati ljudem, ki živijo ob meji in so na hrvaški strani, njihovo življenje. Tukaj gre zlasti za problematiko, ki je povezana s šolanjem otrok, potem problematika zdravstvenega zavarovanja, problematika tudi drugih socialnih pravic, tako da tukaj intenzivno dela ta delovna skupina. Nisem pa v stanju, da bi lahko poročal, kaj točno počnejo in v kateri fazi so. Na vsak način bo pa treba še naprej delati na tem, da se prepriča hrvaško stran, da ni druge alternative, kot da spoštuje arbitražno odločbo, ki je del mednarodnega prava in tudi del pravnega reda EU. V zvezi s tem lahko tudi napovem, da pripravljamo tudi določene tožbe, seveda po izteku tega šestmesečnega roka, če bo hrvaška stran vztrajala še naprej pri tem svojem stališču. Moram pa reči, da nimajo ne podpore Evropske komisije, ne najpomembnejših evropskih držav. Kot minister za zunanje zadeve pa pravim, da tudi mi moramo opraviti svoj del naloge.
Poslanec mag. Andrej Šircelj, imate besedo za postopkovni predlog, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Jaz predlagam, da Državni zbor opravi razpravo o odgovoru ministra predvsem zaradi tega, ker je nujno, da ima Slovenija in tudi, če želite, slovenska politika enotno stališče, taktiko in strategijo glede izvajanja arbitražnega sporazuma. Jaz mislim, da se je tukaj treba poenotiti, ne glede na to, kaj mi lahko govorimo, da Evropska komisija pritiska na Hrvaško pa da imamo mi bolj prav kot oni pa tako naprej. Treba se je zavedati, da ima Hrvaška sklep njihovega sabora, njihovega državnega zbora, njihovega parlamenta. In v tem okviru je treba dejansko delati za enkrat. Tukaj jaz ne vidim možnosti, da bi premier Hrvaške sam karkoli drugače odločil, če ga zavezuje sklep sabora. In tudi mi imamo nek sklep Državnega zbora. O odprtem morju in tako naprej. O tem danes ne bi govoril. Ampak tukaj jaz mislim, da glede na to, da tudi če bomo mi enostransko, da tako rečem, sprejeli določene pravne akte, gre lahko to v škodo Slovenije. Tudi v tem primeru gre lahko to v škodo Slovenije. Ker tudi v tem primeru se moramo, kot je že minister rekel, o določenih zadevah pa dogovoriti. Trdino vrh je omenil pa tako naprej, pa meje pa tako naprej. In če se ne bomo dogovorili in sprejeli nekih pravnih aktov, bomo delali v nasprotju, v škodo Slovenije, v nasprotju z interesi Slovenije. Zaradi tega jaz mislim, da je nujna razprava, ker ne želimo si, da bi tudi zaradi enostranskih aktov Slovenija izgubila ozemlje, izgubila ljudi, ker bodo začeli hoditi v zdravstvene domove na Hrvaško ali pa v šole na Hrvaško, ker bodo tam na meji, ker bomo mi to tako sprejeli in tako naprej in tako naprej. Tukaj gre za človeka, posameznika in številne posameznike, kaj se bo dejansko zgodilo. Tukaj gre za strateška vprašanja in gre dejansko za vprašanje bom rekel na nek način tudi obstoja in državotvornosti Slovenije. Jaz zaradi tega predlagam, da se slovenska politika glede tega poenoti, zdaj ni poenotena. Navsezadnje imamo tudi malo različna stališča med premierjem in ministrom za zunanje zadeve, pa zraven imamo potem še predsednika republike, ki morda tudi ni čisto poenoten s premierjem in tako naprej. Jaz mislim, da Državni zbor pa je tisto mesto, kjer se je glede državotvornih zadev treba enostavno zmeniti. Zato jaz upam, da boste podprli tudi ta moj predlog.
Poslanec mag. Andrej Šircelj, o vašem predlogu bo Državni zbor odločil v torek, 26. 9. 2017, v okviru glasovanj. Prehajamo na vprašanja poslank in poslancev v prvem krogu. Poslanka Suzana Lep Šimenko, imate besedo, da zastavite vprašanje ministrici za finance mag. Mateji Vraničar Erman.
Najlepša hvala za besedo, predsednik. Spoštovane poslanke, poslanci, ministrska ekipa, posebej ministrica za finance, prav lepo pozdravljeni! V mandatu vlade Mira Cerarja smo bili deležni kar nekaj dodatnih, zlasti davčnih bremenitev. Naj vse spomnim, DDV pri 22 % je v času te vlade postal trajen in se je pri teh odstotkih tudi zadržal, torej pri 22 %. Podjetniki so dobili davčne blagajne, dvignil se je davek od dohodka pravnih oseb s 17 na 19 %. Dvignil se je davek na finančne, dvignil se je davek na zavarovalniške storitve s 6,5 na 8,5 % . Seveda imate v pripravi tudi nepremičninski davek, elektronsko cestninjenje, ukinitev vinjet, ki bo najbolj prizadelo tiste, ki dnevno »migrirajo« na delo in se jim bo s tem kar konkretno dvignil strošek prevoza na delo. Pripravljate spremembe o normirancih, ki bodo prav tako prinesle spremembe v njihovo škodo. Govorilo pa se je tudi o davku na internet, pa o bencinskem centu. Da pa inovativnost ne pozna meja, kažeta tudi dve obdavčitvi, ki sta na nek način v pripravi oziroma se je o njih govorilo, vezani pa sta na prispevke na dohodke posameznega zavezanca za dohodnino. Tukaj mislim prispevek za zdravstveno zavarovanje, kjer naj bi se ukinilo prostovoljno zdravstveno zavarovanje in prešlo na obvezno zavarovanje, kar bi za večino dohodninskih zavezancev pomenilo višje plačilo. Drugo, čemur smo pa bili priča v zadnjih dneh, na nek način informacije, ki smo jih dobili iz medijev, pa je, da naj bi tudi RTV prispevek plačevali glede na dohodke in ne več na posamezno gospodinjstvo, kot je bilo to sedaj. Spoštovana ministrica, sami ste rekli, da je treba razbremeniti zlasti tisti razvojni kader. V ta namen naj bi bila pripravljena tudi tista mini davčna reforma, ki ste jo pripravili in z uvedbo dodatnega dohodninskega razreda dejansko nekoliko, sicer zelo malo, razbremenili določen sloj dohodninskih zavezance. Ampak če bo ta Vlada nadaljevala tako, kot se kaže, boste pa dejansko te zavezance zgolj bolj dodatno razbremenili. Mene zanima, kakšno je vaše mnenje glede teh dveh prispevkov, ki naj bi se pripravljala? Hvala.
Ministrica za finance mag. Mateja Vraničar Erman, imate besedo za odgovor.
Hvala lepa. Najprej bi rada razdelila različne dajatve, ki ste jih v svojem vprašanju omenjali. Na eni strani govorimo o davčnem bremenu. Davki so javnofinančna sredstva, ki jih zbiramo v proračunu, bodisi v proračunu države ali v proračunu občin za pokrivanje splošnih potreb in se v bistvenih elementih razlikujejo od nekaterih drugih prispevkov, ki ste jih v svojem vprašanju omenjali, vinjete, prispevki za zdravstveno zavarovanje oziroma RTV prispevek. Na drugi strani moramo ločiti med dajatvami, ki so dejansko uvedene, in različnimi predlogi, ki so v različnih fazah usklajevanj. Dejstvo je, da je povprečno davčno breme v Sloveniji v zadnjih letih padlo, če ga merimo v deležu pobranih javnofinančnih dajatev v okviru bruto domačega proizvoda. Če grem konkretno na problem prispevka za zdravstveno zavarovanje oziroma RTV prispevka. Predvsem v primeru RTV prispevka gre za ideje, o katerih se razpravlja v strokovnih krogih prej, preden se sploh pride do formalnega predloga, ki je predložen v medresorsko usklajevanje. S konkretnimi modalitetami predlaganih sprememb RTV prispevka ministrstvo ni seznanjeno, ker resorno pristojni organ, Ministrstvo za kulturo, še ni oblikovalo formalnega predloga spremembe Zakona o RTV in še nismo prišli v fazo medresorskega usklajevanja, kjer bi se lahko o vseh modalitetah sprememb RTV prispevka medsebojno pogovorili. Glede na informacije, ki smo jih pridobili z našim poizvedovanjem, lahko še enkrat rečem, da gre za eno od delovnih variant, o kateri je ministrstvo razpravljalo, nikakor pa ne gre za formalni predlog, do katerega bi se lahko Ministrstvo za finance na podlagi podrobne preučitve vseh modalitet strokovno in pa medresorsko odzvalo. Glede na informacije, ki pa jih imam na razpolago, pa lahko rečem, da bi sprememba RTV prispevka na način, kot ga je bilo zaslediti predvsem v javnih medijih, pomenila bistveno spremembo v sami naravi prispevka in pa tudi bistveno spremembo v načinu pobiranja. In ne z enim ne z drugim pristopom se kot ministrica za finance ne morem strinjati. V drugem delu svojega vprašanja ste izpostavili tudi vprašanje prispevka za zdravstveno zavarovanje oziroma tako imenovano dopolnilno zdravstveno zavarovanje. Tudi to vprašanje je še predmet medresorskega usklajevanja. Iščemo ustrezne rešitve, ki ne bodo spremenile oziroma ki ne bodo poslabšale skupne obremenitve plač oziroma stroškov dela v državi, in upam, da bomo v kratkem lahko predstavili usklajeno rešitev. Hvala lepa.
Poslanka Suzana Lep Šimenko, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora.
Hvala za besedo in hvala za vaš odgovor! Seveda drži, da gre za različne davčne obremenitve, na eni strani za prispevke, na drugi za davke. Ampak vse gre pa iz žepa državljank in državljanov Republike Slovenije, ki jih plačajo ali že od plače ali pa potem, ne vem, ko si kakšno zadevo tudi kupijo. Jaz mislim, da tukaj za njih ni prav nobene razlike. Res je, da so več kot očitno te informacije glede plačila RTV prispevka bile zgolj neke vrste delovna varianta. Ampak osebno ocenjujem, da že sama misel v tej smeri je skrajno neprimerna in bi bilo treba razmišljati v popolnoma drugo smer pri tem. Kar pa se tiče samega zdravstvenega zavarovanja, spoštovana ministrica, morda res iz tiste skupne ne bodo državljani obremenjeni bolj, ampak glede na predloge, ki so že bili, če se preračuna, bo v povprečju večina ljudi plačala bistveno več zdravstvenega prispevka, pri čemer pa ne smemo tudi zanemariti, da je bil do sedaj ta del zavarovanja dopolnilno zdravstveno zavarovanje. Ko bo do te spremembe prišlo, bo pa to del obveznega zavarovanja, in to del, ki se bo nekako odtegoval direktno od plače v obliki prispevka. Glede na predloge, ki so na mizi, bo najbolj prizadet ravno tisti razvojni kader, za katerega smo se vsi tukaj v Državnem zboru strinjali, da bi jih pa na nek način morali razbremeniti. Govorilo se je še o nadaljevanju neke davčne reforme, kjer se bo še dodatno razbremenil ravno razvojni kader v Sloveniji. Ne nazadnje tudi zaradi tega, da se na nek način prepreči beg možganov. Ampak s takšno uvedbo bodo njihove plače zgolj bolj obremenjene.
Ministrica za finance mag. Mateja Vraničar Erman, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Hvala lepa! Bistvena razlika med prispevki in davki je v tem, da pri davkih plačujemo nekaj, za kar ne pričakujemo neposredne povratne storitve s strani prejemnika davka. Medtem ko prispevki, predvsem prispevki na področju socialne varnosti predstavljajo naš vložek v našo skupno socialno varnost na podlagi načel tudi medsebojne solidarnosti, in to načelo medsebojne solidarnosti je v Sloveniji na zelo visokem mestu vrednot, po katerih živimo. Ampak to je značilno za prispevke na področju socialnega zavarovanja. Še enkrat, kar se tiče RTV prispevka, gre za delovno razmišljanje, ki ni, če ga primerjamo s tem, vsaj kolikor so meni znane informacije, kako se tovrstni prispevki pobirajo v drugih državah, ne bi bili edina država, ki bi imeli tako urejen tovrstni prispevek. Ampak še enkrat poudarjam, glede na spremenjeno naravo tovrstnega prispevka in glede na spremenjen način pobiranja, sama takšne variante, če bi jo dobili v medresorsko usklajevanje, ne bi mogla podpreti. Drugo, kar se tiče zdravstvenega prispevka. Dovolimo si, da pridemo do dokončne uskladitve. Povedala sem, da usklajevanja potekajo in ne želim v tem trenutku prejudicirati, kakšni bodo dejanski dogovori oziroma kakšna bo dejansko dosežena rešitev. Tisto, za kar si na ministrstvu prizadevamo, je, da ohranimo učinke lanskoletne davčne reforme v takem obsegu, kot so bili dogovorjeni. Tudi nadaljnje spremembe davčnega režima so v zaključni fazi usklajevanja in jih bomo predvidoma še v tem mesecu ali najkasneje prve dni naslednjega meseca že lahko predstavili tudi Državnemu zboru. Hvala lepa.
Poslanka Violeta Tomić, imate besedo, da zastavite vprašanje ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anji Kopač Mrak.
Hvala za besedo. Spoštovana ministrica, spoštovani predstavniki Vlade! Poglejte, v zadnjem času smo vse bolj pogosto priča nenehnim napadom na ustavno pravico družin, predvsem pa žensk do odločanja o rojstvu otrok. Na centrih za socialno delo so recimo na voljo takšne zgibanke Noseča in v stiski. Če jo odpremo, vidimo, da so postavljena vprašanja: Ste noseči, pa ne doživljate veselja? Ste v finančni stiski? Vas je zapustil partner? Ste sami? Menite, da imate dovolj otrok? Ali vaša nosečnost ne poteka po vaših pričakovanjih? Menite, da ste premladi, da bi donosili? Doživljate stisko, jezo, žalost, obup, strah, negotovost in zmedenost? In potem nas usmeri na stran zavoda Živim. Naj vas spomnim, da je to zavod, ki je najmočnejši v propagandi proti, z ustavo zagotovljeni, pravici do abortusa. To je tisti zavod, ki je na frančiškanski cerkvi vrtel tudi film o nerojenih otrocih z naslovom Čudež življenja. In kaj lahko preberemo na njihovi internetni strani, če gremo na njo. V glavnem laži, ki namerno ustrahujejo ženske in grozljivo opisujejo postopke sicer enega medicinskega in rutinskega posega. Skratka, strašijo in opisujejo tudi posledice splava, ki so fizične, čustvene bolečin in navajajo celo na koncu brezup in samomorilske misli. Veste, takšno nabijanje občutkov krivde ženskam v stiski nikakor ne pripomore k njihovi čustveni stabilnosti in jim ne olajša odločitve. Verjetno je jasno, da so ženske potem še bolj v stiski. Zato me zanima: Kako je možno, da se takšni letaki znajdejo na državnih centrih za socialno delo? Ali nameravate sedaj, ko sem vas opozorila na to, poskrbeti za to, da takšna in ostala propaganda proti abortusu ne pride v državne inštitucije? Kaj nameravate storiti, da v javno sfero ne bo vdirala propaganda, ki krši temeljne človekove pravice? Hvala za vaše odgovore.
Ministrica za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anja Kopač Mrak, imate besedo za odgovor.
Hvala, spoštovani predsednik, za besedo. Spoštovana poslanka, hvala za vprašanje. Jaz sem sicer dobila z vaše strani zgolj vprašanje, kaj bomo storili v zvezi s promocijo društev, ki se borijo proti splavu na centrih za socialno delo. In seveda je bilo moje prvo, da nisem s tem seznanjena. Vi ste me sedaj s tem vprašanjem z dotičnim letakom seznanili. Jaz ga nisem videla. Bi pa v zvezi s tem povedala nekaj pomembnih stvari, ker se mi zdi, da jih je treba sistemsko vedeti. Centri za socialno delo so javni socialnovarstveni zavodi. Torej niso izpostava ministrstva za delo, ki jih pač nadzira na način, kot da jaz vsak dan pregledam, kateri letaki so tam. Vsekakor so direktorji odgovorni za to in vsaka javna institucija je odgovorna, da se ne promoviranekaj, kar bi kršilo temeljne ustavne pravice. Torej tu sva popolno na enakem stališču. Mi bomo preverili. Dejstvo pa je, da se verjetno to lahko zgodi. V osnovi je propaganda oziroma letaki, ki so na centrih za socialno delo, so predvsem vsebina pravic, ki jih imajo posamezniki in posameznice. Potem so večinoma na centrih za socialno delo tudi informacije o nevladnih organizacijah, ki v lokalnem okolju izvajajo javne socialnovarstvene programe ali druge programe, ki so pomembni za razreševanje stisk ljudi. In seveda je v pristojnosti direktorice oziroma direktorja centra za socialno delo, da presodi o tej vsebini. Včasih, na primer vam povem zadnji primer, na otroškem bazarju je bil razstavni prostor ministrstva za delo in gledam tam naše letake, ampak so se znašli tam na našem razstavnem prostoru tudi letaki, ki niso bili s strani ministrstva za delo tam dani, ker jih je pač nekdo tam pustil. Takoj ko smo opazili, smo to odmaknili. Ne vem, kako je zdaj, ali je to na več centrih za socialno delo ali ne. Je pa zelo jasno, neki letaki, ki so v nasprotju s temeljnimi ustavnimi pravicami, niso dopustni. Gre za ravnanje direktorjev in direktoric, ki morajo preveriti, kateri letaki se pri njih nahajajo. Vsekakor je pa praksa, da so prospekti oziroma letaki, ki omogočajo posameznikom ali posameznicam lajšanje njihovih življenjskih situacij, predvsem pa informacije o tem, na koga se lahko obrnejo. Je pa od direktorja odvisna presoja, kaj da in kaj ne. Jaz bom preverila zdaj, ko ste me seznanili glede tega, in bom dala tudi poizvedbo, kako in kaj. Je pa res odgovornost direktorjev in direktoric javnih socialnovarstvenih zavodov. Hvala.
Poslanka Violeta Tomić, imate besedo za obrazložitev zahteve dopolnitve odgovora.
Glejte, ja, direktorji so odgovorni za to. Kaj boste storili – vi ste resorna ministrica in vi ste odgovorni tudi za njihovo delo? Vsebina tega letaka je izjemno sporna in centri za socialno delo so profesionalno usposobljeni, da skrbijo za družine v stiski, ne civilna družba. Civilna družba ima svoj prostor drugje, izven prostorov centrov. Poleg tega ima pred splavom vsaka ženska nujen posvet s psihologom in zdravnikom in ti ji dajo eno tako objektivno mnenje, kaj naj stori in jo usmerijo na nepristranski način. Torej deljenje takšnih letakov ni sporno samo zaradi jasne mračnjaške agende, ki stoji za njimi, kajti pravico do splava in pravice žensk smo vendarle si izborili, in to je pridobitev, ki je res ne moremo zdaj postavljati pod vprašaj. Ampak je sporno tudi zato, ker letaki pri nosečnicah povzročajo še večjo stisko. In centri za socialno delo res ne smejo tolerirati nečesa, kar pri ženskah povzroča še večjo stisko. In je tudi nedopustno, ker posega v ustavno pravico. In ko se posega v ustavne pravice, ne moremo prepuščati kar tako direktorjem presojo, ali se jim zdi to prav ali ne. Kršenje ustavne pravice je tukaj. Veste, ženske se odločajo za abortus iz različnih stisk. In tukaj res ni primerno, da te stiske izkorišča katerakoli skupina ljudi za svoje neke agende. Vi kot državni organ morate skrbeti za spoštovanje ustave in dosledno ščitenje teh žrtev. Kajti vemo, da tudi pred porodnišnicami stojijo ljudje, ki vršijo pritisk na te ženske, ki želijo samo čim večjo anonimnost in čim bolj varno okolje, v katerem bodo reševale svoj težak primer. Hvala.
Ministrica za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anja Kopač Mrak, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Kot sem že prej povedala, spoštovana poslanka, s prospektom ste me seznanili, bom preverila točno vsebino, kaj je, bomo dali poizvedbo in če je napeljevanje na kakorkoli protiustavnega, bo z ministrstva dano navodilo, da morajo odstraniti. Vendar sistem kot celota mora delovati na način, da direktorji in direktorice, ki so direktorji javnih socialnovarstvenih zavodov, vedo, kaj se jim v hiši dogaja. Če si predstavljate, da lahko minister po vseh 62 centrih za socialno delo vsak dan pregleda, kaj je postavljeno na posamezni razstavni prostor, ni mogoče. Bi vas pa opozorila, da so centri za socialno delo ključne institucije države, ki deluje v lokalnem okolju. In dobro delovanje je povezano tudi z njihovo povezanostjo z okoljem, z nevladnimi organizacijami in drugimi organizacijami, ki delujejo v okolju. Javne socialnovarstvene storitve namreč izvajajo javni zavodi, vendar tudi glede razpisov številne nevladne organizacije, ki delujejo, in seveda je pričakovanje, da je lahko center za socialno delo učinkovit pri tem, je povezan z nevladnimi organizacijami, ki delujejo. Če pa nevladna organizacija ali društvo deluje na nek način z deljenjem propagande, ki ima lahko elemente protiustavnosti, so pa tudi drugi načini ugotavljanja, ali je to legitimno ali ne, ali je legalno. Tako da je tukaj treba sprožiti tudi druge postopke. Ampak pogledala bom prospekt, če bi ga prej dali, bi lažje odgovarjala tudi na vaše vprašanje. Ključno pri vsem skupaj je, da so odgovorni centri, vsekakor pa morajo ravnati v skladu z zakonom in ustavo, je pa najvišji pravni akt. Hvala.
Poslanka Violeta Tomić, imate besedo za postopkovni predlog, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru.
Hvala za besedo. Poglejte, to ni prvi tak primer. Že ko smo na frančiškanski cerkvi gledali tisti film, ki so ga predvajali, nekako Vlada križem rok stoji in gleda, kako se vse bolj napadajo pravice žensk in se zavijajo v nekakšno pravico do svobode govora. Pravica do svobode govora ali kakršnakoli pravica se mora nehati tam, kjer se začne pravica drugega. To vemo. In predvsem ustavne pravice ne smejo biti kršene. Dobro, odgovornost in presoja direktorjev. Tudi oni morajo predvsem spoštovati zakone in ustavo. In tukaj je njihova odgovornost, o kateri sva govorili. Jaz sem vesela tega, da boste preverili, da boste tudi ukrepali, kajti centri za socialno delo lahko povezujejo civilno družbo, vendar nikakor jim pa ne morejo nuditi infrastrukture za razdeljevanje neke protiustavne propagande. Zato jaz glede na to, da me skrbi, kako se nam dan za dnem jemljejo že pridobljene pravice, jaz predlagam, da vendarle Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o tej temi. Hvala.
Poslanka Violeta Tomić, o vašem predlogu bo Državni zbor odločil v torek, 26. 9. 2017, v okviru glasovanj. Poslanka Erika Dekleva, imate besedo, da zastavite vprašanje ministrici za okolje in prostor Ireni Majcen.
Hvala za besedo. Spoštovana ministrica! V imenu 20 tisoč prebivalcev občin Postojna in Pivka, ki bodo ob morebitnem onesnaženju okolja na tem območju ostali brez vira pitne vode, vas sprašujem: Zakaj uredba, ki bi zaščitila ta vodni vir, še ni sprejeta? Negativni vplivi vojaške dejavnosti puščajo na Počku škodljive posledice, kar potrjujejo izsledki okoljskega monitoringa. Uporaba okolju nevarnih snovi je izredno tvegana zaradi značilnosti kraškega terena, torej prepustnosti in podzemnih voda. Država ni sprejela predpisa o zavarovanju uredbe o vodovarstvenih pasovih za Malne, kar bi v skladu z zahtevami Zakona o vodah morala storiti že pred leti. Zato niso določeni zavarovalni ukrepi, ki bi jih bilo treba upoštevati. Tudi pri posegu v prostor ni bilo izvedene presoje vplivov na okolje v tem elementu, pa tudi ne v elementu zahtev ohranjanja narave, kar so pokazala negativna mnenja o posegu, na primer Agencija za okolje, Direktorata za naravo in Zavoda za gozdove. Spoštovana ministrica! Pristojni pripravljate uvedbo že 7 let, kar nakazuje na malomarnost države do ravnanja s pitno vodo, zato vas prosim za odgovor. Hvala.
Ministrica za okolje in prostor, Irena Majcen, imate besedo za odgovor.
Spoštovani predsednik Državnega zbora dr. Milan Brglez, spoštovane poslanke in poslanci! Spoštovana poslanka gospa Erika Dekleva, hvala za vprašanje. Uredba o državnem prostorskem načrtu za osrednje vadbišče Slovenske vojske Postojna je sprejela Vlada v prvi polovici leta 2014. Območje ima v sistemu obrambe države strateški pomen, saj je edino tovrstno območje, kjer lahko Slovenska vojska izvaja usposabljanja za potrebe obrambe države in izpolnjevanja zahtev zavezništva Nata. Območje je v redni in dejanski uporabi vseh enot Slovenske vojske. Ko se je ta državni prostorski načrt pripravljal, ni bil izveden postopek celovite presoje vplivov na okolje, kar je v skladu s četrtim odstavkom 40. člena Zakona o varstvu okolja. Ne glede na to določilo, pa so bile v postopku priprave državnega prostorskega načrta predvsem presoje vplivov na okolje in njegove sestavine, recimo podnebne spremembe in kakovost zraka, tla, vode, obremenitev s hrupom, narava in biotska raznovrstnost, kmetijstvo in kmetijska zemljišča, gozdarstvo in gozd, kulturna dediščina in krajina. To pomeni, da so bile izdelane strokovne podlage s področja varstva okolja, v katerih so bile preučene vse dotedanje študije, opravljene na območju vadbišča. Prav na podlagi teh predhodno izdelanih študij smernic nosilcev urejanja prostora so bili pripravljeni in so v izvajanju omilitveni ukrepi za zmanjševanje teh negativnih vplivov oziroma njihovo preprečitev. V strokovnih podlagah je bilo tudi ugotovljeno, da se ob upoštevanju vseh omilitvenih ukrepov stanje pitne vode ne bo poslabšalo. Vsi ti ukrepi za varstvo voda in tal z ustreznimi omilitvenimi ukrepi so določeni v 76. členu Uredbe o državnem prostorskem načrtu. Vaša navedba, da zajetje Malni ni predmet varovanja, moram povedati, da z občinskim odlokom o zaščiti vodnega vira Malni in pa tudi vodnega zajetja pri Planini je ta vodni vir zaščiten. Res pa je, s tem se strinjamo vsi, da je ta občinski odlok še iz leta 1971. V pripravi je nova uredba. Dejstvo je, da se pripravlja že nekaj časa. Jaz vas s podrobnostmi, katera občina in kdaj je zahtevala, da se del njenega ozemlja poveča ali pa skrči, ne bi obremenjevala. Pri vseh uredbah v Sloveniji je obvezno in nujno sodelovanje z občinami, kajti uredbe, ki jih potem sprejme Vlada na nek način potrdijo na občinskih svetih občin, ki jih uredba zadeva. Prav ta uredba zadeva kar nekaj občin. Zadnja pripomba, ki jo je bilo treba upoštevati, je prišla iz Občine Loška dolina in je v zaključni fazi, kajti za njene pripombe je bilo treba dopolniti geotehnično analizo. Kot ste navedli, res je, ta geografski pojem Krasa je prav v teh zemljiščih, ki segajo v vodovarstveno območje. To pomeni, da je nujnost vseh zaščitnih ukrepov še toliko večja. Ne bo pa izvedena oziroma uredbe ne bo možno sprejeti, če vse občine ne bodo sodelovale in potrdilo te uredbe. Zato je to usklajevanje eno izmed najbolj težavnih postopkov, ki jih moramo na Ministrstvu za okolje pripraviti in angažiranost, ne samo župana, ampak predvsem njegovih strokovnih služb, je tisti pogoj, ki nas pripelje do zaključka priprave uredbe. Jaz predlagam, da se mogoče v tem okolju pogovorite tudi s temi strokovnimi občinskimi službami in če je ta interes res tako močan, potem bo priprava uredbe lahko hitro zaključena. Hvala.
Poslanec mag. Branko Grims, imate besedo, da zastavite vprašanje ministrici za notranje zadeve, mag. Vesni Györkös Žnidar.
Spoštovanim vsem zbranim lep pozdrav! Velika utvara, kako se je sedaj v Evropi vse uredilo in ni več problemov z migranti, niti s terorizmom, se je razblinila prav v zadnjih tednih letošnjega poletja. Takšne serije napadov islamskih teroristov, kot smo jim bili priča, čez dvajset jih je bilo, v zgodovini še ni bilo. Če bi bilo to nekaj let nazaj, bi se sestajala vlada vsake države pa Evropske unije oziroma Evropska komisija, morda celo Varnostni svet Združenih narodov. Zdaj pa se že do tri četrtine skuhana evropska žaba niti ne vznemirja več. Za Slovenijo dejstvo, da se je potem prebudila tudi Nemčija in skupaj z Italijo ukrepala na Mediteranu, ni nujno samo dobra novica. Res je ta poteza dobra, bistveno je zmanjšala dotok migrantov v Italijo, vendar se ja pa zato bistveno okrepil pritisk migrantov na balkansko pot. Ponovno tja, kjer je na koncu te poti v žepu prav Slovenija. To seveda odpira popolnoma drugačna vprašanja, kot smo jim bili priča v minulem letu dni, ko je bil uveljavljen sporazum med Turčijo in pa Evropsko unijo, ki je že sicer sam po sebi sporen, vendar je določene stvari omilil, zdaj se stvari odpirajo znova. Hkrati se sešteje tok, ki se preusmerja iz Mediterana, iz poti preko Sredozemlja, znova tok preko Turčije in po drugi strani se tudi razmerja med Evropsko unijo in Turčijo zaostrujejo. Rezultat tega je, da prihaja do bistvenega povečanja dotoka migrantov iz Turčije v Grčijo in pa drugam. Ponovno oživlja balkanska pot. Ta rast je pravzaprav eksponencialna in alarmantne novice so prav iz zadnjega tedna, ko je v enem samem tednu oziroma celo manj kot tednu dni prišlo iz Turčije na območje Evropske unije skoraj 2 tisoč migrantov, kar je daleč, daleč največji pritok po uveljavitvi sporazuma v začetku leta 2016. Zaradi tega postavljam vprašanje ministrici: Kako se je povečeval po mesecih dotok ilegalnih migrantov, prestreženih oziroma zaznanih na balkanski poti na ozemlju Republike Slovenije? Katere ukrepe predvideva Vlada Republike Slovenije za zaščito varnosti in dodatno zaščito meje v teh okoliščinah?
Ministrica za notranje zadeve mag. Vesna Györkös Žnidar, imate besedo za odgovor.
Spoštovani predsednik, spoštovani poslanec, zahvaljujem se vam za vprašanje. Tukaj se strinjam, da je situacija samo navidezno mirna, saj kljub zaprtju zahodne balkanske poti je situacija dinamična, tudi situacija v naši okolici je spremenjena in pa dejstvo je tudi, da se Slovenija lahko v nekem črnem scenariju znajde ujeta med dvema migracijskima potema, kar vsekakor je faktor, ki ga upoštevamo pri vseh ukrepih, ki so že na terenu in ki se bodo tudi izvajali. Kar se tiče statistike oziroma pregleda oziroma prereza skozi trende, lahko povem, da od začetka letošnjega leta do konca avgusta smo obravnavali tisoč 203 ilegalne prehode zunanje schengenske meje, če se pogovarjamo o zahodni balkanski poti. Glede na lansko leto se je številka povečala za nekje okoli 130 %. Lani smo v enakem obdobju obravnavali 523 ilegalnih prehodov, kar pomeni, da trend ilegalnih migracij oziroma ilegalnih prehodov meje je vztrajen. Po mesecih vam lahko povem, če narediva prerez skozi gibanje tega trenda, dejansko se je število ilegalnih prehodov zunanje schengenske meje, ki je začelo naraščati v drugi polovici preteklega leta, letos februarja zmanjšalo, nato se je v maju ponovno povečalo. V avgustu se je znova približalo tistemu v maju, tako da dejansko so bile naše prognoze z vidika, da se bodo povečale ilegalne migracije po zaprtju zahodne balkanske poti, pravilne. Seveda pa se tudi ne izključuje sezonski porast ilegalnih migracij v jesenskih mesecih in pa kar se tiče strukture ljudi, ki prihajajo pri ilegalnih prehodih meje, še naprej bistveno izstopajo državljani Afganistana, sledijo državljani Kosova in Turčije. Kar se tiče ukrepov, lahko povem, da policija stalno spremlja situacijo. S svojimi ukrepi je bila tudi uspešna v preteklem času pri razbijanju organiziranih kriminalnih združb, ki se ukvarjajo s tihotapljenjem ljudi, kar je izjemnega pomena. Smo tudi v stalnih kontaktih z varnostnimi organi sosednjih držav, od katerih se tudi zbirajo podatki o stanju ilegalnih migracij, poteka pa tudi redna izmenjava. Tudi veste, da tudi po poročanju na vaši komisiji, so pripravljene ocene tveganja in tudi načrti izvajanja varovanja meje, ki predvidevajo konkretne aktivnosti in pa tudi stopnjevanje ukrepov. Ti načrti se dopolnjujejo. V tem trenutku lahko povem, da so razmere trenutno obvladljive z rednimi oblikami dela, ampak že, kot smo dejansko dokazali od samega začetka soočanja s to problematiko, Vlada je sprejemala in tudi bo sprejemala stopnjevane ukrepe za obvladovanje migrantske krize, za varovanje schengenske meje in za obvladovanje migrantskega toka, ki je naravnan v odvračanje ilegalnih migracij. Tudi v bodoče se bomo razumno, pravočasno in tudi optimalno odzivali. Nujno pa je za vzdržno stanje tudi sodelovanje z državami Evropske unije kot tudi z državami na zahodni balkanski poti, ki pa je tudi zelo intenzivno.
Poslanec mag. Branko Grims, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora.
Ja, en sam dan v Evropi smo si lahko pogledali dva dneva nazaj. En dan v Evropi je izgledal tako, da je zjutraj osemnajstletnik na vlaku v Angliji razstrelil bombo, poškodoval več kot 30 ljudi, mimogrede, v Evropsko unijo je vstopil kot mladoleten in spomnili bi se lahko tistih besed: »Ja, otrok se pa ja ne bomo bali.« Ko gre za radikalni islam, je prva stvar previdnost in pa razum. Razum pa narekuje, da zlasti, če upoštevamo še nadaljnje dogajanje tistega dne, nekdo je s kladivom, spet islamski skrajnež, napadel dve ženski v Franciji, napad je bil z nožem na policista in tako dalje, lahko bi naštel še nekaj posilstev in pa kup drugega kriminala. Razum torej narekuje, da zaščitimo varnost v Sloveniji. Varnostna situacija za Slovenijo je z mnogih vidikov zelo ranljiva. Enega je omenila že sama ministrica in dobro je, da je to navedla ona. To je namreč dejstvo, da smo ukleščeni med dva potencialna toka. Eden je iz Italije navzven in drugi preko balkanske poti proti severu. Naši sosedje so žal v zaščiti svoje meje bistveno, bistveno pred nami. Avstrijci stalno krepijo nadzor, pošiljajo dodatne tudi vojaške enote na mejo. Orban je mejo zaščitil tako, da je za vzor cele Evrope. Vse to pa seveda pušča Slovenijo še toliko bolj ranljivo in zato se odpira tisto temeljno vprašanje, ki sem ga postavil že na začetku. Razumem, da sodelujete s sosedi, razumem, da opravljate nadzor, zbirate informacije o situaciji, ampak vprašanje je: Katere dodatne ukrepe imate pripravljene in jih boste uvedli to jesen, da bi se preprečilo, da Slovenija postane žep, da bi se varnostno ogrozilo ljudi oziroma varnost v državi?
