Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je gospođa predsednik trebalo najpre da nas obavesti o razlozima zbog kojih je na ovako dugi rok odložila nastavak sednice, da nas obavesti o tome šta se u međuvremenu desilo i da li su se stekli uslovi za nastavak ove sednice, odnosno ovog vanrednog zasedanja. Ova sednica je prekinuta zbog hapšenja Radovana Karadžića. Tri dana se nije znalo da je uhapšen. To nisu znali njegova porodica, njegovi branioci. Pokrali ste mu sva dokumenta, pretresali, vršljali, obreo se u Hagu. Na vas će pasti kletva srpskog naroda, a biće večita. Izdali ste čoveka koji se žrtvovao za srpski narod i izdala ga je baš majka Srbija koju je najviše na svetu voleo. Potom smo mi imali prijavljeni skup, gospođo Đukić-Dejanović, na kome smo izražavali protest protiv svega lošeg, neustavnog, nezakonitog, neljudskog i nedostojanstvenog što se u Srbiji dešava, protiv uvođenja diktature, protiv hapšenja i izručivanja Radovana Karadžića. Policija nije utvrdila da postoje razlozi da skup ne bude odobren. Prijavili smo skup i šetnju Beogradom. Onda je nastupio scenario kakav vama nikad u životu ne želim, sa planiranom atentatom na SRS, na sve njene funkcionere, na sve građane koji su tog dana došli da iskažu svoj protest. Zašto? Ubili ste čoveka, pretukli ste mnogo ljudi, samo zato što smo Srbi. Da smo imali jednu albansku zastavu, da smo se predstavili kao pripadnici bilo kog drugog naroda, ne biste nas pipnuli. Prebili ste nas, ponizili dostojanstvo, ugrozili bezbednost Srbije do nivoa građanskog rata. I da nas vode bezumni kakvi su vas vodili 5. oktobra, mi sada ne bismo imali sednicu Narodne skupštine. Mučki je ubijen Ranko Panić, učesnik na našem skupu. Mučki ste pucali, s namerom da ubijete narodnog poslanika Borisava Pelevića. Mučki ste pretukli narodnog poslanika Dušana Marića. Mučki ste pretukli skoro sve funkcionere SRS-a, nedozvoljenim sredstvima i na nedozvoljeni način, i baš vas briga. Vi brinete hoće li biti opstrukcije u radu Narodne skupštine ili neće. Baš vas briga što pod vašom kapom, s vašim glasovima u tasterima, policija ubija ljude na ulici. Da li vi takvu demokratiju nama predviđate i zavodite? Šta je to? Niko ne sme da podigne glas protiv vas? Niko ne sme da izgovori reč? Niko ne sme da šeta ulicama Beograda? Što nam niste rekli da šetnja nije dozvoljena? Kakav je to bio scenario, dame i gospodo, da se policija dva sata tuče sa 100 svojih pripadnika, maskiranih! Održava neki sukob, čeka kada će radikali da krenu sa mitinga, a onda nas brutalno razbiju za pet minuta, upotrebom svih sredstava, posebno onih nedozvoljenih. Vi sada pitajte svog kolegu Pelevića šta su mu rekli na VMA. Da li je to bio pokušaj ubistva ili nije? Pitajte majku Ranka Panića da li joj je teško što joj je sin poginuo u Srbiji, a nije poginuo za pet godina rata u Krajini. Pitajte bar nekog od svojih komšija šta se ovo, uz vašu saglasnost, dešava u Srbiji. I vi hoćete redovnu sednicu Narodne skupštine?! Hoće gospodin Đelić, posle osam godina, da nam obećava blagostanje ako uđemo u Evropsku uniju. Hoćete nas pobiti da biste ušli u Evropsku uniju? Piše li u tom vašem sporazumu o pridruživanju da će biti zabranjen rad svih ljudi koji misle drugačije od vas, da nam nećete dati da idemo ulicom, da ćete nam ubijati decu i očeve?
Vreme.
Gospođo Đukić-Dejanović, mislio sam da u vama koji činite nekakvu vladajuću većinu ima razuma i da ćete za ovih mesec dana izaći pred građane Srbije. Šta im dugujete? Da kažete ko je naredio i ko je neposredno izvršio sve ono što se desilo na ulicama Beograda. Ko je naredio da bacate suzavac na čelo kolone SRS-a? Ko je naredio da pucate gumenom municijom, a njena upotreba se odobrava pod istim uslovima pod kojima je odobrena i upotreba vatrenog oružja? Dakle, mogao je taj policajac iz automatske puške da puca, njemu je to bilo odobreno. Ko je to naredio, ko je dao saglasnost i ko je neposredni izvršilac? Hoću da znam čemu služi ta žandarmerija, da tuče građane po ulicama, ili da zaštiti Srbiju od nečega? Da li su taj Boris Tadić i njegova funkcija toliko vredni da nam više neće pasti na pamet ni daglasamo protiv njega, da ćete ubijati one koji se u glasačkoj kutiji izjasne protiv Borisa Tadića? Dokle? Gde ste krenuli? Kakvu ste to koaliciju napravili? Hoćete li tako da je održavate, gospodo socijalisti? Prvi dan ministrovanja, policija ubije čoveka. Da li je to učešće u vlasti? Ko je odgovoran za to? Ko vam je naredio? Ko naređuje policiji? Da li postoji neka nepoznata vlada? Gde je predsednik Vlade ovde da nam kaže šta se to dešava? Zašto je Vlada dva dana posle svega toga rekla – policija je postupila po zakonu? Pa, jel po zakonu da policija ubije čoveka? Videćete, spremili smo film od onih snimaka koje su smeli da nam daju kamermani, pošto niko ne sme da nam da snimke, da je to brutalno, strašno, da ima bar za deset minuta stravičnih scena. Da li možete da verujete da je policajac koji čuva narod dobar ako 15 puta udari palicom čoveka koji leži na ulici? To se tamo vidi, kao da smo došli da osvajamo deo teritorije Srbije, kao da smo krenuli da otcepimo Kosovo i Metohiju. Tako zamišljamo intervenciju policije kada krenu da otimaju Kosovo i Metohiju, da policija upotrebi sva sredstva. Kada kažu da nije dobra Vlada Borisa Tadića, policija upotrebi sva sredstva. Da li to piše u Ustavu? Šta je sa ljudskim životima? Šta je s dostojanstvom? Šta je s demokratijom? Posle 18 godina višestranačkog sistema, imamo scene kojih je bilo samo u komunizmu. Neće vas niko zbog toga da kori u inostranstvu, samo će građani Srbije sa zebnjom da razmisle o tome šta ih sve i još čeka. Zato su novine pune priča o zapošljavanju 300, 500 ljudi. Samo glasajte za Tadića i da ovaj ovde bude stalni potpredsednik Vlade, biće zapošljavanja, biće svega. Nećete da glasate? Razbićemo mi vas. Šta vi sada očekujete od nas? Da povijemo glave, da čekamo kada ćete ponovo da nas tučete? Da čekamo koga ćete ponovo da ubijete? Zašto niste ustali da minutom ćutanja odate počast čoveku koga je ubila policija? Obdukcija je trajala, izveštaj se čekao jako dugo, jer je neko vršio pritisak na lekare. Svaka im čast. Napisali su šta je uzrok smrti – policijska čizma, dame i gospodo narodni poslanici, a vi hoćete dnevni red. Danas ga neće biti. Po tome kako ste ga vi zamislili, možda će ga biti ubuduće, ali ovde neko treba da se isprsi od vas koji bijete i ubijate i da kaže – da, desilo se to i to, izvinjavamo se porodici, izvinjavamo se građanima, odgovoran je taj, naredio je taj, odobrio je taj, izvršio je taj i taj. Nas nekoliko miliona ne možemo da strepimo kada idemo ulicom da li je policajac dobio nalog da ubije ili da prođe mirno pored nas. Ja u takvoj državi neću da živim i učiniću sve da Srbija ne bude takva država, da je vi ne načinite takvom. Ako treba, i glave ćemo da gubimo mi, samo nemojte da ubijate nedužne. Nemojte one koji su došli samo da prisustvuju skupu. Nemojte majke sa decom u naručju, nemojte starce i starice! Videćete snimke, tuku ljude od 70 i 80 godina koji stoje u ulazu, nemaju gde. Ono je bio crni dan za Srbiju, ali vi nikako da pustite da se to malo osvetli. Zato vam kažem, mi danas tražimo predsednika Vlade, izjašnjenje Vlade. Bez toga, sednice, na koju ste pozvali ovu evropsku gospodu, nema.
Reč ima gospodin Aligrudić. U skladu sa zahtevom SRS-a da ministar unutrašnjih poslova da obaveštenja na temu o kojoj je govorio gospodin Nikolić, to obaveštenje je u pismenoj formi stiglo šefovima poslaničkih grupa. S obzirom na to da je juče predstavnik SRS-a, na sastanku sa šefovima poslaničkih grupa, izneo takav zahtev, danas je to već podeljeno. Izvolite, gospodine Aligrudiću.
Citiram član 27. Poslovnika Narodne skupštine. "Predsednik Narodne skupštine vrši poslove predviđene Ustavom, predsedava sednicama Narodne skupštine, stara se o primeni Poslovnika Narodne skupštine, stara se o blagovremenom i usklađenom radu radnih tela Narodne skupštine, vrši druge poslove predviđene zakonom i ovim poslovnikom". U članu 98. Poslovnika Narodne skupštine stoji: "Predsednik Narodne skupštine prekida rad Narodne skupštine kada utvrdi nedostatak kvoruma na sednici Narodne skupštine, dok se kvorum ne obezbedi". To stoji u stavu 1. U stavu 2. stoji: "Predsednik Narodne skupštine može odrediti pauzu u radu sednice Narodne skupštine da bi se izvršile potrebne konsultacije i pribavilo mišljenje". Pri tome, tumačiti ovaj stav 2. na način da se ta pauza može odrediti beskrajno i bez ikakvog cilja, prosto, nije moguće. U stavu 3. piše: "Predsednik Narodne skupštine prekida rad Narodne skupštine i u drugim slučajevima ako to Narodna skupština zaključi." U stavu 4. piše: "Predsednik Narodne skupštine obavestiće narodne poslanike o nastavku sednice". Gospođo predsednice, vi ste, svakako, povredili član 27. i član 98. ovog poslovnika, jer ovo je nastavak te iste sednice, koju ste prekinuli pre oko šest nedelja bez ikakvog razloga. Ne postoji uporište u Poslovniku Narodne skupštine za ono što ste vi učinili i to ste učinili da biste tada stvorili sliku kako opozicija u Parlamentu, bože moj, blokira rad Narodne skupštine, ne dozvoljava da se radi po tačkama dnevnog reda. Sećate se i znamo svi vrlo dobro da ste sednicu prekinuli u momentu kada nijedna ruka poslanika SRS-a nije bila podignuta da traži reč po Poslovniku. Bilo je nekoliko ruku poslanika DSS-a, zbog toga što smo insistirali da čujemo odgovor, tada ili nekog drugog dana, na pitanje zbog čega se u zemlje EU vraćaju ambasadori naše države, zbog čega je takva odluka doneta. Naravno da nam nije palo na pamet da opstruiramo rad Narodne skupštine i naravno da nam nije palo na pamet da o tome pričamo ceo dan. Neka pitanja se, prosto, moraju postaviti, jer ih vi, dame i gospodo iz vladajuće koalicije, izazivate svojim ponašanjem. Nikada ovakvih tenzija u protekle tri ili četiri godine nije bilo. Nikada ovako zgusnutih grešaka i napetosti koju vi izazivate nije bilo. Maločas smo čuli šefa Poslaničke grupe SRS-a koji je govorio o jednom nemilom događaju, o ljudima koji su stradali na demonstracijama koje je ta politička stranka organizovala. Mi nismo za proteklih nekoliko godina imali takvih slučajeva, iako je bilo mitinga u Srbiji. Zašto to sada mora da bude? Zbog čega se sve to dešava? Mi moramo da imamo odgovor na to pitanje. Vlada koja sada postoji, Vlada koja je sada napravljena ima jedan strašan deficit. Ta vlada iza sebe nema izbornu volju građana, barem ne većinu onih građana koji su glasali na prethodnim izborima, jer je napravljena papazjanija i to svi vi vrlo dobro znate i to je način kako je ova vlada startovala. Tako će ova vlada nastaviti da radi, sa sve manjom i manjom podrškom, toga ste vi vrlo dobro svesni. Jednostavno, postoje pitanja koja se u ovoj narodnoj skupštini moraju raspraviti, zato što su bitna. Grupa od 108 narodnih poslanika je podnela zahtev da se Skupština oglasi tako što bi poništila ustav republike Kosovo i tako što bi se jasno izjasnila o Euleksu. To je ključno pitanje ovog trenutka. Gospođa Lindl,portparolka Euleksa, 22. avgusta je rekla jasno i glasno svim građanima Srbije čemu ta organizacija služi. Ona služi da sprovede ustav Kosova i prateće zakone, koji su doneti jednostranom primenom Ahtisarijevog plana, koji je Srbija odbacila. Ljudi, to je ključni momenat, to je prelomni trenutak. Vi se oglušavate o to, obavezu iz člana 106. Ustava da zakažete vanrednu sednicu. Shvatam da vladajućoj koaliciji, nijednoj, pa ni nama kao političkoj stranci, kada smo bili u vladajućim koalicijama, nije prijalo, niti je odgovaralo da se usvaja dnevni red po zahtevu opozicije i izglasavaju rezolucije. Nismo to od vas očekivali, ali smo očekivali da vam, kada vidite tekst rezolucije koji smo podneli, to služi kao neka vrsta alarma, da nas pozovete da sednemo i da se dogovorimo i da nakon toga nađemo rešenje kako bi Skupština Srbije reagovala. Vi ste to prenebregli, a onda ste išli iz greške u grešku, pogrešno ste vodili sednicu, pogrešno ste tumačili odredbe Poslovnika, kršili Ustav, pravili cirkus van Parlamenta. Setite se samo načina na koji su formirane vlasti u opštinama i gradovima Srbije, posebno u gradu Beogradu. Nije problem u prevari građana koju ste izvršili, to je nesporno, problem je kako ste to uradili, problem je metod, i sve to ide jedno za drugim. Hapsite optuženog za ratne zločine pred Haškim tribunalom i onda se oko toga napravi cirkus, milion stvari kojima se novine bave, gde mu je laptop, šta se s tim dešava, odakle on iskrsava, kada je uhapšen, kada je priveden i ostale stvari. Nakon toga ide miting i o mitingu je već bilo reči. Vi ovde niste, kao što sam čuo, bili suočeni čak ni sa jednim jedinim eksplicitnim zahtevom za podnošenje ostavke bilo kog ministra, ali ste bili suočeni sa zahtevom da se o ovim stvarima nešto kaže i da se na pitanja koja su postavljena da odgovor. To je, valjda, neki minimum. Što se tiče DSS-a, time završavam, svestan sam da sam dvostruko prekoračio vreme, mi nemamo nameru da pravimo opstrukciju u radu Parlamenta. Naši poslanici će se javiti, još nekoliko njih, da bi ponovili ili dodali nešto na ovo što sam ja rekao, zbog javnosti, da se zna da opozicija nije mogla biti kriva nijednog trenutka, pogotovo ne DSS, za bilo kakvu tzv. blokadu Parlamenta, jer je ona vama odgovarala. Vi ste hteli konstituisanje Skupštine Grada u avgustu, vi ste hteli mir zbog hapšenja Radovana Karadžića. To je bio jedini razlog, ali to treba javno reći, to je jako važno da se čuje. Mi ćemo to ponoviti samo u tom cilju. Svakako da poštujemo zahtev naših kolega iz SRS-a koji je ispred vas postavljen, smatramo da je logičan i razuman, pa se prema tome upravljajte. Na vama je, kao vladajućoj koaliciji, odgovornost da ova skupština normalno funkcioniše.
Pauzu sam odredila koristeći član 98. stav 2, a o dužini pauze smo se dogovorili na sastanku sa šefovima poslaničkih grupa. Reč ima narodni poslanik Čedomir Jovanović. Izvolite.
Gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, bojim se da svi zajedno moramo pronaći odgovor na problem koji nismo zajedno stvorili. Gospođo Đukić-Dejanović, siguran sam da vi moju kritiku nećete doživeti lično, ali onog trenutka kada ste seli na mesto predsednice republičkog parlamenta, preuzeli ste odgovornost za funkcionisanje ove institucije. Politika ne može biti lična kada se donose odluke, ali kada se utvrđuje odgovornost, ona mora biti lična. Juče smo se konsultovali oko nastavka rada na ovoj sednici. Vi ste, kao predsednik Parlamenta, na te konsultacije došli bez ijednog predloga. Vladajuća koalicija nije imala nijedan predlog. Opozicija je, svako na svoj način, izašla s konkretnim predlozima. SRS je rekla pod kojim uslovima će pristati na raspravu o predloženim tačkama dnevnog reda. Mi smo rekli da želimo promenu dnevnog reda i raspravu samo o Sporazumu o stabilizaciji i pridruživanju, jer postoje rokovi koji nas na tako nešto obavezuju, a svi zajedno smo od vas zatražili da učinite sve kako bi se obezbedio taj neophodni minimum za nastavak rada sednice. Nema ničeg zajedničkog između politike SRS-a i LDP-a, ali ono što nas u ovom trenutku obavezuje da reagujemo na ovakav način jeste odnos prema odgovornosti za ono što se u ovom društvu desilo. Vi ste, zajedno sa mnom, bili u kući tokom hapšenja Slobodana Miloševića. U tom trenutku je radio Srpski parlament, sednica se nije prekidala. Kada je Slobodan Milošević uhapšen, održana je konferencija za novinare na kojoj je javnost upoznata sa svim detaljima tog hapšenja. Trideset minuta posle ekstradicije Haškom tribunalu, predsednik Vlade je dao izjavu i rekao – isporučili smo bivšeg predsednika SRJ Haškom tribunalu. Organizovane su demonstracije na kojima je poginuo jedan čovek, reagovala je policija. Ako želimo da idemo u Evropu, ovde je gospodin Đelić, i mi ćemo ga u tome podržati, onda ne možemo okrenuti glavu od činjenice da je jedan čovek poginuo, a da je ovaj Beograd po ko zna koji put rušen. Neko je za to odgovoran. Ako je za to odgovoran gospodin Nikolić, neka odgovara, ako je odgovoran gospodin Todorović, neka odgovara, ako je odgovoran gospodin Pelević, neka odgovara, ako je odgovorna gospođa Radeta, zbog svojih izjava, neka ona odgovara, ali ovo što ste mi prosledili, gospođo predsednice, ovo je ponižavajuće. Devet redova odgovora na tako krupno pitanje, a tri reda funkcije onoga ko odgovara. Prvi, potpredsednik Vlade, zamenik predsednika Vlade, ministar unutrašnjih poslova, tri reda funkcija, a devet redova u kojima kaže da je formirana radna grupa, pa će radna grupa zasedati, pa će ko zna kada nama radna grupa reći nešto. Želimo odgovor odmah – da li je odgovoran organizator tih političkih skupova na kojima je izvršeno nasilje, ili je odgovorna policija koja je prekoračila službena ovlašćenja? Ova država mora imati vlast koja funkcioniše. Ako niste u stanju da obezbedite funkcionisanje Parlamenta, podnesite ostavku. Ako ministar policije ne zna posle dva meseca šta se desilo, neka podnese ostavku, da biramo drugog. Ovako se ne može voditi Skupština Srbije. Sutra nam je predsednik u Briselu, premijer nam je u Briselu, potpredsednik Vlade u Briselu, ministar inostranih poslova u Briselu. Šta oni tamo predstavljaju? Sa kakvom porukom dolaze iz Srbije? Ovako Srbija ne može da se menja. Tražili smo od vas da učinite maksimum. Ne znam da li ste to uradili ili ne, ali nam ništa o tome niste rekli. Zašto se Vlada nije izjasnila? Zašto nismo imali nove konsultacije tokom jutra? Mi ne možemo da pristanemo na način na koji svoju politiku sprovodi SRS, ali za stanje u kome se nalazi Parlament ste odgovorni, pre svega, vi. Nespretno sazvana sednica, nespretno definisan dnevni red, izbegavanje stavljanja rezolucije o Kosovu 108 poslanika na dnevni red, stavljanje Vladine rezolucije za koju ne postoji podrška, stavljanje u proceduru nekih zakona oko kojih nije postignut prethodni dogovor, trapavo konstituisanje Skupštine Grada, hapšenje Radovana Karadžića na način koji je poražavajući za ovu državu. Ako je uhapšen, onda ima da se zna ko ga je uhapsio i zašto je uhapšen. Hajde da se ne igramo žmurke, da prvu izjavu ministra policije ne dobijemo tako što je on izjavio da policija nije hapsila Radovana Karadžića. Šta to znači? Previše je grešaka da bi ova skupština mogla normalno da radi i zbog toga očekujemo od vas da preuzmete ličnu odgovornost, ukoliko ne postoje institucije koje su spremne da učine sve kako bi se deblokirao rad Parlamenta. Pretite primenom Poslovnika. Hajde da primenimo taj poslovnik onako kako je predviđeno i da ovde dovedemo predsednika Vlade i ministra policije da bi položili račun Parlamentu i omogućili normalan rad Skupštine. Nijedna stranka u Skupštini ne bi počela raspravu u Parlamentu a prenebregnula da je njen simpatizer poginuo na demonstracijama koje je ona organizovala. To ne mogu da urade ni radikali. Neka zna porodica tog nesrećnog čoveka zašto je on poginuo. Da li zbog toga što je ugrozio nečiji život? Da li zbog toga što je neko prekoračio ovlašćenja, da li zbog toga što je prevaren i doveden na demonstracije na kojima je neko želeo incidente, ali se o tome više ne može ćutati. Kada se jednom da jasan odgovor na taj problem, nikada se više neće ginuti na demonstracijama. Poslednji put se ginulo u avgustu ili julu, pre toga u februaru. Na to niko nije reagovao i ta naša tragična istorija je suviše dugačka da bismo dozvolili da se preko toga tek tako pređe. Znači, deblokada Parlamenta podrazumeva sposobnu vlast koja može omogućiti funkcionisanje ove institucije. Vi to niste omogućili, a ovo je poražavajuće i uvredljivo. Ne znam da li su vam to rekli prijatelji iz vaše koalicije, ali se mi tako osećamo. Tri reda potpisa, devet redova odgovora bez ikakve suštine. Učinite nešto, pre svega, na to vas obavezuje funkcija na kojoj se nalazite, dok se na njoj nalazite.
