Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo Drugu sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 100 narodnih poslanika, a da bismo tačno utvrdili broj narodnih poslanika u sali, molim poslanike da ubace identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da su u sali u ovom momentu 83 narodna poslanika, te da nema uslova za početak sednice. Nastavićemo, odnosno sednicu ćemo početi u 11 časova. [[Posle pauze – u 11.05 časova.]] Poštovane dame i gospodo, nastavljamo rad. Na osnovu službene evidencije, ima nas stotinu, a da bismo tačno utvrdili broj narodnih poslanika prisutnih u sali, molim da ubacite identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 88 narodnih poslanika, odnosno da ima uslova za rad. Obaveštavam da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici Milica Radović, Aleksandra Janković, Đuro Perić i Biljana Korać-Hasanović. Takođe vas obaveštavam da sam, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pored predstavnika predlagača Ivice Dačića, prvog potpredsednika Vlade i ministra unutrašnjih poslova, pozvala da sednici prisustvuju i Milorad Todorović, sekretar Ministarstva unutrašnjih poslova, Predrag Marić, pomoćnik ministra unutrašnjih poslova, Zorica Kasalica, načelnik za upravne poslove u MUP-u i Slobodan Nedeljković, načelnik Uprave za informacione tehnologije u MUP-u. Takođe, povodom razmatranja 22. tačke dnevnog reda – Predloga zakona o Jedinstvenom biračkom spisku, pozvala sam da sednici, pored Milana Markovića, ministra za državnu upravu i lokalnu samoupravu, prisustvuje i Zoran Petrović, pomoćnik ministra. Prelazimo na 21. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O PUTNIM ISPRAVAMA Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste izveštaj Odbora za odbranu i bezbednost. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, i to: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju – jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS – jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa G17 plus – 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa Napred Srbijo – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa SPS-JS – 18 minuta; Poslanička grupa LDP – 14 minuta i 24 sekundi; Poslanička grupa Nove Srbije – 10 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa manjina – osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS – šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi poslaničkih grupa imaju pravo da govore jednom, do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ako nisu to učinile, da podnesu prijave za reč, s redosledom narodnih poslanika. U skladu sa članom 37. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Poslaničku grupu SRS-a, u raspravi o tački 22. dnevnog reda Treće sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini, predstavljati narodni poslanik Vjerica Radeta. Saglasno članu 142. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o putnim ispravama. Da li predstavnik predlagača, Ivica Dačić, prvi potpredsednik Vlade, zamenik predsednika Vlade i ministar unutrašnjih poslova, želi reč? Da, samo se prijavite. (Dragan Todorović, s mesta: Izdvojio sam mišljenje na Odboru, a uzeću reč posle ministra.) Samo izvestilac prvo uzima reč, a posle vama daje. Gospodine ministre, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedavajuća, u skupštinskoj proceduri se nalazi Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o putnim ispravama. Na početku bih samo želeo da podsetim da je Zakon o putnim ispravama počeo da se primenjuje 9. aprila 2008. godine, znači, pre nego što je formirana nova vlada Republike Srbije. Članom 53. Zakona je utvrđeno da pasoši izdati pre tog dana važe do roka navedenog u toj ispravi, a najduže do 31. decembra 2008. godine. Zbog tehničkih nemogućnosti, prijem zahteva za izdavanje novih biometrijskih pasoša započeo je nešto kasnije, 7. jula 2008. godine, u svim područnim policijskim upravama MUP-a, a u diplomatsko-konzularnim predstavništvima, 1. novembra 2008. godine. S obzirom na to da je došlo do ovog kašnjenja na početku izdavanja novih pasoša, krajem 2008. godine je, izmenom Zakona, produžena važnost pasoša na starom obrascu do 31. decembra ove godine. Želim da napomenem da je do sada izdato oko 1.250.000 biometrijskih pasoša, da je vreme njihovog izdavanje svedeno na tri do 15 dana od dana podnošenja zahteva, bez obzira na zakonski rok od 30 dana, ako se zahtev podnosi područnoj policijskoj upravi, odnosno 60 dana, ukoliko se podnosi u DKP-u. Međutim, određeni broj naših DKP-a još nije tehnički opremljen za akviziciju biometrijskih podataka, zbog čega naši državljani koji tu podnesu zahtev čekaju i po više meseci na izradu biometrijskih pasoša u zemlji i njihovu dostavu nazad, u inostranstvo. Ovim licima je položaj utoliko olakšan što se, ukoliko prilikom dolaska u zemlju, u nadležnoj područnoj policijskoj upravi podnesu zahtev za izdavanje pasoša, njihovi zahtevi rešavaju kao hitni, u roku od 48 sati, tako da pasoše mogu preuzeti dok borave u Republici Srbiji. Međutim, treba rešiti pitanje izdavanja pasoša onim našim državljanima koji neće doći u Republiku Srbiju do kraja ove godine, do kada im važe pasoši. Imajući u vidu propisano važenje pasoša na starom obrascu do kraja ove godine i, objektivno, nemogućnost da se u ovom roku svima koji traže izdaju biometrijski pasoši, a da to ne bi proizvelo velike posledice po naše državljane u inostranstvu kojima pasoši u inostranstvu služe i kao identifikaciona isprava, predlaže se da pasoši na starom obrascu ostanu na snazi do 31. decembra sledeće godine. To je, inače, predlog Ministarstva spoljnih poslova u čijoj nadležnosti se nalaze diplomatsko-konzularna predstavništva. Ovo je ujedno i razlog zašto se predlaže donošenje ovog zakona po hitnom postupku. Drugi primer za izmenu ovog zakona odnosi se na rok važenja pasoša izdatih licima mlađim od 14 godina života, kojima se sada pasoš izdaje na dve godine. Mi predlažemo da se rok važenja pasoša koji se izdaju licima do tri godine života produži, sa dve, na tri godine, odnosno na pet godina licima do 14 godina života, zbog racionalizacije troškova izrade, čime se stvara ušteda i Republici Srbiji i građanima, uz uvažavanje fizioloških promena lica u tom uzrastu, a sve u cilju poboljšanja bezbednosti građana i sprečavanja trgovine ljudima. Predloženo rešenje je, inače, već poznato u uporednom zakonodavstvu. Želim da napomenem da je u ovom periodu, znači, od 14. aprila 2008. godine, do danas, ukupno izdato milion i 162 hiljade novih ličnih karata. Od strane MUP-a je omogućeno istovremeno podnošenje zahteva i za novu ličnu kartu i za novi pasoš, a građanima se sugeriše da se oba dokumenta menjaju istovremeno, kako bi se jednim dolaskom i s istom dokumentacijom obezbedila oba dokumenta. Organizovano je radno vreme u svim policijskim upravama od 8 ujutru do 20 sati uveče, kao i subotom, a instalirano je oko 400 mesta za uzimanje biometrijskih podataka. Najviše pasoša izdato je u letnjem periodu, za vreme godišnjih odmora, tako da je u julu izdato 143 hiljade novih pasoša. U oktobru je izdato 92 hiljade 592 pasoša, što govori da je interesovanje opalo završetkom godišnjih odmora. Od strane Ministarstva spoljnih poslova obavešteni smo da je instalirana oprema za uzimanje biometrijskih podataka za izdavanje pasoša ukupno u 31 diplomatsko-konzularnom predstavništvu, i to u Nemačkoj, Austriji, Italiji, Švajcarskoj, Francuskoj, SAD, Kanadi, Australiji, Holandiji, Belgiji, Švedskoj, Danskoj, Češkoj, Crnoj Gori, Rusiji, Južnoj Africi i Engleskoj. U diplomatsko-konzularnim predstavništvima je primljeno ukupno 44.500 zahteva. S obzirom na to da je instaliranje opreme u diplomatsko-konzularnim predstavništvima išlo postepeno i sporo, jedan broj građana koji boravi u inostranstvu, prema podacima iz Ministarstva spoljnih poslova, još nije izvršio zamenu pasoša. Zato se i predlaže da se produži rok važenja pasoša na starom obrascu do 31. decembra sledeće godine. Od strane Ministarstva unutrašnjih poslova, u proteklom periodu omogućeno je izdavanje pasoša po hitnoj proceduri za vreme dok ti građani borave ovde u zemlji, i to u roku od nekoliko dana, za vreme božićnih, uskršnjih, novogodišnjih praznika i godišnjih odmora, što je veliki broj građana i iskoristio. Od 1. decembra, čip novog biometrijskog pasoša sadržaće i otisak prsta. Po tome će naša država biti među prvima u svetu koja će sadržati ovaj bezbednosni segment. Takođe bih želeo da kažem da je izdavanje novih biometrijskih pasoša jedan od najznačajnijih činilaca kada je reč o viznoj liberalizaciji. Više se ne izdaju pasoši na starom obrascu, samo se produžava rok važenja pasošima, zbog građana u inostranstvu koji očigledno neće moći da do kraja ove godine izvade nove pasoše. S druge strane, želim da kažem da je ova cifra od milion i 250 hiljada ljudi koji su dobili nove pasoše, otprilike, cifra koja je u ranijem periodu važila za ukupan broj građana u Srbiji koji su uopšte imali pasoše. Imajući u vidu da se nastavlja izdavanje pasoša po jednom ustaljenom proseku od 80-90 hiljada pasoša u toku meseca, očigledno je da će broj građana u Srbiji koji će imati pasoš biti mnogo veći nego što je bio do sada. Takođe, od 1. januara, a možda i ranije, građani Srbije će najverovatnije imati mogućnost da putuju u zemlje EU, odnosno šengenskog prostora, bez šengenskih viza. To, praktično, znači da će to pravo biti omogućeno svima koji imaju nove biometrijske pasoše. Znači, vizna liberalizacija neće važiti za nosioce starih pasoša. Imajući to u vidu, a imajući u vidu i to da to neće ugroziti viznu liberalizaciju, predložili smo ovaj predlog kako bismo omogućili našim građanima da bez većih problema i u sledećoj godini mogu zameniti stare pasoše za nove. Želeo bih, na kraju, da kažem da je MUP opremljen da dnevno može da primi do osam hiljada zahteva za izdavanje pasoša i da isto toliko pasoša i izradi. U svakom slučaju, predložena je promena dva člana postojećeg zakona. Imajući u vidu da je bilo nekih amandmana koji govore o nekim drugim članovima, to nije bilo predmet razmatranja prilikom ove promene. S druge strane, potpuno je moguće i da ovaj rok za važenje starog pasoša može važiti, kao što je nekim amandmanom ovde predloženo, još neko vreme duže, ali smatrali smo da u ovom trenutku, upravo zbog potrebe da se što pre zamene stari pasoši, ne treba ići na to produženje. Takođe, bilo je nekih amandmana koji govore o tome da za decu do tri godine starosti taj pasoš i dalje važi dve godine, imajući u vidu moguću promenu fizičkog izgleda lica. Mi smo išli ka tome da što više smanjimo građanima potrebu da često menjaju dokumenta, kao što smo predložili da važenje ličnih karata ne bude pet godina, nego deset. Ali, imajući u vidu tehnološko rešenje i zakonska rešenja koja su usledila pre nego što sam ja došao na čelo MUP-a, na koje, naravno, tada nisam mogao da utičem, u ovom trenutku to pitanje nije moguće sve dok se ne zatvori ovaj tehnološki proces, bar kada je reč o ličnim kartama, koje su predviđene da važe pet godina. Naša intencija je da, kada, vremenom, dođe do usavršavanja ovih sistema koji su napravljeni, lična karta važi 10 godina, kako bismo što manje ljude opterećivali administrativnim poslovima, odnosno menjanjem dokumenata. Zato vas pozivam da glasate za ove predloge izmena i dopuna Zakona, uz jednu konstataciju – da je to jedan od veoma važnih i to je možda prvi blok pitanja koji je vezan za viznu liberalizaciju, znači, pitanje bezbednosti dokumenata. Pasoš koji Srbija u ovom trenutku ima ocenjen je od strane Evropske komisije, ekspertskih misija Evropske komisije, sama procedura izdavanja pasoša, kao visokokvalitetan i apsolutno u skladu sa svim bezbednosnim procedurama koje postoje u EU, što je i jedan od uslova za dobijanje vizne liberalizacije. U svakom slučaju, da bismo rešili probleme koje građani imaju u inostranstvu, za šta im nije potreban novi pasoš u ovom periodu, jer uglavnom je reč o ljudima koji već imaju šengenske vize, koji imaju i radne dozvole i boravke itd., ovde je reč isključivo o predlogu koji je motivisan time da oni ne dođu u situaciju da im prestane važenje pasoša dok ne steknu uslove za izdavanje i dobijanje novog pasoša. Shodno tome, pozivam vas da glasate za ovaj predlog izmena i dopuna Zakona o putnim ispravama, koji je isključivo namenjen rešavanju osnovnih problema, životnih problema, koji proističu iz posedovanja putnih isprava, pre svega, za naše građane koji žive u inostranstvu. Drugi deo izmena i dopuna Zakona se odnosi na olakšavanje procedure i produženje roka važenja pasoša za lica ispod 14 godina, jer su postojećim zakonom pasoši važili dve godine, a smatrali smo da za ta lica ispod 14 godina nije neophodno da na svake dve godine dolazi do promene pasoša. Pozivam vas da glasate za ovaj predlog izmena i dopuna Zakona, jer ovde nije reč o političkim temama, isključivo je reč o interesima građana, koji u ovakve probleme zbog dolaska do kraja ove godine, kada ističe rok važenja starih putnih isprava. Zahvaljujem i pozivam da date podršku ovom predlogu zakona. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Predsednik i izvestilac Odbora za odbranu i bezbednost, gospodin Dragan Todorović, ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, prinuđeni smo da prisustvujemo novoj reprizi, kao što nam se to dešava gledajući TV program. Za razliku od TV programa, ovo je mnogo, mnogo skuplje. Imali smo već prilike da o ovom zakonu raspravljamo prošle godine, ali o tome ćemo kada bude došlo vreme za raspravu. Pre svega, sada bih se osvrnuo na probleme vezane za Odbor za odbranu i bezbednost. Pretpostavljam da ste i vi imali prilike da u sredstvima javnog informisanja čujete raznorazne informacije vezane za rad ovog odbora. Pre svega, to se odnosi na nemogućnost održavanja sednica Odbora za odbranu i bezbednost. Pre poslednje sednice, Odbor za odbranu i bezbednost je bezuspešno pokušavao, u pet navrata, da održi sednicu. Nažalost, nismo uspeli, zato što vladajuća većina nije u stanju da obezbedi kvorum. Prvi put je to bilo vezano za set zakona, kada Odbor nije imao mogućnosti da održi sednicu zato što poslanici vladajuće većine nisu došli na tu sednicu. Posle toga, četiri puta je zakazivana sednica Odbora za odbranu i bezbednost, vezano za ovaj predlog zakona o produženju putnih isprava. Nažalost, sva četiri puta Odbor nije imao kvorum. Postoje raznorazni razlozi. Možda određeni broj poslanika iz nekog svog razloga, mislim na poslanike vladajuće većine, ne dolaze na Odbor. Možda sam i ja uzrok tome. Ali, ako uzmete jučerašnje, ne jučerašnje, nego zakazivanje sednice Zakonodavnog odbora, gde takođe nije bilo kvoruma, onda se već dolazi do nekog drugačijeg zaključka – da ova vladajuća većina, od momenta kada je formirana, ima izuzetno veliki problem s kvorumom. Niste u stanju da obezbedite kvorum, elementarnu stvar da bismo funkcionisali, da bi funkcionisao Parlament, odnosno da bi funkcionisala radna tela. Ne treba tražili, ili ići daleko u prošlost. Evo, sam početak ove sednice je odložen iz istog razloga. Smanjili ste mogućnost, odnosno broj poslanika koji treba da budu prisutni na početku sednice, na jednu trećinu, pa ni to niste u stanju da obezbedite. Da se vratimo na rad Odbora za odbranu i bezbednost. Postoji ozbiljan problem u radu Odbora za odbranu i bezbednost. Ovom prilikom, obaveštavam i predsednika Skupštine, a i ministra unutrašnjih poslova, prvog potpredsednika Vlade, s obzirom na činjenicu da je u vreme dok je bio poslanik bio predsednik ovog odbora. Nije mu strana materija, i pretpostavljam da je dosta dobro upoznat s radom Odbora za odbranu i bezbednost. Mojaje pretpostavka, ne insistiram na tome da je tačna, da jenajveći problem u radu Odbora za odbranu i bezbednost moje insistiranje na nekim stvarima, odnosno obavezama koje ima Odbor za odbranu i bezbednost vezano za njegovu funkciju civilne kontrole službi bezbednosti. Pretpostavljam da će i ministar da se složi s tim da je to jedna od najvažnijih funkcija koje Odbor treba da ima. Ono što bi, pretpostavljam, trebalo da bude uobičajeno, jeste da vladajuća većina, jer ona je ta koja to omogućava svojim brojem, omogući tu civilnu kontrolu Odboru za odbranu i bezbednost. Moram da kažem da, nažalost, nismo u situaciji, odnosno da Odbor nije u situaciji da tu svoju ulogu, najvažniju ulogu, obezbedi, zato što ne postoji volja vladajuće većine da se taj posao koji radi Odbor za odbranu i bezbednost sprovodi. Tu neke stvari moraju da se raščiste. Gospođo predsedavajuća, pošto sam izdvojio mišljenje, nastavio bih, da me ne biste posle prekidali. (Predsednik: Izvolite, gospodine Todoroviću.) Šta je ovde suština problema? Problem je što su 2001. godine od strane tadašnje službe bezbednosti sprovedene tri akcije – ''Šumadija'', ''Mačva'' i ''Kaktus''. Imamo nespornu činjenicu, koju je izneo direktor BIA, da su te akcije sprovedene protivzakonito. Gospodine ministre, pretpostavljam da vi imate bar delimično neke informacije vezano za te akcije i da su i neki vaši drugovi bili predmet tih akcija, pa pretpostavljam da bi trebalo da budete zainteresovani šta se dešavalo prilikom tih akcija ''Kaktus'', ''Mačva'' i ''Šumadija''? Ovde se postavlja pitanje – zbog čega vladajuća većina ne dozvoljava da se Odbor upozna sa te tri akcije, pre svega, da se upozna na koji način je omogućeno da se te akcije sprovedu? Vi, gospodine ministre, pretpostavljam da znate da je naredbu mogao da da ministar unutrašnjih poslova, tadašnji načelnik državne bezbednosti, i to je moglo da traje, čini mi se, sedam dana bez odluke Vrhovnog suda. Posle toga, odluku je morao da donese Vrhovni sud. Vrhovni sud nije doneo odluku. To je nesporna činjenica. Znači, zakon je prekršen. Sada, da vidimo, da smo mogli da dođemo u situaciju da u BIA-i dobijemo podatke, uz sve bezbednosne mere koje bi bile primenjene da podaci koje bismo dobili ne dođu do javnosti, ali bi bili upoznati poslanici i opozicije i pozicije. Mislim da bi bilo mnogo interesantnije da poslanici pozicije dođu do tih podataka, nego poslanici opozicije. Pre svega, došli bismo do činjenice koja bi nam omogućila da saznamo ko je naredio te tri operacije? Onda bismo došli do mogućnosti da saznamo koliko je ukupno lica i koja lica su obuhvaćena tim operacijama. Ono što je posebno važno, mi bismo mogli da dođemo do još jedne vrlo interesantne situacije, odnosno saznanja, da vidimo ko je korisnik tih informacija. Jer, znate, kad se sprovodi neka akcija, postoji cilj. Ali, ako su, po nekim mojim saznanjima, u tim operacijama, odnosno grupama koje su bile obuhvaćene u ove tri akcije bili i najviši bivši političari ili funkcioneri, tadašnji funkcioneri na najvišim mogućim mestima, kao i ljudi iz podzemlja, postavlja se pitanje – koje je to vezivno tkivo, šta povezuje bivši politički vrh, tadašnji politički vrh i ljude iz kriminala? Došli bismo do tih činjenica i, ono što je posebno važno, došli bismo do činjenice ko je koristio te informacije, jer kada se prikupe informacije, vrši se obrada, selekcija. Dođe se do nekih zaključaka i vidimo kome to treba. To bi na neki način omogućilo da se krene, da se pokrene taj prvi korak zloupotreba službi bezbednosti iz političkih razloga. Osnovna uloga Odbora za bezbednost i cilj jeste da se spreči zloupotreba službi bezbednosti u političke svrhe. Valjda tu ne bi trebalo da imamo dilemu. Vi ste sprečili taj prvi korak i tim sprečavanjem omogućavate da se službe bezbednosti i dalje zloupotrebljavaju. Evo, imam nespornu činjenicu da se neki ljudi iz mog najbližeg okruženja prate i, normalno, te informacije ću iznetiu javnost, tražiću mogućnost da se dođe do tih informacije, ali s obzirom na to da niste hteli da dođete do informacija koje bi vama pomogle, to ponovo naglašavam, vezano za neke činjenice oko dešavanja u okolini Zorana Đinđića, onda opravdano sumnjam da ćete i u ovom slučaju pokazati dobru volju da se napokon u ovoj državi službe bezbednosti stave pod civilnu kontrolu Parlamenta, odnosno Odbora za odbranu i bezbednost. Onda dolazim i do nekog relativno korektnog zaključka, tj. da posumnjam da vi ne želite da se do tih informacija dođe zato što se neko pribojava šta bismo saznali, jer je prosto neverovatno da ipak u javnosti postoje određene dileme, postajale su određene priče, a da bi možda, ne kažem sigurno, ali možda bi te informacije pomogle da se neke stvari potpuno raščiste, a možda se vi toga plašite. Možda je vama cilj da se to ne raščisti, da se ne sazna sve šta se dešavalo. Tvrdim vam da bismo neke stvari ipak saznali i da bismo imali uvid u to na koji način su se službe državne bezbednosti zloupotrebljavale. Evo, logički zaključite, nemojte da vam ja namećem mišljenje, ali ako je moguće da se u to vreme, 2001. godine, služba zloupotrebi i da se posredno prati Zoran Đinđić, šta tek radite danas, ili šta ste radili sve vreme od 2000. godine? Koliko puta ste zloupotrebili te službe, ili ih non-stop zloupotrebljavate, ili ih uopšte ne zloupotrebljavate? Nemamo uvida, a kako možemo da imamo uvid kada vi to ne dozvoljavate? Vi, jednostavno, nećete da dozvolite Odboru za odbranu i bezbednost, odnosno Parlamentu da se službe bezbednosti stave pod kontrolu. To je očigledno, očigledno je od 2001. godine da postoji borba nad službama za bezbednost, ko će kontrolisati službe bezbednosti, od vojnih do civilnih. Jedno vreme je to bilo raspodeljeno na dve stranke u okviru DOS-a, ali sada je to sve u rukama DS-a. Normalno je da je na vama odgovornost, na DS-u, zbog činjenice da još uvek nemamo civilno društvo, demokratsko društvo. Možete vi da se smejete i da se čudite koliko god hoćete, pali ste na prvom ispitu, na prvom ispitu koji je trebalo da položite; niste ga položili i odgovornost je na vama. Siguran sam, gospođo predsedavajuća, odnosno predsedniče Skupštine, da bi ovo trebalo da vam bude, na neki način, upozorenje, da uložite svoj autoritet preko vaše stranke, koja je koalicioni partner, jer pretpostavljam da vi niste u ovo uključeni. Zašto biste vi snosili posledice ili plaćali račun, koji će se jednog dana ispostaviti, za zloupotrebu službi bezbednosti i u onom prethodnom periodu, i u ovom periodu od kako ste vi u vlasti? Posebno mislim da bi ministar unutrašnjih poslova, s obzirom na posao kojim se bavi, trebalo da uloži poseban napor i da, kao prvi potpredsednik, od svojih koalicionih partnera zatraži, a bili ste i predsednik Odbora za odbranu i bezbednost, znate koliko je važno za našu državu, za ovaj parlament, da Odbor počne da radi svoj posao i da napokon dođemo do mogućnosti da kontrolišemo službe bezbednosti, i VBA i BIA-u, kako ne bi bile zloupotrebljavane od strane vladajuće većine. Hvala.
Hvala, gospodine Todoroviću. Iskoristili ste vreme i kao izvestilac i po osnovu izdvojenog mišljenja.
Mislio sam da mi je ostalo još malo, ali u redu.
Sada imaju reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa, i to od manje brojnih, ka brojnijim. Molim da se javite. Da li predstavnik Poslaničke grupe PUPS-a želi reč? (Ne) Poslaničke grupe manjina? (Ne) Poslaničke grupe Nova Srbija? (Ne) Poslaničke grupe LDP-a? (Ne) Poslaničke grupe SPS - JS? (Ne) Želite? Samo se prijavite, gospodine Ružiću. Izvolite, imate reč.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, danas imamo na dnevnom redu Predlog izmena i dopuna Zakona o putnim ispravama, jedno pitanje koje je, pre svega, tehničkog karaktera, koje treba da pomognem građanima naše države koji su podneli zahtev za izdavanje biometrijskog pasoša. Kao što smo čuli i od ministra unutrašnjih poslova, ovo se odnosi, pre svega, na one naše državljane i građane koji borave u inostranstvu i čiji zahtevi ne mogu biti procesuirani u onom roku koji je bio definisan prethodnim zakonskim predlogom. Radi se o više od 45 hiljada takvih zahteva. Ono što imamo u ovom predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o putnim ispravama jeste i jedna vrsta racionalizacije, s obzirom na to da se omogućava da lica do 3 godine starosti dobiju pasoš na vremenski period od tri godine, da lica od tri do 14 godina starosti dobiju pasoš u vremenskom trajanju od 5 godina, a da oni od 14 godina pa nadalje imaju pasoš na deset godina, što jeste izuzetna racionalizacija i smanjenje troškova, kako za same građane Srbije, tako i za državu Srbiju. Ono što je impozantan pokazatelj, to je da je u ovih godinu dana, praktično, više od milion i dvesta hiljada pasoša izdato, da su svi biometrijski uslovi bili ispoštovani i da to jeste jedan od razloga koji nas dovodi u predvorje te vizne liberalizacije. To je jedan od benefita koji građani Srbije očekuju od ovog puta evropskih integracija, a, pre svega, potvrda rada resornog ministarstva, odnosno Ministarstva unutrašnjih poslova i svih onih ljudi i službenika u nadležnoj službi koji su čitavo vreme, od osam ujutru do 20 časova, čak i subotom, primali te zahteve za izdavanje novih pasoša. Paralelno s tim, izdato je više od milion i sto hiljada ličnih karata i, u tom smislu, zaokružuje se jedan proces koji predstavlja tehnički preduslov koji je stavljen pred nas kada je ova vlada počela da funkcioniše, koji je zadovoljen i dovodi nas u poziciju da već sada, 12. ovog meseca, poslanici Evropskog parlamenta razmatraju temu vizne liberalizacije za zemlje zapadnog Balkana. Nakon toga, 30. novembra, ako se ne varam, Savet ministara pravde i unutrašnjih poslova zemalja članica EU treba da donese konačnu odluku o viznoj liberalizaciji i tzv. belom šengenu za zemlje zapadnog Balkana, što se odnosi i na naše državljane. Neko će reći da je to, možda, psihološka satisfakcija. Smatram da je ovo samo prvi korak ka daljem procesu evropskih integracija. Naravno, pokazali smo da ispunjenjem zahteva i preduslova koji su našoj državi postavljeni kako bismo taj proces evropskih integracija zaokružili, ona dobija i određenu korist, ne kao država, već, pre svega, u vidu činjenice da će građanima biti olakšan odlazak u sve zemlje EU. Ono što je predmet Predloga izmene i dopune Zakona jeste činjenica da postoji određeni broj naših državljana kojima bi ovaj biometrijski pasoš trebalo da posluži kao identifikacioni dokument u zemljama gde borave, van naše zemlje. Zato je sasvim racionalno da se ovaj rok produži još godinu dana, kako bi svi oni koji su zainteresovani da ostvare pravo na izdavanje lične putne isprave, to pravo i ostvarili, punim kapacitetom. Takođe je važno da je Ministarstvo spoljnih poslova, koje je resorno zaduženo za ovu problematiku, uspelo da u 17 zemalja u diplomatsko-konzularnim predstavništvima omogući prikupljanje tih biometrijskih podataka. Mislim da građani i mi ovde, svi zajedno dugujemo zahvalnost MUP-u, jer je zakonski rok koji su definisan u zemlji za izradu putne isprave 30 dana, a u praksi se pokazalo da se to rešava, u proseku, za 15 dana. Što se tiče zahteva koji dolaze iz inostranstva, od strane naših građana, očekivani broj dana je 60 i u retkom broju slučajeva se taj rok probija, tako da smo u ovom segmentu našeg puta ka EU pokazali, pre svega, visok stepen odgovornosti, visok stepen adaptibilnosti, visok stepen moći da se ono što se stavi pred nas kao zahtev učini na najbolji mogući način. Govorim o Vladi Republike Srbije, o resornom ministarstvu i ministarstvima koji su zaslužni za ovaj put. Zato sam siguran da će i Evropski parlament i Savet ministara pravde i unutrašnjih poslova zemalja članica EU doneti adekvatne odluke, koje će omogućiti taj prvi, da kažem, manifestacioni korak, koji je veoma važan i za naše građane i za našu državu, kako bismo taj put ka EU i dalje nastavili. Zato vas pozivam, naravno, govorim u ime Poslaničke grupe SPS-JS, i želim da istaknem da ćemo glasati za Predlog izmena i dopuna Zakona o putnim ispravama. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Ružiću. Reč ima predsednik Poslaničke grupe Napred Srbijo, gospodin Tomislav Nikolić.
Kada nam je Vlada Republike Srbije saopštila da je jedan od uslova za ulazak u EU da imamo biometrijske pasoše, to je bio izgovor da svi uložimo određena sredstva porodičnog budžeta u izdavanje novih isprava; niko od nas nije sumnjao da bi moglo da se desi da i sa starim pasošima ne samo putujemo, nego i da dobijemo viznu liberalizaciju na stare obrasce pasoša. Dakle, kada ste obrazlagali zašto nam uzimate dodatno novac iz džepa, rekli ste da bez toga ne može da se razgovara o viznoj liberalizaciji. Sada se govori da bismo možda do Svetog Nikole mogli da dobijemo viznu liberalizaciju, iako nismo završili posao oko izdavanja novih isprava, bez kojih ne može da se pređe granica EU. To je jedan aspekt, pa bih zbog toga molio da više ne obmanjujete građane Srbije i ne govorite neistinu, nego da kažete iskreno, uvek kad imate neki motiv, da nam kažete koji je motiv, a da mi onda o pravom motivu raspravljamo, a ne o nestvarnom, ili o lažnom motivu. S druge strane, ovde nam pravdate produžavanje roka brojem od, kako rekoste, 40 i nešto hiljada građana koji žive trenutno u inostranstvu, koji nisu stigli, zbog neorganizovanosti MUP-a i MIP-a, da dobiju nove pasoše s biometrijskim podacima. Postavlja se pitanje, šta bi oni radili u inostranstvu, ako poštujemo zakonski rok?Mene interesuje da li su to Albanci i Srbi sa KiM-a? Da li su to samo Albanci s KiM-a? Koliko je to Albanaca s KiM-a podnelo zahteve za novi biometrijski pasoš? Koliko je novih biometrijskih pasoša Albancima s KiM-a izdato? Kakav ste protokol potpisali u vezi s putnim ispravama, odnosno da li je moguće da nam ne pokazujete taj protokol zato što se u njemu Kosovo i Metohija od drugih delova Srbije konačno odvaja granicom i da li je čitav ovaj period od godinu dana, koji nam još tražite da vam odobrimo zbog svoje, kažete, neorganizovanosti, u stvari, vreme koje kupujete da bi se saznalo šta će konačno biti s građanima Srbije koji žive na KiM-u? Ove priče o tehnici već pomalo izluđuju i narodne poslanike i narod. Statut Vojvodine, koji je neprihvatljiv, tehnički dorađujete, pa je onda prihvatljiv, pa predsednik Vlade, umesto da se pohvali da se dogovorio s pola Srbije, s predstavnicima opozicionih stranaka koje napadaju statut, hvali se da se dogovorio s Nenadom Čankom i od toga pravi konferenciju za štampu. Jaka stvar, dogovoriti se s Nenadom Čankom, i Srbija treba da posmatra tu konferenciju za štampu. Dakle, mene interesuje šta je istina u celoj ovoj priči i hoćemo li mi, narodni poslanici, ikada da znamo istinu o ovoj našoj Srbiji? Šta se to kuva oko biometrijskih pasoša? Kako će Srbi sa KiM-a da dobiju biometrijske pasoše? Koje će pasoše da koriste Albanci s KiM-a, odnosno svi oni građani Srbije koji žive na KiM-u, a ne priznaju Srbiju kao svoju državu, već imaju svoju državu – nezavisno Kosovo, s kojim pasošem će oni da putuju? Da li izdajete biometrijske pasoše? Da li ih traže u ambasadama, recimo, u Cirihu, gde ih ima, verovatno, najviše? Da li je EU prihvatila da nas još uvek prima s tim našim starim, prastarim knjižicama iz doba vaših prvih vlada, iako nismo ispunili uslove koji su najvažniji, a to je da se obezbedi potpuna identifikacija, da države u koje ulaze naši građani, a nismo članica EU, budu potpuno sigurne da s našim pasošem ulaze naši građani, oni koji nisu kriminalci, oni koji nisu na poternicama, oni koji se ne bave trafikingom, oni koji se ne bave švercom narkotika, oni koji su međunarodni teroristi? Čime mi na starom obrascu i sa starim podacima dokazujemo EU da je taj građanin apsolutno čist pred Bogom i pred zakonom, pa može da uđe u EU? Da vas podsetim, zaista ste kao jedini razlog izdavanja novih pasoša tvrdili da sa starim ne možemo da budemo oslobođeni da putujemo bez šengenskih viza. Odjednom, sad može. Kako je došlo do toga da može, odnosno šta ste prihvatili, na šta ste pristali? Šta je KiM za službu koja izdaje biometrijske pasoše? Kakvo uputstvo ima službenik, činovnik, koji tamo fotografiše onim besmislenim aparatom, kad mu se pojavi lice koje živi na teritoriji KiM-a? Da li će EU da prizna srpski pasoš za građane KiM-a?