Ministrica za notranje zadeve, mag. Vesna Györkös Žnidar, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Hvala lepa, predsednik, ponovno za besedo. Kot je bilo že nakazano v prvem delu odgovora, Slovenija se bo z migracijskim valom soočala celovito, ampak tudi trezno. Seveda pa se zavedamo, da je pomembna tudi varnost, ker ne nazadnje migracije niso samo humanitarno, so tudi varnostno vprašanje, kar lahko povem tudi iz vidika funkcije, ki jo v tem trenutku opravljam. Aktivno se pripravljamo za primer nedelovanja evropskih rešitev, kakor tudi za primer enostranskih potez katerekoli države, ki jo migracije kakorkoli tangirajo, seveda ob upoštevanju vseh okoliščin za zavarovanje nacionalnih interesov v primeru morebitnega nekontroliranega dotoka večjega števila nedovoljenih migracij iz sosednjih držav članic Evropske unije. Mislim, da se tukaj lahko vsi strinjamo, da ni nobenega dvoma, da je dolžnost države, da povzame vse tiste ukrepe, ki so nujni za zagotovitev varnosti in stabilnosti tudi v primeru množičnih migracij. To je vsekakor tudi ustavna naloga države. Računamo na vse scenarije in se zavedamo, da le z učinkovitim upravljanjem množičnega nedovoljenega priseljevanja lahko preprečimo tudi ogrožanje javnega reda in notranje varnosti. Kot rečeno, migracije so tudi varnostni pojav, medtem ko mednarodna zaščita je seveda ločena kategorija. Glede konkretnih ukrepov, le-ti bodo seveda sorazmerno stopnjevani. Če se spomnite, tudi leta 2015 oziroma 2016 je bilo najprej treba vzpostaviti pogoje za najbolj restriktivne ukrepe, ker vsako restriktivno zapiranje meje lahko prinese tudi dodatne varnostne težave. Ukrepi se bodo gibali od sedanjega poostrenega nadzora na zeleni meji in na mejnih prehodih in osnovnem izvajanju izravnalnih ukrepov, ki se izvajajo po policijskih postajah, prek intenziviranja izravnanih ukrepov pod taktirko generalne policijske uprave do opcije ponovnega začasnega nadzora, kar pa ne pride v poštev v odnosu do Hrvaške, ampak kvečjemu morda nekje drugje na notranji meji in pa do skrajnih ukrepov, o čemer smo tudi že govorili, torej aktivacija državnega kontingentnega načrta. Veste pa, da so v pripravljenosti tudi zakonodajni ukrepi in rešitve za učinkovito delo policije, tudi ko bi spremenjene migracijske razmere lahko ogrozile javni red in notranjo varnost. Država namreč mora ukrepati, ko se nakazuje morebitno poslabšanje varnostne slike, torej kadar se zaznajo elementi ogrožanja teh kategorij, četudi potem z represivnimi ukrepi. Kot ste sami tudi ugotovili, situacija je drugačna, vemo, da tranzita ne bo in naše stališče, ki je tudi v preteklosti bilo povedano, je to, da nekontroliranega masovnega pritoka ilegalnih migracij iz držav članic Evropske unije pač ne moremo dopuščati, ker tudi ne bo pogojev za uporabo 5. člena schengenskega zakonika, kot je to bilo v preteklosti. Hvala.
Poslanec mag. Branko Grims, imate besedo za postopkovni predlog, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo o odgovoru.
Predlagam, da Državni zbor o tej temi vsekakor opravi razpravo. Sklicevanje na situacijo in pa zlasti ravnanje, kot smo mu bili priča leta 2015, ni ravno nekaj, kar bi navdajalo s prevelikim zaupanjem. Takrat, bi spomnil, sem poleti, v začetku jeseni opozarjal, da bi morali zgraditi ustrezno ograjo, skupaj in hkrati z Madžarsko razglasiti zaporo meje. Potem bi se tok obrnil drugam. Ne bi ga mogli zaustaviti, ne bi ga mogli preprečiti, lahko pa bi dosegli, da ne bi tekel prek Slovenije, vsaj na tak način, kot je, zanesljivo ne. Zdaj je situacija na nek način podobna. Zdaj bi bilo treba storiti tiste prve korake, na nek način bi lahko temu rekli mehke, ki dajejo pa zelo jasen signal migrantom, da bomo meje tokrat dosledno in resno varovali, in hkrati tudi dodatno okrepiti varovanje meje že zato, da se prepreči tisto, čemur smo priče. Dejansko je Slovenija na nek način že napol izrinjena iz schengna. Sosednje na avstrijski strani izvajajo kontrolo, ki je praktično enaka kot takrat, ko schengna v Sloveniji še ni bilo, ko še nismo vstopili v schengen, spomnil bi, da smo to leta 2007 pod vlado Janeza Janše in da to ni bilo kar tako. Treba je bilo storiti zelo veliko, zelo velik napor je bil potreben, zdaj pa se to po nepotrebnem zaradi lahkomiselnosti iz let 2015 in 2016 izgublja. Če se stvari dodatno zaostrijo, in verjemite, da se bodo, bo to za Slovenijo izredno neprijetna situacija, kajti vnaprej je jasno, da nikogar od sosedov ne moremo prisiliti, da bi šel nam na roko ali pa, ne vem, da bi vzel ljudi nazaj, če bo stvar ušla iz vseh okvirov. Zanašati se na dogovore pa [[…]]Spomnil bi spet na leto 2015, ko sem govoril, dajmo to narediti, samo načelo noben migrant daje resnično varnost, pa je bilo rečeno: »Ja saj smo zmenjeni s sosedi, to bo čisto drugače, vi delate paniko.« In seveda potem tisti dogovori s sosedi niso zdržali niti 24 ur. Ko je tok prišel, se je sesulo vse dobesedno v eni noči. Hrvati so nam kar navažali tam nekje dol ob vodi cele vlake ljudi, vse je topotalo preko Slovenije, zdaj sicer organiziranega res ne bo, je pa ta razpršeni tok toliko bolj problematičen, ker po drugi strani omogoča razrast kriminala in za sabo potegne še sto drugih problemov in s tem varnostni problem še toliko bolj zakomplicira. Zakomplicira ukrepe, ki so naknadno potrebni, če se ne stori preventiva pravočasno. Vse to so razlogi, zaradi katerih bi o tem moral vedno znova in z vso odgovornostjo spregovoriti Državni zbor. Zato predlagam, da to razpravo vsekakor tudi opravimo.
Poslanec mag. Branko Grims, o vašem predlogu bo Državni zbor odločil v torek, 26. 9. 2017, v okviru glasovanj. Poslanec Zvonko Lah, imate besedo, da zastavite vprašanje ministrici za finance mag. Mateji Vraničar Erman.
Spoštovana gospa ministrica! Številni obrtniki se trudijo, da s svojim delom preživljajo svoje družine, ne pa, da bi obogateli. Pri poslovanju imajo obveznost uporabljati davčne blagajne. Velika večina jih to obveznost tudi vestno izpolnjuje, pa vendar se jim ob gneči kdaj pa kdaj pripeti tudi kakšna napaka, ki jih lahko po obstoječi zakonski ureditvi stane kazni v višini večmesečnega zaslužka. Spoštovana ministrica: Ali se vam zdi primerna in sorazmerna kazen več tisoč evrov tudi za manjše nepravilnosti pri potrjevanju računov? Namreč, ko gremo samo prek meje v sosednjo Avstrijo, ki je ravno tako evropska država, veljajo vsi evropski predpisi, pa to ni potrebno. Niti izdajanje računa recimo na terenu, na stojnicah, imajo določen pavšal, celo več, do 700 evrov na mesec lahko zaslužijo brez izdajanja računov in brez knjigovodstva. Zakaj imamo pri nas tako striktno zakonodajo in tako visoke kazni, ki ne spodbujajo podjetništva ali podjetniške iniciative ali ustvarjalnosti pri ljudeh? Zaradi uvedbe davčnih blagajn je zelo veliko, sploh starejših, svojo dejavnost zaključilo in so prepuščeni samo socialnim prispevkom, nizkim pokojninam. Tisti, ki bi še lahko ustvarjali, še naprej delali in si sami služili kruh, pa zato, ker so starejši, ker niso vajeni, povprečna starost kmeta je preko 60 let in če ima še nizko strokovno izobrazbo, kako naj sledijo vsemu temu? Zato vas prosim za vašo oceno: Ali je prav, da to delamo, ali ne bi poenostavili zadeve, šli v pavšale, pustili ljudem, da si poleg zaslužene nizke pokojnine še nekaj zaslužijo ali poleg nizke plače tudi opravljajo še neko dejavnost, in to brez nekih birokratskih sistemov ali izpolnjevanja računov in tako naprej? Zanima me: Ali razmišljate kaj o tem, da bi tako poslovanje spremenili?
Ministrica za finance, mag. Mateja Vraničar Erman, imate besedo za odgovor.
Hvala lepa, gospod predsednik in hvala lepa za vprašanje! V vprašanju je združenih kar nekaj tem in jih bom poskušala nasloviti. Na eni strani davčno potrjevanje računov, ki smo ga uvedli zaradi ocene, da je treba posamezne pojavne oblike sive ekonomije oziroma neformalnega opravljanja dejavnosti omejiti. Rezultati izvajanja Zakona o davčnem potrjevanju računov kažejo, da smo v bistvu ukrepe postavili učinkovito. V Zakonu o davčnem potrjevanju računov so tudi opredeljene globe za nespoštovanje zakonskih predpisov. Globe so opredeljene glede na težo prekrška, pa tudi glede na velikost osebe, bodisi pravne bodisi fizične, ki opravlja dejavnost in je posamezno kršitev zakona tudi zakrivila. Podatki o izrečenih globah za leti 2016 in 2017 kažejo, da drži vaša trditev, da velika večina zavezancev Zakon o davčnem potrjevanju računov spoštuje. V celotnem letu 2016 je Finančna uprava obravnavala nekaj čez tisoč, slabih tisoč 100 primerov kršitev, kjer je bila izrečena globa ali v več kot 38 % primerov opomin, niti ne denarna globa. Podatki za letošnje leto kažejo podoben trend. Dobrih tisoč 100 primerov je bilo zaznanih v obdobju od 1. 1. 2017 do 31. 8. 2017. Tudi v letošnjem letu se je v 30 % primerov izrekel opomin in ne denarna globa. Za izrek opomina ali denarne globe je nujno poleg objektivne okoliščine, da nekaj ni bilo v skladu z zakonom, izkazati tudi veliko malomarnost oziroma krivdo. Ker posebej izpostavljate samostojne podjetnike, naj povem še statistiko za letošnje leto v zvezi s samostojnimi podjetniki. V 184 primerih je Finančna uprava izdala odločbo o globi, od tega v 82 primerih, torej v 44,6 % primerov je Finančna uprava izrekla zgolj opomin. Za 141 samostojnih podjetnikov posameznikov so bili izdani plačilni nalogi, od tega za 63 samostojnih podjetnikov na najnižji ravni. Da bi olajšali problem predvsem kmetov, ki jih kot drugo ciljno skupino navajate v svojem vprašanju, smo s spremembo Zakona o ugotavljanju katastrskega dohodka in pa Zakona o dohodnini dosegli, da za velik obseg njihove dejavnosti izdajanje računov ni več potrebno. Naj spomnim, da tako za kmete kot tudi za druge samostojne podjetnike, ki opravljajo dejavnosti in ne dosežejo določenega obsega prometa, tudi v Sloveniji obstaja sistem pavšalnega obdavčevanja. Vendar pojem pavšalno obdavčevanje je zelo širok in lahko zajema najrazličnejše pojavne oblike. V Sloveniji smo se odločili za obliko, ki je transparentna in enostavna ter v marsikaterem elementu enostavnejša od sistema, kot ga pozna avstrijski režim. Seveda pa je treba v vsakem primeru, če bi se odločili za prenašanje določb v slovensko zakonodajo, prenesti celoto, ne samo tisti del, ki se nam na prvi pogled zdi ugodnejši. Hvala lepa.
Gospod Zvonko Lah, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Bom poskušal malo obrazložiti. Glejte, en kmet z dopolnilno dejavnostjo, recimo predelavo mesa v suhomesnate izdelke, je na stojnici prodajal meso na sejmu in prišlo je do primera, ko je eden od kupcev malo več kupil teh artiklov in je rekel, pa lahko bi dal kakšen popust. Pa mu ni dal popusta, ampak mu je dal eno klobaso za povrhu, se tako reče. In to je videl inšpektor in je bila ta klobasa tisoč 500 evrov. Sem prišel mimo, je začel bentiti, mi pokazal zapisnik, češ, poglej si. In ko sem potem vprašal inšpektorja, ne tam, v enem primeru, ja, mi večkrat opominjamo, in če se to ponavlja in ponavlja, potem pa mora slediti globa. Zdaj, inšpektorji pravijo, vi v parlamentu ste sprejeli to zakonodajo, sem rekel, jaz ne, smo nasprotovali takim visokim globam, če se spomnite. Če se pa že opominja, potem pa verjetno obstaja tudi tehnologija, ki bi jo lahko imeli – evidenco. Za vsakega se lahko napiše davčna številka in bi lahko inšpektor rekel, evo, opomnil sem te trikrat, štirikrat, zdaj te pa moram oglobiti, pa ne za tisoč 500 evrov. Po drugi strani pa je globa 3 tisoč evrov, če plačaš v osmih dneh, imaš pa tisoč 500 evrov. Se pravi tisti, ki so že dovolj nakradli, imajo, lahko plačajo tisoč 500 evrov v osmih dneh, tisti, ki pa komaj preživljajo svojo družino, pa nimajo tisoč 500 evrov, mora plačati pa 3 tisoč evrov. Povejte, če je to pošteno? Mislim, da tehnologija omogoča tudi kakšne druge kontrole, bi lahko delali drugače.
Gospa ministrica, izvolite, imate besedo za odgovor.
Življenjske situacije v posameznih primerih so seveda lahko zelo različne, vendar ko oblikujemo zakonodajo, je naše prvo vprašanje, ki si ga moramo postaviti, kakšna je naša toleranca do pojavov nedovoljenega ravnanja, na primer v primeru gotovinskega poslovanja, poslovanja brez izdajanja računov. In ko je bil zakon o davčnem potrjevanju računov sprejet v Državnem zboru, je bilo skozi celotno proceduro zelo jasno izraženo, da imamo oziroma da štartamo na ničelno toleranco do tovrstnih zlorab. Če je šlo v danem primeru za globo 3 tisoč evrov, to pomeni, da je šlo za hujši davčni prekršek, in ja, tehnologija obstaja, da je možno v bistvu evidentirati in pravzaprav se mora po zakonu evidentirati tudi opominjanje kot sestavni del kaznovalne politike po Zakonu o prekrških, ampak ker moram reči, da za samostojne podjetnike je najnižja možna globa tisoč 500 evrov. Če je v danem primeru bila izrečena globa 3 tisoč evrov, to pomeni, da je šlo za hujši davčni prekršek. Hvala lepa.
Gospod Zvonko Lah, imate besedo za postopkovni predlog, da se na naslednji seji opravi razprava o odgovoru. Izvolite.
Hvala, podpredsednik, jaz bi to poslovniško možnost izkoristil. Naj povem še en primer. Ko sem šel v eno trgovino, tehnično, nekaj kupiti, mi je trgovska rekla, ne vem, kaj naj naredim, ali bi dala pralni stroj na obroke ali ne. Namreč ena mlada družina s tremi otroki, mož je dobil kazen več tisoč evrov, sem slišal, ne točno koliko, za nek manjši prekršek in niso sposobni niti pralnega stroja kupiti. Zdaj je vprašanje, je rekla, ker je pač samostojni podjetnik, bo šel na socialno podporo, zaprl vse skupaj in ne bom dobila tega plačanega. Mene zanima, ali je res, da se opominja. In krivi smo mi poslanci, ker smo tako zakonodajo sprejeli. Zadaj je še en člen, ki pravi, da se lahko terja tudi globa višja od najnižje, še posebej stavek je napisan. Jaz bi rad, gospa ministrica, ob takih primerih preveril pri tem inšpektorju, ki je dal enemu takemu, ki komaj preživlja mlado družino, ali ga je res prej opomnil, da je šlo za hujšo kršitev. Če je hujša kršitev ena suha klobasa ali ena lesena žlica, potem to ni res, potem takih ljudi ne smete imeti tam v službi. In vam povem, naslednjič, ko mi bo nekdo dal zapisnik, bom šel po sledi tega zapisnika in bom ime in priimek tukaj povedal. Ali pa spisek tistih poslancev, ki so take globe in tak zakon izglasovali tukaj v parlamentu. To si ga bom pa pridobil, pa ga bom imel pri sebi. Ker to je pa višek. Mogoče gre za posameznike, ampak če nekdo plača, sliši, da je kazen za en tak prekršek 3 tisoč evrov – koliko ljudi odganja? Kako se to hitro širi med ljudi? Ali je to sorazmerno? Ali je to pošteno? Ali je to pravično? Nikakor ni. Če imamo take predpise, da smo tako ocenili, potem recimo, da ni treba nič več delati, denar raste v bankomatih in gremo samo dvigovat. To je kot včasih, ko so rekli: »Ubogi Nemci, ki morajo zaslužiti marke, mi jih pa samo kupimo.« Dajte spoštovati državljane in verjeti, da je velika velika večina poštenih in bi se radi tega tudi držali.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, se pravi v torek v okviru glasovanj. Nadaljujemo z gospodom Hainzom, ki bo postavil poslansko vprašanje ministru za zunanje zadeve gospodu Karlu Erjavcu. Gospod Hainz, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav obema ministricama in pa gospodu ministru, predvsem torej gospodu Karlu Erjavcu! Sam imam seveda vprašanje v zvezi z mejo s Hrvaško oziroma z uresničevanjem arbitražnega sporazuma. Sam vem, da je treba imeti s sosedi urejene, lepe, če hočete, odnose, toda edina meja, na kateri se nam nekako zatika, je seveda meja s Hrvaško. Z Avstrijo imamo urejeno, z Italijo imamo urejeno, z Madžarsko imamo urejeno, pri Hrvatih pa se nekako tako počutim, kakor da gre za ločitev dveh zakoncev, ki se nikakor ne moreta dogovoriti. Namreč Hrvati, pa posebej zato, ker je to naš izjemno močan gospodarski partner, to je turistični partner, če hočete, imamo človeške medsebojne in izjemno močne odnose, ljudje so poročeni preko meje, imajo posestva na eni in drugi strani meje, nam pa nekako ta diplomacija, bom rekel, na visoki ravni ne gre. Seveda pa se je s Hrvati, to pa priznam, težko pogovarjati. Dejstvo je, da smo imeli vrsto pogovorov, dogovorov, začenši že s Špegljem, ki je bil odstavljen zato, ker se je s Slovenci zmenil za skupno obrambo proti Jugoslovanski armadi. Začasna meja ob Dragonji – smo postavili kontejner v dolini, začasno, pa seveda je potem postalo stalno. Sporazum Drnovšek-Račan seveda ni bil realiziran. Školjčišča so postavljali še zadnje leto, v času že dogovora o arbitražnem sporazumu. Pomorske karte, da vas samo spomnim, priročniki so nas enostavno spustili, smo imeli hrvaško morje in smo imeli italijansko morje, slovenskega morja ni bilo. Na geografskih kartah povsod – hrvaških, prosim, da ne bo pomote – piše »Piranski zaliv«, Hrvatje zdaj umetno, politično in preko novinarjev, seveda, vsiljujejo drugo ime, neko »Savudrijsko valo«. Skratka, vrsta je stvari, pri katerih Slovenci ne bomo mogli v večnost prelagati oziroma vprašanje je, kako se je pogovarjati z nekom, ki se pač noče pogovarjati, posebej potem, ko je meja že mednarodno določena. O tem problemu dogovorov je govoril tudi gospod Grims pred par minutami. Skratka, preprosto vprašanje, gospod minister: Kje je meja pri vprašanju meje s sosednjo državo?
Besedo ima minister za zunanje zadeve, gospod Karl Erjavec. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik Državnega zbora. Hvala lepa tudi za vprašanje. Lepo pozdravljam vse poslanke in poslance in pa kolege ministre! Kar se tiče Hrvaške, dejansko imamo na vseh področjih, ko govorimo o meji, zelo veliko težav, ko gre za morsko mejo, kopensko mejo. V preteklosti smo poskušali to zadevo urediti z dialogom. Omenili ste dogovor Drnovšek-Račan, ki je bil dogovor o neki uravnoteženi meji. In moram reči, da je arbitražno sodišče, ko je razsojalo, precej povzelo tisto, kar sta se že dogovorila Drnovšek in gospod Račan, kar kaže na to, da sta že ona dva našla neko kompromisno, uravnoteženo rešitev. Slovenija je svoje opravila, je to pogodbo oziroma dogovor Drnovšek-Račan sprejela, ratificirala v Državnem zboru. Vemo, da se je zadeva v zadnjem trenutku ustavila v hrvaškem saboru, kjer niso ratificirali te pogodbe. Podobno je bilo s problematiko varčevalcev nekdanje Ljubljanske banke. Imeli smo podpisan sporazum, gre za memorandum iz Mokric, in zopet težava, niso spoštovali tistega, kar smo se dogovorili, To pa je bilo, da bomo s tem zaustavili vse sodne postopke glede Ljubljanske banke na hrvaških sodiščih in da se ta zadeva ureja preko dunajske konvencije oziroma pogodbe iz leta 2001. Hočem reči, da je zelo težko vzpostaviti in uresničiti nek dogovor s hrvaško stranjo, in tudi če pogledamo arbitražno odločbo, vidimo, da po eni strani govorijo, da pač za njih ne velja, ne spoštujejo mednarodnega prava, govorijo, da je hrvaški sabor nad odločbo, da je samo bog nad saborom in tako dalje. Treba pa je vedeti, da mednarodno pravo je pa nad vsakim parlamentom. Tudi tukaj v Državnem zboru dostikrat je treba sprejeti in upoštevati določene stvari, ki jih določajo mednarodne pogodbe, ker je to tudi določeno z ustavo. Podobno je tudi kar se tiče Hrvaške, če bi dejansko bila zrela država v smislu spoštovana mednarodnega prava, se ne bi posluževala takšnih sredstev. Ko je bila izdana arbitražna odločba, so ves čas trdili, da dajmo preko dvostranskih pogovorov to zadevo urediti, ker arbitražna odločba za njih ne velja, čeprav je arbitražno sodišče jasno povedalo, da se lahko arbitražni postopek nadaljuje, da tisti neljubi dogodek ne vpliva na končno razsodbo, vendar oni tega preprosto ne upoštevajo. Da lahko predvidevamo, da hrvaška stran ni zainteresirana za dialog glede implementacije arbitražne odločbe, lahko vidimo že iz izjav predsednika hrvaške vlade, gospoda Plenkovića, ko je obiskal Savudrijo in pozival hrvaške ribiče, naj lovijo v slovenskem morju, da arbitražna odločba za njih ne velja. Zato ne vidim posebne vrednosti v tem, da bi šli v dialog, dokler Hrvaška jasno ne pove, da zanjo tudi velja mednarodno pravo in pa tudi arbitražna odločitev. Zato sem mnenja, da je treba pristopiti z odločno zunanjo politiko. Zato tudi mislim, da je bila pravilna poteza, ko je Slovenija odrekla postopek članstva Hrvaški v Organizaciji za gospodarsko sodelovanje in razvoj, v OECD. In mislim, da država, ki ne spoštuje mednarodnega prava, vladavine prava, odločb sodišč, že sama po sebi ne izpolnjuje visokih standardov, ki jih zahteva OECD. Eden od teh standardov je pa tudi spoštovanje mednarodnega prava, spoštovanja sodnih odločb. In podobna zadeva je tudi z Madžarsko, zaradi nespoštovanja arbitražne odločbe v zvezi z Molom, tudi oni so odrekli to podporo. Tako da jaz mislim, da je treba odločno in s trdo zunanjo politiko, ker z dialogom na koncu nas zmeraj peljejo žejne čez vodo.
Gospod Primož Hainz, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora.
Hvala lepa za odgovor. Jaz moram reči, gospod minister, da namen tistih, ki – seveda se zavedam tudi lastnih napak – torej, nekateri nas podcenjujejo, nekateri imajo seveda preračunljive zgodbe, ampak dejstvo je, da smo mi tudi naredili vrsto neumnosti, začenši s to, recimo, da plebiscitarnega vprašanja o pridružitvi k samostojnosti Slovenije v tri vasi, Škodelin, Mlini in Bužini, nismo poslali tem vaščanom. Torej, da je Molino, torej kot igralnica, so šli v Buje vprašat Hrvate, ali ima lahko na tem ozemlju, kjer so, skratka neposredno na meji. Tudi ta kontejner, ki sem ga prej omenil, torej obmejni, je seveda naše maslo, to niso Hrvati postavljali. Mi smo se dogovorili in je bila neke vrste naivnost. Jaz seveda moram reči, da pri nas nekateri trdijo, da bi se morali s Hrvati skozi samo pogovarjati, zaradi neke, bom rekel, evropske javnosti. Jaz seveda tega ne razumem prav dobro. Lahko je to diplomatski izraz, ampak mislim, da se moramo pogovarjati zaradi nas, tudi zaradi hrvaških sosedov, tistih, ki bi radi imeli urejene odnose. Spomnil bi vas samo, da na nek način moramo svojo samozavest tudi pokazati. Če vas samo spomnim na Libeliče na Koroškem, kako so ljudje, vaščani z junaštvom tistega časa v 1. svetovni vojni dosegli, da so prišli na slovensko stran. Bojim pa se, da so nekateri med nami, ki preprosto se ne zavedajo, da ta morska meja je pomembna, pa ne podcenjujem ostale meje, ker preprosto ne vedo, da Slovenija je pomorska država. In na tej točki sem seveda včasih malce razočaran. Če imate kakšno dodatno misel okoli te meje, ki sem jo prej omenil, meje o meji, bi vas seveda prosil še za dodatek, sicer pa hvala lepa.
Minister Karl Erjavec, izvolite, imate besedo.
Hvala za besedo. Poglejte, jaz moram reči, da mednarodna skupnost podpira Slovenijo, ko gre za spoštovanje arbitražne odločbe. Veste za stališče Evropske komisije, tudi na Blejskem strateškem forumu je podpredsednik Evropske komisije gospod Timmermans zelo jasno podprl vladavino prava in da mora Hrvaška, če je del evropske družine, spoštovati mednarodno pravo, vladavino prava in pa odločbe. Tukaj moram tudi omeniti stališče visoke predstavnice za zunanjo politiko gospo Federico Mogherini, ki je na enakem stališču zlasti zato, ker se boji, ker Hrvaška ima neurejene meje še s Srbijo, Bosno in Hercegovino in Črno goro, in vemo, da Zahodni Balkan je že tako in tako precej nestabilen, neurejene meje pa gotovo lahko povzročijo dodatne nepotrebne napetosti. In zato je v interesu vseh, da se meje, zlasti med nekdanjimi republikami, ki so zdaj samostojne in neodvisne države, uredijo. Jasno je, da v 26 letih Hrvaška ni uredila z nobeno sosedo mejnega vprašanja, kar kaže na to, da je edina rešitev, da nekdo tretji pomaga pri razrešitvi te meje. In moram reči, da ravno arbitraža naj bi bila model tudi za razreševanje ostalih mej. Tudi države, kot so Nemčija, Francija, Belgija, Nizozemska, Luksemburg, podpirajo, vendar je pa res, da bo treba, da tudi Slovenija pač stori vse tiste potrebne korake za implementacijo te arbitražne odločbe. Zato sem že večkrat povedal, na morju je meja jasno določena in bi lahko že naslednji dan, ko je bila objavljena arbitražna odločba, začeli izvajati svoje pristojnosti na območju, kjer je določena meja med Slovenijo in pa Hrvaško, kar se tiče morskega območja. Jaz se bojim, da če ne bomo tukaj imeli trdne in pa odločbe politike, da nam bo mednarodna skupnost tudi čez čas rekla, poglejte, imeli ste vso našo podporo, namesto vas pa ne moremo braniti slovenskega morja, svoje interese pač morete sami uresničevat. In zato sem mnenja, da je treba vztrajati s trdno in odločno zunanjo politiko, ko gre za Hrvaško. Jaz mislim, da država, ki želi v OECD, mora spoštovati mednarodno pravo, tudi glede schengna si jaz ne predstavljam, da bi Hrvaška postala del schengna, pri tem pa prodira in krši mednarodno pravo in posega v slovensko morje.
Gospa Marija Bačič bo postavila poslansko vprašanje ministrici za izobraževanje, znanost in šport dr. Maji Makovec Brenčič, ki pa je upravičeno odsotna. Izvolite gospa Marija Bačič.
Hvala, gospod podpredsednik, za dano besedo. Moje vprašanje naslavljam na ministrico za izobraževanje, znanost in šport dr. Majo Makovec Brenčič, in sicer sprašujem: Katere aktivnosti načrtuje oziroma izvaja Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport z namenom učinkovitega izvajanja pravice do brezplačnega prevoza za polnoletne osebe s posebnimi potrebami v okviru osnovnošolskega izobraževanje? Iz dejstva, da država nima učinkovitega sistema vključevanja oseb s posebnimi potrebami v varstveno delovne centre, je dopuščena možnost vključenosti v sistem prilagojenega osnovnošolskega izobraževanja do 26. leta. Če pustimo ob strani, kakšno korist imajo varovanci od dolgotrajnega obiskovanja osnovne šole, ki nima niti primernih programov niti kadrovskih resursov za delo s starejšimi, je treba opozoriti na določene probleme, in sicer je eden teh vprašanje izvajanja, zlasti pa plačila stroškov za prevoze mladostnikov s posebnimi potrebami v osnovnošolsko izobraževanje. Določene občine se tej obveznosti za mladostnike s posebnimi potrebami izogibajo, in sicer zelo na široko razlagajo določbo 56. člena Zakona o osnovni šoli, ki določa pravico do prevoza. V eni od sodb je Upravno sodišče dodelilo pravico do brezplačnega prevoza v osnovno šolo za osebe s posebnimi potrebami, ki je starejša od 18 let, ter občini naložilo stroške. Poudarilo je, da pravico zagotavljajo ne le mednarodne konvencije, pač pa je v skladu tudi z načeli naših zakonov s področja vzgoje in izobraževanja, zlasti zagotavljana največje koristi otroka, enakih možnosti s hkratnim upoštevanjem različnih potreb otrok, individualiziranega pristopa ter takojšne in kontinuirane podpore in strokovne pomoči v programih vzgoje in izobraževanja. A vsak starš otroka, ki so že v tako hudi stiski, si pač takega dolgotrajnega pravdanja za svojo pravico ne more privoščiti. Dobili smo namreč odgovor, da naj bi vsak starš posebej tožil občino in si izpravdal to svojo pravico. Zato sprašujem ministrico: Kako namerava rešiti ta problem? Prosim za ustni odgovor na naslednji seji. Hvala lepa.
Hvala lepa. Odgovor boste dobili. Gospod Franc Breznik bo zastavil vprašanje ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo, gospodu Zdravku Počivalšku ter ministrici za izobraževanje, znanost in šport dr. Maji Makovec Brenčič. Slednja je sicer odsotna, kot veste, in bo odgovarjal samo gospod minister. Izvolite, gospod Breznik.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik! Spoštovani minister, na žalost večji del odgovora sem pričakoval od gospe ministrice za šolstvo dr. Maje Brenčič. Moram pa povedati, da se vprašanje nanaša na petek, ko smo se srečali na 50. Mednarodnem obrtnem sejmu v Celju. Tema pogovora tudi Odbora za gospodarstvo na tem sejmu je bila zagotovitev zadostnih kadrov za potrebe slovenskega gospodarstva. Kot veste, zanima me problematika. Ko ste nastopili vaš mandat, sem vas takrat vprašal, ali imate zadostno podlago pri ministru, to je pri prvem ministru, jaz mu pravim, predsedniku Vlade, da ima gospodarstvo veliko besedo in da boste lahko kreirali tudi ostale politike v ostalih resorjih. Eden izmed najbolj pomembnih resorjev, ki so poleg gospodarstvo, so tudi primerni kadri. Kot veste, vsi naslovi, ki jih pogledate danes v novicah, v zadnjih pol leta, govorijo o tem, da v Sloveniji primanjkuje cela vrsta kadrov. Na eni strani imamo strukturno brezposelnost, torej šolski sistem proizvaja kadre, na žalost, ki jih noben ne potrebuje, s tem dela tudi stiske družin, stiske mladih ljudi, kjerkoli se obrnem piše, družboslovcev preveč na celi črti, na drugi strani pa nam manjkajo tako orodjarji, kot varilci, tako kot strojni tehniki, elektrotehniki, bioniki, predvsem mehatroniki v različni proizvodnji in nenazadnje tudi v servisnih službah, varnostniki, da ne govorimo o voznikih tovornjakov, zidarjih in tako naprej. Torej vse tisto, na kar sem že pred tremi leti in še prejšnji mandat opozarjal ta resor, da se bo zgodilo, da zaradi pomanjkanja zadostnega števila kadrov morda tudi ne bomo imeli toliko tujih investicij, ker tudi tuji investitorji poleg spodbudnega poslovnega okolja, spodbudnega davčnega okolja gledajo tudi kadre. Če pogledamo Slovake, Slovaki imajo samo na fakultetah več kot 40 % naravoslovcev in tudi tehničnega kadra, pri nas je seveda ta odstotek približno 30 %. Tu govorimo samo o visokošolskem izobraževanjem. V srednješolski izobrazbi pa je ta manko še večji in še večje pomanjkanje. Zato, spoštovani minister, če mi lahko odgovorite: Kakšni so vaši pogovori glede tega z ministrico? Ali vam je zaupala kakršnekoli načrte, kako bo zagotovila zadostni kader za slovensko gospodarstvo, s čimer bi lahko dodatno spodbudili tudi tuje investicije in dodatno bi lahko dvignili gospodarsko rast? Hvala za odgovor.
Hvala lepa. Gospod minister Zdravko Počivalšek, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, poslanke in poslanci! Spoštovani gospod poslanec, hvala za vprašanje. Na začetku bi rad poudaril, da je problematika zagotavljanja ustreznih kadrov za gospodarstvo problematika, ki presega en resor. Mislim, da poleg izobraževanja sem sodi, vsaj po naši organizaciji dela, tudi Ministrstvo za delo. Vključevati je treba različne skupine kadrov, poleg zaposlenih in iskalcev zaposlitve je treba vključiti tudi dijake, študente. V prihodnosti bodo namreč potrebna nova znanja, povezana z globalizacijo, avtomatizacijo, digitalizacijo. Posebno pozornost je treba nameniti ranljivim ciljnim skupinam, starejšim, invalidom in drugim ter najbolj prodornim, to je tistim osebam med 30. in 35. letom, ki so lahko nosilci gospodarske rasti. Gospodarski subjekti se soočajo s številnimi težavami. Naj naštejem samo najbolj pogosto, in to mislim, da ne sodi vse k šolstvu: obremenitev s socialnimi prispevki, ki ima negativen vpliv na motiviranje ljudi za delo in napredovanje; neprožnost zaposlovanja in odpuščanja, to je nezmožnost prilagajanja poslovanja razmeram na trgu; beg talentov, to je izrazito v IT sektorju, kjer inženirji odhajajo v tujino, kjer dobijo za enako delo večjo plačo, saj je plača v Sloveniji med najbolj obremenjenimi; slovenska zakonodaja je precej restriktivna do tujcev, državljanov tretjih držav, tujce se lahko zaposli v Sloveniji le, če ni ustreznega kadra in se izkaže, zakaj je tujec boljši oziroma primernejši od slovenskega delavca; socialni transferji Republike Slovenije zagotavljajo preživetje brezposelnim osebam, in sicer na način, da nimajo potrebe po iskanju zaposlitve, še preprost izračun tako pokaže, da se dejansko ne splača delati, saj je vsaj toliko sredstev lahko pridobiti z različnimi socialnimi transferji; in pa načrtovanje potreb po določenih kadrih ni prilagojeno dejanskim potrebam na trgu, temveč potrebam izvajalcev izobraževalnih ustanov – tukaj pa je potreba po tem, da se naredi napredek na področju Ministrstva za šolstvo. Treba je povedati tudi, da ima gospodarstvo po novi uredbi možnost vplivati na 20 % šolskega programa in da moramo doseči to v večji meri, kot to delamo zdaj. Za konec bi rekel tako, da je človeški kapital eden od glavnih dejavnikov konkurenčnosti in dolgoročne rasti. Ta dejavnik je premalo izrabljen, zato bo potrebno večje in trajno vlaganje v znanju, in sicer v enem usklajenem povezovanju več ministrstev, šolskega, za delo in gospodarstvo. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Breznik, zahtevate dopolnitev odgovora? Izvolite.