Zahvaljujem. Reč ima Jovan Palalić. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, pozivam se na član 226. Već nekoliko poslanika uporno insistira da dobijemo odgovor na pitanje zašto je prekinuta sednica Narodne skupštine Republike Srbije. U ovih nešto više od mesec dana, imamo kontinuiranu zamenu teza. Umesto jasnog odgovora, dobijamo permanentne napade na opoziciju kao vinovnika opstrukcije rada Parlamenta, a da javnost Srbije nijednog trenutka nije čula istinske razloge zašto je prekinut rad Skupštine. Nekoliko važnih događaja se u međuvremenu desilo a da ovaj parlament nije imao mogućnost da na njih reaguje, iako je u mnogo drugih slučajeva, kada su ti važni događaji bili, postizan konsenzus i na te događaje se reagovalo. Mi smo svedoci, i to javnost Srbije treba da zna, da sadašnja vlast polako priprema javnost za prihvatanje i legalizaciju Euleksa na prostoru KiM. Imali smo izjavu premijera Srbije da će Srbija prihvatiti rekonfiguraciju međunarodne misije na Kosovu, iako je Rezolucijom, u decembru 2007. godine, eksplicitno, uz podršku celog parlamenta, rečeno da Srbija nikada ne može da prihvati tu misiju koja je instrument Ahtisarijevog plana za utvrđivanje i promociju nezavisnosti Kosova. Sada, na početku rada ove skupštine, svedoci smo da se prvo pitanje, koje je uvek bilo pred ovom skupštinom, pitanje teritorijalnog integriteta i KiM, odlukom Vlade, stavlja kao poslednja tačka. Nama je Kosovo i Metohija uvek bilo prva tačka kada smo vršili vlast u ovoj državi, a vama je to sada poslednja tačka. Zaista je važno, gospođo predsednice, da čujemo zašto Skupština u toku avgusta, kada se ovakvi krupni događaji pripremaju, nije imala mogućnost da reaguje i zašto se stvorila atmosfera u ovom visokom domu da ne može da se postigne konsenzus oko ovog važnog pitanja, iako smo svedoci da se prethodnih godina postizao konsenzus oko najvažnijih državnih pitanja. Šta se to desilo u političkim strankama i u političkoj javnosti da se oko najvišeg političkog cilja Srbija deli? Vi morate dati odgovor na pitanje zašto je tema Kosova i Metohije poslednja tačka ovog dnevnog reda. Zašto smo došli u situaciju da tu tačku i taj problem rešavamo kao poslednji, kada se, u međuvremenu, vlast u Srbiji saglašava s tom protivpravnom misijom i polako prećutno prihvata nezavisnost Kosova? To mora da bude prva tačka. Ja vas pozivam da reagujete na predlog 108 narodnih poslanika i odmah otvorite ovu diskusiju, jer će biti kasno kada vlašću Republike Srbije, odlukama i politikom ove vlade, budemo dovedeni pred svršen čin, kada povratka neće biti.
Replika, gospodin Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pošto sam pominjan, a i sam sam dobio ovo pismo od gospođe Đukić-Dejanović, koje niste, verovatno, svi dobili, želim da vam ga pročitam da biste znali o čemu se radi. Dakle, gospođa Đukić-Dejanović nam je rekla da je povodom zahteva podnetog od strane predstavnika SRS-a zatražila posebne informacije od MUP-a i danas nam dostavlja dobijeno obaveštenje: "Poštovana predsednice, želim da vas obavestim da je po mom nalogu u MUP-u Republike Srbije formirana osmočlana radna grupa radi utvrđivanja svih okolnosti pod kojima je došlo do incidenata i povređivanja građana i policajaca za vreme javnog skupa SRS-a, održanog 29. jula 2008. godine u Beogradu. Takođe, želim da vas podsetim da sam više puta izjavljivao da je policija imala nalog da ne upotrebljava silu, osim u slučajevima napada na nju. Stoga, svi slučajevi eventualnog prekoračenja policijskih ovlašćenja biće najstrože sankcionisani, bez izuzetka. Po završetku rada ove radne grupe, biće sačinjen detaljan izveštaj koji će biti dostavljen Odboru za odbranu i bezbednost Narodne skupštine Republike Srbije i svim narodnim poslanicima, kao i svim nadležnim državnim organima i javnosti". To je odgovor koji smo dobili od MUP-a. Najpre, nije bilo incidenata i povređivanja, bilo je ubistava. Kakva osmočlana radna grupa, kada je Vlada izašla sa saopštenjem sutradan i rekla da je policija postupala po zakonu? Vlada je rekla da policija ima pravo da ubije Ranka Panića, zato što je policija postupala po zakonu. Ne vredi osmočlana radna grupa pri Ministarstvu, po Zakonu o policiji, on je već sutradan trebalo da ima izveštaj na stolu, po službenoj dužnosti, a i sam da ga traži dodatno. Kakav Odbor za odbranu i bezbednost, kada vi blokirate sve odbore u Skupštini? Vi ne date da se održi sednica Odbora za Kosovo i Metohiju, vaša većina ne dolazi na sednice Odbora. Ili biste došli na sednicu Odbora sa spremljenim odgovorom Odbora za odbranu i bezbednost i za njega biste glasali. Gospodinu ministru unutrašnjih poslova recite, ako nije saznao, ubijen je čovek, ubila ga je policijska čizma, žandarmerijska. Kao 7. jula, kada je Žikica Jovanović-Španac ubio dva žandarma iz Krajine, danas su se osvetili, pa su ubili Srbina iz Krajine, posle 60 i nešto godina. Opet Srbi ubijaju Srbe. Zbog čega? Zbog vlasti. Samo što Ranko Panić nije učestvovao da ruši vlast. Čak i njegova majka juče kaže – nije ni došao toliko zbog SRS-a, nego zbog Radovana Karadžića. Hteo je svojim prisustvom da pokaže da se ne slaže s izručivanjem. Taj Ranko Panić je ubijen, a ministar treba da zna, onog časa kada javni tužilac preuzme ovaj slučaj, njegove nadležnosti prestaju. Gde je sada taj javni tužilac? Koliko dana se već zna da je čovek ubijen? Vodi li neko u Srbiji zakonsku zvaničnu istragu povodom događaja, ili će Skupština da vodi tu istragu? Hajde, vodićemo je danas. Mi ćemo da vam opišemo ceo skup i kako je ministar rekao da se ne upotrebljava sila prema onima koji tuku policiju, ali da se upotrebi sila prema radikalima kada krenu da šetaju. Da vidimo da li je direktor policije odobrio upotrebu vatrenog oružja, da li je ministar bio saglasan s tom upotrebom, da li o tome zna nešto predsednik Vlade, da li o tome zna nešto predsednik Republike, predsednik Narodne skupštine. Gospođo Đukić, koliko god da vi nas ne svrstavate u svoju grupu, mi smo vaše kolege. Da vas podsetim, dok je Slobodan Milošević vodio Srbiju, kordoni jesu sprečavali ove da idu, ali je on izvikan za diktatora zato što nikoga nisu udarili. Kordoni su sprečavali demonstrante i građane da idu tamo gde su hteli, što je bilo nezakonito delo, ali vas nisu tukli, čak i kada ste ih ponižavali. Nemojte da klimate glavama, dobićete prehladu, uhvatiće vas promaja. Oživeste vi iz DS-a kada vam se pomenu kordoni. Nisu vas ubijali kada su vas sprečavali da se krećete ulicama Beograda. Ministar je bio iz iste političke stranke iz koje je i danas ministar. Danas ste nam pokazali kako vi zamišljate ljudski život, koji je po Ustavu neprikosnoven. Samo vi galamite i perite svoju savest. Ako vam svaki moj izlazak za govornicu posluži da se malo osetite relaksirano, evo, relaksirajte se do mile volje, galamite i gunđajte, ali ja vam kažem – svi ste za to odgovorni, i vi koji imate decu, i vi koji još nemate decu. Mislite vi na tu decu. Šta to pripremate u Srbiji? Hoće li vaša deca da imaju ista prava kao i tuđa deca? Hoćemo li bar u smrti da budemo jednaki? Hoće li neko od vas da kaže – aman, ljudi, zaista je policija ubila čoveka? Pa, šta ako je naša policija, daj da utvrdimo ko je ubio čoveka, ili mislite da ubistva mogu da prolaze nekažnjeno? Mogu, kada ubijaju mafijaši, pa se iskupe za novac, a kada ubija policija, mora da se utvrdi ko je ubio. A žandarmeriji poručujem – lepo ste nabildovani, naučeni da ubijete, čuvajte se kada dođu radikali na vlast. Vi sada ubijate nas, a vas ćemo da rasformiramo i da vas najurimo. Hiljadu evra plata se ne dobija da se ubijaju ljudi na ulici, nego da se zaštiti Srbija. Srbija ima neku elitnu jedinicu, od njih ste napravili zlikovce, jer ne mogu da zamislim tog policajca koji nišani sa šest metara daljine Peleviću u oko. Ne mogu da zamislim ni policajca koji na mene baca suzavac, da vam kažem iskreno. Hajde da vidim šta sam ja to zgrešio tog dana da na mene padne suzavac. Ko je naredio da se nišani u mene i da se baca suzavac? Da li sam ja to počinio neko delo zbog koga se koriste hemijska sredstva? Ovo je novi suzavac, socijalisti su izmislili novi. Onaj kojim su vas gađali je samo izazivao suze, a ovaj obara na pod i policija prileće i odmah tuče, koristi palicu na nedozvoljeni način. Imate i vi ovde ljude koji su se bavili borilačkim veštinama. Policija koristi palicu za ubijanje ljudi, ne za udarce na mestima gde je to zakonom dozvoljeno, nego za divljačko premlaćivanje. Baš me briga šta će o meni svaki policajac danas na ulici da misli, neka ga bude sramota, svakoga ko je učestvovao u onom razbijanju skupa SRS-a, a ja danju i noću sam idem na ulicama i sam se vozim drumovima. Ja sam na raspolaganju toj vašoj policiji, ali nemoj meni da se žale noću, posle, kod kakvih zlikovaca rade, nego neka se pobune. Nemojte meni da se žalite, vi, socijalisti, da ne smete da šupnete, nego šupnite, uspravite se. Godinu-dve bez poslaničkog mandata, posle ćete biti heroji. Ako ovaj mandat održavate ubistvima ljudi, razmislite dobro. Da li vam je to interes? Ovaj će da ode u Pariz čim se ova agonija završi. Proda kuću na Dedinju i ode u Pariz, kupiće dve u Parizu za onu kuću što ima na Dedinju. Gde ćete vi? Gde ćete kad se budemo gledali u Skupštini za godinu ili dve? Nosite teret, nosite breme na leđima. Hajde, svako ko ima teret na leđima, neka ga sad snese. Hajde, mi ćemo reći šta smo mi krivi, što je rekao gospodin Jovanović, zaista smo krivi što drugačije mislimo od vas, samo što to još uvek nije kažnjivo delo, samo što to još uvek nije zabranjeno. Zabranjuje se u državama u kojima Amerika uspostavi svoju vlast, ali u Srbiji još uvek nije zabranjeno da napravite skup i da na njemu iznesete svoje mišljenje. Ako vama nije dovoljno ovo što vam ja govorim, gospođo Đukić-Dejanović, da shvatite da ovo danas može da se nastavi samo ovako, u ovom tonu, onda ne znam koliko treba na vaš mozak izvršiti uticaja da shvatite da nešto treba da se uradi. Ovde nešto treba da se uradi, ovonije dovoljno, ovo za decu nije dovoljno. Nama treba odgovornost i imena ljudi. Šta je to teško, ljudi? Znate svakog policajca. Policija je trebalo da prijavi da snima skup, ona ga je snimala i bez prijave. Sve znate, znate i gde su bili ovi iz Niša, gde su bili ovi iz Kruševca, sve znate. Zna se ko je ubio čoveka. Samo je policajac, pa ne sme da se zna. Pa, mora da se zna. Bez toga, nema Narodne skupštine. Nama nije u interesu opstrukcija Narodne skupštine, da jeste, podneli bismo zahtev za izglasavanje nepoverenja Vladi, to mora da se održi u ovom zasedanju, pa bismo jednu interpelaciju održali još do kraja zasedanja, a to je za ovih mesec dana, i vi, svakako, ne biste radili. Ali, nije nama želja da vas sprečavamo da radite, nama je želja da popravimo ono što radite, ako može, a ako ne može, čekaćemo svoje dane. Ovo je jedna potpuno normalna i razumna želja, želja koja vas treba da vodi, da vam komšije, da vam deca ne kažu – je li, bre, tata, je li mama, da li ti učestvuješ zaista u tome, jesu li stvarno ubili policajci? Da li je to naša vlast, ''žuta'', demokratska, socijalistička, ova ili ona, da li je to naša vlast i koliko ćemo ljudi još da pobijemo i kad ćemo da ubijemo čika Tomu? Možda ste im usadili takvu mržnju prema svima nama, otkud znam. Mi svoju decu učimo da vole, da vas ne mrze. Ima nas koji smo pretrpeli svašta, neko reaguje, a neko ne reaguje. Mi sa vama i razgovaramo ovde normalno, a ne bi trebalo posle ovoga. Slučajno je ubijen čovek koga, čak, nisam poznavao, mogao je da bude ubijen čovek koji mi je veoma blizak. Kako onda da razgovaram s vama? Vama, skoro, kao da je i milo, nekako ne vidim na vama, bar neko da digne ruku i da kaže – stvarno, hajde da damo još dva-tri dana Vladi da izađe s podacima u javnost. Mesec dana! Ja sam predložio ovu pauzu i mislim, ljudi, za mesec dana znaćemo sve. Mi danas dolazimo kao da smo nastavili pre mesec dana. Želja vam je da mediji kažu da vršimo opstrukciju, Radio-televizija Srbije i onaj vaš glasnik, "Blic". Pa, neka kažu. Nismo izvršili veliku nuždu u sali Skupštine, nego smo vršili opstrukciju. Pa šta, je li to sramota? Nije, nije sramota vršiti opstrukciju kad imate diktatorsku i tiransku vlast. Vi razmislite dobro da li to vodi u demokratiju ili u diktaturu. S vama u demokratiju možemo da idemo, u diktaturu nećemo. Nećemo da trpimo, a diktatori su večiti samo dok su živi i to dobro znate.
Reč ima gospodin Velimir Ilić.
Dame i gospodo narodni poslanici, reklamiram povredu Poslovnika, smatrajući da smo mi, narodni poslanici Skupštine Srbije, uvređeni, povređeni, omalovaženi poslednjih mesec dana, jer se vodila jedna izuzetno velika kampanja kako mi kočimo razvoj Srbije, kako mi zaustavljamo demokratske procese, kako mi kočimo ulazak u Evropu, a mi nemamo nikakve veze s tim. Želeo bih da podsetim na onaj dan kada je prekinuta Skupština. Deo narodnih poslanika Nove Srbije i deo narodnih poslanika iz opozicije čekao je da dobije kartice. Nismo uspeli ni da uđemo u salu, rekli su nam – nema sednice. Nismo stigli ni da se upišemo, a sednica je prekinuta. Zašto je prekinuta, nismo znali. Razgovarali smo među sobom, naravno, a vi koji ste znali, ćutali ste, da nas samo pošaljete kući, da nas sklonite iz ove sale, da nas ne gledate, da biste obavili neke prljave poslove. U međuvremenu se dogodio niz problema na koje vi danas treba da odgovorite. Hapšenje Radovana Karadžića, kako, ko hapsi i na koji način, otkud neka dokumenta u kanalu posle 15 dana? Da li smo mi banana država ili ozbiljna država? Događa se jedan protestni skup, na kome sam i ja učestvovao i gledao sa bine sve što se događa i, naravno, mirni građani aplaudiraju, slušaju, sve je bilo u granicama pristojnosti, na najdemokratičniji način, kao što je uvek i bilo, i odjednom, pojavljuje se gužva iz Makedonske, počinje haos. Ko je izazvao haos? Niko od prisutnih nije reagovao, niko nije dao nekog povoda za tako nešto, i nastaje ono o čemu smo slušali ovde. Neko mora da podnese izveštaj, da obavesti javnost. Mi tražimo demokratsku Srbiju. Mi ne kočimo razvoj Srbije, mi hoćemo da se usvoje i ratifikuju ovi ugovori. Ja znam najbolje, 90% ugovora sam ja pravio, i studije, i konkurisao za te kreditne linije i dobijena sredstva. Godinu dana sam tražio od bivšeg predsednika Parlamenta da stavi to na dnevni red i nije stavio. Zar neko više voli da se ratifikuje Gasni sporazum od mene? Ja sam potpisnik tog sporazuma. Molim vas lepo, nemojte nas vređati, omalovažavati, izlaziti u medije i govoriti – evo, oni koče rad. Mi hoćemo ekonomski jaku Srbiju, hoćemo da se u Srbiji zapošljava, radi, gradi, ali nećemo laži u Srbiji i nećemo da neko drži pet miliona građana Srbije u redovima, da im obeća akcije i da od toga danas nema ništa. Nećemo to dozvoliti, nećemo dozvoliti da neko potpisuje sa "Fijatom" ugovor pola godine, svakih sedam dana – promocije, te promocija pisma o namerama, promocija predugovora, promocija.... Pa, ljudi, umete li da potpišete taj ugovor? Šta je problem? Obećali ste ugovore sa "Mercedesom", "Folksvagenom", 200 hiljada radnih mesta, vi ste to obećali, nisam ja. Hajde, radite nešto, ispunjavajte nešto, ali mi hoćemo demokratsku Srbiju i ceo život se borimo za demokratiju. Nećemo diktatorsku Srbiju, nećemo Srbiju straha, nećemo, ako neko izađe na protest, da mislimo da li će se vratiti kući. Imaju pravo da protestuju oni koje laže Vlada, koje lažu određeni ministri, izaći ćemo uvek da protestujemo, protestovali smo kad je bilo najteže i niko nas u tome neće sprečiti i zaustaviti. Hoćemo da polažete račune narodu, da se zna šta se radi u Srbiji i ko za šta odgovara. Uzeli ste vlast, imate odgovornost. Poginuo je čovek, povređen je poslanik, pucali su u poslanika. Objasnite ko je to uradio, na koji način. Ništa nije strašno. Mora neko da je naložio, ako taj nije dobio nalog, neka odgovara. To je prosta stvar. Nastavićemo rad Parlamenta. Mi nismo za opstrukciju, mi smo za rad i hoćemo rad, ali hoćemo i demokratsku Srbiju. Hoćemo da se poštuju lokalne vlasti, hoćemo da se poštuje izborna volja građana, i u Beogradu, i u svim gradovima širom Srbije. Narod je tako glasao, neka tako i bude. Nećemo ucene, nećemo da se prekraja na raznorazne načine izborna volja koju je narod dao u poverenje nekim ljudima. Prema tome, u nama možete imati saradnike, ali morate biti odgovorni, korektni i sa nama sarađivati. I, naravno, ne možete nas lagati. Mi imamo veliko iskustvo u ovom parlamentu, od 1990. godine mi ovde sedimo. Prošle su silne vlade, premijeri, poslanici itd., i mi hoćemo da jednom Srbija krene pravnim putem, da se polože računi, da se radi odgovorno, a ne da se optužuje neko ko s tim nema nikakve veze. Ponavljam, sednica nije zakazana šest nedelja. Šta, trebalo je da dođemo na sednicu koju niko nije zakazao i da nastavimo rad Parlamenta? Vi hoćete sad da nam uvedete neki kodeks ponašanja, kako da se ponašamo, gde da sedimo, šta da pričamo, kako da se krećemo ulicom. Toga nigde nema, ni u najvećim diktatorskim zemljama. Prema tome, narodni poslanik predstavlja narod i morate ga poštovati, uvažavati. Naravno, mi ćemo uvažavati Vladu, ali Vlada mora da ispunjava svoja obećanja. Morate doći ovde u najjačem sastavu, a ne dovoditi tamo neke činovnike da sede ovde, da gubimo vreme s njima. Za ovako ozbiljne teme mora da se pojavi premijer. Da li je premijer ovde Mlađan Dinkić ili Cvetković, meni uopšte nije jasno. Čitam svaki dan – Dinkić rekao - ukida se koncesija, koju je ovaj parlament doneo, vlade usvojile, sve završeno. Juče su bile dve sahrane poginulih na Ibarskoj magistrali. Kako vas nije sramota da se ukine koncesija na putu gde ima 27.000 auta dnevno, gde tehnički ne može da se odvija saobraćaj, gde svaki dan pogine neko? Naći ćete sredstva iz budžeta. Uradili ste rebalans, koliko ste dali – 400 miliona dinara za obilaznicu oko Beograda. To je kilometar puta. Gde ćete naći sredstva i da li mi u centralnoj Srbiji, u Šumadiji, u zapadnoj Srbiji, treba da ginemo svakodnevno? Da li nama treba autoput? Ne možete da ga napravite? Pustite da naprave oni koji mogu. Gasiti koncesiju? Ceo svet gradi autoputeve koncesijom. Pravite neki savet, devalvirate ministarstva, ministre, Vladu, predsednika Vlade. Kako može u Savetu prva violina biti Dinkić, a resorni ministar – neki član, premijer – neki član Saveta? O čemu se ovde, zapravo, radi? Nećemo to dozvoliti. Vi dozvolite Dinkiću da radi šta god hoće, nas ne interesuje, ali mi nećemo. Ovde mora da dođe, da položi račune ovome narodu. Ponavljam, 5 miliona građana je upisivalo akcije, danonoćno upisivali ljudi, i šta je sad? Dajete akcije za nešto što nije ušlo u proces privatizacije. Delite akcije ''Telekoma''. Ko vas je to naučio? Gde to može da se vara i obmanjuje narod sa ministarske funkcije. Prema tome, molim vas, gospodo iz vladajuće koalicije, uozbiljite se. Nemojte da budete neozbiljni, jer imate ozbiljnu opoziciju na drugoj strani, veoma ozbiljnu i organizovanu opoziciju. Prema tome, pamet u glavu i radite u skladu sa zakonom, Poslovnikom, Ustavom Republike Srbije, ako mislite da napravite nešto od ove Srbije. Ako ne može, doviđenja, otiđite, ima onih koji mogu.