Zahvaljujem. Da li predstavnici Poslaničke grupe G17 plus žele reč? (Ne) Poslanička grupa DSS-a, da li predstavnici žele reč? (Da) Gospodin Dragan Šormaz, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao što su rekli moji prethodnici, drugi put imamo na dnevnom redu, pre godinu dana, pa sad ponovo, izmene i dopune ovog zakona, produžavamo važnost plavih pasoša, starih pasoša, i u suštini...
Gospodine Šormaz, izvinjavam se, ali nemam ovlašćenje, odnosno nemam papir po kome ste vi ovlašćeni.
Još jutros je spušteno, tako sam obavešten od našeg sekretarijata.
Dobro, proverićemo, ali za slučaj da niste, ja vas molim da to formalizujemo nakon vašeg učešća. Izvolite.
Jutros sam proveravao i rečeno mi je u sekretarijatu da je spušteno ovlašćenje. Proverio sam lično, namerno.
Hoćete ponovo, i zbog vremena, da se prijavite, da vam od početka teče vreme. Izvolite, nastavite.
Što se tiče izmena i dopuna ovog zakona, čuli smo da su tehničke nemogućnosti razlog ovog kašnjenja, koliko sam razumeo iz izlaganja ministra. Znači, najviše je razlog ne izdavanje pasoša kod nas, u našoj zemlji, nego u konzulatima, jer tamo očigledno nije bilo sve spremno da bi svima onima kojima je bio potreban ovaj novi biometrijski pasoš bio izdat, što govori opet o tome da je problem bio kod onih koji danas predstavljaju vlast u Srbiji, kod onih koji su danas Vlada Republike Srbije i koji moraju, i u tehničkom smislu, te stvari da rade. Šta je ova vlada uradila? Puna su joj usta vizne liberalizacije, evropskih integracija, a šta je ova vlada uradila na tom putu? U svom govoru ću reći šta su uradile vlade Vojislava Koštunice, pa onda možemo da uporedimo ono šta je tad urađeno s onim što je sad urađeno u tom smislu. Podsetiću vas na još jednu stvar. Pošto se često povezuje vizna liberalizacija, ili pristupanje šengenu s evropskim integracijama, to i nije baš naročito tačno. Delegacija Narodne skupštine Republike Srbije u Parlamentarnoj skupštini NATO pakta u petak putuje u Veliku Britaniju gde se održava Parlamentarna skupština NATO pakta i, naravno, vadimo vize. Velika Britanija je članica EU, ali nije članica šengena i za Veliku Britaniju su potrebne vize. Znači, tu ima i dalje različitih situacija. Ali, dobro, ovde je politika i puna usta reči – cilj i samo cilj, bez ikakvog praktičnog značaja i bez ičega što građani Srbije mogu da osete u svom svakodnevnom životu, ulazak u EU bez potrebe i bez rada, pre svega, da se reformiše država, da se osnaži privreda, kako bismo mogli da budemo zaista ravnopravan član EU, mi samo pričamo praznu priču o ulasku u EU i ništa drugo. Mene to ne čudi, ali bi građani Srbije to trebalo da znaju, jer ovu koaliciju predvodi Boris Tadić, koji je čovek velikih reči, ali, očigledno, iz dana u dan vidimo, malih, ili nikakvih dela. Podsetiću vas da vam je prva vlada Vojislava Koštunice čest argument, da su s njom od strane EU prekinuti pregovori o približavanju Srbije EU u jednom trenutku. Podsetiću vas da je razlog za to bila, navodno, nesaradnja s Haškim tribunalom, tj. neisporučivanje u tom trenutku četiri preostala haška optuženika. U međuvremenu smo imali i drugu vladu Vojislava Koštunice, pa ovu vladu Borisa Tadića, a ne Cvetkovića, u svakom slučaju, oni koji su jači, posle Borisa Tadića, u toj vladi i od premijera Cvetkovića, jesu, redom: gospodin Dinkić, pa gospodin Dačić. Zbog toga često govorim da je to, pre svega, Vlada Borisa Tadića, a ne gospodina Cvetkovića. Bogami, i Rasima Ljajića, evo, podseća me kolega Andrić. Ni to nije daleko od istine. Podsetiću vas da se slovo svelo na dva haška optuženika. Podsetiću vas da i tu imamo probleme. Nisu isporučena dvojica. Slušam od zvaničnika, od Borisa Tadića, pa nadalje, ovih pomenutih, baš ovako redom, kako će država Srbija, ako sazna gde su i ako su ovde, njih sasvim sigurno isporučiti. To je bilo govoreno i 2004, 2005. i 2006. godine. Zašto se danas ne prekidaju odnosi sa Srbijom? Zašto se danas ne usporava Srbija na tom evropskom putu, ako je situacija ista? Ista je. Bio je Bramerc pre dva dana, vidimo da je situacija ista. Samo zato što je bilo potrebno udaljiti Vojislava Koštunicu i DSS što dalje od vlasti, izvršne vlasti u Srbiji, jer su znali u EU da je to najveća brana stvaranju nezavisne države Kosovo na teritoriji srpske autonomne pokrajine KiM. To je valjda sada svima jasno. To je jedini i osnovni razlog, jer danas te brane nema. Dokaz je i vizna liberalizacija o kojoj se toliko govori i o kojoj se govori i sada ovde; pomenuti su, čuo sam, neki termini poput ''impozantnih pokazatelja'' itd. Ko je šta uradio na viznoj liberalizaciji i na tome da građani Srbije mogu lakše da putuju, preciznije rečeno, ne u države EU, nego u države šengenskog sporazuma? Pregovori EU sa Republikom Srbijom o zaključenju sporazuma o viznim olakšicama i readmisiji počeli su novembra 2006. godine. U ime EU, pregovore je vodila Evropska komisija, dok je ispred Vlade Srbije pregovore vodio ministar unutrašnjih poslova Dragan Jočić. Nakon tri runde pregovora, u Briselu je, 16. maja 2007. godine, parafiran Sporazum između Republike Srbije i Evropske komisije, da bi 18. septembra 2007. godine Dragan Jočić, ministar unutrašnjih poslova Republike Srbije, potpisao Sporazum o viznim olakšicama i readmisiji između Republike Srbije i EU. U ime EU, Sporazum je potpisao Franko Fratini, evropski komesar za pravosuđe i unutrašnje poslove. Dokument je omogućio da od 1. januara 2008. godine pojedine kategorije građana Srbije još u to vreme, bez biometrijskih pasoša, lakše putuju u zemlje EU. Govorili smo u Parlamentu, doduše, u onoj sali, znamo na koje se kategorije odnosi: određene grupe studenata, ljude kojima je potrebno lečenje, poslovne ljude itd. To smo već omogućili, ne ova nesposobna vlada, nego one mnogo sposobnije pre nje, još od 1. januara 2008. godine. Narodna skupština Republike Srbije je pomenute sporazume ratifikovala 7. novembra 2007. godine, kada su usvojeni Zakon o potvrđivanju Sporazuma između Evropske zajednice i Republike Srbije o olakšanoj proceduri za izdavanje viza i Zakon o potvrđivanju Sporazuma između Evropske zajednice i Republike Srbije o readmisiji lica koja nezakonito borave na teritoriji EU. Sporazumi su stupili na snagu 1. januara 2008. godine. Bez ovoga, nikada ne bi moglo da bude vizne liberalizacije. Toliko o tome ko je šta uradio, ovo je deo, još ću reći, još je mnogo toga urađeno, za razliku od ove vlade, koja nije uradila ništa. Ona je imala posao samo da štampa pasoše. Štampala ih je uz više afera, koje smo videli. Čak nije bilo transparentno ni gde, ni kojim tenderom, ni kad, ni da li je bilo grešaka, a znamo da je bilo grešaka, i štamparskih i u prevodu, ali nikada nismo uspeli da saznamo kolika je šteta načinjena u finansijskom smislu budžetu Republike Srbije. Opet da kažem da za to, po svim informacijama koje ja imam, Ministarstvo unutrašnjih poslova nije odgovorno, nego neki drugi koji su učestvovali u tom lancu posla, da se ministar ne oseća prozvanim za to, ali je Vlada u kojoj on sedi, u svakom slučaju, odgovorna za tako nešto. Akcioni plan je, takođe, napravila radna grupa, koju je predvodio ministar Jočić, za ispunjenje okvirnih kriterijuma za liberalizaciju viznog režima Evropske unije s Republikom Srbijom. Već smo čuli u par navrata da ovo nije političko nego tehničko pitanje, ali ću vam reći da je politički dijalog između Evropske unije i Republike Srbije o liberalizaciji viznog režima počeo u Beogradu 30. januara 2008. godine, kada je održan prvi sastanak eksperata dve strane, a početku dijaloga prisustvovao je Franko Fratini, evropski komesar za pravosuđe i unutrašnje poslove. Pregovori su nastavljeni 8. februara 2008. godine u Briselu, kada je i Evropska komisija sačinila i dostavila ''mapu puta'' u kojoj su precizirani, razrađeni kriterijumi za ukidanje viznog režima. Kada pričamo o tehničkom smislu, ovo je ono što se tiče zakona, nisam pomenuo da su još morali da budu promenjeni Zakon o policiji i mnogi drugi zakoni, što je sve učinjeno u prethodnom periodu. Kada pričamo o tehničkim poslovima, zamislite samo kog je obima i značaja tehnički posao koji je Srbija trebalo da odradi, koliko je snage, umeća, volje trebalo da bude da se formira granična policija i da policija Republike Srbije preuzme kontrolu granica od Vojske Republike Srbije, što je, takođe, bio jedan od uslova za viznu liberalizaciju, jer je to standard članica država EU. Kada je gospodin Dragan Jočić došao na mesto ministra, pre njega je, valjda, neka proevropska Vlada vodila Srbiju, to apsolutno nije postojalo, niti se na tome u prethodne dve vlade koje je vodio DS bilo šta radilo. Ništa se na tom pitanju nije radilo, a vi, gospođo Nado, dobro proverite, recimo, s Dušanom Mihajlovićem, koji je bio ministar, ili sa Zoranom Živkovićem, koji je bio predsednik Vlade. Kada sve to uporedimo, težinu onoga što je rađeno u tom periodu i što je radila najnesposobnija vlada u istoriji Srbije, koju predvodi čovek velikih reči a malih dela, Boris Tadić, daleko veći posao je odradila Vlada Vojislava Koštunice, nemerljivo veći, ne treba čak ni pričati o procentima, možda 80 - 85%. U ovom periodu je pozitivno radilo, u određenom smislu, samo Ministarstvo unutrašnjih poslova i imalo smetnju od ostalih činilaca u Vladi po pitanju, podsetiću još jednom, štampanja pasoša i afera koje su oko toga izbijale.Međutim, moguće je da je ova vlada radila još nešto što je bilo potrebno da bismo došli do vizne liberalizacije, ali to u ovom trenutku ne možemo da utvrdimo. Na primer, da li je bilo zaista potrebno potpisati ovaj protokol o bilo kakvoj saradnji s Euleksom, između policije Republike Srbije i Euleksa? Ne možemo da znamo o kakvom sporazumu se radi, jer je on, očigledno, tajan. Nije objavljen, što znači da ne može ni da se pročita u „Službenom glasniku“. Navodno je potpisan. Šta u njemu piše, ne znamo. Ja sam 16. septembra tražio da mi bude dostavljen, kao narodnom poslaniku, u originalnom tekstu, na engleskom jeziku. Do dan-danas ga nisam dobio. Da li je on bio razlog, da li nas možda čeka novi sporazum o carinskim odnosima ili o carinskoj saradnji između Srbije i Kosova? Često se pominju u EU dobrosusedski odnosi između Srbije i država u regionu i Kosova. Za Kosovo se sprema sporazum koji treba da potpišu sa EU o početku pristupanja Kosova EU. Očigledno je da je i to bio razlog svega što se dešavalo u prethodnih nekoliko godina u Srbiji, jer EU pomaže, to se vidi na terenu, radom Euleksa, svakog dana stvaranju nezavisne države Kosovo, te da je u Beogradu bila potrebna vlast koja u tom poslu ne da neće smetati, nego će i pomagati. Jer, kako da shvatimo daimamo po ovom pitanju građane prvog i drugog reda? Građani koji žive na KiM-u ne mogu tamo da dobiju biometrijski pasoš, moraju da dođu u Beograd, nema veze da li su Srbi ili Albanci. Neću reći iz kog mesta je Albanac, da ne bi tamo imao problema, ali Albanac, mlad, koji je rođen u Zemunu, kome je otac živeo i radio u Zemunu, kontaktirao me je, nekako je saznao moj broj telefona, mada je javan, i na kartici i na Internetu, svugde, iz jednog mesta na Kosovu gde su 100% Albanci. Ne zna čovek kako da dođe u Zemun, pita, da li može negde. Ne sme da dođe, plaši se verovatno i onih svojih. Hoće čovek naš pasoš, a ne zna i ne sme da dođe u Beograd, a dole nema gde da ga digne. Sva lična dokumenta za vreme Hitlerove okupacije KiM-a su naši građani mogli da dižu u mestu u kome žive, danas ne mogu. Po ovom pitanju su naši građani na KiM-u, bilo da se radi o Srbima, bilo da se radi o Albancima, diskriminisani. Oni su diskriminisani i zna se zašto. Neistinita je, licemerna je priča EU da je to zato što mora da se kontroliše kriminal. Mi sve vreme govorimo da je to kriminalna država, nazovidržava, sve vreme govorimo da tu državu vode kriminalci, sve vreme govorimo da oni predvode narkobosove koji prodaju heroin u Evropi. Četvrta su postali mafija po snazi u svetu. Ako se sve to dešava, kako onda EU može da podržava stvaranje jedne takve države? Da li je to razlog na koji se način kontroliše izdavanje pasoša Albancima? Ne, to je neistina; jedina je istina da oni nisu želeli da 200 - 300 hiljada Albanaca uzme pasoše države Srbije, jer bi to bio dokaz da oni priznaju državu Srbiju, a ne neku tamo nezavisnu državu Kosovo. To bi bio argument državi Srbiji, a mi smo sami sebi mogućnost za takav argument oduzeli, zato što smo pristali u pregovorima s EU da na otežani način njima dajemo ove pasoše. Na taj način smo ponovo državu Srbiju stavili u još težu situaciju po pitanju odbrane teritorijalnog suvereniteta i integriteta. To su stvari koje prate ovaj sporazum i to treba reći. Nije sporno da naši građani treba da putuju svugde po svetu, ne samo u države EU, slobodno, sa svojim pasošima, ali sada smo čuli i te podatke koliko je građana uzelo pasoš, otprilike, isto koliko ih je imalo i plavi. Ako računamo ko sve ima pravo, s našim građanima na KiM-u, to je malo više od 10%, možda 12 - 15% građana je uzelo pasoše, 85% nije uzelo. Kako i da uzme? Sto evra im je pala prosečna plata u Srbiji od kada ste vi vlast, što znači, prosečna penzija. Sto hiljada ljudi je do sada ostalo bez posla, 63 hiljade preduzeća je u blokadi, plus novi i sve što će se dešavati. Sledeće godine – zamrznute plate i penzije. Šta će im pasoši? Gde da idu? Nemaju para da dođu od Zaječara do Beograda, a ne da putuju turistički u Pariz. Da li ste rekli koliko košta čaša vina, ručak u Parizu, aerodromska taksa? Nećemo valjda pričati o tome da su im potrebni ti pasoši da idu u Segedin i u Temišvar? Tu su naši građani bili. Ovde se ne radi ni o poslu, treba reći iskreno. Ovom viznom liberalizacijom, ne može se ići u te države i tražiti posao. Postoje razne druge zakonske regulative u tim državama koje regulišu čak i neke radne vize, poput Engleske, Irske itd. Tamo, ako odete na tih 90 dana u toku godine, koliko vam je dozvoljeno, i tražite posao, radite na crno, rizikujete da, kada budete od tih inspekcija uhvaćeni, jer su i tamo problemi zbog ekonomske krize, izgubite to pravo, bez obzira na biometrijski pasoš. Naši građani i na to treba da računaju i to treba da znaju. Ovo je za turističku posetu, a 85% građana o tome apsolutno ne razmišlja. Jer, kako da razmišlja kada je ovima iz Rakovice problem da dođu na Slaviju, kada je to skupo u današnje vreme i s vama na vlasti, a kamoli da neko putuje u London, Pariz, Madrid, da razmišlja uopšte o tome. Naravno, potrebna je vizna liberalizacija, ali bi trebalo od ove vlade da čujemo iskreno koja je bila cena toga. Da li je nešto van ''mape puta'' moralo da bude ispunjeno, van zvanično predviđene mape puta? To važi za sve po pitanju Srbije. Da li smo morali zaista da ispunjavamo neke druge uslove? Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Šormaz. U međuvremenu je stiglo obaveštenje stručne službe o tome da ste vi ovlašćeni predstavnik. Predsednik Poslaničke grupe SRS-a, gospodin Dragan Todorović ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je izuzetno ozbiljan Predlog izmena i dopuna Zakona, ne zbog toga šta sadrže ove izmene i dopune, nego zbog problema s kojima se suočavamo i koje prilično transparentno, kako vi volite da kažete, prikazuju našu državu i našu državnu upravu, odnosno Vladu. Ministar je ovde rekao da je zbog nekih tehničkih nemogućnosti, otprilike, došlo do toga da se ponovo produži rok starih pasoša. Postavljaju se vrlo ozbiljna pitanja kada je u pitanju ovaj zakon i, uopšte, funkcionisanje naše države.Jedno od prvih pitanja je ono što smo postavljali i ranije, kako je moguće da se pasoši ne rade u MUP-u? Pazite logiku, ovi pasoši koji se produžavaju, plavi, pa ranije crveni pasoši, radili su se u MUP-u. Ovi novi, biometrijski, rade se u Zavodu za izradu novca. Šta se to desilo? Da li je MUP nesposoban, nije u stanju da nastavi taj posao? To su ozbiljne implikacije. Ako MUP nije sposoban onda moramo da vidimo koji su razlozi, tehnički ili kadrovski. Nema nekog trećeg rešenja. Možda postoji treće, ali meni su ova dva razloga najprihvatljivija. Lično, mislim da ni jedan ni drugi razlog ne stoje, da je Ministarstvo i kadrovski i tehnički bilo sposobno da radi ovaj posao. Hajde da se zapitamo zbog čega to Ministarstvo ne radi? Kako je došlo do toga da se izrada pasoša poveri ZIN-u? Koji su to razlozi? Ono što sam očekivao od ministra jeste da na neki način ispuni obećanje koje nam je dao prošle godine. Znate koliko je bilo problema s produženjem ovog datuma i činjenica vezanih za izradu ovih pasoša. Znate da će od te izrade, koliko se sećam, otprilike, ZIN inkasirati oko pet miliona evra, ali zašto to nije ostalo MUP-u, zašto je to otišlo tamo? Izgleda da su svi zaboravili kako je to teklo i kako je to problem u našoj državi. Jedna afera se i ne završi, stiže druga, još veća, pokrije onu prethodnu, i tako već devet godina u krug. Ipak bih da podsetim građane Srbije, da podsetim i ministra, mada sam ubeđen da on zna i da se seća svih ovih činjenica. Jedino što sam očekivao od ministra je da podobro ispita sve poslove vezane oko izrade pasoša, jer činjenice govore da je u ovoj izradi pasoša došlo do velikih problema, ili da nagoveštavaju velike probleme. Pre svega, u ovaj posao umešan je G17, odnosno Mlađan Dinkić, NB i Zavod za izradu novčanica. Došlo je do problema koji su potresali našu javnost. Sećate se firme „Miraž holding“ iz Slovenije, nekog Roberta Rotara, koji je ušao u ovaj posao, pa se ispostavilo da su neki problemi, pa je rekao da će da tuži itd. Interesantna je ova firma s kojom se prvi put ušlo u ovaj posao. Pretpostavljam, ministre, da ste se vi raspitali, ali za svaki slučaj, reći ću vam da je u pitanju firma iz Novog Mesta. Bar po onim aferama koje su u Sloveniji, kažu da je bio vezan za Janeza Drnovšeka, prvi veliki posao je dobio za izradu ličnih karata u Sloveniji, pa neke auto-nalepnice, pa mu je Janez Janša to uzeo, jer i kod njih, izgleda – ko dođe na vlast, on obezbeđuje svoje firme, a tu su i provizije. On se iz Slovenije preselio u Srbiju i sklopio ugovor 6. februara 2008. godine, po raspisanom tenderu, za izradu pasoša. Međutim, došlo je do problema, pošto, po njegovim tvrdnjama, već 7. aprila 2008. godine dolazi do promene ugovora i aneksom je dozvoljeno da deo pasoša bude proizveden u inostranstvu, kako bi se proces ubrzao. Tako je proizvodnja 120.000 pasoša započeta pre dolaska nemačkih mašina u Zavod za izradu novčanica. Pogledajte kakva je to naša država i sa čime se suočavamo. Nisu mašine ni došle i zato što nisu došle, da naši građani ne bi trpeli zbog toga, naručeno je da se 120.000 štampa u Švajcarskoj. Kažu, u julu 2008. godine počinjeizdavanje pasoša. Uzorci pasoša koji se prave u slovenačkoj firmi „Miraž“ se šalju državama širom sveta, ali umesto predviđenih 3.000 pasoša dnevno, „Miraž“ isporučuje šest do osam komada nedeljno. Ministre, da li ste se pozabavili, posle svega ovoga, problemom vezanim za … Ko je uopšte sklopio ugovor sa firmom koja nije bila u stanju da obavi ovaj posao na način kako se on obavlja, posebno, vodeći računa o tome da jedna ozbiljna država ne sme dozvoliti da nijednog jedinog trenutka dođe u poziciju da joj se pojave falsifikovani pasoši ili mogućnost da neko radi jednu verziju, drugi drugu, treći treću itd. Koliko se sećam, krajem 2008. godine tražili ste da izrada pasoša bude u rukama MUP-a i taj zahtev smo podržali. Smatrali smo da je to najprirodnije, najsigurnije i najbezbednije za našu državu i za naše pasoše. Postavlja se pitanje – zašto to nije urađeno? Ne znam tačno koliko su koštale mašine za novi biometrijski pasoš, ali znam sigurno da bi mašine bile isplaćene i da bi MUP od toga nešto i zaradilo. Kome je onda bilo u interesu da ovaj posao ne dobije MUP? Neke informacije govore da su direktno za to bili zainteresovani Božidar Đelić, Mlađan Dinkić i Radovan Jelašić, a operativno su to sproveli direktor Kovnice Ljubiša Vuletić, menadžer nemačke firme "Milbauer" i predsednik tenderske komisije Milovan Ignjatović. Oni se navode kao krivci zbog čega je ovaj posao s pasošima došao u situaciju u kakvu smo došli. Posebno se tu vezuje ova firma "Milbauer", da je u Narodnoj banci Jugoslavije od momenta kada je Mlađan Dinkić s kalašnjikovima upao u Narodnu banku Jugoslavije. Ono što je posebno interesantno, kažu da su se predstavnici ove nemačke firme tu šetali godinama bez radne dozvole, a vi znate kakva je to ustanova, kakve su mere bezbednosti. Međutim, to izgleda uopšte nije smetalo da radnici firme "Milbauer" rade u Narodnoj banci Jugoslavije. Interesantno je kako je taj posao preuzet od "Miraža" i kako se "Milbauer" našao u poziciji da postane firma koja će učestvovati u izradi novih pasoša. Robert Rotar tvrdi da je glavnu ulogu u tome odigrao Ljubiša Vuletić i ovaj predsednik tenderske komisije. Kaže da su oni ultimativno zahtevali od njega, pošto je dobio, pazite, jer on je dobio posao na tenderu kao najbolji ponuđač, i rekli mu da, ukoliko ne bude prihvatio "Milbauera" kao podizvođača, neće mu dati garanciju i neće dobiti posao. Koliko se vidi po ovome, nije on mnogo gadljiv. Hoće on, zaradi nešto malo manje, ali šta da se radi. Kada su braća stegla, mora da se to prihvati. Prihvati on ovu firmu "Milbauer", ali sad on postane njihov podizvođač. Potpišu takav ugovor. Međutim, pošto i ovi izgleda nemaju baš mnogo obraza, oni uhvate i šutnu Roberta. Tu sad već nastane tarapana, jer krenu priče, krenu optuživanja. Čak Rotar kaže da Vuletić laže, direktor Kovnice, jer se on pravda da je izašao zato što nije dao garanciju, ali Robert Rotar kaže da će tužiti našu državu. Postavljam pitanje, gospodine ministre, da li je Robert Rotar, ja sumnjam da jeste, jer nema on iza sebe mnogo argumenata, a i zna s kim radi, pa računa da će dobiti neki poslić kasnije – ako ih tuži, onda nema od toga ništa. Uostalom, vidite kako se proveo Goran Knežević samo što je rekao da je dobijao, uzimao pare koje je dobijao DS. Šta bi onda jadan Rotar tu mogao da uradi? To je problem s kojim smo se mi suočili. Posebno je važno da je ministar Ivica Dačić obećao da će se sve ispitati i da ćemo dobiti punu informaciju o svemu ovome što nam se dešavalo oko izrade pasoša. Posebno je važno da smo prilikom rasprave o novom zakonu, odnosno o produženju zakona, prošle godine, dobili čvrsto obećanje da je rok od godinu dana optimalan, da nema nikakve dileme da će svi pasoši biti završeni, posebno zato što se oko pasoša angažovao i Božidar Đelić. Sećate se Božidara Đelića – onaj što je došao sa dve najlon kese kod tetke, za razliku od Jelašića, koji je došao s jednom najlon kesom, ali je zato kupio vilu od, čini mi se, milion i 400 i nešto hiljada evra. Nadam se, gospodine ministre, da ste i to ispitali i da imate dobre podatke. Kada dođe vreme, da se to na neki način ispita, da se završi, da ne gubimo mnogo vremena. Jer, vidite, ova akcija "Morava", pohapsite, odnosno koliko ste ih pohapsili – 2.000, 3.000, plivaju i Dunavom i Moravom, a ovde ne treba puno. Pohapsite njih dvadesetak za početak i stvari će da krenu nabolje za ovu državu i za ovaj narod. Kada je u pitanju Mlađan Dinkić, podsetio bih vas, barem tako kaže Rotar, na njegovo zalaganje da mu se hitno obezbedi 200 pasoša, jeste li zaboravili, za 200 najviđenijih Srba, najistaknutijih sportista, javnih i kulturnih radnika. Ima, verovatno, i među vama nekih koji su dobili taj pasoš, ali nema veze. Zašto je njemu trebalo tih 200 pasoša? Koliko se sećam, bila je predizborna kampanja, a Boža, ko o čemu – o belom šengenu. Koliko se sećam, trebalo je da već godinu dana imamo beli šengen. Šta je s tim belim šengenom. Šta je s Božom? Šta je s onih njegovih 10 miliona evra, kako se zove, je li "Meridijan banka''? Jeste. Nadam se, gospodine Dačiću, da ste i to ispitali i da nema razloga da javnost napokon ne bude upoznata s tim i da dođemo u situaciju da se neki napokon suoče sa svim tim stvarima, odnosno s kriminalom koji su uradili. Da podsetim i vas, gospodine ministre, i vas, gospodo poslanici. Ne mogu sve ovde da vam iznosim, pošto ima još interesantnih stvari za ministra. SRS je u to vreme podnela jedan amandman. Tražili smo da se član 1. menja – da se u članu 53. reči: "31. decembra 2008. godine" zamene rečima: "30. jun 2009. godine", i to smo obrazložili, računajući da je šest meseci optimalan rok da se to završi. Interesantno je da čujete odgovor Vlade Republike Srbije na taj dostavljeni amandman. Vlada kaže – amandman se ne prihvata, budući da je, sagledavanjem svih uslova potrebnih za izdavanje putnih isprava, po novom zakonu o putnim ispravama, optimalan rok koji je naveden u članu 1. Predloga zakona, znači, godinu dana. Mi malo razmislimo i shvatimo da smo prenaglili s ovim prvim amandmanom od šest meseci, pa predložimo drugi amandman. Povučemo ovaj prvi, predložimo drugi i kažemo – da se u članu 1. broj "2009." zameni brojem "2010." Znate šta je interesantno? Dobijemo isto obrazloženje Vlade? Kaže – optimalan rok je 2009, ni dan gore, niti dole. Sada postavljam pitanje, da li je isto lice odgovaralo i na jedan i na drugi amandman? Stvarno ne razumem šta je i kad je "optimalno" po vama, a šta nije? Suočeni s činjenicama šta nam se dešava, mi ponovo podnesemo amandman, za svaki slučaj, ne lezi vraže, pa, ne košta nas ništa. Umesto ovo "do 2010.'', produžimo "do polovine 2011. godine", što kažu – ne mora da koristi, ali neće ni da šteti. A, naša vlada to ne dozvoljava. Taman posla da se igra neko s Vladom. Tu su ozbiljni ljudi, vode računa o svemu. Kaže obrazloženje – Vlada ne prihvata ovaj amandman iz razloga što se ovim kraćim rokom ne može postići svrha zbog koje se predlaže odredba člana 2. Predloga zakona, to je vezano za dečije pasoše, a za član 2. kaže: ''U članu 53, ''31. decembar 2009.", zamenjuje se rečima: ''30. jun 2010. godine'' Obrazloženje je isto. Hajde da sada definišemo šta je po Vladi optimalno. Dolazimo u situaciju da se vi igrate. Pretpostavljam da tamo ima ozbiljnih ljudi, ali vi, jednostavno, niste u stanju da sakrijete. Siguran sam da ovo neće da potpišu ozbiljni profesionalci, jer ovo je izrugivanje s državom, izrugivanje s Parlamentom. Da li vi vidite, po jednoj te istoj stvari, šta radite? „Veliki brat“ i „Farma“ su za vas mala deca. Još kad bismo imali prilike da uživo pratimo sednice Vlade, ili da čujemo one telefonske sednice, Đilas bi načisto propao, ne bi gledao niko „Velikog brata“, svi bi gledali Mirka Cvetkovića. Nažalost, jedan Cvetković je s Mačekom ušao u istoriju, a i ovaj Cvetković će, s Čankom, takođe, ući u istoriju, na isti način kao i onaj, tako što će nam naneti izuzetno veliku štetu. Hvala vam veliko.
Gospođa Suzana Grubješić ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem, gospođo predsednice. Naravno, ne mogu ni da prepričam sve što je gospodin Todorović ovde govorio i šta je pominjao, te naučnofantastične priče sam, nažalost, imala prilike da čitam u „Kuriru“. Moje pitanje će biti upućeno ministru policije, da odgovori i da podeli s nama saznanja o eventualnoj ulozi i Zavoda za izradu novčanica, i gospodina Vuletića, i gospodina Dinkića, i svih pominjanih u ovoj, kao što rekoh, naučnofantastičnoj priči koju nam je ispričao gospodin Todorović.
Gospodin Dragan Todorović, replika.