Ja, v bistvu se zahvaljujem ministru za odgovor. Veste, da sem, lahko rečem, vaša sorodna duša, bi jaz temu rekel. To, kar ste zdaj govorili, je v bistvu kritika vas kot ministra v tej vladi kolegici Kopač Mrak. In jaz se tudi strinjam s tem. Vaše ugotovitve kot gospodarskega ministra so popolnoma enake mojim ugotovitvam, torej nestimulativno delovno okolje, kjer tisti, ki nič ne delajo, dobivajo enake socialne transferje kot tisti, ki delajo. To ni socialna država, to je izigravanje socialne države. Po drugi strani nespodbudna davčna zakonodaja, torej govorimo o davkih med bruto in neto plačo. Govorite prav to, kar jaz govorim Anji Kopač Mrak, ona pa, kot da živi v vesolju. Po drugi strani pa šolsko ministrstvo, totalni monopol v vzgojno-izobraževalnem sistemu, producira kadre, ki jih noben ne potrebuje, pa ne mislim na vse, ampak oprostite, ne mislim, da je slab vaš šolski sistem, jaz govorim, da je vsaj v osnovnih šolah ta šolski sistem v redu, potem pride do nekih nerealnih pričakovanj staršev, potem, poglejte, jaz sem večkrat povedal v javnosti: Ste kdaj slišali otroka, da je rekel, da hoče biti sociolog, politolog, nenazadnje tudi politik ali karkoli? Navadno otrok želi neki praktični poklic. In te praktične poklice, glejte, tudi ta vlada daje denar za nekaj čisto drugega. Zakon o dualnem šolskem sistemu ste totalno izmaličili, totalno izmaličili, kolega, ki sedi pred mano, je pripravljal ta zakon, je odličen, naša verzija dualnega šolskega sistema, to je zakona o poklicnem izobraževanju, v katerem govorimo, da je dualni šolski sistem, in letos imamo samo 53 dijakov vključenih v dualni šolski sistem in še to je pilotni projekt za samo štiri poklice, kamnosek, orodjar, mislim da še mizar, in tu se tudi zadeva zaključi. Zato, spoštovani minister, apeliram na vas nekako, da udarite po mizi v vladi in da obe kolegici, torej obe ministrici na tem področju naredita nek korak naprej. Toliko z moje strani, najlepša hvala in pričakujem še nek del odgovora od gospoda ministra.
Hvala lepa. Gospod Zdravko Počivalšek, minister, izvolite.
Jaz moram povedati tako, da mislim, da ni dovolj, da smo sprejeli ta dualni šolski sistem, da bomo morali narediti kar nekaj na tem, da bomo dali vrednoto delu, da bomo morali delo spromovirati. Mi živimo pač v povprečju v prepričanju, ki smo ga potegnili od prej, pojdi v šolo, da ti ne bo treba delati. In iz tega jaz jemljem, da vlečemo izvirni greh. In ni bilo dovolj samo sprejeti dualni sistem, ampak ga moramo spromovirati. Od pričakovanega, mislim da, 200 ali 300 vpisa letošnjega leta, smo imeli samo 50. Absolutno premalo. Brez nekih dodatnih ukrepov ne bo nobenega napredka na tem področju. Dejstvo pa je, da se podjetja soočajo s pomanjkanjem delovne sile, da so problematični predvsem proizvodni delavci, zidarji, varilci, kleparji, kuharji, natakarji, vozniki ter tudi visoko izobraženi in specializirani delavci: farmacija, mikrobiologija, nanotehnologija, kemijski inženiring, robotika, elektro inženirji, mehanika, strojništvo, telekomunikacije. V vsakem primeru mislim, da je to en kompleksen sistem, ki ga bomo morali reševati skupaj, ne samo država, predvsem država s pogoji, na drugi strani tudi gospodarstvo in povsod tam, kjer bodo delovno silo jemali kot sestavni del procesa, kjer bodo pač spoznali, da brez nje ni ničesar, ne bo napredka. Tam, kjer pa delovno silo jemljejo kot sredstvo, pa po mojem mnenju imajo že sedaj težave, nimajo pa nobenih možnosti, da bodo uspešni v bodoče. Skratka smatram, da je to pač kompleksna zadeva, ki jo bo potrebno reševati na vseh področjih, na šolskem, na delovnopravnem v smislu pač pogojev dela, motivacije za delo, na gospodarskem, z odnosom do spodbujanja dela in promoviranja teh delavnih poklicev. Hvala.
Hvala lepa. Zahtevate postopkovno? Izvolite.
Ja, spoštovani podpredsednik. Jaz upam, da razumete tudi tisti, ki ste še zbrani tukaj v tej dvorani, da je nujno potrebna razprava, in zato želim po poslovniku, da opravimo razpravo. Torej za mene gre za odločilni čas, to je čas četrte industrijske revolucije, ki traja v Nemčiji že nekaj let, v visoko razvitih državah se karte mešajo, lahko rečemo popolnoma na novo. Sam spremljam tehnologije nekaj časa, ko sem še delal v tovarni Siemens v Avstriji, tudi delno v Nemčiji, lahko rečem, da se je že takrat pred petnajstimi leti to začelo. Prihajajo pa popolnoma novi poklici, tako so arhitekti industrije 4.0 v tovarnah, bionika, mehatronika, kot ste omenili, kemijski inženirji, polimeri pod visokimi pritiski potrebujejo ponovno nove strokovnjake, orodjarji dobijo nove funkcije, nova orodja, prihaja do pametnih mest, pametnih avtomobilov, elektromobilnosti, popolnoma novi trendi. In te trende pričakuje Slovenija s šolskim sistemom iz 19. v 20. stoletje. To je ta problem in to je ta monopol vzgojno-izobraževalnega sistema, ki ne dopušča privatne iniciative, ki noče dopuščati privatnega sektorja, da bi te nišne zadeve nekako izobraževal, ki hoče imeti vedno kontrolo tudi v dualnem šolskem sistemu na podjetja, ki so že danes izvozna, ki imajo v sebi vrhunske strokovnjake, ki bi lahko izobraževala te dijake in bi jim lahko dala dodatni denar in dodatno spodbudo. Nenazadnje tudi, vi podpredsednik, prihajate iz stranke Desus, poglejte, če se ti fantje zaposlijo pri 17., plačujejo prispevke, kaj je najlepšega za blagajno, za upokojensko blagajno. Najboljše je, če mladi začnejo delati, spoznavati svoj bodoči poklic in seveda šolski sistem, ki nudi napredovanje. Mi smo se pogovarjali v petek, najlepše je, ko prideš v BMW in ti predsednik uprave BMW, doktor znanosti, pove, da je v tem podjetju začel kot vajenec in da sistem omogoča, da je iz vajenca prišel do doktorja znanosti, in zdaj je predsednik uprave. To je ta zgodba tega grdega gnilega kapitalizma, kot bi rekli tam na Združeni levici, in to je zgodba uspeha. Ljudje spoznavajo svoj poklic pri 17., če jim to ne odgovarja, lahko ta svoj poklic menjajo, ne pa da nekdo pride iz fakultete pri 35. letih, izkoristi vse socialne bonuse, med tem časom še ni plačal enega evra prispevka in ta ugotovi, da pa to sploh ni zanj, da se je izobraževal v nekem sistemu, ki ga noben človek ne potrebuje, z nazivom magister. Danes, lahko rečemo, ni hujšega, da si star 35 in ugotoviš, da tvoj poklic ne pomeni ničesar v neki družbi, in da je še na tisoče takih nezaposlenih, kot si ti. To je zgrešena zadeva. Mi moramo ta vrednostni sistem tudi vrniti in vse to so prave politike, prava promocija teh poklicev, prava zgodba, da je tudi nekdo, ki je vajenec in bo potem mojster, prav tako na takem nivoju kot nek inženir ali pa nek ekonomist, če ima seveda zadosti velika znanja. Zato upam, da boste sprejeli moj predlog, in da bomo o tem govorili, opravili celovito razpravo. Najlepša zahvala pa tudi gospodu ministru.
Hvala lepa. Gospod Breznik, o vašem predlogu bo Državni zbor odločal v torek, 26. septembra, v okviru glasovanj. Gospod Tomaž Lisec bo postavil vprašanje ministrici brez resorja, pristojni za razvoj, strateške projekte in kohezijo, gospe Alenki Smerkolj. Izvolite.
Hvala, podpredsednik, za dano besedo. Spoštovana ministrica, spoštovana ministra, kolegi, kolegice, lep pozdrav! Ko sem na junijski seji poslušal enega izmed koalicijskih partnerjev, ko je predsednika Vlade spraševal, kako je s črpanjem evropskih sredstev, sem bil zelo razočaran nad njegovimi podatki oziroma odgovori. Odgovor je bil, da v bistvu podatkov niti nima. Zato, spoštovana ministrica, ob zavedanju, da smo v drugi polovici leta 2017, in če vemo, da se bo perspektiva 2014–2020 zaključila oziroma se mora zaključiti tako vsebinsko kot finančno do leta 2022, 2023, me zanima na presečni datum, prva polovica letošnjega leta: Kje smo z evropskimi sredstvi oziroma kje smo vsebinsko, časovno, predvsem pa finančno pri črpanju teh sredstev? Glede na to, da vemo, da imamo pet skladov znotraj teh EU sredstev, me zanima: Kako je na področju kohezijskih skladov in pa evropskega sklada za regionalni razvoj, kje smo, kako daleč smo? Zakaj sem se odločil, da postavim to poslansko vprašanje. V petek sem bil na svetu regije Posavje, kjer so župani medse povabil tudi poslance iz Posavja. Vsi skupaj smo ugotavljali, da smo se preveliko časa ukvarjali s tem, ko smo se delili na vzhod in zahod, ko smo se odločali, kaj iz te perspektive nam ne samo pripada, ampak kaj želimo tudi od te perspektive dobiti. Ko smo se nekaj časa, na žalost, spraševali, zakaj nam je dodeljeno manj sredstev kot v prejšnji evropski perspektivi in da so sta sredstva nekako drugače usmerjene, je bilo ključno vprašanje, ali smo vsi skupaj sposobni zagnati oziroma dati tempo v višjo prestavo, da se ne bomo tam po letu 2020 spraševali, ali sploh imamo načrte za črpanje evropskih sredstev, ali na drugi strani sploh vemo, kako te načrte realizirati. In pa tretje, kot ključno, kako te načrte tudi finančno ovrednotiti in izvesti. Po mojem mnenju pa je ključno, da se tukaj obrnemo tudi na lokalne skupnosti, ko na eni strani občina ne sledi s povprečnino povpraševanju občin, ko jim nalaga nove obveznosti, na drugi strani pa privilegiranim občinam in privilegiranim projektom deli sredstva tudi z novimi zakoni, ki so lex specialis, ne pa nek lex generis. Zanimajo me konkretne številke pri posameznih evropskih skladih: Kje smo z vsebinskimi, časovnimi, predvsem pa finančnimi vidiki pri črpanju evropskih sredstev? Hvala.
Hvala lepa. Ministrica gospa Alenka Smerkolj, izvolite.
Dober dan. Spoštovani poslanec, vsi ostali prisotni! Hvala za to vprašanje. Najprej glede na to, kakšno vprašanje sem dobila, v resnici nisem vedela, kako široko bo lahko ta razprava šla. Dejstvo je, da ravno zato, ker je kohezija res široko področje, kvartalno tudi poročamo pristojnemu odboru. Tako da je bilo praktično ravno v petek na Odboru za EU predstavljeno poročilo, ki govori o obdobju, za katerega sprašujete, se pravi, o prvi polovici leta. Najprej prva stvar, nekaj konkretnih številk. Vsaka kohezijska zgodba se najprej začne z odločitvijo o podpori. To je tisti del, ko pravzaprav SVRK kot organ upravljanja določenemu posredniškemu organu zagotovi sredstva, ki jih potem ali v okviru neposredne potrditve nekega javnega programa in razpisa lahko začne izvajati. Konec junija smo imeli takih odločitev o podpori za milijardo 120 milijonov. Lahko rečem, da smo zdaj v sredini septembra na milijardi 300, in verjamem, da bomo do konca leta na milijardi in pol. To pa praktično pomeni polovico celotnega zneska, ki ga ima Slovenija na razpolago. Zakaj v bistvu verjamem, da bomo lahko odločitve sprejeli, vse tiste, ki so še potrebne, nekje v letu 2018 in do konca 2019? Zato ker enostavno smo v približno dveh letih, odkar smo izdali prvo odločitev, ne bom razlagala težav za nazaj in s čem smo se takrat borili, ampak dejstvo je, da smo lahko do prve odločitve prišli šele v letu 2015, v dveh letih bomo prišli na polovico in v naslednjih dveh letih praktično na celoto. Do konca leta 2023 moramo ta sredstva počrpati. Niso pa to tisti podatki, ki so v celoti relevantni, tisto, kar je izjemno pomembno, je, da potem pogledamo, kako se programi izvajajo s tem, kako so sklenjene pogodbe. In tukaj sklenjene pogodbe, se pravi, da se programi, razpisi, neposredne potrditve že izvajajo, jih je bilo konec junija za približno eno milijardo, to pa je 32 % celote oziroma konec avgusta, ko imamo zadnje podatke, smo bili na milijardi 100. Na kratko, praktično v bistvu približno za 10 do 15 % v tem časovnem diapazonu zaostajamo za tistim, ko gledamo kvartalno, kaj imamo odločitev za podpore in kaj se potem tudi dejansko začne izvajati. To je osnova. Tista zadnja stopnica je pa seveda, ko upravičenci začnejo sredstva tudi črpati. Tam smo pa v tem trenutku na 206 milijonih evrov. Toliko mogoče za začetek. Zdaj pa sprašujete malo bolj konkretno še po različnih skladih in povezujete zgodbo tudi s praktično regijami oziroma jaz temu rečem dogovoru za razvoj regij oziroma temu, na kakšen način lahko v bistvu delamo projekte tudi od spodaj navzgor, ker tam seveda lahko tudi lokalne skupnosti sodelujejo, predvsem pa seveda vseh 12 statističnih regij. Ravno zdaj je tisti trenutek, ko sveti teh statističnih regij v bistvu odločajo o tem, katere projekte bodo potrdili na nivoju posamezne regije v okviru prvega pozive, in v bistvu tudi že razpravljajo o tem, na kakšen način in katere projekte bi poskušali izpeljati v okviru drugega poziva. In tukaj pridemo takoj do višine teh sredstev. Jaz moram reči, da tisto, kar je [[…]] [[znak za konec razprave]] [[…]]Aha, zdaj mi je pa zmanjkalo časa, mogoče bom ta del odgovorila v drugi polovici vašega vprašanja. Mogoče je to res smiselno povedati, zato ker kar precej stvari mešamo. Jaz mislim, da smo naredili res velike korake v smeri, da smo zagotovili za razvoj regij, za projekte za od spodaj navzgor preko 450 milijonov evrov, ampak mogoče še kakšno besedo več kasneje.
Gospa ministrica, hvala. Gospod Tomaž Lisec izvolite, dopolnitev odgovora.
Ja, hvala. Tudi sam nisem hotel iti v preteklost pa govoriti o tem, da smo se res slabo izpogajali pa da je ogromno problemov bilo z informacijskim sistemom. Jaz verjamem, da te zadeve sedaj rešujejo. Tako kot pri vsakem projektu najprej seveda moraš vedeti, ali se je sploh smiselno prijaviti, kakšna je vsebina tega projekta in kako je tudi predvsem časovno, nenazadnje pa je ključna finančna slika projekta. Prej ste rekli pri koheziji, 206 milijonov se črpa. Jaz verjamem, da je bilo ogromno sredstev podeljenih, ampak moje ključno vprašanje je bilo, ali smo kot država sposobni počrpati, pravočasno seveda, vse finančne možnosti, ki nam jih različni skladi ponujajo. Zakaj pa se mi zdi to ključno? Sam prihajam iz regije Posavje, kjer imamo tri dokaj solidno velike občine in pa tri manjše občine. In predvsem župani teh manjših občin so skozi celotni sestanek, pa ne prvič, verjetno ne zadnjič, poudarjali, da imajo občutek, da ko država razpisuje pogoje, so ti razpisni pogoji prilagojeni večjim, na primer glede populacijskih enot in vsega ostalega župani, niti če se povežejo, ne dosežejo neke osnovne platforme, da bi se lahko sploh uspešno prijavili na razpis. Zato, spoštovana ministrica, v tem drugem delu želim vedeti: Ali boste v nadaljevanju večjo vlogo podali lokalnim skupnostim in njihovim pozivom, da naj bodo ti razpisni pogoji znotraj teh statističnih regij oblikovani tako, da ne bodo privilegirane le največje občine in da bodo imele tudi manjše občine, predvsem tiste obmejne občine, možnost aktivno sodelovati pri črpanju evropskih sredstev? Vsi ugotavljamo, da imamo deficit na [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Izvolite, gospa ministrica, gospa Alenka Smerkolj.
Hvala za besedo še enkrat. Najprej prvi del. Globoko verjamem, da je vsak projekt, ki je tudi dobro pripravljen, absolutno lahko dobi sredstva. Vem, da ne more biti to v celoti v okviru sredstev v okviru strukturnih skladov, seveda se zavedamo, da so lahko ti projekti prilepljeni na samo 11 možnosti, ki jih Evropa ponuja, ampak Evropa ponuja teh enajst možnosti za vse. Za vse države enako. Tako da v bistvu tu ne gre za to, kdo se kako pogaja, tukaj so se pač države morale odločati. Mi smo se odločili, kakor smo se. In dejstvo je, da tisto, kar je ključno v tem novem obdobju, je, da Evropa ni več dobivala nekih zgodb, kjer bi lahko, recimo, mi regijam, tako kot v preteklosti, odobrili v obliki kvot 600 milijonov evrov. Tukaj je bilo popolnoma nemogoče, res smo mi prišli v zadnjem mesecu šele, ko je bilo popolnoma nemogoče narediti kakršenkoli korak, nismo bili edini, dejstvo pa je, da nam je ravno Zakon o skladnem regionalnem razvoju, kot smo ga sprejeli leta 2011, ko ste ga s poslanci sprejeli 2011, omogočil, da smo kljub temu zdaj tudi pri spremembi operativnega programa en velik del pogače namenili ravno razvoju regij. In če primerjam, koliko sredstev je Slovenija dobila manj, pa ne zato, ker se ne bi pogajala, ampak enostavno zato, ker je pač bolj razvita, teh sredstev je 25 % manj, in tisto, kar je bila ves čas moja želja in nam je zdaj tudi uspelo, je, da se regijam nameni v bistvu preko 450 milijonov evrov, to pa je proporcionalno celo višje, kot je bilo takrat nazaj. Bistveni projekti v teh regijah. Dogovori za razvoj regij, to, kar se moramo pa vsi zavedati, je, da nekateri grejo lahko na EU sredstva, nekateri pa ne. In v dogovorih za razvoj regij je treba nekaj sredstev, tudi v prihodnosti, če hočemo ta inštrument obdržat, imeti na nivoju države same, se pravi integrale, za tiste projekte, ki jih regija prepozna za njihove ključne razvojne projekte, regija ne posamezna občina, in en del se bo v prihodnosti absolutno moral financirat iz državnega proračuna, ker drugače ne bo šlo. En del, tisti, ki pa se veže na EU sredstva, pa mora biti integralni del tega dogovora. In to se da v bistvu, če to res dobro planiramo, tudi verjamem dobro delati. Toliko mogoče zaenkrat.
Hvala lepa. Gospod Tomaž Lisec, izvolite, imate proceduralni predlog.
Ja, seveda, podpredsednik. Sam osebno mislim, da je črpanje evropskih sredstev tema, kjer verjetno ne bi smelo prihajati na delitve glede na strankarske oziroma politične preference in vrednostne sisteme, da nas vse, ki vsaj izhajamo iz takšnih ali drugačnih področij, zanima ta tema. In tukaj se strinjam, da sicer so lokalne skupnosti tisti najnižji subjekt, ki uspešno sodeluje predvsem preko županov, ne nazadnje tudi poslancev, da so regijske razvojne agencije in pa politični organi, ki jih imamo, kot na primer sveti posameznih regij, tisti, ki se odločajo. Osebno mislim, da je treba imeti eno temeljito razpravo tukaj v Državnem zboru, da, prvič, se vsi poslanci zavemo, da smo približno na slabi polovici te evropske perspektive, da morda vsi skupaj tudi na konkretnih primerih pogledamo, kje so morda neke negativne zgodbe, kje je morda treba kaj spremeniti, ali preko spremembe operativnih načrtov ali pa morda kje drugje, skratka, da vsem tistim, ki delujejo lokalno oziroma regionalno, damo neko spodbudo, da vsi skupaj vidimo, da je Evropa naša, da so evropska sredstva na razpolago in pa seveda, da jih je treba čim bolj učinkovito dobiti v naša lokalna področja, da pa tukaj ne bo prihajalo do neke segregacije med prvorazrednimi in drugorazrednimi. Spoštovani podpredsednik, jaz upam, da se bomo pri jutrišnjem glasovanju vsi skupaj, ne glede na naše politične preference, odločili, da je nujno, da tudi z razpravo v Državnem zboru damo podporo vam, spoštovana ministrica, da če se kje zatakne, da damo nek pozitiven signal tako vam kot pa tudi posameznim regijam, da evropska sredstva so na razpolago, da jih je treba čim prej in pa seveda čim bolj učinkovito pobrati. Zato tudi predlagam, da se opravi razprava. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Lisec, o vašem predlogu bo Državni zbor odločal v torek, 26. septembra, v okviru glasovanj. Gospa Anita Koleša bo postavila vprašanje ministru za zunanje zadeve gospodu Karlu Erjavcu ter ministru za kulturo gospodu Antonu Peršaku. Izvolite.
Gospod podpredsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovani gospod minister za kulturo, upam, da se vam pridruži še minister za zunanje zadeve, ker obema bi rada postavila naslednje vprašanje. V Sloveniji kultura upravičeno velja za enega izmed temeljnih gradnikov ter simbolov naše nacionalne zavesti, s katero se s ponosom predstavljamo v tujini ter z drugimi narodi premeščamo razlike, tkemo vezi in sodelujemo na področju kulture. Kulturna diplomacija je pomemben sestavni del moderne zunanje politike vsake države, tudi naše, kar potrjuje tudi Deklaracija o zunanji politiki Republike Slovenije, ki smo jo v Državnem zboru sprejeli leta 2015 in ki je prežeta s prepoznavnostjo slovenske kulturne odličnosti kot cilja slovenske zunanje politike ter s podporo kulturnih prepoznavnosti Republike Slovenije kot pomembnem prednostnem področju slovenske zunanje politike. Danes bi želela v svojem vprašanju predvsem obema ministroma pozornost posvetiti kulturnim predstavništvom, ki jih vidim kot izjemno dobrodošlo obliko, tako fizično kot tudi idejno obliko srečevanja ljudi in različnih kultur v najširšem smislu. V Republiki Sloveniji ima svoja kulturna predstavništva zgolj peščica držav, ki so sicer prisotne s svojimi diplomatsko-konzularnimi predstavništvi. Prav tako je Slovenija preko kulturnih inštitutov zastopana le v peščici drugih držav. V ta namen sprašujem: Ali in na kakšen način gre Republika Slovenija naproti državam, ki izrazijo interes odpreti svojo kulturno predstavništvo v naši državi? Ali razpolagate s podatkom, katere države imajo tovrstno namero? Zanima pa me tudi: Ali obstajajo načrti za večjo neposredno zastopanost slovenske kulture skozi naša kulturna predstavništva v tujini? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Tone Peršak, izvolite.
Spoštovana gospa poslanka, najprej najlepša hvala za vprašanje. Kot veste, Republika Slovenija na področju kulture aktivno sodeluje z mnogimi državami. In treba je izpostaviti, da je v zadnjih letih tega sodelovanja vedno več, kar nas še posebej veseli. Veliko pozornosti namenjamo sodelovanju s sosednjimi državami. Z dvema smo v minulih dveh letih, z Madžarsko in Avstrijo, podpisali nova programa sodelovanja, z Rusijo izjavo o izmenjavi kulturnih sezon in tako naprej. Krepitev tuje prisotnosti v Sloveniji tudi preko kulturnih centrov, ki jih je na srečo vedno več, je seveda velikega pomena za prepoznavnost Republike Slovenije. Gre za kulturno pomembne države; Nemčija, Francija, Italija, tudi Madžarska ima svoj kulturni center v Sloveniji in tako naprej. Poseben pregled držav, ki imajo namen odpreti tak center v Sloveniji, ne obstaja. Države namreč o tem niso dolžne predhodno obveščati držav gostiteljic. Ko pa pride do konkretne pobude za odprtje novega centra, seveda tvorno sodelujemo z državo, ki izrazi takšne namene. Slovenija ima trenutno dva kulturna centra v tujini, SKICA na Dunaju in SKC v Berlinu. Prvi kulturni center je bil ustanovljena leta 2011 na Dunaju se je v minulih letih zelo uspešno umestila v dunajski in tudi v širši avstrijski kulturni prostor. Kulturni center v Berlinu je bil ustanovljen lani in tudi uspešno deluje. Poleg obeh centrov so na področju promocije slovenske kulture v tujini aktivni tudi slovenski diplomati, ki si kljub obsežnim vsebinskim dosjejem prizadevajo aktivno delovati tudi na tem področju. Naj navedem samo primer veleposlaništva v Moskvi, na Madžarskem in tako naprej. Najina resorja, se pravi z MZZ pri tem odlično sodelujeta in diplomatski mreži tudi nudita ustrezno strokovno podporo. Pomemben del kulturne diplomacije je tudi uveljavljanje našega jezika v svetu, zlasti kot enega izmed uradnih jezikov Evropske unije, in spodbujanje rabe in učenja slovenščine še posebej tam, kjer so navzoče slovenske skupnosti. Republika Slovenija nudi podporo lektoratom slovenskega jezika na tujih univerzah, dejavnostim Centra za slovenščino kot drugi tuji jezik, znanstvenemu sodelovanju, mreženju, drugim oblikam spoznavanja in učenja slovenščine v tujini. Tudi strategija zunanje politike, kot je znano, govori o tem, da Slovenija na ključnih lokacijah postavlja kulturne atašeje ali kulturne centre, skrbi za ustrezno usposobljenost diplomatskih predstavnikov za vlogo ambasadorjev slovenske kulture. Ti so zaradi sinergije prepoznavnosti in ekonomičnosti integrirani v diplomatska predstavništva in konzulate. Izjemoma in kjer organski razvoj tako narekuje, se lahko oblikujejo fizično ločena predstavništva za kulturo, tako imenovane skice, lahko tudi kot del Slovenske hiše, kjer obstaja. Prednostna geografska področja pri tem so države naših tradicionalnih trgov, mi na Ministrstvu za kulturo, pa mislim, da je zelo pomembno biti navzoč tudi v svetovnih kulturnih metropolah. V osnutku novega nacionalnega programa za kulturo, kot veste, ki je zdaj v javni razpravi, minister predlaga odprtje slovenskih kulturnih centrov v naslednjih kulturnih prestolnicah, najbrž ne bo šlo takoj v vseh, ampak vendar: Bruselj, Pariz, London, New York, Moskva, Peking, in vzpostavitev posebne mreže posrednikov in promotorjev slovenske kulture po svetu, ki jih za enkrat imenujemo častni konzuli slovenske kulture. Odpiranje novih slovenskih kulturnih centrov sicer sodi med prioritetne teme obeh resorjev, tesno povezane z omejenimi finančnimi sredstvi. Upamo pa, da se bo že omenjenima skicama kmalu pridružila še kakšna nova. Gre za to, da na Ministrstvu za kulturo menimo, da je uveljavljanje in promocija slovenske kulture v svetu ključnega pomena. Mi vemo, da se je vrsta drugih dejavnosti globalizirala, da danes težko govorimo o nacionalnem gospodarstvu, težko o nacionalni zunanji politiki in tako naprej, kultura pa pomeni medkulturni dialog in pravzaprav pomeni na nek način umeščanje skupnosti v mednarodni prostor. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Anita Koleša, zahtevate dopolnitev odgovora? Izvolite.
Ja, gospod minister, najlepša hvala za vaš odgovor. Sem vesela teh odgovorov, vendar pa bi zelo rada slišala vendar še tudi odgovor ministra za zunanje zadeve, glede na to, da je sicer danes bil prisoten pri tej točki dnevnega reda in kljub temu, da razumem da pravite, da dobro sodelujete z ministrstvom, pa vendar ta njihov pogled, ki vsebuje to kulturno diplomacijo, me vendarle zanima. Zato, gospod podpredsednik, če lahko ta del mojega vprašanja pravzaprav jemljete tako, da bi želela imeti pisni del pa od ministra za zunanje zadeve, če je to možno. Hvala lepa.
Hvala lepa. Torej ta odgovor boste seveda dobili, jaz ne vem, zakaj kabinet ni opravičil, ker zunanji minister odhaja v Združene države Amerike za cel teden, tako da ne vem, lahko da je prišlo do [[…]]Dobili boste odgovor. Gospod Ljubo Žnidar bo postavil vprašanje ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anji Kopač Mrak. Izvolite, gospod Žnidar.
Spoštovana ministrica, k naslednjemu vprašanju, ki vam ga bom zastavil, sta me spodbudila dva najbolj vidna predstavnika Vlade v tem momentu ob aktualni investiciji drugega tira, tako sam premier gospod Miro Cerar kakor tudi državni sekretar gospod Leben na Ministrstvu za infrastrukturo, ki večkrat javno ponavljata, da bo investicija ob izgradnji drugega tira zagotovila 9 tisoč novih delovnih mest. Pa želim malo preveriti resnost in verodostojnost te njune večkrat izrečene informacije. Pa zelo dobro razumem, da ni mišljeno tu, bi rekel, direktno in neposredno na gradbene inženirje, na betonerce in tako naprej, ampak da gre tu za posredna delovna mesta, ki jih velike investicije dejansko res ustvarjajo, kajti vemo, da velike gradbene investicije ali pa dejansko sama gradnja v večjem obsegu poveže oziroma nekako da delo kar 43 % celotnega gospodarstva. To so znani kazalniki. Tudi to drži. Tudi poznam dejstva, da je ob večjih investicijah moč dajati te pavšalne ocene, ne vem, na milijardo toliko in toliko delovnih mest in tako naprej, ampak vem pa tudi, da jepri večjih investicijah pri oceni tveganja sestavni del tudi zagotavljanje kadrovskih resursov. Drugi tir je v Sloveniji največja investicija in pri oceni tveganja je nedvomno treba tudi oceniti, kakšna je sposobnost delovnih resursov doma oziroma ali je to stvar zgolj razpisnih pogojev. To sta dve bistveni razliki, ki jih je treba dejansko tudi obdelati. Verjamem, da se vaše ministrstvo na to že pripravlja. Moje vprašanje je: Kako se vaše ministrstvo na to pripravlja? Kako ocenjuje zagotavljanje kadrovskih resursov pri tej največji investiciji?
Gospa ministrica dr. Anja Kopač Mrak, izvolite.
Hvala, podpredsednik, za besedo. Spoštovani poslanec, hvala za vprašanje. Jaz sicer vedno poskušam v svoji najboljši veri in po najboljšem znanju odgovarjati na vprašanja, ki jih dobim, ampak tukaj pa to vprašanje absolutno, če pogledamo pristojnosti Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, seveda to niso pristojnosti. Mi vsekakor v okviru Zavoda za zaposlovanje, je Zavod Republike Slovenije za zaposlovanje pod pristojnostjo Ministrstva za delo, in tam znotraj lahko odgovarjamo na potrebe po kadru in poskušamo gospodarstvu zagotavljati s programi aktivne politike zaposlovanja. Da so kadri, ki jih potrebujejo, čim bolj uspešni, je tudi vprašanje politike zaposlovanja glede delovnih dovoljenj, torej glede kontrole notranjega trga. S tega vidika, kar se tiče samih investicij, ki ste vi izpostavljali podatke, ker ste povedali tudi o svojem vprašanju, da je tako premier kot tudi predstavnik Ministrstva za infrastrukturo v javnosti navajal podatke. Jaz seveda lahko ponovno preberem podatke, s katerimi kot ministrica za delo, ker sem članica vlade, razpolagam, vendar ste s temi seznanjeni. Moje dodane vrednosti, da berem podatke, ki so bili že večkrat javno povedani, ne vidim. Če želite postaviti vprašanje glede tega, ali je ocena ustvarjenih novih delovnih mest legitimna ali ne, ali je pač tukaj znotraj metodologije kakšen problem, predlagam, da vprašate predvsem tiste, ki so za to odgovorni. In tudi v okviru pripravljene investicijske dokumentacije je verjetno to tudi del investicijske dokumentacije. Kar se tiče delovnih mest, vam pa zagotavljam, da je vsako delovno mesto dobrodošlo v Republiki Sloveniji in da se za vsako delovno mesto potrudimo, ker pomeni dodaten zaslužek pri plačevanju prispevkov in davkov v naši državi. To nam mora biti vsem skupaj v interesu, pa če to delajo na Zavodu za zaposlovanje prijavljeni ali pa tudi tujci, če me želite o tem spraševati. Vsekakor so nove investicije, investicije v javno strukturo, pomenijo večjo kakovost življenja in seveda so dobrodošle. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Ljubo Žnidar, imate zahtevo za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Spoštovana ministrica, hvala lepa za vaš odgovor. Ampak vaš odgovor je nekako samo potrditev mojega mnenja, katerega sem se najbolj bal, da tako premier kot državni sekretar na Ministrstvu za infrastrukturo, bi rekel, izrablja take podatke zgolj v neki predvolilni referendumski kampanji. Skratka, če bi šlo to za en resen pristop, jaz verjamem, da mora določeno ministrstvo, posebno če gre za gospodarstvo ali pa za infrastrukturo, da je tukaj absolutno potrebno sodelovanje najmanj treh ministrstev, to se pravi dotičnega ministrstva, v tem primeru za infrastrukturo, potem Ministrstva za gospodarstvo, Ministrstva za izobraževanje, in kot krovni del, ki dejansko pokrije, je potem Ministrstvo za delo, da pri tako velikem projektu skupaj zadostijo in ocenijo, kakšno je tveganje, kakšna je možnost za zagotavljanje delovnih resursov pri tako veliki investiciji. Kajti investicija je dejansko tako rekoč pred vrati. Minister je obljubil, da se investicija začne v letošnjem letu. To se pravi, to ni zdaj ocena, kaj bo, če bo čez nekaj let, ampak dejansko je ta investicija tik pred vrati. Res je, da je potem v navezavi dejansko tudi še socialni del vašega ministrstva, ki na nek način razvrednoti delo kot delo, in zato imamo sedaj v Republiki Sloveniji tako na tehničnem kadru, na strokovno-tehničnem kadru, na delu turizma zelo veliko pomanjkanje kadrov, kjer dejansko tako v Ministrstvu za izobraževanje ne sledijo [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Dr. Anja Kopač Mrak, izvolite.