Reč ima gospodin Borislav Pelević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo predsednice, poštovani građani Srbije, iskoristiću jedan deo vremena za citiranje nekoliko članova Ustava i Zakona o policiji, pa vas molim da mi to vreme ne računate u vreme u koje je predviđeno. Član 23, koji govori o ljudskim pravima i slobodama, glasi: ''Ljudsko dostojanstvo je neprikosnoveno i svi su dužni da ga poštuju i štite''. Član 24: ''Pravo na život: Ljudski život je neprikosnoven.'' Član 25: ''Fizički i psihički integritet je nepovrediv. Niko ne može biti izložen mučenju, nečovečnom ili ponižavajućem postupanju.'' Član 46. Ustava Srbije – Sloboda mišljenja i izražavanja, glasi: ''Jemči se sloboda mišljenja i izražavanja, kao i sloboda da se govorom, pisanjem, slikom ili na drugi način traže, primaju i šire obaveštenja i ideje''. Zakon o, policiji koji je usvojen 2005. godine, objavljen u ''Službenom glasniku Republike Srbije'', član 85 – Upotreba sredstava prinude protiv grupe lica, glasi: ''Ovlašćeno službeno lice ovlašćeno je da izda naređenje grupi lica da se raziđe ako se grupa protivpravno okupila, protivpravno se ponaša i tako može da izazove nasilje. Ako se grupe ne raziđe, mogu da se upotrebe samo sledeća sredstva prinude: 1. fizička snaga, 2. službena palica, 3. specijalnavozila, 4. službeni psi, 5. službeni konji, 6. uređaji za izbacivanje mlazeva vode, 7. hemijska sredstva. Sredstva iz stava 2. ovog člana mogu se upotrebiti samo po naređenju načelnika policijske uprave, odnosno policijskog službenika koga načelnik ovlasti''. Ovde se nigde ne pominje vatreno oružje i nigde se ne pominju gumeni meci. Dalje, službena palica, član 89: ''Udarci službenom palicom ne nanose se u predelu glave, vrata, kičmenog stuba, grudnog koša, trbušnog zida, genitalija i zglobova, osim kao krajnja mera''. Posebne vrste oružja i eksplozivnih sredstva, član 99: ''Odluku o upotrebi posebnih vrsta oružja'', tu se podrazumeva gumeni metak i eksplozivna sredstva, ''donosi direktor policije, uz saglasnost ministra''. Dame i gospodo narodni poslanici, juče sam na sastanku predstavnika poslaničkih grupa, kao ovlašćeni predstavnik SRS-a, zahtevao da se do današnjeg zasedanja oglasi Vlada, odnosno Ministarstvo policije, s izveštajem o tome ko je naredio i ko je izvršio ubistvo i premlaćivanje narodnih poslanika i demonstranata. Ovo što smo dobili, zahvaljujući intervenciji predsednika Skupštine, ponižavajuće je za sve poslanike i za sve građane Srbije. Ovo je uvredljivo i smešno. Dobro znate kada se organizuju radne grupe, onda kada se želi da se taj predmet stavi van snage, sa strane, i da se to zaboravi. To je bilo vreme komunizma. Ovo je, kako vi kažete, vreme evropskih integracija. Nigde nećete u svetu, ni u jednoj evropskoj, niti svetskoj državi naći ovakav primer, da se čovek u 21. veku ubije na demonstracijama, a da se niko povodom toga ne oglasi. Čak nijavni mediji koje kontroliše vlast nisu objavili da se čovek nalazi u bolnici, da je čovek u komi. Niko nije objavio ranjavanje narodnih poslanika, osim par listova koji su, nažalost, niskotiražni i koji su rodoljubivi, koji zaista hoće da objektivno prikažu stvari. Ubijen je simpatizer SRS-a, Ranko Panić. Povređen je narodni poslanik Dušan Marić, pretučen. Doživeo sam pokušaj ubistva, što su potvrdili svi advokati u jednim dnevnim novinama, ''Glasu javnosti'', nekoliko najviđenijih advokata iz Beograda. Takođe, potvrda za to je dobijena i na VMA i u Kliničkom centru. Povređeni su i pretučeni visoki funkcioneri SRS-a Aleksandar Vučić, Dragan Todorović, Kokez i mnogi drugi mirni demonstranti. Od huligana smo branili policiju. Razdvajali smo. Tada smo ubijani i tada smo tučeni, mi koji smo razdvajali njihove huligane, koje su oni doveli, svojim autobusima, i naložili im da sa ''fantomkama'' napadnu policiju, kako bi policija imala razloga da napadne mirne demonstrante i da spreči mirnu šetnju prema RTS-u. Pozivali smo, naročito Tomislav Nikolić, za vreme mitinga da ne bude incidenata, da budu mirni protesti i da dokažemo time da se razlikujemo od onih koji prebijaju, koji kradu, koji ubijaju i koji pljačkaju. Nisam ovde da kukam, niti kukam, dobio sam ja dva metka u ratu za oslobođenje Krajine, na planini Velebit, postao sam invalid 80%, ali ovaj metak, ovaj gumeni metak, ovaj srpski metak me mnogo više boli nego ta dva ustaška metka zbog kojih sam postao invalid. Ovo je taj gumeni metak koji je zabranjen, gospodo. Zabranjen je da se upotrebljava protiv demonstranata svuda u svetu, pa i po zakonu koji smo doneli ovde, mi, narodni poslanici. Zašto se ne oglašava ministar policije više od mesec dana? Zašto se Vlada oglasila samo prvog dana, govoreći kako je sve urađeno po zakonu i kako je efikasno delovala policija? Evo, nas je ovde 78 ratnih zločinaca, 78 demonstranata, pobijte nas sve, tako rešite problem. Jer, ovo govorim ne zbog sebe, nego zbog javnosti Srbije, da građani znaju šta ih čeka, da se više nikada nikome ovo ne desi, čak ni vama demokratama, čak ni vama iz vladajuće koalicije, daleko bilo, da se nikome više ne desi, ne poslanicima, nego građanima. Zato govorim o tome, a ne da kukam o svom stanju. Ja sam, nažalost, opet postao invalid, dobio sam jednu boru između obrva, koja ostaje zauvek, i dve iznad čela, ali sada izgledam malo strože, pa će moji studenti više da me se plaše. Malo šale nije na odmet, ali kontuzija mozga nije za šalu. Stalne glavobolje, stalna povraćanja, sa strahom da će to ostati zauvek, makar što se tiče glavobolje. To je mišljenje neurohirurga sa VMA, ali nije to strašno. Biće strašno ako se to bude ponovo dešavalo. Mi preko ovoga ne možemo da pređemo iz pijeteta prema pokojnom Ranku Paniću, iz poštovanja prema njegovoj porodici. Mi samo tražimo minimum minimuma, samo da se kaže ko je naredio, a zna se ko je naredio, jer to piše u Zakonu o policiji; ne pišu imena, ali pišu funkcije, ja sam ih pročitao – direktor policije i ministar policije. Ako nisu mogli u ovih sramnih devet redova da stave makar komandira te jedinice, šta su radili mesec i po dana? Zna se tačno koja je bila jedinica, ko je bio komandir i zna se tačno ko je po zakonu odgovoran za tako nešto. Dakle, tražimo to i preko toga ne možemo da pređemo, da se to ubuduće ne bi dešavalo, da sledeći put ne bude više mrtvih, da ne bude više povređenih poslanika i građana, samo zato tražimo. Zaista, ne želimo da vršimo opstrukciju Narodne skupštine, ima tu čak i zakon koji ćemo zdušno podržati, Gasni sporazum sa Rusijom, ali ne možemo preko nekih stvari preći, ne možemo preći preko onoga što se desilo na potpuno mirnim demonstracijama. Setite se, i vi ste pravili demonstracije. Kada je jedan Haški optuženik trebalo da ide u Hag, general Sreten Lukić, vi ste organizovali demonstracije i niko nije ubijen. Vlast je 2003. godine pravila demonstracije. Zašto mi onda nemamo pravo da pravimo demonstracije i proteste kada je naš simpatizer, naš čovek, pravi Srbin, koji je najviše voleo Srbiju i srpski narod, uhapšen? To pravo nam je zagarantovano Ustavom, malopre sam pročitao. Zato vam kažem da ostajemo pri svome i zaista ćemo učiniti sve da prvo rešimo to, pa da onda pređemo na usvajanje zakona po dnevnom redu.
Reč ima gospodin Dušan Marić.
Dame i gospodo narodni poslanici, po čl. 225. i 226, tražim objašnjenje zbog čega sam brutalno pretučen na mitingu SRS-a 29. jula, u centru Beograda. Pretučen sam na uglu između Makedonske i Kolarčeve ulice, u trenucima dok sam pokušavao, zajedno s ostalim funkcionerima SRS-a, da sprečim sukob policije i demonstranata. Konkretno, u tom delu Makedonske ulice, grupica od četiri-pet demonstranata koje nisam poznavao zatrkivala se prema kordonu policije i pokušavala da ih gađa; jedan im je držao u ruci razbijenu staklenu flašu, drugi je držao komad betona. Zajedno sa još jednim demonstrantom kojeg nisam poznavao, ubedili smo te ljude da ne bace tu flašu i taj komad betona, gurali smo se s njima. Neposredno posle toga, jedan od policajaca pokušao je da me udari. Okrenuo sam se prema njemu i rekao – čoveče, zašto hoćeš da me tučeš, vidiš da pokušavam da smirim situaciju. Nakon toga, pokazao sam novinarsku, a zatim i poslaničku legitimaciju. Samo što sam se okrenuo, nije prošlo desetak sekundi, odjeknuli su uzvici – ajde, ajde, kojim su, valjda, hrabrili sebe, skočili su na mene, dobio sam jedan snažan udarac palicom po vratu, drugi po ramenu. Udarci su bili toliko snažni da sam pao na asfalt. Kada sam pao na asfalt, dobio sam još jedan udarac palicom po desnoj strani glave i dva udarca nogom u krsta. U Urgentnom centru su konstatovali, doneo sam lekarske nalaze, sledeće povrede: kontuzija glave, nagnječenje temena, kontuzija leđa, poprečni hematomi po vratu, više hematoma po ramenu, krvave povrede obe ruke. Jedan od doktora mi je rekao da je udarac po vratu koji sam dobio palicom mogao biti koban da je bio samo jedan centimetar više. Sticajem okolnosti, od ranije imam povredu vratnog dela kičme. Od tada je prošlo više od mesec dana, niko iz policije, niko iz državnih organa nije našao za shodno da me pozove i da me pita šta se dogodilo i u kakvom stanju se nalazim. U ovoj zemlji stalno slušamo od predstavnika režima, od predstavnika vlasti, predstavnika policije, da novinare niko ne sme da dira. Kada neko, makar telefonom, zapreti nekome od novinara koji podržavaju Borisa Tadića, koji podržavaju tzv. evropske integracije, koji podržavaju Haški tribunal, istog dana se digne strašna dreka, odmah uveče direktora policije privode na informativni razgovor u ''Poligraf'', traži se preki sud. Sada je pretučen novinar koji je uz to, sticajem okolnosti, i narodni poslanik, i nikome ništa. Niko se ne interesuje za to osim SRS-a i dnevnog lista "Pravda". Šta to znači? To znači, praktično, da mi u Srbiji imamo dve vrste novinara, imamo novinare koji podržavaju aktuelni režim, koji podržavaju Haški tribunal, koji podržavaju nevladinu organizaciju na čelu sa Natašom Kandić,Sonjom Biserko, i oni su zaštićeni zakonom, njih ne sme niko popreko da pogleda, ne sme da im preti. Imamo drugu vrstu novinara, koju svako sme da bije, bez obzira, iako su, sticajem okolnosti, narodni poslanici. To je jedno lice nakazne demokratije koju u Srbiji nekoliko meseci izgrađuju politički naslednici Slobodana Miloševića i Zorana Đinđića. Na kraju ću reći još jednu stvar. Proveo sam na ratištu četiri godine. Dve i po godine sam vodio izviđačko-diverzantske jedinice vojske Republike Srpske, išao iz akcije u akciju. Samo na Kupreškom ratištu, u julu 1993. godine, zarobili smo na ovaj ili onaj način oko 900 neprijateljskih vojnika. Ja vam dajem reč, nijedan moj vojnik nijednom zarobljenom neprijateljskom vojniku nije opalio šamar, a kamoli da ga je udario. Svi su razmenjeni. Petnaest godina posle toga, ja sam doživeo, kao narodni poslanik, da dobijem batine u centru Beograda. Na kraju ću reći samo još ovaj podatak, smatram da je bitan zbog slike koja se širi o SRS-u. U toj izviđačkoj jedinici koja je zarobljavala hrvatske vojnike, koja ih nije tukla, pretežno su bili članovi SRS-a i zaista se time ponosim.
Reč ima gospođica Nataša Jovanović. Dozvolite da vas obavestim da će sednica Administrativnog odbora biti održana u pauzi, u Plavom salonu.
Dame i gospodo narodni poslanici, 29. jula, na mitingu slobode za Srbiju, kada se podigla Srbija da ustane, ne samo zbog svog nacionalnog ponosa i dostojanstva, koje ima i ova srpska omladina, kako je neki nazivaju – nova srpska omladina, mladići i devojke koji nisu bili ni u pelenama, nisu prohodali kada je profesor Šešelj branio Republiku Srpsku i Republiku Srpsku Krajinu, srpski četnici, kada je dr Radovan Karadžić stvarao Republiku Srpsku, već se podigla Srbija, a među njima, od strane režima ubijeni Ranko Panić iz Mladenovca. Trebalo bi da ućutite, Božidare Đeliću, i da slušate šta vam govorim, zato što vi imate 45 godina, a ubili ste čoveka koji je imao 41 godinu, koji je ratovao sa 23 godine, koji je ranjavan od strane ustaša i koji je sa 41 godinom, sa svojom suprugom i majkom, koje ste vi i vaš režim zavili u crno, hteo da se skući, dok vi kradete i otimate svakog dana. Zato treba da vas izbaci predsedavajući i da ćutite i slušate, vi, lopovi i kriminalci, kako ubijate časne i poštene ljude na ulicama Beograda...
Molim da se koriste pristojni termini.
Tog dana, kada je ustala patriotska Srbija i kada su ti mladi ljudi, njihovi očevi i majke došli i uzvikivali uglas da ne daju dr Radovana Karadžića, da dr Vojislav Šešelj nastavi da se bori hrabro i odlučno sa zlikovcima, da su ubili Slobodana Miloševića i još 13 Srba u Haškom kazamatu, gospodin Tomislav Nikolić je, na kraju, kada je izašao i kada ga je ovacijama pozdravila masa od preko 30.000 ljudi, jer to je bio jedan od najvećih svesrpskih mitinga koji je održan na Trgu Republike, rekao da se nešto čudno dešava iz pravca Makedonske ulice i da mi krećemo i da hoćemo da RTS obezbedi da se čuje reč ljudi koji su tog dana bili okupljeni u tolikom broju, ako ih je više miliona u Srbiji i svim srpskim zemljama koji su protiv isporuke srpskog heroja Radovana Karadžića. U tom trenutku, kada je on rekao da dolazimo tamo, da krenemo da vidimo šta se to dešava, da ćemo da idemo ispred zgrade RTS-a, namerno su, sve je bilo pažljivo i brižljivo planirano od strane diktatora Borisa Tadića, policija, policijske palice i ubice iz žandarmerije, kao njegova produžena ruka, krenuli na nas, na mirne učesnike skupa, samo zato što je Toma Nikolić rekao – mi dolazimo tamo. Jer, ljudi su demonstrirali i uzvikivali protiv izdajničkog režima i rekli da Boris Tadić pije srpsku krv i da je tiranin i diktator koga niko više neće da trpi, ali su bili mirni i razmahivali su barjake sa likom dr Karadžića, prof. Šešelja i sa srpskim zastavama su se pojavili, sa zastavama SRS-a na mitingu. Šta ste hteli da time pokušate, ili ste mislili da ćemo mi da linčujemo Tijanića u zgradi RTS-a? Nismo mi zlikovci i zlotvori kao što su neki bili koji su to uradili gospodinu Milanoviću, a vi ste, gospodo iz SPS-a, zaboravili svog partijskog druga posle 5. oktobra, i gospodina Komrakova, koji vam je lepo poručio, sve o vama zna i taksativno vas je nabrojao šta ste radili, ko je s kim šurovao. Mi smo želeli, kao što smo i uradili, i svakog dana je taj otpor protiv izdaje i prodaje Srbije sve veći, da podignemo Srbiju na noge. Mislila sam danas, dolazeći na ovu sednicu, da ćete bar da se pokajete, kao hrišćani, kao Srbi, da proradi u vama, ne u vama ''žutima'', jer vaš bivši predsednik je rekao – kome je do morala, neka ide u crkvu, ali kod vas drugih, bar mrvica, trunka savesti i da kažete – moramo, ipak, da se okrenemo i da vidimo koje su to godine iza nas. Pa, i naš predsednik je tako ubijen, pa je nastavljeno s politikom izdaje i prodaje. Zašto mi u ovome da učestvujemo? Ne, vi ste uz saglasnost i učestvujući u svemu tome, u toj zaveri protiv običnog srpskog naroda, protiv čestitog čoveka kao što je ubijeni Rajko Panić, želeli da demonstrirate silu, da pokažete da ste pravi tirani, da vama demokratija uopšte ne treba, ne treba vama ni ova sednica Narodne skupštine, da spasavate u tom trenutku, kako ste razmišljali, direktora jedne televizije koja se pretvara u monstruma. Jer, dok mi malopre pratimo izlaganje gospodina Nikolića, javljaju nam – zamislite, meša se ton na Prvom i Drugom programu. Šta, mi ne treba da poručimo odavde srpskoj javnosti i građanima Srbije, koji vas u najvećem broju, to su milioni Srba, optužuju za prodaju, izdaju i pljačku, šta mi mislimo i kako dalje da nastavi Skupština da radi?! Kada je koleginica Vjerica Radeta, u prvim danima te prodaje i izdaje od strane Borisa Tadića i vašeg izdajničkog režima, ponovila samo ono što se kroz vekove ponavlja u Srbiji, drvlje i kamenje se osulo na nju. Sva bulumenta iz domaćih i stranih medija svakog dana samo je pričala o tome. Usudio se neko i ovde da kaže, mislim da je to Čedomir Jovanović, ali šta zna on o srpskoj kletvi, da kaže – zbog onoga što je poručivala Vjerica Radeta. Ja ću danas da vam kažem da srpska kletva nikada ne zastareva i da se kroz istoriju, a valjda ste učili nešto u osnovnoj i srednjoj školi, valjda znate neki od ciklusa, naročito Kosovski ciklus, čuli ste i imatepredanja iz novije istorije, kao što je, recimo, događaj iz 1951. godine, na koji opominje i Srpska pravoslavna crkva, iz sela Kistanje u Republici Srpskoj Krajini. Nažalost, Kistanjce je stigla kletva jedne starice. Moram da vam kažem da zbog izdaje i prodaje srpskog junaka Radovana Karadžića, Boris Tadić, omražen kod svakog časnog i iskrenog Srbina, mora da zna da danas, pošto mi srpski radikali imamo našu svetu zakletvu i uvek smo spremni... A vi, mladi kolega iz Kragujevca, zaista ništa ne znate, osim da pošaljete onih nekoliko, ne znam koliko ih je bilo, 13 vaših aktivista ispred prepune gradske dvorane ''Šumadija'', kada smo onomad održali promociju knjige prof. Šešelja. Uprkos gospođi Kolundžiji, došlo je 1.500 ljudi na promociju knjige "Ubistvo mafijaškog premijera Zorana Đinđića". Pojavila se tada neka grupica organizovana od strane ovog nesrećnika, da uzvikuju – mi smo Zoranovi. Šta smo vam mi krivi što ste vi Zoranovi? Mi smo Šešeljevi i ponosimo se time. Mi smo Radovanovi i ponosimo se time. A vi, koji, u stvari, ne pripadate nigde, vama niko ništa ne može da poruči. Vi ne znate da će svakog jednog dana kletva da stigne, pa se zato i ne obraćam vama, već svakom srpskom radikalu kome bi ikada palo na pamet da na bilo koji način komunicira s izdajnikom i sa kugom ljudskom, kao što je Boris Tadić, neka mu se seme zatre, neka ga sunce nikada ne ogreje, neka ne vidi svetloga dana, zbog toga što Boris Tadić, kao najveće zlo u državi, ne zaslužuje da nijedan častan čovek, a takvi su svi srpski radikali, nikada s njim ne komunicira. Neka svakoga ko to pomisli stigne božija kazna, kao što sam rekla, vekovi su pokazali, koja nikada ne zastareva. Živeo dr Vojislav Šešelj, živeo dr Radovan Karadžić, sloboda za Srbiju pod ovakvim izdajničkim režimom.