Gospođo Grubješić, pre svega, da vam zahvalim. Niste zapamtili ništa od onoga što sam govorio, da jeste, ne biste ni postavljali ovo pitanje ministru. Sve vreme zahtevam od ministra da nam kaže informaciju, ne sada, jer sam očekivao da nam ove informacije gospodin Dačić iznese zato što mislim da je i on bio uključen u ovaj posao. Da nam kaže u Parlamentu, prvo, zašto Ministarstvo unutrašnjih poslova nije dobilo taj posao? Izneo sam pretpostavke, odnosno neke razloge. Ili je nesposobno, u šta sumnjam, po dva osnova – da nema tehničkih mogućnosti i da nema kadrovskih mogućnosti. Ali, obe pretpostavke otpadaju, zato što ni ZIN nije imao tehničkih mogućnosti, ne ulazim u to da li je imao kadrovskih mogućnosti. Postavljam pitanje – kako je moguće da dođemo u situaciju da MUP radi pasoše poslednjih 60 godina a da odjedanput iz tog posla bude isključen? To su budžetska sredstva. Koji su razlozi, ljudi moji? Hajde, recite mi vi. Koji su razlozi? I ovde iznosim pretpostavke. Pre svega, provizija, oni kojima je dat posao, u to sam ubeđen. Ubeđen sam, za ovih devet godina ste opljačkali, uništili ste državu, pre svega, vi iz DS-a, a vi iz G17 ne zaostajete mnogo, jer, s obzirom na to koliko vas ima, možda je šteta i veća. To su potpuno jasne stvari. Očekivao sam da Ivica Dačić danas kaže građanima Srbije – situacija s izradom pasoša bila je takva, takva, takva i takva, i da mi ne dupliramo ovo pitanje. Pridružujem se vašem pitanju i ponovo zahtevam od ministra Dačića da nam da odgovor o kompletnoj proceduri, šta se ovde dešavalo? Kako je mogla da posao dobije jedna firma, pa da se isključi iz tog posla, pa da se sklopi novi ugovor, pa da se ta firma izbaci? Ljudi moji, uzmete molera, pa vodite računa ko će da vam uđe u kuću. Sklopite ugovor sa firmom, koju posle toga za kratko vreme izbacite. Šta to govori o vama? Govori da su razlozi i motivi zašto ste ušli u taj posao oni u koje ja sumnjam, da su, pre svega, vezani za zloupotrebe položaja u kojima su bili oni koji su o tom poslu odlučivali.
Zahvaljujem. Reč ima gospođa Nada Kolundžija. Izvolite.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se na osnovu čl. 101. i 104. Molim predsednicu da, poštujući Poslovnik, ne dopusti da se za skupštinskom govornicom iznose klevete, optužbe, laži, dakle, da se napadaju pojedinci na osnovu toga što neko nešto pretpostavlja, na osnovu toga što neko viče – drž`te lopova, kako bi sam sa sebe sklonio eventualnu odgovornost za ono što je radio u periodu u kom je bio odgovoran. Svi jako dobro znamo da neko ko je od države dobijao stan dok su kolone izbeglica bežale iz svih krajeva u Srbiju, kada je država renovirala taj isti stan, nema nikakvo moralno pravo da se poziva na poštenje i da u ime nekakvog poštenog stava govori o drugima. Istovremeno, mislim da je nedopustivo bez argumentacije optuživati bilo koga. Dakle, jedna je stvar postaviti pitanje kako je nešto urađeno, ako postoji eventualno sumnja, i zato su ovde ministri da na to odgovore, ali je druga stvar optuživati ljude potpuno neosnovano, bez ikakve argumentacije i dokaza. To, po našem poslovniku, prosto, nije dopušteno. Hvala.
Krug replika ćemo završiti time što ću dati reč još gospodinu Todoroviću.
Dame i gospodo, vi ste se pozvali na Poslovnik, idite kod Gordane na dopunske časove, objasniće vam.
Gospodine Todoroviću, ne možete komunicirati sa drugim poslanicima. Dobili ste reč i nastavite, molim vas. Izvolite.
Uvek moram da zahvalim gospođi Kolundžiji kada god se javi da objasni nešto šta sam ja hteo. Ona to na najbolji način potvrdi. Gospođo Kolundžija, u ovoj državi bi svi trebalo da odgovaraju u skladu sa zakonom. Objasnio sam da vi to ne dozvoljavate, vi iz DS-a. Što se tiče onih koji su najodgovorniji za ovo, najodgovorniji su nosioci vlasti, ''dosmanlije'', a vi ste stožer te DOS-ovske vlasti, prema tome, po slovu, kako god hoćete, vi ste najodgovorniji za ovo. To što ste vi odredili svoje feude i omogućili da svako u svom feudu radi šta god hoće, u to neću da ulazim. Navodio sam samo ono, čak i citirao neke reči, nisam rekao da citiram, ministra unutrašnjih poslova Ivice Dačića iz 2008. godine, jer on je ovo govorio. Seća se toga Ivica Dačić. I on je postavljao pitanje – kako je moguće da MUP ne dobije taj posao, čak je obećao da će tražiti da se taj posao dodeli MUP-u. Samo ga podržavam u tome. I onda sam ga podržavao, i sada ga podržavam. Prema tome, gospođo Kolundžija, moje je pravo da izvodim neke zaključke. Znajući vas, najjednostavniji je zaključak da je u pitanju kriminal, da je u pitanju provizija. Jer, gospodine Dačiću, između ostalog, pretpostavljam da će vam stići pitanje koje sam postavio – šta je sa ''konsalting mafijom''? Znate, to je mafija koja je opljačkala ovu državu za četiri milijarde. U evrima, to je nešto oko 60 miliona; ako uzmete da je jedan kvadrat stana otprilike 500 evra, dođemo do 12 hiljada stanova koje ste vi opljačkali. Pazite, ministre, lako ćete da ih pohvatate, jedno te isto društvo. Jedno 20-ak njih je u 80% privatizacija dobilo. Opljačkali su Srbiju. Na prvom mestu, Mirko Cvetković i njegova firma, ne njegova firma, nego „CES Mekon“, u kojoj je on radio, bio direktor tamo, a bio je i direktor Agencije za privatizaciju. Očekujem da će jedna nova akcija, koja će se zvati „Cunami“, ne može „Morava“, „Morava“ je mala za ove lopove, to mora da se zove „Cunami“, napokon da pokupi ove lopove i pljačkaše, da se oni izvedu pred lice pravde.
Dovoljno je bilo. Gospođa Nada Kolundžija.
Dakle, postoji suštinska razlika, koju vi očigledno ne možete da razumete, između toga da iznosite sumnje i postavljate pitanja, što je legitimno, i onoga što vi namerno radite, verujem da znate šta radite, a to je da imenujete i optužujete ljude za nešto za šta nemate nikakve dokaze i da to koristite kao argumentaciju za sopstvenu političku kampanju. To je nedopustivo. Ono što možete da postavite kao pitanje, ili da se pitate da li je nešto legitimno, to je vaša stvar, ja o tome ne govorim. Nisam vas pogrešno razumela, niti pogrešno tumačila. Vi pokušavate da okrenete ono što ste sami tvrdili. Dakle, smatram da je nedopustivo da optužujete bez ikakvih osnova bilo koga u ovoj skupštini i da vas nikakav imunitet ne može štititi od toga, zato što postoje pravila, to je Poslovnik, i ne smete da kršite Poslovnik.
Nema više osnova za repliku. Po Poslovniku, izvolite.
Ja, gospođo Kolundžija, vas stvarno ne razumem. Vi govorite … (Predsednik: Koji član Poslovnika?) Član 104. Vi govorite umesto predsednika Skupštine da ne može. Pretpostavljam da vodite sednicu na daljinski. Ako se pozivate na moral, kakvo moralno pravo imate uopšte da govorite, kada ste vi u ovom parlamentu izrekli tvrdnju da postoje poslanici prvoga reda i drugoga reda, da ne mogu poslanici, koji su, po vama, drugoga reda, imati ista prava kao i poslanici prvoga reda. Vi to demonstrirate non stop. To je jedna stvar, gospođo Kolundžija. Devet godina ste na vlasti, recite mi imenom i prezimenom jednog …
Gospodine Todoroviću, ne možete se obraćati poslanicima, nego meni, odnosno predsednici.
Izvinjavam se. Pitajte gospođu Kolundžiju da navede jedno jedino ime člana SRS-a da je odgovarao za zloupotrebu službenog položaja, ili za neko krivično delo koje je počinio u vreme, dok smo, gospođo Dejanović, bili u onoj vladi narodnog jedinstva, na šta sam ponosan, i učinili sve da probleme s kojima se tada država suočavala, država i građani podnesu sa najmanje štete. Oni koji su bili protiv vas tada, koji su bili to sve do maja 2008. godine, i danas govore o tome, o nedemokratskom, ili diktatorskom režimu do 2000. godine. Pitajte – kakav je to moral da vas cene od maja, a do maja ste bili najgori mogući?
Zahvaljujem, Todoroviću. Isteklo je vreme. Gospođa Nada Kolundžija ima reč. Izvolite.
Ne želim više da polemišem, ali, istine radi, nikada niko u ovoj skupštini nije rekao da postoje poslanici prvog i drugog reda. Najmanje sam to učinila ja. Nikada se niko u ovoj skupštini nije ponašao kao da postoje poslanici prvog i drugog reda, a najmanje sam to činila ja. Prosto, imam potrebu, zbog ljudi koji gledaju ovaj parlament i zbog napora koji ulažemo da on bude institucija od kredibiliteta i poštovanja, da kažem da ono što jeste istina. Očigledno je da postoji jedan drugi problem koji izaziva ovakvu vrstu polemike ovde, danas, odnosno priču koja dolazi od druge strane, a to je činjenica da postoji očigledna zloupotreba položaja predsednika Odbora i postoji nesporna inicijativa poslanika koji traže da se Odbor ne zloupotrebljava u partijske svrhe. Traže odgovornost svakog predsednika odbora, da se ponaša u skladu s Poslovnikom, a to je da predsednik odbora nije partijski lider i ne sprovodi partijsku politiku na tom mestu, već sprovodi zajedničku politiku ove skupštine. O tome se ovde zapravo radi, u tom smislu više neću polemisati.
Gospodine Šormaz, šta je osnova javljanja? Poslovnik. Izvolite.
Po Poslovniku bih, član 104 – dostojanstvo Narodne skupštine. I tada sam reagovao, ako se sećate, zato sam se sada ponovo javio. Moj utisak je bio da je u svom govoru gospođa Kolundžija delila poslanike na podobne i nepodobne. Podsetiću je šta je rekla. Rekla je – da u poseti Holandskom parlamentu, gde je trebalo da, kao Parlament, ubedimo holandske parlamentarce da treba odmrznuti Trgovinski sporazum, treba da učestvuju oni koji su dobili glasove građana Srbije za evropske integracije i za evropsku Srbiju. Rekla je da nema mesta poslanicima SRS-a u takvoj delegaciji, ali, doslovno. Uzmite stenogram i videćete da je tako rečeno. Tada sam reagovao i pitao ko je za njih glasao – marsovci ili građani Srbije? Činjenica je da je tako bilo. Prazne priče pričate. Građani to gledaju svakog božjeg dana, ništa praktično, u praktičnom smislu za život građana Srbije, od kada ste vlast, niste uradili, a vlast ste dugo. Ovo je četvrta vlada od pet, u kojoj ste vi većina i najuticajniji faktor, DS. Četvrta vlada od pet, od 2000. godine, naovamo. Znači, vi ste najodgovorniji za sve što se dešava u državi Srbiji, vi iz DS-a, i morate da trpite kada vam opozicija kaže. Odgovorite argumentovano. Ja sam argumentovano odgovorio i rekao šta je uradila Vlada Vojislava Koštunice i Dragan Jočić. Ustanite i govorite o tome, molim vas, da se vratimo na dnevni red. Recite šta ste vi uradili. Ja vam kažem – ništa, sitno, ovolicno, a puna su vam usta vizne liberalizacije i o tome kako će građani bolje da žive. Pa, 60% od 380 evra prosečna plate, za sve penzionere je bilo više, čak da im sada date …
Zahvaljujem. Gospodine Šormaz, u skladu sa članom 100. stav 2, htela bih vas i sve poslanike da podsetim da narodni poslanik ne može da ukaže na povredu u postupanju predsednika Narodne skupštine, odnosno predsedavajućeg, na koju je već ukazano na istoj sednici. Gospodin Todorović je već to učinio. Vi potpuno istim sadržajem pokušavate da argumentujete. Molim vas, koristim priliku da sve poslanike podsetim na stav 2. člana 100. Posle ovog podsećanja, moraću da reagujem u skladu s Poslovnikom. Gospodin Todorović.
Replika na osnovu pominjanja.
Ne, niste spominjani.
Dobro, onda član 27.
Nema osnova za repliku. Niste uvređeni i neshvaćeni.
Čekajte, pogrešno protumačen. Šta god hoćete…
Ne, potpuno ste dobro protumačeni.
Dobro, dovoljno je i član 27. Dame i gospodo narodni poslanici, ima ona stara narodna – ako koza laže, rog ne laže. Za nešto što je činjenica i za sve ovo što sam rekao, stojim iza toga. Ne samo za ono što sam rekao danas, nego stojim iza svih svojih političkih stavova, iza programa i ideologije SRS-a i iza ideologije srpskog nacionalizma. Nikada se toga neću odreći, za razliku od vas.
Gospodine Todoroviću, Poslovnik mogu povrediti samo ja tokom vođenja sednice. Vi to dobro znate. Ne možete imati polemiku s gospođom Kolundžijom.
Samo da završim. Pročitaću stenogram, zbog građana Srbije i zbog poslanika. ''U tom smislu'', govori gospođa Kolundžija, ''ovo insistiranje na ravnopravnoj zastupljenosti političkih partija prosto je bez mnogo smisla''. Šta to znači? Vi ste, gospođo Slavice, stručni da možete da date izuzetno kvalifikovanu ocenu šta je pisac hteo da kaže. Pa dodaje, ''jer upravo ono što govore oni sada ovde, upravo ono što sada govore ovde, jeste problem zbog koga Srbija već devet godina ima problema''. Mi samo delimično učestvovali zajedno u tim problemima, a one su sada s vama u koaliciji. Čekajte, ljudi moji, stvarno ne razumem, ako nekoga optužujete za nešto, ne može valjda zato što vam je to sada korisno, sada ste preko toga, puj pike, ne važi, vi ste sada dobri crveni, a vi radikali, vi i dalje ostajete loši, s vama ne može?! Za razliku od nekih, ne bežim od onoga što sam rekao. Ostajem, ali to govori o onima koji nisu ...
Upozoravam vas, nemate više reč. Upozoravam vas da se ponašate, što se sadržaja vašeg obraćanja Parlamentu tiče, kao da ste dobili pravo na repliku. Molim vas da to ne činite. Sadržaj vašeg kazivanja je bio takav. Gospodin Šormaz reklamira Poslovnik. Koji član?
Član 27, gospođo predsedavajuća, s potpuno drugačijim obrazloženjem; sada se zaista obraćam vama. Prvo, smatram da niste u pravu kada kažete da Poslovnik možete samo vi da prekršite i da ... Evo, poslušajte član 104. Ne mogu da znam na šta se poziva sve gospodin Todorović, kada vi ovde licitirate s njim dok vodite sednicu da li je Poslovnik. Evo, pogledajte sami stenogram, koji je član, da li je replika ili šta znam. Pogledajte član 104, narodni poslanici su dužni da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine. Po tome sam se javio, jer smatram da niste vi prekršili Poslovnik, nisam rekao da ste ga vi prekršili, nego upravo gospođa Nada Kolundžija, obraćanjem i danas i onog dana kada se o tome govorilo. I, 2. stav, ''narodni poslanici dužni su da se jedni drugima obraćaju s uvažavanjem''. Ispadamo ovde maloumni kada se nešto izgovori, a ona nas ubeđuje da nije to rekla. To je bilo ono zbog čega sam se javio po članu 104, a mislim da vi po članu 27, kada vodite sednicu, apsolutno niste u pravu kad kažete da samo vi možete. I ja mogu da ga prekršim i upozorili ste me da sam prekršio Poslovnik zato što sam po istom članu obrazlagao. Upozorili ste me, znači, mogu ja, ne možete da kažete da samo vi možete da prekršite Poslovnik. Svi mi ovde možemo da ga prekršimo. Ako vi mislite da nije prekršen, evo, tražim da se Skupština izjasni u danu za glasanje da je gospođa Nada Kolundžija prekršila član 104. Poslovnika ovakvim ponašanjem.
Gospodine Šormaz, o dostojanstvu Narodne skupštine, ocenu o tome da li je ono narušeno, izgovaram ja. Vi imate pravo na replike, o kojima, takođe, predsedavajući odlučuje. Podsećam vas na član 100. stav 1: "Narodni poslanik ima pravo da usmeno ukaže na povredu u postupanju predsednika Narodne skupštine, odnosno predsedavajućeg, ukoliko smatra da ono nije u skladu s odredbama ovog poslovnika, a učinjeno je na sednici Narodne skupštine koja je u toku, i to neposredno po učinjenoj povredi.'' Zahvaljujem vam. Nadam se da ste me razumeli. Obaveštavam da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja načelnog pretresa, prijave za reč u pisanom obliku, s redosledom narodnih poslanika, podnele poslaničke grupe LDP-a, SPS – JS-a, DSS-a i SRS-a. Reč ima narodni poslanik Ivan Andrić. Izvolite, samo se prijavite, gospodine Andriću.
Hvala. Na početku, rekao bih nekoliko stvari o tome, probaću da se vratim posle ove burne rasprave na temu, kakav je pred nas poslanike stavljen, po drugi put zaredom, izbor. Mi, s jedne strane, ili glasamo za produženje pasoša, ili nam je objašnjeno da glasanjem protiv jedan deo naših građana neće imati putne isprave. Nije neki izbor, složićete se, tako da verujem da će, bez ikakve sumnje, svi prisutni u sali glasati za produženje. Međutim, po drugi put zaredom ne dobijamo odgovor na nekoliko pitanja. Prvo pitanje – čija je odgovornost za to što se po drugi put zaredom pasoši, odnosno rok za izdavanje pasoša produžava? Prema raspravi na Odboru za bezbednost, koliko sam shvatio, našim građanima koji žive u inostranstvu, a koji ne pripadaju nekakvim konzulatima koji imaju sposobnost da sami izdaju pasoše, procedura za dobijanje pasoša traje i do 3 meseca. Po kakvoj logici će rok od godinu dana biti dovoljan da svi naši građani koji žive u inostranstvu to učine, s obzirom na to da je to jedan od razloga koji je naveden u obrazloženju predloga za produženje roka? Danas vam opet kažemo – ne postoji nikakva, ni teoretska, šansa da svi građani koji žive u inostranstvu zamene svoje pasoše u toku sledeće godine. Imajući to u vidu, moje pitanje je logičko, ali i političko – zbog čega država Srbija ovim drugi put sebi ograničava trajanje tzv. plavih pasoša? Podsetiću vas da je u seriji tih sastanaka, na kojima je insistirano da se dobije tzv. bela šengenska lista, odnosno vizne olakšice za građane Srbije, nekoliko članova Parlamenta EU, čak, ovde u ovoj skupštini, predložilo da ne postoji rok za izdavanje pasoša. Taj uslov ne dolazi s te strane. Razumeli smo u prvoj godini produženje pasoša, taj psihološki preduslov, da ukoliko nema roka, građani neće pasoše ni menjati, ali ako je sada ta čuvena kvota od milion pasoša ispunjena, ako pitanje belog šengena više niko ne dovodi u sumnju i u narednih četiri ili pet, deset dana, svi očekujemo da se Srbija stavi na tzv. belu šengensku listu, zbog čega se sada unapred ograničavamo u toku sledeće godine i opet dovodimo sebe u situaciju da u SkupštiniSrbije produžavamo rok? Mislim da takvih razloga više nema ni u jednom segmentu u kome Vlada i ova skupština treba da rade. Nismo podneli amandman, ostavili smo to vama, ali mislimo da više nijedan razlog ne postoji da plavi pasoši ne važe do svog normalnog isteka, pa kada ljudima budu isticali ti pasoši, oni će ih menjati i tako će se na prirodan način izvršiti zamena pasoša u Srbiji. Mislimo i dalje da postoji šansa da Vlada izmeni Predlog zakona u tom pravcu. S druge strane, pošto je ovde već bilo reči, ako nije nametnuto od strane ministra ili potpredsednika Vlade, samo se nametnulo pitanje bele šengenske liste. Mislim da vi tu kao ministar unutrašnjih poslova imate razloga da budete zadovoljni, ali kao potpredsednik Vlade nemate uopšte razloga da budete zadovoljni. Probaću samo u najkraćim crtama da podsetim da s ovom vladom nisu samo biometrijski pasoši bili na toj tzv. mapi puta za oslobađanje građana Srbije od viza. Bilo je tu još nekih stvari i vladajuća većina, u najmanje pet puta, nije mogla da ostvari ono što je želela, zahvaljujući tome što je u Skupštini Srbije veća podrška evropskim integracijama, nego što je to u Vladi Srbije. Skupština Srbije je uspevala da donese zakone koji su bili tzv. uslov na ''mapi puta''. Podsetiću vas, to je bio Zakon protiv diskriminacije, Zakon o sprečavanju pranja novca i borbi protiv terorizma, to je bila sednica o reformi pravosuđa, na kojoj, takođe, niste imali kvorum, bila je, uslovno da kažem, drama. Ta sednica nije mogla da počne. Sve su to mesta na kojima je upravo LDP pomogao da se to uradi i s te strane nam to ne predstavlja problem. To nam je, uostalom, jedna od svrha postojanja – ubrzanje evropskih integracija, ali, s druge strane, mislim da kao potpredsednik Vlade nemate to pravo da budete zadovoljni. Reći ću vam još, možda, i suštinsku političku ocenu. Ova tzv. mapa puta na kojoj je Srbija potpisala ugovor s EU, prvi, da kažem, tehnički politički ugovor, koji će doneti konkretnu korist građanima Srbije, taj ugovor je potpisan jako davno i to je prva stvar u kojoj je Srbija morala da dostigne standarde koji već postoje u ostalim zemljama da bi njeni građani mogli da uživaju neka od prava koja već imaju građani EU. Koliko je muka i problema bilo potrebno da se taj prvi ugovor ostvari sa strane Srbije, koliko je samo afera, slušali smo i danas o tome, moralo da prođe! Prvi rok je bio prošle godine, da vas podsetim. Mi dobijamo sad, ako imamo to u vidu, sa godinu dana zakašnjenja, belu šengensku listu. S druge strane, možemo da govorimo o desetinama godina zakašnjenja, o uzrocima zbog kojih su građani Srbije imali vize. Šta se sve tu desilo? Danas, sa toliko zakašnjenja, mislim da ova vlada nema pravo to da slavi ni na jedan način. To je prvi i verovatno jedan od najlošijih ugovora, s obzirom na to da podrazumeva samo tehničko usavršavanje sa strane Republike Srbije i ne podrazumeva nikakve promene koje bi duboko ušle u naše društvo. Dakle, radi se o jednom civilizacijskom dostignuću koje se zove biometrijski pasoš. Neke zemlje to imaju jako dugo. Pitanje koje mi sada možemo da otvorimo ovde, kao poslanici, jeste pitanje savremenosti tih tehnologija danas, osam godina nakon što je ta tehnologija naručena. Ta tehnologija će verovatno uskoro morati da se promeni, ili na neki način osavremeni. Da li ćemo mi opet prolaziti kroz ove cikluse? Pitanje, konkretno, za MUP, ali mislim da vi na to i kao potpredsednik Vlade morate da odgovorite – zašto je građanima, npr., koji žive u Beču, potrebno tri meseca da dobiju domaći pasoš? Mislim da ne postoji nijedan razlog. Čak se i u vreme istorije, kada su dokumenta putovala na konjima, brže to moglo uraditi. Dakle, sigurno je da postoje nekakvi odnosi u toj vladi između ministarstava koji direktno utiču na brzinu sprovođenja ove procedure. Ponavljam još jednom, mi nemamo, kao predstavnici građana, nikakav prostor da izrazimo, čak, ni protest, time što ćemo glasati protiv, pošto je direktna posledica toliko očigledna da niko od nas nema pravo na to. Dakle, biće produžen rok. Mi vas pitamo i molimo da nam odgovorite – zbog čega, uopšte, rok? To nije nijedan uslov, to zavisi samo od nas. Da li vi mislite da će taj rok dovesti do bržeg izdavanja pasoša? Kažem vam da tehnički postoji problem. Nije više stvar u volji ljudi, sada je stvar u mogućnostima. Ko ima nov pasoš, putovaće za dve ili tri nedelje bez viza, čak, i u mnoge od zemalja u okruženju, ko nema, i dalje će mu trebati viza. Ono što je sigurno, to je da je ova skupština izgubila još jedan dan, izgubiće sigurno još jedan dan sledeće godine, opet na produžavanje ovog istog roka, a u ovom trenutku ne vidimo ikakvu svrhu toga. Niko nije izjavio, možda jeste neko, ali u nekim razgovorima koji nisu bili u javnosti. Još jednom da ponovim tu političku ocenu da, bez obzira na MUP, Ministarstvo pravde, postoje mnoga ministarstva u ovoj zemlji koja nisu uradila svoj deo posla, na čelu s ministarstvom gospodina Đelića. Podsetiću vas da je u procesu dobijanja statusa bele šengen liste Ministarstvo za nauku poslednje donelo strategiju koju je bilo dužno da donese prvo, s obzirom na to da je na čelu Ministarstva za nauku potpredsednik Vlade zadužen za evropske integracije. Nemušto je gospodin Đelić odgovarao na takva pitanja, ali to je odnos ove vlade u celini prema tom procesu. Po tome se meri odnos, a ne prema tome što će građani Srbije moći da putuju. Mi mislimo, za razliku od nekih drugih opozicionih partija, da je jako važno da se do kraja sprovede tzv. mapa puta i da Srbija konačno, u roku koji dolazi, dobije belu šengen listu, ali, takođe, o tome ćemo govoriti na nekoj od narednih tačaka dnevnog reda, mislimo da je potrebno i da država Srbija učini neke stvari, a da bi građani Srbije mogli lakše da otputuju. Na primer, da ukine monopol JAT-a, da se dozvoli lou kost kompanijama da putuju iz Beograda i da na takav način i ta socijalna dimenzija dobije neki svoj smisao, tako da studenti mogu, za cenu jedne takse s Beogradskog aerodroma, da odu u neku od zemalja EU, za isti novac. To je nešto što je, takođe, dužnost ove vlade. Još jedanput, glasaćemo za ovaj predlog. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Andriću. Vašoj poslaničkoj grupi ostalo je još četiri i po minuta. Ima reč narodni poslanik Miletić Mihajlović. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, gospodine zameniče premijera i ministre, poštovani saradnici MUP-a, dame i gospodo narodni poslanici, kada razgovaramo o važnim pitanjima u ovom visokom domu, kao što je i današnje pitanje, moguće je osvetliti problem, ili pitanje, iz više uglova i sa više strana. Naravno, s određenih aspekata možda i postoje razlozi za određene kritike koje smo ovde čuli, ali postoje i drugi aspekti, koji su veoma važni, u smislu vrednovanja postignutih rezultata na ovom i na drugim poslovima koje obavlja MUP, i to mora da se kaže. Kada je reč o poslovima izdavanja putnih isprava, može se slobodno konstatovati da je u pitanju bio jedan ogroman posao, koji su pripadnici ovog ministarstva odradili na najbolji mogući način do sada. Izdati za ovo vreme milion i 250 hiljada putnih isprava jednom novom tehnologijom, nije tako jednostavno, a naročito nije jednostavno ako se uzme u obzir da uslovi u kojima pripadnici ove službe često rade nisu najidealniji i na najadekvatnijem nivou, tj. zbog krize ni materijalna baza nije dostigla onaj nivo koji je potreban u jednoj savremenoj tehnologiji. Za svaku pohvalu je i činjenica da se izdavanje putnih isprava i lične karte može obaviti istovremeno, podnošenjem istog zahteva, uz to, podnošenjem iste dokumentacije, koja važi za izdavanje obe isprave, oba dokumenta, što znatno ubrzava proces izdavanja ovih dokumenata, s jedne strane a, s druge strane, to je jeftinije za građane. Kada govorim o angažovanju službi prilikom izdavanja ovih dokumenata, vredno je poštovanja što svakodnevno, uključujući i subotu, službenici koji rade na ovim poslovima rade neprekidno, od osam do 20 časova. Bio sam u prilici i lično da vidim neke od prostora u Braničevskom okrugu u kojima ljudi rade na ovim poslovima; prenatrpani su zahtevima, papirima i zaista daju sve od sebe. Naročito je veliko angažovanje u letnjem periodu, kada nam dolazi mnogo ljudi iz inostranstva, koji pre mogu da dobiju pasoš u zemlji nego u diplomatsko-konzularnom predstavništvu, kojih nema mnogo, koji nisu još opremljeni u takvom obimu i u takvom broju da bi bili na dohvat ruke građanima. Zato se ti ljudi češće opredeljuju da ovde vade svoja lična dokumenta, a i zakon kaže da je u diplomatsko-konzularnim predstavništvima rok 60 dana, dok je u zemlji 30 dana. U praksi se pokazalo da ti ljudi, čak, za nekoliko dana završe posao, zahvaljujući angažovanosti službi, odnosno ljudi koji rade u ovim službama. Veliki broj građana koji rade u inostranstvu, a ima ih više desetina hiljada, naročito u istočnoj Srbiji, preko letnjih meseci možda i prave određena zagušenja na šalterima u MUP-u. Opet sam u prilici da ovde ukažem na činjenicu da ti naši građani zaslužuju veliku pažnju i veliko poštovanje. Oni s nostalgijom razmišljaju i rade daleko van naše zemlje i svaka pažnja koja im se ovde ukazuje je veoma značajna za njih. Na jedno takvo poštovanje, svakako, nailaze na šalterima MUP-a. S druge strane, u lokalnim samoupravama, isti ti ljudi, da bi podneli zahteve, pre toga moraju da izvade određena dokumenta u opštinskim upravama i reč je o građanima koji postoje. U nekim drugim pitanjima, često se ti građani ne priznaju kao stalan broj stanovnika koji je važan pri određivanju visine transfera ili prilikom određenih pogodnosti koje su značajne za lokalne samouprave. To pitanje je veoma značajno i, konačno, mora se drugačije tretirati taj broj ljudi koji je angažovan i radi u inostranstvu, ali je neraskidivi i stvaran deo lokalnih zajednica gde žive i rade. Verujem da neću biti pretenciozan ako pomenem i veoma značajnu saradnju nekih lokalnih samouprava koje su, zajedno s Ministarstvom unutrašnjih poslova, učinile da se poboljšaju uslovi rada u Ministarstvu na pitanjima izdavanja putnih isprava, kao i na drugim funkcijama u Ministarstvu unutrašnjih poslova. Neka mi ne bude zamereno, u opštini Petrovac na Mlavi, lokalna samouprava je adaptirala poseban prostor i tehnički opremila taj punkt sa dva šaltera, gde građani dolaze za prijem i obradu zahteva za izdavanje pasoša. Na ovom primeru se pokazuje velika povezanost. Naravno, ovo nije slučaj samo u Petrovcu na Mlavi, i Jagodina je, čini mi se, učinila određenu sponu, i mnogi drugi gradovi, o čemu su sredstva javnog informisanja izveštavala. Kroz posao izdavanja putnih isprava i ličnih karata, pokazalo se da je MUP u potpunosti okrenut potrebama građana, a i druge akcije i poslovi koji se obavljaju u MUP-u, mnogo teže prirode, pokazuju da ovo ministarstvo vodi politiku u interesu države i u interesu građana, te je veliki broj građana u prilici, to se čuje, da pohvali takav način rada. Nadamo se, mi iz SPS-JS-a, da će takav kurs MUP nastaviti i da će imati još značajnije i veće uspehe u svojim poslovima, u korist građana i države Srbije. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Narodni poslanik, gospođa Donka Banović ima reč.