Ja, hvala za besedo. Jaz ne želim biti tukaj v neki predvolilni kampanji za in proti referendumu, gre pač za izrabo in bo moj odgovor izvzet iz nekega konteksta. Bom še enkrat ponovil: Vsaka investicija v državi je dobra za delovna mesta. Več delovnih mest pomeni predvsem več prispevkov in davkov. In ko gre za investicijo v infrastrukturo, ki je pomembna tako z vidika logistike kot pretovarjanja ključnih naših logističnih podjetij v Sloveniji, je to več kot plus. Zdaj, iz tega narediti zgodbo, da Ministrstvo za delo ni bilo povprašano in ni naredilo desetletne ocene, kakšen kader bo potrebovalo, in ali bi že sedaj na šolah morali začeti usposabljati ljudi, ki se bodo pozneje [[…]]potem bi enako lahko vprašala, kaj se je dogajalo od 2004 do 2008, ko smo imeli največjo gospodarsko rast, najnižjo stopnjo brezposelnosti, vendar je bila gospodarska rast predvsem na račun gradbeništva, kjer smo imeli potem 2009, 2010 z Vegradovimi delavci – veste kaj. O tem, kako strateško in vse vnaprej premišljeno, ne bi. In res me ne bi zdaj v tem izrabljali kot ministrico, ki v tem, kar se tiče tega, pa res nisem pristojna, da rečem, kako in kaj in kaj se bo odvijali, izrabljali kot nek okvir, da gre za slabo pripravljeno investicijo. Važno, da je investicija, tako kot mora biti, predvsem izvedena. Glede kadrov pa se bodo stvari dogajale. Vsekakor gre za to, da investicije, ki so v Republiki Sloveniji, tudi z vidika odločitev mladih, kako, zakaj se bodo odločali, na katere smeri si bodo predvsem v srednji šoli izbirali, je pomembno vedenje o takih investicijah, ki bodo seveda na srednji rok ustvarjale nova delovna mesta. Moram pa se obrniti tudi na to, ko ste rekli, da mi s svojimi ukrepi razvrednotimo delo. Vas bom potem slišala, kako boste glasovali, ko bomo govorili o minimalnem dohodku in ljudeh, ki ne morejo preživeti z 297 evri. Pa potem so stvari povezane, tako da bodimo, ko govorimo, so vse stvari povezane, minimalni dohodek, minimalna plača, povprečna plača. Potem je fino videti, kako se glasuje v Državnem zboru. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Ljubo Žnidar, imate proceduralni predlog. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana ministrica. Še enkrat, ne vem, mogoče ste me narobe razumeli. Ne obsojam vas kot krivca, da ne sledite pripravam ali kadrovskim potrebam, ki jih bo izkazoval ta drugi tir. Daleč od tega. Je pa res, da gre za pomembno prihodnost, ki bo imela vpliv, ali bomo dejansko v Sloveniji od te investicije kaj iztržili ali ne. Jaz verjamem, da si prav vsi zelo želimo in prizadevamo, da dejansko čim več denarja, če tako po domače in na hitro rečem, ostane v okviru Republike Slovenije. To se pravi, da so izvajalci domači in da to opravljamo z domačimi kadri. Jaz verjamem, da je najlažje zagotoviti toliko in toliko delovnih viz za tujce iz evropskih in neevropskih držav in da se ta investicija sprovede. To je najlažje narediti, to jaz verjamem, ampak da pa smo to v celoti sposobni sami, kar mislim, da tudi smo, čeprav zelo dobro poznam, da so določene reference vprašljive, ker smo pač gradbene investicije, ki so bile v velikem upadu, to sposobni sami. V tem je bistvo. Gre tu za resno vprašanje. Pa čisto samo na kratko, poglejte, določene evropske države, ker ste omenila socialo in tako naprej, pri nas sociala – govorimo o sociali za tujce, poglejte si določene sosednje evropske države, če tujec nima 5 let stalnega prebivališča v njihovi državi, ni upravičen do nobene socialne pomoči. Pri nas pa v petek pride v Republiko Slovenijo, v ponedeljek dobi pa socialno pomoč. To je tudi drugo vprašanje. Jaz pa govorim o slovenskih delavcih. To je moj iskren namen, da damo čim več domačim delavcem delo. Domači delavci oziroma državljani Republike Slovenije potrebujejo delo, potem bodo imeli denar in bodo potem tudi več trošili in dejansko se bo tudi stanje v republiškem proračunu izboljšalo. To je moj osnovni, korekten in pošten namen. Jaz verjamem, da je izobraževanje proces, da to ni gasilska akcija iz danes na jutri. Ampak danes mladina s VII. stopnjo izobrazbe peče hamburgerje po kioskih v Ljubljani, primanjkuje nam pa tehničnega kadra. Jaz verjamem, da akademske stroke ni mogoče drugače oceniti kot z višino izobrazbe. To je edino merilo. Poglejte si primerjave v tujini, strokovni kader je veliko bolj cenjen kot akademski kader z visokimi nazivi. Pri nas je pa povsod pogoj VII. stopnja izobrazbe, pa ne glede, ali je prišel iz šolskih klopi ali pa iz krede od table [[izklop mikrofona]]
Vaš predlog? Ga ni. Dobro. Dr. Franc Trček bo postavil vprašanje ministrici za izobraževanje, znanost in šport dr. Maji Makovec Brenčič, ki je odsotna, ter ministru za gospodarski razvoj in tehnologijo gospodu Zdravku Počivalšku. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Poslušam tole vse skupaj, pa bom začel malo drugače, kot sem mislil uvodoma. Če bi nekdo gledal, koliko nas je sedaj tu notri in kaj se gremo, bi videl, da v tej državi prevladuje antiintelektualizem in da nismo kaj pretirano umni. Zdi se mi, da bi bilo bolj pametno, da z resornim ministrom, ki ga naslavljam, pa z resorno ministrico, ki pač zdaj odhaja, bi reševali v Mariboru z okolico vprašanje Magne s celo vrsto podvprašanj, ampak vseeno. Ministrica je odsotna. Z ekipo ministrov, ministric, ki pokrivajo ta resor, je na neki konferenci, kjer se pogovarjajo o večji vključenosti, bolj enakih možnostih v izobraževanju. Na eni strani imamo neke temeljne ključne, če hočete gospodarske kazalce, začenši z gospodarsko rastjo, ki nam že kar nekaj časa zelo dobro kažejo. Žal se to nekako ne preliva še v žepe večine tistih, ki ga ustvarjajo. Če je pa že temu tako, je v času konjunkture treba razmišljati, kaj bo, ko pridemo v čas malo bolj suhih krav. Neko poročilo pred kratkim OECD kaže, da je med krizo bila Slovenija tista država, ki je v bistvu bila med državami, ki je najbolj priprla pipice glede izobraževanja, da sploh ne govorim o znanosti, o čemer sem hotel nekako spraševati ministrico, pod katero spada resor, in delno tudi gospoda ministra, ki sem se mu verjetno kot nočna mora prikazoval, ko sem težil o strategiji pametne specializacije. Mi tu na veliko govorimo tudi o demografskem skladu. Veste, kakorkoli mi obračamo to kvadraturo kroga, teh dokaj ponesrečenih 25 let Slovenije, res ni SMC kriv za vse, tudi levica ni, pridemo nekako do tega, da tista neka naša ključna dodana vrednost niso diamanti, ni nafta, ni ne vem kaj, so vode in gozdovi, ki jih ne znamo izkoristiti, in je v bistvu naša vednost. In če gremo gledat, kako so se zmanjševali deleži v proračunu za financiranje znanosti, kaj šele kake bazične znanosti, nekako pridemo do tega, da z, če metaforično rečem, 20 let starim motokultivatorjem težko tekmuješ z nekom, ki se pripelje z novim steyerjem, pa se tudi zaveda, zakaj ga je kupil. Upam, da me bo minister malo razsvetlil, da se zadeve vseeno nekoliko premikajo. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Gospod minister Zdravko Počivalšek, izvolite.
Spoštovani poslanec, predsedujoči, poslanke, poslanci! Če sem prav povzel vprašanje, bi moral nekaj odgovoriti na vprašanje financiranja ali pa nefinanciranja znanosti. Uvodoma naj povem, da je Vlada Republike Slovenije prepoznala, da se zavedamo, da je znanost izjemnega pomena za razvoj družbe, da je znanost opredeljena kot prednostno področje, da bomo v letu 2018 znanosti namenili še dodatnih 18 do 20 milijonov evrov, da približno 828 milijonov evrov na leto namenimo financiranju javnih raziskovalnih organizacij s strani Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport in da je v izhodiščih novele Zakona o raziskovalni in razvojni dejavnosti predvidena 1-procentna letna rast teh sredstev. Na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo pa se strinjamo s tem, da se sredstva za raziskave in razvoj povečujejo oziroma bi jih morali hitreje povečevati. Osnovni cilj je, da se sofinancira razvojne projekte gospodarstva, podjetja so potem tista, ki se odločijo za sodelovanje z drugimi podjetji ali javnimi raziskovalnimi organizacijami. Na našem ministrstvu namenjamo projektom za raziskave, razvoj in inovacije do konca te perspektive še 75 milijonov, dvakrat po 30 in enkrat po 15. Spodbujanje različnih področij raziskav, razvoja in inovacij v gospodarstvu je pomemben segment, ki vpliva na dvig konkurenčnosti slovenskih podjetij na mednarodnih trgih, omogoča pa tudi pogoje za vključevanje globalne verige vrednosti. Predvsem so vlaganja v raziskave, razvoj in inovacije delovno intenzivna in povezovalna z inštitucijami znanja in povsod tam, kjer ta zgodba teče v smislu povezovanja inštitucij znanja in gospodarstva, so rezultati potem v samem razvoju in pa uspehu teh podjetij večji. Zato so prvenstveno ustrezna nepovratna sredstva s strani države, kjer gre spodbuda za gospodarstvo, pride do pomembnega vložka samega gospodarstva. Spodbude vlaganj v raziskave, razvoj in inovacije so pomembne zaradi glavnega cilja Evropske unije in Slovenije, da se vlaganja v raziskave in razvoj povečajo na 3 % bruto družbenega proizvoda do leta 2020. Spodbude vlaganj v raziskave, razvoj in inovacije s strani države pri velikih podjetjih pomeni tudi močan dvig privatnih vlaganj v ta področja, saj je sofinanciranje razvojno-raziskovalnih projektov v velikih podjetjih podprto z javnimi sredstvi do 25 %, in menimo, da so dodatna nepovratna sredstva države za vlaganja v raziskave, razvoj in inovacije pomembna za doseganje teh zastavljenih ciljev in za vzdrževanje konkurenčnosti ter gospodarske rasti države. Podjetja morajo biti konkurenčna v odnosu do visoko razvitih zunanjih trgov, in to brez večjega vlaganja v RRI ne bo šlo. Hvala.
Hvala lepa. Dr. Franc Trček, imate zahtevo za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala. No me veseli, da se po treh letih v veliki meri z ministrom strinjava. Jaz sem že od začetka tulil, da neka taka družba in država kot Slovenija, kot jaz temu metaforično rečem, potrebuje vsaj osem Krk, pa vsaj ducat Kolektorjev, ker šele tako bazirano gospodarstvo lahko znotraj podjetij ustvarja dovolj penez za raziskave ob neki resni državni pomoči. Mi smo imeli neke delno posrečene, delno ponesrečene zgodbe tako s centri odličnosti, zdaj imamo te slavne SRIP, ki so nekoliko preveč centralizirani. Navsezadnje, veste tudi če znanost pretirano samo v Ljubljano lociramo, s tem na koncu kratko potegne tudi Ljubljana. Če bi imel več časa, bi vam nekako razložil o tem. Jaz sem pričakoval, da bo tukaj prisotna ministrica, jaz lahko razumem ministra in njegovo pozicijo, ampak veste, neke resne znanosti ni brez financiranja v neko bazično znanost. Tudi če za prvim vogalom ne vidimo rezultatov. Čisto kot kurioziteta: internet in jaz sva generacija leta 1969, pa si dandanes brez tega nekako skoraj ne predstavljamo življenja. In tukaj se mi zdi nek ključni problem, kjer bi politika morala biti tudi na koncu bolj zrela od nekih ključnih gospodov, ki obvladujejo sektor znanost. Saj na koncu se nekaj izpogaja, pa nekaj malo milijonov je več, pa se katerakoli koalicija in Vlada hvali, pa tisti gospodje so zadovoljni, ampak glejte, vam bom razložil na primeru. Mi bomo imeli zdaj interventni zakon, ki bo pokrival problematiko zdravstva, sočasno pa imamo nekaj 10 milijonov penez v zavarovalnicah. Zakaj pa ne bi te peneze, ki jih bomo v proračunu iskali – pa ni zdaj gospa Milojka kriva za vse, kar se tukaj trudi pa nima podpore – zakaj pa ne bi ta razlika šla rajši v znanost?
Hvala lepa. Vprašanja ni bilo? [[oglašanje iz dvorane]] Je bilo. Izvolite, gospod minister Zdravko Počivalšek.
Jaz bom pač povedal nekaj o tem, na kakšen način mi izbiramo projekte. Pri izboru projektov, ki jih potem sofinanciramo v tej razvojno raziskovalni smeri, upoštevamo skladnost strategijo pametne specializacije na prvem mestu, vključeni so pilotni in demonstracijski projekti ter projekti za gradnjo kompetenc, predvsem razvoja procesov v podjetjih in prenosa znanja; izhajamo iz ciljev strategije pametne specializacije in iz potrjenih akcijskih načrtov strateških razvojno-inovacijskih partnerstev SRIP. Rekli ste, da so centralizirani, vendar zastopajo vseh 9 področij njene uporabe. In navedene aktivnosti naj bi do leta 2022 pripomogle k vpeljavi vsaj 69 inovacij, 10 patentnih prijav in k vpeljavi 10 novih produktnih usmeritev, ter lansiranju 51 visokotehnoloških rešitev, storitev, proizvodov na ciljne, pretežno tuje trge. In za izgradnjo kompetenc človeških virov bo oblikovanih 10 kompetenčnih centrov, po en na vsako področje pametne specializacije, plus eden za področje design manedžmenta, ki bodo vzpostavili ustrezne področne kompetenčne modele s pripadajočimi specifičnimi panožnimi profili. Hvala.
Hvala lepa. Imate zahtevo za proceduralno? Izvolite.
Hvala za besedo. Jaz sem seveda šel pogledati te SRIP, sem nekako delno skeptičen tudi zaradi tega, ker sem bil zelo kritičen glede strategije te pametne specializacije [[…]] [[oglašanje iz dvorane, tehnične težave, čas se ne odšteva]] Kot sem že rekel, pa čas ni tekel, sem bil kritičen do strategije pametne specializacije, ker je nekako premalo usmerjena. Ampak ne bi zdaj gospoda ministra, ki navsezadnje niti nima tako finančno bogatega resorja, ampak se mi zdi, da mi moramo opraviti neko resno razpravo o znanosti v Državnem zboru, navsezadnje nas je kar nekaj tu z najvišjo stopnjo izobrazbe, verjetno nas je 20 tudi certificiranih raziskovalcev s šifro raziskovalca ali raziskovalke. Se mi zdi, da glede na konjunkturo, v kateri smo, je treba iti onkraj tega, kar običajno največ govori v Državnem zboru gospod Breznik, četrta industrijska revolucija gor in dol, da se dejansko moramo začeti reševati, kaj bomo pa mi delali v naslednjih 25 letih v tej družbi in državi. Kakor je zdaj baziran gospodarski razvojni model, je preveč baziran na dobesedno, kot jaz temu rečem, rezanju delavca kot klobase. In če je kdaj čas, je konjunktura čas, ko si je resno treba postaviti ta vprašanja. Verjetno bi si bilo treba postaviti vprašanje o novem programu mladih raziskovalk in raziskovalcev in ga v praksi udejanjati. Verjetno bi si bilo treba nekako bolj resno postaviti vprašanje, katere veje znanosti razvijati. Verjetno bi bilo treba bolj resno postaviti uho na okno Državnega zbora, pa slišati vrhunske znanstvenike, ki se ukvarjajo z bazičnimi znanostmi in nas opozarjajo, da dejansko ne morejo nekako na škrge ali na zrak delovati oziroma kot je že v nekem intervjuju davno rekel nek direktor najpomembnejšega raziskovalnega inštituta, saj mi ne pričakujemo veliko, mi, kako že, pričakujemo skodelico kave na leto na državljana. Meni se zdi, da bi morali pričakovati vsaj tri skodelice podaljšanega kofeta, pa še enega koreto kofeta zraven, če metaforično govorim. In se mi zdi, da so to neka področja, ki jih v bistvu zanemarjamo. In navsezadnje kot znanstvenik, ki prehajam v agregatno stanje politika, bi bilo skregano z mojo profesionalno deontologijo, če ne bi na to opozoril. Zdaj upam, da bom doživel podporo in da bomo o tem opravili neko razpravo. Sočasno bi pa rad rekel, da bi si želel, da ta vprašanja in odgovore prevedemo v neki tuji zgled. A veste, na Irskem se opozicija in koalicija dogovorita, katera tema je ključna, in jo potem skupaj obravnavata na taki seji. Pri nas bi temu rekli mogoče mini interpelacija, kot je duhovito moja sodelavka Lara rekla. In se mi zdi, da je znanost eno področje, ker bi potem prišlo pol ministrstev in bi temo razdelali in bi verjetno tudi nekam naprej premaknili in tovrstnega umovanja [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Dr. Trček, o vašem predlogu bo Državni zbor odločil v torek, 26. Septembra, v okviru glasovanj. Gospa Janja Sluga bo postavila vprašanje ministru za kulturo, gospodu Antonu Peršaku. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani gospod minister, iz poročanja v različnih slovenskih medijih v zadnjem tednu je zaokrožila informacija, da na Ministrstvu za kulturo pripravljate nov osnutek predloga zakona o Radioteleviziji Slovenija. Ta osnutek naj bi določal drugačen način zaračunavanja RTV prispevka. V medijih je bilo zaslediti podatke, da bi ta RTV prispevek po novem plačevali glede na osebne dohodke, nič več na gospodinjstvo, pač pa celo na število polnoletnih članov v gospodinjstvu, in pa tudi, da bi ga morala po novem plačevati podjetja, torej pravne osebe. Za fizične osebe nekje v višini 0,55 % dohodka posameznika in 0,15 % vseh dohodkov pravne osebe. Vsi vemo, vsako leto obravnavamo poročilo o delovanju javne radiotelevizije tudi na našem odboru. V zadnjih letih število zavezancev za plačevanje tega prispevka vseskozi narašča in na ta način se na letnem nivoju zbere, bom rekla preko palca, skoraj 100 milijonov evrov, ki dejansko predstavljajo nekje tri četrtine prihodka javne radiotelevizije, medtem se pa seveda ubadamo tudi s podatkom, da pa gledanost programov javne RTV pada navkljub dejstvu, da pa ugotavljamo, da se v bistvu s svojim programom skuša prilagajati ali pa se celo približuje nekako vsebinam programov komercialnih televizij. Ker gre za predlog ukrepa, ki je seveda v javnosti po mnenju Poslanske skupine SMC požel veliko neodobravanja, in to upravičeno, vas seveda prosim za opredelitev do te informacije. Hvala.
Gospod Peršak, izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovana gospa poslanka! Najprej hvala za priložnost, da še enkrat več povem, da Ministrstvo za kulturo ne predlaga spremembe obračunavanja in plačevanja prispevka za RTV. Ta kampanja, ki je po mojem prepričanju tudi neverodostojna glede na to, da je razlog zanjo eno interno delovno gradivo, ki je žal prišlo v javnost, kjer je ta model, o katerem je zdaj prelitega toliko črna, omenjen kot neka varianta za razmislek, ki se je zgodil pravzaprav že v preteklosti, že leta 2013, takrat ko so na Finskem uvedli tak način plačevanja RTV prispevka in je ministrstvo takrat proučevalo in se že takrat odločilo, da je ne bo predlagalo, in to je zdaj navedeno zgolj kot primer, kako imajo to nekje urejeno. Ko bo, če bo nekoč ministrstvo in kasneje seveda Državni zbor razmišljal o spremembi tega prispevka, da bo videl tudi to možnost in jo kot eno izmed možnosti, morebitnih, upošteval. Gre za to, da je, kot rečeno, to bilo navedeno v enem internem gradivu, ki smo ga z nekaterimi poslanskimi skupinami obravnavali v kontekstu priprave medijske strategije. To je pravzaprav vse, kar je mogoče o tem povedati, in kar je smiselno o tem povedati. Ne predlagamo spremembo plačevanja prispevka za RTV. Kar zadeva pa drugi del vašega vprašanja, ki se mi zdi pa precej bolj pereč, kot je ta raca, da tako rečem, medijska, je pa to, kar ste omenili, da pravzaprav RTV s prispevkom zbere vendarle neka znatna sredstva in da iz različnih razlogov, mogoče celo včasih iz ne dovolj doslednega razumevanja vloge javne RTV, poskuša tekmovati s komercialnimi radijskimi in televizijskimi hišami in razmišlja celo o tem, da bi pravzaprav reducirala programe, zaradi katerih je ustanovljena, ne glede na to, bom zdaj rekel, kolikšna je gledanost v nekaterih primerih. Ker namen nekaterih programov ni to, da zbirajo okrog sebe množice gledalcev, kot kakšni resničnostni šovi, ampak da vzdržujejo neko kondicijo, če lahko tako rečem, določenih programov, določenih programskih vsebin, ki jih ostali mediji ne posredujejo. Gre za programe s področja kulture, nenazadnje je RTV največji kulturni javni zavod v Sloveniji, za področje poljudne znanosti, za otroške programe, za programe, namenjene mladini in tako naprej. To je v osnovi temeljna dolžnost RTV poleg informiranja, čim bolj objektivnega seveda, kolikor je o tem mogoče govoriti, to je tisto, zaradi česar pravzaprav plačujemo prispevek za RTV, da ti programi še obstajajo in da jih populacije, kot so otroci, mladina, kulturno občinstvo, občinstvo, ki si želi poljudne znanstvene, izobraževalne vsebine, sploh imajo kje gledati. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Janja Sluga, zahtevate dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala lepa. Tukaj se v bistvu z ministrom lahko strinjava glede programskih vsebin absolutno. Verjetno se tudi lahko strinjava, da bi se še dalo pogovarjati o tem, na kakšen način se ta znatna sredstva, za katera se tudi strinjam, da so znatna, na javni RTV porabljajo. Bi vas pa vseeno, ker me je nekako zbegalo [[…]]Po eni strani pravite, da ministrstvo ne pripravlja sprememb za medije, v medijih je bilo zaslediti vašo izjavo – zdaj ne vem, boste povedali, če je resnična –, da gre za delovni osnutek; delovni osnutek vendarle navadno pripelje do nekih sprememb, in zdaj ste tudi pripovedovali o tem, da je to interno delovno gradivo iz leta 2013, da pa ste o njem razpravljali v okviru pripravljanja nove strategije. To me je zdaj malo zmedlo. Eno se mi zdi, da izključuje drugo, ali pa ni popolnoma skladno. Torej, še enkrat vas prosim, da bolj jasno poveste. Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Zelo na kratko. Še enkrat. Gre za zdajšnjo interno delovno gradivo v zvezi s pripravo novele Zakona o RTV, ki pa se osredotoča predvsem na druge teme. So pa v tem gradivu pač navedene tudi variante, ki so bile že v razmisleku ali pa ki so možne kot razmisleki v prihodnosti. Eksplicitno pa piše v tem gradivu, da se ne predvideva spremembe TV prispevka.
Hvala lepa. Dr. Anže Logar bo postavil vprašanje ministrici za finance mag. Mateji Vraničar Erman. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Javnost je ministrica na nek način šokirala s pristankom na interventni zakon za sanacijo neplačanih računov v bolnišnicah. Upam si trditi, da če bi na tem mestu še vedno bil gospod Mramor kot varuh javnih sredstev, kot varuh proračuna, kot varuh stabilnosti finančnega sistema, ne bi bil na tisti novinarski konferenci skupaj z ministrico za zdravje, ki v bistvu ne pripravlja nobenih predlogov, ampak samo prosi za dodaten denar. Zanima me, spoštovana ministrica: Ali ste, preden ste pristali na to, da boste z davkoplačevalskim denarjem poplačali sredstva dobaviteljem – torej ne pacientom, ampak dobaviteljem – in s tem zahtevali tudi rebalans državnega proračuna, opravili predhodna posvetovanja tudi z Evropsko komisijo? Namreč, gre za tako imenovano državno pomoč in kršitev 107. člena Pogodbe o delovanju Evropske unije. Vi to dobro veste. Bili ste poleg pri urejanju državne pomoči za saniranje bančnega sistema, kjer se je zadeva usklajevala, zdaj pa ste v času konjunkture očitno poleg pri državni pomoči za dobavitelje, ki imajo tako ali tako nekajkrat višje cene medicinskega materiala kot v razvitih državah. Ne nazadnje, na Ministrstvu za finance, če se ne motim, imate poseben sektor za nadzor nad državnimi pomočmi, tako da boste vi pravi naslov za odgovor na to vprašanje. Zanima me tudi sledeče: Boste krili izgube zasebnih bolnišnic, ki bodo ali bi priglasile izgubo iz istega naslova, kot jih priglašajo bolnišnice javnih zdravstvenih zavodov? Če ne boste, mar ni to torej neposredni dokaz, da gre za državno pomoč? Če se pravilno spomnim, sva imela midva na hearingu razpravo, ali boste upali gospodu Erjavcu reči ne, ko bo prišel s svojo zahtevo. Vi si očitno v tem primeru niste upali reči ne najšibkejšemu členu te vlade, zdravstveni ministrici. Kako naj v takem primeru kot ministrici za finance zaupam vam, da ste varuh državne blagajne? Hvala.
Hvala lepa. Mag. Mateja Vraničar Erman, ministrica, izvolite.
Hvala lepa. Hvala lepa za besedo in hvala lepa za postavljeno vprašanje. Najprej, da razčistimo nekatera dejstva. Predlog zakona o interventnih ukrepih za zagotovitev finančne stabilnosti javnih zdravstvenih zavodov ne zagotavlja poplačila dobaviteljem, ampak namenja dodatna sredstva javnim bolnišnicam na podlagi dejstva, da je država Republika Slovenija ustanoviteljica teh javnih zavodov. K ukrepanju nas zavezuje že Zakon o zavodih, ki natančno določa, da je ustanovitelj dolžan pokriti obveznosti, ki izvirajo iz naslova presežka odhodkov nad prihodki. Vprašanje državne pomoči smo preverjali in je situacija popolnoma drugačna, kot je v primeru poslovnih bank, na katerega se vi sklicujete. V skladu s proučitvijo primera in veljavnimi pravili glede dodeljevanja državne pomoči smo ugotovili, da zagotavljanje dodatnih sredstev javnim bolnicam, katerih ustanoviteljica je Republika Slovenija, ne predstavlja ukrepa državne pomoči. Ne gre za zagotavljanje dodatnih sredstev za nastopanje teh javnih zavodov na trgu, ampak gre za pokrivanje odhodkov nad prihodki, ki izvirajo iz opravljanja javne službe. Zadeva je preverjena v skladu s slovensko in evropsko zakonodajo v okviru sektorja za spremljanje, ne za nadzor, ampak za spremljanje državnih pomoči, in to je znotraj Evropske komisije dogovorjen in ustaljen postopek. Prva kontrola se naredi znotraj države. Seveda pa ni noben problem in smo pripravljeni tudi na to, da če bo kdorkoli od upravičencev sprožil kakršnekoli zahteve po preveritvi na ravni Evropske komisije, da se bo tudi to izvedlo. Rešitev, kot je predlagana v predlogu zakona, je sprejeta z upoštevanjem tudi javnofinančne odgovornosti; ne mene kot posamezne ministrice, ampak Vlade kot celote. V preteklih letih je izguba javnih bolnišnic, ki sodijo v sektor država, zviševala deficit, ki smo ga v bistvu izkazovali po tako imenovani metodologiji ESA 2010 oziroma prej, 2007. In obseg dodatnih sredstev, ki jih zagotavljamo z interventnim zakonom, ne presega skupnega zneska izgub, ki smo jih priznali oziroma ki smo jih uveljavili kot deficit v preteklih letih. Zaradi tega predlagani obseg dofinanciranja javnih zdravstvenih zavodov ne vpliva na rezultat z vidika spoštovanja fiskalnih pravil javnofinančne situacije v Republiki Sloveniji in ne ogroža ciljev, ki smo si jih z vidika javnofinančne konsolidacije za letošnje leto in za naslednja leta zastavili v okviru Vlade in Ministrstva finance. Seveda pa tega zakona ne smemo gledati kot izoliran, posamičen ukrep, ampak zgolj v kontekstu vseh že predloženih ukrepov v Državnem zboru – mislim, da jutri namenjate cel dan razprave njihovi obravnavi –, kot tudi ukrepov, ki so že napovedani in so v fazi usklajevanja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Anže Logar, zahtevate dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala. Spoštovana ministrica, torej ste potrdili, da se ministrici za zdravje ne upate reči ne, da si v bistvu najšibkejšemu členu te vlade, celo najšibkejšemu členu te vlade ne upate reči ne; kar pomeni, da vi avtomatično postajate najšibkejši člen te vlade. To, kar ste meni odgovorili na moje zastavljeno poslansko vprašanje, priča, da niste preverjali skladnosti s 107. členom Pogodbe o delovanju Evropske unije. Namreč, poglejte, kaj ste povedali. Da ste to dolžni storiti zaradi Zakona o zavodih. Pa mi odgovorite: Ali je Zakon o zavodih nad ustanovnimi akti EU? Potem ste rekli, »smo ugotovili, smo proučili«. Vi, ne pa tisti, ki presoja na koncu! Torej, vi sami oziroma v vašem imenu ministrica za zdravje. In še dodatno ste potrdili, da skladno z zakonodajo je prva kontrola znotraj države. Torej, niti pogovori z Evropsko komisijo, ampak znotraj države. Torej, Miro Cerar, ministrica Milojka Kolar Celarc sta sklenila, da bosta za poplačilo dobaviteljev vam vzela 136 milijonov evrov in vi ste rekli ja. Oprostite, pri takšnem finančnem ministru me skrbi za stabilnost javnih financ, moram priznati. Spomnimo se primera Elana – državna pomoč. Dve leti traja, preden pride do končne odločitve. In to je bil tudi razlog verjetno, da ste vi pristali, ker bo tako ali tako posledica te odločitve padla na naslednjo vlado – vračanje državne pomoči. Takrat vi, ne vem, boste še, ne boste, odvisno od volilnega rezultata. Moje vprašanje je: Ali tu javno zatrdite, da ne gre za državno pomoč in če bo odločitev taka in bo pred koncem Cerarjeve vlade oziroma ne odločitev, prvi znak, da gre za državno pomoč, bom nemudoma odstopila in prevzela odgovornost? Hvala.
Hvala lepa. Mag. Mateja Vraničar Erman, izvolite.
107. člen pogodbe govori o državni pomoči, ki se zagotavlja pri izvajanju tržne dejavnosti. Primeri, ki jih navajate, Elan, banke, so primer subjektov, ki delujejo na trgu in podležejo pravilom državne pomoči. Če govorimo o javnih zdravstvenih zavodih, katerih naloga je izvajanje javne službe, in če govorimo o tem, da jim zagotavljamo sredstva za pokrivanje presežka odhodkov nad prihodki za izvajanje javne službe, potem gre za subjekte, ki ne podležejo pravilom državne pomoči. In spraševati o tem Evropsko komisijo je približno tako, kot spraševati o nečem, kar je očitno, nekoga, ki ni pristojen, da o zadevi sploh razpravlja. Zaradi tega trdim, da predlagana rešitev ne pomeni državne pomoči in pojasnila sem vam, da smo v skladu s predpisanimi postopki opravili tudi potrebne preveritve. Da si ne upam reči ne. Veste, v tem letu sem se naučila, da ni prednost dobre politike v tem, da nekomu rečeš ne, ampak da najdeš rešitev, da ti ni treba reči ne. To smo v tem konkretnem primeru tudi naredili; odgovorno in v skladu s tem, kar so naše zakonske obveznosti, in v skladu z odgovornostjo do pacientov ne nazadnje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Anže Logar, imate postopkovni predlog? Izvolite.
Hvala. Poglejte, mislim, da je o tem treba opraviti razpravo na seji Državnega zbora. Ministrica se je torej v enem letu naučila, da ne sme reči ne, ampak da je treba najti rešitev, da ni treba reči ne. Ta rešitev, da ni treba reči ne, v tem primeru stane 136 milijonov evrov, pa pacienti ne bodo imeli nič od tega, davkoplačevalci bodo pa plačali. Mene zanima, koliko takšnih vzvodov se bo še naučila ministrica za finance v tem času, da ne bo rekla ne, ampak da bo odprla naš davkoplačevalski denar, zato da bodo tisti, ki nam tako ali tako zaračunavajo previsoke cene na naš račun, na koncu lepo poplačani. In še enkrat je poudarila, da tu ni bilo usklajevanja z Evropsko komisijo in da na koncu koncev niti ne ve, ali gre za državno pomoč ali ne gre, kar je skrajno neodgovorno do davkoplačevalcev. V medijih je bilo že objavljeno, da se bodo pritožili na to odločitev na ta zakon, da bo pritožba romala na Evropsko komisijo. Evropska komisija bo o tem odločala. In Zakon o zavodih, oprostite, ni nad Pogodbo o delovanju Evropske unije. Upam si trditi, da gre za državno pomoč, gre za skoraj evidentno državno pomoč, ki v neenakopraven položaj postavlja zasebne in javne bolnišnice, posebej pa še nesposobne uprave javnih zavodov, ki bodo zdaj hkrati tudi sanatorji teh napak, ki so jih sami zagrešili. Edini, ki bo pri tem imel dobiček ali pa korist, je zasebni ponudnik predrage medicinske opreme, stentov oziroma ostalih medicinskih pripomočkov. Na ta način znati reči oziroma ne reči ne, da ugodiš tistemu – oprostite, to je neodgovorna politika do davkoplačevalcev. Mislim, da mora Državni zbor opraviti razpravo pred sprejetjem tega interventnega zakona, ker je zelo škodljiv v roku naslednjih dveh let za vse nas, davkoplačevalce. Hvala.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločil jutri, torej v torek, v okviru glasovanj. Nadaljujemo s poslanskim vprašanjem gospoda Jožefa Horvata, ki ga naslavlja na ministrico za okolje in prostor gospo Ireno Majcen. Izvolite, gospod Horvat.
Res je. Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovana ministrica za okolje in prostor gospa Irena Majcen! Februarja 2015 je Evropska komisija predstavila strategijo za vzpostavitev trdne energetske unije. Prost čezmejni pretok energije je peta svoboščina notranjega trga Evropske unije. 6. oktobra lani je slovenska vlada potrdila dolgoročni strateški plan poslovanja družbe Eles, d. o. o., za obdobje 2016–2020. Našel sem ga na spletni strani te iste družbe. V tem planu je med najpomembnejšimi investicijami navedena izgradnja daljnovoda dvakrat 400 kilovoltov Cirkovce–Pince v vrednosti približno 220 milijonov evrov. Načrtovani daljnovod Cirkovce–Pince naj bi bil dolg dobrih 80 kilometrov in bo imel 263 stebrov. Dva kilometra daljnovoda oziroma tudi dva stebra pa potekata po hrvaškem katastru, in sicer med vasmi Hotiza in Kapca. To seveda postavlja in predstavlja problem pri izdaji enotnega, poudarjam, enotnega gradbenega dovoljenja. S sosednjo Madžarsko je Slovenija že podpisala aneks k pogodbi s predvidenim rokom vklopa daljnovoda do konca leta 2018. Madžarski operater je namreč daljnovod do Pinc že zdavnaj izgradil. Ker je za gradnjo daljnovoda predvidenih 18 mesecev, bi se gradnja torej že morala začeti, toda niti gradbenega dovoljenja še nimamo. Še torej ni izdano. Spoštovana gospa ministrica, zanima me: V kateri fazi je izdaja gradbenega dovoljenja? Kako na izdajo gradbenega dovoljenja vpliva razsodba arbitražnega sodišča, ki je določila mejo med Republiko Slovenijo in Republiko Hrvaško ter sta obe državi zavezani, da to odločbo arbitražnega sodišča tudi uveljavita? Vprašanje je torej: Ali bomo daljnovod Cirkovce–Pince zgradili in vklopili v sistem do konca leta 2018, kar smo se ne nazadnje tudi zavezali v pogodbi s sosednjo Madžarsko? Se vam zahvaljujem za vaš odgovor.
Ministrica za okolje in prostor gospa Irena Majcen, izvolite, imate čas za odgovor.
Hvala, spoštovani podpredsednik! Spoštovane poslanke in poslanci! Spoštovani gospod Jožef Horvat, hvala za vprašanje. Vprašanje je kompleksno, kot ste seveda navedli vi v tem vašem uvodu. Za Ministrstvo za okolje in prostor moram povedati, da bomo odločitev arbitražnega sodišča za mejo s Hrvaško upoštevali v vseh upravnih zadevah, ki jih je na Ministrstvu za okolje in prostor seveda lahko veliko. Res pa je, da je prav za daljnovod Cirkovce–Pince v postopku – investitor pridobiva okoljevarstveno soglasje. Ustna obravnava je bila že izvedena, podane so bile na ustni obravnavi tako pripombe oseb, ki so se želele vključiti v postopek, tudi Agencija Republike Slovenije za okolje ima še neka dodatna vprašanja. Predvideno je bilo, da odzivno poročilo investitor pripravi, vendar je prosil za podaljšanje roka in ta rok je zdaj 1. 10. Nisem prepričana, ali mu bo uspelo se odzvati na pripombe iz ustne obravnave v tem roku ali bo še morebiti zaprosil za podaljšanje, kar pomeni, da je že pri pridobivanju predhodnega postopka pred gradbenim dovoljenjem kar nekaj zapletov. Vloge za gradbeno dovoljenje, ki ga izdamo na Ministrstvu za okolje in prostor, še ni in na žalost vam informacij o tem, kdaj bo investitor ustrezne dokumente dostavil, ne morem podati. Investitor je podjetje Elos, d. o. o., glede vsebine pa je seveda to organizacija, ki ne sodi v pristojnosti Ministrstva za okolje in prostor. Je pa, ne samo v tej zadevi, kar nekaj odprtih postopkov s podobnimi vsebinami, torej s pridobitvijo gradbenega dovoljenja v tem času in vsi ti postopki so seveda še v fazi nerešenosti. Toliko za začetno informacijo. Hvala.
Gospod Jožef Horvat, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Hvala, gospa ministrica, za zdaj. Zadeve so zdaj na terenu dokaj jasne; traso bo verjetno treba spremeniti, ker ne more iti čez hrvaški kataster oziroma ko bo enkrat meja fiksirana, ko se bomo – upam, da se bomo – enkrat dogovorili in verjetno je nemogoče pričakovati od Hrvaške soglasje, s katerim bi Hrvaška dovolila, da lahko ta trasa tega daljnovoda, dva krat 400 kilovoltov, teče preko hrvaškega ozemlja. To verjetno ne bo mogoče. Torej, edina rešitev je ta, da se trasa spremeni, da zavije, da se izogne hrvaškemu katastru, kar pa seveda pomeni, da bi daljnovod šel, potekal nad naseljem Gaberje. To pa seveda ni dopustno, ker bodo preprosto – in so že – vaščani protestirali. Tukaj preprosto ne najdem, gospa ministrica, odgovora na vprašanje, zakaj investitor ne sprejme neke druge tehnološke oziroma tehnične rešitve, ki je zelo preprosta, to je polaganje podzemnih kablovodov. Do 400 kilovoltov gre, to ni problem, in ne vem, zakaj se preprosto ne prisluhne ljudem. Na drugi strani pa seveda imamo tudi s pogodbo z Madžarsko, ki je seveda nisem videl, ampak v tej pogodbi, to pa vem, smo se mi kot Republika Slovenija zavezali, da bomo omogočili priklop daljnovoda do konca leta 2018. In še enkrat, če bomo to pogodbeno zavezo želeli realizirati, bi se gradnja že morala začeti. Vi pa ste povedali, kako je s pridobivanjem gradbenega dovoljenja. Torej: Kakšna rešitve zdaj sploh iščejo pristojni? Če imate to informacijo, predvsem seveda v smislu upoštevanja interesa bližnjih prebivalcev. Hvala lepa.