Gospodin Momir Marković. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, da vas podsetim da je ona sednica, koja je tako naprasno prekinuta, tekla normalno, naravno, uz pozivanje na Poslovnik poslanika SRS-a, i uvek ćemo se pozivati na Poslovnik kada ga vi prekršite. Drugi dan zasedanja je predsedavajuća, odnosno predsednik Skupštine, u 9,30 bila preko puta, na konsultacijama, kako imate običaj da kažete vi iz vladajuće koalicije, ili po svoje mišljenje, kako su utvrdili poslanici SRS-a, i onda je prekinula sednicu, iako su nas pre toga ubeđivali da su tačke dnevnog reda toliko bitne, toliko ih je neophodno usvojiti, jer će Srbija stati. Prođe od onda mesec i po dana. Tih mesec i po dana vam je bilo potrebno da uhapsite Radovana Karadžića, da uvedete Euleks na Kosovo, da završite još neke prljave poslove, a onda biste nastavili rad, upravo po dnevnom redu, s onim tačkama dnevnog reda koje su bile toliko hitne da će Srbija stati ukoliko ne budu doneti ti zakoni. Naravno, tih mesec i po dana ste iskoristili maksimalno. Petog avgusta sam dobio telegram u kome me je predsednik Skupštine obaveštavao, kao narodnog poslanika, da će sednica biti nastavljena 2. septembra. Na kornjaču da ste stavili papir, gospođo predsedavajuća, da ste je samo okrenuli prema Batajnici, za tih mesec i po dana bi stigla. U Poslovniku, član 84. kaže - predsednik Narodne skupštine saziva Narodnu skupštinu nedelju dana pre zasedanja, šalje dnevni red i poziv za sednicu, ali ostavimo to. Dakle, za ovih mesec i po dana ste toliko napravili štete za Srbiju da se sada ne može nastaviti sednica po dnevnom redu dok se prethodna pitanja ne raščiste, koja upućujem ministru, predsedniku Vlade, predsedniku države Srbije, nažalost po Srbiju, sva trojica su na ključnim funkcijama. Prvo, ko je uhapsio Radovana Karadžića, jer je Ivica Dačić rekao – policija nije. Ako policija nije, onda nije ni žandarmerija, jer i žandarmerija potpada pod MUP, onda nije ni BIA-e, jer BIA je tog trenutka obavezna da obavesti ministra – gospodine ministre, priveli smo to i to lice, nalazi se tu i tu i vrše se ispitivanja. Ko onda to hapsi po Srbiji, dame i gospodo narodni poslanici? Da se nije vratio 11. februar 2003. godine, kada je preko sto Sasovaca bilo u Batajnici, pripomagali su im i vaši policajci, kada je trebalo da otmu profesora dr Vojislava Šešelja i da ga odvedu u Hag, pardon, 12. februara, jer je 11. otpečaćena tzv. optužnica koju su pisali ovi polupismeni profesori sa Pravnog fakulteta. Zbog toga i jeste takav. Stigla ih je kletva. Tada je preko 100 Sasovaca bilo u Batajnici. Da li to opet neke strane obaveštajne službe i strani agenti vršljaju po Srbiji? Građani Srbije, niste sigurni da će vas, i kada zgrešite nešto, uhapsiti policija Republike Srbije, uhapsiće vas stranci. Ko je držao Radovana Karadžića tri dana i gde ga je držao? Da li su ta tri dana bila potrebna da stigne onih pet miliona dolara glavarine na koju je ucenjen Radovan Karadžić? Da podsetim građane Srbije, Radovan Karadžić, Slobodan Milošević, Ratko Mladić, ucenjeni su na po pet miliona dolara i Vlada SAD-a im to isplaćuje. Znam da je 25. ili 26. juna, pred isporuku Slobodana Miloševića, visoki funkcioner, jedan od najviših iz ''žutog preduzeća'', odlazio u Američku ambasadu s rukama u džepovima i vratio se s koferčetom punim para; nije uspeo da ih potroši. O tome ko je ubio Ranka Panića, moraće ministar policije, ne da nam šalje devet redova o tome da će se formirati komisija koja će ispitati i, eventualno, utvrditi stanje, nego da sedne ovde, pre nego što Skupština pređe na dnevni red i da kaže po čijem nalogu, po čijem odobrenju, ko je naredio, ko je izvršio, ko je ubio Ranka Panića, ko je streljao narodnog poslanika Borislava Pelevića. Ko je to dozvolio da se, bukvalno, ubijaju ljudi po ulici? Ko je premlatio ne samo narodnog poslanika Dušana Marića, ko je prebio gospodina Aleksandra Vučića, ko je prebio nekolik desetina poslanika, prisutnih na mitingu? Ko je u Bezistanu, u 15,40 delio pare šefovima demonstranata? Zna se, dame i gospodo narodni poslanici, da su u Bezistanu podeljene pare vođama onih grupa koje su bile vaše, ljudima koji su presvučeni i koji su imali zadatak da obezbede pivo i druge potrebe za demonstrante, da bi to diglo demonstrante, da bi mogli ono da urade. Na kraju, ovo što je Ivica Dačić poslao predsedniku Narodne skupštine, a predsednik Narodne skupštine šefovima poslaničkih grupa, da će se formirati radna grupa i da će utvrditi i onda nas obavestiti, to su priče još iz Brozovog vremena. Kada nešto nećeš da uradiš, onda formiraj radnu grupu. Ja bih molio gospodina Milivojevića, ako ima nešto da kaže, neka izađe, neka kaže, a ne da dobacuje s mesta. Kada ste već dobacili, gospodine Milivojeviću, onda da vas pitam – nešto vam propade ova Kmara, kako se ono zvalo, ovo što ste u Gruziji, ili vam propade? Da vas podsetim, petoricu ste poslali u Belorusiju, jedan vam se vratio. Da li ona četvorica još dižu revoluciju tamo? Onaj vaš šef, tu je, inače, poslanik, kaže – smenićemo mi i Fidela Kastra. Da smem da kažem, zbog ovog kodeksa ponašanja, ja bih rekao – idiot ne zna da je Fidel Kastro još pre dve godine podneo ostavku. Na kraju, da pomognem ministru. Evo glavnih krivaca za ubistvo Ranka Panića, evo glavnih krivaca za prebijanje narodnih poslanika, evo glavnih krivaca za sav nered u Srbiji. Njih u zatvor, a onda će demokratija u Srbiju doći.
Reč ima gospođa Vjerica Radeta.
Želela bih, na početku, da zamolim gospodina Aleksandra Tijanića, s obzirom na to da je današnja sednica veoma interesantna i da, između ostalog, tražimo da nam Vlada Republike Srbije kaže ko je kidnapovao i gde su držali Radovana Karadžića, da omogući gospodinu Karadžiću da u Hagu prati sednicu ovog parlamenta, jer smo obavešteni od mnogo ljudi, nekoliko nas je dobilo poruke iz inostranstva, da je ukinut pre nekoliko minuta satelitski prenos ove sednice. Ovo je molba, očekujem razumevanje, gospodine Tijaniću. Narode srpski, građani Srbije, pričamo danas, odnosno postavlja se pitanje, ceo mesec se pričalo o tome kako neko vrši opstrukciju rada Parlamenta. Ovo što radimo danas, mi, srpski radikali, nije opstrukcija, ovo je pravi rad pravih narodnih predstavnika, ozbiljnih i odgovornih ljudi, kakvi su srpski radikali. Ko vrši opstrukciju Parlamenta? Naravno, Boris Tadić. Boris Tadić, taj prokletnik, koji je odgovoran i za smrt Ranka Panića, kao što je malopre gospodin Marković pokazao, i za ovo što se desilo na dan mitinga SRS-a. Pogledajte ovu sliku kako policajci palicama i čizmama, demokratski, tuku mirne građane Srbije. Za sve je odgovoran diktator Tadić. Podsećam vas, malo da se vratimo unazad, to je onaj čovek što je udario mirnog čoveka u Guči, pre nekoliko godina, zato što je rekao – ua Tadić. To je onaj čovek zbog kog se digla cela frka kada je, sećate se, rotvajler pokušao atentat na njega u Beogradu. To je onaj čovek čije je obezbeđenje pretuklo mirnog građanina u Grockoj, koji mu nije pružio ruku, jer je rekao – šta će vam ovaj lopov pored vas, a lopov je bio Dragan Đilas. To je taj Boris Tadić, to je taj prokletnik koji uništi sve što se u Srbiji uništiti da. Najgori predsednik od kad je Srbije. Čovek koji će prodati, i već je to svima jasno, i delove Srbije. Čini mi se, nažalost, da je sa Kosovom i Metohijom već završio, sad je na redu Vojvodina; novi statut Vojvodine, ustav, kako će ga nazvati, već ko to zna, odnosno znaju oni. Dakle, Boris Tadić mora da zna da će ga stići kletva i prokletstvo, pa vi sad opet angažujte Radovanovića, onog što je umislio da je državni tužilac, a to je, sećate se, onaj kriminalac iz Kragujevca, jer su ga kriminalne afere u kragujevačkom tužilaštvu preporučile vama, ''žutim'' poštenjačinama, da ga ovde imenujete za vršioca dužnosti. Odavno mu je istekao mandat. Gospodo, Srbija nema Javnog tužioca. Nemate petlju da ga stavite ovde na dnevni red, da pričamo o svim njegovim aferama i da vam kažemo zbog čega on ne može biti državni tužilac. Taj državni tužilac, umesto da se bavi ovim o čemu mi danas pričamo, da kaže da traži od policije obaveštenje ko je ubio Ranka Panića, ko je organizovao da se prebijaju mirni građani, narodni poslanici, funkcioneri SRS-a, ko je sve to uradio, on se bavi time da li je Vjerica Radeta prekršila zakon zato što je podsetila Borisa Tadića na prokletstvo koje je kroz istoriju uvek pratilo srpske izdajnike. Ne znam da li će se zabaviti i kletvama koje je Borisu Tadiću i Ivici Dačiću izrekao otac Jova Đoga, koje je izrekao ujak Ranka Panića, koje je izrekla majka Ranka Panića? Juče sam razgovarala s tom ženom, sa gospodinom Tomislavom Nikolićem, Aleksandrom Vučićem i Milanom Terzićem, koji će biti advokat porodici Panić. I juče je ponovila, pišu današnje novine, bila je i s novinarima – ne imali sna ni Tadić ni Dačić dok ne došli da od mene traže oproštaj. Suze majke Ranka Panića stići će, gospodo, sve koji su na bilo koji način učestvovali u njegovom ubistvu. Ranko Panić je bio jedinac svoje majke. Ona nema ni muža, nema ni kćerku, više ni sina, ni unuče, njena vrata je Boris Tadić crnom kvakom trajno zatvorio. Ne može to proći bez prokletstva, koje je uvek i oduvek pratilo srpske izdajnike, ponavljam. Koliko mi verujemo u to, poručujem, pre svega, svim građanima Srbije, da nas čuju i da znaju da mi i srpskim radikalima kažemo – proklet bio svaki radikal, proklet mu bio i rod i porod, koji se ikada sastao s Borisom Tadićem posle njegove sramne isporuke Radovana Karadžića Haškom tribunalu i posle ubistva Ranka Panića. Drage kolege poslanici, kada sam svojevremeno govorila, svi mi, poslanici SRS-a, svi radikali, kada smo javno govorili da je za odlazak našeg predsednika Vojislava Šešelja u Hag odgovoran mafijaški premijer Zoran Đinđić, vi ''žuti'' ste arlaukali iz skupštinskih klupa, vrištali. Kada je Karla del Ponte potvrdila da je to tačno, pokrili ste se ušima i ćutite. Sada poručujem Borisu Tadiću, Ivici Dačiću, Vuku Draškoviću, Mlađanu Dinkiću, onom Vukčeviću i njegovom Bruni Vekariću, budu li nešto učinili sada kada im dođe Serž Bramerc, jer znamo da oni, zajedno sa američkim, engleskim i francuskim obaveštajnim službama, rade na tome da pretresno, odnosno žalbeno veće donese odluku da se Vojislavu Šešelju nametne advokat, a to znači da Vojislava Šešelja ubiju, budu li učestvovali u tome, mi srpski radikali im to nikada nećemo zaboraviti a Bog im nikada neće oprostiti.
Reč ima Gordana Pop-Lazić, Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovane kolege, želela bih, pre svega, da se obratim predsedniku Skupštine i da dam svoju ličnu ocenu o onome što je ona do sada radila i sa kakvim je izjavama u javnost izlazila, u nameri da dezinformiše javnost. To je, naravno, moja ocena, a ostavljam svakome na savest da procenjuje kako ko radi. Ja samo ovde imam mogućnost da to javno kažem, a svakodnevno slušam od građana šta oni o svemu tome misle. Za jedan časopis je, 30. avgusta, gospođa predsednik izjavila – da smo pokušali da radimo, čitav avgust bi bio pretvoren u političko nadmudrivanje a ne u rad na važnim zakonima, zbog toga je pauza u radu Parlamenta, ipak, bila potrebna. To je, pre svega, notorna laž i to vi, gospođo predsednik, znate. Vi znate zašto ste prekinuli rad sednice, ali čak i da je tako, moram da vas upozorim da to, upravo, i jeste naš posao. Mi jesmo ovde da se politički nadmudrujemo i usput, naravno, donosimo zakone, ili, kroz zakone se politički nadmudrujemo. Kada sam govorila o vama u vreme vašeg izbora, upravo sam o tome govorila, smatrajući da niste dorasli tom mestu, jer ne shvatate smisao demokratije i smisao parlamentarizma. Sve ovo što se u međuvremenu desilo, delimično je i vaša odgovornost. Pitam vas, da li ste kao predsednik Skupštine zaštitili dostojanstvo Narodne skupštine, dostojanstvo narodnog poslanika, da li ste išta uradili kao predsednik Skupštine, od nekog državnog organa ili funkcionera tražili obrazloženje o tome šta se to dogodilo sa vašim kolegama narodnim poslanicima? Kako to oni mogu da budu prebijeni, a vi možete da imate obezbeđenje, vama ne može ništa da se desi? Jesmo li mi, kao politička stranka, kao organizator skupa, najavili održavanje skupa? Jesmo li sve što zakon nalaže uradili? Jesmo. Šta je bila dužnost onih kome smo skup prijavili? Da obezbeđuju taj skup, pre svega, nas koji učestvujemo na tom skupu kao političari, funkcioneri, kao narodni poslanici. Naravno, i red i mir građana koji su došli. Bilo je tu i članova SRS-a, i simpatizera, patriota koji su se usprotivili onakvom izručenju i, uopšte, izručenju Radovana Karadžića Haškom tribunalu. Svima je bilo jasno šta se događa, svima je bilo jasno već na polovini tog skupa da postoji neki scenario. Mi vrlo dobro znamo. Pazite, od 27. marta 1941. pa naovamo, engleska obaveštajna služba radi šta hoće u ovoj zemlji, pa i danas to radi, samo to niko neće naglas da kaže. Neki plaćenici, neka grupa se pojavila u Makedonskoj ulici i trebalo je da policija tu grupu, po pravilima službe, odvoji od mase koja je mirno samo stajala, jer su ljudi došli sa sitnom decom da učestvuju na tom mitingu. Policija je tu gomilu huligana gurala prema masi i u momentu kada je Tomislav Nikolić trebalo da progovori na mitingu i da se obrati javnosti, to je bio znak da policija treba da uradi ono što joj je bilo naređeno, a naređeno joj je bilo da treba da pretuče ili uhapsi barem15-20 narodnih poslanika, funkcionera SRS-a. Desilo se ovo što se desilo. Desilo se ubistvo Ranka Panića i niko od vas ovde iz poslaničke većine danas ne nalazi za shodno da izađe i bilo šta o tome kaže, što znači da odobravate takvo postupanje policije. Ko se u ovoj zemlji nakon hapšenja Radovana Karadžića, nakon onog minitinga, oseća sigurno? Verujem, niko. Dakle, svako može da vas kidnapuje, svako može da vas drži negde tri dana, pet dana, deset dana, ne znate ko, niti se i danas, posle mesec i po dana, zna ko je to bio, i da vam se izgubi svaki trag. Ovde trag nije bio izgubljen, jer je trebalo naplatiti 5 miliona evra, ali vama to može da se desi, ko zna iz kojih razloga. Vašoj deci može to da se desi iz raznoraznih razloga, našoj deci. Brinem za svoju decu, za sebe i ne brinem. Zbog toga građani, kad nas sretnu na ulici, i pitaju kakva je to država u kojoj živimo, zašto plaćamo porez, zašto plaćamo tu policiju ako ona treba da se ponaša ovako kako se ponaša. Umesto da nas štiti i da bude u funkciji očuvanja reda i mira, ona ubija, ona povređuje. Znamo mi šta je bio cilj glavnih nalogodavaca. Dačić je tu samo sitna riba, očigledno, izvršilac Tadića. Cilj i poruka je bila – ne održavajte više ovakve mitinge, doći će na red hapšenje još nekih haških optuženika, ne smete da se okupljate, narode, ne odazivajte se na pozive SRS-a. Ovog puta smo ubili jednog, povredili drugog, prebili trećeg, ko zna koliko je ljudi pretučeno, nije potražilo medicinsku pomoć. Nemojte više nikada, kada vas pozovu, da izađete, inače ćemo ubiti pet, deset, petnaest, dvadeset. Ako se sad ovo ne raščisti, ako se ne sazna ko je to uradio, ako niko ne odgovara, onaj ko je izdao nalog za takvo ponašanje, to će se, verujte, dogoditi, možda na našem skupu, možda na vašem, na bilo čijem, ovo zlo koje nas je zadesilo. Boris Tadić je čovek koji ne da je kužan i ružan, nego izaziva gađenje kod svakog normalnog čovek zbog ovakvog sramoćenja srpskog naroda, ne samo u državi, nego i van države. Onoliko neznanja, onoliko nepoznavanja osnovnog bontona, gde god se nađe, verujte, sramno je za svakog normalnog čoveka. Zbog toga vas, poslaničku većinu, neću ni da upozoravam. Vaše je da odlučujete šta ćete da radite, koga ćete da podržavate, ko će da vam bude predsednik partije, ko će da bude na ovoj funkciji, ko će da bude na onoj funkciji, ali sve one koji su u SRS-u, a ima nas pola miliona, moram da upozorim, upravo zbog majke Ranka Panića koji je poginuo, zbog svojih kolega koji su povređeni. Nekim čudom sam imala sreće da šmugnem, ovako mala, valjda nisu mogli da me vide i da me pogode, i da se izvučem iz te gomile, ali moglo je i meni to da se desi, i svakome od nas ko je tamo bio, svi smo bili. Zato hoću da, ne kao narikača, nego kao verujući čovek, jer verujemo u Boga i verujemo u Božiju pravdu, da još jednom podsetim sve svoje radikale, njih pola miliona, naročito ove koji su se zakleli ovde i koji sede u Parlamentu – nek je proklet i rod i porod svakome onome ko se ikada sastao s Borisom Tadićem posle isporuke Radovana Karadžića i koji je s njim progovorio, sada i ubuduće. Hvala vam.
Gospodin Miroslav Markićević ima reč.
Poštovana predsednice, kolege narodni poslanici, po članu 226. Obaveštenje koje je važno nama, poslanicima iz Nove Srbije, a mislim i dobrom delu građana koji u ovom trenutku gledaju ovaj televizijski prenos. Očekujemo od vas da nam odmah odgovorite, nije teško pitanje, čućete. Ovih dana, u medijima i u štampi, čuo sam, odnosno pročitao vaše izjave iz vaše stranke, kojima osuđujete jednog priprostog i glupavog ministra koji najavljuje ukidanje televizijskih prenosa. Ministar nema druga posla nego da ukida TV prenos. Poštujući ono što ste rekli, juče sam bio na konsultacijama, duboko uvažavajući ono što ste rekli o jednoj demokratskoj tekovini koja se tiče televizijskih prenosa, želim da odgovorite i javnosti i svim građanima Srbije koji gledaju ovaj televizijski prenos da li se to pravo građana na informisanje, u konkretnom slučaju, da gledaju ovaj prenos, polako počinje da krši? Da li neke vojne službe ometaju televizijski prenos, tako da kada neki poslanici, po prilici, šefovi parlamentarnih stranaka, poslaničkih grupa, govore, naporedo se čuju spikeri Javnog servisa, Javnog medijskog servisa? Televizijsku pretplatu za taj javni medijski servis, hoću da upozorim s ove govornice, plaćaju i građani koji su glasali za stranke koji čine vladajuću koaliciju, a, čini mi se, većim delom plaćaju i građani koji podržavaju ovaj drugi deo Parlamenta, dakle, opozicione stranke. Zato od vas tražim, ne znam da li ste informisani, da li neko može da nam odgovori da nije slučajno Mila Štula ponovo zaposlena na RTS-u, da ne radi ponovo Krsta Bijelić ili ne znam ko? Da li je to slučajno da kada su govorili gospodin Nikolić i gospodin Velimir Ilić, koleginica iza naših leđa kaže – bilo je samo dva minuta? Rekao sam, kada bude govorio Boris Tadić, radi to dva, tri, pet minuta, isto ću protestovati i onda. Znači, ako ovaj televizijski prenos građani plaćaju kroz televizijsku pretplatu, ako dan zasedanja košta toliko, želim da vi nama odgovorite, a to možete odmah, možete da kažete da niste znali za to, i šta ćete da preduzmete. Da li je moguće da 2008. godine neko na taj način pokušava da suzbije javnu reč s ove govornice i šta poslanici imaju da kažu, a, po prilici, šef Poslaničke grupe NS Velimir Ilić, koji je bio, mislim da ćete se složiti, vrlo korektan, umeren i tolerantan i rekao da mi ne želimo opstrukciju? Ako se to dešava u televizijskom prenosu, vi onda morate da odgovorite da li možda vi želite, da li treba da poverujem da opstrukciju želi vladajuća koalicija, zato što ne može da ispuni predizborna obećanja. Da li je to, možda, Javni servis? Da li je on moćniji od vlasti, od vladajuće koalicije? Dakle, najuljudnije vas, s dubokim poštovanjem, molim da nam odmah odgovorite zašto se to radi. Jel prošlo 10 godina? Da li smo mi neke demokratske tekovine, neke evropske vrednosti, civilizacijske, usvojili, stekli, ili smo, kao što vidimo da se dešavalo na ulicama Beograda, ostali tamo gde smo bili pre 15 godina? Dakle, u ime poslanika NS-a, a i u ime mnogo građana koji su nas zvali u poslednjih sat vremena, mislim da je bilo preko 200 poziva, tražim da nam odgovorite da li je to slučajno, da li ste vi upoznati s tim i da li sad treba da izlazimo još 10 puta da nas neko ne bi poklopio. Ne znam da li i u ovom trenutku neki spiker, slučajno, ne priča o konjičkim trkama, u isto vreme kad ja govorim. Dakle, molim vas, da nam odgovorite na ovo pitanje. Hvala vam.