Gospođo predsednik, poštovani ministre, poštovane kolege narodni poslanici, pred nama je jedan veoma kratak predlog zakona, koji se sastoji svega iz tri člana, ali ta tri člana obuhvataju, praktično, dve značajne izmene važećeg zakona o putnim ispravama. Ministar je rekao da je ovaj zakon tehničke prirode. Moglo bi se tako posmatrati, međutim, priča o viznoj liberalizaciji, o biometrijskim pasošima, otvara čitavu temu naših evropskih integracija i toga gde se Srbija danas nalazi. Prva značajna promena, ili izmena zakona, sastoji se u tome što se drugačije rešava rok važenja pasoša za lica koja su mlađa od 14 godina i od 14 godina. Naime, važeći zakon kaže da lica do 14 godina imaju pasoš s rokom važenja od dve godine. Dobra je ova izmena, zato što su dve godine isuviše kratak rok za važenje jedne putne isprave, tako da se ovom izmenom rešavaju neki problemi koje su roditelji imali, da moraju da obnavljaju pasoš za dete ispod 14 i 14 godina svake dve godine. Vi ste u Predlogu to podelili, da lica do tri godine mogu imati putnu ispravu i da je rok važenja tri godine, a lica između tri i 14 godina imaju pasoš s rokom važenja od pet godina. Smatram da je ta izmena dobra. Druga značajna izmena je da se rok važenja tzv. starih pasoša, ili plavih pasoša, produžava do 31. decembra 2010. godine. Dakle, ti tzv. stari pasoši će važiti još godinu dana. Potpuno se slažem s nekim kolegama, koji su već diskutovali, da nije bilo potrebe da se opet određuje rok. Ovo nam je već treći put, odnosno drugi put da menjamo postojeći zakon. Postoje neki problemi, kažete u obrazloženju, objektivne prirode, zašto se ne mogu svi pasoši zameniti i dobiti novi, biometrijski. Naravno, najveći problem sa zamenom pasoša imaju naši građani koji žive u inostranstvu, a imaju srpski pasoš, zato što, moraćete priznati, očigledno to nije dobro organizovano u diplomatsko- konzularnim predstavništvima. Za svaku je pohvalu to što je MUP izdao više od milion biometrijskih pasoša. Moj kolega Dragan Šormaz je govorio o tome koliko su prethodne vlade zaslužne za taj uspeh, a MUP je taj deo svog zadatka dobro obavio. Međutim, očigledno je da građani koji žive u inostranstvu imaju problema i mi ne smemo dozvoliti da ti građani imaju putne isprave koje neće važiti posle 31. decembra sledeće godine. Ne znam, gospodine ministre, da li ste upoznati da i u ovom trenutku građani koji koriste stare pasoše, bilo da su građanski, diplomatski ili službeni pasoši, na kojima piše SRJ, znate, to su oni stari obrasci, imaju problema na graničnim prelazima, da je zadržavanje duže, da se po 30 minuta proverava iz koje to države dolaze nosioci tih starih pasoša? Dakle, oni u svojoj evidenciji očigledno već imaju novi biometrijski pasoš, na kojem piše – Republika Srbija, tako da mislim da bi vaše ministarstvo i Ministarstvo inostranih poslova trebalo da obavesti sve države i granične prelaze, da nosioci starih pasoša ne bi imali problema. Dakle, Evropska komisija smatra da je Srbija, zajedno s još nekoliko balkanskih država, ispunila sve uslove sa ''mape puta'' i da su se stekli uslovi da u decembru bude na beloj šengen listi, odnosno da građani Srbije ne moraju da čekaju na vize, da plaćaju troškove, da čekaju u redovima. Izgleda da će, konačno, bar jedno od obećanja Borisa Tadića i koalicije ZES i stranaka okupljenih oko ZES-a biti ispunjeno. Međutim, i to obećanje je ispunjeno delimično, odnosno uopšte nije ispunjeno. Vizna liberalizacija će se odnositi na one građane koji žive, da kažem, u severnoj pokrajini i u užoj Srbiji, ali se neće odnositi na one naše državljane koji žive u južnoj srpskoj pokrajini – Kosmetu. Očigledno je ova vlada, kada je pristala na ovakav aranžman s Evropskom komisijom i evropskim zvaničnicima, rešila da njoj nije problem da diskriminiše svoje sopstvene građane. Moraćete priznati da jeste diskriminacija ukoliko vi ne možete da dobijete novi biometrijski pasoš zato što živite u Kosovskoj Mitrovici. Ovde ću citirati Žaka Baroa, potpredsednika Evropske komisije, koji je izjavio tim povodom: „Srbija će preduzeti mere koje prave razliku između Srba u Srbiji i Srba koji žive na Kosovu“. Dakle, i Evropska komisija smatra da je ovakav aranžman diskriminacija. Kada pravite razliku, onda se to zove diskriminacija. Dakle, i ovo jedno obećanje je delimično ispunjeno, zato što se odnosi samo na neke građane. Kao što rekoh, ova tema otvara čitavu veliku temu oko evropskih integracija Srbija i gde smo mi danas. Činjenica je da čitav taj proces stoji, da se tu ništa ne pomera i da se čitava priča oko evropskih integracija Srbije svela na delimičnu viznu liberalizaciju. Kao što znate, po potpisivanju SSP-a, to je bila jedna šarena laža za kampanju, čak i oni koji su učestvovali u tome su svesno ušli u tu priču zbog izbora, koji su brzo posle toga usledili, zato što je istog trenutka taj sporazum i blokiran. Dakle, nijedan evropski parlament nije ni ratifikovao ovaj sporazum, a zna se da sama ratifikacija traje oko tri godine. Srbija je pre godinu dana počela jednostrano da primenjuje Prelazni trgovinski sporazum, koji je sastavni deo ovog SSP-a, naravno, na svoju štetu. Štete su bile prvo procenjene, kada smo kritikovali tu vašu odluku, na 300 miliona evra. Stručnjaci kažu da će šteta biti manja, zbog toga što se uvoz ionako smanjio, zato što je standard građana veoma loš i urušen, tako da će ta šteta, iskazana u brojkama, možda biti manja, ali ostaje činjenica da Srbija jednostrano primenjuje neki sporazum, a da čak nemamo garancije da će EU i zvaničnici uopšte smatrati da smo počeli da ga primenjujemo tim našim datumom. Znači, mi to možda radimouzalud. Formalno gledajući, Holandija je u ovom trenutku, mada znamo da je tu bilo još nekih zemalja koje su istaknute, ta članica EU koja blokira stupanje na snagu SSP-a. Razlog koji Holandija navodi jeste da Srbija ne sarađuje u potpunosti s Haškim tribunalom. Nedavno je u Srbiji boravio Bramerc. Posle razgovora s njim, Rasim Ljajić, predsednik Nacionalnog saveta za saradnju s Haškim tribunalom i ministar u Vladi Srbije, kaže da je insistiranje Holandije na upotrebi sintagme ''puna saradnja'' u izveštaju glavnog tužioca Haškog tribunala izgovor, a ne suštinski razlog za blokadu evropskih integracija Srbije. Gospodin Ljajić dalje kaže da se Holandija krije iza izveštaja Bramerca. Dalje ne govori čemu služi taj izgovor i šta je suština. Dakle, ministar u Vladi tvrdi da evropske zemlje koriste izgovore kako bi blokirale evropske integracije Srbije. Da li su pravi razlozi ti da je EU umorna od proširenja, da EU ne želi zemlje Balkana u svom sastavu? Ako jesu, mislim da bi trebalo da obavestite i građane, jer onda se kompletna Vlada dovodi u veliki problem. Jedna od glavnih parola koja prati ovu vladu jeste da Evropa nema alternativu. Šta ćemo onda, odnosno šta ćete vi? Ovih dana se, takođe, čuju i izjave predsednika Borisa Tadića, ministra Jeremića i ministra Đelića kako Srbija namerava do kraja godine da podnese kandidaturu za članstvo, odnosno da aplicira za članstvo. Čim su se te izjave čule u našoj javnosti, usledile su izjave evropskih zvaničnika koji kažu da je to preuranjeno, da je to i nezrelo ponašanje, zato što ne postoji konsenzus o tom pitanju u EU. Dakle, kao da se manjak rezultata pokriva viškom nekakvih inicijativa. Postoji inicijativa, Srbija će da aplicira za kandidaturu, da dobije status kandidata, a o tome se nisu prethodno dogovorili s predstavnicima EU. Sve nas podsećam da Turska ima status kandidata skoro 20-30 godina. Dakle, pre 20-30 godina je aplicirala za kandidata EU, pa znamo da nije ništa bliže EU. Kada sam već spomenula Tursku, ministre, hoću vas da pitam, ovo je pitanje za ministra inostranih poslova, ministra Jeremića, ali on jako retko svraća u ovaj dom, tako da ne postoji prilika, a vi ste, između ostalog, prvi potpredsednik u Vladi, pa vas hoću da pitam šta znači ova, da je nazovem diplomatska ofanziva Turske u Srbiji, odnosno u poslednjih šest meseci jako je puno zvaničnika iz Turske bilo u Srbiji – bio je načelnik Generalštaba, bili su članovi Generalštaba, bio je ministar inostranih poslova, bio je predsednik Turske Abdulah Gul? Dobili smo poziv za saziv sednice na kojoj je predsednik Turske trebalo da se obrati ovom parlamentu, pa se u poslednjem trenutku odustalo od toga. Neću navoditi razloge kojih su se oni koji su zakazali sednicu posle setili, zašto do toga ne bi trebalo da dođe. U medijima imate rečenice i Tadića i drugih zvaničnika da je saradnja i partnerstvo između Srbije i Turske strateško partnerstvo. Kaže se da dve zemlje imaju najbolje odnose u dosadašnjoj istoriji i ocenili su, i Tadić i Gul, da su odnosi dostigli nivo strateškog partnerstva. Da se nastavilo još malo, moglo se očekivati, iz usta Borisa Tadića, da će Srbija dobiti i ''peti stub''. Pre toga, negde sredinom oktobra, ministar inostranih poslova Ahmet Davutoglu je boravio u Sarajevu i bio učesnik na jednoj konferenciji, odakle je poručio da će Turska obnoviti otomanski Balkan. „Napravićemo Balkan, Kavkaz, Srednji istok, zajedno sa Turskom, centrom svetske politike u budućnosti. To je cilj Turske svetske politike i mi ćemo to postići“, poručio je šef diplomatije na otvaranju konferencije, pod nazivom „Osmansko nasleđe i muslimanske zajednice Balkana danas“ . On dalje kaže – želimo novi balkanski region, utemeljen na političkim vrednostima, ekonomskoj međuzavisnosti i saradnji i kulturnoj harmoniji. To je bio otomanski Balkan. Mi ćemo obnoviti ovaj Balkan. Otomanska stoleća Balkana bila su uspešna priča, a sada je treba obnoviti. Ako sumnjate u ovo što citiram, otiđite na sajt sarajevskih novina „Dani“, gde imate kompletan tekst i sve što je izrekao ministar inostranih poslova Turske, nekoliko nedelja posle posete predsednika Turske. Tu nije gotova priča, zato što je, izgleda, naša spoljna politika nekakva vrsta šok terapije. Imate toplo, pa posle dva dana dobijete hladno. Ove poruke koje su poslate građane su apsolutno pozitivne. Gospodin Tadić smatra da je Turska veliki strateški partner Srbiji. Međutim, pre dva dana je ministar Jeremić govorio u Evropskom parlamentu, danas su novine pune izjava sa tih sastanaka, gde je rekao da u EU postoje snage koje se zalažu za pauzu u proširenju EU, posle ulaska Hrvatske, i da istovremeno postoji problem integracije Turske u EU. Gospodin Jeremić, pretpostavljam, to dobro zna. Dalje kaže – to bi bila vrlo loša poruka regionu, jer smo bili 500 godina pod Turcima i sada ćemo ponovo biti u čekaonici s njima. To nije dobra poruka za one koji su bili pod Turcima toliko vremena u prošlosti, rekao je Jeremić, samo sedam dana posle posete turskog predsednika Beogradu. Mislim da ste shvatili zašto smatram da naša spoljna politika liči na nekakvu šok terapiju. Gospodine prvi potpredsedniče, s obzirom na to da nemamo priliku da gospodina Jeremića pitamo o tome šta su prioriteti srpske spoljne politike, molila bih da vi prokomentarišete ovo o čemu sam govorila. Hvala.
Zahvaljujem. Narodni poslanik Milorad Buha ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, gospodine ministre, počeću od osnovnih problema koje imaju naši građani, zbog toga što, na predlog MUP-a, i sami ograničavamo ljudska prava, odnosno prava u širem kontekstu značenja u pogledu dobijanja i produženja određenih isprava na temelju kojih građani putuju i vraćaju se iz inostranstva. Naime, ovo je treće ograničenje, bez ičega izazvano. Nijedan međunarodni pravni akt, ni domaći akt ne teraju nas da to ubrzamo, da to ograničimo, a na predlog MUP-a ograničavate ljudska prava građana, jer onima koji to nisu ostvarili do 31.12.2008. godine protiče i ovaj rok, pa ga sada produžavamo još na godinu dana itd., stvaramo probleme građanima, izvlačimo im iz džepa sredstva, stvaramo nervozu kod domaćih građana, a i kod naših građana u inostranstvu, koji su prisiljeni, zbog toga što moraju putovati, da dolaze i odlaze, da dobiju naša dokumenta i ubrzaju taj postupak, premda nema realnih i objektivnih razloga za to. Druga stvar, pitanje je cena produženja ovog pasoša, odnosno zamene pasoša, vađenja određenih dokumenata, koji su u nekim situacijama i nepotrebni, ali ih MUP, u upravnom postupku koji provodi za izdavanje putne isprave, traži, a za dobijanje tih dokumenata treba izgubiti vreme i dati finansijska sredstva. Na temelju pravnih propisa Republike Srbije, pokušaću ukazati na određene stvari koje je SRS već iznosio u Skupštini i tražio intervenciju MUP-a, stručnih službi u Ministarstvu, ali, nažalost, to nije otklonjeno. Radi se o obavezi građanina da u postupku dobijanja putnih isprava, ličnih dokumenata, priloži određene akte, u konkretnom slučaju je to izvod iz matične knjige rođenih. Na vašem sajtu, odnosno sajtu MUP-a jasno stoji, pod tačkom 2 – izvod iz matične knjige rođenih, ne stariji od šest meseci. To se odnosi na ličnu kartu, odnosno putnu ispravu, gde se, pod tačkom 5, kaže – kod istovremenog podnošenja zahteva za izdavanje lične karte i pasoša potrebno je priložiti izvod iz matične knjige rođenih. S obzirom na to da sam i sam podnosio zahtev i za pasoš i za ličnu kartu, bio sam prisiljen da, shodno datom uputstvu MUP-a i vašem sajtu, izvadim izvod iz matične knjige rođenih, a moram ukazati na odredbe člana 84. Zakona o matičnim knjigama koji jasno kaže da je izvod iz matične knjige trajni dokument. Ne možemo ga ograničavati na šest meseci. Zašto to čini MUP, nije mi jasno. S druge strane, proučavajući odredbe Zakona o državljanstvu, jer u ovom dokumentima, dokumentima na sajtu MUP-a, stoji da kada se prilaže uverenje o državljanstvu RS ne može da bude starije od šest meseci, to nigde u zakonu nije propisana obaveza. Ukazivali smo, tražili smo, insistirali smo da se to ispravi. Ne znamo zbog čega to nije učinjeno. Moramo ukazati na određena pitanja koja muče izbeglice i ljude koji su napustili svoje domove, koji moraju odlaziti u druge države da bi ishodili ova dokumenta. Ako jednom, po odredbama Zakona o ličnoj karti, Zakona o državljanstvu i Zakona o putnim ispravama, priložite dokumentaciju koja uđe u centralni registar MUP-a, on je za vas trajni dokument. Svako ko zloupotrebljava ove isprave, ko ih falsifikuje, za to će odgovarati. Ne možete tražiti od ljudi ono što nije zakonska obaveza. Kod izbeglih lica, problem je što ta dokumenta nabavljaju u stranoj državi. Da bi dobili ta dokumenta, znači, nema direktne pošte, direktne komunikacije, nema ex officio izdavanja tih dokumenata, oni odlaze u inostranstvo, imaju troškove putovanja, troškove administrativne takse u tim državama. Prilažu sve to što ne bi trebalo da prilažu i pokreću upravni postupak. Moram se zadržati na upravnom postupku koji se provodi u MUP-u. U više navrata, Vlada Republike Srpske Krajine u progonstvu, a i članovi SRS-a i poslanici u Parlamentu RS, ukazivali su na probleme izbegličke populacije. Postupci su trajali tri, pet, pa čak i 10 godina i dan-danas u MUP imate podnete zahteve na koje niste odgovorili. Niste ispoštovali odredbe Zakona o opštem upravnom postupku, koji vas obavezuje da u procesnom smislu odbijete, odbacite ili usvojite zahtev. Navešću vam primer kršenja ljudskih prava, a to je zahtev koji je podnet 30. 3. 2009. godine. To je friški predmet, ali predmet koji jasno pokazuje zloupotrebu organa, odnosno nepreduzimanje zakonom predviđenih obaveza. Predmet je br. 204-2413. Zahtev se odnosi na izdavanja uverenja, odnosno rešenja o državljanstvu i, kasnije, uverenja o državljanstvu. Naime, od četiri člana koja su podnela zahtev, tri člana su dobila, a četvrti nije dobio – bez ikakvog obrazloženja. Dalje, jedan predmet iz 2003. godine – dva člana dobiju, dva ne dobiju, pa se ponovo podnese, pa se opet ne odgovara. Šta to znači? Zbog čega ne primenjujemo Zakon o opštem upravnom postupku? Zbog svih tih problema, ja sam 11. 06. 2009. godine postavio poslaničko pitanje, pa ću probati da ga pročitam u skraćenom obliku: "U upravnom postupku pred nadležnim državnim organima u okviru MUP-a Republike Srbije, pokrenuto je na desetine hiljada zahteva za dobijanje državljanstva Republike Srbije, a podnosioci su izbegla lica iz Republike Srpske Krajine i Republike Hrvatske. Postupci traju mesecima i godinama, bez obzira na inovirane zakonske propise o državljanstvu i ličnoj karti. Izbegla lica ne mogu ostvariti mnogobrojna prava pred hrvatskim i srpskim državnim organima zbog ovih statusnih problema. Izbegla lica, u upravnom postupku, dostavljaju dokumentaciju iz Republike Hrvatske, koja ih mnogo košta, zbog visokih administrativnih taksa koje se plaćaju u postupku dobijanja tih dokumenata kod hrvatskih državnih organa. Upravni postupak traje duže od predviđenog u odredbama Zakona o upravnom postupku, pa stoga postavljam sledeće pitanje – zašto se krše odredbe Zakona o upravnom postupku i Zakona o državljanstvu? Zašto se osiromašeno izbegličko stanovništvo prisiljava da ishodi dokumenta koja nisu predviđena zakonskim propisima Republike Srbije? Zašto se ova kategorija stanovništva, zbog vrlo loše finansijske situacije u kojoj se nalazi, ne oslobodi od plaćanja administrativnih taksa u postupku dobijanja osnovnih dokumenata, na temelju odredba Međunarodne konvencije o izbeglicama?" U odgovoru na ovo pitanje, MUP kaže sledeće: "Primenom odredbe člana 23. stav 2. Zakona o državljanstvu Republike Srbije, moguće je da lice rođeno u drugoj republici, ranije SFRJ, koje je imalo državljanstvo te republike, ili je državljanin druge države nastale na teritoriji ranije SFRJ, koje kao izbeglo, prognano ili raseljeno lice boravi na teritoriji Republike Srbije, ili je izbeglo u inostranstvo, bude primljeno u državljanstvo Republike Srbije ako je navršilo 18 godina života, ako mu nije oduzeta poslovna sposobnost i ako podnese pismenu izjavu da Republiku Srbiju smatra svojom državom. U tom smislu, ovo ministarstvo, po zahtevima za sticanje državljanstva Republike Srbije po članu 23, sprovodi postupak provere ispunjenosti uslova za prijem u državljanstvo Republike Srbije, kojom prilikom se obraća nadležnim službama, koje s aspekta svoje nadležnosti obaveštavaju ovo ministarstvo o eventualnim smetnjama za prijem lica u državljanstvo Republike Srbije". E, tu je kopča. Kaže se – Ministarstvo se obraća nadležnim službama, koje s aspekta svoje nadležnosti obaveštavaju ovo ministarstvo o eventualnim smetnjama za prijem lica u državljanstvo Republike Srbije. Na to nemate pravo. Zakon o državljanstvu vam to pravo ne omogućava, a to proizilazi iz odredaba člana 38, koji vam jasno kaže koje su obaveze Ministarstva. Znači, tu nema nikakvih "eventualnih smetnji". Smetnja može biti kada je zahtev podnelo lice mlađe od 18 godina i onda postupak, odnosno toga trenutka odbacujete zahtev. Ako je oduzeta poslovna sposobnost, da li vi u postupku tražite uverenje od nadležnog državnog organa da lice ima ili nema poslovnu sposobnost? Ne tražite. Kakav je sada to dodatni postupak? To nije predviđeno ni Zakonom o državljanstvu, ni Zakonom o opštem upravnom postupku, niti bilo kojim drugim zakonskim propisom. To ste sami sebi ostavili kao jedan ventil da odbijete nekoga, ali ga po zakonu ne možete odbiti ako već ispunjava sve druge zakonom propisane uslove. Dalje se kaže – u tom smislu, ovo ministarstvo, po zahtevima za sticanje... Pardon, trajanje postupka, od momenta podnošenja zahteva za prijem u državljanstvo Republike Srbije, do donošenja rešenja ovog ministarstva po tom zahtevu, u zavisnosti je od vrste provera koje vrši ovo ministarstvo i dužine trajanja tih provera. Kakve provere? Provere vršite na temelju dokumenata koje je to lice donelo, nikakve druge provere ne možete vršiti. Dalje, u svom odgovoru kažete – takođe, na dužinu trajanja postupka utiče činjenica da li je podnosilac zahteva priložio sva zakonom neophodna dokumenta, kao i da li je dokumentacija usaglašena ili je od podnosioca neophodno naknadno tražiti dopunu predmeta. Vi to činite odmah – sprovodite postupak i odmah lice to zna. Zašto ih mučite i zašto to traje mesecima i godinama? Prema tome, šta zahtevam? U ime Vlade Republike Srpske Krajine, u ime SRS-a, u ime napaćenih ljudi koji su izgubili sve što su imali i onda trpe još jedan zulum od strane vlastite države i vlastitog državnog organa, koji treba da odbaci, odbije ili da udovolji, tj. izda lični dokumenti koji se traži. Hvala.
Zahvaljujem. Dajem reč narodnom poslaniku Kenanu Hajdareviću.
Poštovana predsednice, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, LDP će podržati Predlog ovog zakona, odnosno mogućnost da se produži rok važenja starih pasoša, tzv. plavih pasoša. Međutim, LDP još jednom želi da istakne da je ovaj rok, odnosno produženje do 31. januara sledeće godine, možda prekratak, odnosno, gospodine ministre, trebalo je da razmatrate mogućnost da ne postoji rok, odnosno da plavi pasoši važe sve dok se skroz ne zamene novim pasošima. Takođe, možda možemo da razmišljamo i o mogućnosti da se produži važenje plavih pasoše samo za državljane Republike Srbije koji imaju prebivalište u inostranstvu. Činjenica je, malopre ste govorili u uvodnom izlaganju, gospodine ministre, o tome, da je najveći broj novih pasoša izdat za vreme letnjih meseci, odnosno u vreme kada veliki broj državljana Republike Srbije dolazi u Srbiju i žele što pre da dođu do tih novih pasoša. Tako nastaje velika gužva i na području sandžačkih opština, kada na desetine hiljada građana Republike Srbije koji žive u inostranstvu dolaze i žele da promene taj pasoš. Kada govorimo o pasošu, uvek dolazimo do priče i o viznoj liberalizaciji, o kojoj je puno govoreno u prethodnim mesecima. Ja ću istaći samo da je LDP pomogla da se mnogi zakoni koji su bili važni na toj mapi puta koja vodi od vizne liberalizacije usvoje u ovoj skupštini, i to u onim trenucima kada vladajuća većina nije bila u mogućnosti da ovde obezbedi podršku za te zakone. Takođe, stavljanje Srbije na belu šengen listu za LDP predstavlja dokaz da je evropska budućnost Srbije izvesna, ali da afirmacija te evropske budućnosti, pre svega, zavisi od naše spremnosti da afirmišemo sve one vrednosti koje znače – Evropska unija. Takođe, moramo biti odgovorni prema sebi, prema građanima Republike Srbije, i priznati da su rezultati koji su postignuti u procesu evropskih integracija više posledica insistiranja EU na procesu proširenja, nego jasne evropske politike Vlade Republike Srbije. Podrškom Vladi u svakom evropskom projektu, LDP je preuzela odgovornost da afirmiše te evropske vrednosti u Srbiji, a naročito u onim situacijama kada su ta evropska budućnost, ti evropski projekti, te evropske vrednosti ugroženi unutrašnjim slabostima same Vlade Republike Srbije. Još jednom ponavljam da će LDP podržati ovaj predlog zakona, ali molim vas da razmislite i o onim predlozima o kojima smo govorili kolega Andrić i ja. Hvala vam.
Hvala. Ima reč gospodin Dragan Šormaz. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ovom vremenu, koliko mi je preostalo, možda malo više od pet minuta, predsednice... Predsednice, koliko mi je još vremena ostalo?
Nepunih pet minuta. Četiri minuta i 30, ali evo, pet.
Dame i gospodo narodni poslanici, ponoviću zašto ćemo i u narednom periodu stalno govoriti da je ovo najnesposobnija Vlada u istoriji Srbije, Vlada velikih reči, marketinga, pre svega, Boris Tadić, koji je čovek velikih reči i marketinga, a nikakvog dela i učinka, naročito praktičnog učinka za građane Republike Srbije. Postoji, recimo, jedna logička greška kada ga slušate. Obratite pažnju, građani, kada Boris Tadić kaže – Evropa nema alternativu i Srbija neće ući u Evropsku uniju ako zahtev bude priznanje Kosova. On to sve, čovek, izgovori u jednoj rečenici. To je logički neispravno. Ako nema alternativu, ne može da kaže ovaj drugi deo rečenice. Ako Srbija nikada neće priznati Kosovo kao državu, a to bude uslov od Evropske unije, onda Evropa mora da ima alternativu. Ali, jednostavno, gospodin Tadić i njegova svita, predvođeni njegovim marketinškim timom, na takav način se obraća građanima Srbije i tako govori jer on želi da svako od njih čuje ono za šta je, pa da onda dobije glasove, jer njega ne interesuje praktični interes građana, nego samo njegova pozicija na mestu predsednika Republike i ova vlada. Slažem se s gospodinom Andrićem, koji je ovde rekao da je ovo najlakši ugovor za ovu vladu koji može da potpiše s EU, a to je zato što je sve uradio neko drugi. Ova vlada nije ništa uradila. Ponovo ću pročitati šta nije uradila, osim što je napravila problem, kao što smo čuli, oko štampanja pasoša. Demilitarizacija granica i formiranje uprave granične policije – nije radila nijedna od prve dve vlade Demokratske stranke, nego Vlada Vojislava Koštunice i Dragana Jočića, kao ministra. Usvajanje Strategije za integrisano upravljanje granicama, usvajanje Nacionalne strategije za suzbijanje trgovine ljudima – nisu uradile prve dve vlade Demokratske stranke, nego Vlada Vojislava Koštunice, u kojoj je učestvovao G17 plus, koju je podržavao SPS i u kojoj je učestvovao SPO. Znači, oni imaju pravo da pričaju. Iz vaše koalicije, oni imaju pravo da govore o tome da su oni delom zaslužni za to što će građani putovati u Evropu, ali vi iz DS-a nemate nikakvo pravo. Zatim, formiranje Službe za borbu protiv organizovanog kriminala – vi ste imali samo upravu, a puna su vam usta borbe protiv organizovanog kriminala. Kompletna izrada i priprema projekata izdavanja novih biometrijskih i elektronskih pasoša i ličnih karata i početak njihove izrade – sve je to završeno do maja 2008. godine. Gospodin Dačić je sve to nasledio. Sve je bilo već gotovo, samo je trebalo pustiti u štampu i onda ste mu, kako čujem, vi napravili problem; umesto da je Ministarstvo to radilo, radio je neko drugi. Formiranje Sekretarijata unutrašnje kontrole policije – vi to niste imali kada ste vodili policiju, kao i Biroa za predstavke i pritužbe, što je u funkciji ljudskih prava i sloboda, kojih su vam puna usta, a ništa po tom pitanju niste uradili kada ste vodili policiju. Usvajanje Zakona o policiji – niste bili u Skupštini; SPO, G17 plus i SPS su glasali za taj zakon, a vi iz DS-a niste ni ušli u Skupštinu tog dana. Unapređenje međunarodne saradnje, zaključivanje brojnih sporazuma o policijskim saradnjama – neke sada ministar ponovo potpisuje, a bili su potpisani; nije mi jasno zašto, ali od viška ne boli glava. Recimo, Austrija dva puta. Slanje prvog oficira za vezu u SEKI (SECI) centar. Na kraju, zaključivanje Sporazuma o viznoj liberalizaciji i readmisiji, sa snagom zakona, koji je takođe donet i koji je u Parlamentu predstavljao ministar policije u to vreme, Dragan Jočić. To je sve moralo, građani Srbije, da bude urađeno i u tehničkom i u smislu donošenja zakona, da bismo imali viznu liberalizaciju. Ništa posle toga, samo par ratifikacija, sporazuma. Dve godine čekamo, završen posao, da bismo došli do toga. Da je ona vlada ostala prva, bez DS-a, čim je DS, odmah je smetnja, građani Srbije bi odavno već putovali i imali crvene pasoše, biometrijske, i imali bi mnogo više para nego što imaju danas, jer je prosečna plata od kada nije Vojislav Koštunica predsednik države pala već za 100 evra i preko 100.000 ljudi je izgubilo posao. Građani Srbije, oni samo pričaju i nisu sposobni.