Gospa ministrica, izvolite.
Hvala. Sem poslušala že povedati v prvem delu odgovora, da je energetika v pristojnosti drugega resorja in naše ministrstvo oziroma sama se v iskanju teh rešitev ne vključujem tako aktivno, da bi znala odgovoriti na vaše vprašanje. Res je, da se vključujem v iskanje rešitev vedno, kadar so težave na terenu in se nekako vidi, da bi se rešitev dala poiskati, je pa potem sama izvedba teh drugih rešitev seveda odvisna od investitorja. Na žalost, spoštovani gospod Jožef Horvat, vam na ta del vprašanja tudi zaradi svoje pristojnosti ne znam in ne morem odgovoriti. Hvala.
Gospod Jožef Horvat, imate besedo za postopkovni predlog, da Državni zbor na naslednji seji opravi razpravo na to temo. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Res bi želel izkoristiti to poslovniško možnost, ki ste jo navedli. Gre za izjemno pomemben energetski objekt. Gre namreč tudi za realizacijo naše skupne evropske zaveze, saj smo in želimo postati del evropske energetske unije, ki kot sem uvodoma povedal, predstavlja neko peto svoboščino na notranjem trgu Evropske unije. Mi moramo našim državljanom zagotoviti konstantno stabilno dobavo energije, takšne in drugačne, seveda tudi ali prav tako našemu gospodarstvu. Ko sem bil prvič izvoljen, leta 2004, smo se morda dva meseca po volitvah slovenski ali, bolje rečeno, pomurski poslanci dobili z madžarskimi poslanci, ki so nam takrat – to so že kar dolga leta nazaj, ali ne – predstavili traso njihovega daljnovoda do Pinc. Kot vemo, kot sem povedal, je ta madžarski daljnovod do Pinc izgrajen. Kot sem povedal, je podpisan aneks k pogodbi. In tukaj vidim, da zna Slovenija imeti problem, če ne bo realizirala tega infrastrukturnega projekta. Res je, vsi smo nekako čakali odločitev arbitražnega sodišča. Ta se je zavlekla zaradi znanih razlogov, ampak zdaj, ta trenutek oziroma 29. junija, je zadeva postala kristalno jasna, kar se tiče državne meje med Slovenijo in Hrvaško. Zato mislim, kolegice in kolegi, da bi bilo dobro, da opravimo razpravo o tej, približno 120-milijonski izjemno pomembni energetski investiciji, o kateri je bilo postavljenih že kar nekaj poslanskih vprašanj, ampak zdaj mora država imeti zelo jasen načrt, kako postaviti novo traso ali pa z novo tehniko, konkretno s podzemnim kablom, realizirati ta projekt. Časa ni veliko. Kot rečeno, gradbinci potrebujejo za teh 80 kilometrov daljnovoda približno 18 mesecev, pogodba z Madžarsko pa nam nalaga, državi nalaga, da mora biti naša investicija zaključena do konca naslednjega leta. Se pravi, jutri oziroma že včeraj bi se morala gradnja začeti. Gre za izjemno pomemben investicijski energetski projekt in seveda v to razpravo bomo vključili tudi Ministrstvo za infrastrukturo in pričakujem, da bomo prišli ob koncu razprave do nekih zaključkov, do nekih rešitev, ki so vitalnega pomena za naše prebivalstvo in za naše gospodarstvo. Hvala lepa.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločil v torek, 26. 9., v okviru glasovanj. Nadaljujemo s poslanskim vprašanjem gospoda Bojana Podkrajška, in sicer ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anji Kopač Mrak. Gospod Podkrajšek, izvolite.
Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, hvala za dano besedo. Cenjena ministrica, kolegice in kolegi! Moje vprašanje se bo nanašalo predvsem na področje dela v Republiki Sloveniji. V mislih imam področje zaposlovanja tuje delovne sile, ki prihaja iz tretjih držav, predvsem delovna dovoljenja. V sektorju gradbeništvo v Sloveniji je seveda veliko povpraševanje po tuji delovni sili. Moje vprašanje, spoštovana ministrica, se nanaša na področje tistih podjetnikov, ki so tujci, pa imajo pri nas podjetja in zaposlujejo tujo delovno silo. Seveda v prvem letu je dejstvo, da mora imeti zaposlenega za delovnik v polni meri, to je osem ur, ko pa prihaja v drugo leto, pa se dogaja, da jih zaposluje za krajši delovni čas, to pomeni za štiri ali dve uri. Naša podjetja znajo povedati, da se to področje intenzivno pregleduje glede inšpekcijskih služb. Nimajo nobenih težav, seveda tudi naša podjetja; če so zadeve urejene, so korektni inšpektorji, seveda pa niso v enakovrednem položaju. Tisti, ki zaposluje nekoga za dve ali štiri ure na dan, seveda, ko pride inšpektor na gradbišče, tisti delavec zna povedati, da je prišel mogoče pol ure prej v službo. Zato se obračam na vas s tem vprašanjem, kako je s to zakonodajo: Ali to zakonodaja omogoča ali jo ti kršijo? Hvala za odgovor.
Besedo ima ministrica, gospa Anja Kopač Mrak. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovani poslanec, hvala za vprašanje, vendar bi vas opozorila, da ste mi poslali vprašanje, in sicer da me boste vprašali v zvezi z izvajanjem nadzora nad delovno zakonodajo. Če mislite, da lahko vem za vsak posamezen primer in potem podajam oceno, vam žal povem, da sem pač tega zelo težko zmožna in da je to pristojnost inšpektorata, lahko vam pa navedem pristojnosti v skladu z zakonom Inšpekcije Republike Slovenije za delo. V vašem vprašanju ste navajali podjetnike, ki so tujci in imajo pri nas podjetja in potem zaposlujejo, ne vem, ali Slovence, ali tujce in delajo za krajši delovni čas. Žal iz vašega vprašanja nisem razumela, kje je ključ problema. Navajali ste, da je problem, ker so zaposleni za krajši delovni čas in so zaradi tega v drugačnem položaju kot druga podjetja. Tu težko dam neko oceno, ker vsa podjetja, ki imajo sedež v Republiki Sloveniji, imajo lahko delavce zaposlene tudi za krajši delovni čas, je to v skladu z zakonom. Tako zelo zelo težko pojasnim, v čem je problem. Dejstvo je, da v skladu z našo zakonodajo, z Zakonom o delovnih razmerjih, je Inšpektorat Republike Slovenije pristojen za nadzor nad izvajanjem določb predvsem Zakona o delovnih razmerjih in tudi drugih. Po kakšnih metodah oziroma katere so zakonske podlage, po katerih deluje inšpektorat? To so predvsem Zakon o inšpekciji dela, Zakon o izvajanju inšpekcijskega nadzora; temeljni zakon je Zakon o izvajanju inšpekcijskega nadzora, ki ga boste tudi v četrtek z dvema pomembnima elementoma dopolnjevali poslanke in poslanci, ko boste obravnavali spremembe tega zakona. Če pa postopki niso opredeljeni, pa velja ZUP, torej splošni upravni postopek, po katerem nadzirajo. Potem so pa še številni drugi pravni akti, ki urejajo izdajanje delovnih dovoljenj. Ali tujci, torej državljani tretjih držav, imajo podlago, da delajo v Republiki Sloveniji? To je pač v skladu z Zakonom o delu tujcev, potem imamo tudi mednarodne pravne akte, ki določajo, na kakšen način se lahko storitve na notranjem trgu izvajajo in v tem morajo biti vsi subjekti znotraj Evropske unije v enakem položaju. Ni mogoče na podlagi državljanstva ali pa pač spreminjati pogoje, ampak imajo vsi enake pogoje. Skratka, res gre za zapleteno široko področje, jaz bi vam želela odgovoriti, če mi morda daste, kje točno je primer, se je predvsem najbolje obrniti na inšpekcijo, ki v skladu z zakonom tudi naredi nadzor. Dejstvo pa je, da morajo vsi pravni subjekti ravnati v skladu z zakonom, zakonskih podlag, so številne tudi na tem področju. Tudi pravni red Evropske unije to ureja. Če je pa karkoli narobe, je pa absolutno potrebna prijava na inšpekcijo in bo inšpekcija v skladu s svojimi pristojnostmi naredila nadzor in potem ima tudi v skladu z zakonom določene možnosti ukrepanja, kjer je lahko po Zakonu o prekrških, lahko pa seveda poda tudi kazensko ovadbo ali pa izreče v okviru svojih pristojnosti fakultativno prepovedno odločbo, lahko izda sankcijo [[…]]Skratka, v skladu z ZID in Zakonom o inšpekcijskem nadzoru ima pristojnosti. Žal vam več ne morem pomagati ne glede na to, da bi vam želela. Hvala.
Gospod Bojan Podkrajšek, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora.
Spoštovana ministrica, hvala za vaš trud! Prav gotovo se strinjam z vami, da je to zelo široko področje. Mogoče, da boste lažje razumeli, bil sem na eni upravni enoti v Sloveniji, kjer so mi povedali, da trije zaposleni delajo na tujcih, ki vsakodnevno prihajajo v Sloveniji. Povedali so mi tudi, da tujci, ki prihajajo za ta šalter, če ga tako imenujem, ne znaj besedo slovensko, znajo pa vso zakonodajo; vse, kar jim pripada, ko stopijo čez mejo Republike Slovenije. Moje vprašanje, če ga še enkrat razložim – upam, da sem bova razumela – ne me sedaj postavljati v vlogo policista, ali inšpektorja, ali tistega, ki bi hodil po gradbiščih, to področje so mi izpostavila slovenska podjetja. Je veliko gradbišče, na katerem dela več podjetij. In ko pride delovni inšpektor, pregleda vse zaposlene pri vsakem podjetniku, ugotovi, da pri slovenskem so zaposleni osem ur, podjetnik, ki prihaja iz tuje države in ima zaposlene tuje državljane, jih ima pa prijavljene za dve ali štiri ure. Zato sprašujem: Ali to zakonodaja omogoča? Ne vidim smisla, da mi delovno silo uvažamo. Se strinjam s potrebo po tej delovni sili, ni mi pa logično, da jo potem zaposlujemo za štiri ure ali dve uri. Spoštovana ministrica, mislim, da je obema jasno, zakaj se to dogaja: da se obide celo ta finančen tok, da je verjetno malo lažje. Zelo težko je potem naš podjetnik, slovenski državljan, takšnemu podjetju konkurenčen. Hvala.
Ministrica dr. Anja Kopač Mrak, izvolite, ima te besedo.
Ker ste začeli z upravnimi enotami; res je, da se tujci najprej na upravni enoti zglasijo zaradi tega, ker so uvedli enotno vlogo za izdaja delovnega dovoljenja in bivališča. To je sedaj v enotnem dovoljenju, ker je pač predvsem za ljudi bistveno lažje in hitreje samo izdajanje, torej povezava z dovoljenjem za prebivanje z izdajo dovoljenja za delo pri nas. Seveda je še vedno zadaj, ko gre za državljane tretjih držav, preverjanje stanja na trgu dela in praviloma oziroma se ne more izdati dovoljenje za delo za tiste, kjer je v Republiki Sloveniji dovolj registriranih v našem matičnem registru za brezposelne, potem tako delovno dovoljenje Zavod Republike Slovenije, ki opravlja to, pač zavrne. Glede tega, kako na gradbiščih [[…]]V osnovi je, da delovno dovoljenje, ki se izda, se izda za dotičnega delavca in za delovni čas, ki je naveden v sami vlogi. Torej, če gre za vlogo ali na primer, da delavec dela pri večih, se lahko seveda zgodi, da dela tudi za krajši delovni čas. Se strinjam, da je težji nadzor pri izvajanju predvsem nadurnega dela, in v osnovi imajo inšpektorji zelo velike težave pri spremljanju, koliko dejansko delovnega časa posamezen delavec preživi na delovnem mestu, kjerkoli to, na delovišču je tega seveda še bistveno več. So pa zaradi tega pač nujne te evidence delovnega časa in tudi sankcije na tem področju so večje. Mislim, da imamo 43 delovnih inšpektorjev, sedaj si pa predstavljate vsa delovišča in vse pravne subjekte – zelo težko jih je v naši državi nadzirati, zato je pač ključno, da se zagotovi tudi višja kultura. V vsakem primeru, če pa se ugotovi kršitev ali če je sum kršitve, je pa treba podati lahko tudi anonimno prijavo, ker ta način se potem inšpektorji tudi gredo tja in preverijo. Če veste, kje se to dogaja, vam predlagam, da lahko tudi anonimno prijavite na Inšpektorat Republike Slovenije in bodo opravili ta nadzor. Hvala.
Mag. Marko Pogačnik bo postavil poslansko vprašanje ministrici za zdravje gospe Milojki Kolar Celarc. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo! Spoštovana ministrica, želel bi vam zastaviti naslednje vprašanje, in sicer: Kdaj boste v Državni zbor poslali spremembe in dopolnitve Zakona o zdravilstvu, ki bo urejal področje homeopatije, in bo Slovenija imela primerljivo zakonodajo z drugimi državami Evropske unije na področju homeopatije in njenega nadzora? Treba je poudariti, da Zdravniška zbornica Slovenije je že leta 2014 sprejela sklep, kjer predlaga Ministrstvu za zdravje, da se predpisi spremenijo, tako da se zdravnikom, ki se ukvarjajo s homeopatsko dejavnostjo, samo zaradi tega licence ne odvzame. Sem prepričan, da je bil to zgodovinski sklep, in sicer glasovanje je bilo s 40 glasovi za in z 18 proti. Zanima me: Kdaj boste v Državni zbor poslali spremembo Zakona o zdravilstvu, ki bo pač omogočil tistim zdravnikom, ki zdravijo s pomočjo homeopatije, enake pogoje, kot jih imajo primerljive države Evropske unije? Glede na to, da je od sklepa Zdravniške zbornice minilo že skoraj tri leta, pričakujem dokaj konkreten odgovor z vaše strani.
Gospa ministrica, izvolite, imate besedo.
Lepo pozdravljeni, spoštovani gospod podpredsednik! Spoštovane poslanke, poslanci, spoštovani gospod mag. Marko Pogačnik! Kot veste, je homeopatija zdravilski sistem, ki ga lahko izvajajo zdravilci, in je opredeljena sedaj v Zakonu o zdravilstvu. Homeopatijo na splošno v drugih državah Evropske unije opredeljujejo kot samostojen celosten sistem zdravljenja, ki pa je zelo jasno definiran in ima jasno strukturo in tudi jasna pravila delovanja. Temelji na v praksi potrjenem načelu zdravljenja podobnega s podobnim in na preizkusih zdravil na zdravih prostovoljcih. Naša zakonodaja določa, da lahko homeopatijo izvajajo samo tisti, ki so končali medicinsko fakulteto, torej zdravniki. Ureditve homeopatije v državah EU so zelo različne. V Avstriji tako na primer jo lahko izvajajo zgolj zdravniki in še to samo s posebnim usposabljanjem, ki ga določi zdravniška zbornica. Na Ministrstvu za finance se zavedamo pomembnosti ureditve tega področja, zaradi tega smo uvrstili to tudi v naš nacionalni program zdravstvenega varstva 2016-2025, Skupaj za družbo zdravja. V nacionalnem planu je predvideno, da bomo pripravili nov predlog zakona in ga predložili Državnemu zboru leta 2018. Treba pa je povedati, da so bile razprave o homeopatiji v Sloveniji zelo dolge, da je zelo dolgo tudi trajalo, da je končno Zdravniška zbornica sprejela ustrezne sklepe, povezane s homeopatijo. Zaradi tega smo mi že pred časom na ministrstvu oblikovali delovno skupino, ki pripravlja evropsko primerljiv predpis, ki pa bo širši in bo določal dopolnilne tradicionalne in alternativne oblike diagnostike, zdravljenja in rehabilitacije, v katerem bo urejena tudi homeopatija. Naj povem, da je to široka delovna skupina, v kateri so tako predstavniki Zdravniške zbornice, predstavniki Zdravniškega društva, predstavniki Slovenskega homeopatskega društva in pa predstavniki Združenja za integrativno medicino. Torej, kot radi rečete, v bistvu je stroka tista v tej delovni skupini, ki je pregledala vse rešitve v Evropi in je že pripravila izhodišča zakona. Ta zakon se bo imenoval zakon o dopolnilnih tradicionalnih in alternativnih oblikah diagnostike zdravljenja in rehabilitacije za zdravstveno varstvo in v tem zakonu bo celovito urejeno tudi področje homeopatije, in sicer po zgledu, tako kot je to urejeno v drugih evropskih državah, in sicer tako, da jo lahko izvajajo samo zdravniki z dodatnimi znanji in usposabljanji iz homeopatije. Izhodišča bodo objavljena na spletni strani ministrstva še to jesen in na podlagi zbranih pripomb se bo pripravil nov celovit zakon, ki bo urejal to področje.
Mag. Marko Pogačnik, imate besedo, da zahtevate dopolnitev odgovora. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala še enkrat! Spoštovana ministrica, ta vaš odgovor je še en dokaz, da prejšnji teden nisem naredil napake, ko sem glasoval za vašo razrešitev. Kot prvo, niste tukaj, da razlagate, kaj je homeopatija, ampak sem vas konkretno vprašal, kdaj boste naredili spremembo Zakona o zdravilstvu. Vmes ste omenili, da ste ministrica za finance, da ste Ministrstvo za finance nekaj povedali. Mogoče je to lapsus, ampak to je en dokaz, da ste verjetno ena najbolj zbeganih ministric v tej vladi. In spoštovana ministrica, enako vprašanje sem vam dal 23. marca 2016 in v tem odgovoru, spoštovana ministrica, ste rekli, da bo to urejeno v letu 2017. In isto ste govorili, delovna skupina ima že vse pripravljeno, samo čas je še, da se zaveda posreduje v Državni zbor. Kar ste spremenili pri tem vašem odgovoru, je, da ste danes spremenili letnico, da ste rekli, da bo to leta 2018. Poglejte, predsednik Zdravniške zbornice gospod Možina, je rekel, da se zakonodaja da urediti v enem popoldnevu. Prosim za odgovor.
Spoštovana gospa ministrica, izvolite, imate besedo za dopolnitev odgovora.
Hvala za besedo in dopolnilni odgovor. Državni zbor je sprejel strateški dokument, kjer so točno napisane naloge ministrstva, aktivnosti, kdaj, kaj so prioritete in kdaj bo kakšen zakon pripravljen. To, kar sem navedla, je napisano, da bo to v letu 2018. In ta ista Zdravniška zbornica, oprostite, in njeni predstavniki in Zdravniškega društva in vseh teh, ki sem jih navajala, so v delovni skupini seveda spremenili koncept. Vi enostavno pravite oziroma prejšnji predsednik Zdravniške zbornice, da je stvar enega tedna. Ja, žal to ni stvar enega tedna, ker celotno področje ni urejeno. Bi bilo mogoče pa dobro, da povprašate, koliko let je potrebovala Zdravniška zbornica, da je prišla do tega sklepa mislim, da je bilo to decembra, po številnih razpravah, da je potem ugotovila, da je potrebno homeopatijo tudi sistemsko urediti. In prav ta delovna skupina, v kateri so predstavniki Zdravniške zbornice, Zdravniškega društva, Združenja za integrativno medicino, Homeopatskega društva je ugotovilo, da z enostavnimi spremembami Zakona o zdravilstvu tega področja ni mogoče urediti. Zaradi tega je pripravila izhodišča, kjer bo celotno to področje; povedala sem že, kako se bo imenoval ta zakon, v kratkem bodo objavljena izhodišča, ki so bila znotraj te skupine in ministrstva usklajena in bo dana možnost širše javne razprave in vsem akterjem, da dajo pripombe in na osnovi tega bo pripravljen zakon. Ni pa to bila nikoli prva prioriteta Ministrstva za zdravje.
Mag. Marko Pogačnik, imate besedo za postopkovni predlog. Izvolite.
Hvala, spoštovani predsedujoči. V skladu s poslovnikom predlagam, da se opravi javna razprava na to temo. Uvodoma, spoštovana ministrica, vi ste tukaj zato, da odgovarjate poslankam in poslancem, ne da nas podučujete. Zdaj vam bom pa prebral vaš odgovor iz leta 2016, 23. 3: »V skladu z našo resolucijo in prednostnimi nalogami pa bo sprejetje tega zakona v skladu s tem planom predvideno za leto 2017.« To so bile vaše besede. Zdaj smo že na koncu leta 2017 in tega ni in se sklicujete, bi rekel, ne vem na kakšne delovne skupine, ki ste jih omenjali že marca 2016. Vi ste tudi na 4. redni seji Državnega zbora dne 26. januar 2015 pozdravili predlo skupščine Zdravniške zbornice, naj se ustrezna zakonodaja spremeni, tako da zgolj ukvarjanje s homeopatsko dejavnostjo ne bo razlog za odvzem licence zdravnikom. In napovedali ste tudi, da bo ministrstvo upoštevalo predlog zbornice in pripravilo spremembe. Od tega sklepa zbornice je že približno tri leta in niste naredili še nič. Bi pa po mojem vedenju zato bilo potrebno spremeniti samo tri odstavke oziroma tri člene Zakon o zdravilstvu, in sicer da se v 34. členu zakona črta drugi odstavek ter da se v 37. členu črta četrti odstavek in da se v 81. členu črta 5. točka. To pomeni, da so trije členi potrebni za spremembo. In vi za to potrebujete zdaj po vašem vedenju, spoštovana ministrica, štiri leta. Zdaj ste tukaj rekli 2018, da bo to spremenjeno. Preberite kakšen magnetogram za nazaj. 130 zaposlenih ste takrat rekli, da se ukvarja s tem področjem in ne morete narediti. In tukaj predsednik Zdravniške zbornice pravi, da se da ta sprememba narediti v enem popoldnevu. Vi rabite pa zdaj, po vašem, štiri leta. Razmislite o odstopu, da ne bo še kakšne interpelacije, kajti ne izključujem, da do konca mandata boste še enkrat tukaj interpelirani. Kajti vidi se, spoštovana ministrica, da ne opravljate svojega dela. Prepričan sem, da ne verjamete niti več sama sebi, kajti na vse te vaše izjave, ko jih lahko preberemo iz magnetograma, se vidi, bi rekel, da ne ve, kaj dela vaša leva, kaj dela vaša desna roka.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločil v torek, 26. 9., v okviru glasovanj. Gospod Luka Mesec bo postavil poslansko vprašanje ministrici za finance mag. Mateji Vraničar Erman ter ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anji Kopač Mrak. Izvolite.
Hvala za besedo in pozdrav vsem. Kot je predsedujoči povedal, gre za skupno vprašanje obema ministrstvoma. Spraševal pa bom o primeru Adria Airways Tehnika. Gre za eno od tistih nesrečnih 15 podjetij, ki so se leta 2013 znašla na seznamu za hitro privatizacijo, in podjetje je bilo prodano poljskemu podjetju. Zgodba je posebej žalostna, ker je Adria Airways Tehnika nekoč veljala za enega od najbolj motiviranih kolektivov v Sloveniji. Pred prodajo so delavci celo oblikovali ponudbo, 4,5-milijonsko, za delavski prevzem, ampak se je takrat uprava SDH raje odločila, da podjetje za pičlih 100 tisoč evrov več proda poljskemu prevzemniku, ki zdaj s tem podjetjem ravna kot svinja z mehom. Izčrpava, šikanira zaposlene, odpušča, najema agencijske delavce, preklical je kolektivno pogodbo. Skratka vse, kar lahko in na kar smo poslanci Levice opozarjali takrat, je šlo narobe. Zato je moje vprašanje za obe ministrstvi oziroma če grem po vrsti, sledeče. Najprej me zanima: Ali je Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve seznanjeno s primerom in kako bo ukrepalo zaradi odpovedi kolektivne pogodbe, šikaniranja pravic zaposlenih in tako naprej? Ali boste zahtevali revizijo te prodaje? Če malo utemeljim. V kupoprodajni pogodbi naj bi bilo – po informacijah, ki smo jih poslanci Levice takrat dobili – med drugim določeno, da naj bi kolektivna pogodba ostala in naj bi se spoštovala tudi potem, ko je podjetje prodano. Novi lastnik je preko starega direktorja družbe kolektivno pogodbo preklical, z zaposlenimi pa ravna, kot so zadnjič opisovali v članku Mladini, naravnost zastrašujoče. Recimo, zaposlen, ki je enkrat prišel v službo ob 6.25, lahko pa bi šele ob 6.30, je dobil opomin pred odpustitvijo. Nek drug zaposlen, ki je na enemu od sestankov zaposlenih rekel, da so obljube uprave laž, kar je utemeljeno, je dobil navodilo, da mora poslati opravičilo na vse maile in še na oglasno desko, sicer bo odpuščen. Zaradi ene same besede! Tako me zanima, gospa ministrica za finance: Ali boste zahtevali revizijo te prodaje in pogledali, če se socialne klavzule, ki naj bi bile sprejete, spoštujejo?
Besedo ima ministrica za finance mag. Mateja Vraničar Erman. Izvolite.
Hvala lepa za besedo in hvala lepa za vprašanje. S tem konkretnim primerom privatizacije Adrie Airways Tehnika smo se oziroma ste se v Državnem zboru ukvarjali že kar velikokrat, vsaj na Ministrstvu za finance smo že pripravili en usten in tri pisne odgovore, zato se v podrobnosti ne bom še enkrat spuščala, da ne bom porabila preveč časa. Drugo, sama privatizacija je potekala v času od januarja 2014 do novembra 2015, torej je bila večina prodajnega postopka izpeljana pred uveljavitvijo strategije, ampak kljub temu je uprava SDH spoštovala oziroma je vključila v prodajni postopek tudi možnost odkupa s strani zaposlenih, vendar je dolžna pri tem spoštovati konkurenčen postopek in se odločati v skladu z vsemi klavzulami oziroma z vsemi okoliščinami, ki jih v samem postopku ugotovi. Z razlogi, ki jih navajate v svojem vprašanju, ki bi morebiti upravičevali revizijo prodaje doslej ni na Vladi konkretnih podatkov, za katere vas prosim, da nam jih predložite, pa bomo seveda preučili vse možne variante. Hvala lepa.
Ministrica za delo dr. Anja Kopač Mrak, izvolite.
Hvala, spoštovani podpredsednik, hvala, gospod Luka Mesec, za vprašanje. S samim konkretnim primerom, kot ste me spraševali, nisem seznanjena. Smo pa seveda v okviru vprašanja, ki ste ga postavili, prosili za odgovor Inšpektorat Republike Slovenije za delo, ki je pristojen za nadzor v teh primerih. Skratka, inšpektorat mi je podal odgovor, da so pri temu delodajalcu, ki ga omenjate, Adria Airways Tehniki od leta 2015 opravili tri preglede. Na vprašanje omenjene problematike se je nanašal predvsem nadzor glede odpovedi pogodbe o zaposlitvi, pri čemer je inšpektorat pristojen zgolj za preverjanje postopkov odpovedi, torej zakonitosti odpovedi pogodbe o zaposlitvi, zakonitost same odpovedi namreč presoja zgolj sodišče. Inšpektorat glede postopkov odpovedi v okviru svojih pristojnosti takrat ni ugotovil nepravilnosti. Sicer je inšpektorat pri delodajalcu ugotovil nepravilnosti glede plačila z zamudo, torej zamuda pri izplačilu plače, in nepravilnosti glede plačila prispevkov po nadomestilu po Zakonu o starševskem varstvu in družinskih prejemkih, zaradi česar je delodajalcu izrekel opozorilo po Zakonu o prekrških. Ugotovil je tudi nepravilnosti glede zagotavljanja varnosti in zdravja pri delu, zaradi česar je delodajalcu odredil ukrepe za odpravo ugotovljenih nepravilnosti in prav tako opozorilo po Zakonu o prekrških na zapisnik. Vsi postopki pri delodajalcu še niso zaključeni. Torej, dejstvo je, da omenjeno podjetje inšpektorat nadzira, da so v samem podjetju. Tukaj bi morda opozorila tudi to, da delavci seveda prijavo na inšpektorat, po drugi strani pa so delavci upravičeni tudi do sodnega varstva. Opozorila bi tudi, kar se tiče samega Zakona o sodelovanju delavcev pri upravljanju, seveda ne glede na to zamenjavo lastnika še vedno veljajo vse določbe zakona in torej morajo biti delavci seznanjeni z vsemi statusnimi vprašanji. Če to ni bilo pravočasno, torej dejansko, kot se je nakazovalo, da niso bili seznanjeni s statusnim preoblikovanjem, tudi to pomeni kršitev. V osnovi ugotavljam, da je problem kršitev pravic delavcev v Republiki Sloveniji še vedno prepogosto tako s strani [[…]]Ne glede na to, kdo je lastnik, je v osnovi še vedno, tudi ko boste imeli ta teden ali naslednji teden poročilo na matičnem odboru, žal so še vedno preštevilne zlorabe in prekrški, kar se tiče širokega polja delavskih pravic. Tudi znotraj tega se mi zdi nujna krepitev Inšpekcije Republike Slovenije za delo, ker žal ugotavljam, da nismo uspešni pri dodatni kvoti za zaposlitev inšpektorjev Republike Slovenije za delo ne glede na to, da obstajajo sklepi tako matičnega odbora Državnega zbora, Računskega sodišča, varuhinje – dejansko vseh institucij v Republiki Sloveniji. Hvala.
Gospod Luka Mesec, imate besedo za obrazložitev zahteve za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Hvala za besedo. Najprej bi odgovoril gospe Vraničar Erman. V strategiji piše, čeprav pravite, da je bila sprejeta kasneje, ampak se moramo ravnati po njej, da mora novi lastnik, potem ko prevzame podjetje, ki je bilo prej državno, spoštovati kolektivne pogodbe, ohranjati standard zaposlenih in delovna mesta. Kot sem že rekel, so tukaj kršene vse določbe. Kolektivna pogodba je bila odpovedana, delavce se odpušča iz naravnost bizarnih razlogov. V kolektiv se vnaša s šikaniranjem sindikalnih zaupnikov, tistih, ki so bili predlagatelji delavskega odkupa, ki so jih odpustili in tako naprej, totalno nezadovoljstvo in delavce se nadomešča z agencijskimi. Torej zvonijo vsi alarmi. Pa ne samo za delovni kolektiv, zvonijo predvsem za vse nas, ki se vozimo z letali. Eden od zaposlenih je sam vodstvu podjetja pozval takole [[…]]Je rekel: »Strah me je, da se bo kaj zgodilo. Nekdo bo nekaj spregledal in bo katastrofa. V letalstvu delamo, za božjo voljo! Ne popravljamo kosilnic.« Zato bi morali ukrepati! Ne samo zato, ker je šlo za državno podjetje, ampak ker gre tukaj za zaposlene in za varnost. Torej vas še enkrat sprašujem, gospa Vraničar Erman: Ali boste zahtevali revizijo prodaje in pogledali, če so bile vse klavzule, ki naj bi bile upoštevane, ki so bile vpisane v kupoprodajno pogodbo, upoštevane, in kako boste reagirali? Za vas, gospa Mrak, velja enako. Zdaj, dobili ste sicer poročilo inšpektorata, ki ste ga predstavili, ampak v Levici že dolgo opozarjamo, da je treba narediti bistveno več. Tukaj, kot vidite, gre za to, da se načrtno razbija delovni kolektiv, hkrati pa uvaža pač nesindikalizirano delovno silo preko raznih agencij in zato bi morali upoštevati med drugim [[…]] [[znak za konec razprave]] [[…]]Dobro, mi je zmanjkalo časa, bom v dopolnitvi.
Spoštovani ministrici, izvolite, imate besedo. Mag. Vraničar, izvolite.
Hvala lepa še enkrat za besedo. Od nikogar ne moremo zahtevati, da upošteva pri svojem ravnanju akt, ki je sprejet kasneje, potem ko je v bistvu celoten proces že praktično zaključen. Že prej sem povedala, da so ne glede na to, da je bila strategija sprejeta kasneje, da so se temeljna določila strategije glede upoštevanja delavskih pravic upoštevale tudi v konkretnem prodajnem postopku. Kar se tiče števila zaposlenih. Javno objavljena letna poročila družbe kažejo, da se je res število zaposlenih v letu 2014 zmanjšalo zaradi zmanjšanja obsega poslovanja družbe, v letu 2015 pa je zaradi povečanja obsega njenega poslovanja bilo v družbi zaposlenih 209 ljudi, medtem ko se je število najetih delavcev povečalo za 37 odstotkov. Samo dejstvo najemanja delovne sile ne pomeni kršitve samo po sebi. Je ena od možnih oblik zaposlovanja, ki jo slovenska zakonodaja dopušča. V letu 2016, se pravi, potem ko je bilo podjetje že privatizirano, se je število zaposlenih in tudi najetih delavcev nekoliko povečalo; na vsakem segmentu po štiri delavce. Kar se tiče revizije. Ministrstvo za finance nima neposrednih pristojnosti za revidiranje posameznih prodajnih poslov. Seveda pa imamo splošne nadzorne pristojnosti v odnosu do SDH, ampak zato, da jih lahko sprožimo, rabimo konkretne podatke in konkretne prijave. Ali bomo sprožili revizijo ali ne, se bomo lahko odločali v skladu s svojimi pristojnostmi, potem ko bomo konkretne podatke tudi lahko proučili, na podlagi časopisnih člankov pa ne. Hvala lepa.
Anja Kopač Mrak, izvolite.
Verjetno je šlo vprašanje, tako kot je ministrica povedala, da se je povečalo z vidika agencijskih delavcev v samem podjetju, ki ga omenjate. Na tem mestu bi samo želela eno stvar zelo jasno povedati, ker se pozablja in se meša, da tam, kjer gre za podjetja, ki niso registrirana in pač predstavljajo kršitev. Namreč, če je agencijsko delo prijavljeno in so vse varovane določbe, tako kot morajo biti, morajo imeti agencijski delavci enak položaj in zagotovljene enake pravice v podjetju kot ostali delavci, zaposleni v tem istem podjetju. To je bilo dogovorjeno oziroma v Državnem zboru s spremembami tako Zakona o delovnem razmerju kot Zakona o urejanju trga dela. Ključni problem, ki jih imamo danes na trgu, je predvsem, da še vedno gre za posredovanje s strani neregistriranih podjetij, kjer v bistvu nimajo prijavljenih bančnih garancij in vseh teh varovalk. To je ključni problem. Medtem ko agencijski delavci, ko pogledamo, če pride potem nadzor, se tudi ugotavlja, ali imajo enake pravice, zakaj so bile te [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Gospod Luka Mesec, imate besedo za postopkovni predlog. Izvolite.