Gospodine Markićeviću, zatražiću od RTS-a obaveštenje za smetnje nastale tokom ove sednice, a, kao što vidite, sedim ovde, informisana sam od vas poslanika, verujem u to. U pauzi ću zatražiti mišljenje, odnosno informaciju od RTS-a. Reč ima gospodin Dragan Šormaz. Izvolite.
Javljam se po članu 104. Smatram da je grubo prekršen Poslovnik od strane predsednika Narodne skupštine. Smatram da su prekršeni članovi 27. i 98, kao što je već reklo nekoliko poslanika iz redova DSS-a. Nadam se da ćete vi na to odgovoriti i da ćete, kao što ste pre par meseci priznali grešku i prekršaj u Poslovniku, to i sada učiniti. I ako to ne učinite, u svakom slučaju ću tražiti, samo bi me takvo objašnjenje zadovoljilo, izjašnjavanje u danu za glasanje o tome. Naime, vi ste tada prekinuli veoma naglo sednicu, iznenadili ste sve iz Poslaničke grupe ZES-a, video sam vam lica, bili ste veoma iznenađeni svi. Očigledno da su razlog tome bile one konsultacije koje ste imali preko puta, kod predsednika Republike. Ne sporim da možda niste znali za hapšenje Radovana Karadžića, ali sama vaša izjava, prva koju ste dali pošto ste izašli odavde i stali ispred narodnih poslanika, govori da ste došli ovde s pripremljenom pričom i s namerom da to učinite. Na taj način ste obmanuli javnost i sve vreme kasnije obmanjivali javnost pričama o opstrukciji opozicije. Naime, pročitaću iz stenografskih beležaka sve što ste rekli ovde, a posle, i šta ste rekli medijima, pošto je sve to spremno. Vi ste izjavili da se prenosi atmosfera iz Gradske skupštine u Republičku skupštinu i da zbog toga dajete pauzu od dve nedelje da se poslanici saberu, nađu sebe, da se smire i da onda nastavite rad, iako nijednom rečju tog dana nije spomenuta situacija u Gradskoj skupštini. Čak se nijedan poslanik do tog trenutka iz SRS-a nije javio za reč, niti je spomenuo sednicu Gradske skupštine, koja se u isto vreme odvijala u Beogradu. Znači, vi ste s jednom spremnom pričom izašli, iako se u sali nešto potpuno drugo događalo. U sali smo mi iz DSS-a protestovali zbog najave ministra o vraćanju ambasadora Srbije u zemlje EU koje su priznale Kosovo i Metohiju. Vi to u vašoj izjavi nijednog trenutka niste spomenuli i zbog toga tvrdim da ste obmanuli javnost. Kada dođe na red, kao tačka dnevnog reda, vaše razrešenje, o tome ću detaljno govoriti. Samim tim ste dali za pravo da sumnjamo da je, u stvari, ova šestonedeljna pauza bila zbog toga što se pripremalo hapšenje, ili je već bio uhapšen Radovan Karadžić, i to moramo da utvrdimo, ova skupština mora da zna istinu o tome. Zatim je tema, u svakom slučaju, morala da bude i povratak ambasadora u zemlje EU, kao i instaliranje Euleksa na Kosovu. U vreme dok Skupština nije radila, šest nedelja, oni uveliko na tome rade, a Vlada ''Cvetković-Daček'' se sprema da to prihvati i prizna, čak i po rečima predsednika Vlade, a videćemo šta će sutra biti u Briselu; i tu vas čekamo, garantovano će se o tome govoriti. Teme formiranja gradske vlasti, pripreme statuta Vojvodine, pokušaja poništenja ugovora o koncesiji za put Horgoš - Požega, pokušaja rušenja Energetskog sporazuma sa Rusijom, što vidimo kod nekih iz redova vlasti, sve to ste pokušali da izbegnete šest nedelja. Zbog toga ste lažno optuživali opoziciju za opstrukciju sve vreme. I vi ste u tome učestvovali, ali to što ste radili, vi ste narodni poslanik i imate pravo da komentarišete rad Skupštine. Međutim, ovu priliku želim da iskoristim da protestujem, da tražim izvinjenje ministra Šutanovca Narodnoj skupštini Republike Srbije. Ko je njemu dao za pravo da komentariše rad Narodne skupštine? Narodni poslanici su narodni izabranici, oni biraju Vladu i ministre. Ministar je sluga naroda, ministar je naš sluga ovde, on je dužan nama da odgovara za rad, a ne da prati šta mi radimo i, pored toga, da najavljuje ukidanje TV prenosa; kao što vidimo, u toku je ometanje TV prenosa. Ko je on da to najavi, pitam vas iz DS-a? Zar to nije zaostavština borbe protiv režima Slobodana Miloševića, ili ste to već, u ovoj pripremi dokumenta pomirenja, koji niko drugi neće da vam potpiše osim vas, sa SPS-om, zaboravili. Koliko se sećam, pokojni Zoran Đinđić se borio za prenose Narodne skupštine Republike Srbije. Zoran Đinđić je bio više od dve godine predsednik Vlade, imao je žestoku opoziciju protiv sebe i nikada nije tako nešto izgovorio, nikada mu nije palo na pamet tako nešto da uradi i dolazio je u ove klupe da se raspravlja s nama. Ja sam i tada bio poslanik, većina ovih iz DS-a nije, pa se možda toga ne sećaju, ali je vodio borbu u Parlamentu i raspravljao s nama u Parlamentu, uz TV prenos. Ko je taj Šutanovac koji će tu zaostavštinu da ukine? Ne postoji takav i bolje bi mu bilo da se više na oglašava. Dužan je izvinjenje Narodnoj skupštini. Najviše je dužan izvinjenje vama iz DS-a, iako vam je potpredsednik. Inače, Ivicu Dačića nisam zaboravio, ali čekam kada bude bolji prenos, o njemu ću kasnije i kada bude prisutno više poslanika iz DS-a u sali.
O razlozima za pauzu koju sam dala u više navrata sam obaveštavala javnost i vas, a dužinu pauze, kao što sam već rekla, opredelili smo na sastanku šefovi poslaničkih grupa i ja. Reč ima Tomić Željko.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, poštovane kolege narodni poslanici, najpre želim da konstatujem da se nakon jedne vrste pacifikacije političke scene, koja je trajala najmanje četiri-pet godina, ponovo u Srbiji upotrebljava pendrek, upotrebljava čizma, povređuju se ljudi, ubijaju se ljudi. Toga nije bilo dugo zbog političkih razloga. Naravno da smo za to pripisali sebi, mi izDSS-a, najveću zaslugu, jer smatramo da Srbija treba da se umiri posle svih turbulencija koje je imala. Međutim, ovi signali koji sada dolaze od strane policije i od strane vlasti, uopšte, jesu zabrinjavajući. Posle svega toga, šefovi poslaničkih grupa dobijaju dopis od strane Ministarstva unutrašnjih poslova i od predsednika Narodne skupštine Republike Srbije. Ja ga doživljavam kao ponižavajući i on nedvosmisleno govori o sporosti i o neefikasnosti ove vlasti. To je notorna činjenica. Želim još da kažem, više puta smo to rekli, kao i vi, gospođo predsednice, tako da i mi imamo pravo da ponavljamo, da je član 98. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije vrlo jasan. Pročitaću prva tri stava i onda ću reći ono što želim: "Predsednik Narodne skupštine prekida rad Narodne skupštine kada utvrdi nedostatak kvoruma na sednici Narodne skupštine, dok se kvorum ne obezbedi. Predsednik Narodne skupštine može odrediti pauzu u radu da bi se izvršile potrebne konsultacije ili pribavilo mišljenje". To nismo mogli da primenimo u ovim odredbama. Stav 3. kaže: "Predsednik Narodne skupštine prekida rad Narodne skupštine i u drugim slučajevima ako to Narodna skupština zaključi". Nikakvog zaključka ovde nije bilo. Mi smo u neformalnim razgovorima ustanovili da 249 poslanika nije znalo da će biti prekida rada, nije se znalo da će biti pauze. To ste samo vi znali kada ste došli sa Andrićevog venca, sa tih čuvenih konsultacija. Kažete – opstrukcija. Mi pitamo – čija? Poslanici SRS-a su bili za to da se radi tokom celog leta. Tokom proteklih šest nedelja, mogli smo da izglasamo šta smo zamislili, šta smo hteli, šta god je došlo iz Vlade, mogla je uveliko da bude druga ili, možda, čak i treća sednica u odnosu na ovu koja je prekinuta pre šest nedelja. Uz sve ovo što su moji prethodnici govorili, akcenat mogu da stavim, tj. da postavim pitanje – šta se to sutra događa u Briselu? S kojom platformom idu predsednik Vlade, potpredsednik Vlade, predsednik države i ministar inostranih poslova? S čijom platformom, s kojom platformom i da li ijedan narodni poslanik u Skupštini zna jedno slovo te platforme, ako ona uopšte postoji? Koliko su tačne sve glasnije informacije da će Srbija da prihvati Euleks da bi prošao Naftni i Gasni sporazum? Koliko je Narodna skupština Republike Srbije uključena u sve to, kao i u bilo koji državni aranžman? Koliko je Skupština, uopšte, uključena u politiku državnog vrha Srbije? To su naša pitanja. Dok to dođe na red, tačka o kontinuitetu državne politike prema Kosovu i Metohiji će postati deplasirana. Tome treba dodati povlačenje, odnosno povratak ambasadora u zemlje EU koje su priznale KiM. Vi ste, predsednice, rekli da ćete poslati dopis ministru Jeremiću i kada dobijemo odgovor, daćete nam ga. Ponovo je prošlo mnogo vremena, mi taj odgovor nismo dobili. Govorimo o apsolutnom diskontinuitetu državne politike prema Kosovu i Metohiji. Da sramota bude veća, i nevolja, to otvoreno najavljuje i premijer Cvetković, otvoreno podržava jednu vrstu diskontinuiteta politike koju je imala Vlada Republike Srbije u prethodnom periodu. Mnogo je događaja, mnogi su navedeni, koji prevazilaze značaj Narodne skupštine Republike Srbije, najvišeg zakonodavnog tela Srbije. Apelujem na sve nas da dođemo sebi dok još imamo kome i da preuzmemo najaktivniju moguću ulogu u političkim dešavanjima u Srbiji. Toliko, hvala.
Gospodin Vladan Batić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsednice, reklamiram povredu odredbe člana 27. kojim se utvrđuju vaše nadležnosti i želim da kažem da ste prekinuli sednicu Narodne skupštine a da niste to obrazložili narodnim poslanicima, kao da su oni vaši pacijenti i kao da vi ovde držite nekakvu kolektivnu terapiju. Vi na to nemate pravo. Gospođo predsednice, vi ste ovde dozvolili govor mržnje. Sa skupštinske govornice, svaki put, na svakoj sednici, širi se govor mržnje, i ranije i danas, a da biste to sprečili, niste se koristili svojim ovlašćenjima iz Poslovnika, iz čl. 105. i 106, niste preduzeli apsolutno nikakve mere. Onda se taj govor mržnje preneo na konferencije za štampu, na mitinge, na ulice i događa nam se ovo što se događa. Imamo na dnevnom redu usvajanje Sporazuma o asocijaciji i stabilizaciji, a ovde svaki dan slušamo govor mržnje. To je potpuno suprotno ideji ujedinjene Evrope. Vi to, gospođo predsednice, dozvoljavate. Nakon toga, u svojim javnim obraćanjima medijima, vi u isti koš svrstavate sve poslanike opozicije i za sve što se događa optužujete opoziciju. Vi na to nemate pravo. Onda ste olako obećali da je sve to bilo pa prošlo, sve će se od danas konsolidovati. Kako se konsolidovalo, vidimo, svedoci smo toga i mi, ovde prisutni narodni poslanici, i građani Srbije. Još nešto, neki ministri iz vaše stranke i vi i danas govorite da Srbija treba da nastavi putem Slobodana Miloševića. Kao da se istorija ponavlja. Ispada da je Srbija stvarno nastavila tim putem. Vi ste na čelu Parlamenta koji bi svakog dana trebalo da usvaja zakone. Ovaj parlament od svog formiranja nije doneo nijedan jedini zakon. Kakvo je to najviše zakonodavno telo? To je ironija sudbine. Vi ste za to odgovorni, gospođo predsednice, i vreme je da razmislite o sopstvenoj odgovornosti, da razmislite da li ste sposobni da obavljate jedan ovako odgovoran posao. Pošto ste onu sednicu prekinuli bez objašnjenja, bez obrazloženja, predlažem vam da, u skladu s odredbom člana 98. stav 2, odredite pauzu, da u toj pauzi dođe ovde ministar unutrašnjih poslova, jer kad god je na čelu Ministarstva unutrašnjih poslova neko iz SPS-a, imamo mrtve i ranjene na mitinzima u Srbiji. To je ponavljanje istorije. Naravno da su moji stavovi i ideje DHSS-a na neki način u kontradikciji s onim što zagovara SRS, ali ako postoji jedan uredno prijavljeni miting, ako na tom mitingu učestvuju i narodni predstavnici i poslanici, pa dobiju batine i pogine neko od ljudi na tom mitingu, onda se na to mora odgovoriti. Podsetiću vas, gospođo predsednice, ovo je čak ispod nivoa koji je nekada ona vaša vlast vršila. Vratimo se malo unazad, 9. mart je prvi miting na kome je bilo žrtava; poginuo je jedan policajac, jedan student, Branko Milinović, i šta se nakon toga dogodilo? Skupština je nastavila da radi, formiran je anketni odbor, Radmilo Bogdanović, ministar policije, podneo je ostavku, Dušan Mitević, generalni direktor RTS-a, podneo je ostavku, nekoliko glavnih i odgovornih urednika RTS-a su podneli ostavke. To je izgledalo kao demokratija u onom nedemokratskom režimu, u odnosu na ovo danas. A da nije bilo batina, bilo ih je, i te kako. Godinama, od 9. juna 1990. godine, kada je batine dobio pokojni Borislav Pekić, preko 9. marta, i Dragoljub Mićunović se nagutao suzavca, svi smo dobijali batine. Nakon toga je bio i Šormaz, nakon toga je bio i Vidovdanski sabor, opet kordoni, opet suzavci, opet batine. Prebijanje i batine. Onda su uhapšeni i prebijeni Vuk i Danica Drašković. Čini mi se da je bio 1. jul 1993. godine. Onda su usledile protestne šetnje Koalicije "Zajedno", prebijanje, suzavac, kordoni, informativni razgovori, batine, onda su usledili protesti Saveza za promene. Sve ovo pričam jer sam u svemu ovome lično učestvovao i ovo se događa kao ružan san. I zato, gospođo predsednice, napravite pauzu, pozovite Dačića ili direktora policije, neka se pogleda istini u oči, neka se saopšti šta se zaista dogodilo, ko je zaista odgovoran i onda ćemo steći uslove da radimo i da više ne obmanjujemo građane Srbije, ada Skupština postane vrhovno zakonodavno telo. Hvala.
Zahvaljujem. Htela bih da vas informišem da se RTS odmah, u Prvom dnevniku, izvinio poslanicima, gledaocima i predsednici Skupštine zbog tonskih smetnji prilikom izlaganja gospodina Ilića, ali još uvek nemamo obaveštenje kako su nastale te smetnje, a to je bilo pitanje, koliko sam shvatila. U pauzi ćemo još jednom postaviti to pitanje. Reč ima Aleksandra Janković. Da li je tu? (Ne) Gospodin Krasić Zoran. Izvolite.
Ja se pozivam na čl. 104. i 226. jer smatram da je situacija očigledna, da postoji preka potreba da se dobiju odgovori na neka pitanja, a onaj ko treba da da odgovor na vrlo važna pitanja ili ćuti, ili se krije, ili u prvi plan izbacuje neke periferne državne službenike ili svoje plaćeničke medije. Očigledno se vodi jedna osmišljena kampanja, tako da čovek koji nije bio u Srbiji proteklih mesec i po dana, pa dođe i pogleda ove naše novine, može da se prekrsti, da se začudi kako je to moguće da, dok je Skupština na godišnjem odmoru, a Skupštinu je poslala na godišnji odmor predsednik Narodne skupštine, opozicija blokira rad Skupštine. Verovatno u tim ''bistrim'' mozgovima može da se pojavi jedna takva konstrukcija, ali ona za razumnog čoveka deluje krajnje bolesno. Da ne bih ponavljao ono što su moji prethodnici vrlo lepo istakli, moram da vam skrenem pažnju da se ova naša situacija ponavlja. Batić je pričao o tome šta je bilo 1990, 1991,1992. i 1993, verovatno Tomislav i Filip mogu da pričaju šta je bilo 1995. u Gnjilanu i kako se to gleda na slobodu izražavanja mišljenja i slobodu okupljanja. Ali, kada vlast čini Demokratska stranka, prepoznatljiva po tome što je, u liku i delu Nataše Mićić, izbacivala poslanike, u koaliciji sa SPS-om, koji je prvi krenuo s izbacivanjem poslanika i premlaćivanjem, onda dobijamo turbo varijantu, crveno-žutu, te ovo nikakvo iznenađenje nije. Ja bih se vratio na 1937. godinu. I ona je bila karakteristična, tada je patrijarh Varnava otrovan, a u istoriji je, da kažem zbog ovih ''žutaća'' koji ništa ne znaju, pročitajte malo knjige, poznata kao ''krvava litija''. Naime, građani su protestovali zbog konkordata sklopljenog sa Vatikanom, na čelu je bila Srpska pravoslavna crkva, bila je litija, ona je bila krvava, zato što je tadašnji ministar unutrašnjih dela Korošec, gle čuda, rimokatolički sveštenik, naredio premlaćivanje i poslanika i sveštenika i onda je SPC bacila anatemu na sve poslanike koji budu glasali za taj konkordat. Konkordat je pao, pala je Vlada Milana Stojadinovića. Situacija gotovo identična. Godine 2008, u uslovima kada je svakom normalnom čoveku na planeti Zemlji jasno da Haški tribunal nije formiran da bi se sprovela pravda i da bi se utvrdila istina, već da bi se pobili Srbi koji su tamo, pa ako ne može sudskom presudom, onda na drugi način, a imamo dokaza za to, jer je nekoliko Srba stradalo u Haškom tribunalu pod misterioznim okolnostima, oni koji su se zalagali za lustraciju SPS-a, sa SPS-om naprave novu vladu i, naravno, protivno principima lustracije, isporučuju naše građane, usput ih i kidnapuje neko, a da država ne zna ko je, gde – u instituciji gde smo apsolutno svi sigurni da neće doći do istine i pravde. Naravno, u Crnoj Gori se prave nove pesme, kreće narodno stvaralaštvo s guslama, naravno da za ateiste to deluje iracionalno, ali me prosto zbunjuje da se oni plaše narodne kletve. Narod proklinje. Zašto narod proklinje? Zato što svetovna vlast ne ispunjava volju naroda, ne pridržava se zakona, propisa, pravde, istine, već zloupotrebljava vlast da bi činila sebi, i samo sebi, neko dobro. Zar može biti dobro Borisu Tadiću ako je poginuo Ranko Panić? Zar može biti dobro Dačiću ako je premlaćen Pelević? Obojica su žrtve, obojica su bili mirni građani koji su došli da izraze svoj protest, protest protiv vlasti koja zloupotrebljava poziciju vlasti. U Crnoj Gori neće da proklinju porodicu Tadić, nego Francetić, misleći na Borisa Tadića. Naravno da je nama politički interes da evakuišemo Borisa Tadića iz političkog života, jer on taj posao ne zna da radi i naravno da želimo da zabranimo da bilo ko ima kontakte s njim. Zašto? Zato što posle toga nastupa šteta. Da vas podsetim, u februaru je bio veliki patriotski miting zbog otimanja KiM. Isti scenario kao pre nekoliko dana kada je bio ovaj miting. Žrtva – Srbin sa Kosova i Metohije, u Američkoj ambasadi. Nedavno, miting protesta protiv politike Borisa Tadića. Žrtva, ko? Izbeglica iz Republike Srpske Krajine. Čuli ste ove ljude, poslanike, ne bole ih rane od ustaškog metka, ali boli ih i mrki pogled, i udarac pendreka, i gumeni metak koji je ispaljen u centru Beograda. Zašto? Koji još to prljav posao niste uradili? Naravno da ne čudi onda, ja preporučujem ova dva izdanja. Prvo, ''Ko izdade Radovana Karadžića, prokleto mu i seme i pleme''. Zašto se, ateisti, bunite? To je nešto što ima veze sa religijom i sa hrišćanstvom. Vaša religija ne zna za Boga, zna za Borisa Tadića kao boga. Preporučujem i drugo izdanje: ''Tadić i Dačić, ubice Ranka Panića''. Dajte, izađite s dokumentacijom, s izveštajima, demantujte to, ako možete. Da li ste čuli građanina, nekog komšiju koji je osudio miting SRS-a? Niste mogli da čujete. Ja sam malopre čuo jednog fotoreportera, koji je rekao – rušili su grad. Napumpao se tu kao da je iz BIA-e, pa došao da provocira. Naravno da niko nije naseo na tu provokaciju. Želimo da Borisa Tadića ogradimo, da ga izopštimo iz političkog života. Zato kažemo, da bude proklet i svaki radikal koji pristane s njim da razgovara. Njega treba izbaciti iz političkog života, jer je štetočina planetarne vrste. Ja vas samo podsećam da sam prošle godine rekao – veća je šteta jedan dan Borisa Tadića na mestu predsednika Srbije, nego tri uzastopne sušne godine u Srbiji. Vidite i sami da se to dokazuje. Sada je ta koalicija sofisticirana, jača. Naravno da tražimo odgovore na ova pitanja, postoji preka potreba da se na ovo odgovori, da bismo znali s kim radimo, šta radimo, zašto radimo i koliko možemo da radimo u Narodnoj skupštini, u skladu sa Poslovnikom i Ustavom. Što se tiče drugih stvari, zaboravite ih. Molim vas, nemojte izjavama da pretite kako ćete da kažnjavate nekoga. Šta to znači, danima predsednik Narodne skupštine, koji je prvi među jednakima, preti ostalim poslanicima. Zašto? Šta treba da se sakrije?