Zahvaljujem, gospodine Šormaz. Gospodin Sreto Perić ima reč. Izvolite. Samo se prijavite, molim vas.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, vi ste našli dobru meru prilikom obrazloženja ovog predloga zakona, jer to je faktičko stanje. Određene stvari predviđene ranijim zakonom nisu završene, sada vi predlažete da se prolongira rok. Hteli mi to prihvatiti ili ne, druge nema, nego se tako raditi mora. Naizgled, moglo bi se reći da ovaj zakon ne otvara mnogo nerešenih pitanja, međutim, on je i te kako otvorio mnoga pitanja. Najbolji primer za to jeste izlaganje narodnog poslanika Dragana Todorovića, koji je postavio mnoga pitanja i nadamo se, gospodine ministre, da ćete u nekom narednom periodu dati odgovore na mnoga od njih. Mi vas donekle razumemo. Delili smo stavove i mišljenja o određenim stvarima kada ste bili opozicioni poslanik, sada ste ministar u tom ministarstvu. Jedna hladnoća, ili ćutanje, može i da se razume, ali građani Srbije hoće da znaju odgovore na određena pitanja. Član 1. Predloga zakona, gde se predviđa da se vrše izmene i dopune člana 19. osnovnog Zakona o putnim ispravama, gde su lica sa 14 godina do sada vadila pasoše s rokom važenja od dve godine, prihvatljiv je i racionalan po strukturi, odnosno po vremenskim granicama. SRS je dala drugačiji predlog svojim amandmanom, ali se može reći da ni ovaj predlog nije toliko loš, zapravo, on je racionalan. Ako bi se prihvatilo ono što je predloženo u amandmanu SRS-a, zbog fizioloških promena koje se javljaju, sigurno bi bilo racionalnije, ali ovaj član ne treba i neće izazvati veliku potrebu da ga komentarišem. Međutim, kada je u pitanju član 2. Predloga zakona, to je nešto drugo, ovo se tiče baš vas. Vi ste mnoga nerešena pitanja u MUP-u nasledili i ne može niko da krivi vas, ali kada je u pitanju ovaj član 2, mi smo predlagali prošle godine, 30. decembra je taj zakon usvojen, da već tada produžimo ovaj rok, jer je jedan od kolega već rekao da zaposleni u MUP-u koji rade na realizaciji pasoša rade pod otežanim uslovima, u uslovima gde je veliki broj zahteva. To je apsolutno tačno, ali mi smo to znali i prošle godine. Kao kada bi neki ministar građevine, ili ministar za infrastrukturu rekao da ćemo jedan građevinski objekat da uradimo za jedan dan, ali, to ne dozvoljava, tehnološki, vreme, treba ploča da sazri, pa dođe za nekoliko dana i kaže – mi smo ovaj rok isuviše skratili, nije ozbiljan i moramo sada da ga produžimo. Ostavićemo to po strani. Ima nekoliko stvari koje predstavljaju ozbiljnije probleme građanima Srbije, odnosno državljanima Srbije. Vi ste i sami rekli, i to je potpuno tačno, da u 31 diplomatskom predstavništvu širom sveta, a najviše u zemljama Zapadne Evrope, postoji mogućnost da naši građani, odnosno državljani Republike Srbije mogu da predaju zahtev za vađenje biometrijskog pasoša i rok za njegovu izradu je 60 dana, ali imamo, na primer, Južnu Ameriku, gde diplomatsko-konzularno predstavništvo nije u tehničkom smislu osposobljeno da izdaje pasoše i naši građani koji se nalaze tamo moraju da dođu u Srbiju da bi vadili pasoše, a njihov put košta oko 1.600 dolara. Znamo da je rok za izradu tog pasoša 60 dana i treba napomenuti, moramo iskreno da govorimo, da se zaposleni na izradi pasoša u meri u kojoj je to moguće trude da u najkraćem roku taj posao završe, ali vrlo često su objektivni razlozi za probijanje ovih rokova. Sada, ako je neko došao iz Južne Amerike, platio put 1.600 dolara i mora da čeka 60 dana da mu se uradi pasoš, to je nešto što je veoma opasno. Da kažem da evrofanatici, uglavnom, kao jedan od osnovnih razloga za brz ulazak u EU navode belu šengen vizu. Setite se izbora na Voždovcu – ''šengen beli, Voždovac vas želi''. Pa, svaki normalan čovek želi da putuje, i po Srbiji i po celoj kugli zemaljskoj, s najmanje opterećenja, s najmanje administrativnih sprega ili zabrana. Ali, naravno, to je sad poseban problem. Narodni poslanik SRS-a mr Dejan Mirović izdao je jednu lepu knjigu, gde se kaže: ''Argumenti protiv EU''. Dakle, na jedan naučni način je obradio tu problematiku i ono što je prednost je prihvaćeno, ali je naveden niz problema koji se pojavljuju prilikom našeg pokušaja ulaska u EU. Dobru knjigu o tome je napisao i Hofbauer – ''Proširenje EU na Istok'' i mi možemo da izvršimo neke komparacije, neka poređenja, da vidimo šta se tada dešava. Dakle, obezbedili smo biometrijske pasoše, ali za svako putovanje je potrebno, ne računajući putne troškove, zavisno od destinacije u koju putujemo, 500 evra. Koliko od vas može da otputuje? Oni koji su rođeni i žive u Valjevu, da odu na Divčibare, oni koji su u Užicu, da odu na Zlatibor, ne treba im nikakva viza niti je ikada bila potrebna. Koliko vas može da ode bar na jedan dan, da provede izlet? Mali broj, zbog standarda građana u Srbiji. Ima jedna stvar koja nas u SRS-u zabrinjava, a možemo jednom analizom i da dođemo do odgovora o čemu se tu radi. Jelko Kacin ovako kaže – realno ukidanje viza Srbiji očekuje se za 19. decembar. To najavljuje i drugi ministar, pre nekoliko dana, neposredno pre ove sednice, potpisao je memorandum s ministrom Austrije, Marijom Feketer. Jelko Kacin kaže sledeće – 19. decembar nije slučajno uzet; praznici su. On hoće da pomogne građanima Srbije. ''Srbija je najveća zemlja u regionu i u procesu približavanja EU mora da igra ulogu koju igraju Francuska i Nemačka u EU.'' Da li to on nas ''zaliguje'', da se li se on s nama ''šega''? ''Ako Srbija krene, to je dobro za sve susede. Ako koči, onda trpe direktno susedi. Poruka je jasna – kada Srbija nešto odluči, onda to ona i ostvari. Ona ima veliki potencijal za mnoge aktivnosti i da bude ponos u EU'', kaže on, a nešto pre toga je izjavio – potvrđivanje statuta Vojvodine u Skupštini Republike Srbije je test demokratičnosti vlasti u Beogradu. Ovakvom čoveku mi ne možemo, naravno, nikada i nismo verovali, sada pogotovo. EU po skandalu ponekad nadmašuje i samu Srbiju, moram priznati, skandaloznom vladom. Naravno, ima tu ministara, ima tu i drugih državnih službenika i činovnika koji pokušavaju svoj posao da odrade korektno, ali, na primer, visoki funkcioner EU Ginter Verhagen, mlađan čovek, ima oko 62 godine, svom 14 godina mlađem šefu kabineta povećao je platu, sa devet hiljada, na 11 i po hiljada, a u obrazloženju je stajalo da je zaslužena. Kada je izbio skandal, u odbranu moralnog lika njegovog ustali su predsednik Evropske komisije, pošteni Barozo, svi komesari i šefovi najvećih poslaničkih grupa u Evropskom parlamentu, demohrišćana i socijalista, Nemci, Petering i Šulc, koji nisu dozvolili da se rasvetli ovaj slučaj. To je sve tako bilo. Naravno, dnevna štampa nije objavila tu idilu. Veoma je zanimljivo da je Žak Baro, potpredsednik Evropske komisije, kada je došao u Beograd u maju 2008. godine, ovako rekao – ova mapa puta veoma podseća na lažna obećanja iz druge, poznatije mape puta, kojom je bilo predviđeno da Palestinci dobiju državu do 2005. godine. Kao u poznatijoj mapi, misli se na ovu gde se obećava Palestincima, i u ovoj se obećava, obećavaju se magloviti ciljevi, a za uzvrat traže brojni ustupci. Ako bude vremena, govoriću o tim ustupcima. Od Srbije se, između ostalog, traži da prihvati veliki broj državljana koji ilegalno borave u EU, dakle, readmisija, a za uzvrat se obećava da će do 2009. godine građani Srbije, naravno, ali ne svi, moći da putuju u EU. Uostalom, i sam Žak Baro je prilikom posete Beogradu, 7. maja 2008. godine, dakle, samo nekoliko dana pre održavanja lokalnih i parlamentarnih izbora u Srbiji, rekao, naravno, nije to ni krio – da postoje tu neka obećanja i plan za liberalizaciju viznog režima koji je izradila Evropska komisija i koji su odobrile države, dokumenti koji odgovaraju specifičnim potrebama Srbije. Specifične potrebe Srbije u tom momentu su bili očekujući izbori, a jasno je da je suštinski uslov za uspešan dijalog potpuno i bezrezervno sprovođenje Sporazuma o viznim olakšicama i readmisiji, gde se očekuje da se oko sto hiljada ljudi vrati u Srbiju, a time su se pojavljivali i određeni problemi. SRS želi da građani Srbije putuju, da žive što bolje, ali imajući u vidu kakva je ekonomska situacija, kakve su ekonomske mere koje preduzima ova vlada, teško da će se to uskoro ostvariti. Ministre, ovo je retka prilika da poslanici mogu da vam se obrate. Moram da kažem da akcija koja je nazvana „Morava“ nije dala odgovor, nije rešila mnoga pitanja. Probajte je produbiti. Probajte je zameniti akcijom „Sava“, ili „Dunav“, sasvim je svejedno, protiče Dunav kroz Srbiju, pa imate pravo da je tako i nazovete. Moram da vam postavim jedno pitanje – da li se vodi istraga i dokle se stiglo s njom, vezano za ubicu Ranka Panića? Sećate se, to je bilo kada je SRS organizovao miting povodom hapšenja Radovana Karadžića. Nadam se, u ime SRS-a, da nećemo biti u situaciji da organizujemo miting povodom hapšenja Ratka Mladića, jer vi to nikada nećete ni uspeti. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik, gospodin Petar Jojić.
Dame i gospodo, gospodine ministre, što se tiče dnevnog reda i putnih isprava koje se odnose na naše državljane, tj. Predloga ovog zakona koji sadrži dva člana, poslanici SRS-a su rekli šta su imali. S druge strane, očekujem da će i gospodin Krasić, u završnom delu, o tome detaljnije govoriti. Gospodine ministre, pošto ste vi ministar unutrašnjih poslova, iskoristio bih priliku da vas nešto pitam. Mada je u ovoj skupštini nekoliko puta potegnuto pitanje izdavanja pasoša od strane „autonomaša“, koji su ga izdali u ovoj državi, da li policija, MUP, preduzima bilo kakve mere protiv onih koji su izradili ovaj separatistički pasoš i hoće li se pokrenuti odgovarajući krivični postupak? Gospodine ministre, da je ovo neko ikada učinio, od 1835. godine, od početka modernog razvoja Republike Srbije, bio bi hapšen i bio bi osuđen. Postavljam pitanje – hoćete li protiv ovih separatista, štetočina, razbijača države Srbije da pokrenete krivični postupak, da javni tužilac protiv njih podigne optužnicu i da se izreknu odgovarajuće kazne po važećem krivičnom zakoniku? Ovo nijedna država na svetu ne bi dozvolila, da se izrađuje pasoš i da ovo bude prethodnica pravljenja države u državi, a vi, gospodine ministre, dobro znate šta su „autonomaši“ u proteklom periodu učinili, a znate i sami ko je sve učestvovao u „jogurt“ revoluciji. Ovo se događa u momentu kada treba da bude usvojen statut Vojvodine. Taj statut Vojvodine vidim kao ''darovani ustav'' koji je Miloš Obrenović 1835. godine darovao Srbiji, a koji je veoma kratko trajao i bio je ukinut uz podršku zapadnih sila. Gospodine ministre, krajnje je vreme da preduzmete mere protiv onih koji ovakve akte preduzimaju. Ovo nije mala stvar. Ako niste imali prilike da ovaj pasoš imate u svojim rukama, vrlo rado ću vam ga posle predati, da biste mogli da preduzmete odgovarajuće mere. Neću da ponavljam ono što je gospodin Perić govorio o šengenu i o putnim ispravama naših građana, o kojima se toliko govori već duže vreme. Od toga nema vajde, Srbija od toga nema vajde, nijedan građanin Srbije. To što se građanima Srbija obećava, to je jedno ništa. Prvo treba stvoriti preduslove da bi neko putovao. Vidite, ja živim u Vojvodini, a vi živite u Beogradu, i ako budete morali da putujete nekim poslom u Vojvodinu, po ovome ćete, kako stvari stoje, morati da imate i putnu ispravu i pasoš, s tim što je razlika velika. Ako jedan ministar iz Vlade Republike Srbije krene u Novi Sad, imaće manje troškove u odnosu na one građane koji će da imaju do hiljadu evra troškove ako žele da putuju u inostranstvo. Sve zavisi od destinacije, u koju državu, u koji grad će da putuju i da borave. Ovo nije džabe. Niko tamo neće biti dočekan kolačima i čokoladom. Naš građanin, ako želi da putuje, mora da ima u džepu hiljadu evra. Tamo ga ne čeka zaposlenje, tamo ga čeka samo trošak. Sve ono što bi naši građani mogli da vide, videli su do sada, a imaće priliku u nekim drugim uslovima da vide šta se to događa u EU i u zemljama zapadnim, u koje se toliko nekome žuri, ali na štetu građana Srbije. Dame i gospodo, gospodine ministre, što se tiče nekih privatizacija, želim samo da postavim dva pitanja. Da li imate neka saznanja kako je pala pod stečaj Hladnjača ''Pančevo''? Kako je privatizovano preduzeće "Trgoprodukt", kojeje imalo 1.300 radnika, a sada ima samo 25? Da li znate, gospodine ministre, da je ukradena nova fabrika u vrednosti od 45 miliona evra iz Azotare, ''Karbamid 2'', da su je profiteri i mangupi ukrali na taj način što su je demontirali, ukrcali u vozilo i prodali je u inostranstvu? Zamolio bih vas samo da preko vaših nadležnih sa područja i sekretarijata proverite kako je privatizovana Pančevačka hladnjača i kako je ona pala pod stečaj, kako je "Trgoprodukt" pao u bedu i sirotinju i šta radi sada 1.500 radnika koji su ostali bez hleba? Još jedno pitanje, ako dozvolite, gospodine predsedavajući, izvinjavam se, ako mi dozvolite da vas nešto zamolim – kada će TV Pančevo, odnosno Beograd, da ovim radnicima RTS-a obezbedi, pošto je tu i gospodin sekretar Skupštine, adekvatan prostor za njihovo boravljenje irad u toku održavanja sednica? Oni imaju ovde jedan kontejner koji liči na štenaru, koji prokišnjava, pokrivaju ga najlonima. Moram da vam kažem da bolje uslove imaju kućni ljubimci nego ovi ljudi koji rade, a to pitanje smo pre par meseci i potegli. Neka gospodin direktor Televizije smanji plate onim voditeljima i voditeljkama koji primaju po pet-šest hiljada evra mesečno, a ovi zaposleni u administraciji i tehnici imaju između 20 i 30 hiljada. Evo, da podsetimo direktora Tijanića da povede računa i o ovim ljudima, jer i oni zaslužuju pažnju. Hvala najlepše.
Ne mogu vam odgovoriti, tema su izmene i dopune Zakona o putnim ispravama. Molim da sedržimo teme, a reč ima gospođa Lidija Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, postala je praksa u ovom parlamentu da kada se vrše izmene i dopune nekog zakona, ili se usvaja neki novi zakon, u praktičnoj primeni zaista bude onako kako su predstavnici SRS-a, u raspravi o tim zakonima, upozoravali da bi moglo biti. Tako je bilo i kada je prošle godine činjeno isto što se ovim predlogom o izmenama i dopunama Zakona o putnim ispravama čini i sada, tj. produžuje rok važenja pasoša na starom obrascu za još jednu godinu. Ovo je još jedna u nizu potvrda da se u proces izdavanja novih biometrijskih pasoša ušlo nespremno i da je u trenutku donošenja ovog zakona jedino bila bitna politička priča o belom šengenu, o putovanjima. Bilo je potrebno reći građanima ono što su želeli da čuju. Podsećam samo građane da je to bilo u vreme pred izbore i da je to bio glavni adut DS-a, a to što nije bilo spremnosti, niti tehničke, niti druge da se ispoštuje ono što je propisano Zakonom o putnim ispravama, to i nije mnogo važno. U Srbiji se već naviklo da se donose zakoni a da se ne poštuju. Nas iz SRS-a to ne iznenađuje nimalo, jer smo svedoci da se čak i u ovom parlamentu ne poštuje niti zakon, niti Ustav, niti Poslovnik. Naime, 31. avgusta ove godine, predsedniku Narodne skupštine predate su moja i ostavka gospođice Elene Božić-Talijan na mandat narodnog poslanika. Kršeći najgrublje i Poslovnik, i Ustav, i zakon, Administrativni odbor Narodne skupštine nije ispoštovao našu volju, uz obrazloženje da, navodno, ne postoje uslovi za prestanak mandata. Neke nepostojeće odredbe Poslovnika primenjuju se jedino kada se radi o narodnim poslanicima SRS-a. Bilo bi dobro da nam predsednik Narodne skupštine, kao neko ko je odgovoran za poštovanje Poslovnika, mada gospođe predsednika trenutno nema, ali očekujem da će doći do kraja današnjeg zasedanja, kaže zbog čega se Poslovnik primenjuje selektivno i kada će podnete ostavke biti prihvaćene. Sad ću se vratiti na ono što se tiče druge izmene Predloga zakona o putnim ispravama, kojom su predloženi drukčiji rokovi važenja pasoša za lica mlađa od 14 godina. U obrazloženju je navedeno da su razlog ovome, pored uštede i poboljšanja bezbednosti građana, i sprečavanje trgovine ljudima. Pre, otprilike, godinu dana sam, koristeći pravo koje je bilo predviđeno tadašnjim poslovnik, a koje je ovim novim poslovnikom redukovano, tražila obaveštenje od svih ministara koji su članovi Saveta za borbu protiv trgovine ljudima o merama koje Savet preduzima, a posebno odgovor od ministra pravde na pitanje – da li su okončani sudski procesi pokrenuti zbog krivičnih dela trgovine ljudima, naročito procesi u kojima su žrtve maloletna lica? Tada sam navela podatke koji govore da je u periodu od 2004. do 2005. godine, ilegalnim kanalima, vršeno prebacivanje ljudi,za šta je podneto ukupno 66 krivičnih prijava, 52 zbog trgovine ljudima i 14 zbog nedozvoljenog prelaska državne granice. U toku 2006. godine, podneto je 37 krivičnih prijava protiv 84 lica za krivično delo trgovine ljudima. Među identifikovanim žrtvama ima maloletne dece. Prema procenama Međunarodne organizacije za migracije, približno 12% od ukupnog broja žrtava trgovine ljudskim bićima čine deca. Odgovore sam dobila jedino od ministra zdravlja i ministra unutrašnjih poslova. Ovog puta izražavam zahvalnost ministru unutrašnjih poslova, jer je retkost da nas ministri udostoje odgovorom. Odgovor sadrži uglavnom mere koje Ministarstvo unutrašnjih poslova preduzima u borbi protiv trgovine ljudima. Međutim, odgovor ministra pravde na konkretno pitanje – da li su okončani sudski procesi u kojima su žrtve maloletna lica, nije stigao. To je veliki problem kod nas, nesprovođenje zakona. Da bi ovi sudski procesi bili pokrenuti, policija je morala da uradi svoj deo posla, ali uzalud je sve ako i pravosudni organi ne urade svoj deo posla, jer ukoliko oni koji čine ovakva krivična dela ne budu sankcionisani, zalaganje za borbu protiv trgovine ljudima gubi svaki smisao. Zahvaljujem.
Reč ima gospodin Vladan Jeremić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kada su 22. decembra prošle godine, dakle, u poslednjem trenutku, usvojene izmene Zakona o putnim ispravama, kojima je važenja starih pasoša produženo do kraja 2009. godine, nekima se možda i učinilo da ova vlada stvarno hvata priključak evrointegracijama. Podsećam da je ovaj, uz zakone o azilu, o državnoj granici i o strancima, proglašen prioritetnim u procesu evrointegracija. Mogli ste tokom današnje rasprave da čujete koliko smo ispravnu procenu imali prilikom podnošenja amandmana u vezi s ovim zakonom, jer danas Zakon o putnim ispravama, kao jedan od sistemskih propisa za uvođenje Srbije na tzv. belu šengen listu, dočekuje svoje izmene i dopune. Kao razlog za donošenje zakona se upravo navodi to da bi sada propisani rok – kraj 2009. godine, iz već navedenih razloga, doveo do pravne nesigurnosti i ugrozio status i interes naših građana u inostranstvu, koji ne bi mogli u roku da dobiju tražene pasoše. Dakle, predlaže se donošenje zakona po hitnom postupku. Da ovaj posao, baš kao i celokupan posao evrointegracija Srbije, ide prilično nespretno, pokazuje možda i jedan od krucijalnih problema koji je pratio celu ovu priču o putnim ispravama, a tiče se, pre svega, vremena i načina sprovođenja procedure obaveštavanja stranih zemalja. Zarad javnosti, podsetiću samo da je Ministarstvo spoljnih poslova Srbije, još kada su izdata ona čuvena 204 prva, tzv. počasna pasoša, poslalo informativnu notu kojom su vlade i nadležna ministarstva svih zemalja obavešteni o promeni zvanične putne isprave Srbije. Šta se dalje dešava? Ponosni vlasnici nove putne isprave su, međutim, odmah upozoreni da ih ne koriste naredna dva do tri meseca, dok se ne završi postupak obaveštavanja svih zemalja. Drugi put je poslata diplomatska nota sa specimenom, odnosno uzorkom novog pasoša – izgled, boja, broj stranica i drugi detalji, svim zemljama u kojima Srbija ima diplomatska predstavništva, pa čak i onima gde je zastupljena na nerezidencijalnoj osnovi. Dakle, nota je sadržala zahtev da se o promenama obaveste sve granične službe i carine i navedeno je da će novi pasoš od 1. januara 2009. godine biti jedina važeća putna isprava Republike Srbije. Elem, stvari su se zakomplikovale kada je utvrđeno da je neko ko je za to bio nadležan, po svoj prilici, pogrešno izračunao neophodno vreme da svi koji to žele stare pasoše zamene novima, a iz čega je, očigledno, proistekla neophodnost da se postojećim ''plavim'' putnim ispravama važnost produži za barem još godinu dana. Pojedini vlasnici ovih novih, crvenih, pasoša su, istini za volju, imali problema upravo zbog brzine tog prosleđivanja informacija o promenama do najudaljenijih ispostava, što nije u nadležnosti Srbije. Imali smo tako primer, odnosno slučaj jedne državljanke Srbije koja je imala problem da u Ujedinjene Arapske Emirate uđe s novim srpskim pasošem i važećom vizom, starom, jugoslovenskom. Njoj su po sletanju u Dubai oduzeta oba pasoša, jer su u njima navedena imena različitih zemalja. Tada je ministar spoljnih poslova Vuk Jeremić objasnio da problem nisu naše službe, jer su sve zemlje, a njih je 191, adekvatno obaveštene o novim pasošima Srbije, ali da neke verovatno nisu na vreme obavestile svoje policijske i carinske ispostave. Celu ovu priču prati sajt Ministarstva spoljnih poslova Srbije, gde nije bilo apsolutno nikakvih informacija o problemu koji je iskrsao sa pasošima. Iako je na stranici o putnim ispravama pisalo da će blagovremeno obavestiti građane o zameni postojećih, nije o tome bilo ni reči, jer unos, očigledno, nije odavno ažuriran, pa je tako pisalo i da se u dogledno vreme planira zamena postojećih putnih isprava, iako je, kao što je verovatno većini nas poznato, izdavanje novih dokumenata tada već uveliko bilo u toku. Dakle, dame i gospodo narodni poslanici, evidentno je da mnogo toga škripi u ovoj celoj priči. Između ostalog, i u Ministarstvu za dijasporu, koje očigledno nije uslišilo ozbiljne potrebe naših ljudi u dijaspori sa srpskim državljanstvom da im se obezbedi efikasan način zamene putnih isprava u svim ambasadama Republike Srbije širom sveta. Pomenuto ministarstvo kao da nije kompatibilno s Ministarstvom spoljnih poslova i Ministarstvom unutrašnjih poslova Vlade Republike Srbije, u cilju realizovanja profesionalnog izdavanja putnih isprava u prihvatljivom roku van Srbije, a posebno van Evrope. Nema druge ocene osim da pomenuta ministarstva pokazuju nesposobnost za jedan relativno jednostavan posao koji bi trebalo obaviti, a sve pod izgovorom da nisu imali sredstava za nabavku potrebne opreme. Ovaj izgovor je posebno neprihvatljiv uzimajući u obzir činjenicu da oni koji malo bolje poznaju opremu mogu da ustanove da je tu dovoljno, recimo, svega dva foto-reflektora, digitalni fotoaparat, čitač otisaka prstiju, uređaj za potpisivanje, skener, štampač, PS računar, Internet konekcija do MUP-a i to je to. Dakle, jednim jedinim tenderom bi to ispalo još jeftinije, pogotovo ako se uzme u obzir bacanje mnogo većih sredstava poreskih obveznika Srbije na zadovoljavanje nekih unutrašnjih potreba državnih funkcionera. Pomenuo sam da, što se tiče ljudi van Evrope samo sa srpskim putnim ispravama, oni su u obavezi da putuju u Srbiju najkasnije do 31. decembra 2009. godine i da imaju više od 14 slobodnih dana. Zašto to kažem? Zato što toliko traje hitni postupak kako bi sačekali novu putnu ispravu. Kako će biti ljudima koji specijalno dolaze sa drugih kontinenata i budu primorani na izuzetno strpljenje, gde čak ni gubitak posla nije isključen, ne želim ni da zamislim. Tek, lista onih država u kojima se može podneti zahtev za novu srpsku biometrijsku putnu ispravu nije tako velik, a s obzirom na to da državu, samim tim i proces izdavanja putnih isprava, treba shvatiti, pretpostavljam, profesionalno i odgovorno, nameće se pitanje – da li će neko od nadležnih i odgovarati za posledice koje građani imaju zbog ovakvog obavljanja posla? Drugi problem se tiče novih pasoša koje Srbija izdaje za građane KiM-a, problem koji je, kako bar ističu, veliki problem na putu Srbije ka ukidanju viza za putovanje u zemlje EU. Jedna od opcija koja se razmatra u EU je da novi biometrijski pasoši koji se izdaju građanima Kosova ipak moraju imati vizu, pa su čak i vlastima u Beogradu neke članice EU koje se protive nezavisnosti Kosova ranije preporučile da Srbija ne izdaje pasoše kosovskim Albancima. Ovakva je bila poruka, između ostalog, i Španije, koja, barem politički posmatrano, ima stav o kosovskoj državnosti na linije srpskih vlasti. Međutim, sve članice EU, pa i one naklonjene kosovskoj nezavisnosti, takođe se protive da građani Kosova putuju bez viza. Najveći, možda i jedini veliki problem za viznu liberalizaciju Srbije, prema predstavnicima vlasti, jeste taj problem sa KiM-om. Očigledno da je vlast, kada je reč o pasošima za građane južne srpske pokrajine, uhvaćena u jednom raskoraku, jer bi neizdavanjem pasoša, praktično, priznala da te građane ne smatraju svojima, a jedan od uslova, kako je to saopšteno, na putu vizne liberalizacije jeste da MUP može privesti pravdi određeno lice, što je za građane sa KiM-a, zbog položaja u koji je dovedena ova država, zahvaljujući ovoj vlasti, u ovom trenutku neizvodljivo. Naravno, veliki je problem ilegalnih imigranata, tako da se vlast u Beogradu i država Srbija u velikoj meri mora pozabaviti njime. Imali ste situaciju da je pre izvesnog vremena prištinski list "Koha ditore" objavio da je Kosovo u najvećoj meri izolovano od Evrope, a ono što se ovde može čuti jeste da će u Srbiji, ukoliko uskoro dođe na belu šengensku listu, u šta čisto sumnjam, mnogi Albanci moći da zatraže srpski pasoš, s kojim će lako moći da putuju po Evropi. Poznato je da je Kosovo izvor različitih vrsta organizovanog kriminala, šverca, krijumčarenja ljudi, robe i, praktično, čvorna stanica za trgovinu drogom, kao i da bi to moglo da stvori problem državi Srbiji. Dakle, povodom činjenice da je jedan od uslova za beli šengen integrisano upravljanje granicom, što podrazumeva i njenu efikasnu kontrolu, eto otuda novog problema. Kada bih, recimo, mogao da budem maliciozan, a nemam tu nameru, očigledno da Vlada Republike Srbije uvek sa zakašnjenjem reaguje na određene stvari. Bio je takav slučaj i sa svetskom ekonomskom krizom, ali očigledno da ćemo i na belu šengen listu sačekati bar još godinu dana, ili do sledećeg Svetog Nikole, a valjda ćemo u tom roku znati gde su granice države Srbije, ili će nam, sa statutom Vojvodine koji će uskoro biti u skupštinskoj proceduri, to tek tada biti velika nepoznanica. Zahvaljujem na pažnji.
Hvala. Reč ima gospodin Zoran Krasić. Vreme preostalo za Poslaničku grupu SRS-a je 16 minuta i 30 sekundi.
Radi javnosti koja prati prenos, pokušaću da prikažem kako je tekla hronologija donošenja novog zakona o putnim ispravama, u skladu s Ustavom Republike Srbije, koji je usvojen pre tri godine. Zakon je donet 2007. godine. U onoj staroj zgradi smo kritikovali neka rešenja. Moram da kažem da je dosta naših amandmana i usvojeno. Tada je rečeno – ne treba menjati rok koji je propisan, a ticao se nekog datuma u 2008. godini. Znate i sami da je maja formirana, po nalogu sa Zapada, ova trula koalicija, koja ima zadatak da donese smrtonosan udar Srbiji. Sećate se decembra prošle godine, pred Novu godinu, stvorena je medijska slika – eto, mora da se produži važnost starih pasoša, izmenama i dopunama Zakona, a vi, radikali, ako ne budete glasali, vi ste protiv da se naš narod muči, da pati, a jedva čeka da ide u inostranstvo. Tada smo vam rekli, a to je danas ponovio i Todorović, pre podne, podneli smo jedan amandman da se malo ubrza, podneli smo drugi amandman da se malo produži rok; oba amandmana ste odbacili i rekli – nepravilno ste procenili, još samo jedna godina. Sada treba građanima objasniti o čemu se radi. Radi se o najobičnijoj manipulaciji, želi se javnosti predstaviti nešto kao korisnost, da je ovo neophodno, da nema drugog rešenja, da je država zapela, ali da nije uspela da završi posao, ali pošto ova vlast obožava građane, oni sad, nešto mesec dana ranije, predlažu da se ponovo produži važnost starih isprava za još godinu dana. Setimo se, oprema obezbeđena u vreme ''Lutre'', skupo plaćena, samo što se nije pokvarila od neupotrebe, pa jedna vlast pokrenula postupak, druga, nova, koja je došla, posvađala se oko toga ko će da štampa pasoš, pa izračunajte – dve hiljade dinara puta broj pasoša, doći ćete do jedne cifre, pa uzmite neka bude pola posto provizije za nekoga, pa ćete doći do nekih podataka. Ne mogu da tvrdim da zbog nula posto provizije ovo selimo, ne selimo zbog toga, selimo zato što imamo nesposobnu vlast, vlast koja ne zna šta je država. Država nije igračka, država je ozbiljna institucija, ali kada je uzmu neozbiljni ljudi, gospođo Grubješić, onda nastupa katastrofa, kao kada majmun uđe u tenk. Da pitate sve ove iz vlada od 2000. godine do danas gde su granice ove države, niko ne bi znao da vam kaže. Gospođo Grubješić, 2001. godine nas obasja sunce, dobismo Božidara Đelića, čuvenog čoveka sa "lapa-tapa". Njegov savetnik bio je Nikola Gruevski, ovaj predsednik Vlade Makedonije. Vidite, čak ni prijateljski odnosi između ta dva čoveka nisu rodila neku korist za Republiku Srbiju. Gruevski potpisa sporazum s nepostojećom državom Kosovo oko regulisanja granične linije. Srbija vodi diplomatsku akciju da se na Savetu bezbednosti, u Generalnoj skupštini UN-a otvori debata, da krene postupak i pred Međunarodnim sudom pravde, doneta je Rezolucija, a sutradan Crna Gora i Makedonija priznale nezavisno Kosovo. Niko vas ne poštuje. Pogrešili ste pravac. Smeškajte se do mile volje, ali državu vodite u ambis. Zašto sada nema one medijske akcije kao što je bila decembra prošle godine? Zato što više to nije vest, ne mogu politički poeni da se skupljaju na pasošu, na belom šengenu, na evroatlanskim integracijama. Sve manje i manje pričate o tome, ali još gore po vas, na to se više niko ne pali u ovoj zemlji. Oni koji su imali volju da putuju u inostranstvo, sada su izgubili tu volju, jer to inostranstvo i taj zapad ih očekuje kao potrošače. Da se zaposle, da se spasu od te vaše vlasti, ne mogu, ograničeno je. Znači, ako ste smanjili, upropastili socijalni položaj građana, sasvim je normalno da više niko ne kliče tom novom pasošu i novim odnosima. Setite se prve kampanje za izbor predsednika Srbije, kada se Boris Tadić muvao po onim redovima ispred ambasada i rekao – da, da, čekate, ali ako mene izaberete za predsednika do Nove godine, neće biti ovih redova, to ćemo sve da rešimo. Nego, mnogo godina prođe od tada. Osede jadnik. Sećate li se šta je rekao prošle godine – zaposliće 300 hiljada ljudi. Moguće je, ali prvo mora da otpusti 500 hiljada. Koje je izborno obećanje delimično ostvareno? Sve minusi. Sada neko kaže da je korisno usvojiti izmene i dopune ovog zakona. Postoje dve vrste razloga. Jedan je koliko važi pasoš za decu. Drugi je ovih 11 država gde nije došlo do izdavanja naših novih pasoša. To ovde niko ne osporava. To jeste opravdani razlog. Ovde se postavlja mnogo značajnije pitanje – dokle očekujete da se legalizuje svaka brljotina koju napravite? Vlada je s ovim predlogom zakona došla da se ovde izvrši svojevrsna legalizacija, da se da neka zakonska ljuštura za nešto što je za osudu. Kako funkcioniše vaša vlast? Sada pokušavate da izaberete tužioce i sudije, a dva najvažnija organa koja učestvuju u tome su krnji, i Savet sudstva nema jednog člana, i ovo veće tužilaca nema jednog člana, i neće biti izabrani jer vi to ne želite. Ne želite čist račun. Svaku temu koju otvarate, ne zatvarate, nego je držite otvorenom da bi mogla da se primeni ona vaša osnovna maksima – što gore, to bolje. Kome je bolje? Pojedincima, ne vama koji sedite u ovoj sali, nego onima iz budžaka koji povlače ove poteze. Evo, da vas podsetim na jednu stvar, da li znate da je Komisiji za hartije od vrednosti istekao mandat? Pre šest meseci je traženo da se dostavi predlog za novi sastav. Nema, nema. Znate šta je jedna od poslednjih odluka te komisije za hartije od vrednosti? Omogućila je internu kupovinu akcija nove ''Razvojne banke Vojvodine''. Zamislite, glavni deponent te banke bio je pre nekoliko godina Fond za razvoj Vojvodine, pa su na Pajtićev mig povučena ta sredstva i u drugoj polovini 2008. godine ta banka, „Metals banka“, pokazivala je neku, sumnjalo se u njenu likvidnost. Kad su uvedene privremene mere, kad je Demokratska stranka zavladala, akcije, nove emisije i internu raspodelu koju je dobila Komisija za hartije od vrednosti kupio je Pajtić. Vidite kako vi funkcionišete? Ne birate sredstva da završite najprljavije poslove koji postoje. Da li to od vas traže građani Republike Srbije? Ne traže, traže potpuno drugo, ali vi to morate tako da uradite, zato što ste izabrali taj put. Vodite računa, obično se kaže – da se banka da se uđe u kolo, a dve banke da se izađe. Vi ste jači za to iskustvo, pošto je Demokratska stranka bila glavna stranka od 2001. do 2003. godine. U novembru 2003. godine isto ste ovako bili rastureni i podeljeni u frakcije, ali to je vaš problem. Ne interesuje me vaša frakcionaška borba. Trljajte glavu, radite šta znate, ali ne smeju da trpe građani zbog toga. To je taj problem. Zato mi s ovog mesta poručujemo građanima Republike Srbije, da znaju kakva je Demokratska stranka. Uvek kad ste vi na vlasti, haos je u državi, ne postoje državni organi. Ne postoje u smislu nadležnosti, poštovanja zakona, ispunjavanja zakonom propisanih obaveza, već samo lični interesi pojedinaca iz DS-a. Cela Srbija je vaša žrtva, zatočenici vaše politike. Vama ništa ne smeta, vi možete sve. Imali ste prilike malopre da čujete Nadu Kolundžiju, ona nikad to nije rekla, a kada je čovek citirao, ućutala je. Kada bismo se bavili citatima, šta ste sve rekli i šta ste sve uradili, znate li koliko vremena bismo mogli da izgubimo ovde? Vodite državu u pogrešnom smeru. Šta vam je ostalo? Da proglasite epidemiju, da sprečite rebalans budžeta, da sprečite novi budžet, da idete na privremeno finansiranje. Otvara vam se 1. decembar kao vrlo važna tačka, pošto kreće suđenje u Međunarodnom sudu pravde, da bi se došlo do savetodavnog mišljenja o tome da li je samoproglašena nezavisnost Kosova u skladu sa međunarodnim standardima. Neke početne dobre rezultate sa Rusima, kao što možemo da primetimo, oko ovog kredita vezanog za milijardu dolara, upropastili ste. Gde? Šta dalje? Od 40 opština, 25 potpisnika su predsednici opština, članovi DS-a, koji više ne mogu da istrpe pritisak na lokalu i traže pomoć od Vlade. Ova vlada je na dobrom putu da ujedini i vlast i opoziciju protiv sebe. Zašto? Medijski može donekle, a posle neke crte, sve to ide kontra. Vi se sada nalazite u situaciji kada sve ide kontra. Ne pomaže to što ste u Vrbasu, u jednom selu, zaposlili 16 momaka, računajući da će jedna od vaših stranaka da dobije neki veći procenat. Koliko ste otpustili da bi se tih 16 zaposlilo? Više vam niko neće uzeti one vaše plave i žute pakete, pogotovo u vreme virusa. Taj hepatitis B. Tema su pasoši. Tema je to što držite u zatočeništvu građane Republike Srbije; svi su zatočenici vaše politike. Vaša politika drži građane u blokadi. Vi ste na vlasti od 1991, 1992. godine. Vi ste na vlasti bili sa Panićem. U svim vladama ste vi. Ko je najduže na vlasti u Beogradu, osim DS-a? Niko. Gde su vaši efekti? Kakva je ta vaša politika? Gde je hiljadu evra besplatno? Gde je život sa onih reklama televizijskih iz 2001. godine? Danas ste zaboravili i gde je granica. Sada ste se ujedinili oko statuta AP Vojvodine. Ima veze, zato što postoji opasnost da i tamo bude potreban pasoš. Ko vama može da veruje? Kada se zakunete u nešto, znam da će biti sve suprotno. Sve mora da bude suprotno. Šta ste od izbornih obećanja ostvarili? Srbija je u minusu. Niko vam ne veruje u inostranstvu. Inostranstvo ste predstavili kao svoje partnere. Kakvi crni partneri? Niko vas ne poštuje. Ostalo je još nekoliko televizija i novina. Sve ste uzeli u ruke i sve ste upropastili. Čega ste se dohvatili, to se osušilo. Zašto građani Srbije da budu zatočenici politike DS-a? Vrlo je opasno kada vas neko nagrađuje ordenjem iz inostranstva. Zašto vas nagrađuju? Za štetu koju pričinjavate Srbiji. Zato nemate našu podršku, ma koliko neke stvari prikazivali. Građanima Srbije je svanulo. Jasno im je kojim putem ide ova zemlja. Jasno im je da niste kvalifikovani vozač tog autobusa koji se zove Srbija. Put kojim vodite Srbiju jeste ambis i zato treba što pre da siđete sa vlasti, kako bi se predupredile dalekosežne posledice po ovaj narod. Niste zatvorili pitanje Kosova. Izgubili ste bitku… [[Isključen mikrofon.]]