Hvala. Gospa Vraničar Erman, podal sem vam konkretno informacijo, zaradi katere bi morali sprožiti revizijo. Namreč, kljub drugačni obljubi, takrat ko je bilo podjetje prodano, ki naj bi bila tudi v kupoprodajni pogodbi – vi ste jo videli, jaz bom zahteval, da jo bom videl –, je zapisano, da bo prevzemnik spoštoval kolektivno pogodbo tudi po prevzemu. Sedaj je čisto jasno, da je kolektivno pogodbo preklical in da zaposlene šikanira, jih odpušča, najema pa agencijske delavce iz tujine. Mislim, da je to kršitev, ki bi jo pač lahko vi oziroma bi jo morali preveriti skladno z 69. členom Zakona o SDH; pač, pogledati, kakšne socialne obljube je prevzemnik ob prevzemu dal in kako se sedaj po njih ravna. V Državnem zboru bom pa predlagal, da se o tem primeru pogovorimo, ne samo zaradi primera Adrie Airways Tehnike, ki je zgovoren, naj povem mogoče to, da je država ob prodaji zanj dobila dobra 2 milijona evrov. Lani je podjetje pred amortizacijo imelo kar 3 milijone evrov dobička, pa zaposlenim niso izplačali niti božičnic. Tu lahko vidite, kako tuji prevzemniki, v tem primeru poljski kapitalski sklad, izčrpava nekoč državno podjetje in kako nam denar uhaja v tujino. Druga zadeva, zaradi katere bi se želel v Državnem zboru o tem pogovoriti, pa je delovnopravna zakonodaja. Tukaj mogoče samo še ena zadeva glede ministrstva za socialo. Agencije, ki sedaj prihajajo v Adrio Airways Tehniko, so tuje, bolgarske, hrvaške in tako naprej. Do sedaj so te agencije morale imeti odprto podružnico v Sloveniji. Po noveli Zakona o urejanju trga dela se ta pogoj črta. Torej bodo tuje agencije lažje delovale v Sloveniji, hkrati pa jih bo težje sankcionirati. In po tej odgovornosti sem pa spraševal Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve. To sta dve temi, o kateri bi se rad pogovoril, in predlagam, da v Državnem zboru o tem odpremo razpravo.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločil v torek, 26. 9., v okviru glasovanj. Nadaljujemo s poslanskim vprašanjem mag. Bojane Muršič, in sicer ministrici za zdravje, se opravičujem, izobraževanje, znanost in šport dr. Maji Makovec Brenčič, ki pa je opravičeno odsotna. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovano ministrico dr. Majo Makovec Brenčič sprašujem v zvezi s pravico učencev do brezplačnega prevoza. Ker ministrice ni, želim njen ustni odgovor na naslednji redni seji. Določilo prvega odstavka 56. člena Zakona o osnovni šoli jasno določa, citiram: »Učenec ima pravico do brezplačnega prevoza, če je njegovo prebivališče oddaljeno več kot štiri kilometre od osnovne šole.« Poudarjam, štiri kilometre. Ta določba je v zakonu res zapisana že več kot 20 let, a preprost izračun nam jasno pove, da povprečen učenec potrebuje za tako dolgo prehojeno pot več kot eno uro. To se pravi, da prehodi štiri kilometre, eno uro. Ob zavedanju tega dejstva me zanima: Ministrica, ali resnično menite, da je ta določba v zakonu pravilna in primerna in pravična? Res je, v 20 letih se je na področju prometne varnosti veliko spremenilo; nekatere na slabše, nekatere na boljše. Slednje se kaže tudi v izjemnem povečanju uporabi osebnih in drugih vozil in posledično tudi v veliki obremenitvi cest in večji prometni ogroženosti naših otrok. Ob tem pa ne gre spregledati tudi šolskih torb, ki jih naši učenci nosijo in iz leta v leto postajajo te težje in teža teh torbic je tudi okoli 10 kilogramov. Otroci pa seveda so na poti v šolo vedno bolj igrivi in v tem pogledu tudi neodgovorni, vendar to ne sme biti naš izgovor. Varnost otrok mora biti na prvem mestu, saj pločniki niso garant za varno šolsko pot, obremenitev pa je neizmerna. Ali ob teh dejstvih še vedno zdržijo argumenti, na podlagi katerih je bilo v zakon zapisano to določilo? In ne nazadnje želim še opozoriti, da se javnemu uslužbencu prizna nadomestilo za potne stroške, če je od delovnega mesta oddaljen več kot dva kilometra. Javnemu uslužbencu dva kilometra, otroku pa več kot štiri kilometre – kar je pol manj kot za naše največje bogastvo, otroke. Menim, da to ni prav, zato bi bila sprememba zakona nujna in verjamem, da bodo temu pritrdili tako starši kot mi poslanci in tudi vsi odgovorni za varnost otrok v cestnem prometu. Vaš odgovor pričakujem na naslednji seji. Hvala.
Hvala lepa. Nadaljujemo s poslanskim vprašanjem mag. Andreja Širclja, in sicer naslovljenega na ministrico za finance mag. Matejo Vraničar Erman. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovana mag. Vraničar Erman Mateja! Poglejte, jaz sprašujem nekatere zadeve o financiranju občin, o katerih smo v Državnem zboru že velikokrat govorili in vi ste tudi že velikokrat povedali, do kdaj in kako se bo karkoli uredilo, pa se do danes enostavno še ni. Sprašujem vas kot ministrico za finance, ne ministra, pristojnega za lokalno samoupravo, zaradi tega ker Ministrstvo za finance vedno da posebno določbo v Zakon o izvrševanju proračuna, kjer pove, kaj je primerna poraba za financiranje občin, in ministrstvo dela analize o tem in ministrstvo se pogaja za finance, je glavni pogajalec za občine s Skupnostjo občin, skupnostjo zveze mestnih občin in tako naprej in tako naprej. To se dogaja v Državnem zboru že nekaj let; odkar ste vi državna sekretarka bili na Ministrstvu za finance, pa seveda tudi vse naprej, zdaj ko ste ministrica za finance. Računsko sodišče ugotavlja, da ni nič urejeno, Računsko sodišče ugotavlja, da primerna poraba občin ni zadovoljiva in zahteva od Ministrstva za finance in tudi od drugega ministrstva, popravljalne ukrepe in tako naprej in tako naprej. Vendar mi vsi vemo, da ljudje, občani in občanke zadovoljujejo svoje interese največ v občinah in da po Zakonu o financiranju občin imamo tako imenovano povprečnino, ki je nekaj čez 600 evrov. V Zakonu o izvrševanju proračuna pa vedno vi in vedno Ministrstvo za finance da za sto evrov manjšo povprečnino. Mene zanima: Kdaj boste razrešili to vprašanje? Po treh oziroma štirih letih ga dejansko niste. Dejansko ga niste in zdaj o tem govori dejansko še Računsko sodišče. Prosil bi za odgovor.
Besedo ima ministrica za finance mag. Mateja Vraničar Erman. Izvolite.
Hvala lepa za postavljeno vprašanje. Naj se najprej dotaknem vprašanja pristojnosti. Predlog Zakona o izvrševanju proračuna Državnemu zboru predlaga Vlada. Pogajanja z občinami o višini povprečnine za posamezno leto ne samo v času, kar jaz v bistvu delujem kot državna sekretarka ali ministrica, ampak tudi prej, vedno usklajeno pripravita in usklajeno usklajujeta s pristojnimi združenji občin tako Ministrstvo za finance kot tudi Ministrstvo za javno upravo. V zadnjih letih pa smo v pogajanja kot tretjega člana pritegnili tudi Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo, ki je pristojno za drugi segment pomembnega financiranja občin, to je za investicijske transfere po 21. členu Zakona o financiranju občin. Dejstvo je, da je Zakon o financiranju občin, ki je bil sprejet v predkriznem obdobju, določil dokaj fiksne obveznosti do občinskih proračunov in ni upošteval možnost nastopa makroekonomskih okoliščin, ki onemogočajo, da bi v celoti zagotovili vsa sredstva za financiranje občin, kot je določeno to z Zakonom o financiranju občin. V ta namen je vzpostavljena možnost, da se povprečnina vsako leto določi z Zakonom o izvrševanju proračuna, to je še posebej pomembno v primeru, ko ne pride do dogovora z občinami. Ustavno sodišče, ki je v preteklih letih večkrat presojalo ustavnost takšne ureditve povprečnine, je potrdilo, da morajo tudi občine nositi svoj del bremena javnofinančne konsolidacije. V zvezi s poročilom Računskega sodišča o določanju povprečnine, ki smo ga prejeli pred poletnimi počitnicami v letošnjem letu, smo na ministrstvu že pripravili nov pravilnik o podprogramih, ki se vključujejo v izračun povprečnine, ga v največji možni meri uskladili tudi z združenji občin in z resornimi ministrstvi in ga prejšnji teden kot nov pravilnik tudi objavili. Prav tako Državni zbor že na tej seji začenja obravnavo noveliranega Zakona o financiranju občin, ki bo tudi na zakonski način uredil, kako se javnofinančna situacija in potreba po javnofinančni konsolidaciji in ne nazadnje tudi Zakon o fiskalnem pravilu upošteva pri zagotavljanju financ občin. Tudi ta zakon imate že v proceduri in pričakujem, da bo ustrezno naslovil tudi vprašanja, ki ste jih zastavili. Hvala lepa.
Mag. Andrej Šircelj, imate besedo za dopolnitev odgovora. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, jaz odgovora sploh nisem dobil; dobil sem navedbe nekih aktov, ki so bili poslani v Državni zbor, predvsem tukaj mislim o zakonu, ki naj bi to uredil. Ta zakon je naredilo ministrstvo, pristojno za lokalno samoupravo. Glejte, to še nič ne pomeni. Ministrica za finance se vedno pogaja s predstavniki občin in se nikoli ne izpogaja. To so povedali tudi predstavniki občin na zadnji seji Komisije za nadzor javnih financ, ko se tudi niso potem še isti dan izpogajali. Tukaj gre samo za vprašanje, ali bo ministrstvo že enkrat upoštevalo tisto, kar piše v osnovnem zakonu, in izgovori na Vlado, da Ministrstvo za finance ni tisto, ki predlaga vse te zadeve, ampak da je to Vlada [[…]]Ja, kaj, a je Ministrstvo za finance izven Vlade? Je to še ena Vlada? Ali pa sploh ni Vlada? Ali sploh ni, ali sploh nima nobene teže? Tako ti izgovori, tudi na makroekonomska izhodišča in makroekonomske zadeve [[…]]Že nekaj časa predsednik Vlade govori, že nekaj mesecev, že let, kako gre vse krasno, kako imamo gospodarsko rast in tako naprej, vendar tega občani in občanke v občinah ne čutijo. Tega ne čutijo. Ti makroekonomski podatki, ki jih navaja predsednik Vlade, so virtualni. Tega ljudje ne občutijo. Ker če bi ljudje dobili boljše storitve, več storitev od občin, potem bi to čutili na svojem žepu, ampak tega ne dobijo, ker jim vi ne daste tistega, kar jim dejansko pripada. Še enkrat me zanima: Kdaj bodo dobili tisto, kar jim pripada po osnovni zakonodaji, po Zakonu o financiranju občin?
Spoštovana gospa ministrica, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa. Še enkrat [[…]]Kar se tiče ključnega priporočila oziroma popravljalnega ukrepa, ki ga od Ministrstva za finance zahteva Računsko sodišče, sem vam pojasnila, da smo ga izvršili in objavili nov pravilnik v zvezi s podprogrami, ki se vštevajo v izračun povprečnine. Povedala sem tudi, in na tem vztrajam, da so občine sestavni del sektorja država in Zakon o fiskalnem pravilu, sprejet z dvotretjinsko večino v Državnem zboru, velja tudi za občine in v tem kontekstu se določa tudi vsako leto povprečnina. In sestavni del teh pogajanj so tudi – in vedno so bile in morajo ostati tudi v prihodnje – makroekonomske okoliščine, ki vplivajo na obseg sredstev, ki jih iz državnega proračuna zagotavljamo za financiranje občin. Seveda pa ta del, ki se zagotavlja preko povprečnine, ni edini vir, s katerim občine razpolagajo. Približno za polovico v globalu imajo občine tudi drugih virov, ki jih, upoštevaje sumarne podatke za pretekla leta in tudi za letošnje leto, zelo učinkovito porabljajo oziroma uporabljajo. Gremo v smeri približevanja dejanske povprečnine zakonsko, izračunani višini povprečnih stroškov izvajanja javnih dejavnosti in s tem procesom bomo tudi nadaljevali. Hvala lepa.
Mag. Andrej Šircelj, imate besedo za postopkovni predlog. Izvolite.
Hvala lepa. Predlagam, spoštovani podpredsednik, da se o tem odgovoru ministrice za finance opravi razprava v Državnem zboru. Poglejte, ne vem, ali obstaja kakšna možnost, da bi Ministrstvo za finance oziroma ministrica za finance kdaj sklenila kakšen dogovor z občinami oziroma s predstavniki občin. Zanima me, kdaj je bil in treba je ugotoviti, kdaj je bil sploh kakšen dogovor sprejet. Po mojem vedenju in po mojem spominu glede tega ni bilo dogovora že nekaj let. Že nekaj let ni bilo dogovora na račun ljudi. Ta vlada dela na račun ljudi. In seveda izgovarjanje na makroekonomske razloge in tako naprej – teh razlogov ni več. To so bili morda leta 2012 pa 2013. Danes tega dejansko ni več. In ministrica govori o pravilniku, ki ga je sprejela, in citiram, » …je bil v veliki možni meri usklajen.« Konec citata. Veste, kaj to pomeni? Da je bil neusklajen z občinami, občine niso dale soglasja na ta pravilnik in občine se niso pogajale in se niso pogodile pred enim tednom ali pa pred štirimi dnevi, prejšnji teden, o kakršnemkoli dogovoru z Ministrstvom za finance in z ministrico za finance. Niso se. Niso se zaradi tega, ker Ministrstvo za finance ne prisluhne zahtevam, potrebam občin. Že nekaj let. Že nekaj let, na račun ljudi; na račun ljudi, ker ljudje dobijo boljše storitve, boljše komunalne storitve, plačilo vrtcev, ostale storitve v občinah. In oprostite, zdaj gre vse to na račun ljudi. Fiskalno pravilo. Poglejte, treba je narediti prioritete. Treba je narediti prioritete v proračunu Republike Slovenije. In ali so prioritete zdaj virtualne prioritete ali so prioritete neke investicije, ki so ravno tako virtualne pa še stale bodo milijardo pa pol in tako naprej – tako kot drugi tir – ali so prioritete ljudje in življenje ljudi in seveda njihova kvaliteta življenja? Zdaj izgleda, da ta vlada ali to ministrstvo za finance ima verjetno druge prioritete, kot jih imajo dejansko ti ljudje. Zaradi tega mislim, da je nujno, da se o tem, o teh prioritetah pogovorimo na seji, ko bomo obravnavali odgovor ministrice za finance.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločal v torek, 26. 9., v okviru glasovanj. Nadaljujemo s poslanskim vprašanjem gospoda Marka Ferluga naslovljenega na ministrico za izobraževanje, znanost in šport dr. Majo Makovec Brenčič, ki pa je danes opravičeno odsotna. Gospod Ferluga, izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav štirim strokovnim sodelavcem, podpredsedniku, ministrici in nam štirim poslancem! Vprašanje naslavljam na našo Majo, in sicer ministrico za šolstvo. Gre pa za ureditev razmer in pogojev za izvajanje športnih dejavnosti v okviru izobraževalnih procesov v občini Izola. Ta zgodba se vleče že nekako iz leta 2000, ko se je občina Izola z Ministrstvom za šolstvo dogovorila za nek vložek za sofinanciranje. Nadaljevanka je bila potem v pogodbi o sofinanciranju v letu 2001 in potem je to zadevo nekako se razparceliralo, da se ni vedelo, kaj bi naredili. V zadnji, končni fazi je to, da je izolska lokalna skupnost ponudila ministrstvu neko roko, da bi združili celo, zdaj ne več samo dve –, ker prej je bilo govora o srednji šoli Izola in srednji šoli Pietro Coppo, to je z italijanskim jezikom –, ampak da bi celo tri šole združili, se pravi še osnovno šolo Vojke Šmuc, in bi tako nekako dobili cirka tisoč učencev na eno telovadnico, kar bi bilo seveda najbolj racionalno, pa tudi glede prostora in infrastrukture, seveda tudi zaradi same investicije. Tukaj nekako sprašujem pristojno ministrstvo glede tega predloga. Če omenim mogoče eno tako majhno zanimivost, da je Osnovna šola Vojke Šmuc v Izoli bila na natečaju videofilmov – pod pokroviteljstvom tega istega ministrstva – z naslovom HudoDobra telovadnica junija tega leta med 167 predlogi izbrana oziroma je zmagala, ni bila izbrana, je celo zmagala kot najboljši video. Namen natečaja je bil opozoriti na nujnost posodobitve šolskih telovadnic v Izoli. Mislim, da je bil namen več kot dosežen. Sam še enkrat zastavljam to vprašanje: Kakšno je stališče reševanja te problematike v Izoli s strani ministrstva? Hvala lepa. Seveda bom poskušal dobiti pisni odgovor.
Pisni odgovor?
Ja, tako. Hvala.
Dobro. Hvala lepa. Nadaljujemo s poslanskim vprašanjem dr. Vinka Gorenaka, in sicer naslovljenega na ministra za pravosodje mag. Gorana Klemenčiča. Gospod Gorenak, izvolite.
Hvala lepa. V Evropi je tam nekje okoli leta 2010 vendarle prišlo do pomembnega konsenza, ko je Evropski parlament razglasil tako imenovani dan spomina na žrtve totalitarnih in avtoritarnih režimov. Hkrati je prišlo do tega, da je sprejel posebno resolucijo, kjer je te režime obsodil – pridete na vrsto, ne se bati, v drugem delu vprašanja – vse te režime je obsodil enakopravno. V Republiki Sloveniji imamo stanje, ko so vsi naši republiški, torej vsi naši poslanci, ne glede na barvo, v Evropskem parlamentu glasovali za to resolucijo. Ko smo skušali v slovenskem parlamentu dvakrat to resolucijo, dobesedno prepisano, sprejeti, potrditi, je bila slovenska levica proti. Proti je bila, takrat smo slišali vrsto argumentov, zlasti je bil značilen argument predstavnikov SD, ki ga je razložil takratni gospod poslanec gospod Potrč in je rekel, mi in naša stranka smo vse razkrstili, leta 1996 smo obsodili prejšnji sistem in mi s tem nimamo nič – Desus bom v drugem delu. Ampak tisto, kar hočem povedati, tudi tukaj v parlamentu se nam dogaja – kaj? Da imamo slavnostne govore predsednika Državnega zbora ob različnih dnevih. Recimo, tudi za Srebrenico ali pa kaj podobnega, kar je prav. Da pa bi imeli kakšen slavnostni govor za 23. avgust, ob prvem zasedanju, to je septembrskem, se pa zgodi, če za to posebej prosimo in da spodbujamo, sicer se pa to ne zgodi. Mislim, to je prav zanimiva zadeva. Da Slovenija igra tukaj eno umazano vlogo, pa se mi zdi, da je Slovenija dokazala tudi v letošnjem letu. Namreč, ob omenjenem dnevu, 23. avgustu, so ministri za pravosodje osmih držav članic EU, Estonije, Hrvaške, Češke, Madžarske, Litve, Latvije, Poljske in Slovaške sprejeli – kaj? So sprejeli, potrdili so torej sodelovanje pri vzpostavitvi Sveta za preiskovanje zločinov komunističnih režimov. Slovenija, poudarjam, je edina evropska država, ki tega ni podpisala. Edina evropska država, ki tega ni podpisala! Seveda ministra sprašujem: Zakaj taka odločitev – vaša ali pa odločitev Vlade, ne vem, čigava odločitev je bila –, da Slovenija k temu ne pristopi? Namreč, ker s takim dejanjem še naprej igramo, bom rekel, klovna, v Evropi se delamo lepi, doma pa seveda igramo neko drugo vlogo. Prosim torej za pojasnilo razlogov, zakaj se je to zgodilo. Hvala lepa.
Besedo ima minister za pravosodje, mag. Goran Klemenčič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovani podpredsednik Državnega zbora. Spoštovani poslanec, dr. Gorenak! Najprej, vaše vprašanje je bilo v prvem delu obsežen komentar glede tega, kdaj so kakšni slavnostni govori, kako je s resolucijami, spoštovanjem dneva spomina in tako naprej. Upam, da tega vprašanja niste postavljali meni, ker na to nimam vpliva. Kar se tiče mojega stališča kot ministra za pravosodje in kot posameznika do totalitarnih režimov, do povojnih pobojev in odkrivanja in obsojanja teh, sem na tem mestu že večkrat odgovarjal vaši poslanski kolegici Evi Irgl, in mislim, da nismo tako zelo daleč narazen. Zdaj pa gremo na konkretne primere. Veste, rekel bom tako, da [[…]]Najprej en popravek. Včeraj smo postali evropski prvaki. Vi ste našteli naslednje države: Estonija, Hrvaška, Češka, Madžarska, Litva, Latvija, Poljska in Slovaška in potem trikrat poudarili, Slovenija je edina evropska država, ki tega ni podpisala. [[oglašanje iz dvorane]] Ne, rekli ste, Slovenija je edina evropska država, ki tega ni podpisala. To je podpisalo nekaj držav. Zakaj se Slovenija oziroma jaz osebno nisem odločil za podpis tega, o tem sva govorila tudi z estonskim kolegom, čisto odkrito. Načeloma seveda podpiramo tovrstne spomine na žrtve totalitarnih, avtoritarnih režimov, vendar je treba tudi vedeti, da gre za poziv za ustanovitev platforme Sveta za preiskovanje zločinov komunističnih režimov. Pa ni problem v tem, koga se preiskuje in kaj, ampak kot pravosodni minister imam dolžnost, da poseganje v pravno državo z ustanavljanjem nekih paralelnih upravnih struktur s kazenskopravnimi cilji ni moja ideja demokratične družbe, toliko bolj, ker so nekatere od držav, ki so k temu pristopile, v zadnjem času seveda bile kritizirane z različnih nivojev glede posega v vladavino prava. Poleg tega gre primarno za politično združenje. Imam skepso do takih nadnacionalnih političnih združenj. Rekli boste seveda, da osebno, vendar je dejstvo, če boste problematizirali naziv, da gre za politično združenje, pobuda za to je dalo združenje, v kateremu v board of trustees trenutno sedita dr. Milan Zver in Janez Janša, v izvršilnem odboru pa dr. Andreja Valič Zver. Gre primarno za politično združenje in iniciativo ene politične opcije v Evropi. Da pa nismo na Ministrstvu za pravosodje del tega in da ne igramo umazane igre, kot ste rekli, je pa dejstvo, kot veste, v okviru Ministrstva za pravosodje deluje Sektor za popravo krivic in podporo žrtvam kaznivih dejanj. Ta sektor deluje dobro, jaz sem ga v vmesnem času celo kadrovsko okrepil. In nadalje, deluje tudi Študijski center za narodno spravo, katerega delovanje je podprto s kar nekaj proračunskimi sredstvi. Jaz teh sredstev nisem rezal v zadnjih treh letih, nikoli nisem posegal v njegovo strukturo, čeprav gre za proračunska sredstva, ki so večja, kot so bila do lanskega leta sredstva za, recimo, Center za izobraževanje v pravosodju. In ko sem bil seznanjen, da se bo tega srečanja vendarle udeležil predstavnik Slovenije v okviru tega študijskega centra, ki je javni zavod, ki je bil ustanovljen s strani Vlade, je to po našem mnenju zadostovalo. Slovenija je na tem srečanju bila prisotna in toliko z moje strani. Bi pa prosil, da tega dogodka ne širite; prvič, ne s tem, da število evropskih držav manjšate na eno petino, in drugič, da rečete, da se Ministrstvo za pravosodje igra umazano igro, ker se ni tovrstnega političnega dogodka udeležilo. Hvala lepa.
Torej Vinko Gorenak, imate besedo za odgovor [[…]]
Hvala lepa. Pričakovano, gospod minister. Napadalen, nesramen, navzgravžen. Ne bom dodajal več. Poglejte, seveda sem rekel vse države, vendar vi dobro veste, da Norveška, Velika Britanija, Nemčija, pa še kdo, niso imele komunizma. Kaj bojo potem oni podpisovali? Seveda sem imel v mislih evropske države, ki so bile v času socializma, torej komunistične, če želite. Tu lahko zapenjava, kolikor hočeva. Midva sva že veliko zapela, pa še bova, če bo treba. Naprej, naslednja zadeva. Vse evropske države, zlasti pa vzhodnoevropske države, nekdanje, imajo 23. avgusta na nek način državno obeležitev praznika. Slovenija je edina, ki ga nima in samo gospa Valič Zver hodi na tovrstne dogodke v Evropo. V Sloveniji pa srečamo – recimo, primer nazadnje, ki sem ga videl iz Maribora – gospod iz Desusa pa recimo gospa iz SD – pa veselo razlagajo o boju proti totalitarizmu, fašizmu in nacizmu. Na komunizem pa kar pozabijo, čeprav vsi vemo, da v celi drugi svetovni vojni s strani Nemčije ali Italije ni umrlo toliko Slovencev, kolikor jih je umrlo po drugi svetovni vojni s strani komunističnega režima. To vsi vemo. In vsi to pozabljamo in vsi se delamo slepe. To, kar pa, minister, naštevate okoli centra, ki ga vodi gospa Valič Zverova, pa, hvala bogu, da ga še imamo! Saj ena prejšnja vlada, to je vlada gospod Pahorja, je to hotela ukiniti, tako da ni nakazala sredstev za plače; pravzaprav je to bila vlada, da ne bom delal krivice, gospe Bratuškove, da smo si bolj natančni. Povsem jasna zgodba je, da če so vse vzhodnoevropske države to podpisale, bi moralna dolžnost bila, da to podpiše tudi Republika Slovenija. Sicer ne pričakujem nobenega odgovora, ker tisto, kar vi govorite, je tako jasno kot beli dan. Hvala lepa.
Kljub različnim pogledom bi vas vseeno prosil za neko mero spoštovanja do vseh. Mag. Klemenčič – tako ja, označili ste gospoda Klemenčiča z nekim predznakom, če sem prav razumel, ko ste začeli. Zato vas prosim, da smo spoštljivi. Mag. Goran Klemenčič, izvolite.
Hvala lepa. Navzgravžno ste rekli, da sem nastopal, pa pričakovano in tako naprej. Ampak spoštovani dr. Gorenak, spet ne preko mojega hrbta biti kulturnega boja, prosim. Spet ste zadevo razširili na to, kdo ni plač dajal omenjenemu centru. Jaz sem jih [[…]] Ne, poglejte, ne morete vse v isti koš metati. To je prva stvar. Druga stvar, resnica ali dejstva niso vaš zaveznik. Najprej so bile vse evropske države, sedaj ste rekli, da ste mislili in spet dvakrat ali trikrat ste poudarili, da ste mislil vse vzhodnoevropske države. Tudi to ne drži. Niso vse vzhodnoevropske države tega podpisale, niso niti vse vzhodnoevropske članice EU tega podpisale. Pa ne bi sedaj naštevali, ampak Bolgarija, Romunija in tako naprej. Se pravi, prosim! Kaj naj drugega rečem? V bistvu imeli ste nek komentar, ki je lahko legitimen glede tega, kaj bi moralo obeleževati in kaj ne. Ko sem se uprl, da sem jaz za to odgovoren ali pa, da smo do tega negativni, smo bili navzgravžni, pa Evropa se je malce večala, pa malce manjšala. Hvala lepa.
Dr. Vinko Gorenak, izvolite, imate besedo, da zahtevate [[…]]
Ja, podpredsednik, malo poslušajte, kaj minister govori, preden mene opozarjate. Tako da smo si na čistem. Poglejte, predlagam seveda razpravo v Državnem zboru. Razlogi so očitni in jasni. Slovenska leva politika – ne mislim tukaj samo na ministra, on je pač eden od ministrov, ki je v tem času na tej funkciji, ampak mislim na slovensko levo politiko – igra dvojno vlogo; v Evropi je en obraz, ki se imenuje »smo enaki do vseh totalitarizmov« et cetera, ko pa pridejo domov, pa temu ni več tako. To je eden od razlogov. Drugi od razlogov je seveda ta, da če so nekdanje države vzhodnega bloka to podpisale se danes ne morete in ne moremo izgovarjati na nek pravni red. Kaj je pravni red na Slovaškem, Češkem ali na Poljskem kaj bistveno drugačen, kot je pri nas? Z vidika pristopnih pogajanj v EU in vstopa v EU so osnovne stvari popolnoma jasne. In seveda dodatno pojasnjevanje s tem, da je tam gospod Zver in tako dalje in tako dalje – ja, kaj ima pa to vlogo? Kakšno vlogo pa ima, če je on v nekem mednarodnem telesu? To je seveda dokaz tega, kako na eni strani govorite eno – govorim ne sedaj o ministru, ampak govorim o slovenski politični levici –, na drugi strani delate pa drugo. In temu enkrat v tej državi seveda bo konec. Vprašanje je, kdaj bo konec tega v tej državi, ampak enkrat bo, veste. To je de facto dejstvo, da bo! Da izkoristim še čas, ki me je ostal na razpolago, vam bom povedal še naslednje, kar seveda dokazuje, da druge države ob tem vprašanju ravnajo popolnoma drugače kot mi. Pojdite v Budimpešto. Tam sem bil leta 1994, okoli parlamenta ste videli vse socialistične spomenike, s Stalinom na čelu. Ko sem prišel tja leta 2010, je tam slika popolnoma drugačna. Sem v nekem turističnem biroju vprašal, kam pa ste to dali. No, in so mi takoj prodali karto za 15 evrov, da si grem ogledat te skulpture petnajst kilometrov iz mesta ven. Kakšno pa je stanje v Sloveniji? Tisti, ki so podpisovali uboje ljudi, imajo še vedno spomenike tamle. Ja, vi se kar držite za glavo. Tisti, ki so podpisovali in zahtevali uboje ljudi, so še vedno čaščeni s spomeniki; tisti, ki so bili ubiti, pa ležijo nepokopani v zemlji. To so razlogi, zaradi katerih enkrat v tej državi moramo priti do konca temu vprašanju in zato sem predlagal razpravo. Hvala lepa.
O vašem predlogu bo Državni zbor odločil v torek, 26. 9., v okviru glasovanj. Nadaljujemo s poslanskim vprašanjem gospoda Uroša Prikla, in sicer ministrici za finance mag. Mateji Vraničar Erman. Gospod Prikl, izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Vlada je leta 2013 Evropski komisiji oziroma Generalnemu direktoratu za varstvo konkurence dala zavezo, da bo v zameno za dovoljeno pomoč domačim bankam v težavah do konca letošnjega leta privatizirala našo največjo banko NLB. Samo, da spomnim [[…]]Gre za sistemsko banko, gre za največjo banko, gre za banko z močnim položajem v državah v jugovzhodni Evropi, ki pa ima tudi svojevrstno specifiko, saj gre tudi za banko, ki nosi breme spora med dvema državama. Kot je znano, je Vlada prodajo Nove Ljubljanske banke upočasnila oziroma ustavila – bo ministrica povedala, kako in kaj – zaradi prenizke cene, ki jo je zbijala predvsem tudi negotova usoda okoli 400 milijonov evrov težkega vprašanja prenesenih deviznih vlog hrvaških varčevalcev Ljubljanske banke, saj Vlada tveganje, in prav je tako, ni hotela prenesti na državo. Ker Slovenija do konca letošnjega leta ne bo prodala najmanj polovice NLB in tudi do konca prihodnjega leta, predpostavljam, ne bo preostanka do 25 odstotkov minus tista ena delnica, kakor se je pri Komisiji na nek način zavezala v zameno za leta 2013 dano državno pomoč, je bilo rečeno, da bo finančno ministrstvo pri Evropski komisiji najprej preverilo, kje je polje tistega možnega kompromisa oziroma kako nadaljevati s to tako imenovano privatizacijo. V odločbi Evropske komisije o odobritvi državne pomoči iz leta 2013 je namreč za primer, da slovenska država do konca letošnjega leta ne sklene zavezujoče pogodbe o prodaji NLB, predvidena prodaja bank po Balkanu preko posebnega skrbnika, neodvisno od državnega upravljavca bank. To pa naj bi bilo oziroma je za sistemsko banko hud udarec, zlasti z vidika njenega razvojnega potenciala. Nova Ljubljanska banka poleg tega dosega zelo dobre poslovne rezultate, zato vas, spoštovana ministrica, na tem mestu sprašujem: Kako potekajo pogajanja z Evropsko komisijo o zavezah glede prodaje Nove Ljubljanske banke oziroma kaj lahko pričakujemo v naslednjem odboju?
Preden dam besedo gospe ministrici, gospod Prikl, dovolite mi, da vam zaželim vse dobro ob vašem rojstnem dnevu. Gospa ministrica, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, za besedo in hvala za vprašanje. Takoj po odločitvi Vlade, da ustavi postopek prodaje oziroma postopek za uvrstitev delnic Nove Ljubljanske banke na borzo, smo sprejeli podroben načrt aktivnosti, katerih temeljni cilj je ohraniti Novo Ljubljansko banko kot mednarodno regionalno finančno inštitucijo, torej kot celoto, kakor tudi danes posluje, s sedežem v Ljubljani in hčerinskimi družbami po regiji jugovzhodne Evrope. Vse aktivnosti tako v odnosu do Evropske komisije kot tudi v odnosu do drugih zainteresiranih inštitucij so usmerjene prav v to. Pogovori tečejo na dveh ravneh, na strokovni ravni in pa na ravni s komisarko Vestager. Prvi pogovor z njo sem opravila po prvem krogu strokovnih pogovorov v mesecu juliju. Dogovorjeno je, da se pogovori nadaljujejo, in pričakujem, da se bova naslednjič sestali najkasneje v začetku oktobra. Kot rečeno, so vse aktivnosti usmerjene v to, da banka ohrani položaj mednarodne regionalne finančne inštitucije, in glede na predvideno časovnico v podpisanih zavezah si prizadevamo, da bi načelno soglasje z Evropsko komisijo glede možnih sprememb zavez dosegli do konca meseca oktobra, kar nam po časovnici omogoča, da ni treba opraviti naslednjih korakov, ki jih sicer obstoječe zaveze predvidevajo. O podrobnostih pa v tem trenutku še ne morem podrobneje pojasnjevati, vsekakor pa smo poleg našega ministrstva v ta prizadevanja vključili tudi vse ostale deležnike oziroma vsa ostala ministrstva. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Uroš Prikl, imate zahtevo za dopolnitev odgovora.
Najlepša hvala. Najlepša hvala tudi podpredsedniku Nemcu za lepe želje. Seveda, ministrica, mene na nek način zadovoljuje vaš odgovor, da imate vi kot najbolj odgovorna na finančnem področju v tej vladi in tudi Vlada kot kolektivni organ v mislih to, da ohranimo Novo Ljubljansko banko kot igralca na evropskem, torej na regionalnem, če hočete na nacionalnem pomenu, regionalnem pa tudi širše. Izkušnje s prodajo ene izmed prav tako sistemskih bank, govorim o Novi Kreditni banki Maribor, če mene osebno vprašate, niso najboljše. Zaenkrat se ne kažejo negativni rezultati na samih komitentih, ampak ko enkrat spustiš tako pomembno inštitucijo iz rok, so nekateri dvomi in pomisleki za v bodoče seveda lahko upravičeni. Jaz bi si želel, da v svojih [[…]]Razumem, da nekih pogajalskih izhodišč in načrtov za v prihodnje seveda ne boste tukaj razkrivali, bilo bi to verjetno tudi zelo slaba popotnica za same aktivnosti, ki vas v bodoče čakajo. Seveda pa imate v mislih to, da ni izključni namen, da se te banke rešimo tako ali drugače za vsako ceno, pri tem ne iztržimo tega, kar bi seveda lahko, predvsem pa, da imajo tisti, ki so naši, vaši pogajalci na drugi strani kot predstavniki evropske komisije in ustreznih inštitucij v tej zvezi, tudi v mislih to, da imajo – zdaj bom pa zelo po domače povedal – iste vatle, iste metre in da ne bo Slovenija kot relativno majhna država v združbi evropskih držav prisiljena sprejeti tega, česar morda države z večjo tradicijo, z večjimi, bogatejšimi finančnimi institucijami niso rabile, ko so se reševale svoje banke na območju Balkana. Hvala lepa.
Hvala lepa. Mag. Mateja Vraničar Erman, ministrica, izvolite.
Hvala lepa še za dopolnitev vprašanja. Lahko vam zagotovim, da se vsa izhodišča za pogovore s predstavniki evropske komisije usklajujejo na ravni Vlade in da uporabljamo vse razpoložljive ekonomske, pravne in politične argumente, ki gredo v prid temu, k čemur si prizadevamo in kar sem že omenila. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Andrej Čuš bo postavil vprašanje ministrici za okolje in prostor gospe Ireni Majcen.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Spoštovana gospa ministrica! Pred nekaj dnevi sem se udeležil izredne seje občinskega sveta občine Črna na Koroškem, in sicer seja je bila sklicana samo z enim namenom, ukrepi za sanacijo Mežiške doline. V medijih ste lahko tudi sami zasledili, kaj se dogaja, oziroma da je analiza krvnih vzorcev 90 otrok iz občin Črna na Koroškem in Mežica pokazala visoko vrednost svinca pri 18 triletnikih, kar je najvišji delež zadnjih nekaj let. Analize se sicer jemljejo vsako leto od leta 2008, ko je začel veljati vladni program sanacije zgornje Mežiške doline, ki je zaradi rudarjenja v preteklosti močno obremenjena s težkimi kovinami, ampak rezultati, ki jih kaže ta sanacija Mežiške doline, so seveda slabi, če ne rečem katastrofalni. Če bi medicinsko gledano rekli, da je še sprejemljiva meja do 100 mikrogramov svinca na liter krvi, pa smo tukaj se celo soočili z vrednostmi svinca do 338 mikrogramov na liter krvi. Mislim, da je to popolnoma nesprejemljivo, da ne samo otroci, ampak seveda tudi odrasli ljudje živijo v strupenem, življenju nevarnem okolju. In tukaj bi seveda pričakoval s strani ne samo ministrstva, ampak tudi Vlade pospešitev sanacije zgornje Mežiške doline, pa to ne samo v obliki več aktivnosti, ampak moramo pogledati tudi na drugo stran. Vlada ali pa zadnjih nekaj vlad Republike Slovenije so Mežiški dolini dolžne vsaj 2 milijona evrov, kolikor je bilo premalo financiranja za ta program sanacije v preteklih letih pa vse do danes. Moj apel tukaj je, da kot ministrica poskrbite, da se ta sredstva čim prej zagotovijo, ob tem pa bo seveda treba tudi poskrbeti, da se bo sanacija Mežiške doline podaljšala na dlje, kot je predvideno, saj vidimo v praksi, da so rezultati katastrofalni. Tudi sami vidimo, da na drugi strani Vlada Republike Slovenije financira razne druge aktivnosti na področju okolja, recimo čistilne naprave v Belorusiji in pa v Srbiji ter Črni gori, vsi to podpiramo, je pa definitivno treba najprej pomagati z ekološkimi težavami in problemi doma, v Sloveniji. Mislim, da teh 2 milijonov evrov dolgovanih sredstev glede na visoko gospodarsko rast, kakor se tudi rad predsednik Vlade pohvali, ne bi smel biti problem najti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa ministrica Irena Majcen, izvolite.