Reč ima narodni poslanik Aleksandra Janković.
Najpre da se izvinim. Nisam bila tu u trenutku kada ste me prozivali, zato što sam upravo dobila zahtev od srpskih nevladinih organizacija i građana koji protestuju, evo, 44. dan. Pretpostavljam, predsednice Skupštine, da ste i vi, 29. jula, bar je tako zavedeno ovde, dobili zahteve za narodne poslanike. Te zahteve su vam izneli ljudi koji su mladi, koji se nalaze u raznim srpskim nevladinim organizacijama, od ''1389'', ''Dveri nomokanona'', ljudi koji protestuju već 44 dana i uputili su zahteve koji se odnose na odgovore i na sve narodne poslanike. Šta ste vi uradili? Vi ste prosledili šefovima poslaničkih grupa nekakav dopis, koji vam je napisao ovaj tzv. ministar policije Dačić, jer tzv. ministar mora da bude neko ko se ne smatra odgovornim za ono što se dogodilo u Beogradu i neko ko je dao časnu Titovu pionirsku reč da nije hapsio Radovana Karadžića. Vi ste to prosledili šefovima poslaničkih grupa. Javnost pojma nema šta se zapravo dogodilo, niti ste vi toj javnosti, koja je 44 dana na ulicama, dali bilo kakav odgovor. Pošto je situacija takva, ja sam, prosto, dobila preporuku i molbu tih ljudi da vam se u njihovo ime obratim. "Poštovana gospođo Đukić-Dejanović, s obzirom da ste naše prvo obraćanje vama apsolutno ignorisali, pa samim tim doveli Skupštinu u poziciju da bude totalno blokirana, mi smo odlučili da ponovo dođemo ispred zgrade našeg najvišeg zakonodavnog tela i da vam pomognemo kao građani koji su zainteresovani da Parlament radi, kao i da sednica dobije svoj normalan tok. Iskreni da budemo, začudilo nas je što nemate nimalo sluha da se utvrde sve okolnosti vezane za smrt Ranka Panića, koga je policija brutalno pretukla na svesrpskom saboru. Takođe, ne možemo da verujemo da ne želite da zakažete posebnu sednicu, na kojoj bi se, u roku od pola sata, ratifikovao Gasni sporazum sa Rusijom. Mi smo ubeđeni da bi svi poslanici pristali da se zakaže ta posebna sednica, ali vi uporno izbegavate da tako nešto učinite. Ipak, nadamo se da ćete posle ovog našeg obraćanja imati malo više sluha, jer samo na ovaj način Parlament može da počne sa normalnim radom. Naši zahtevi su sledeći: Prvo, da kao predsednik Parlamenta pozovete ministra policije Ivicu Dačića i direktora policije Milorada Veljovića da budu saslušani pred Odborom za bezbednost Narodne skupštine Republike Srbije, gde će javnosti konačno obelodaniti da li je pokrenuta bilo kakva istraga o ubistvu Ranka Panića i kakvi su rezultati dosadašnje istrage. Takođe, dužni ste da pozovete ministra policije da se javnosti obrati sa skupštinske govornice i da pred poslanicima i kompletnom srpskom javnošću, u raspravi sa opozicijom, objasni zašto je policija upotrebila neprimerenu silu prema demonstrantima i kako je došlo do smrti Ranka Panića. Drugo, da zakažete posebnu sednicu Parlamenta na kojoj će jedina tačka dnevnog reda biti ratifikacija Gasnog sporazuma sa Ruskom Federacijom. Gospođo Đukić-Dejanović, ovaj sporazum je od suštinskog značaja za dalji razvoj Srbije i njegovom ratifikacijom Srbija rešava svoje snabdevanje gasom za narednih 40 godina, pokreće se privreda i stvaraju se uslovi za zapošljavanje velikog broja nezaposlenih. Neshvatljivo nam je da ne želite da primenite ovu meru, tim pre što smo ubeđeni da bi sve poslaničke grupe pristale da se zakaže posebna sednica na kojoj bi se sve moglo završiti u roku od pola sata. Ako to ne učinite u najhitnijem roku, smatraćemo vas delom lobija koji radi direktno protiv interesa Srbije, jer javna je tajna da pojedine zapadne firme sa krajnje sumnjivim kapitalom lobiraju preko naših ministara i uticajnih političara da Srbija ne ratifikuje Gasni sporazum sa Ruskom Federacijom kako bi oni ušli na naše tržište. Treće, da kao predsednik Parlamenta inicirate razgovor sa šefovima svih poslaničkih grupa, na kome ćete vi lično, kao prva među jednakima, inicirati da se Vladin predlog za ratifikaciju UNSSP povuče sa dnevnog reda sednice. Kao što znate, EU je, slanjem misije Euleksa, koja je preuzela određene nadležnosti na Kosovu i Metohiji mimo Rezolucije 1244 Saveta bezbednosti UN, zapravo, okupirala deo naše teritorije, primenjujući delove zloglasnog Ahtisarijevog plana, koji nije dobio podršku u Savetu bezbednosti UN-a. Ratifikacijom u takvim okolnostima, mi bismo priznali tu okupaciju i samim tim se odrekli Kosova i Metohije, što je čin veleizdaje." U potpisu piše – Protest 2008. Zaista mislim, gospođo Dejanović, da smo i kolega Šormaz i ja svojevremeno preterivali kad smo pričali ovde o tome da li vi nosite one ''miju-miju'' cipelice od tričavih 700 evra, to zaista nije pitanje, ima se – može se. Doduše, mislila sam da je to onomatopeja a ne naziv nekakve firme obuće, ali, eto, uspela sam i tu informaciju da dobijem. Pravo pitanje za vas je, gospođo Đukić-Dejanović, ne kada ćete se pomiriti s opozicijom, nego kada ćete imati dovoljno sluha za zahteve naroda koji je tu opoziciju izabrao za sopstvene predstavnike?
Želela bih da javnost i poslanike podsetim na proceduru dnevnog reda svake, pa i ove sednice ovog vanrednog zasedanja. Predlagač jedini može promeniti, eventualno, redosled tačaka dnevnog reda, izdvojiti tačku i ponovo ponuditi dnevni red, pa takav predlog tek može doći na Skupštinu i mi se o njemu možemo izjasniti. Inače, moje ocene su potpuno identične vašim ocenama o značaju gasno-naftnog aranžmana sa Rusijom. Što se tiče Odbora za bezbednost, onog momenta kada on bude pozvao ministra Dačića, a to do ovog momenta nije učinjeno, da se obrati članovima tog odbora, to će biti i učinjeno. Za reč se javio Aleksandar Jugović
Dame i gospodo, poštovani poslanici, govorim u ime Srpskog pokreta obnove. Morao sam da reagujem na malopređašnje izlaganje kada je tvrđeno da od devedesete do 2000. nije bilo prebijanja demonstranata, da je policija bila korektna, da nije bilo prekomerne upotrebe sile. Treba li da podsetim na sve žrtve SPO-a, jer mislim da smo mi najpozvaniji o tome da pričamo, na četvoricu ljudi koji su poginuli na Ibarskoj magistrali, na Branivoja Milinovića i na atentat u Budvi. Sve to i ono što se dešavalo u SPO-u govori u prilog tvrdnji da neki koji ovde govore često govore neistine. Mi jesmo za to da se ispita odgovornost svih onih koji su učestvovali ili su odgovorni za sve ono što se desilo u vezi sa smrti tog čoveka, pripadnika SRS-a, iz principijelnog razloga, jer smo i mi to potpuno isto preživljavali. Međutim, tražim od ljudi iz SRS-a da budu pošteni, pa da ne daju izjave da im nije žao Slavka Ćuruvije, da na konferencijama za štampu ne stvaraju atmosferu političkog linča, političkog progona. Pogotovo protestujem na malopređašnje izlaganje gospođe Jovanović u kome je ona klela predsednika Srbije, instituciju. Samim tim je rušila ustavni poredak i molim državne organe da reaguju i po tom pitanju. Zvezdan Jovanović zaslužuje počast Gavrila Principa – to su reči koje smo mogli čuti od njih, da je i Tito imao problema pre samu smrt sa nogom, i još mnogo stvari koje su ukazivale na stvaranje političke atmosfere koja može dovesti do nereda i jedne destruktivne političke atmosfere. Možda očekujem da u nekom budućem periodu gospoda iz SRS-a ponesu crveni konac, krilca od slepog miša, ili već šta će im pasti na pamet, u političkoj borbi u kojoj se koriste kletve, ali ću završiti time da je ponekad zlo dobro, jer kada se pokaže, ono počinje da radi u korist dobra. Hvala.
Za reč se javio gospodin Tomislav Nikolić.
Možda ćemo mi, mladi kolega, i da nosimo te končiće i krilca na mitinge SRS-a. Samo jednu stvar ste ispustili da kažete, vi ste ubili policajca na svojim demonstracijama. To je ono što vas, SPO, izdvaja od drugih političkih stranaka. Na vašim demonstracijama ubijen je policajac. Na našim demonstracijama ubijen je miran građanin. Samo je tu razlika između vas i nas. Ne zato što se vi posipate pepelom, jer vam je lepo da nekoliko vas još slovi kao SPO, a šef vam pravi novu neku partiju jer nije zadovoljan s vama. A kako bi bio zadovoljan s vama? S kim ste u Vladi danas? Šta ste za ove žute govorili, šta ste za one crvene govorili, a šta za one crne? Ko je vama valjao u Srbiji? Međutim, kad se domognete vlasti, svi su vam dobri, samo vam ne valja SRS. Cenim i poštujem svaku političku stranku koja izađe sama na izbore i pređe cenzus, svaka čast, a vi koji ne možete da pređete cenzus, pa posle preuzmete Srbiju u svoje ruke, vi koji raspolažete budžetom koji jedva skupe ovi jadni građani Srbije, vi koji se širite kao gospoda ministri, a ne smete na izbore, vi bi trebalo da sedite u ovim klupama i samo da podižete dnevnice i plate. Eto, bar malo štete nanesite Srbiji, toliko možemo da vas trpimo, jer bismo morali neke ''žute'' umesto vas. Nama je svejedno da li su ''žuti'' stavili svoje ili su stavili vas. Ali, vi ne postojite, vi ste virtuelna politička stranka, vas nema. Ima vas krvopija, što sedite na budžetu Srbije, ali vaša stranka ne postoji. Nemate ni predsednika stranke. Kada govorite o mitinzima, ne tražim od vas pijetet, ne tražim od vas da nas podržite, ovo nije naš okršaj sa SPO-om, mi ovde raspravljamo sa predsednikom Srbije i ministrom unutrašnjih poslova. To su naše teme i naše mete. Ovo je sve organizovao predsednik Republike Srbije, samo zato što mu se učinilo da treba da posluša Tijanića da mi ne stignemo do televizije i da treba da posluša direktora policije da mi ne stignemo negde, pred neku zgradu u Beogradu, jer ćemo da osvojimo tu zgradu. Da smo mi takvi, pa, vi ne biste imali mira posle onih demonstracija. Svaki dan biste imali demonstracije. Svaki dan biste imali priliku da ubijate. Naravno da treba kazniti sve ljude koji su učestvovali u bilo kakvoj organizaciji bilo kog atentata, ubistva. Uostalom, vaša stranka je bila na udaru, ali vi nikada niste optužili nas da smo mi to organizovali, vi ste optužili svoje koalicione partnere. Optužili ste SPS da je ubijala vaše članove. Kako polizaste to što ste pljunuli? Kako sada oprostiti tuđe smrti? Kad god nam pomenete atentat, pomislite da li bi vam ti ljudi, da su kojim slučajem preživeli, odobrili ovu koaliciju danas? Da li vam oni išta znače u životu, osim da ih pominjete kao nekakve žrtve? Čije žrtve? Rekli ste, Slobodana Miloševića i Mire Marković. Znači, SPS sad nije partija Slobodana Miloševića i Mire Marković? Čija je sad? Partija Ivice Dačića? Neka Ivica Dačić preuzme odgovornost. Lako je biti ministar policije, ali kad policija brutalno ubije čoveka, ministar mora da se oglasi, a ne da piše – utvrdiće se. Ranko Panić je umro 15. jula, 29. je ubijen, 15. je samo prestao da diše. On je ubijen 29. Danas je 2. septembar, to je mesec i 10 dana. Ministar policije formira osmočlanu radnu grupu. Nemojte da nam pričate ništa. Ovu ćemo bitku da isteramo, ne zbog vas, ne ni zbog nas, ovo mora zbog Srbije. Pola nas je na drugoj strani. Političkim igrama ste dobili Vladu, pa, vodite državu kako treba. Bez 10 glasova, vi više nemate tu vladu, ali vodite državu kako treba, nemojte da polovinu građana Srbije maltretirate, ubijate, eliminišete. Znam da je vama teško. Ne možete da napadate svoju partiju što učestvuje u ovome, ali nijedan od vas neće ovde izaći da kaže – sram vas bilo što o tome govorite. Ko je od vas spreman da ponese na leđima breme odgovornosti pred građanima Srbije, da mu je svejedno što je ubijen čovek? Ko od vas? Evo, i ovo dete iz Kruševca, koje uvek ima nešto protiv radikala, nema ga za govornicom. Kako da kaže ako su ubili čoveka? Kako da kaže da nisu prekoračili ovlašćenje? Kako da kaže – tako ćemo i sutra da vas bijemo? Ne može. Neće ni da izađe da nas podrži, prestaće mu poslanički mandat. Ali, kažem vam, vama iz vladajuće koalicije, časni su oni kojima sad prestane poslanički mandat, kojima sad prestane ministarski mandat, to su časni ljudi, svi ostali rade za pare.
Za reč se javio Branko Ružić.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, javljam se po Poslovniku, član 101. S obzirom na to da, kao što se očekivalo, nismo prešli na raspravu o tačkama dnevnog reda, a u više navrata je pomenuta SPS, i kako ne bih trošio vreme, sačekao sam da akumuliram sve te informacije, dezinformacije koje su ovde iznete, kako bih pokušao da na jedan racionalan način iznesem činjenice. Dakle, ima ono što je usledilo nakon protesta koji je organizovan 29. jula, a postoji nešto što je tome prethodilo. Odgovornost može biti, kako na organizatoru skupa, tako i na onima koji su, ukoliko se utvrdi, prekoračili ovlašćenje, ali je postojala puna koordinacija između organizatora i resornog ministarstva, u smislu organizacije tog skupa. Takođe, iz pijeteta prema čoveku koji je preminuo, ne želim da se bavim političkom nekrofilijom, s obzirom na to da se to u više navrata događalo u ovom parlamentu, to je nekima imanentno, i ja nemam ništa protiv toga. Moguće je da je za njih to legitimno, za neke od nas nije, niti je Skupština mesto gde se može kvalifikovati bilo kakav čin ili tragični smrtni ishod, ubistvo. To i vi svi vrlo dobro znate i ne znam zašto to činite ovde i podižete tenziju. Što se nas, SPS-a, tiče, izuzetno smo zainteresovani da se utvrdi odgovornost onih koji su, ukoliko su, prekoračili ovlašćenje. Činjenice vezane za ovaj protestni skup govore da je bilans povređenih sledeći: 58 pripadnika MUP-a, 27 građana ili demonstranata i dva novinara. To su činjenice, to je zvaničan izveštaj. Moram da kažem da je, na zahtev predstavnika SRS-a, predsednik Parlamenta uputio dopis resornom ministru. Ministar je izneo samo činjenicu da je formirana radna grupa koja će utvrditi sve činjenice. Zašto smo mi zainteresovani da se utvrdi odgovornost? Jedini član SPS-a u Ministarstvu unutrašnjih poslova je njen predsednik, gospodin Ivica Dačić. Ne želimo da SPS bude moneta za potkusurivanjeizmeđu nekih većih partija. Što se tiče neke geneze, moram da vas podsetim, kada se vraćamo u istoriju protesta u Srbiji, kada se sećamo Brana Milanovića, da se setimo i Nedeljka Kosovića, pripadnika MUP-a, koji je tada izgubio život. Razumem ovu nekulturu koja dolazi s ove strane, to je, nažalost, prirodno, ali molim predsednicu da mi omogući još, možda, minut vremena, iako sam prekoračio vreme. Ne bih želeo da ni na koji način povredim bilo koga i uvredim predstavnike bilo koje poslaničke grupe. Ako imate problema s ovim kletvama, ne morate javno da ih iznosite, to zadržite za vašu internu partijsku upotrebu, ako ima takvih među vama, ali ne verujem. Što se tiče pozivanja na onaj tragičan događaj 5. oktobra, kada je, između ostalog, gospodin Milanović pretučen, pošto ovde govorite da mi sedimo s nekima, a to vam je Srbija danas, nažalost, to je činjenica; sedite i vi s nekima koji su tada predvodili bagere, tog 5. oktobra, i istu priču pričate. Dakle, dajete malo samopoštovanja, poštujmo ovaj dom i pokušajmo da iz ovoga izađemo na jedan dostojanstven način. Nemojmo stalno politizovati određene tragedije, događaje, kvalifikovati ih nekim stvarima za koje sami znate da nisu tačne, jer to nije korektno, a, u najmanju ruku, nije istinito. Setite se 29. ili 30. marta 2001. godine. Ja jesam mlad, ali sam, takođe, bio u ovoj sali, tada, 2001. godine, dešavalo se nešto ispred vile ''Mir''. Nisu srpski radikali prekinuli zasedanje do sitnih sati, negde oko 23 uveče, niti su se pridružili tada nama, a hapšen je Slobodan Milošević, za kojim vi ovde ronite suze. To nije bitno, to je činjenica. Ono što je bitno, tada je, takođe, korišćena bojeva municija, prebijeni poslanici, jednog ću pomenuti, Joca Arsić iz Velike Plane, i niko se tada nije digao da blokira rad Parlamenta. Povređen je fotoreporter, prezime mu ne znam, zove se Andrija, doduše, bila je lakša povreda od rikošetiranog metka. Mogu još da iznosim ovde činjenice, ali neću baš da vas toliko zadovoljavam. Ono što je potrebno danas Srbiji, to je da se utvrde činjenice. To jeste naša namera, kao i gospodina Dačića. Ponavljam, nemojte koristiti i zloupotrebljavati ničiju tragediju, niti SPS za vaše međusobno potkusurivanje. Kletve zadržite za sebe, to nije manir i civilizacijski napredak za ovaj dom. Naša je intencija i namera da se zaista utvrdi odgovornost onih koji su prekoračili ovlašćenja. Kada govorite o obdukciji, govorite istinu. Ona nije završena i obdukcija, koliko znam, nije u nadležnosti Ministarstva unutrašnjih poslova, baremu ovom tragičnom slučajukoji se dogodio. Dakle, siguran sam da ćete u SPS-u i u njenom predsedniku, trenutno ministru unutrašnjih poslova, imati partnera za otkrivanje onih koji su odgovorni i da ćemo utvrditi sve činjenice ukoliko je neko prekoračio svoja ovlašćenja, samo dajte da stvari nazovemo pravim imenom, a ne da ih politizujemo, politički zloupotrebljavamo i na taj način pomislimo da ćemo zgrnuti određeni politički profit.