Vreme predviđeno za SRS je isteklo. Reč ima narodni poslanik dr Vladan Batić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, u ime DHS-a podržaću Predlog ovog zakona i on je jedino moguće racionalno rešenje. Čudim se brojnim izlaganjima koja potiču i od one političke opcije koja je godinama bila na vlasti kada pasoš nije služio ničemu. Mogla je da se uhvati prašina, mogla je da se uhvati paučina, moglo je da se putuje u Belorusiju, na Kubu, možda u Irak, u zemlje omiljenih prijatelja, ali nije moglo da se putuje nigde u civilizacijski svet, sem časnih izuzetaka. Ako bih bio zlurad, mogao bih da iznesem primedbe da će neki naši sugrađani do kraja iduće godine u inostranstvo putovati s pasošima pretprošle države, SRJ, ima onih koji imaju pasoš SCG, kao i ovih koji imaju biometrijski pasoš Republike Srbije. To izaziva malu pometnju. Lično sam se suočio s tom činjenicom na pojedinim aerodromima, pojedinim graničnim prelazima, gde lokalna policija nema u spisku država više pretprošlu državu SRJ. Šta je, tu je. Da nisam tradicionalista, rekao bih da na naslovnoj strani pasoša, pored ćiriličnog naziva, treba da bude i engleski ili francuski i latinični naziv, jer pasoš nije dokument za unutrašnju upotrebu, nego za putovanje u inostranstvo. Ja sam, ipak, tradicionalista. Takođe, čini mi se da zvuči malo čudno da je potrebno dve godine da svi građani ove zemlje imaju jednoobraznu putnu ispravu. S druge strane, mnogo je važnije od svega toga da građani imaju važeći pasoš i nadam se da će od Nove godine putovati bez viza u inostranstvo, pre svega, u zemlje šengena. Ne čujem nešto da mnogi ljudi teže da putuju u Irak, nisam primetio, bez obzira na bratske, prijateljske i tradicionalne odnose s Irakom. Ponavljam još jednom, moramo biti krajnje racionalni. Gospodine ministre, apelujem da budemo brzi, hitni i efikasni kada se izdaju putne isprave našim građanima koji žive u inostranstvu. Donosimo zakon o dijaspori, to je lepo i neophodno, i nužno, i hvala Bogu da je tako, ali će se odnos prema dijaspori manifestovati na konkretnim stvarima, između ostalog, i na vremenu za dobijanje pasoša. Ja sam apelovao na MIP da malo pretrese mrežu naših DKP, jer ona postoje na bazi neke matrice koja nema više nikakve svrhe. Ako vam kažem da 3.000 naših sunarodnika živi u Dubaiju a da je njima konzularno predstavništvo u Kairu, tri sata leta, to nema nikakvog smisla i mi ih pretvaramo u građane drugog reda. Uzalud onda priče da poštujemo, volimo i cenimo našu dijasporu; to se dokazuje konkretnim činjenjem. Slična je ili ista situacija, a to ponavljam više puta, nadam se da me čuo ministar inostranih poslova, a dobio sam obećanja da će se to izmeniti, s Maltom. Tu je, takođe, 3.000 naših građana. U glavnoj ulici u La Valeti, na svakih 100 metara sretnete nekog našeg čoveka. Znam da je poginuo neki naš radnik na nekoj građevini. To je bila patnja da se skupe dokumenta i da se uradi šta treba. Moj je apel da se maksimalno ubrza postupak za naše ljude koji žive u inostranstvu na dobijanju novih biometrijskih pasoša.
Pošto na listi poslaničkih grupa nema više prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam – da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa koji nisu iskoristili svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne) Ima reč ministar, gospodin Ivica Dačić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pošto sam dugo godina bio poslanik, od 1992. godine neprekidno, u ovoj sali i u sali nekadašnje Republičke skupštine, naravno, žao mi je što ne mogu sada direktno da odgovorim nekima koji su me pitali, i pošto sam ispoštovao sve vas i ostao do kraja ove rasprave, evo, odgovoriću vam na ovaj način. Smatram da nema razloga da dodatno obrazlažem ono o čemu sam govorio. Želim da kažem samo jednu stvar, potpuno iskreno. Budimo do kraja otvoreni i korektni. Ja nisam pisao Zakon o putnim ispravama, niti Zakon o ličnim kartama, već ih je pisala i donela prethodna vlada, Vlada Vojislava Koštunice, u kojoj su bile različite političke stranke, između ostalog, ministar je bio iz DSS-a. Ako je reč o tome, ja sam odgovoran za ono što se desilo 7. jula prošle godine od kada sam ministar unutrašnjih poslova. Kada govorimo o rokovima, budite toliko korektni i recite da je u prvom, u Predlogu zakona koji je donet 2007. godine predviđeno da počne izdavanje novih pasoša uaprilu, je li tako, Zorice, 2008. godine, a da se završi do 31. decembra iste godine? O čemu pričate? Da li je to uopšte bilo realno? S kojim kapacitetima? Budimo korektni, želim svima da kažem da ne mogu da prihvatim kritike za ono što je bilo. Od decembra prošle godine, ne ovde, nego u drugoj sali, tamo, ljudi koji rade u MUP-u, rade na upravnim poslovima, a ima ih oko 300, znači, manje od 300, izdali su milion pasoša. Ja želim svima njima da zahvalim na tome što su uradili ovaj težak posao sa samo dve mašine za personalizaciju koje smo tada imali, a sada imamo tri. Kakav nas posao čeka? Samo pretpostavljamo, jer do sada je negde oko milion i 200-300 hiljada ljudi u Srbiji imalo pasoš, a očekuje se da će, otprilike, dva i po do tri miliona ljudi imati novi biometrijski pasoš do kraja ovog procesa. Slažem se da neki rok mora da postoji. Žao mi je što gubimo dane na ovakvim temama, koje možda nisu uopšte sporne. Mislimo da je ipak neophodno da ostane neki rok, kako ne bismo došli u situaciju kao sa ličnim kartama. Naime, kada je donet Zakon 2006. godine, ostavljena je mogućnost da se lične karte izdaju do 2011. godine, i to je više od šest miliona ličnih karata, a do sada ih je izdato svega milion. Isti ljudi koji rade upravne poslove u MUP-u će morati sada da izdaju pasoše, lične karte, moraće da izdaju nove vozačke dozvole, saobraćajne dozvole itd. Apsolutno mora da se ostavi neki rok, da ne bismo došli u situaciju da proces zamene pasoša traje bezgranično. Nema više opasnosti po viznu liberalizaciju u smislu belog šengena, zato što je bilo 200.000 izdatih pasoša u decembru prošle godine. Znači, 200.000 pasoša pet dana pre isteka zakonskog roka koji smo utvrdili godinu dana pre toga u Skupštini Srbije. Želim da kažem da smo se trudili da rokovi koji su dati u zakonu budu nadmašeni, u smislu da se pasoši izdaju pre tih zakonskih rokova. Tako, danas izdavanje pasoša traje od tri do 15 dana, uglavnom. Kada je reč o hitnim postupcima i kada neko dolazi iz inostranstva, zaista se trudimo da to bude veoma brzo. S druge strane, postoji objektivni problem ljudi koji žive u inostranstvu. Ne bih želeo ovde da me neko pogrešno shvati. Do sada je izdato 40 i nešto hiljada pasoša za naše građane koji žive u inostranstvu, a ima ih dosta, i vi to dobro znate. Ne predstavlja više problem samo da li će pasoši važiti još godinu-dve, ili pet godina, u formalnom smislu, u smislu da li će se dobiti vizna liberalizacija ili ne. Mnoge zemlje koje su prešle na biometrijske pasoše dale su rok i od tada više nema produžetaka. Zato smo se opredelili da ovaj rok važi do kraja sledeće godine, kako bismo imali neki realan podsticaj da ljudi što pre završavaju sve te stvari. Imamo drugi, mnogo veći problem – to su lične karte. Do sada je izdato milion i 100.000 ličnih karata. Taj proces treba da se završi, po zakonu koji je, takođe, predložen i donet od strane prethodne vlade – do 2011. godine. Ljudi, to je za dve godine. Za dve godine treba izdati još pet miliona ličnih karata. Da li neko o tome razmišlja, da li je realno ili nije realno? Hoću da kažem da sve ovo što je do sada urađeno zaslužuje pohvalu, kada je reč o organizacionim stvarima. Nije Srbija izmislila biometrijske pasoše, oni su izmišljeni u svetu, jesu jedan od uslova za viznu liberalizaciju. Prvi blok pitanja je bezbednost dokumenata. Bezbednost dokumenata podrazumeva bezbedne pasoše i druga lična dokumenta. Sigurno je da su ovakvi pasoši mnogo teži za bilo kakav oblik falsifikata nego što su ovi prethodni pasoši. Sigurno je da je to jedan od uslova za viznu liberalizaciju. Zato, kada govorite, pošto su ovde, izgleda, neki zaboravili ko je bio vlast, ko je bio opozicija u nekom periodu, nemojte meni da se obraćate. Nisam ja tada obrazlagao zašto treba da bude donet ovaj zakon. Obrazlagali su ga neki drugi, a sada ti koji su ga obrazlagali meni, kao, nešto postavljaju pitanja. Molim vas, samo želim da vas podsetim da ja sprovodim zakon koji ste vi predložili i doneli. (Dragan Todorović, s mesta: ...uz manjinsku podršku.) Tada to nije bila, to je bila Vlada koja je bila... Gospodine Todoroviću, molim vas. (Predsedavajući: Molim vas, bez dobacivanja.) Molim vas, do sada sam veoma pažljivo pratio šta ste vi govorili. U svakom slučaju, nisam tvrdio da se ovaj zakon donosi zbog vizne liberalizacije, tvrdili su oni koji su ga obrazlagali. Nisam ja povukao izdavanje pasoša sa KiM-a i ličnih karata, nego upravo vi u prethodnom mandatu Vlade. Znači, otkad je došlo do izdavanja novih biometrijskih pasoša i ličnih karata, pasoši se više ne izdaju na KiM. Dame i gospodo, to je istina i nemojte drugačije da govorite. Molim sve vas koji o tome govorite da to imate u vidu, a vi to dobro znate, vi koji dolazite sa KiM-a. Prema tome, politizaciju svega toga ne želim da prihvatim, zato što je to jedno tehničko pitanje. Znači, kada je reč o izdavanju pasoša, ranije su primani zahtevi na KiM-u, sada ne, ali to nije počelo mojim dolaskom, počelo je ranije, dame i gospodo. Kada je reč o tome ko ima pravo na pasoše – svi imaju pravo na pasoše, svi građani Srbije, bez obzira na to u kom delu Srbije imaju prebivalište. Ali, odlukom, ili predlogom Evropske komisije, odluka još nije doneta, ali predlogom te odluke, za koju se očekuje da će biti doneta 30. novembra ove godine, za građane Srbije će važiti vizna liberalizacija. Svi građani Srbije imaju pravo na srpski pasoš, bez obzira na nacionalno poreklo i na prebivalište, ali za građane Srbije kojima je pasoš izdat u tzv. koordinacionoj upravi, neće važiti vizna liberalizacija. To je činjenično stanje. Da li sam ja kao ministar i zamenik premijera zadovoljan time? Ne. Srbija u ovom slučaju nije u situaciji danešto prihvata ili ne prihvata, to je jednostrana odluka Evropske komisije. A kada smo već kod toga, dame i gospodo, nije ovo jedini primer gde se nešto ne odnosi na teritoriju KiM-a, o čemu ste vi razgovarali svih ovih godina unazad. Znači, i kada je reč o tom sporazumu o readmisiji s EU, ne odnosi se na teritoriju KiM-a. Od novembra 2002. godine, Kosovo je dobilo svoj tehnički dijalog s EU, mehanizam za praćenje procesa stabilizacije i pridruživanja. Od novembra 2006. godine, Evropska komisija objavljuje izveštaj o napretku i za KiM, u skladu s Rezolucijom 1244, kao i za Srbiju. Sporazum o tekstilu, koji je usvojen, ne odnosi se na teritoriju koja je pod Rezolucijom 1244, pa i parafiranje čuvenog sporazuma o asocijaciji i pridruživanju je to podrazumevalo. CEFTA, znači, Ugovor o slobodnoj trgovini, koji je bio u Parlamentu, takođe. Tada ja nisam bio u vladajućoj strukturi. Prema tome, to je isto kao što piše i za viznu liberalizaciju, znači, ne odnosi se na teritoriju KiM-a, po Rezoluciji 1244. Što se mene tiče, mislim da Srbija treba da insistira na tome da za sve naše građane važi vizna liberalizacija, ali u ovom slučaju, u skladu s tim prethodnim stavovima, predlog je takav da ta teritorija koja je pod Rezolucijom 1244 nije prošla kriterijume za, da tako kažem, sve pravne mehanizme, da može postojati vizna liberalizacija. U svakom slučaju, želim da kažem nekoliko detalja. Za ovih desetak godina, oko 400.000 ljudi je dobilo državljanstvo Srbije, reč je o izbeglicama. Od 2005. godine, ima 473 nerešena slučaja. Pozivam gospodina Buhu da zajedno s MUP-om vidimo šta sve treba da se uradi kada je reč o pravnim procedurama, jer je to za sve nas prioritet. Takođe, ukoliko postoje bilo kakvi drugi predlozi izmena i dopuna postojećeg zakona ili Zakona o ličnim kartama, treba raditi na pojednostavljenju procedure, kako ne bismo imali ovakve situacije. Mi ćemo se umrežiti s drugim državnim organima, tako da od decembra, gospodine Buha, počinje i primena ovog zakona, gde će izvod iz matičnih knjiga biti stalan i onda neće biti kasnije potrebno da se na ovakav način, na svakih šest meseci, obnavlja. Kada je reč o načinu na koji se izdaju danas pasoši, sve što je vezano za pasoše utvrđeno je prethodnim zakonom, koji je donet u Narodnoj skupštini Republike Srbije. U svakom slučaju, tada je definisan i način izdavanja pasoša i izrada pasoša. Još jednom ponavljam, ono što sam rekao i pre godinu dana, smatram da nije najbolje rešenje da MUP ne učestvuje u procesu izrade pasoša, ali je to rešenje, po zakonu, dato NBS, odnosno Zavodu za izradu novčanica. Čuli ste malopre, gospodin Šormaz je, u želji da prikaže kako je sve to završeno u to vreme, rekao da je kada sam došao sve bilo gotovo. To je tačno. U svakom slučaju, to je doneto u to vreme, način na koji je donet taj zakon, s tom odredbom, takav je kakav jeste. Znači, MUP izdaje pasoše, a pasoš kao pasoš izrađuje NBS, odnosno Zavod za izradu novčanica, u skladu sa svim procedurama koje tamo postoje. Imajući u vidu neke novinske napise i ono o čemu ste vi govorili, do sada nije utvrđeno, bilo kakvim analizama, ili procesima, ili prijavama, da je bilo nekakvih nepravilnosti u tom komercijalnom procesu kod NBS u izradi pasoša. S te strane, moguće je razgovarati o promeni ovog, pošto je i gospođa Tabaković predložila to, znači, da li će NBS ili MUP to raditi, ali mislim da u ovom trenutku ne smemo da idemo na taj potez, jer bismo dinamiku izdavanja pasoša narušili. U svakom slučaju, to je rešenje, to je jedno zatečeno stanje. Za nas je važno da je pasoš kvalitetan. Nema problema u njegovoj verifikaciji kada je reč o drugim državama. Znači, do sada se nije desilo, gotovo da se nije desilo da neko u svetu ima neki problem, kao naš državljanin, s novim biometrijskim pasošem. Želim samo još jednu stvar da dodam – da će 1. decembra, najverovatnije, krenuti novi sistem, o čemu je ovde neko govorio. Znači, unapređenje ovog našeg sistema za izdavanje biometrijskih pasoša, o tome sam već pričao, ali samo još da objasnim, otisak prsta će biti na našem pasošu. U EU je to od ove godine standard, standard za neku budućnost. Srbija ne treba da kaska za EU, već treba da ide u korak s EU, tako da će Srbija biti među prvih deset zemalja u svetu koja će imati ovu tehnologiju, koja će omogućiti građanima da tamo gde postoje takve identifikacione granične ili kontrolne jedinice, praktično, bez kontrole graničnog policajca, prolaze širom sveta. U svakom slučaju, da ne širim sada dalje temu, pošto će verovatno biti prilike i kada se bude raspravljalo o amandmanima, ovde nije reč ni o kakvom pitanju da li neko pogrešno određuje vreme dokle će svi zameniti pasoše ili ne, ovde je reč samo o tome da više ne predstavlja problem sam taj rok, ali da ipak moraju postojati određeni rokovi dokle će neki pasoši, neki dokumenti, biti u javnoj upotrebi. Zaista mislim da Srbija treba što pre da prestane da bude država čiji će građani nositi pasoše države koja više ne postoji i gde naši ljudi imaju problema širom sveta da ih neko identifikuje iz koje države uopšte dolaze. Možemo bez ikakvih problema da prihvatimo i amandmane da to bude šest meseci duže, ili godinu dana duže, ali se moraju neki rokovi postaviti, da bi ljudi znali u kom periodu treba da zamene svoje dokumente. Zahvaljujem na pažnji i ne želim da sada polemišem u smislu ko je sada više zaslužan i zašto. Vizna liberalizacija, ako bude pozitivna po građane Srbije, biće prvi praktični, možda, benefit koji će građani moći da vide od evropskih integracija. Naravno, želim da zahvalim svima koji su u tome učestvovali svih ovih godina, da li su bili u jednoj, drugoj, trećoj ili četvrtoj vladi, apsolutno je nebitno. Čini mi se da ogromna većina naših građana ima pozitivan stav prema ovom pitanju, bez bilo kakve druge politizacije. Nikakvih drugih uslova za viznu liberalizaciju nije bilo, osim četiri bloka pitanja iz ''mape puta'' – to je bezbednost dokumenata, to je pitanje granica, migracije i azila, pitanje borbe protiv kriminala i korupcije, pitanje ljudskih prava i sloboda. Apsolutno, nikakvih drugih dodatnih uslova koji su vezani za politička pitanja uopšte u ovim razgovorima o viznoj liberalizaciji nije bilo. Uostalom, to najbolje znaju svi oni koji su u tome učestvovali, a kao što znate, to je započeto još pre nekoliko godina. Još u vreme prethodnog ministra, Jočića, MUP je bio na čelu tzv. radne grupe za beli šengen. To je sada odvojeni blok pitanja od ovoga o čemu danas govorimo. Sigurno ne radimo ovo zbog EU, nego radimo zbog nas i zbog naših građana. Naši građani zaslužuju da imaju pasoše Srbije, države u kojoj žive i čiji su građani i državljani. Hvala.
Zahvaljujem gospodinu ministru na iscrpnom, stručnom i posve pristojnom izlaganju, koje ne ostavlja nikakve sumnje i dileme u odnosu na temu, a raspravljali smo o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o putnim ispravama. Zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o putnim ispravama. (Dragan Todorović, s mesta): Javio sam se za repliku! Nema smisla! Po Poslovniku! Nema smisla to što radite! Na šta to liči? Kako vodite tu Skupštinu? Ovo je stvarno neverovatno. Nemate pravo na repliku, niste pomenuti ni u kom kontekstu. Po Poslovniku ćete biti prvi koji će dobiti reč nakon pauze od jedan sat. Popodnevni rad nastavljamo u 16 sati i 15 minuta. Zahvaljujem na saradnji.
Poštovani narodni poslanici, prelazimo na 22. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O JEDINSTVENOM BIRAČKOM SPISKU (načela) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste Izveštaj Odbora za evropske integracije. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, i to: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju – jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS – jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa G17 plus – 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa DSS - Vojislav Koštunica – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa Napred Srbijo – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa SPS-JS – 18 minuta; Poslanička grupa LDP – 14 minuta i 24 sekundi; Poslanička grupa Nova Srbija – 10 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa manjina – osam minuta i 24 sekunde i Poslanička grupa PUPS – šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi poslaničkih grupa imaju pravo da govore, svako po jednom, do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da podnesu prijave za reč, s redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih predstavljaju sledeći narodni poslanici: Miletić Mihajlović – Poslaničku grupu Socijalističke partije Srbije - Jedinstvene Srbije, prof. dr Mileta Poskurica – Poslaničku grupu Napred Srbijo, Zoran Šami – Poslaničku grupu Demokratske stranke Srbije - Vojislav Koštunica, Gordana Rajkov – Poslaničku grupu G17 plus, Vjerica Radeta – Poslaničku grupu Srpske radikalne stranke. Saglasno članu 142. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona. Povredu Poslovnika reklamira gospodin Dragan Todorović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedniče, ja sam povredu Poslovnika reklamirao pre pauze. Molio bih vas da me saslušate, gospođo, jer bi, na osnovu člana 27, trebalo da vodite računa o tome šta se dešava u Skupštini Republike Srbije. Reklamiram član 101. i član 113. Predlažem vam, da bi lakše Skupština funkcionisala i da ne bismo dolazili u ovu situaciju, da donesete samo jedan član Poslovnika – da Poslovnik primenjuje i o njemu odlučuje predsedavajući, a da se sve ono što je napisano stavlja van snage, ukoliko tako proceni predsedavajući, jer je tolika arbitrarnost u vođenju sednica neverovatna. Ministar je imao svoje izlaganje u više navrata, ali je, da se razumemo, njegovo izlaganje bilo pogrešno, odnosno pogrešno je protumačio ona izlaganja vezana za SRS, a član 113. lepo kaže – odredbe ovog poslovnika o redu na sednici Narodne skupštine primenjuje se i na druge učesnike na sednici, pored narodnih poslanika, a shodno se primenjuju i na sednicama odbora i drugih radnih tela Narodne skupštine. Prema tome, primenjuje se i na ministra. Ako ministar izazove repliku i ako je u ovoj skupštini bilo na desetine replika na izlaganja ministra, onda nije bilo razloga ni danas da se to pravo ne da meni, odnosno da se ne primeni Poslovnik. Sada, jedino da tražim stenograme svih sednica na kojima su poslanici s pravom, u skladu s Poslovnikom, dobijali pravo na repliku…
Zahvaljujem, gospodine Todoroviću. Nema povrede Poslovnika i nisam spremna da prihvatim vašu sugestiju o izmenama i dopunama Poslovnika. Ne mogu to da prihvatim, prosto, nije u skladu sa načelima parlamentarne demokratije. Ne može biti samo jedan član i ne možete mi dati tolika ovlašćenja kao predsedavajućem. Da li predstavnik predlagača Milan Marković, ministar za državnu upravu i lokalnu samoupravu, želi reč? Izvolite, gospodine ministre.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, pred vama je Predlog zakona o jedinstvenom biračkom spisku. Ukratko ću pokušati da ga predstavim, a šire obrazloženje se nalazi pred vama, zajedno sa Predlogom zakona. Ažuran i precizan birački spisak je osnovni preduslov za regularne, pravno valjane i demokratske izbore. Jedno od osnovnih političkih prava – biračko pravo, birač može koristiti samo ako je upisan u birački spisak. U Srbiji su od 1990. godine tri puta donošeni zakoni kojima se uređuje izbor narodnih poslanika, i to 1990, 1992. i 2000. godine, a u okviru njih ibirački spiskovi. Pravila kojima se uređuju birački spiskovi do sada nisu značajnije menjana. Važeći zakon o izboru narodnih poslanika uređuje biračke spiskove u okviru ukupno desetak članova. Samo u jednom članu propisano je da se u Republici Srbiji kompjuterski vodi opšti birački spisak po opštinama, kao deo jedinstvenog povezanog sistema, dok je Zakon dalje ostao nedorečen, pa nije određeno koji organ vodi jedinstveni povezani sistem, nije uređeno kako se vodi jedinstveni birački spisak, ni kako se povezuju birački spiskovi u jedinstveni birački spisak. Iz ovih razloga, u praksi, jedinstveni birački spisak, zapravo, predstavlja tehnički zbir birača upisan u biračke spiskove, koje vode opštinske, odnosno gradske uprave, kao povereni posao državne uprave. Nedostaci zakonskih rešenja sadržani u važećem zakonu uslovili su potrebu donošenja novog, posebnog zakona, kojim će se stvoriti normativna osnova za tačnu, ažurnu i jedinstvenu evidenciju birača u Republici Srbiji, koju će voditi zakonom određen organ državne uprave, ministarstvo nadležno za poslove uprave, odnosno, danas, Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Takođe, umesto prevaziđenih tehnologija koje su važećim zakonom predviđene za vođenje biračkog spiska, na primer, vođenje biračkog spiska u obliku kartoteke, ili u obliku datoteke na magnetnoj traci ili na magnetnom disku, koje, pored ostalog, mogu doprineti propustima u vođenju biračkog spiska, novim zakonom će se ustanoviti obaveza vođenja biračkog spiska kao elektronske baze podataka na osnovu jedinstvene metodologije, što će u značajnoj meri doprineti tačnosti, ažurnosti evidencije birača. Pored toga, ubuduće će se i razmena podataka između nadležnih organa koji vode službene evidencije o građanima od značaja za vođenje biračkog spiska i nadležnog Ministarstva i opštinskih i gradskih uprava vršiti elektronskim putem, čime se znatno skraćuju rokovi za dostavljanje relevantnih podataka i stvaraju uslovi za efikasniju saradnju nadležnih organa u ovoj oblasti. Predlogom zakona otklanja se nedostatak u pogledu razmene podataka između opštinskih, odnosno gradskih uprava, i organizacionih jedinica MUP-a, jer će se ubuduće ta razmena odvijati neposredno između dva ministarstva, MUP-a i Ministarstva za državnu upravu i lokalnu samoupravu, koje će podatke prosleđivati nadležnim jedinicama lokalne samouprave. Jedna od značajnih novina sadržanih u Predlogu zakona jeste i omogućavanje biračima da glasaju i prema mestu boravišta u zemlji, ako se na dan izbora ne nalaze u mestu prebivališta. Na taj način, biračima se u punoj meri olakšava da ostvare svoje biračko pravo, uz uvažavanje njihovih ličnih i profesionalnih obaveza i potreba, čime se njihov položaj izjednačava s položajem birača koji borave u inostranstvu. Budući da je Predlogom zakona predviđeno da se svi podaci o biraču vode u samom biračkom spisku, bez vođenja pratećih evidencija, podaci koji se odnose na boravište birača u inostranstvu vode se kao stalni, s tim što se za potrebe određenih izbora u birački spisak upisuje i činjenica da će birač glasati prema mestu boravišta u inostranstvu. Ta činjenica se nakon održavanja izbora briše iz biračkog spiska, a može se ponovo, na zahtev birača, upisati za potrebe narednih izbora. Za razliku od rešenja sadržanog u važećem zakonu, koje predviđa vođenje posebne evidencije birača u inostranstvu (upisano je 55.539 birača, a na poslednjim republičkim izborima glasalo je svega 18.000, na 75 mesta, u 40 zemalja), predloženo rešenje doprineće da podatak o broju birača koji žele da glasaju u inostranstvu za svake izbore bude i realan. Iako se ne predviđa dalje vođenje posebne evidencije birača u inostranstvu, Predlog zakona uvažava potrebu prevođenja podataka iz te evidencije u jedinstveni birački spisak, što je, kao i potreba objedinjavanja postojećih biračkih spiskova koje vode jedinice lokalne samouprave u jedinstven birački spisak predviđen Predlogom zakona, uslovilo da početak primene ovog zakona bude odložen. Predlogom zakona zadržano je rešenje prema kome, do zaključenja biračkog spiska, promene u biračkom spisku vrši opštinska, odnosno gradska uprava, a novina je da, nakon zaključenja biračkog spiska, pa do 72 časa pre dana izbora, promene vrši Ministarstvo nadležno za upravu, a ne sud, kako je bilo prema važećem zakonu. Time se omogućava građanima da na najekonomičniji i najefikasniji način ostvare pravo na upis, odnosno vršenje promena u biračkom spisku, a određivanjem Ministarstva kao jedinog organa ovlašćenog za vršenje naknadnih promena u biračkom spisku stvaraju se uslovi za efikasno i blagovremeno sprovođenje ovih promena u biračkom spisku. S obzirom na to da je, prema Predlogu zakona, birački spisak jedan i jedinstven, njegovo zaključivanje vršiće organ koji ga vodi – Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu, a ne, kao do sada, svaka jedinica lokalne samouprave. Takođe, Ministarstvo će biti ovlašćeno da štampa izvode iz biračkog spiska po biračkim mestima za sprovođenje svih izbora, što treba da obezbedi efikasnost izbornog procesa i tačnost podataka sadržanih u izvodima. Konačno, opredeljenje da se vođenje evidencije birača uredi posebnim zakonom, a ne, kao do sada, zakonom kojim je uređen izbor narodnih poslanika, zasnovano je na tome da je evidencija birača jasno odvojen postupak od postupka sprovođenja izbora, a postupak izbora narodnih poslanika je, inače, samo jedan od izbornih postupak u kojem se koristi evidencija birača. Naravno, ovaj zakon je samo jedan od zakona koji je Ministarstvo uradilo u pogledu sveobuhvatne reforme našeg političkog sistema i veoma bitan zakon, jer je, nažalost, do sada u našim izbornim procesima česta praksa bila osporavanje rezultata izbora zbog navodne neažurnosti biračkog spiska. Ono što je važno reći sada, to je da naš birački spisak, uprkos svim problemima koje imamo, nije u takvom stanju da je na bilo koji način mogao dovesti do toga da rezultati nakon sprovedenih izbora mogu da se osporavaju. Dakle, moramo reći, nakon analize biračkih spiskova i strogog inspekcijskog nadzora svih biračkih spiskova, što smo u Ministarstvu uradili, uprkos izvesnim problemima i anomalijama, nema mesta bilo kakvim spekulacijama o tome da birački spisak nije dovoljno dobar, odnosno da je mogao da utiče na rezultate izbora. Ne samo zbog toga što želimo da rezultati izbora budu neprikosnoveni, nego zato što smatramo da je civilizacijsko načelo imati potpuno jasan, precizan, transparentan birački spisak, potpuno jasan način vođenja tog biračkog spiska, da bismo ubuduće, u krajnjem slučaju, svakoga ko bi hteo da kompromituje izborni proces sumnjama u pogledu biračkog spiska, sprečili da to čini, mi smo danas predložili ovaj zakon o biračkom spisku. Nadam se, pored te novine što je on jedinstvena elektronska baza podataka, da će i druge novine u ovom biračkom spisku, pre svega, mogućnost da naši sugrađani glasaju prema mestu boravišta, uticati na to da naši narodni poslanici prihvate ovaj zakon i da vrlo brzo prionemo na izradu te elektronske baze, odnosno biračkog spiska kao jedinstvene elektronske baze podataka. Hvala vam na pažnji.