Hvala, spoštovani podpredsednik Državnega zbora. Spoštovani poslanci! Hvala gospodu Andreju Čušu za vprašanje. Sem prepričana, da je tematika aktualna, se pa moram vsaj na začetku svojega izvajanja v smislu »katastrofalni podatki« ozreti na ta podatek. Kot ste že omenili, spoštovani poslanec, se ti podatki in analize krvi otrok dogajajo že več kot 10 let, 11 let, po letu 2007 so podatki pokazali, da vsebnost svinca v krvi otrok pada, k sreči, in je padala vsebnost svinca v krvi otrok do lanskega leta. Res pa je, da so letošnji podatki za vsebnost svinca v krvi otrok v deležu otrok nekoliko narastli. To pomeni, da so sanacijski ukrepi, ki so bili izvajani leta 2007, dali rezultate, da pa je treba pogledati, zakaj je prišlo ponovno do zvišanja vsebnosti svinca v krvi otrok. Res je, da je Mežiška dolina edini primer, ko se za te ukrepe namenja državni denar, po Zakonu o varstvu okolja je določilo, da povzročitelj plača, je pa rudnik v Mežiški dolini šel v stečaj in država je tista, ki financira ta program. Strinjam se z vami, da je v preteklosti prišlo do delnega izpada v višini sredstev, ki so namenjena temu programu. Že v lanskem letu je bilo dogovorjeno, da se do konca izvajanja tega programa, zaenkrat je predviden do leta 2022, zagotovijo vsa tista manjkajoča sredstva. Najpomembnejši del tega programa pa je, da se izvajajo tisti ukrepi, ki so nujni za zagotavljanje boljšega zdravja otrok oziroma boljših podatkov, boljšega stanja vsebnosti svinca v krvi otrok. Na vsak način sama sredstva niso dovolj, ukrepi morajo biti ustrezno procesirani, torej na tistih lokacijah, ki dajejo boljše rezultate oziroma ki obsegajo večje število otrok. Če pogledam sama, Nacionalni inštitut za javno zdravje je letos – datum tega gradiva je 17. 7. 2017 – obrazložil dodatne ukrepe in lociral dodatne izvedbe sanacijskih ukrepov. To pomeni, da je bilo njihovo delo temeljito, pripravili so to gradivo, ki je sedaj v obdelavi ali pa v pregledu ali pa v seznanjanju vseh članov strokovnih komisij, ki so predvidene za Mežiško dolino, in se ta komisija v mesecu oktobru sreča, da si program teh ukrepov, ki mora biti tudi finančno ovrednoten, zastavi za naslednje obdobje. Prepričana sem, da se je na občinskem svetu tudi govorilo o tem. Namreč, obstaja težava, ki jo je treba rešiti, to pa je, da je lastništvo parcel, na katerih bi bilo treba urediti protiprašno zaščito, v mešani lastnini, torej da je v privatni lastnini, in da je treba pridobiti ali soglasje teh lastnikov ali pa najti način, kako sfinancirati na teh zemljiščih to protiprašno ureditev. Nekoliko podrobneje lahko še vse te ukrepe obdelam v nadaljevanju, se pa zavedamo, da je ta program, torej sanacija Mežiške doline, izrednega pomena za prebivalce.
Hvala lepa. Gospod Andrej Čuš, boste dali ministrici priložnost še za drugi del? Izvolite.
Seveda bom dal priložnost in pa tudi sam bom še nekaj stvari dodal. Zahvaljujem se za prvi del odgovora, bi pa povedal, da si sam osebno kot državljan Slovenije ne predstavljam, da bi živel ali pa da bi moji otroci – sicer jih še nimam, ampak upam, da jih bom imel – živeli v takšnem okolju. Tukaj moram povedati, da delim kritike nekaterih poslancev iz te regije, ki pravijo, da je Koroška žal pozabljena regija s strani države. Tukaj tudi kot Štajerec dajem neko podporo koroški regiji, da se vsaj nekaj premakne naprej. Ne bi rad govoril o nekaterih trendih, o katerih ste govorili vi, gospa ministrica, ampak predvsem o dejstvih. In dejstvo je, da ima 20 % triletnikov v Mežici in v Črni na Koroškem v krvi veliko preveč svinca. Če mi to sprejmemo in rečemo: »Okej, tako pač je,« sem, odkrito povedano, zelo razočaran. Če bi sam bil občan teh občin – sicer je res kar nekaj vožnje do Ljubljane, ampak mislim, da bi vsak za to nekaj riskiral – bi vsak dan protestiral in štrajkal, pa ne samo pred Ministrstvom za okolje in prostor, ampak tudi in predvsem pred Vlado, ker je tudi tam srž tega problema, ki zanemarja koroško regijo. Na seji občinskega sveta, konkretno, pa je bilo govora tudi o enem zakonu, ki bi se ga seveda spisalo in vložilo v proceduro, s katerim bi državo zavezali, da ta dolgovana 2 milijona evrov čim prej nameni koroški regiji oziroma Mežiški dolini za sanacijo, in da seveda to podkrepi tudi neke aktivnosti. Ker če bomo gledali samo na trende in pa na statistiko, od tega ne bomo imeli nič. V Sloveniji pravimo, da je Slovenija lepa zelena dežela, vpisali smo vodo v ustavo, ampak kaj nam to pomaga, ko pa državljankam in državljanom vsak dan kratimo pravico do zdravega in varnega okolja? Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa ministrica Irena Majcen, izvolite.
Hvala. Sem prepričana, da s poslancem gospodom Čušem ne bova našla sozvočja v smislu tega, da se na Ministrstvu za okolje in prostor, da se na Vladi zavedamo, da je treba tem ukrepom zagotoviti zadostno podporo, tudi finančno, da pa to naše hotenje ponazarjati s sofinanciranjem Vlade za gradnjo čistilnih naprav v vzhodni Evropi, nima nič skupnega oziroma je daleč od resnice. Pozivati ljudi, da pridejo v Ljubljano, je politično za gospoda Čuša sprejemljivo, jaz sem pa prepričana, da se ljudje tega, da je treba ukrepe izvajati pri njih, če govoriva o sanaciji Mežiške doline, še kako dobro zavedajo. To pomeni, da je tudi za otroške vrtce treba poskrbeti ne glede na to, da je v letu 2009 bila zemljina, torej zemlja, ki je v otroških vrtcih znotraj ograj, že zamenjana. To pomeni na nek način tudi to, da se morebiti vir onesnaženja še ni zaključil, kar še posebej pomeni, da moramo biti na morebitni vnos dodatnih količin svinca v domače okolje zelo pozorni. In to je naša naloga pri pripravi programa del za leti 2018 in 2019. Poudarjam pa ponovno, da v izvajanju oziroma v iskanju ukrepov Ministrstvo za okolje in prostor ni edino, predvsem nam Nacionalni inštitut za javno zdravje pri teh strokovnih napotitvah svetuje, pomaga, pravzaprav je to njihova naloga. Ministrstvo za okolje in prostor seveda je v okolju dolžno spremljati stanje in ga tudi spremlja, Agencija Republike Slovenije za okolje trajno spremlja zrak, tla, vodo. Za prav to temo, ki je najpomembnejša v tej zgornji Mežiški dolini, torej za otroke, pa je tisti organ, ki spremlja njihovo zdravje, ki načrtuje ukrepe, ki bodo preprečili vse nadaljnje kontaminacije, Nacionalni inštitut za javno zdravje. In v nadaljevanju, torej v mesecu oktobru, bo verjetno znan že tudi rezultat dela te komisije in pristopi, ki jih bo treba izvesti v letu 2018 in letu 2019. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Andrej Čuš, izvolite, postopkovni predlog imate.
Še enkrat hvala lepa. Zagovarjati stališča, da so si ljudje sami krivi, da živijo v takem okolju, je zelo nevarno in tudi nesprejemljivo. Država je tista, ki daje okoljska soglasja, in država je tista, ki opravlja z državnim aparatom. V to spada tudi okoljska inšpekcija in raznorazni strokovnjaki za posege v naravo. Zato moram povedati, da z odgovorom nisem zadovoljen. Glede na problematiko in urgentnost oziroma potrebo po ukrepanju pa predlagam, da opravimo o odgovoru ministrice razpravo na naslednji seji Državnega zbora. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod poslanec. O vašem predlogu bo Državni zbor odločal v torek, 26. septembra. Gospod Matjaž Nemec bo postavil vprašanje ministru za infrastrukturo dr. Petru Gašperšiču.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Minister Gašperšič, kar nekaj uspešnih bitk smo skupaj bili. Naj omenim revitalizacijo bohinjske proge, naj omenim ravnokar potekajočo obnovo hitre ceste H4 – tukaj se bom na naslednji seji obrnil s poslanskim vprašanjem glede te obnove. Moje poslansko vprašanje se dotika predvsem povezanosti po železniških tirih med Slovenijo in Italijo. Vemo, da sta ti dve državi najslabše povezani v celotni Evropski uniji. Kar nekaj prizadevanj je bilo z vaše osebne strani, z naše, govorimo o Primorcih ter na novo tudi s pomočjo komisarke Violete Bulc je bilo obljubljeno, da se bosta Benetke in Ljubljana povezali v prihodnjem letu. Pričakujemo še – in ta odgovor je v zraku – kako je s povezanostjo med Gorico in Novo Gorico. Ampak ne bi se rad osredotočil na potniški promet, ampak na tovorni promet. Namreč, v sredini avgusta je odjeknila novica, da je italijanska vlada namenila sredstva za tako imenovana vezna loka, ki povezujeta na nek način Slovenijo in Italijo in njun tovorniški promet čez mejni prehod Vrtojba. Italijanska vlada je namenila sredstva, govori se od [[nerazumljivo]]ta vezni lok na italijanski strani. Moje vprašanje, gospod minister, pa je: Kako je s tem na slovenski strani? Vemo, da je na nek način usmeritev tudi te naše skupne vade, da bomo čim večji obseg tovora z avtocest premaknili na železniške tire. Zanima me: Ali lahko pričakujemo podoben odgovor, kot smo mu bili priča letošnje poletje s strani italijanske vlade, tudi s strani slovenske vlade? Tukaj gre za pomembno sporočilo. Vem, da ste seznanjeni, da je na evropskem prostoru 14 tovrstnih vozlišč, ki so bila obravnavanih kot prioriteta, in to sodi med te. Zanima me tudi: Kako razmišljate, v kolikšnem času razvozlati to vozlišče do te mere, da bo tovorni promet med omenjenima državama potekal nemoteno?
Hvala lepa. Dr. Peter Gašperšič, minister, izvolite.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Hvala tudi spoštovanemu poslancu gospodu Matjažu Nemcu za postavljeno vprašanje. Lep pozdrav vsem poslankam in poslancem in seveda obema kolegicama ministricama! Res je, v mandatu te vlade si zelo prizadevamo, da bi izboljšali železniške povezave z vsemi mednarodnimi povezavami, kjer so te povezave še neustrezne. Z Italijo, vemo, da je kar nekaj težav, zlasti pri vzpostavitvi redne železniške povezave med Ljubljano, Trstom in Benetkami. To nam ni v ponos, da danes, v 21. stoletju, tak vlak ne obratuje. Seveda tukaj ni krivda enostavno na naši strani, železniška povezava obstaja, vendar je bilo v preteklosti kar nekaj težav med operaterjema na obeh straneh. Jaz sem se tudi že z italijanskim kolegom ministrom o tem pogovarjal, komisarka Violeta Bulc se je v zvezi s to problematiko tudi zavzela, da se čim prej reši, in po informacijah, ki jih imam, se bo ta zadeva v kratkem tudi razrešila, tako da bo do te železniške povezave tudi prišlo. V Novi Gorici oziroma točneje pri Vrtojbi pa imamo infrastrukturno težavo, ki terja določeno investicijo. Povem lahko, da je bila v okviru projekta Adria A, ki se je v preteklosti študiral in je bil tudi sofinanciran z evropskimi sredstvi – tukaj imam eno takšno shemo s tega projekta – v letu 2014 izdelana študija izvedljivosti tako imenovanega tirnega triangla med progovnim odsekom cepišče Šempeter–Vrtojba do državne meje in potem Gorico in med to samo progo Nova Gorica–Sežana. Študija je pokazala, da bi se lahko železniška povezava na tem območju izboljšala z ukrepi, ki so bili ocenjeni na približno 7 milijonov evrov. To so ukrepi na naši strani. Ti ukrepi so naslednji. Izdelava manjkajočega loka v Vrtojbi, ki se navezuje na progo Nova Gorica–Sežana, v vrednosti 1,2 milijona evrov, potem sta dva ukrepa na sami postaji, ki sta ocenjena na slab milijon evrov, zelo pomemben je ukrep posodobitve signalnovarnostnih naprav in uvedbe sistema ERTMS, ocenjen na 3,8 milijona evrov, in še sama uvedba elektrifikacije, ki je ocenjena na približno 1,1 milijona evrov. Tako da so skupaj ti ukrepi na slabih 7 milijonov evrov ocenjeni. Strinjamo se tudi, da gre za izrazito čezmejni projekt mednarodnega pomena, zato menimo, da bi ga bilo res smiselno izvesti s finančno podporo v Interreg s področja trajnostne mobilnosti med Italijo in Slovenijo. Tako smo v skladu s tem že v Trstu 8. junija letošnjega leta predlagali razširitev projekta, s katerim Italija kandidira za sredstva iz programa Interreg, kjer je ta projekt namenjen vzpostavitvi prej omenjene železniške potniške povezave med Ljubljano, Trstom in Benetkami. Žal pa nas je italijanska stran 12. septembra letos, torej prav pred kratkim, obvestila, da želi celotna sredstva iz tega projekta nameniti ponovni uvedbi vlaka na progi Benetke–Ljubljana. Skratka, to je za njih očitno velika prioriteta. Ker so evalvacije teh projektnih predlogov še v teku, si bomo mi še vedno prizadevali, da bi se to vendarle kako dopolnilo. Vendar trenutno ni še zagotovljena ne takšna ne drugačna odločitev. V vsakem primeru pa smo mnenja, da je treba vse ukrepe na eni in drugi strani meje med obema državama uskladiti in jih izvajati usklajeno po časovnici in po obsegu, kajti le tak način posodobitve ima smisel. Mi si bomo zato še naprej prizadevali, da bi bilo to sofinanciranje izpostavljeno. Bom pa tudi jaz ob srečanjih z italijanskim ministrom še preveril, kakšni so ti njihovi načrti, to se bo pa še dodatno preverjalo tudi na bližnjem sestanku Meddržavne komisije, ki bo oktobra na Brdu pri Kranju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Matjaž Nemec, boste zahtevali dopolnitev odgovora? Izvolite.
Hvala lepa. Ravno to sem želel, gospod minister, opozoriti, ker je strateška skupina tik pred tem, da se sestane, ravno zato se mi je zdelo potrebno intervenirati v tem pogledu. Namreč, tukaj ne gre izključno samo za povezanost med dvema evropskima državama, ne gre samo za filozofijo odmika z avtocest na železniške tire, ampak – samo da vas seznanim – praktično smo se že pogovarjali o obremenjenosti na železniški postaji v Novi Gorici, kjer so okoliški prebivalci zelo obremenjeni z glasnostjo početja na tem zgodovinskem objektu. Kar nekaj govora je že bilo o morebitni postavitvi protizvočnih zidov. Naj vam povem, omenim še to, ker je priložnost, da bo tam treba relativno hitro zagotoviti podhod zaradi varnosti na tisoče dijakov, ki dnevno prestopajo nelegalno, če smem tako reči, te tire. Ampak tisto, kar želim povedati, je, da bi s tem manevrom velik del novogoriškega hrupa umaknili iz mestnega središča. Ne bi se bilo več treba soočati s tem problemom, kajti če bi imeli ta vezna loka, potem ne bi prihajalo do tovrstnih zvočnih obremenitev v samem licu mesta, govorim o strateško zelo pomembnem področju, tudi zgodovinsko in v simbolnem smislu. Da se jedro mesta razbremeni in omogoči povezanost med Sežano in Novo Gorico, da ne bi bilo treba obračati na železniški postaji v Novi Gorici. Hvala lepa za pozornost, gospod minister.
Hvala lepa. Dr. Peter Gašperšič, izvolite.
Mislim, da sem razložil, kakšni so naši načrti in prioritete. Tudi za nas je vzpostavitev te povezave pomembna, si bomo zanjo prizadevali, hvala pa tudi za to dodatno informacijo, da s tem rešujemo tudi problematiko hrupa na železniški postaji v sami Novi Gorici, kar pa je seveda tudi eden izmed pomembnih ciljev, za katere si prizadevamo pravzaprav vsepovsod po Sloveniji. Torej, da se te obremenitve zmanjšujejo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Matej Tašner Vatovec bo postavil vprašanje ministrici za notranje zadeve mag. Vesni Györkös Žnidar.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Gospa ministrica, Zakon o tujcih in z njim povezani podzakonski akti med drugim urejajo tudi različna potrdila in dovoljenja za bivanje in prebivanje v Sloveniji, ki se razlikujejo seveda glede na status osebe. Veljavni Pravilnik o načinu izdaje dovoljenja za prebivanje, načinu zajemanja prstnih odtisov in načinu označitve prenehanja dovoljenja za prebivanje določa, da se dovoljenje za prebivanje izda kot izkaznica. Torej podobno, kot je osebna izkaznica. Po drugi strani pa veljavni Pravilnik o vsebini, obliki, načinu izdaje ter prenehanja potrdil o prijavi prebivanja in dovoljenj za prebivanje za državljane držav članic Evropske unije in njihove družinske člane ter družinske člane slovenskih državljanov določa, da se to potrdilo izda v obliki plastificirane izkaznice. V praksi je to dejansko kartonček, ki je oblepljen s plastično folijo. Uporabniki so se obrnili name in me opozorili, da prihaja do težav z uporabo takšnih izkaznic. Te kartonske izkaznice, oblečene v plastiko, namreč velikokrat naletijo na nekakšno nezaupanje, predvsem pri tujih organih, predvsem na carinskih oziroma policijskih pregledih v notranjem letalskem prometu znotraj Evropske unije, in nekateri primeri so se zgodili tudi, ko so takšne osebe, torej družinski člani naših državljanov oziroma državljanov Evropske unije, ostale v pridržanju, ker jim tuji organi enostavno niso verjeli, da je to uradni dokument. Ker gre za izkaznice, ki so v obeh primerih plačljive, plača jih uporabnik, tisti ki zaprosi za to, sam sicer menim, da ni nobene potrebe za to distinkcijo, torej da so tiste, ki so za državljane tretje države, praktično zelo podobne našim osebnim izkaznicam, te druge pa, ravno ti kartončki, plastificirane. Zanima me: Ali ste seznanjeni s to problematiko oziroma ali jo poznate? Zakaj sploh obstaja ta razlika, da so ene izkaznice plastične že same po sebi, druge pa kartonske? Ali načrtujete to odpraviti? V obravnavi oziroma v zakonodajnem postopku je novela Zakona o tujcih, ki bo predvidoma spremenila tudi te pravilnike. Zanima me tudi: Ali boste to težavo teh uporabnikov naslovili tudi v tem zakonu?
Hvala lepa. Mag. Vesna Györkös Žnidar, izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovani poslanec Vatovec, da, smo seznanjeni na ministrstvu s to problematiko, ki jo izpostavljate. Vam bom pojasnila opirajoč se na zahtevnejše strokovne podlage, zlasti evropski acquis, in morda bo potem bolj jasno, od kod to razlikovanje, ki pač do določene mere obstaja. Izkaznice dovoljenj za prebivanje državljanom tretjih držav iz drugih razlogov oziroma namenov se izdajajo na podlagi uredbe sveta iz leta 2008 oziroma ta je korigirala uredbo iz leta 2002 o enotni obliki dovoljenja za prebivanje za državljane tretjih držav. Uredba v prvi alineji 5. člena izrecno določa, da se za državljane tretjih držav, ki so družinski člani državljanov EU – torej tudi slovenskih državljanov – ki uveljavljajo pravico do prostega gibanja, ta uredba ne uporablja. S tem v zvezi pa je v členu 5a določeno, da če država članica uporablja enotno obliko za namene, ki jih ta uredba ne predvideva, mora z ustreznimi ukrepi zagotoviti, da ne bo mogoča zamenjava z dovoljenjem za prebivanje iz člena 1, ter namen na kartici jasno navesti. Če to sedaj pretvorimo v eno bolj razumljivo obliko, iz tega torej izhaja, da se morajo izkaznice, ki so izdane državljanom EU ter njihovim družinskim članom, ki so državljani tretjih držav, in družinskim članom slovenskih državljanov, ki so državljani tretjih držav, razlikovati od drugih izkaznic dovoljenj za prebivanje, ki se izdajajo državljanom tretjih držav. Od tu torej izhaja temelj za to manifestacijo razlikovanja, ki jo tudi omenjate v svojem izvajanju. Dejstvo je, da določena zakonodaja je odprta, ampak tukaj lahko povem to, da smo v letošnjem letu izvedli javno naročilo za izdelavo in dobavo listin v obliki izkaznic za državljane Evropskega gospodarskega prostora in Švicarske konfederacije. Predmet tega naročila so kartice, ki vsebujejo višji nivo zaščite in vključujejo dodatne zaščitne elemente tako v ovoju kot tudi v blanketu izkaznic, kar pomeni, da se bodo te izkaznice navzven tudi drugače manifestirale. Potrebna bo seveda še sprememba ustreznih podzakonskih aktov, to je dveh pravilnikov o vsebini, obliki in načinu izdaje ter prenehanja potrdil o prijavi prebivanja in dovoljenj za prebivanje, tako da načrtujemo, da se bodo nove kartice pričele izdajati do konca letošnjega leta. Seveda pa je tudi v določenem obsegu odvisno od dinamike pogodbenega izvajalca, ampak nekako načrtujemo, da v teh časovnih terminih bi naj prišlo do spremembe na tem področju.
Hvala lepa. Dr. Tašner Vatovec, izvolite, imate zahtevo za dopolnitev odgovora.
Čisto na kratko. Če vas prav razumem, potemtakem bodo nove izkaznice enake – se pravi, bosta obe plastični, ampak bistveno različni ali bodo še vedno kartonske, ampak vseeno z malo večjo stopnjo zaščite in bodo tudi izkazovale mogoče malo več uradnosti? Zato ker informacija, ki sem jo dobil, pa tudi skeni, ki so mi jih poslali, so taki, da ti kartončki dejansko izgledajo, kot da jih ne bi izdala uradna oseba. Brez žiga, brez podpisa in seveda na nek način vzbujajo malo skrbi, predpostavljam, pri drugih organih, ki to nadzirajo. Tako da, samo če še ta detajl pojasnite, prosim.
Hvala lepa. Mag. Vesna Györkös Žnidar, izvolite.
Hvala lepa. Mislim, da sem vam pojasnila, na kakšen način naslavljamo to problematiko oziroma v katerem segmentu. Torej, višji nivo zaščite zagotovo bo, tudi dodatni zaščitni elementi bodo, kar pomeni, da te izkaznice bodo dobile novo obliko. Kaj več konkretno vam pa v tem trenutku težko povem, ker je to dejansko vprašanje. Seveda pa če vas bo zanimalo karkoli še v bodoče, vam bomo pa lahko dali tudi dodatna pojasnila.
Hvala lepa. Gospod Benedikt Kopmajer bo postavil vprašanje ministrici za okolje in prostor gospe Ireni Majcen.
Spoštovani podpredsednik, hvala lepa za besedo. Moram kar na začetku povedati, da me veseli, da so se tudi drugi poslanci začeli zanimati za tematiko svinca v krvi otrok. Nič slabega, sanacija, ki poteka že deveto leto, moramo resnici na ljubo povedati, da je ta program, ta sanacija prinesla kar nekaj uspehov. Vzroki. Do povečanja teh vrednosti naj bi prišlo predvidoma tudi zaradi sušnih vremenskih razmer, ki so v letošnjem letu pred odvzemom vzorcev krvi, in zaradi tega posledično večjega prašenja cestnih odsekov, ki predstavljajo tveganje za otroke. Absorpcija svinca pri otroku je večja kot pri odraslih osebah, zato je prehod svinca v kri pri otrocih znatno večji. Zaradi tega že manjša količina svinca pri otroku lahko privede do resnih zdravstvenih problemov. Da ne bi še razlagal naprej o teh splošnih zadevah, kar je kolega Čuš že povedal, bi jaz kar prešel na ta vprašanja, ki me zanimajo, mene in moje okolje. Zanima me: Kateri ukrepi so bili do sedaj izvedeni za zgornjo Mežiško dolino? Ali so bili ti ukrepi po vašem uspešni oziroma ali so dosegli učinek in izboljšali stanje v tej dolini? Ali se je vsebnost svinca v krvi z izvedbo dosedanjih sanacijskih ukrepov zmanjševala? Ali je bilo s strani vašega ministrstva zagotovljenih dovolj finančnih sredstev oziroma kdaj boste nadomestili izpad iz preteklih let? Ali morda že pripravljate program ukrepov za naprej? Seveda vem, da ste na večino vprašanj že odgovorili, pa vendar, včasih je treba povedati tudi dvakrat, da se sliši. Hvala za odgovore.
Besedo ima ministrica za okolje in prostor gospa Irena Majcen. Izvolite, imate besedo.
Hvala, spoštovani podpredsednik Državnega zbora. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Spoštovani poslanec gospod Kopmajer, hvala za vprašanje. Strinjam se, kar ste navedli, da Odlok o območjih največje obremenjenosti okolja in o programu ukrepov za izboljšanje kakovosti okolja v Zgornji Mežiški dolini zavzema številne različne ukrepe za zmanjševanje izpostavljenosti svincu in vnosa le-tega v telo. Ukrepi so usmerjeni predvsem v manjšanje mobilnosti onesnaženega prahu, ki se dviga z golih zemeljskih tal, v še večji meri pa z makadamskih cest. Namreč, v zgornji plasti avtohtonih tal se je svinec skozi dolga leta nalagal, za urejanje makadamskih cest pa se je pogosto uporabljal predelan material iz rudniškega odpada. Seveda je bilo vse to izvajano v mnogih desetletjih, ko se o okolju, ko se o onesnaženosti ni toliko govorilo kot danes. Ta predelni material iz rudniškega odpada se je uporabljal tudi v gradbeništvu, med drugim za urejanje fasad. In izvajanje ukrepov, kot so urejanje otroških igrišč, urejanje fasad, preplastitev makadamskih površin, ozelenitev golih zemljin, varovalna prehrana, ne vpliva samo na manjšo izpostavljenost prebivalcev svincu iz okolja, ampak nedvomno pomeni tudi izboljšanje kakovosti bivanja v zgornji Mežiški dolini. Učinkovitost izvedenih ukrepov spremljamo preko ugotavljanja vsebnosti svinca v krvi otrok. In če povem, da je v začetku izvajanja programa imela polovica testiranih otrok višje vrednosti svinca kot 100 mikrogramov na liter krvi, je po petih letih izvajanja teh ukrepov imelo tako visoke vrednosti približno 10 % otrok. In kot sem že navajala danes v enem odgovoru, je ta trend padanja se sedaj ustavil oziroma je celo nekoliko se povišalo, ampak že po tistem, ko je število otrok padlo. To pomeni, da je treba ponovno pregledati vse situacije, kje je treba še izvesti dodatne ukrepe in kaj je treba dodatno še ukrepati. Kajti cilj dolgoročnega programa je doseči, da bodo imeli otroci iz zgornje Mežiške doline vsebnosti svinca v krvi pod 100 mikrogramov na liter. V samem ukrepu je predvideno 95 % vseh otrok, sem pa prepričana, da se bomo vsi zavzemali za to, da bi teh otrok, ki bi imeli višjo vsebnost svinca v krvi, pravzaprav ne bilo. To pomeni, da moramo biti zavezani k izvajanju ukrepov ne samo država, ne samo občina, ampak vsi skupaj si moramo za to prizadevati. Ta cilj je s kakovostnim izvajanjem zastavljenih ukrepov, ustreznim vzdrževanjem doseženega stanja in obvladovanjem novih emisij tudi dosegljiv. Naše ministrstvo zagotavlja dovolj denarja za izvedbo sanacije. Povedala sem že, da se bo skupina, ki se ukvarja s pregledovanjem ukrepov, s predlaganjem novih ukrepov, tudi na podlagi študij Nacionalnega inštituta za javno zdravje, sestala v mesecu oktobru in zaključila svoje delo. Za te namene, ki se izvajajo na terenu, pa je zagotovljenih 750 tisoč evrov za vsako leto posebej. Posebno pozornost bomo na ministrstvu seveda posvetili tudi delovanju obstoječe industrije v zgornji Mežiški dolini, da se bo morebitna dodatna obremenitev okolja s svincem iz takih obratov preprečila, absolutno preprečila. Temu delu pa je ministrstvo še posebej zavezano. To pomeni, da program izvajamo po obstoječi dinamiki do leta 2022, je pa res, da se je izvajanju nadaljnjih ukrepov treba posvetiti posebej pa, bi rekla, v naslednjem mandatu. V tem mandatu je težko pričakovati dodatno izvedbo kakršnihkoli predpisov, pa mislim, da tudi niso potrebni glede na [[izklop mikrofona]]
Nadaljujemo s poslanskim vprašanjem gospoda Primoža Hainza, in sicer ministru za infrastrukturo dr. Petru Gašperšiču. Gospod Hainz, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav še enkrat obema ministroma oziroma ministrici in ministru! Letos spomladi smo sprejeli novelo Zakona o pravilih cestnega prometa, ki navkljub velikim kritikam, se spomnite, in pomislekom že prinaša nekatere pozitivne rezultate. Namreč, s pločnikov izginja tisto, kar je bil problem, hitri vozniki, mladi vozniki, ki divjajo in so nevarni za pešce, in seveda vsi tisti, ki vozijo več kot 25 kilometrov na uro. Torej, ta problematika se je izkazala kot dobro rešena, ima pa seveda vsak zakon tudi lahko nekatere pomanjkljivosti. In ta na nek način jo ima, in na to bi rad opozoril. Gre za solexe. Solexsi so s tem zakonom opredeljeni kot neke vrste mopedi, ampak seveda solexi to niso. Solexi so kolesa z nekim pomožnim motorčkom, ki ne dosegajo niti 20 kilometrov na uro, in so v bistvu počasnejši kot vsak kolesar, rolkar ali pa recimo spreten na skiroju. Večina solexov je starejšega datuma, zato pravzaprav predstavljajo neke vrste tehnično dediščino. Tisto, na kar me opozarjajo nekateri naši člani, je to, da to vozijo starejši, umirjeni ljudje in seveda sprašujejo, zakaj morajo nositi čelade. Ker so vendar bolj podobni oziroma bi solexi v bistvu sodili v kategorijo koles. Ministra za infrastrukturo sprašujem: Ali boste prisluhnili tem pozivom? Ali se da kaj narediti? Če tega namena nimate, me zanimajo razlogi, zakaj tega ne morete narediti. Vem, da problem ni množičen, teh solexov – vsi so stari, izjemno stari in seveda zato tega – ni veliko. Ker je tega malo, je seveda majhen problem, je seveda verjetno tudi lažje rešljiv. Hvala lepa za odgovor.
Minister dr. Peter Gašperšič, izvolite, imate besedo. Gospod Hainz, bi vas prosil samo za mikrofon. Hvala lepa. Gospod minister, izvolite.
Hvala, podpredsednik, za besedo. Hvala tudi spoštovanemu poslancu gospodu Primožu Hainzu za postavljeno vprašanje, ki se dotika prometne varnosti, za katero vemo, da je zelo občutljivo področje. Že sami ste povedali, da so kolesa s pomožnim motorjem solex glede na klasifikacijo motornih vozil uvrščena med mopede, in uporaba zaščitne čelade je obvezna za voznike in potnike na mopedih, tudi za tiste, katerih hitrost je omejena in ne presega 25 kilometrov na uro. Ta obveznost nošenja čelade je bila uvedena z dopolnitvami Zakona o pravilih cestnega prometa, ki je bil sprejet še v oktobru leta 2016, za katerega je dala pobudo skupina poslancev. Takrat je bilo tudi določeno, da se lahko za te mopede, torej s hitrostjo do 25 kilometrov na uro, namesto homologirane zaščitne motoristične čelade uporablja tudi ustrezno pripeta zaščitna kolesarska čelada. Na Ministrstvu za infrastrukturo predvsem z vidika prometne varnosti podpiramo čim širšo uporabo zaščitnih čelad, tako pri voznikih mopedov kot tudi pri vseh drugih voznikih enoslednih vozil, torej tudi pri kolesih, čeprav tam ta zakonska zaveza še ni zaenkrat postavljena oziroma je postavljena do starosti 18 let. Razlog za to je pa v tem, da so vozniki enoslednih vozil med najbolj ranljivimi udeleženci v prometu in tudi najpogostejše žrtve prometnih nesreč. Če zgolj za ilustracijo povem, v letošnjem letu se je v prometnih nesrečah smrtno ponesrečilo že 9 kolesarjev, 2 voznika mopedov in 20 voznikov motornih koles. To so številke, ki nas opozarjajo, da moramo tukaj, na tem področju, narediti še večji napredek. In to je tudi razlog, da Ministrstvo za infrastrukturo zelo močno priporoča uporabo zaščitnih čelad. Tudi v primerih, ko le-ta ni predpisana kot obvezna. Kot sem že prej rekel, je to nadvse priporočljivo, tudi za uporabnike rolk, navadnih koles in tako naprej. Zato tudi iz teh razlogov na ministrstvu nismo naklonjeni in ne načrtujemo sprememb teh pravil, ki določajo obvezno uporabo zaščitne čelade, niti ne v tem primeru nekih izjem v kategoriji voznikov mopedov. Me tudi kot ministra, ki sem seveda tudi pristojen za področje prometne varnosti, zelo zaskrbljujejo vse pobude, ki gredo v smer, da bi to prometno varnost kakorkoli zmanjšali. Prepričan sem, da uporaba tudi za te voznike, uporabnike koles solex, neke kolesarske čelade je lahko sprejemljiva, da ne onemogoča torej, ne vem, neke prijetne vožnje s temi kolesi s pomožnim motorjem. Hvala lepa.