Dozvolite da vas obavestim da se gospodin Nikola Mirkov, direktor Televizije, pismeno obratio Skupštini sledećim tekstom: ''Poštovana gospođo, poštovana gospodo, izvinjavamo se vama i narodnom poslaniku Skupštine Srbije, gospodinu Velimiru Iliću, jer je tokom njegovog izlaganja pomešan ton Prvog i Drugog programa RTS-a, u trajanju od oko 40 sekundi. Ustanovili smo da je grešku napravio naš tonski realizator skupštinskih prenosa Vladimir Vukmirica, u prostorijama Skupštine Srbije. Tonske linije su pomešane jer nije poštovana procedura prilikom direktnog uključivanja reportera za vesti RTS-a sa istovremenim direktnim prenosom sednice Parlamenta. Vukmirici je nadležni urednik izrekao meru suspenzije. Nije tačna izjava poslanice Nataše Jovanović izrečena za skupštinskom govornicom da je do tehničkih smetnji došlo i za vreme izlaganja poslanika Tomislava Nikolića. RTS smatra da su ovakvi profesionalni propusti i greške nedozvoljeni u programima televizije u koju građani Srbije imaju najviše poverenja. S poštovanjem.'' Reč ima Jeremić Vladan.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, vi koji prenos ovog skupštinskog zasedanja možete da pratite bez ničim izazvanih tehničkih smetnji, dolazeći na današnju sednicu Skupštine, razmišljao sam u kakvoj mi to državi živimo. Ne mogu da prihvatim činjenicu da ovo nije Srbija u kojoj seradujemo novom danu, u kojoj postoji smisao življenja, već Srbija u kojoj je merilo vrednosti isključivo stranačka pripadnost. Zar ovakva Srbija koju odražava skupštinska većina, skrojena s jedinim ciljem – produžetka ove agonije, u koju nas sve jače i sve više, iz dana u dan, vuče jedan nenarodski i diktatorski režim Borisa Tadića?! Ne mogu da poverujem, zaista, bez obzira na različitost političkih programskih opredeljenja, da možemo sve manje, odnosno sve više da postajemo neljudi. Zar je moguće da je postojalo razmišljanje da se ovde, u Skupštini, zanemari činjenica da se u Srbiji, u Beogradu, slobodarski duh suzbija brutalnim prebijanjem na smrt? Kao poslanik iz Mladenovca, kao neko s kim je Ranko Panić tog 29. jula krenuo na svesrpski sabor, kao iskreni patriota i rodoljub, a gde je potom ubijen, srpskim pendrekom i žandarmerijskom čizmom, samo zato što je nekome bilo naređeno da taj slobodarski duh suzbije, ne birajući cenu, dakle, i po cenu ljudskog života, imam i moralnu i ljudsku obavezu da ponovim zahtev za odgovore na pitanja koja su već postavile kolege. Ima ih samo dva. Dakle, ko je ubica Ranka Panića i ko je naredbodavac tog ubistva? Ovo je obaveza prema njegovoj majci Smilji, supruzi Mirjani, prema hiljadama građana koji su poznavali Ranka, i njihov zahtev glasi –istina i odgovornost. Do istine se mora doći, ma koliko neko nastojao da se prikrije od javnosti, baš kao što, izuzev ''Pravde'', nijedan medij evropske Srbije nije čak nijedan sekund pažnje posvetio interesovanju za život Srbina koji je u Krajini izbegao ustašku kamu i hiljade metaka, a doživeo to da u Beogradu, u Srbiji, pogine od srpskog pendreka. Takođe, ne mogu da se načudim ni ovoj skupštinskoj većini koja je, očigledno, u stanju da ljudski život podredi evropskim integracijama. Ko je to sebi dao za pravo da odluči da život Ranka Panića traje samo 41 godinu? Ko je sebi dao za pravo da majku ostavi bez sina jedinca, da supruzi oduzme nekoga s kim je planirala porodični život u kući čiji su temelji tek bili postavljeni? Kažete da ste štitili javni red i mir, branili zakon. Gospodo, ''kome zakon leži u topuzu, tragovi mu smrde nečovještvom''. Na ovomvašem primeru je to više nego očigledno. Kada tako stoje stvari u Srbiji, ne čudi me što je Kosovo i Metohija poslednja tačka dnevnog reda, ne čudi me što niste ni trepnuli na činjenicu da je juče u zgradi Skupštine opštine Štrpce, u srcu Srbije, izvršen upad šiptarskih separatista, uz asistenciju KPS, gde su pokušali da izbace legalne predstavnike vlasti, čiji je jedini greh taj što su srpski radikali i što poštuju Ustav i zakone države Srbije. Neka vam služi na čast.
Gospodin Tomislav Nikolić se javio, povodom Poslovnika. Replika nema prednost nad reklamiranjem Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, pošto smo konačno čuli predstavnika SPS-a, dužan sam da ga upozorim na nekoliko činjenica. Onda kada su njegovi koalicioni partneri hapsili Slobodana Miloševića, ovde smo, oko 16 časova, prekinuli sednicu Narodne skupštine, a Slobodan Milošević je bio naš politički suparnik. Počeli smo pozitivno da se izražavamo o Slobodanu Miloševiću kada je otišao u Hag, kada ste ga odveli sa kesom na glavi, kada je počeo da brani srpstvo i Srbiju i kada je izgubio glavu zbog toga u Hagu. Takvog čoveka jetrebalo posle toga odbraniti, trebalo ga je podržavati. Polovina SPS-a je prešla odmah kod Zorana Đinđića, čim je uhapšen Milošević; tu je odmah dobio 14 glasova na svakoj sednici Narodne skupštine. Tako se vi ophodite i ponašate, čim je ''prpa'', tražite nove kanale, čim je lagodan život, vi ste dobri. Pričate o političkoj nekrofiliji. Šta to znači? Kakav je to izraz? Ubijen čovek, kakva nekrofilija? Da saznamo ko je ubio čoveka, nemamo pravo ni to da pitamo? Hajde, i to da ne pitamo. Hajde, zatvorite sve, ništa više u Srbiji ne sme da bude pitanje. Nekad je bila, posle Drugog svetskog rata, definicija – umro u prisustvu vlasti i ne istražuje se. Znači, Ranko Panić je umro u prisustvu vlasti. Šta sad ti pitaš kako je umro? Koga pitaš, našeg predsednika Borisa Tadića? Pitaš našeg predsednika partije Ivicu Dačića? Koga ćemo? Preuzeli ste i vlast, i čast, i slast, i obavezu. Ponašajte se u skladu s tim. Povrede policajaca. Ne bojim se otvoreno da vam kažem sve što mislim. Bio sam u Urgentnom centru te noći. Slaviša Kokeza je legao preko Aleksandra Vučića, slomljena mu je lobanja, slomljena mu je ruka, to je bilo namenjeno Aleksandru Vučiću. Sedeo sam pored njega sat i po u Urgentnom centru, video sam te vaše povređene policajce. Idu neki policajci i hramaju. Ja kažem – što se ti praviš da si povređen, da biste se prebrojavali? Ko te to povredi? Gde je taj što te je povredio? Što taj sad nije došao ovde po lekarsku pomoć? Oko 50 policajaca je došlo da traži lekarsku pomoć, nijedan koji ih je tukao nije došao da traži lekarsku pomoć. Dva sata su se policajci tukli sa 100 huligana i gurali ih na naš miting neprekidno, da nas izmešaju. Nismo bili izmešani te večeri, to nisu bili naši učesnici, to su bili vaši, to su dovedeni ljudi, ta dva sata, nas ste razbili za tri minuta. Za tri minuta ste razbili onu ogromnu masu. Tako se i razbija masa. I Američka ambasada je na isti način stradala. Dva sata su palili Američku ambasadu, da bi ih za minut policija rasterala. Sve isti scenario. Ko to radi u policiji? Kažete da samo jednog u policiji imate, i to je ministar. Ja sam vam to rekao. Ja sam to rekao Dačiću mesec dana pre nego što ste ušli u Vladu. Promeniše sastav policije, stavljaju ''žute'' u policiju. Ko će da vodi policiju? Đidić? Kakav Dačić? Sad on neće ni odgovornost. Hoće odgovornost. Neka dođe ovde i neka kaže – nemam pojma šta radi policija. I, to je pošteno. Kao što je rekao – nemam pojma ko je uhapsio Radovana Karadžića. I to je pošteno, i to će građani Srbije umeti da cene. Ono što je neodbranljivo, nemojte da branite. Jeste žalosno to što mi moramo da pitamo ko je ubio čoveka. Ne biste vi nas pustili ovoliko dugo da govorimo da pitamo ko je ranio Pelevića; trpeli biste sat i počeli da izbacujete, ali ovde jednog života nema. Možemo mi da nastavimo u 17 časova sednicu, po redu, ali do 17 časova nam recite šta se desilo. Mesec i po dana vas čekamo da kažete. Nećete? Čekaćete i vi nastavak ove sednice. Jel to treba Srbiji? Ne treba. Jel treba taj vaš sporazum? Pređite na taj sporazum. Što ne date da pređemo na Sporazum o pridruživanju? Šta je uslov? Da nam kažete ko nas je ubijao. Jel to težak uslov? Nema ni sporazuma. Gospođo Đukić, u vezi sa sporazumom sa Rusima, pre 15 dana sam njegovoj ekselenciji ambasadoru Ruske Federacije rekao kako se postiže ta sednica. To je odbila Vlada Republike Srbije. Ja sam rekao – idite u Vladu Srbiju, idite kod predsednika Vlade, pošto predsednik Vlade nema glavu, a nema veze. Idite i recite da skinu Gasni aranžman sa sednice koja se danas održava, jer će to doći za dva meseca na glasanje. Neka zakažu novo vanredno zasedanje za 2. septembar, u 9 ujutru, do 10 će biti izglasan Gasni aranžman. Međutim, pola Vlade neće taj aranžman, nećete ni vi, ''žuti''. U kampanji ste ga potpisali da biste dobili predsedničke izbore, a sada kažete da je mala cena. Hajde da stavimo na glasanje Gasni aranžman, da vidimo može li da prođe bez nas. Bez glasova nas i DSS-a ne može da prođe, jer vi nemate saglasnost za taj gasni aranžman. Dozvolite i nama da budemo protiv Sporazuma o pridruživanju, ne do kraja protiv, nego samo kažemo – u zakonu o ratifikaciji, potvrdite nam da je za vas Kosovo i Metohija sastavni deo Srbije i mi ćemo glasati za Sporazum o pridruživanju. Ali vi nećete. Vi ne smete ugovorom da obavežete Evropu da, kad god kaže Srbija, kaže i Kosovo i Metohija. Vi nas zamajavate ovde, a kad vam baš preteramo, vi uzmete da nas tučete i bijete. Mi ćemo ponovo da organizujemo miting, u to budite sigurni. Niste nas uplašili, niste nas od toga odučili. Razmišljajte malo koliko će ogorčenih ljudi doći na naš sledeći miting, ali onda nećemo trpeti da nas pomoću provokatora razbijete. Razbićemo onda mi i provokatore, bar nas toliko ima da im skinemo maske. Ja sam sa govornice pozivao da skinu maske, da vidite te policajce pod maskama. Kakvi huligani, kakvi bakrači! Vi ne znate ni ko vas vodi po Srbiji, ni ko hapsi. Mi ćemo da saznamo i mi ćemo da isteramo i Engleze, i Amerikance, i one koji sede u BIA-i,i one koji sede u MUP-u, i one koji sede u Vladi, zbog kojih ste oborili Vladu. Lako je njima da ubijaju Srbe, lako je njima da izručuju Srbe u Hag, ali odgovornost je na vama. Žao mi je što je gospodin Ružić izašao, imali bismo mi mnogo toga danas da podelimo zajedničkog, ali nećemo, on je izgovorio svoje, pa pobegao. Vi, gospodo socijalisti, nećete moći dugo da ćutite u Skupštini. Nosite vi to na leđima, pita vas narod šta ste to uradili. Najbolje bi bilo da idemo na nove izbore, pa recite, gospodo socijalisti, u kampanji, da ćete ponovo ići s Tadićem u Vladu, i onda smo mirni; niste nikoga prevarili, niste nikoga obmanuli, to je vaš koalicioni partner, to je vaš koalicioni kapacitet. Ja sam potpuno spreman da to prihvatim, ali samo da mi to kažete u kampanji, da ne odvlačite birače koji su protiv ubistava građana na ulicama onima koji organizuju ta ubistva. To je jedini moralni čin koji od vas tražim, pa i od vas, gospođo Đukić-Dejanović. Vi ste veliki stručnjak, vi ste lekar od integriteta, imate svoj autoritet, nemojte sad ovim beznačajnim poslom, vođenjem Narodne skupštine, da bacite svoju uglednu medicinsku karijeru pod noge. Verujte mi, ljudi vas u Srbiji, izuzev onih koji su imali sreću da ih lečite, ne znaju kao lekara, ne znaju vas kao dobrog. Ako vas budu poznavali kao predsednika Skupštine, znaće vas kao jako lošeg čoveka.
Aleksandar Pejčić ima reč.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo poslanici, vreme je da građani Srbije saznaju istinu, da saznaju zbog čega Srpski parlament nije radio skoro mesec i po dana i da saznaju ko je krivac što on nije radio skoro mesec i po dana. DSS nema problema s istinom. DSS uvek kaže građanima Srbije istinu u oči. Ovog puta, krivci što Srpski parlament nije radio su predsednik Parlamenta, gospođa Đukić, i vladajuća većina. To je ono što moramo reći građanima u oči. Podsetiću vas, tog jutra je gospođa Dejanović pošla na konsultacije, pošla po svoje mišljenje preko puta, u zgradu Predsedništva, uredno mi se javila. Posle toga, dolazeći ovde, dala je pauzu od 10 dana, pa pauzu od mesec dana. S obzirom na to da je te večeri kada je dala pauzu uhapšen Radovan Karadžić, a mi do dan-danas nismo rešili misteriju da li je on uhapšen te večeri ili mnogo ranije, nismo dobili odgovor na to pitanje. Takođe, nismo dobili odgovor na pitanje ko je uhapsio Radovana Karadžića, da li je Radovana Karadžića uhapsio MUP, BIA, ili možda neka tajna služba neke druge zemlje? Do dan-danas nismo dobili taj odgovor. Ja ću vas podsetiti, gospođo Đukić, da je u vreme zlatnog parlamentarizma, to je vreme vladavine dve vlade Vojislava Koštunice, usvojeno preko 300 zakona. To treba da vam bude parametar u vođenju ovog parlamenta. Mi smo i tada govorili da vi nemate ni politički, ni moralni legitimitet da vodite ovu skupštinu, zato što narod nije tako želeo. Moramo skrenuti pažnju i našoj vladi, Vladi Mirka ''nejakog'', Vladi koja pokušava da na jedan nelegitiman način, na mala vrata, provuče Euleks na Kosovo, rekonfiguracijom UNMIK-a, a zatim, priznavanjem plana Martija Ahtisarija, ova vlada želi na mala vrata da prizna nezavisnost Kosova. O tome će vam kasnije pričati moje stranačke kolege, gospodin Samardžić. Uverićete se, građani Srbije, da je samo to, u stvari, ono što ova vlada želi da uradi, da prizna nezavisnost Kosova. Ja bih ovog puta postavio pitanje prijateljima iz SPS-a – da li znaju da se na jednom delu teritorije Srbije, u Vojvodini, priprema novi statut, koji govori o prerogativu nove države, gde će ta nova država, Vojvodina, imati svoje diplomatsko predstavništvo u inostranstvu, imaće svoje ministre, sem vojske, i pokušaće da ima sve prerogative države? Zato vas molim, sve ovde iz SPS-a, da ne prihvatite činjenicu da Vojvodina ponovo treba da postane država. Upravo vaš pokojni predsednik, Slobodan Milošević, borio se za to da Vojvodina bude celovita i da uđe u sastav Srbije. Gospođo Đukić-Dejanović, ja bih zamolio sve vas da date pojašnjenja za ono što je tražila SRS. U stvari, SRS samo traži objašnjenje ko je krivac i ko je ubio mladog Panića. Nemamo objašnjenja za to i želimo da demistifikujemo i taj problem. Iz tog razloga, očekujemo da ćete u najkraćem roku obavestiti ovaj parlament.
Za reč se javila Elena Božić-Talijan.
Dame i gospodo narodni poslanici, obaveštenje MUP-a Republike Srbije koje je dostavljeno, u najmanju ruku je neprilično. Predsednik Srbije i Vlada moraju hitno da se izjasne i da daju odgovore ko je izrežirao nered i haos na beogradskim ulicama u vreme održavanja mitinga "Sloboda za Srbiju", koji je doveo do ubistva Ranka Panića, premlaćivanja građana koji su mirno protestovali i pokušaja atentata na funkcionere SRS-a. Kome je to bilo potrebno, ko je to učinio, s namerom da se za to okrivi SRS? Namera da se neredi izrežiraju je bila očigledna, jer je dovedena grupa huligana, koja se sukobila s policijom, namerno gurana ka građanima na mitingu. Ko je naredio da se uguši svaki glas protiv diktatorskog režima? Ko je izdao naređenje o prekomernoj upotrebi sile? Ko je dao dozvolu za korišćenje suzavca, gumenih metaka i za premlaćivanje građana? Ko je ubio Ranka Panića? Ko je odgovoran za takvo premlaćivanje Ranka Panića i nanošenje povreda zbog kojih je kasnije preminuo? Ko je režimskim medijima zabranio da o smrti i sahrani Ranka Panića izveste javnost? Zar ubistvo Ranka Panića nije bilo više nego dovoljan razlog, makar za one koji imaju trunku morala, da se neko od predstavnika vlasti obrati porodici ubijenog, majci, supruzi, da makar izjavi saučešće zbog smrti sina jedinca? Zar to nije mogao ni Boris Tadić, koji je tako dobro uvežbao izvinjavanje svima, osim građanima Srbije? Valjda je porodica Ranka Panića, koji je na ratištima branio srpski narod, a stradao od prebijanja koje je naredio srpski režim, makar to zaslužila? Ko je izdao naređenje da zbriše vrh SRS-a? Ko je bacio suzavac na zamenika predsednika SRS-a Tomislava Nikolića? Ko je pretukao generalnog sekretara SRS-a Aleksandra Vučića? Ko je pucao u glavu poslaniku SRS-a Borislavu Peleviću i pokušao da ga ubije? Ko je pretukao poslanika SRS-a Dušana Marića, nakon što je pokazao poslaničku legitimaciju? Da li će vlast da kazni odgovorne za ubistvo Ranka Panića, za prebijanje građana i za pokušaj atentata na funkcionere SRS-a? Možda sve ovo spada u ono Tadićevo održavanje reda, pošto je, nakon prebijanja građana, izrazio zadovoljstvo radom policije i žandarmerije i održavanjem reda na beogradskim ulicama. Gospođo Đukić-Dejanović, ne blokira opozicija, kao što vi tvrdite, evropski razvoj Srbije, nego diktatorski režim blokira demokratiju i slobodu govora, uvodi diktaturu i ubija građane Srbije na beogradskim ulicama. Na kraju, gospođo predsednice, poklanjam vam novi broj ''Velike Srbije'' – ''Tadić i Dačić, ubice Ranka Panića''. Nažalost, onaj drugi – ''Ko izdade Radovana Karadžića, prokleto mu seme i pleme'', već je razgrabljen. Ovo je tračak istine u medijskoj blokadi koju je uveo režim, jer u virtuelnoj realnosti koju nam kreiraju režimski mediji ne postoje svakodnevni protesti patriotskih nevladinih organizacija, kao što ne postoji ni smrt, ni sahrana Ranka Panića.
Za reč se javio gospodin Jovan Damjanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, posle pada komunističkog sistema, dešava se nešto u demokratskom sistemu Republike Srbije što ne bi smelo da se dešava. Ovakvo ubistvo, nazivam ga političkim, gospodina, dečka, Ranka Panića, streljanje narodnog poslanika Pelevića, batine i fizički napad na Aleksandra Vučića, bacanje suzavca na čelnike, funkcionere SRS-a, Nikolića, Todorovića i druge, to je današnja demokratija i to je današnja politička istina u Srbiji. Ukoliko želimo demokratiju, a smatram da svi treba da je želimo, znamo da u demokratskom sistemu nema jednoumlja, mora da postoji višestranački sistem. Ne možete vi ubijati i kažnjavati na ovakav drastičan, necivilizovan način, ubijati i sklanjati sa političke scene najjaču političku partiju, SRS. Mi danas imamo velike probleme u našoj državi, a ne rešavamo te probleme, koji su prioritetni, već se, kao što sam rekao, Srbi obračunavaju sa Srbima. To je najstrašniji čin za budućnost naše države, našeg naroda i našeg postojanja u ovoj državi. Mi imamo problem sa Kosovom, imamo Euleks, imamo Sporazum sa Rusima o gasu i naftnim derivatima, zatim, o evropskim integracijama. Umesto da radimo na tim pitanjima i da rešavamo to u ovoj skupštini, mi ubijamo sopstveni narod. Molim vas, ovo ceo svet osuđuje. Mi ne možemo s ovakvim političkim ubistvima da uđemo u svet, da uđemo u Evropu i da kažemo da smo demokratska država. Mnogi su pre mene dosta govorili, ne bi trebalo da sada dupliram ono što je rečeno. Kao čovek iz manjinskog naroda i član SRS-a, želim da apelujem na srpske funkcionere da se više ne ubijamo među sobom, da ne ubijate, upravo, ljude onih koji daju veliki doprinos stabilizaciji u Srbiji, unapređenju Srbije, njenog naroda i narodnosti koje ovde žive, a to je SRS, već da se udružimo i da se sporazumno rešavaju svi problemi koji tište ovu državu i ovaj narod. SRS je uvek tu da da svoj doprinos svakoj stabilizaciji, progresivnim, što kažu, rešenjima i boljem sutra u ovoj državi. Nadam se, i verujem, da će ovo biti, tako bih želeo, poslednja tortura opozicije i poslednje ubistvo opozicionara i njihovih članova, SRS-a, jer ovo ne vodi u demokratiju, ovo vodi u totalnu diktaturu. Verujem da će Srbija i srpski čelnici ove države razumeti i prihvatiti moj apel da se ova država stvarno demokratizuje i da ovaj narod i naša Srbija živi bolje, jer to i zaslužuje.
Reč ima gospođa Jorgovanka Tabaković.