Zahvaljujem, gospodine ministre. U skladu sa članom 37. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam da je predstavnik Poslaničke grupe LDP-a za ovu tačku dnevnog reda narodni poslanik Nebojša Ranđelović. Da li izvestilac Odbora za evropske integracije, narodni poslanik Laslo Varga želi reč? (Ne) Da li narodni poslanik Momir Marković, koji je izdvojio mišljenje, želi reč? (Da) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, lepo je što se Ministarstvo setilo da se konačno u ovoj državi uvede jedinstven birački spisak, ali, koliko vidim, ovaj predlog je to samo u naslovu. Čini mi se da je ovo opet zamajavanje građana. Obeća ministar, sa "majke mi, više neće biti krađe na izborima, majke mi, više neće moći da se desi da neko bude izbrisan iz biračkog spiska", samo zahvaljujući ažurnosti ili neažurnosti onih koji su uvodili ljude u birački spisak, a pri tom, da podsetim ministra da se ništa neće promeniti od poslednjih izbora, kada su mnogi za koje se znalo da glasaju, recimo, za SRS, volšebno nestali sa biračkog spiska. Dođe čovek na biračko mesto – izvinite, vi niste u spisku. Pa, bio sam na prošlim izborima – na prošlim izborima ste bili, ovoga pute niste. Ovaj zakon ne stvara uslove za definitivno sređen birački spisak. Stav SRS-a od devedeset i neke godine je da se jedinstveni birački spisak uredi i donese i da se onemogući da pojedini, a toga je bilo i na poslednjim i na pretposlednjim izborima, u dve-tri opštine budu upisani u birački spisak. Lično sam imao priliku da vidim one pozive za istog čoveka, s istim matičnim brojem, upisanog i u Zemunu i u Barajevu i pitaj boga gde još. Ministre, isti ljudi koji su uređivali do sada birački spisak na nivou lokalne samouprave, uređivaće ga i dalje. Šta je garancija građanima Srbije, šta je garancija svima nama da toga više neće biti? Da vas podsetim, u Crnoj Gori je, recimo, Milo Đukanović to malo drugačije rešio, pa je bilo ljudi koji su imali i po 24 lične karte, za 24 biračka mesta u 24 opštine u Crnoj Gori. Gospodine ministre, nisam siguran da će ovo što ste sada nama pročitali biti garancija da će birački spisak biti tako uređen da neko ko ima biračko pravo neće moći da bude izvan tog biračkog spiska i da neko ko je na dva-tri mesta upisan neće moći da glasa. Ljudi koji su ovo radili na nivou lokalnih samouprava, i dalje će to raditi, a vi ćete samo objedinjavati to. Činjenica je da je do sada upravo to, taj nedostatak jedinstvenog biračkog spiska, očišćenog od svih anomalija, omogućavao krađu, a to je jedna od najtežih krađa. Krađa narodne volje je jedna od najtežih krađa. Verujem, ministre, da vi znate, upućeni ste u to, ne mislim u krađu, nego u izbore. Prema tome, ovaj predlog zakona koji ste sad dali ne garantuje da će sve mahinacije koje su dosad rađene na izborima biti izbegnute i zbog toga sam izuzeo svoje mišljenje.
Zahvaljujem. Među predstavnicima poslaničkih grupa prvi se javio doktor Zoran Šami, koji ima reč. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, DSS smatra da svakako valja doneti zakon o jedinstvenom biračkom spisku. Štaviše, uveren sam da svaka ozbiljna stranka, s ozbiljnim namerama, ima i te kakvog interesa da se zakon o jedinstvenom biračkom spisku donese. Naime, možda se nekom može učiniti, sad su, kao i obično, neke stranke na vlasti, neke druge su u opoziciji, da se tu na neki način interesi razlikuju. Međutim, to nije tako. Iskustvo proteklih skoro 20 godina nas uči, na kraju krajeva, da su ovde sve stranke bile i u vlasti i u opoziciji i sasvim je izvesno da će u sledećih pet-deset godina, opet, sve relevantne političke stranke biti i na vlasti i u opoziciji. Prema tome, ako neko misli da bi mu neregularnosti u biračkim spiskovima u nekom trenutku mogle da pomognu, neka bude sasvim uveren da je to batina sa dva kraja i da tu pomoći nema. Ako smo iole ozbiljni, treba da napravimo zakon o jedinstvenom biračkom spisku, i to takav zakon koji će da garantuje potpunu regularnost izbora. Da se razumemo, u međuvremenu, otkad se održavaju izbori u Srbiji, svi su naučili da broje glasove, da kontrolišu broj glasova, tako da sam prilično uveren da u tom domenu manipulacije rezultatima izbora ne može biti. Jedine ozbiljne neregularnosti mogu nastati zloupotrebom biračkih spiskova, na razne načine, ne bih sad ulazio u te detalje. Vas molim samo da mi verujete na reč da sam godinama, pogotovo devedesetih godina, proučavao tu materiju i mogu vam izneti razne mogućnosti za manipulaciju izborima preko biračkih spiskova. Nismo izneli previše primedaba na ovaj zakon, ali imamo neke, po mom uverenju, vrlo važne. Podneli smo ukupno šest amandmana. Dva amandmana su čista posledica jednog od ona četiri. Drugim rečima, praktično smo podneli četiri amandmana. Od ta četiri amandmana, dva su vrlo važna i, bez obzira na to što će biti prilike da u raspravi u pojedinostima branimo te amandmane, ipak bih i sada nešto rekao o njima. Prvo, DSS se ne slaže s tim da građani mogu glasati i u mestu boravišta. Govorim o građanima koji imaju boravište u Srbiji. Ne govorim o onima koji trajno žive u inostranstvu. To je posebna kategorija. Zašto tako mislim? Zato što verujem da je to mogućnost za prilično velike manipulacije, s jedne strane, a, s druge strane, uopšte nisam uveren da je nivo organa, posebno na lokalu, takav da bi se to odvijalo u redu. Reći ću vam jedno naše interno stranačko iskustvo. Jednom prilikom smo, za neke izbore unutar stranke, imali mogućnost da se glasa i prema mestu boravišta i mogu vam reći da smo od toga vrlo brzo odustali, jer je, bukvalno, nastao haos. Druga naša primedba je predlog jednog novog člana, koji bi se na odgovarajućem mestu uneo u zakon, u kome tražimo da se svim učesnicima izbora u elektronskoj formi dostave delovi jedinstvenog biračkog spiska. Kad kažem delovi, mislim na deo podataka iz jedinstvenog biračkog spiska. Dakle, ne imena i prezimena, to, u krajnjoj liniji, nikog i ne interesuje, i ne mora da ga interesuje, ali da se, za sve one koji su u jedinstvenom biračkom spisku prema matičnom broju, napravi takav jedan jedinstveni spisak u elektronskoj formi i da se svakoj stranci koja to zatraži, svakom učesniku, bolje rečeno, izbora koji to zatraži, pred izbore dostavi ta vrsta jedinstvenog biračkog spiska. Mi smo tu, čak, precizirali kako treba urediti te matične brojeve po nekoj logici. To bi onda omogućilo da učesnici izbora, na osnovu nekog svog slobodnog softvera koji naprave, mogu da proveravaju taj birački spisak i da, da tako kažem, pecaju eventualne greške, manipulacije sa spiskom itd., da li ima duplih, da li ima ovakvih, onakvih itd. Dakle, mislimo da je to vrlo važan amandman, koji obavezuje nosioce vlasti, koji, u krajnjoj liniji, uvek primarno organizuju neke naredne izbore, da svim učesnicima izbora dostave odgovarajuće podatke i da se na taj način zaštitimo od bilo kakvih manipulacija. Neko će reći – postoji onaj sprej, niko ne može da glasa dva puta itd. Mislim da ne treba da budemo smešni. Svaka hemija ima svoju protivhemiju, prema tome, to je zaštita od nekih laičkih prevara, ne od organizovanih prevara. Ponoviću još jednom, prosto bih upozorio sve stranke u ovom parlamentu da moramo, da je to zajednički interes svih političkih stranaka, da donesemo takav zakon o jedinstvenom biračkom spisku koji će da onemogući samu pomisao da neko nekad manipuliše tim biračkim spiskom. Još jednom ću ponoviti i da DSS načelno podržava ideju donošenja zakona o jedinstvenom biračkom spisku, odnosno da se ta vrlo važna materija konačno uredi jednim valjanim zakonom. Hvala.
Zahvaljujem. Izvolite, gospodine ministre.
Gospodine Šami, pogledao sam vaše amandmane. Moram odmah reći, što se tiče kazni, da je ispravan amandman i svakako ćemo ga prihvatiti, ali druge stvari su mi neprihvatljive. Nije mi prihvatljivo da političke stranke dobiju tu evidenciju. Smatram da je Ustav u tom pogledu potpuno jasan; evidencija koju prikuplja državni organ može da se upotrebljava samo u onu svrhu u koju je ta evidencija prikupljena, a ovde je prikupljena radi ostvarivanja aktivnog ili pasivnog biračkog prava tih lica. Iskreno, znamo se od pre 2000. godine, kada bi se evidencija podelila strankama, ona bi služila, po mom uverenju, za vođenje kampanje. Mislim da ja prvi, kao građanin, ne bih voleo da svaka stranka ima te moje podatke. Naravno, ja sam ministar, logično je da imate, ali govorim kao građanin. To je moje mišljenje. Zbog toga taj amandman neću prihvatiti, a voleo bih da prihvatite moje uveravanje da glasanje prema mestu boravišta neće izazvati nikakve probleme. Imamo veliki broj studenata. Studira se po centrima – Beograd, Novi Sad, Kragujevac, Niš. Mnogi ljudi radi van mesta svog prebivališta, imaju mesto boravišta i po sto, 200, 500 kilometara van mesta svog prebivališta. Ukoliko on prijavi da će na izborima koji su zakazani dana tog i tog glasati po mestu boravišta, to se upisuje u evidenciju u lokalnoj samoupravi. Imajući u vidu da je evidencija jedinstvena, da je to direktno preslikavanje podataka na bazu koju imamo u Beogradu, te da se izvodi iz biračkih spiskova štampaju samo iz te baze beogradske, nemoguće je da dođe do bilo kakvih problema da se njemu, recimo, odslika na drugom mestu. Kao što ste videli, predvideli smo da se ti podaci upisuju kao i za inostranstvo, da se upisuju i da se nakon sprovedenih izbora brišu do sledećih izbora. Svako od nas može da se zatekne negde van mesta prebivališta i da kaže – želim da glasam na izborima, evo, dozvolite mi da glasam ovde. Dakle, to je stvar čiste tehnike, informatičari. Ja sam pravnik, vi ste matematičar, vama bi trebalo da je to bliže, ali to je definitivno nešto što, kako je meni objašnjeno, nije nimalo komplikovan inženjerski zahvat i to će svakom građaninu biti omogućeno. Ne zaboravite, takvo pravo imaju svi naši građani koji su u inostranstvu. Oni već sada imaju to pravo. Oni kažu – glasaću, boraviću tog i tog datuma tu i tu. Pa čak i oni koji putuju službeno, kažu – glasaću tu i tu. U prošloj vladi se sećam da mi je neko od saradnika iz drugog ministarstva rekao – kada budu izbori, ne znam gde ću biti i glasaću tamo i tamo; on može da glasa tamo gde je trenutno. Kada mogu oni tako, zašto ne bismo mogli i mi unutar granice države da uredimo tako jednostavan proces kao što je glasanje prema mestu boravišta? Opet kažem, voleo bih da uvažite ovu argumentaciju. Imajte na umu koliko hiljada studenata, u krajnjem slučaju, da bi ispunilo svoju obavezu glasanja, mora da sedne u voz, pa ide vozom negde, putuje, ili autobusima, da bi tog vikenda glasao, pa se ponovo vraća u mesto boravišta. Moram još nešto da kažem. Zaista su svi ovde bili na vlasti. Svako je imao priliku da ovaj zakon donese i žao mi je što to niko ranije nije učinio. Mislim da će sada ova vladajuća većina doneti zakon i siguran sam, sada vam najiskrenije kažem, da ga neće nijedna druga menjati još dugi niz godina, bar ne u ovim suštinskim odredbama koje bi mogle biti predmet kritika. Jedna od tih jeste da se našim sugrađanima da mogućnost da glasaju prema mestu boravišta.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Gospodin Zoran Šami, replika.
Zahvaljujem. Samo još nekoliko rečenica, prosto da dam gospodinu ministru mogućnost da još jednom pročita naš amandman. Što se tiče davanja podataka učesnicima izbora u elektronskoj formi, ne može to biti zloupotrebljeno za kampanju, jer nismo tražili ni ime, ni prezime, ni adresu, tražili smo isključivo spisak matičnih brojeva i to ne može da se zloupotrebi u kampanji. Znam na šta vi mislite, zato smo to tako i napravili da nema imena i prezimena i adrese, ima samo matičnih brojeva i mesto odakle je. Ne verujem da to može da se zloupotrebi u kampanji, ali može da bude dragoceno za kontrolu da li ima duplih, da li ima izmišljenih, da vas sada ne učim nešto što vi savršeno dobro znate. Hvala.
Gospodin ministar ima reč. Izvolite.
Razumeo sam i dobro sam pratio i pratim još odonda kada ste bili vrlo simpatični kad smo govorili o brojevima i ciframa, tako da pratim vaše amandmane. Matični broj je najvažniji u celom tom sklopu podataka. Matični broj u Srbiji je, nažalost, ''govoreći'' i mislim da vam je to poznato. Imamo broj od 13 cifara i on je ''govoreći'' broj. To je jedna od zamerki koja nam se stavlja i mi ćemo verovatno u neko skorije vreme, pretpostavljam, MUP, izaći s novim zakonom. Znači, naš matični broj u standardima koji važe u EU prelazi za jednu cifru, ali to nije njegov najveći problem. Njegov najveći problem je što je ''govoreći'' broj. Nisam siguran da li bih mogao da upotrebim svih 13 cifara, ali, kao i svako u ovoj sali, znam dobro šta znači prvih, ako se ne varam, 11, ili barem prvih devet, to znaju svi. To je neka moja bojazan. Ne vidim da je to mnogo važno, a više se plašim mogućnosti, iskreno da vam kažem, zloupotrebe. Imajte na umu, ne učestvuju samo ove velike stranke ne izborima, znate i sami, pojave se tu uvek različiti ljudi. Nisam za to da se matični brojevi daju, bez obzira na to što pored toga ne stoji ime i prezime lica čiji je to matični broj, barem ne kad imamo ''govoreće'' matične brojeve. Da su to ''negovoreći'' matični brojevi, pa i nekako, ali mi imamo ''govoreće'' matične brojeve.
Zahvaljujem. Gospodin Ranđelović ima reč. Izvolite.
Poštovana gospođo predsednice, poštovani gospodine ministre, predstavnici Vlade, uvažene koleginice i kolege, pred sobom imamo vrlo važan zakon. Rekao bih, od svih zakona koje je dotično ministarstvo predložilo, ovo je jedini koji je krajnje neophodan. O važnosti jedinstvenog biračkog spiska je mnogo toga rečeno ovde i ne bih da ponavljam. Znamo kakve je probleme nedostatak potpunog jedinstvenog biračkog spiska pravio tokom izbora čitavih 90-ih godina, tokom izbora koji su se vrlo skoro dešavali, a kao neko ko predaje istoriju prava znam i kakve je to probleme stvaralo u istoriji srpske države uopšte. Na primer, prilikom izbora koji su se održavali pod Ustavom iz 1869. godine, ili u vreme rada Ustavotvornog odbora 1878. godine, setimo se govora radikala Ranka Tajsića, koji je upravo iznosio probleme ostvarivanja biračkog prava, one probleme koji su nas pratili kroz istoriju, sve do današnjeg dana. O važnosti razloga za donošenje ovoga zakona, takođe, ne bih govorio previše. Dati su dovoljno jasno u obrazloženju. Svima nama je poznato koliko su bitni ti razlozi i koliko je važno da se donese jedan ovakav zakon. Takođe, ne bih ponavljao ono što su već naveli uvaženi prethodnici, ali bih, shodno ovome što sada nameravam da iznesem, postavio neka pitanja vezana za ono što je rečeno i u samom tekstu zakona i u obrazloženju koji sledi iza teksta zakona. Naravno da je veoma važno da se uspostavi ta unutrašnja kontrola i da se centralizovanjem te kontrole eventualne zloupotrebe jedinstvenog biračkog spiska svedu na minimum, ali to uslovljava i neka vrlo konkretna pitanja, za koja bih voleo da čujem odgovor, bar su meni neka pitanja otvorila neke nejasnoće. Najpre, moje pitanje se tiče tehnike funkcionisanja svega ovoga o čemu je govorio gospodin ministar. Naime, dobro je rešenje da se svim građanima omogući ostvarivanje biračkog prava uz minimalne napore, te da mogu da glasaju u svom boravištu, ali mi nije najjasnija tehnologija sprečavanja zloupotreba. Takođe bih postavio pitanje – šta ako se do narednih izbora ne uspostavi tehnološka mogućnost za primenu ovoga što stoji u ovom zakonu, te se ne može bez zloupotreba glasati u mestu boravišta, a, na drugoj strani, uskraćuje se biraču pravo koje je dato ovim zakonom? Kako će se takvi slučajevi rešavati? Postavio bih pitanje vezano za ostvarivanje biračkog prava dijaspore. Često nam se dešavalo da u dijaspori ima više članova biračkog odbora nego onih koji su izašli na biralište. Takođe bih postavio pitanje – kako će se rešavati svi tehnički problemi koji su se do sada javljali prilikom glasanja u dijaspori? Na kraju, zamolio bih ministra da da pojašnjenje u vezi s načinom obezbeđenja potrebnih finansijskih sredstava za ostvarivanje ovog zakona. To nisu tako mala sredstva, znamo i sami da je tehnološki veoma komplikovano da se sve to što stoji u ovom zakonu ostvari, da je tehnološki veoma komplikovano i skupo da se to dovede do nivoa kada se mogu sprečiti sve zloupotrebe. Ovde su date nekakve cifre za prvu, drugu i treću godinu funkcionisanja ovog zakona. Objašnjeno je da potrebna sredstva ne obuhvataju uspostavljanje rezervne lokacije i troškove komunikacione infrastrukture, da će se obezbediti sredstva iz drugih izvora, iz budžeta jedinica lokalne samouprave i Nacionalnog investicionog plana. Po mom mišljenju, to nije dato na najjasniji način i voleo bih da Narodna skupština dobije objašnjenje kako će se ostvariti finansiranje svega onoga što je potrebno za realizaciju ovog zakona. Zahvaljujem na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Velimir Ilić. Gospodin Milan Marković, ministar. Izvolite.
Vrlo kratko, opet glasanje prema mestu boravišta. Pet dana pre zaključenja, zaključuje se mogućnost da se on prijavi da glasa prema mestu boravišta. S obzirom na to da je sistem jedinstven, svaka promena će se odslikavati u najkraćem mogućem roku i na centralnoj bazi, a izvod se štampa isključivo iz centralne baze, tako da je nemoguće. Moguće je da, možda, neko ne uspe na vreme da traži da glasa prema boravištu, ali je nemoguće da neko ostane i prema prebivalištu i prema boravištu. Prosto je nemoguće, fizički je nemoguće, jer postoji samo jedna baza koja se štampa, jedno ime, prezime i jedna rubrika. Nema šanse. Što se tiče ovog inostranstva, tu ste potpuno u pravu. Sada je evidentirano 58 hiljada ljudi u posebnoj evidenciji, a glasalo je samo 14 hiljada, recimo, ili 18 hiljada. Zbog toga smo mi sada predvideli u zakonu da se sve te mogućnosti glasanja prema boravištu uvek brišu nakon održanih izbora. Kada su novi izbori, svako se ponovo prijavi, ja, vi, bilo ko, gde će glasati, pa se to opet upiše, a kada prođu izbori, opet se sve briše. Sada ćemo imati potpuno realnu sliku. Na osnovu toga će RIK, nadam se da ćemo dotle imati državnu izbornu komisiju, taj centralni organ za sprovođenje izbora, moći da ima jasnu sliku gde treba da budu ta mesta za glasanje, odnosno gde će biti besmisleno, kao što je bilo i dešavalo se, da ima više ljudi na biračkom mestu nego glasača, tako da mislim da je vaš primer ispravan. Mislim da ovaj zakon rešava taj problem koji ste naveli. Što se tiče novca, kako kažu – novac nije problem, novca nema, novac nije problem. U skladu s budžetom i mogućnostima Nacionalnog investicionog plana, videćemo kakve će biti mogućnosti. Moje iskustvo, prema izradi jedinstvene evidencije za matične knjige, govori da sredstva jesu problem, ali iskreno se nadam da će za ovakav projekat biti sredstava, što iz budžeta, što iz Nacionalnog investicionog plana, i da ćemo moći da se oslonimo na to.
Reč ima narodni poslanik Velimir Ilić.
Gospođo predsednice, gospodine ministre, poštovani narodni poslanici, mislim da, ipak, olako prelazimo preko nekih zakona i mnogo dozvoljavamo da ministri, kada dođu u Parlament, počnu da nas ubeđuju i svaki čas repliciraju, tako da vodimo, maltene, polemiku o tome da li nešto treba, je li u redu ili nije u redu. To je vrlo nekorektno. Zamolio bih vas da ubuduće, zbog Parlamenta kao institucije, kada se da reč i kada se otvori rasprava, učesnici u raspravi poštuju Poslovnik. Ne možemo svaki čas imati ministre, kao što je bilo i prethodnih sednica, i uvek se događa, evo, i danas, koji na jednu reč izgovore deset. Onda ubeđuju javno mnjenje da su potpuno u pravu i zatrpaju ono što je ideja da se spreče raznorazne malverzacije. Birački spiskovi su veliki problem Srbije godinama. Uvek je vladajuća koalicija koristila biračke spiskove. To imamo u slučaju Miloševića, za vreme njegove vladavine, koji je koristio biračke spiskove na raznorazne načine, zloupotrebljavao birače, i imali smo uvek neke falš izbore, koji nisu odslikavali pravo stanje u narodu. Sličan slučaj je sada. Ovih dana, na Voždovcu, intenzivno se dovode ljudi i prijavljuju. Zamolio bih gospodina ministra da to malo iskontroliše. Sada hoćemo da manipulišemo, na primer, s gradovima gde ima izuzetno puno studenata, a ovo se posebno odnosi na te parcijalne izbore koji se odvijaju u pojedinim sredinama. Možda je smešan neki broj birača, ali npr. u jednom Leposaviću, u jednom Vrbasu, hiljadu birača mnogo znači. U Kosjeriću, 500 birača donosi pobedu. Vi ste tamo napravili pobedu za jednog odbornika, znači 50 glasova, 20 glasova je donelo pobedu. Prema tome, molim vas da budemo veoma obazrivi i da ne izmišljamo sada rupu na saksiji, da birač može da glasa po privremenom mestu boravka. Stalno mesto boravka, to je bio uvek način. Znači, tamo gde čovek živi, gde egzistira, gde se kandiduje, tamo treba da i bira i da glasa, a ne ovako, šetaćemo birače, imaćemo neke šetajuće birače, koje će biti vrlo teško iskontrolisati. Gospodo iz vladajuće koalicije, imamo izuzetno puno problema s vama, mi opozicioni poslanici. Kod vas ne može ništa da se završi u poslednje vreme. Ne znam šta se događa s vama? Da li vi nekad razmišljate, da li imate neke sastanke vladajuće koalicije da nađete neka rešenja za probleme koji se nagomilavaju iz dana u dan? Danas smo videli. Vi ne znate već dve godine da napravite jedan običan pasoš. Zašto? Zašto stalno dajete jednim istim ljudima da prave neke brljotine? Otkud sad G17 u izradi pasoša? Otkud sad ne možete da rešite pitanje jedne vakcine? Vi ne možete da nabavite vakcinu. U Srbiji hara grip, a vi ne možete da otvorite tender, da regulišete pitanje vakcine, da rešite neke najosnovnije probleme u državi. Imamo ministra koji se svaki čas pojavljuje i kaže – nema mesta panici. Na primer, u jednoj Rusiji, gde ima 200 miliona ljudi, umrlo je 14 ljudi, a kod nas, sa osam miliona, umrlo je sedmoro ljudi. Pitanje je alarmantno. Vi sad dozvoljavate da vam neki lideri neke sumnjive partije kreiraju politiku vladajuće koalicije. Vi pokušavate amandmanima da uterate u red one koji treba, možda, i krivično da odgovaraju za ono što rade. S njima pregovarate, razgovarate, dogovarate, i sve mi je ovo – okruglo, pa na ćoše, da se tako izrazim Prema tome, izbori su neminovni u Srbiji. Ne možete da se snađete. Zato ponovo radite nešto s biračkim spiskovima. Ponovo hoćete tu da napravite neku pogodnost za sebe, za svoje partije itd. Ne mogu sada da vam objašnjavam, vaši članovi Vlade prave po više partija. Vi ih podržavate, skupljate potpise, vi iz vladajuće koalicije, pravite im partije. Otkud im sredstva? Ljudi gladuju u Srbiji. Slušam svaki dan, bar tako kažu, da je hrana najjeftinija u istoriji Srbije, kad je najveća rodna godina, kad je jabuka tri dinara, mleko 15 dinara, pšenica osam dinara, a kažete da imate 700 hiljada ljudi koji gladuju, dok ministri, koje okivate u zlato, iz dokolice prave partije. Hajdmo još jednu partiju, možda bude zatrebala negde, pravićemo raznorazne kombinacije. Samo nešto kombinujete i mislite da vršite vlast marketingom, a ne rešavate obične životne probleme. Kako ne možete da rešite nijedan problem koji je evidentan? Evo, ja sam danas konsultovao tri vaša profesora s Medicinskog fakulteta – sva tri profesora imaju različita mišljenja što se tiče vakcine i gripa. Sada otvarate neke ponude; to je smešno. Ja vas molim da se urazumite. Evo, nedavno u Medveđi, kada su bili izbori, dolazili su Albanci iz Albanije autobusima, besplatno, i glasali za gradonačelnika. Zašto? Jer je tamo najveći šverc mesa. Ubacuje se meso iz Brazila, meso iz Argentine, meso sumnjivog porekla, i ulazi masovno u Srbiju. Ko to dozvoljava? Zašto se to dozvoljava? Otkud ti ljudi? Dođu, upišu se u birački spisak – kome padne na pamet, živi gde hoće i u prolazu navrati, upiše se, oni ga evidentiraju, i nema nikakvih problema. To uopšte nije dobro. Posebno vas sada opominjem zbog ovih izbora na Voždovcu. Dajte neku komisiju da prekontroliše koliko se ljudi upisuje ovih dana u biračke spiskove na Voždovcu. Ko je to omogućio? Mnogo će biti tesna situacija na Voždovcu i veoma je bitno da se to reši. Nemate kontrolu. Ne možete da rešite najobičnije probleme u državi. Morate sesti da se dogovorite. Znam da bi sada vama najviše odgovaralo da uvedete da je epidemija u Srbiji, da ne radi Parlament, da ne radi ništa. Zamorili ste se, ne znate šta ćete sa sobom, kraj je godine, nemate sredstva, potrebne su vam pare, obećali ste mnogo, ne možete to da ispunite i, naravno, u ovoj situaciji bi najbolje bilo da kažete – ljudi, ajde kući, sedite i uživajte. Šta će onda zdravstvo, u koje smo milione ulagali, da preduzme? Videćemo, ali vidimo da ste nesposobni. Izlazite na televiziju, najodgovorniji ljudi iz zdravstva – samo što se ne potuku pred kamerama. Više ništa ne znamo, ovaj narod je zbunjen. Više ne znamo šta se kupuje, ni koji lekovi, ni koji su falš. Ljudi kupuju sve, od luka, slanine, šta stignu. To više nije normalno stanje. Sednite u Vladi i izdogovarajte se šta hoćete i kako hoćete, šta nameravate i na koji način. Organizujte se bilo gde. U poljoprivredi i otkupu, niste znali da se organizujete, bila je katastrofa. U izgradnji, evo istog čoveka koji nije znao da napravi pasoš godinama, pa nije znao da reši pitanje vakcine, pa nije znao da reši pitanje epidemije itd., odnosno jednu grupaciju ljudi koji se sada javljaju, ultimativno traže da oni grade autoputeve. Pa, to je nemoguće. Sve probleme koje rešavaju su upropastili, a sada dajte njima u nadležnost autoputeve i stanove. Sećam se nekih prethodnih godina – 100.000, 200.000, džabe, ''samo uđeš i gotovo'' – znate onu vašu devizu u bankama? Ništa nije gotovo – Srbija propade načisto. Ja vas stvarno molim da se urazumite i vidite šta hoćete, kuda ste nas poveli. Vi ste vladajuća koalicija. Nemojte se vaditi. Izglasate Zakon o informisanju i posle 15 dana kažete da Zakon o informisanju ne valja, treba da se menja. Onda izađe jedna grupacija i kaže – dobro, to nije važno, mi smo ionako u vladajućoj koaliciji; jesmo u Vladi, ali za zakon nismo glasali. Svi koji ste u Vladi odgovorni ste za taj zakon. Taj je zakon po predlogu Vlade ušao ovde. Vi ste odgovorni, jer ste taj zakon izglasali. Mi ne možemo svakih mesec dana za iste zakone glasati. Zašto? Zato što vi napravite kompromis da produžite trajanje Vlade mesec-dva, pa prihvatate sve i svašta. Molim vas, vi što sedite u Vladi, ako hoćete sto nadležnosti da prenesete Vojvodini, sto svojih nadležnosti, šta ćete u Vladi? Dajte da vas smanjimo, odnosno treba da vas smanjimo za toliko posto koliko nadležnosti prenosite. Ne razumem zašto da sedite, šta će Dragin da radi ako prenese sve nadležnosti na Vojvodinu. Da bude nama u Šumadiji ministar iz Novog Sada, je li? To nema – ionako nas je u crno zavio ovih godinu i po, dve dana. Prema tome, ja vas molim da se urazumite. Napravite jedan dan pauzu i sednite negde za vikend, ljudi – dogovorite se šta hoćete. Nemojte samo dolaziti u Parlament – mi jednu, vi deset, prekrijete odmah. Počnete da nam pričate priče. Evo, danas replicirate na neke gluposti. Umete li, bre, da napravite taj pasoš ili ne umete i do kada umete da ga napravite? Šta je problem da se odštampa novi pasoš? Problem je – mi znamo gde, ali vi nećete da ga rešite, jer ne možete. Pade vam Vlada ako rešite taj problem. Takođe, ni hiljade drugih problema ne možete da rešite i uvek ih zatrpate. Treba neko napolje da vas pozove, da vas skuplja i da vas miri tamo, da vas objedinjuje itd. To ne liči ni na šta, gospodine ministre. Molim vas, urazumite vaše kolege u Vladi. Sedite, izdogovarajte se šta hoćete i onda izađite na Skupštinu – budite jasni, budite glasni i konkretni. Evo, sada vidite da vam zdravstvo ne funkcioniše. Neki dan, najveća bruka se dogodila u Srpskoj akademiji nauka; vaš ministar zdravlja izlazi i kandiduje se za akademika i dobija 10 glasova od tolike Akademije nauka. Odmah je trebalo da podnese ostavku, odmah, jer, zamislite, izađe jedan ministar s pet uzastopnih mandata i dobije 10 glasova od 170 članova Akademije koji su glasali. To je bruka za Srbiju, to je bruka za sve nas ovde. Ispada da ga je Parlament tamo postavio. Šta god ga pitate – nema mesta panici. Molim vas lepo, vaši službenici iz vladajuće koalicije izlaze na televiziju i iznose takav prljav veš da je nama više muka da gledamo i da slušamo, jer to je više nemoguće. Evo, sada ste nas toliko zbunili – jedna epidemija je nastala, a nema nikog ozbiljnog u Vladi da izađe i da kaže, da se obrati narodu. Da je sreće, i ovde bismo raspravljali o tome. Došao bi ministar zdravlja da informiše Srbiju, da informiše Parlament o čemu se radi. Ovako, vi se sami međusobno izdogovarate, uvedete nas u velike probleme i onda ne znamo šta ćemo i kud ćemo. Prema tome, ovo sve ne vodi na dobro. Imate jednu stalnu grupu koja, bukvalno, radi šta hoće – što god uzme da uradi, upropasti. Uzmete akcije – oni upropaste. Uzmete ovo – oni upropaste. Uzmete drugu investiciju – oni upropaste, zdravstvo – upropaste, omladinu – upropaste, sport. Doveli ste sportske klubove na ivicu rata. Ovo ne liči ni na šta. Šta sada da radimo? Držite neke radionice širom Srbije. Nešto mlatite s nekim radionicama, idete, putujete. Podnosite izveštaje šta radite i na koji način. Sve to ne vodi ničemu. Prema tome, uozbiljite se, jer situacija u Srbiji se mnogo iskomplikovala. Mnogo je veliko nezadovoljstvo. Mnogo je velikih problema koje ne rešavate. Mi ulazimo u završnicu godine bez rebalansa. Ne znam kako vi funkcionišete u Vladi – s budžetom koji niko nije video, a nikoga niste ni konsultovali. Evo, maltene, za mesec dana ćete doći u Parlament sa statutom Vojvodine, s prenosom nadležnosti, sa hiljadu problema. Sve to mislite ovde za par dana da završite. Ja vas molim da ove sednice više ne traju posle 18 časova, zbog toga što epidemija vlada u Srbiji. Nemojte da se čudite, gospođo Čomić. Ne možete terati po 15 sati sednicu Skupštine.