Gospod Andrej Čuš bo postavil poslansko vprašanje ministrici za okolje in prostor gospe Ireni Majcen. Gospod Čuš, izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Še enkrat lep pozdrav gospe ministrici! Kje naj začnem? Mogoče lahko začnemo kar blizu Ljubljane. Na Vrhniki, primer Kemisa in ekološka katastrofa, za katero je bilo seveda več faktorjev, ampak nečesa pa seveda ne moremo spregledati. To, da se je v prostorih Kemisa skladiščilo dvanajst let prepovedane kemikalije v Sloveniji, je enostavno nesprejemljivo. Če gremo na ekološko katastrofo v Zalogu pri Novem mestu, vidimo, da kljub večkratnim opozorilom lokalnega prebivalstva in civilnih iniciativ, so bili gladko povoženi in ignorirani. Žal se je moralo zgoditi, kar se je, da je vsa Slovenija videla, kaj se dogaja. Teh katastrof je bilo kar nekaj, tudi v Ljutomeru, na Ptuju in še bi lahko našteval. Če gremo na področju okolja naprej, imamo v Sloveniji sicer približno 20 do 25 bioplinarn, ampak vsaj 4 do 5 je takih, ki so zelo problematične in ustvarjajo ne samo smrad, ampak tudi veliko gospodarsko škodo. Spomnimo se primera v Lendavi, ko so tam lokalne terme ljudje in turisti kar zapuščali. Tukaj je seveda še kar nekaj drugih zelo problematičnih področij, ampak mogoče bi o le-teh nadaljeval v drugem krogu, me pa odzivi, ki jih daje Ministrstvo za okolje in prostor, pa ne mislim samo vas, ampak tudi okoljska inšpekcija, tudi vsi drugi strokovnjaki, zaposleni na ministrstvu za okolje – kažejo občutek, da enostavno ne obvladujejo stanja, s katerim se danes sooča država na področju okoljevarstva in ekologije. V to seveda tudi najbolj ne spada izjava, da narava itak vse sanira in pozdravi. Zanima me: Ali na Vladi in tudi ministrstvu razmišljate o povrnitvi škode, vsaj občanom občin, ki so jih prizadele te ekološke katastrofe, od Novega mesta pa konkretno tudi do Vrhnike? Ali mora res za vsak ekološki kriminal, ki ga povzročita neupoštevanje predpisov in pa slabo delovanje državnih inšpekcij in služb, državljan sam tožiti državo? Mislim, da je to zelo žalostno. Še enkrat ponavljam, mi lahko v ustavo vpišemo pravico do čiste pitne vode, ampak če bomo z drugimi posegi stalno degradirali okolje in poskrbeli, da bo kakovost življenja vse slabša, se je težko s tem hvaliti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Ministrica gospa Irena Majcen, izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik Državnega zbora, spoštovani poslanci! Spoštovani poslanec gospod Andrej Čuš, hvala za vprašanje. Pri navajanju se moram od navajanja vaših dogodkov ograditi. Namreč, v Zakonu o varstvu okolja seveda govorimo o ekoloških nesrečah in jaz bom uporabljala ta termin. Lahko pa začnemo na Vrhniki s podjetjem Kemis, kjer je tudi že kriminalistični pregled opravljen, in seveda so njihovi rezultati že znani. Lahko zatrdim, da je podatek, o katerem ste govorili, da narava sanira, bil uporabljen v kontekstu in hvala vam, da lahko to ponovno razložim, da je bil že pred to nesrečo potok Tojnica onesnažen, in sicer ga je onesnažila industrija, ki je pred desetletji delovala na Vrhniki. Povedala sem, da se je ta potok od tistega onesnaženja do te situacije, ko je potok onesnažilo podjetje Kemis, revitaliziral. Zato je vprašanje, ki se nam poraja, do kolikšne mere bomo naložili podjetju Kemis, da sanira ta potok. Ali vse? To pomeni, da bo očistil vse naplavine, ki so v tem potoku ostale tudi od drugih podjetij. Za pomoč smo poklicali na Agencijo Republike Slovenije za okolje strokovnjaka, ki bo sedaj ocenil, v kolikšni meri bo sanacija tega potoka naložena podjetju Kemis. To pomeni, kot sem že danes enkrat povedala, ponavljam ponovno, Zakon o varstvu okolja govori, povzročitelj plača. Torej, podjetje Kemis je povzročilo okoljsko škodo, po Zakonu o varstvu okolja jo je dolžno tudi sanirati. Sama nekako ocenjujem, da verjetno v tistem deležu, katere poškodbe je povzročilo samo podjetje, je pa sedaj od tega strokovnjaka, ki smo ga angažirali, odvisno, kolikšen delež te potrebne sanacije bo naložen strokovnjaku. Pri teh okoljskih nesrečah se seveda dogodki odvijajo tudi na poljedelskih površinah. Tam so ti pregledi in ugotovitve stvar urada za varno hrano. Za prebivalce pa so tako analize kot potem tudi nadaljnji ukrepi pod pristojnostjo nacionalnega inštituta za javno zdravje. To nas, torej Ministrstva za okolje in prostor, ne razrešuje kakršnihkoli potrebnih ukrepov, je pa dejstvo, da pri vseh nesrečah večjega obsega je nujno sodelovanje medresorskih skupin. Po obravnavi te nesreče tudi v Državnem zboru je Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor sprejel predlog, priporočilo, da se pregledajo vsa okoljevarstvena dovoljenja in ugotovi obratovanje podjetij, torej subjektov, ki imajo okoljevarstvena dovoljenja, v skladu z okoljevarstvenim dovoljenjem. Temu se sedaj intenzivno posvečamo, predvsem zaradi organizacije in pričetka delovanja teh skupin. Tako da me preseneča, če se nekako razume, da se Ministrstvo za okolje in prostor ne posveča tej temi. Za Ljutomer je že tudi znan pregled. Tam je bil požig podtaknjen. Za tretji primer, ki je bil velikega obsega, pa trenutno še teh analiz ni in tudi ni prav, da kakorkoli komentiram. To pomeni, da bodo vsa podjetja z okoljevarstvenim dovoljenjem v nekem doglednem času pregledana, sprocesirana in bodo ugotovljene morebitne pomanjkljivosti delovanja. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Čuš, boste zahtevali dodaten odgovor? Izvolite.
Hvala bogu, da se na ministrstvu ukvarjate s pregledom okoljevarstvenih soglasij in vseh aktov, ki ste jih, lahko rečemo, požegnali v preteklosti, ampak poraja se mi pa tukaj vprašanje, kaj za vraga pa se je počelo zdaj tri leta. In če bi tukaj okoljska inšpekcija, ki po mnenju mnogih državljank in državljanov ne deluje oziroma ne zasleduje svojih ciljev – to mi dnevno pove vse več ljudi preko elektronske pošte in še naprej – bi marsikatera izmed teh katastrof, ki so se je žal zgodile, bila preprečena. Seveda, po drugi strani moramo povedati, da potekajo tudi preiskave, in te kriminalistične preiskave bodo pokazale, zakaj se je to dogajalo. Ampak če bi vse delovalo in funkcioniralo, tudi z vidika okoljevarstvenega soglasja, do takih katastrof ne bi smelo priti. Potem moram tukaj tudi povedati, da se strinjam in podpiram vaše predloge, ki gredo v smeri tega, da se sanira škoda na okolju, ampak še enkrat ponavljam vprašanje, kaj pa lokalno prebivalstvo. Ponovno sprašujem: Ali so lokalni prebivalci upravičeni do kakšne odškodnine, recimo občanke in občani Vrhnike, krajani Zaloga pri Novem mestu? Ali so upravičeni do kakšne odškodnine? Ali morajo dejansko tožiti državo, da bodo dosegli svojo pravico? In tukaj bi seveda prosil za konkreten odgovor, namreč, veliko teh tožb se napoveduje in seveda bi, mislim da, država in tudi birokracija privarčevala ne samo veliko sredstev, ampak tudi časa, če bi se znala organizirati. Ob tem pa bi vas seveda tudi pozval, ker ste sami povedali o Zakonu o varstvu okolja, vas vseeno pozivam, da ne hitite s spremembami tega zakona in da tudi končno prisluhnete civilni družbi s področja okoljevarstva. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Irena Majcen, ministrica, izvolite.
Hvala. Najprej bi rada predvsem za gledalce povedala, da so okoljevarstvena soglasja v postopku drugačen dokument, kot so okoljevarstvena dovoljenja. Okoljevarstvena soglasja so nek predpostopek, nek uvod v pridobitev okoljevarstvenih dovoljenj, in temeljni dokument, na podlagi katerega lahko neko podjetje začne s poslovanjem, je okoljevarstveno dovoljenje. Se strinjam z vsemi, ki so kritični do tega, da je pregled vseh teh okoljevarstvenih dovoljenj, da je pregled monitoringov, rezultatov monitoringa na takšnih obratih nepregleden. Za tiste lahko povem, da smo pristopili že v lanskem letu k izdelavi e-prostora, da je sedaj izbran izvajalec in da bomo to aplikacijo prilagodili na način, da bo dostopna vsem. Res pa je, da je sam postopek pridobivanja in pa potem spremljanja okoljevarstvenega dovoljenja različno zapleten za različna podjetja. So podjetja, ki so pri tem postopku zelo omejena in nimajo veliko nalog, ki jih morajo spremljati, so pa podjetja, kjer je zahtevnost spremljanja teh podatkov mnogo višja. Že na začetku, že v prvem delu odgovora, sem navedla, da smo mi Ministrstvo za okolje in prostor, da imamo potem glede pregleda ustreznosti ali pa, bi rekla, onesnaženosti prehrane urad za varno hrano in da seveda je tudi Nacionalni inštitut za javno zdravje tisti, ki spremlja rezultate in svetuje ljudem. Če grem sedaj na podjetje Kemis, že v uvodu se je s strokovnimi službami, tudi našega ministrstva, srečala pa tudi sama sem se srečala z gospo odvetnico, ki je zastopala krajane. Tako da mislim, da dandanes so krajani zelo zavedni in znajo iskati poti za rezultate, ki si jih želijo. V tem delu jim dam prav in mislim, da je prav tako. Kar se pa tiče novega Zakona o varstvu okolja, nenavadno je, torej ne znamo, ne zmoremo, po drugi strani, ko pa je zadeva v obravnavi, pa nekateri v dveh mesecih nimajo dva dni časa, da bi pogledali dokument, ki smo ga pripravljali celo leto. Tega pa recimo sama ne razumem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Čuš, imate postopkovni predlog? Izvolite.
Hvala za odgovor. Sicer težko komentiram to, s čimer ste zaključili – glede ignoriranja civilne družbe. Moram povedati, da sem dobil kar nekaj elektronske pošte in tudi klicev, tako da bom seveda to tudi sam preveril, ampak prepričan sem, da je kar nekaj ljudi se odzvalo, kljub temu da so nekako [[…]]Po eni strani ljudi razumem, tukaj se en mesec pa pol ne dela, zakaj bi potem pričakovali to od drugih? Strinjam se tudi s tem, da se naredi pregled vseh soglasij in dovoljenj. Zato pa bi vas vseeno v luči tega, kar se napoveduje – od gradnje hidroelektrarn na reki Muri, ki gredo povsem v nasprotju z nekimi sklepi Vlade pa zavezami ministrstva, kot so bili dani v preteklosti, do tega, da prihaja do utemeljenih sumov kršenja Zakona o vodah v primeru investicije Magne Steyr – vseeno prosil, da ne hitite z nekimi novimi projekti, ker vidite, da je še veliko okostnjakov v omarah in starih grehov, ki jih je treba najprej pregledati. Zato seveda tudi v tej luči predlagam, da opravimo o odgovoru na moje vprašanje na naslednji seji razpravo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Čuš, o vašem predlogu bo Državni zbor odločal v torek, 26. septembra, v okviru glasovanj. Gospod Miha Kordiš bo postavil vprašanje ministrici za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti dr. Anji Kopač Mrak.
Hvala za besedo, predsedujoči. Na straneh zavoda za zaposlovanje lahko vidimo vse več oglasov za delo, ki ni delo pri tem delodajalcu, ki je oglas naročil, ampak je to podjetje samo posrednik, ki delavca napoti naprej na drugo podjetje. In vemo, da včasih ga zaposli, pogosto pa niti to ne. In da so to pijavke, neki paraziti, ki nase prevzemajo odgovornost za kršenje delovnopravne zakonodaje in za brezsramno izkoriščanje zaposlenih, ker pač njihovi naročniki želijo najbolj fleksibilne delavce, ki jih čez noč lahko vržejo na cesto, kakor jim pač zapaše. Zavod za zaposlovanje vse to podpira s tem, da tem agencijam služi kot brezplačni oglaševalski pano za njihove izkoriščevalske prakse. Izbrskali smo nekaj oglasov za delo preko Manpowerja, ki iščejo vodjo kleparske delavnice in tehnologa za obdelavo pločevine. Vsakomur je jasno, da ta dva človeka ne bosta delala v pisarnah Manpowerja. Naprej, Adecco, recimo, išče delavca v živilski proizvodnji in za komisionarja v skladišču. Adecco se ne ukvarja z živilsko proizvodnjo in nima nobenih skladišč. Agencija M. Delavca v proizvodnji iščejo, čeprav Agencija M razen prekarnega dela ne proizvaja absolutno ničesar. Pa še slabše postane. Zavod za zaposlovanje oglašuje tudi posrednike dela v Luki Koper, to je tako imenovane IPS oziroma njihove gazde, ki so smetana izkoriščevalcev pri nas. Pa imamo več oglasov za Lucport, ki je že bil sankcioniran zaradi dela espejev z elementi delovnega razmerja. Furs je prejel tudi prijavo zaradi zaposlovanja na črno pri njih. Naprej, Zag conti, inšpektorat je ugotovil kršitve glede določb v zvezi z nadurnim delom, pravico do izrabe letnega dopusta, neizplačili plač in tako naprej. Mavema, zoper tega je bila že izdana pravnomočna prepovedna odločba, ki je sedaj zaradi postopkovnih napak na sodišču. Skratka, zavod za zaposlovanje tukaj servisira parazitske agencije za posredovanje dela, in to v razmerah, kjer dokazano prihaja do zlorabe delavskih pravic. Moje vprašanje se glasi: Zakaj, gospa ministrica, dopuščate, da zavod za zaposlovanje dela brezplačno reklamo za prekarna delovna mesta, zakaj dela zavod za zaposlovanje brezplačno reklamo za ene izmed najbolj izkoriščevalskih praks v državi? Po ZUTD namreč tega ne bi bilo treba početi. In če nemara niste bili obveščeni o teh praksah, je moje drugo vprašanje tukaj. Moje drugo vprašanje je: Ali nameravate takšne prakse kakorkoli preprečiti?
Hvala lepa. Dr. Anja Kopač Mrak, izvolite.
Hvala, spoštovani podpredsednik Državnega zbora, za besedo. Gospod Miha Kordiš, hvala za vprašanje. Zakon o delovnih razmerjih upošteva določbo 49. člena Ustave Republike Slovenije, v kateri je zapisana pravica do enake dostopnosti do vsakega delovnega mesta pod enakimi pogoji kot ena od človekovih pravic oziroma temeljnih svoboščin. ZDR, torej Zakon o delovnih razmerjih, tako v 25. členu določa obveznost javne objave prostega delovnega mesta oziroma vrste dela. Smisel javne objave prostega delovnega mesta oziroma vrste dela je v tem, da se z možnostjo zaposlitve oziroma opravljanja dela seznani čim širši krog potencialnih kandidatov za zasedbo prostega delovnega mesta oziroma za opravljanje določenega dela. Objava prostega dela mora vsebovati pogoje za opravljanje dela in rok za prijavo, ki ne sme biti krajši od 3 delovnih dni. Javna objava je v skladu s 25. členom ZDR možna na Zavodu Republike Slovenije za zaposlovanje, v sredstvih javnega obveščanja, na spletnih straneh ali v javno dostopnih poslovnih prostorih delodajalca. Glede na to, da se izpostavljeno vprašanje nanaša na potrebnost objave tako imenovanega agencijskega dela, naj poudarimo, da obveznost javne objave prostega dela po 25. členu velja tako za agencijska dela kot tudi za vsako drugo delo na podlagi pogodbe o zaposlitvi. Velja poudariti, da je tudi tako imenovana agencija, torej agencija, ki jo vi imenujete, delodajalec, ki ima z delavci sklenjeno pogodbo o zaposlitvi. Za agencije kot delodajalce veljajo namreč enaka oziroma še nekoliko strožja pravila kot za vse ostale delodajalce pri sklepanju pogodb o zaposlitvi z delavci. Zakon o delovnih razmerjih 1 namreč v zvezi s pogodbo o zaposlitvi med delavcem in agencijo, torej delodajalcem, ki opravlja dejavnost zagotavljanja dela delavcem drugemu uporabniku, predpisuje določene dodatne zahteve glede vsebine pogodbe o zaposlitvi, začasno opravljanje dela pri uporabniku, odvisnost plačila za delo in nadomestilo od dejanskega opravljanja dela pri uporabnikih. To pomeni, da mora tudi delodajalec za zagotavljanje dela, torej agencija, upoštevati namen javne objave prostega dela, javno objaviti pogoje za opravljanje dela ter rok za prijavo. Javna objava prostega delovnega mesta oziroma vrste dela je urejena s 7. členom Zakona o urejanju trga. Zavod Republike Slovenije za zaposlovanje na željo delodajalca javno objavi prosto delovno mesto oziroma vrsto dela in izvede vse potrebne postopke v zvezi s posredovanjem zaposlitve. Zavod ni dolžan izvesti javne objave prostega delovnega mesta oziroma vrste dela, ki ni v skladu s tem zakonom, predpisi, ki urejajo delovna razmerja, in predpisi, ki urejajo preprečevanje dela in zaposlovanja na črno, ali v zvezi s katero obstajajo okoliščine, ki kažejo na to, da ni namenjena zaposlitvi na prosto delovno mesto pri delodajalcu, ki jo je predlagal. Če pa agencija kot delodajalec objavi prosto delovno mesto na zavodu za zaposlovanje, je seveda takšna zaposlitev v celoti skladna z veljavno zakonodajo in ni nobenega razloga, da zavod brezposelnim osebam ne bi pomagal pri iskanju takšne zaposlitve. Dejstvo je, da smo ena redkih držav, ki ima z veljavno zakonodajo v celoti izenačene pravice delavcev, ki delajo pri uporabniku preko agencije, s pravicami delavcev, ki so zaposleni neposredno pri uporabniku. Obenem je treba poudariti, da smo leta 2013 v soglasju s socialnimi partnerji zaostrili pogoje za delovanje agencij, s tem bistveno zmanjšali število agencij, vse agencije za posredovanje dela morajo imeti dovoljenje Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, kar pomeni, da morajo izpolnjevati stroge zakonske pogoje, sicer ima MDDSZ tudi možnost, pristojnost, da dovoljenje odvzame. Dejavnosti zavoda kot posredovalca zaposlitev agencij za zagotavljanje dela drugemu uporabniku ni mogoče primerjati, saj gre pri zavodu le za napotovanje brezposelnih oseb na prosta delovna mesta k delodajalcem, ki ustrezne kandidate zaposlijo, agencije pa kandidate zaposlijo in jih nato zagotavljajo drugemu uporabniku. Zavod obravnava agencijo kot vsakega drugega delodajalca, kar pomeni, da agencija pri zavodu objavi prosto delovno mesto, zavod pa kandidate napoti na agencijo, kjer potekajo nadaljnji razgovori glede zaposlitve. Ob večjem številu potreb po delavcih pa zavod sodeluje s podjetjem, ki mu agencija zagotavlja delavce. Sodelovanje zavoda z agencijami je korektno in skladno s predpisi.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš, boste zahtevali dopolnitev odgovora? Izvolite.
Vsekakor bom zahteval dopolnitev odgovora. Moje osnovno vprašanje je bilo, ali je to, da taka grobo izkoriščevalska srenja, kakor so gazde v Luki Koper, gazde IPS, objavljajo svoje izkoriščevalske zaposlitve na zavodu za zaposlovanje, prav, da se to dogaja. In jaz sem v resnici kar malo pričakoval glede na to, da to ni neka velika tema na naslovnicah časopisov, da boste rekli, gospa ministrica, ja, hvala kolega Kordiš, da ste me opozorili na to, bomo takoj uredili. Eh, tako smo pa dobili še enega v seriji tipičnih odgovorov, ko pride do urejanja razmerij med delom in kapitalom. Bluzenje o organizacijski strukturi, predpisih, ki kao onemogočajo, da bi se izkoriščevalcem stopilo na prste, pa se na tak način ohranja status quo. Vaš kolega Židan si dela reklamo s tem, da v prihodnji vladi kao želi zraven sebe imeti Levico, zato da bi lažje zasledovali socialne cilje. Ampak vam že zdaj na SMC, na Desus menda onemogočajo, da bi v tej koaliciji omejili zaposlovanje preko agencij in pač take malverzacije, kot sem jo ravnokar navedel. Ste ministrica za delo, ste pristojni za sprejemanje in spreminjanje pravilnika o načinu posredovanja delovnih mest na zavodu za zaposlovanje. Lahko vse te zakone, predpise, vse, kar ste povedali, konec koncev tudi novelirate, če mislite, da je to potrebno. Vi osebno imenujete direktorico oziroma direktorja zavoda, tudi člane sveta zavoda. Predsednik sveta zavoda je predstavnik vašega ministrstva. Skratka, imate škarje in platno v svojih rokah. Zato vas ponovno sprašujem: Ali boste naredili karkoli, da se onemogoči, da javni zavod za zaposlovanje služi kot brezplačni reklamni pano za zaposlovalne agencije, ki s posredovanjem dela kujejo dobičke na delavskih hrbtih? Ni toliko vprašanje, kaj je zdaj v predpisih, kot to, ali ste pripravljeni te predpise spremeniti v obrambi delavskih pravic.
Hvala lepa. Gospa ministrica dr. Anja Kopač Mrak, izvolite.
Hvala. Da smo si nekaj na jasnem. 2013 smo sprejeli dve pomembni spremembi, Zakon o delovnih razmerjih, dopolnitev, in Zakon o urejanju trga dela, kjer se je izenačilo agencijske delavce in njihove pravice z delavci, ki delajo v podjetjih. Tako da jaz vas vseeno prosim, da agencije, ko govorite po eni strani o IPP, gazdi, potem to enačite z agencijami – ključni problem trga dela je, da tam, kjer so problemi, se predvsem izkaže, da so to delodajalci, ki posredujejo delo, vendar za to nimajo dovoljenja Ministrstva za delo, družine, socialne zadeve in enake možnosti. Torej je osnovni problem to, da opravljajo nekaj, česar ne bi smeli opravljati. Osnovni spor v Kopru, v Luki Koper, je predvsem to, da IPP – in imamo na Upravnem sodišču spor glede tega – ne izpolnjujejo pogojev, da bi bili agencija za posredovanje dela, in je ta osnovni spor. Če imaš dovoljenje ministrstva za delo, da si agencija za posredovanje dela, pomeni, da imaš bančno garancijo, ker je pač zaradi tega tudi subsidiarna odgovornost do podjetja, kamor imaš napotene delavce, in delavci, ki delajo, ki so zaposleni v agenciji in opravljajo delo v posameznem podjetju, morajo imeti enake pravice kot delavci v tistem podjetju. To smo storili s spremembami zakonodaje v letu 2013. Če nima zavod nobenega razloga, da ne posreduje tudi delovnih mest, prostih za agencijo, ki upravlja v skladu z zakonom, ima za to dovoljenje. Če pa gre za to, da se objavlja delovno mesto nekega delodajalca, ki krši zakonodajo in je tudi naveden, so s strani delovne inšpekcije ugotovljene kršitve, bi pa moral biti na črnem seznamu in zavod za zaposlovanje ne bi bilo prav, da posreduje tja delavce. Ampak prosim, ne zopet mešati in postavljati v enako luč agencij za posredovanje dela, ki imajo dovoljenje in delujejo v skladu z zakonom, in drugih, ki posredujejo delavce drugim delodajalcem in za to ne izpolnjujejo zakonskih pogojev. To sta dve različni stvari in ne ju, prosim, na enak način [[…]]Kar se tiče agencij, smo edina država v Evropi, ki ima določbo, da morajo biti agencijski delavci obravnavani na enak način kot drugi delavci v podjetju. In to smo sprejeli v Državnem zboru leta 2013. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Miha Kordiš, imate postopkovni predlog.
Seveda bi želel razpravo. Ilegalen gazda, legalen gazda – oba sta še vedno gazdi in oba sta še vedno parazita, vi jih pa branite na osnovi tega, ali je to, kar počnejo, legalno, ne pa, ali je to prav. Hkrati pa se pred vsakimi volitvami vaša stranka barva rdeče, pošilja svoje ministre, poslance na partizanske proslave, medtem ko se pajdaši s kapitalom. To je jasno vsakomur, ki je približno spremljal ta mandat. Od dviga minimalne plače do pojačenja pristojnosti inšpektorata za delo, dviga sredstev za taisti inšpektorat za povečanje sodelovanja delavcev pri upravljanju podjetij, vse to smo dali v Levici v proceduro, pri vsem tem ste Nesocialni demokrati pritisnili tipko proti. Sem pa tja se je še zgodilo, da smo dobili glasove dveh koalicijskih strank, nikoli pa vaših glasov, glasov vaših poslancev, ki so za nekaj ton lignita za TEŠ 6 pripravljeni kadarkoli prodati delavski razred. Gospo ministrico sem tokrat konkretno vprašal, če bo kakorkoli ukrepala proti temu, da se na straneh zavoda za zaposlovanje ne bi več pojavljali oglasi za delo agencij za posredovanje, kot so to Adecco, Manpower in M servis, in še več, da se tam ne bi reklamirali izkoriščevalski trgovci z delovno silo, IPS, ki delajo kot podizvajalci v Luki Koper. To so podjetja, ki so bila že večkrat sankcionirana, pa sem v resnici dobil sama izmotavanja. Kar je jasno, je, ne da gospa ministrica ne more narediti nič, ampak da noče narediti nič. Zato seveda zahtevam splošno razpravo. Imamo zakone, imamo pravilnike, imamo dokumente, imamo kadrovanje ministrstva, ki lahko vpliva na zavod, vse te vzvode se da potegniti, če se le to želi storiti. Vam, gospa ministrica, pa svetujem, da v vaši stranki, namesto da sanjate o tem, kako boste šli po volitvah v koalicijo z Levico, češ zato da boste končno lahko uresničevali socialne cilje, te socialne cilje začnete uresničevati nemudoma. Takoj. Sicer bomo tudi v Levici svoje koalicijske partnerje raje iskali preko agencij za posredovanje dela, kot pa se šli pajdašit s Protisocialnimi demokrati.
Hvala lepa, gospod Miha Kordiš. O vašem predlogu bo Državni zbor odločal v torek, 26. septembra, v okviru glasovanj. Dr. Matej Tašner Vatovec bo postavil vprašanje ministru za infrastrukturo dr. Petru Gašperšiču.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Gospod minister, v Istri pod Slovenci sta trenutno v načrtu izgradnje dve hitri cest. Ena je H6 na odseku Jagodje–Lucija, ki bi povezala Izolo in Piran in je tudi na nek način nadaljevanje hitre ceste, ki gre trenutno od Kopra skozi Markovec do Izole. Namen je seveda predvsem povezati občine, torej obalne občine Izolo, Piran pa Koper, istočasno pa je tudi nadaljevanje te ceste do Sečovelj še na nek način v zraku oziroma negotovo. Po mojih informacijah naj bi bil DPN sprejet v kratkem, vsak čas. Tudi postopki za vlogo gradbenega dovoljenja že tečejo, 21 % zemljišč je odkupljenih s strani Darsa in tako naprej. Druga je pa tako imenovana H5, torej ta med Koprom in Dragonjo, ki je mišljena kot glavna servisna cesta za tranzit, torej za ljudi, ki uporabljajo slovenske ceste zato, da se prevozijo do Hrvaške, in na nek način bi tako povezali Italijo in Slovenijo s hrvaško Istro, za katero se potem sprejetje DPN predvideva v prihodnjem letu. Kar je zanimivo, je to, da izgradnji ceste H6 nasprotujejo tako v občini Koper, Izola kot tudi Piran. Šlo je celo tako daleč, da je piranski mestni svet sprejel nek sklep, s katerim nasprotuje tej cesti. O tem govori na nek način več dejstev. Prvo je to, da so te ceste obremenjene predvsem v poletnem času, ko so špice, ko se praktično pol Evrope vali po teh cestah do Hrvaške. Trenutne ceste med obalnimi občinami so za lokalni promet tako rekoč že dovolj oziroma so ustrezne in dodatna hitra cesta na tem odseku, recimo, ne bi bila potrebna. In ker gre za tranzitni promet, je logično, da je treba najprej zgraditi to tranzitno cesto med Koprom in Dragonjo, ki bi seveda potem sprostila tudi to obalno. In dejstvo je, da bo, če bo temu tako, če bo najprej zgrajena ta cesta, verjetno ves ta tranzitni promet začel potekati po tej cesti in bo po drugi strani ta odsek med Jagodjem in Lucijo tako rekoč nepotreben. Lani ste celo dejali, da se vam zdi bolj smiselno najprej zgraditi H5, torej Koper–Dragonja, in šele potem, če bo kakršnakoli potreba, H6 v kakršnikoli obliki. Zato me zanima: Kakšno je trenutno stanje glede tega? Kako daleč je s sprejemanjem DPN za odsek Jagodje–Lucija, torej ali je to še v igri? Ali še vedno menite, da bi bilo najbolj smiselno najprej začeti s H5 in potem premisliti, ali je odsek H6 sploh še smiseln?
Hvala lepa. Gospod dr. Peter Gašperšič, izvolite.
Hvala, predsedujoči, za besedo. Hvala tudi poslancu gospodu Mateju Tašnerju Vatovcu za postavljeno vprašanje. Moram reči, da mi je danes v čast pripadlo to, da odgovarjam na zadnje vprašanje. Pozdravljam še kolega poslanca tamle, ki še tole posluša. V zvezi s postavljenim vprašanjem bi povedal tako. Obe cesti, torej tako hitra cesta, nadaljevanje od Jagodja do Lucije, kot tudi hitra cesta od Kopra do Dragonje, sta uvrščeni v Resolucijo o nacionalnem programu razvoja prometa v Republiki Sloveniji za obdobje do leta 2030, ki smo jo lansko leto potrjevali tudi v Državnem zboru. Sta pa ti dve cesti v različnih fazah priprave oziroma pripravljenosti. Hitra cesta od Jagodja do Lucije je že umeščena v prostor in se zanjo pravzaprav pridobivajo zemljišča oziroma teče postopek pridobivanja gradbenega dovoljenja, medtem ko je hitra cesta Koper–Dragonja še v postopku sprejemanja Državnega prostorskega načrta, kjer je bila lansko leto opravljena javna razgrnitev, in se zdaj pripravljajo stališča do pripomb, ki so bile v tej javni razgrnitvi prejete. Stanje pripravljenosti je torej različno, medtem ko potrebe, ki jih narekujejo prometne razmere, so pa ravno v obratno smer. In to je tudi dogovor, ki je bil dosežen z lokalnimi skupnostmi že v letu 2015 na ministrstvu, kjer smo se pogovarjali o problematiki prometa na Obali, kjer smo se skupaj z vsemi predstavniki vseh treh občin, torej Kopra, Izole in Pirana, glede te hitre ceste od Jagodja proti Luciji dogovorili, da bo dinamika izvedbe te ceste prilagojena na tak način, da bo najprej izvedena povezava do Dragonje, torej od Kopra do Dragonje, šele potem senadaljuje gradnja hitre ceste proti Luciji. Kajti vemo, če bi bilo to zaporedje obrnjeno, obstaja veliko tveganje, da bi se promet preusmeril na to obalno cesto, kjer pa vemo, da potem v nadaljevanju od Lucije proti mejnemu prehodu Sečovlje nimamo ustrezne rešitve, da bi ta večji promet, torej tranzitni promet, reševali z ustrezno infrastrukturo. Treba je še to povedati. Namen povezave od Kopra do Dragonje je predvsem, da se čim prej z Obale proti mejnemu prehodu Dragonja usmeri ta tranzitni, predvsem turistični, promet, medtem ko namen hitre ceste od Kopra, Izole in potem do Lucije je pa, da povezuje lokalni promet med obalnimi mesti in v turistični sezoni tudi turistični promet, ki poteka zlasti na tej slovenski Obali. Torej, različen namen teh dveh hitrih cest je, vendar prometne študije, ki so bile izvedene za potrebe strategije, kažejo na to, da bo promet tolikšen, da bo v obdobju do leta 2030 Obala potrebovala obe hitri cesti. Ampak kot rečeno, dogovor z lokalnimi skupnostmi je tak, da se dinamika izvede na naslednji način, da se torej najprej zagotovi povezava s hitro cesto do mejnega prehoda Dragonja, šele nato se nadaljujejo aktivnosti proti Luciji. V vmesnem času je pa tudi bilo dogovorjeno z lokalnimi občinami, da se bodo na obstoječi cesti izvajali določeni ukrepi, izboljšave obstoječega omrežja, ki bodo omogočale boljšo pretočnost tudi v tej smeri. Med temi ukrepi naj samo omenim recimo preureditev določenih križišč v krožišča. To je bilo storjeno lansko leto v Jagodju. Načrtuje se tudi – mislim, da bo kmalu rešena zadeva s pridobitvijo zemljišč – na Belvederju, da se uredi krožišče. Skratka, s tovrstnimi ukrepi, pa tudi še naprej proti mejnemu prehodu Sečovlje želimo z ukrepi, ki so začasne narave oziroma prehodne narave – do izvedbe te hitre ceste se bodo ti ukrepi izvajali. Kot rečeno, hitra cesta proti Luciji da, vendar časovno za hitro cesto proti Dragonji, če na kratko povzamem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Dr. Tašner Vatovec, izvolite, zahteva za dopolnitev odgovora.
Na nek način razumem, zakaj ta cesta proti Luciji, ampak imam seveda tudi po drugi strani eno skrb. Mislim, da vseeno [[…]]Okej, študije so bile narejene, ampak za servisiranje teh obalnih mest v času turistične sezone bi vseeno mogoče lahko iskali neko drugo rešitev. Po eni strani imamo tu okoljevarstveni zadržek, vemo, da trasa te ceste, kot je trenutno planirana, gre blizu Strunjanskih solin, ko bo šla naprej, se bo v bistvu tudi zelo približala Sečovljam in tudi tistemu, kar je krajevni park Sečoveljske soline, in je s tega vidika sporno. Drugo pa je to, da bo praktično tudi Lucijo na nek način razklalo na pol, tako kot imamo že zdaj zelo čudno v Kopru, ki je v bistvu s hitro cesto razklan na pol, je tudi s tega vidika mogoče to malo nesprejemljivo. Po drugi strani pa – sicer iz tega, kar ste mi povedali, verjetno vem, kaj boste odgovorili, ampak – obstaja tudi ta predlog krajanov, ki pravi, da bi lahko šli skozi Barede z nekim predorom in bi se potem ta cesta ponovno priključila na Dragonjo. Zanima me: Kakšno je stališče glede tega? Ali je ta cesta Jagodje–Lucija zares nujno potrebna? Ker mislim, da pri velikih odsekih se pač vpliva ne samo na okolje, ampak tudi ne nazadnje na to, kar je lokalno življenje v tem predelu. Ker recimo za dnevne potrebe, za povezovanje Kopra, Izole in Pirana v bistvu ni potrebna ta hitra cesta na tem odseku, ker trenutna cesta je čisto dovolj. Za turistične namene pa me zanima: Ali obstaja kakšna druga varianta, kakšna druga pot, ki bi bila bolj smiselna? Ker vemo, da med poletjem so dejansko te špice in promet na teh odsekih neznosni.
Hvala lepa. Dr. Peter Gašperšič, izvolite.
Hvala lepa. Sem že skušal nekako poudariti, da te prometne študije, ki so narejene za dolgoročnejše obdobje, v tem konkretnem primeru do leta 2030, kažejo na potrebo, da bo tudi za ta lokalni promet med obalnimi mesti, se pravi od Pirana, Portoroža proti Izoli in Kopru, za te migracije, ki potekajo vsak dan, preko celega leta, bo potrebna boljša cestna povezava, in tem potrebam bo lahko služila in je predvidena hitra cesta. Ta ideja, ki je bila tudi podana nekje na začetku mojega mandata, pa smo ji posvetili določeno mero pozornosti, zlasti v tem, da smo zelo natančno proučili, ali bi – ker ideja je bila zlasti v tem – lahko ta povezava, bi lahko s te hitre ceste, obalne, preko predora pod Baredi prišli na to hitro cesto proti Dragonji, ki poteka med Koprom in do tega priključka pri Baredih, in na ta način opustili tisti del, ki se od Jagodja proti Luciji navezuje. Skratka, če bi z eno tako povezavo nadomestili dve hitri cesti. To smo zelo natančno proučili in prometne obremenitve kažejo, da bi taka, samo ena, hitra cesta, ki bi na ta način potekala, bila neustrezna že za servisiranje osnovnih potreb povezave med obalnimi mesti, v času turistične sezone pa bi absolutno bila nezadostna. Zato je bilo ugotovljeno, da bi na vsak način bilo treba v Kopru čim prej ta tranzitni promet odpeljati proti Dragonji. In v tem primeru potem predor pod Baredi nima več pravega smisla. Kajti smiselno bi bilo, če bi samo z eno cesto lahko preživeli. Vendar kot rečeno, prometne obremenitve in potem nivo storitev in kakovosti prometa bi bil popolnoma neprimeren samo s to eno hitro povezavo – to smo tudi potem lokalnim skupnostim že razložili, predočili – zato se nadaljuje v tej smeri, da je perspektiva, da se izvedeta obe hitri cesti, ampak kot rečeno v tem zaporedju, najprej proti Dragonji, potem pa skladno s potrebami in tudi možnostmi financiranja družbe Dars nadaljevanje, seveda, fazno, skladno s potrebami, proti Luciji. Hvala lepa.
Hvala lepa. To je bilo zadnje vprašanje. S tem prekinjam to točko dnevnega reda, ki jo bomo z ustnimi poslanskimi vprašanji predsedniku Vlade nadaljevali v torek, 26. septembra, ob 9. uri. Prekinjam 33. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri. Zdaj pa vabim še ostale, da gremo na Kongresni trg pogledat naše košarkarje.