Narodni poslaniče, ja vas podsećam na obavezu člana 103. stav 1. Poslovnika. Molim vas da u preostalih pet minuta i 30 sekundi govorite o tački koja je na dnevnom redu.
Ja govorim o tački, ovo je sve povezano, ali vas molim da ovde ne ostavljate po pet-šest poslanika.
Narodni poslaniče, na osnovu istog člana 103. stav 3, predsedavajući je u obavezi da podseti poslanika na obaveze iz Poslovnika. Molim vas da u 14 minuta i 30 sekundi, sve ono što ste spomenuli, do kraja vremena koje imate na raspolaganju – i epidemiju i nesposobnu Vladu i vaš stav o teškoćama koje Srbija ima, dovedete u vezu s onim što je na dnevnom redu. Na dnevnom redu je Predlog zakona o jedinstvenom biračkom spisku. Molim vas da poštujete taj stav 1. člana 103. i vreme do kraja iskoristite da govorite o dnevnom redu. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, nemojte me prekidati. Samo sam hteo da vas opomenem da neke veoma važne stvari rešavamo. Ali, sada vas pitam konkretno, pošto vi sve znate, vi ste naša pametnica u Parlamentu, kad vi sednete za govornicu, blago nama – da li mi poslanici treba da se vakcinišemo ili ne? To mi odgovorite, pošto ste vi veliki stručnjak.
Narodni poslaniče, vašu dilemu da li da se vakcinišete ili ne povežite s Predlogom zakona o jedinstvenom biračkom spisku. Sad vas upozoravam.
Nije vređanje. Ovo pitanje život znači za Srbiju. Ovo pitanje za Srbiju život znači, molim vas, gospođo. Ovo je nama važno pitanje. Imam petoro dece. Šta da radim? Da li da ih vakcinišem ili ne? Šta vi kažete? Molim vas, niste doveli ministra da ovde govori o tome.
Narodni poslaniče, broj dece koji imate, živa bila vaša deca, i dileme oko vakcine povežite sa temom dnevnog reda. Raspravljamo o Predlogu zakona o jedinstvenom biračkom spisku. Dakle, član 103. stav 1.
Da li će po biračkom spisku da se vakciniše? Evo, ministra da pitamo. Da li ćemo po biračkom spisku ići na vakcinu i potpisivati, odbijati itd.? Stvarno nema smisla. Molim vas da se uozbiljimo i da dovedemo ovo u red. Nemojte sada praviti haos. Znam šta vas stiska i zašto birački spiskovi sada treba da se menjaju. Hoćete da nagurate birače vaše, vašu omladinu, studente koji su uz vas, na Voždovac. To je činjenica. To ćete da uradite. To vam sada treba, da biste posle mahali da ste pobedili. Ne može to tako. Ovaj parlament ne može da dozvoli takve stvari. Mi to nećemo da dozvolimo. A vi, gospodo iz vladajuće koalicije, onda ne morate da raspisujete izbore; uzmite sami i radite šta god hoćete, ali preuzmite odgovornost, preuzmite, gospodo, odgovornost. Neću da vas smaram, ne vredi vama ni govoriti, to primećujem. Evo, kada dođe gospođa Đukić, nastaviću. Hvala vam.
Ministar je prijavljen u elektronskom sistemu, ne želi reč. Ministar, inače, po Poslovniku, ima pravo da dobije reč kada god to zatraži i molim narodne poslanike da pročitaju odredbe Poslovnike koje se odnose na učesnike sednice. Narodni poslanik Miletić Mihajlović ima reč. Izvolite.
Poštovana potpredsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, i Poslanički klub SPS-JS-a smatra da je potrebno doneti zakon o jedinstvenom biračkom spisku, kojim će se na bolji način urediti evidencija svih birača u Srbiji, kako se određene greške, ili nedoslednosti, ili nešto teže od toga ne bi ponavljali u budućim izborima. Po dosadašnjem načinu funkcionisanja biračkih spiskova, sigurno je da je bilo problema i 90-tih godina i posle 2000. godine, više ili manje. Naravno, to je zavisilo od mnogo faktora, u krajnjoj liniji, sigurno ima ljudi koji su skloni zloupotrebi i takve vrste. Nepotrebno je da se kvalifikuje da su devedesete godine bile toliko crne, u smislu da su takvi birački spiskovi i takva evidencija birača u to vreme učinili da SPS, sa svojom koalicijom, vlada 10 godina… (Zoran Krasić, s mesta: Replika.) …i da je ta vladavina zasnovana samo na zloupotrebi i korišćenju takvih biračkih spiskova i takve evidencije, koja je učinila da budu takvi rezultati. Gospodine Krasiću, staću da bih čuo šta vi kažete. Ako imate šta da kažete, recite posle. Nemojte da me ometate, molim vas. Vrlo vas poštujem i ne ometam vas kada govorite, već slušam. Zahvaljujem. Podsećam da su 90-tih godina, više od pet-šest godina itd., u mnogim gradovima i mnogim lokalnim samoupravama u to vreme vladali oni koji danas govore o tim 90-tim godinama u nekom negativnom kontekstu. Znači li to da su takvu evidenciju birača u to vreme i oni koristili na takav način kao vladajuća stranka koja je vladala na republičkom nivou? Mislim da je suludo govoriti o tome i skupljati političke poene neprekidno, i posle 10 godina, kada više nema ni Slobodana Miloševića, na vlasti, ni te koalicije koja je ranije bila, i da to sada bude predmet razgovora i nekog poentiranja u političkom smislu. Mi treba ovde da govorimo o onome što jeste nov kvalitet u vođenju evidencije birača, ustanovljavanjem jedinstvenog biračkog spiska koji će omogućiti što manje zloupotreba, što manje grešaka, što tačniji obuhvat birača u izražavanju narodne volje, kada dođemo na izbore. Svakako da ovaj predlog zakona ima određenih kvaliteta i određenu logiku koja sledi. Mnogo je važno da je Ministarstvo za državnu upravu zapravo subjekt koji je odgovoran za jedinstveni birački spisak, a da funkcionisanje celog sistema uspostavlja kroz poverene poslove gradskim i opštinskim upravama, izbegavajući da to čini na drugačiji način, kroz sačinjavanje posebne mreže, kao ekspoziture isturenih jedinica tog ministarstva, što bi uvećalo republičku administraciju, a kvalitet bi ostao isti. Uz pretpostavku da će Ministarstvo vršiti valjan i stalan nadzor nad poverenim poslovima u lokalnim samoupravama i u gradskim samoupravama, taj posao će se odvijati na najbolji mogući način. Naravno, klub SPS-JS-a ima i određene dileme u pogledu zakonskih rešenja koja su ovde data, ne tvrdeći pri tom da takva rešenja ne valjaju, ali o nekim rešenjima valja popričati i dobiti razjašnjenje, kako bismo u potpunosti imali jasnu sliku o onome što je celovit sklop biračkog spiska koji treba da posluži za izbore. Dakle, pitanje je koliko je dobro rešenje funkcionisanje izbora po mestu boravišta. To jeste dobro rešenje u smislu toga da mi približavamo biračima mogućnost da izraze svoju volju u mestu boravka, uzimajući u obzir da su ti birači verovatno zauzeti i imaju neke svoje profesionalne i druge obaveze i da im je najjednostavnije da u mestu boravka ispolje svoju volju kroz glasanje na biračkom mestu. To je lako sprovesti i nema nikakvih dilema kada su u pitanju izbori za predsednika Republike ili za poslanike u ovom narodnom domu, naravno, po važećem zakonu za republičke poslanike. Ali, ostaje velika dilema koliko je to dobro kada je reč o lokalnim izborima, jer ti ljudi koji se prijave da glasaju po mestu boravka treba da glasaju za one liste i one kandidate koji su kandidovani u mestu boravka u toj lokalnoj samoupravi. Pitanje je – koliko su ti birači inkorporirani i prisutni u pravom smislu reči u rešavanju tih lokalnih problema i koliko su zainteresovani za sve to na lokalnom nivou, tamo gde borave? Možda su, ipak, više zainteresovani da urede stvari kroz svoj glas u mestu prebivališta? Sledeće pitanje koje ne vidimo ovde jasno, mi iz Poslaničke grupe SPS-JS-a, jeste pitanje interno raseljenih lica za koja se u članu 6. stav 3. kaže – interno raseljena lica se upisuju u birački spisak prema mestu u kome su prijavljeni kao interno raseljena lica. Oni kroz ovaj stav postaju deo biračkog spiska, odnosno izvoda iz biračkog spiska u mestu gde su raseljeni. Da li to znači da onda oni glasaju za one liste u tom mestu gde su raseljeni i da gube svaku sponu u smislu izražavanja svoje izborne volje tamo gde im je prebivalište, tamo gde su nekada bili? To znači da se, praktično, kidaju veze sa KiM-om i da onda više nema birača koji su odatle raseljeni i silom otišli, tako da tamo ostaje mnogo manje ljudi koji bi se pojavili u smislu izjašnjavanja i u funkciji biranja na tim prostorima. Razmišljali smo o tome. Recimo, u članu 19. stoji da postoje posebni izvodi iz biračkih spiskova i to se odnosi na vojnike i na birače koji su na izdržavanju zavodskih sankcija. Da li je možda bilo bolje rešenje da još jedna kategorija posebnih biračkih spiskova bude upravo za ova lica koja su raseljena i da na takav način oni budu u prilici da glasaju za liste po mestu prebivališta, što ima i svoj duboki politički smisao? Možda sva ova pitanja nismo u dovoljnoj meri shvatili, ali je potrebno da do toga dođemo kroz razgovor i da na pravi način to pitanje razjasnimo. Kada je reč o biračima koji imaju prijavljen boravak u inostranstvu, mislim da je kvalitet u tome da se vodi kao stalan podatak u biračkom spisku da ti ljudi imaju boravište u inostranstvu, a ostaje njihovo pravo da se, po raspisivanju izbora, izjasne da li će glasati u mestu boravka u inostranstvu, što mogu da izraze preko diplomatsko- konzularnog predstavništva, ili u zemlji, u lokalnim samoupravama, odnosno u opštinskoj ili gradskoj upravi, i to sve do pet dana pre zaključenja biračkih spiskova. Pitanje je – na koji način će birači ili lica koja imaju boravište u inostranstvu, a koji su se prijavili da tamo glasaju, da ostvare svoje biračko pravo na lokalnom nivou? To su neka rešenja koja su ostala u opštem sistematizovanju i definicijama, opštim definicijama ovog zakona, koja ne daju jasan odgovor na ova veoma značajna pitanja, koja su od životnog interesa za ono što jeste izražavanje volje u Srbiji. Smatramo da je predloženi zakon napredak u uređivanju jedinstvene evidencije birača i podržavamo ustanovljavanje takve jedne evidencije. Međutim, smatramo da ima mesta za poboljšanje određenih odredaba, što će ova rasprava, verujem, i dati kao rezultat. Ako i ostanu neka pitanja koja nisu na najbolji mogući način rešena, bićemo u prilici da iniciramo u skoro vreme neke izmene, koje će, nadam se, biti podržane od većine u ovom parlamentu, naravno, ako uočimo da su one suštinske i ako doprinose boljitku ove materije i ovog veoma važnog dokumenta. Zahvaljujem.
Narodni poslanik Zoran Krasić želi da govori o povredi Poslovnika i dobija reč na osnovu člana 100. stav 1.
Naravno, gospođo Čomić, to je član 100. u vezi sa članom 103, pardon, 104. O čemu se radi? Da to objasnim. Ko koga poštuje, to je jedna dimenzija ovog našeg posla i ja poštujem gospodina Mihajlovića. Međutim, ono što je rekao na početku stvarno vređa dostojanstvo svih narodnih poslanika, pogotovo moje dostojanstvo. Znam kakvi su bili izbori maja 1992. godine, pa da preskočim decembarske, 1992. godine, da vam kažem kakvi su bili oni iz decembra 1993. godine, da vam kažem kakvi su bili izbori decembra 1996. godine, da vam kažem za četiri izborna kruga 1997. godine, da vam kažem kakvi su bili oni decembra 2000. godine, po odredbama ovog zakona o izboru narodnih poslanika. Molim vas, pričati o tome da je bilo sve regularno, pa imate Veljka Odalovića, kreatora svih izbornih krađa na KiM-u. Da li ste gledali snimke šta se radilo s radikalima u Peći i lokalnim mestima 1997. godine? Nije tu Petar Jojić, kome je zapaljen auto u Gnjilanu 1997. godine. I vi pričate o regularnim izborima. Da li se vi sećate leks specijalisa 1996. godine? Molim vas, imajte malo dostojanstva. Uostalom, SRS je pisala ustavnu žalbu na preko 1.500 strana za sve nepravilnosti koje su se dešavale na biračkim mestima. I vi pričate o nekim stvarima. Ne želim sada da otvaram temu o Predlogu zakona, pošto će doći vreme za to, ali, molim vas, vodite računa, ipak, o elementarnom poštovanju zdravog razuma kod ljudi koji imaju više od 50 godina, koji se sećaju šta je sve bilo. Ne kritikujem samo vas, ovi su još sofisticiraniji u tim pitanjima. Oni su još gori od vas, apsolutno gori. Ali, vodite računa malo o dostojanstvu. Da vam ne pričam o tome kako izgledaju birački spiskovi na KiM-u danas. Osim imena i prezimena, gotovo da nema nijednog podatka. Sada pričate neke stvari. To možete da pričate nekima drugima. Možete pričati na svom mesnom odboru, opštinskom odboru, ali nemojte da pričate ljudima iz SRS-a, koji vrlo dobro znaju, s obzirom na to da su i oni kreatori zakona...
Dva minuta. Zahvaljujem. Gospodine poslaniče, nema povrede člana 104. Vas molim da u svojim polemikama i u govorima, koje imate i po osnovu člana 100, vodite računa upravo o poštovanju člana 104, da vodite računa o odgovornosti za javnu reč, jer ste, u pokušaju obrazloženja da je povređen član 104, načinili višestruke povrede iz tog člana. Reč ima narodni poslanik Mileta Poskurica. Izvolite.
Dame i gospodo, pred nama je danas Predlog zakona koji je, faktički, nastao tako što je iz jednog zakona kopirano 12 članova i preneto kao forma …
Narodni poslaniče, izvinite što vas prekidam, molim narodne poslanike da pogledaju član koji se odnosi na davanje prava na repliku, član 101. stav 3. Predsedavajući donosi odluku, to nije predmet povrede Poslovnika, nego je pravo i obaveza predsedavajućeg. Narodni poslanik Zoran Krasić je upozoren i replika nema. Molim vas da ne kršimo Poslovnik dobacivanjem s mesta. Izvolite, nastavite, narodni poslaniče, 30 sekundi više u odnosu na vreme koje vam je na raspolaganju.
Dakle, u osnovi nastao tako što je kopirano 12 članova Zakona o izboru narodnih poslanika, poglavlje 3. Glava III, i iz toga izveden kostur i osnov novog zakona. Dato mu je i novo ime – zakon o jedinstvenom biračkom spisku, i kao takav bi trebalo da predstavlja dobro, lepo rešenje, prihvatljivo rešenje za pouzdane, sigurne, bezbedne i od svake krađe i od svakih nejasnoća i nepredviđenih okolnosti zaštićene birače. Analizirajući to što je sada u 30 članova, otprilike, urađeno s onih 12 članova i, praktički, s copy-paste, teorijski to vraćeno nazad u onaj zakon, odnosno funkcionisaće kao novi, pa će se to shodno primenjivati u bivšem zakonu i u Zakonu o izboru predsednika Republike, na tragu smo informacije da zaključimo da ovaj zakon neće biti u tolikoj meri jedinstven koliko će to, možda, biti objedinjeni zakon. Dakle, i ovde se, globalno gledano, u članu 26. i u članu 27, podrazumeva mogućnost da jedinice lokalnih samouprava, kao svoje poverene, do sada vršene poslove, ažuriraju svoje biračke spiskove, a onda to isto dostave nazad Ministarstvu i tako Ministarstvo inicijalno formira svoju bazu podataka, koja bi tada trebalo da bude pod njegovom kontrolom; tada bi to valjda bilo jedinstveno i ostalo bi nekoliko ostalih nadležnosti opštega tipa koje bi činile osnovu da se ovaj zakon proglasi takvim da čini jedinstvenost uvida i kontrole biračkog spiska. Valjalo bi da zakon odista bude tako dobar da nam više nikada niko sa strane ne reguliše ni pravo na izbore, niti procenjuje izbornu krađu, ne kreira unutrašnje političke događaje. Valjalo bi da bude takav da ne budu oštećeni oni koji se tako osećaju zbog neizlaska birača, odnosno izlaska birača kojih u biračkom spisku nema, ili zbog ''mrtvih duša'', ili zbog bilo čega drugog. Nismo samo sigurni da je ovo pravo i jedinstveno rešenje. Da li će to što je stavljen predznak „jedinstven“ odista omogućiti jedinstvenu evidenciju? Naime, ako pogledamo da Ministarstvo propisuje sadržaj biračkog spiska, a ministar – da ga vodi Ministarstvo, šta oni, u osnovi, rade? Oni analiziraju stanje u biračkom spisku, najveći deo svog interizbornog perioda između dva izbora, ili je možda na tragu informacije da će izbora biti, pa će brzo gradske uprave da izbace delove biračkih spiskova, a time građani sami stiču mogućnost da vide šta to nije ispravno u biračkom spisku, pa da to onda koriguju, ili će to odista sve biti na dugom štapu i dugom kanapu, pa će onda doći do izražaja efikasnost i ažurnost lokalnih organa u samoupravama, u opštinama gradskim, koje bi trebalo da te spiskove ažuriraju. Druga vrsta delatnosti Ministarstva, unutar tog jedinstvenog delovanja, jeste vršenje promena, i to samo do 15 dana kada se izbori budu održali. Da li će u tom periodu, prema nadležnosti koje Ministarstvo ima, ono biti do kraja ažurno? To je prvi neposredni momenat u kome Ministarstvo preuzima funkciju neposrednog ažuriranja spiska. Ostatak posla koji se zove ažuriranje, koji de fakto to jeste, to je ono što i do sada Ministarstvo radi, analizira, vrši promene itd. Ažuriranje, po definiciji, kaže – vrši promene. U odgovarajućem članu stoji isto u zagradi što stoji i kod obaveze lokalne samouprave, koja sada samo zove ažuriranjem unos novih birača, ispravku podataka, korekciju netačnosti, ispisivanje itd. Da li će ta aktivnost, i na koji način, biti motivisana i popravljana samo činjenicom da će se uvesti moćni elektronski sistem, koji očigledno treba po vertikali da poveže Ministarstvo i jedinice lokalne samouprave, gradskih i opštinskih uprava, koje bi trebalo da budu organi koji u najvećem delu interizbornog vremena, u normalnim okolnostima, vrše taj posao, a Ministarstvo ih brzo, jednom vrelom linijom, servisira u vremenu u kome se nalazimo petnaestak dana do održavanja samih izbora? To je jedna od grubih nejasnoća, koja dovodi pod upit da li smo opet na putu da dobijemo objedinjeni, umesto jedinstvenog biračkog spiska, što jeste bila globalna zamerka ne samo političkih partija, nego i tzv. nevladinih organizacija koje su se bavile analizom kvaliteta naših biračkih spiskova? Kada se to gleda po članovima i po problemima na koje smo nailazili u periodu izbora prethodnih godina, sasvim je očigledno da možda ni na ovaj način nećemo neke od njih razrešiti bez dovoljne ažurnosti lokalnih organa, koji i taj posao rade kao povereni posao, koji im i dalje ostaje kao takav. Hoćemo li odista biti u prilici da se više ne sretnemo sa činjenicom da se po pet ili šest godina umrlo lice nalazi na biračkom spisku? To je problem druge vrste; tamo gde je osoba preminula, nije to mesto njenog prebivališta. Ta komunikacija, nekad čak i dva susedna grada, 30-40 km daleko, nekoliko godina biva neažurna i svaki put stavlja građane, rodbinu koja tu biva, kad prima poziv za glasanje za svog preminulog člana, u jednu nepovoljnu situaciju. On to treba da uradi, da ode sam da pita, ali većina građana, tek kada dobije onaj papir, onaj poziv, onu pantljičaru od trake i vidi da je pozvana na izbore, krene ili ne kreneda se angažuje oko toga. Tu potpuno nedostaje komunikacija u horizontali. Znači li to da će sada i matične službe, druge vrste evidencija, druge službe i organi evidencije biti umreženi u horizontali u celoj Srbiji? Ako je to tako, onda se možda može razumeti da će to koštati 250 miliona dinara. Ostalo nam je malo ove godine, dva meseca, za godinu, dve godine. Toliki novac treba da bude uložen, što u hardvere, što u softverske programe. To će biti izvor mogućih različitih zloupotreba, pogađanja tenderskog, odlučivanja ko će šta uzeti i kako će to konačno funkcionisati. Jer, kada iščitavamo zakon, obično se u njemu nalaze posebno slabe tačke koje bi potencijalno mogle biti kamen spoticanja da ovo odista bude jedan zakon, kakvog ga želite prikazati, dobar, evropski itd. Da li ćemo promenama koje su predviđene uspeti da ažuriramo jedinice lokalne samouprave, u kojima vrlo često, u polovini od njih, postoji samo jedan čovek, jedna osoba, jedan činovnik koji se bavi problemom evidencije? Da li će to značiti zapošljavanje novih ili preteranu odgovornost stavljenu na pleća tog jednog čoveka, ili šefa opštih poslova koji se time bavi? To bi značilo, da bi sve bilo ažurno, osobito u prilikama u kojima bi izbori došli brzo, da se mora zaposliti i novi broj izvršilaca, jer se ne tako često događa da masa ljudi izađe na izbore, a da se u biračkom spisku, na svom biračkom mestu, ne nađu u njemu, iako su na prethodnim izborima bili. Objašnjenje koje kasnije dobiju je da se, recimo, napravila zgrada, pa se tu sada umesto jednog objekta nalazi stambeni objekat sa 4,5 spratova. Svi su oni promenili adrese, lamele, promenio se broj stanova i ti ljudi više nisu obuhvaćeni jedinstvenim biračkim spiskom, a to znači da i neke druge institucije, sem onih koje zakon predviđa moraju biti one koji su organi evidencije, koje će to dostavljati, recimo, Ministarstvu unutrašnjih poslova. Pitanje je hoće li svako potrčati da promeni ličnu kartu onda kada promeni mesto gde stanuje? Pitanje je hoće li odmah oni koji su stupili u brak, supruga, kada promeni prezime, ići da promeni i ličnu kartu, a time i adresu, pa da se to nađe u evidenciji? Šta će od toga biti urađeno odmah, ekspresno, po službenoj dužnosti? Šta će Ministarstvo unutrašnjih poslova, koje po zakonu sada ima direktnu komunikaciju s Ministarstvom uprave i lokalne samouprave, pa će te podatke slati direktno Ministarstvu, a ono vraćati jedinici lokalne samouprave, i u okolnostima u kojima to traje poslednjih petnaestak dana do izbora, kada se pojavi jedinstveni spisak i kada se zaključi, i u okolnostima regularnog funkcionisanja i dostave podataka, gde sada oni ne idu po horizontali – da matična jedinica Ministarstva unutrašnjih poslova iste takve podatke šalje i lokalnoj samoupravi, odnosno onima koji su zaduženi, kao organi evidencije, da takve podatke proslede organu za donošenje rešenja? Dakle, pitanje umrežavanja i gustine te mreže, hoće li biti i po vertikali i po korisnicima, onima koji će imati matične knjige? Matične knjige rođenih i umrlih jesu osnovne; bitne su i matične knjige venčanih. Bitno je i to što će se naći u Zavodu za izvršavanje kaznenih sankcija, i određene socijalne institucije će imati svoje primedbe, za neke svoje štićenike koji se tamo nalaze, da će biti dislocirani sa svojih prebivališnih adresa, a nema ko za njih da se založi i da ih prijavi u biračkom spisku. Da li će oni biti obuhvaćeni posebnim spiskovima? Uopšte, termin „poseban“, „izdvojeni spiskovi''– gubi smisao ta reč, ako se već pravi nekoliko vrsta, a čuli smo i za treću vrstu posebnosti, itd. U vremenu kada su izbori proglašeni, lokalna samouprava je dužna da izađe s onim što trenutno poseduje, a to je birački spisak koji postoji i koji nije obavezan da sadrži jedinstveni matični broj građanina, da izbaci i proglasi preko medija način kako građani mogu da saznaju, i to je deo biračkog spiska i potpuno se razlikuje od izvoda koji će Ministarstvo kasnije, preko RIK-a, preko „Službenog glasnika“, proslediti svakoj jedinici lokalne samouprave, i po tačnom broju biračkih mesta, da se tačno znaju izvodi iz biračkog spiska. To je često razmak od, recimo, dva meseca. Poseban problem predstavlja kad se istovremeno radi o izborima u lokalnoj samoupravi, republičkim i, recimo, izborima za predsednika. Dva osnovna izbora, koji važe za celu teritoriju, i oni koji su strogo specifični, kada je reč o lokalnim – kako će se u tim prilikama izvršiti korekcija onoga što se nalazi na delu biračkog spiska istaknutog u lokalnoj samoupravi, od jedinstvenog matičnog broja, da li će svi građani, ako im nije bio jedinstven matični broj u pređašnjem spisku, moći to da urade, a nemamo horizontalu, kada bi MUP to odmah poslao odgovarajućim službama, da se to automatski koriguje u spisku?! Čl. 26. i 27. obavezuju lokalne samouprave da u taj posao krenu odmah nakon što se zakon proglasi važećim, nakon stupanja na snagu, nakon što ga Boris Tadić potpiše. Pitanje je, i s kaznama koje jesu, ali brojčano, i sa stepenom tehnološke povezanosti, da li će to moći sve da postignu? Dalje, kada gledamo tehnologiju rešavanja po službenoj dužnosti ili po zahtevu građana, postoje procedure u kojima su nekakve forme, nekakve obaveze od onih koji su nosioci organa, nosioci evidencija. Dakle, neko želi promenu prezimena, promenu adrese itd. Potrebno je tri dana da organ koji daje takav papir, čini takvu uslugu, pošalje organu koji izdaje rešenje, a to je lokalna samouprava, pa tri dana do dobijanja rešenja građanina, plus ako je upleten MUP, taj posao će se sada produžiti. Često će onaj ko sam ide, dakle, po ličnom zahtevu građana, biti dužan da to sam obavlja. Pitanje je nužnosti postojanja elektronske komunikacije, koliko će njemu u tom trenutku to biti od koristi? U dosadašnjim izbornim ciklusima sretali smo se i s pojavama da se osobe koje su bivale na izbornim mestima pojave na sasvim drugom izbornom mestu. To su verovatno bile mahinacije onih koji su na nivou lokalnih samouprava; često su to radili samo matičari, u 10% opština, kao posao koji im je naknadno dodeljivan u periodu izborne kampanje, dakle, kad se izbori proglase, retko kad pojedinačne i stručne službe i, po pravilu, zavisilo je od veličine opštine, od brojnosti njene administracije. Dakle, nisu se nalazili na ponovljenim izborima na svojim mestima. Kako će osoba koja može da glasa, odlučujući da, osim svog prebivališta, u razumnom periodu iskaže potrebu da glasa u mestu boravišta, a istovremeno su prisutni i republički i lokalni izbori, moći da glasa za lokalne izbore? Npr, neko ko studira u Beogradu, pa je na opštini Zvezdara, šta on uopšte zna o tim kandidatima koji će tu biti i neće moći tog dana da glasa tamo gde se lokalni izbori u matičnoj opštini sprovode? Da li će razumeti potrebu ili će sama donositi odluku šta je preferencijalno za nju, da to mora da uradi tamo, samo na jednom mestu? To je jedna od tehničkih nejasnoća koju nudi predloženo rešenje, tako da mislimo da tu ima nekih slabosti koje zakon nosi i koji, po samoj svojoj suštini, neće biti jedinstven i neće biti taj koji će omogućiti da izbegnemo nejasnoće koje su i ranije postojale. Kada je reč o izborima na KiM-u, tu se gotovo nijednom rečenicom ne pominje ništa. Mi smo čuli od ljudi koji su već govorili, od poslanika, da će biti vrlo specifična situacija. Koliko je evidencija očuvana, koliko će biti upisano ljudi koji su odseljeni, koji su u postupku da se vrate dole ili ne, ali koji su definitivno privremeno napustili svoja prebivališta, došli u Srbiju, administrativno su vezani za pojedine opštine u Srbiji? Recimo, Peć je vezana za Kragujevac i sada se neko tu prijavio u momentu kada se taj pogrom dešavao, sada živi u Beogradu, Aranđelovcu ili nekom drugom mestu. Sada je poseban problem za deo onih informacija koje se smatraju informacijama organa evidencije, jer njihova opština je funkcionalno i tehnički vezana za drugi grad, drugu opštinu. Tu će onda biti problema; ne samo što će odlučivati o lokalnim izborima u Beogradu, šta oni o tome uopšte znaju, nego i o tome da ostvare svoje pravo da glasaju za predsednika Republike ili na parlamentarnim izborima. Dakle, postoji više razloga koji nam govore da ovo rešenje nije idealno, da do kraja neće razrešiti nejasnoće koje smo imali.Recimo, obaveštenja koja građani potraže u toku predizbornih radnji, dakle, u razumnom roku kada to mogu da urade, pa naiđu na arogantnost administracije, u kojoj jedan administrativni službenik nije u stanju da im odgovori šta se u njihovom spisku nalazi i šta treba promeniti. Ne možemo dozvoliti, kod poslova prijave građanina, da on bude kažnjen i izložen šikaniranju, iako postoji predlog da kazne budu veće za one koji su u tome neažurni, a to bi možda trebalo da se odnosi samo na one koji su zaista organizovani tehnički, imaju dovoljan broj onih koji u tom poslu mogu da učestvuju, da bi mogli to adekvatno da reše…
Narodni poslaniče, za danas nismo produžili rad i u obavezi sam da odredim završetak popodnevnog dela u 18 časova, bez obzira na to što vi imate na raspolaganju još tri minuta i 30 sekundi da završite svoje izlaganje kao ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe Napred Srbijo. Dakle, za danas završavamo rad i nastavljamo sutra, u 10 časova, u utorak, 10. novembra. Rad u prepodnevnom delu počinje raspravom po članu 235, a nakon što se vratimo u raspravu o Predlogu zakona, narodni poslanik Mileta Poskurica će imati pravo da nastavi odmah, ako želi, ili nakon što završimo raspravu u načelu. Hvala vam.