Poštovani građani Srbije, obraćam se vama. Svojim kolegama u Skupštini ću se obratiti na kraju izlaganja. Javljam se po članu 226, da pitam nadležne organe da li su svesni da se nalazimo u stanju netolerancije i ekstremizma i u stanju rata svih protiv svih. Shvatanje političkih neistomišljenika kao neprijatelja uticalo je na oblikovanje političke kulture u kojoj se posezanje za represivnim merama, čak i za životima ljudi, razvilo u sistem vladanja. Takav politički ekstremizam kulminirao je ovog leta na završetku skupštinske sednice i mitingu SRS-a i pokazao se kao ogoljeno nasilje nad narodom. Nad kojim delom naroda? Nad delom narodom koji čine nacionalno frustrirani, nezaposleni, socijalno ranjivi i lično osujećeni da se afirmišu građani Srbije. Strašno je što se nalazimo u vremenu kada je rat rečima na našoj političkoj sceni, u stvari, prethodio režimskoj represiji u kojoj se nalazimo, a žrtve su počele da padaju. Neumerene reči, zar se samo tako nazivaju reči kojima se osuđuju nedela vlasti od kojih se strada kao od metka, makar on bio i gumeni, i zlokobne poruke koje političari šalju? Da li je zlokobnije činjenje od reči kojima se opisuju ta činjenja? U velikoj meri podstiču politički zločin i nemate način da ga opravdate. Kao što znate, uvek su prvo padale jake reči, pa onda bombe i ljudi. U trenutku kad su nedemokratske institucije slabe i nejake, znate da se primenjuje pravilo, vi ste nam ga dokazali, da je moćniji pedalj nečije vlasti nego kilometar nečijeg prava. Nažalost, naši vladari, na čelu s gospodinom Borisom Tadićem, primenjuju pravilo jačeg i moćnijeg da bi nam uređivali život. U službi takvog načina vladanja su i mediji, kojima je glavni posao proizvodnja političke lojalnosti. Režim koji se osuđivao da je nasleđen i na njihovim polugama, na vladavini nad medijima, službama bezbednosti i nad finansijama, nastavlja nasilje nad građanima. Skratiću svoj govor jer mi vreme i poštovanje Poslovnika ne omogućuju da kažem sve, ali zašto Srbija ćuti? Zato što ima sirotinju, nezaposlenu omladinu i radnike, izbeglice i sitne privrednike, koji ne mogu da se odupru. Sve što sam vam pročitala, drage kolege i poštovani građani, u stvari je citat uvaženog profesora Jovice Trkulje, istraživača političkih prilika, objavljenog u jednim dnevnim novinama, a jeste nešto iza čega može da stane svaki pošteni građanin Srbije. Braćo i sestre, građanke i građani, upitajte se koliko zaslužujete da vam se ovako obratim, kao kolegama, i to u trenutku dok, makar i ćutanjem, podržavate krivce za smrt Ranka Panića i za pokušaj ubistva i ranjavanje mog brata, građanina Borislava Pelevića i poslanika SRS-a. Hvala.
Reč ima Slađan Mijaljević.
Poštovano predsedništvo, kolege i koleginice, ovaj sadašnji nastup, ili govor, bio sam spremio još onog dana kada ste prekinuli sednicu na onakav brutalan način, s nekakvim nemuštim izgovorima, i bio sam spremio da se obratim, prvenstveno, gospođi Nadi Kolundžiji, koja je nekoliko trenutaka pre toga govorila o toleranciji. Ono što sam tada hteo da kažem sada je samo potvrđeno brutalnim događajima koji su se desili u proteklih mesec i po dana u Beogradu, pa i u Srbiji. Veću netoleranciju nisam video i nisam doživeo sve dok nisam ušao ovde, u Skupštinu. Bio sam na nekoliko odbora i sedeo sam preko puta vaših kolega, odnosno vaših poslanika, na po metar, metar i po daljine. Toliko je nekulture bilo u Odboru za evropske integracije od gospođe Čomić i gospođe iz G17 dok je govorio gospodin Momir Marković, koji je 10 minuta obrazlagao amandmane gospođe Vjerice Radete i Tome Nikolića. Sve vreme su govorile, pričale i ometale njegovo izlaganje i krajnje nepristojno dobacivale. Kada vidim, naročito vaše mlađe članove, ne mogu da se oduzmem utisku da iz njihovih pogleda vidim mržnju. Sve je to kulminiralo prekidom sednice, hapšenjem Radovana Karadžića i početkom protesta. Na protestima sam se pojavio tek drugog dana i učestvovao sam na njima do mitinga, ali tako što sam sa grupom svojih saradnika sprečavao nekakve demonstrante koji su bili maskirani i koji su se trudili da tuku policiju i novinare. To možete videti na snimcima. Da ne pričam samo koliko je puta gospodin Delić uleteo u masu, štiteći policiju i novinare, pa i neke ljude koji su prolazili sa strane, jer su ti ljudi hteli da izazovu incidente. Petog ili šestog dana su rezignirano prestali da dolaze na mitinge, odnosno na proteste, zato što im radikali ne daju da se tuku s policijom. Dolazi miting i na tom mitingu se pojavljuju isti ti ljudi koje sam gledao sedam dana. Nema ih među nama. Daleko su od nas, nekoliko stotina metara, 500 metara, i tuku se s policijom. Prave scene, kao da se nešto dešava, međutim, ne dešava se ništa. Dešava se samo ono kada su ih, na kraju, potisli prema nama da izazovu incidente. Mnogi ljudi su se tog momenta razišli. Obavešten sam te večeri, recimo, iz Sremske ulice, da je grupa ljudi koji su bili prisutni na protestu krenula da se vrati preko Zelenog venca za Novi Beograd. Tamo ih je sačekao kordon policije i nije im dao da prođu, nego su na njih bacali suzavac. Tek kada su videli da ovi ljudi, onako zbunjeni, i to nekoliko hiljada ljudi, neće praviti incidente, pustili su ih da prođu. Ušli smo ovde, u zemlji, u jedno stanje bezumlja, stanje kada, očigledno, razum ne može da se izbori s nekim psihičkim stanjima ovih ljudi preko puta i onda dolazimo do onoga što se zove kletve. Neko je postavio pitanje zašto i kako. Onog momenta kada više ne možete da se nikakvim normalnim, parlamentarnim i demokratskim, moralnim i ljudskim sredstvima suprotstavite bezumlju, čovek, koji je, po suštini, homo religiozus, verovao ili ne verovao u nešto, ili ni u šta, ako veruje u nešto, mora da pogleda tamo gde se nalazi neka moć i da pozove nekoga da se, kako naš narod kaže – opameti. S obzirom na to da nas naša istorija uči da niko ko je izdao nije dobro prošao i da svi koji izdaju neće dobro proći, u momentu kada ne možete da se suprotstavite bezumlju, i to bezumlju koje u sebi ima toliku silu, mislim na policiju, na finansije, na Vladu, onda morate da se pozovete na nešto što je iznad vas. Mi se pozivamo na to što je iznad nas. Ne znam zašto to nekoga boli, jer ga boli zato što je istina. Videćete i vi, videćemo i mi.
Vreme.
Hvala. Evo završavam. Zapaljivi govori. Šta to znači – zapaljivi govori? Mi izađemo, govorimo za skupštinskom govornicom, govorimo na mitinzima, a onda dođu neki vaši ljudi, pa nas tuku. Šta to znači? Mi govorimo tako zapaljivo da nagovorimo vas ili vaše pristalice da tuku nas. Kakvi zapaljivi govori? O čemu pričate? Gospodin iz SPS-a malopre kaže da prestanemo da ronimo suza za Miloševićem. Milošević je bio predsednik kakav je bio, ali je bio predsednik i da nije bilo SRS-a ne bi bio ni sahranjen u Srbiji. Na kraju smo se uspeli izboriti da bude sahranjen u Srbiji, pa čak i za mesto gde jeste, iako ne dolikuje jednom predsedniku, mi smo se izborili. Gde ste vi iz SPS-a bili? Pogledajte se u ogledalo, pa odgovorite sami sebi. Zašto dižemo tenziju? Valjda zato što je neko poginuo. Imamo pravo da dižemo tenziju. Svi su bili potencijalne žrtve. Nekome ste zamalo kičmu polomili, neko je ostao živ samo zato što ga je metak promašio za par milimetara od onog mesta u koje je bio upućen. Svaka palica koja je te večeri prešla sa nogu i ruku na telo i svaki gumeni metak koji je ispaljen bio je pokušaj ubistva. Vi pitate, zašto dižemo tenziju? Pa, kako da ne dižemo tenziju? Ako svako od nas predstavlja 15.000 građana i ako smo mi neki ljudi koji imamo imunitet, a tako se postupa prema nama, kako se postupa premanekim običnim ljudima, tamo negde, na ulici?! Čemu oni da se nadaju? Da se nadaju, kad popiju malo više tamo, u Guči, da će predsednik Srbije da skoči preko svog obezbeđenja da ga davi, kao što je bilo pre tri-četiri godine? Da li tome da se nadaju? Uveli ste sebe u jednu krajnje šizofrenu situaciju i mislim da vam neće ni psihijatar, koji je, inače, predsednik Skupštine, pomoći da tako lako izađete iz nje, jer ova vaša šarena koalicija mene podseća na jedan hipi pokret, jednu hipi komunu, da upotrebim ono šarenilo boja kojim se poslužio pre mesec dana kolega iz Kragujevca. Među vama vlada ''stokholmski sindrom'', a to znači da se žrtva toliko opustila, toliko oprostila, da se na kraju poistovetila s mučiteljem, a vi se poslednjih 15 godina preganjate i mučite i, na kraju, u tom nekom svom sindromu ste krenuli da maltretirate i druge, s obzirom na to da ste između sebe našli neki konsenzus. Nije lepo, sramno je, čekamo odgovore. Namešteno je, inscenirano je. Hvala Bogu što nije bilo više žrtava, ali čekamo odgovore i za ovo što je bilo, ko je odgovoran i ko je kriv. Nema abolicije. Hvala. Toliko o toleranciji.
Reč ima gospodin Aleksandar Jugović.
Dame i gospodo, poštovani poslanici, u vezi sa dešavanjima 9. marta, građani Srbije znaju istinu i znaju ko je kriv za najveći srpski nacionalni udes i za stotine hiljada ljudi koji su rasejani, koji su stradali u proteklim ratovima. Vi to najbolje znate. Oko plata i dnevnica onih koji su vodili tada državu, a zna se ko je vodio, vi uzimate plate i dnevnice već danima, a prigovarate SPO-u, radite u interesu građana Srbije trošeći njihove pare i na taj način što kočite Srbiju. Ako je pošteno na taj način trošiti pare građana Srbije, onda to pokazuje koliko se vi brinete i koliko je vama stalo do građana Srbije. Koliko smo mi veliki, najbolje pokazuje činjenica da se vi nama bavite. Mi sada imamo četiri poslanika u ovom parlamentu, ali smo jaki onoliko koliko je program SPO-a realizovan: himna, grb, sve ono što smo devedesete godine započeli. Sada vi mirno stojite pred tim državnim znamenjem i pevate himnu ''Bože pravde''. Tri prsta su postala nacionalni simbol. Nikada nećemo, to govori o našoj principijelnosti, lagati građane Srbije, za razliku od nekih koji to čine. Principijelnost je principijelnost samo u situaciji u kojoj onaj koji je principijelan strada zbog svoje principijelnosti. Ukoliko neko drugi strada zarad nečije principijelnosti, taj čovek nije principijelan nego je odgovoran. U ime odgovornih i u ime onih koji nikada neće lagati građane Srbije, bila mi je dužnost da se vama obratim. Hvala.
Gospođa Milica Vojić-Marković ima reč.
Poštovana gospođo predsednice, dame i gospodo poslanici, javila sam se po dva osnova. Prvi je replika gospodinu Ružiću. Reći ću samo nekoliko rečenica, vrlo kratko. Hoću da kažem da DSS, zaista, podržava pravo i SRS-a i svih stranaka da dobiju odgovor na pitanje koje postavljaju tokom celog dana. To pitanje je vrlo važno za rad ovog parlamenta i za mir u ovom društvu, jer neprekidno optuživanje opozicije da ona, svojim glasnim govorenjem činjenica koje vladajuća koalicija želi da prećuti, blokira rad Parlamenta, jeste jedna laž koju treba demaskirati u ovom parlamentu. Inače, parlament, po definiciji, mora da govori istinu. S druge strane, moram da podsetim na jedan događaj od pre mnogo godina, kada je na jednim demonstracijama ubijen čovek i kada je tadašnji ministar iz SPS-a, Radmilo Bogdanović, zbog toga podneo ostavku. Od ovog ministra niko ne traži ostavku, ne čujem ovde da je danas iko pomenuo ostavku, ali traže da odgovori na pitanje ko je kriv zbog toga što je policija prekoračila ovlašćenje, zbog toga što je ubijen čovek, zbog toga što niko ne snosi odgovornost, niti se pominje više ta priča u javnosti, osim od kolega iz SRS-a. Još jedna stvar koju je mladi kolega Ružić rekao jeste da oni imaju samo ministra u Ministarstvu. Istina je da imaju samo ministra, ali on je zadužen za organizaciju rada tog ministarstva i ako nije sposoban, kaže da tamo nema kadrova koji bi mogli da ponesu ono kako on želi da reorganizuje Ministarstvo, onda reorganizujte službu, reorganizujte Ministarstvo, menjajte kadrove. Da podsetim, u vreme ministra Dragana Jočića, i u prvom i u drugom mandatu, bilo je demonstracija, bilo je vrlo napetih situacija, ali nije bilo ubijenih ljudi. Sada ono što sam, u stvari, želela da kažem. Pozivam se na član 226. i tražim obaveštenje i objašnjenje od premijera za činjenice koje je izneo u intervjuu "Politici", 28. avgusta. S obzirom na to da ću koristiti nekoliko citata, zamoliću vas da vodite računa o tome, vrlo precizno ću reći kada koristim citat. Kaže premijer: "Naš zvanični stav je da je dolazak Euleksa bez odgovarajuće rezolucije UN-a i bez naše saglasnosti nelegalan i to je za nas neprihvatljivo. Na našu žalost, Euleks je počeo bez našeg učešća. Sa tim nismo bili saglasni, ali nam je jasno da nije dobro vršiti opstrukciju bilo čega samo radi opstrukcije." Ovde imamo jednu neverovatnu situaciju. Kako se to zove kada neko sa strane, iz nekog drugog naroda, dođe na vašu teritoriju, ne poštuje vaš zakon, sprovodi svoj zakon, niste ga pozvali, niste ga ovlastili? On je došao na vašu teritoriju i obični ljudi za to kažu – okupacija. Dakle, vi imate okupaciju vaše južne pokrajine, a nećete da vršite opstrukciju radi opstrukcije, zato što ste fini, lepo vaspitani i nećete da vršite opstrukciju kao zla opozicija u Srpskom parlamentu. Neverovatno je, nećete da radite opstrukciju radi opstrukcije. Valjda ćete da je radite zbog toga što ste premijer ove zemlje, štitite Ustav ove zemlje, štitite međunarodno pravo, štitite svoju zemlju i interes svoje zemlje. Nastavak intervjua, molim vas da citiranje ne uzmete u obzir: "Zato moramo da učestvujemo u toj rekonfiguraciji UNMIK-a, odnosno postavljanju Euleksa, jer želimo da budemo deo zajedničke priče. U dosadašnjoj postavci Euleksa, nismo bili uključeni u dovoljnoj meri, na početku uopšte nismo bili uključeni". DSS već nekoliko meseci upozorava, a ovo što se sada događa i što nam se servira u ovom intervjuu kao činjenica jeste ono zbog čega je ova vlada napravljena. Ovo je Manterova vlada i ova vlada je napravljena da napravi razlaz sa državnom i nacionalnom politikom koju su prethodne vlade vodile. Ova vlada je napravljena da pusti Kosovo niz vodu i ovo nam premijer u ovoj rečenici vrlo jasno kaže. Ko je njega ovlastio na ovo što nam ovde govori? Koja je rezolucija na snazi i da li on zna da ispred sebe ima Ustav i da je funkcioner ove zemlje? Na šta nas priprema premijer? Sledeći citat: "i to ne samo da se uključimo, već i da to što se budemo dogovorili na kraju bude pretvoreno u neku rezoluciju koju će potvrditi Savet bezbednosti". Moje pitanje je – zar ovde ne važi Ustav Srbije, zar ne važi Rezolucija 1244? Ne znam da je suspendovana na bilo kom telu. Zar ne važe rezolucije i deklaracije koje je ova skupština donela, a doneli smo ih zajedno, koliko se sećam, i potpisnici su isti ovi ljudi koji ovde sede, isti političari iz stranaka koje su bile garant toga? Ne razumem odakle ovlašćenje premijeru da donosi bilo koju rezoluciju, na bilo koji način. Ono što je moje pitanje, zbog kog sam se javila, jeste da li je istina ono što strani zapadni zvaničnici govore već duže vreme, i u medijima se pojavljuje, da se vode tajni pregovori iza zatvorenih vrata, i da li je ovo što nam je premijer ovde rekao i na šta nas priprema, zapravo, odgovor na to šta će biti rezultat tih pregovora, da će Srbija pustiti niz vodu svoju južnu pokrajinu, dati dobrovoljno 15% svoje teritorije, samo zato da stanemo ispred vrata koja su zatvorena?
Reč ima gospodin Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, postoje ljudi kojima je moguće nešto objasniti i postoje oni koji treba da potraže pomoć da bi neke stvari razumeli. Nažalost, postoji jedna politička stranka na političkoj sceni Srbije kojoj je nemoguće neke stvari objasniti. SPO u ovoj sali, u ovoj koaliciji u kojoj se sada nalazi, nema jedne jedine stranke sa kojom nije započeo politički rat, praktično, do uništenja. Prvo sa SPS-om, pa onda, redom, s opozicionim strankama, a kulminacija tih sukoba bila je 1997. godine, odnosno početkom 1996. godine, kada je osnovana Koalicija "Zajedno". Naziv ''žuto preduzeće'' nije potekao ni od koga drugog nego od strane Vuka Draškovića. Toliko žuči, toliko protiv jedne političke stranke na političkoj sceni Srbije nije bilo kao što je bilo između SPO-a i DS-a. Samo da vas podsetim da je u to vreme, iako je SPO bio u ratu sa SPS-om, nije mu smetalo da stupi u koaliciju s njima i da 1997. godine, zajedno sa SPS-om, u Gradskoj skupštini smeni Zorana Đinđića i izbaci DS iz vlasti. Danas, ostatak ostatka te političke stranke ponovo pokreće pitanje događaja koji su se desili 1990-ih godina i, normalno, glavni optuženi za te događaje je SPS, jer je ona u to vreme vršila vlast. Sada se postavlja jedno pitanje – kako je moguće da oni budu zajedno danas u istoj vladi? Kako je moguće, ako hoće da prihvati SPS, da oni, kao visokomoralni ljudi, prihvataju takvu pomoć? Kako je bilo moguće da Vuk Drašković prihvata da glasovima SPS-a bude izabran za ministra inostranih poslova? Samo jedan jedini razlog – korist, materijalna korist. Najbolje bi bilo da o sebi čuju od onih na koje se pozivaju. Jedan od njih je i Vesko Osmajlić, brat Zvonka Osmajlića koji je stradao na Ibarskoj magistrali. Ono što je on tada rekao o Vuku Draškoviću i o SPO-u u sudu, sve govori o njima. Najbolje bi bilo da pitaju gospodina Vlajka Senića, koji je do juče bio u toj partiji – koji su to razlozi koji su ga naveli da više ne bude u toj stranci. Hvala.
Gospođa Gordana Paunović ima reč, po Poslovniku.
Dragi građani Srbije, kojima prvo hoću da se obratim, nadam se da nas na TV prijemnicima vidite i da ubuduće, posle obaveštenja dotične osobe sa Televizije, koje je upućeno Skupštini, neće više biti prekida prilikom govora poslanika opozicije i nadam se da se to više neće ponoviti. To se ponavlja zbog toga što građani Srbije jedino u Narodnoj skupštini, preko poslanika, prvenstveno, opozicije, prvenstveno SRS-a, imaju mogućnost da saznaju pravu istinu o dešavanjima u Srbiji. To se desilo i danas, pa se zbog toga, najverovatnije, dešavaju ove smetnje. Nadam se da se to u budućnosti više neće ponoviti. SRS ovom prilikom jasno poručuje građanima Srbije da odbacuje sve optužbe vladajuće koalicije da zbog SRS-a ne funkcioniše Narodna skupština. Ništa u Srbiji ne zavisi od SRS-a, već od vlasti. Skupština Srbije nije prihvatila predlog gospodina zamenika SRS-a Tomislava Nikolića da uvaži Gasni sporazum u radu vanredne sednice i da na taj način izglasamo jedan od važnih dokumenata za Srbiju. Znači, toliko o opstrukciji SRS-a. Jedini ko može da opstruira rad Narodne skupštine, to je vladajuća pozicija, odnosno vlast koja je prekinula rad Narodne skupštine i mesec i po dana nije zakazivala sednicu. Zamenik SRS-a, gospodin Tomislav Nikolić, a i mnogi poslanici SRS-a i opozicije, postavili su mnogobrojna pitanja, na koja članovi vlasti i članovi Vlade moraju da daju odgovore, jer dok ne dobijemo odgovore, ova skupština neće moći da nastavi rad. Ako nema odgovora, onda se stvara otpor, nezadovoljstvo i zlo. SRS zahteva da dobije od nadležnih iz vladajućeg režima odgovore, da se utvrdi pojedinačna odgovornost za sve ono što se dešavalo od prekida rada Skupštine, pa do današnjeg dana, a naročito šta se dešavalo posle mitinga u organizaciji SRS-a, koji je bio redovno prijavljen, kao i šetnja posle tog mitinga. Neću govoriti o hapšenju Radovana Karadžića, jer je o tome bilo dosta reči, ali bih htela da se osvrnem na građane Srbije i na to šta njih interesuje. Građane Srbije, kao i poslanike SRS-a, interesuje šta se dešava u Srbiji. Vladajuća koalicija misli da je zauzela vlast, podelila fotelje i sada ih građani Srbije ne interesuju uopšte. Oni misle da su građani Srbije plitke pameti, da brzo zaborave i da neće to da im uzmu za zlo. Vladajuću koaliciju interesuju građani Srbije samo kada se ne slažu sa njihovim režimom, onda oni koriste ''demokratska sredstva'', odnosno prebijaju ljude, ponižavaju i hapse po ulicama ...
Vreme.
... a u nekim slučajevima desi se i ubistvo, kao što je bilo ubistvo pomenutog Ranka Panića. Vladajuća koalicija, odnosno vlast, misli da, zato što ćuti i što ne obaveštava narod šta se dešava u Srbiji, a mediji su potpuno u mraku, Srbi ne znaju ništa. Građani Srbije više pričaju o vašim nedelima, o diktaturi, ponižavanju građana, nego o Evropskoj uniji. Građane Srbije interesuje bezbednost, koju ste vi tako zdušno na predizbornim mitinzima obećavali. Interesuje ih bolji život, a danas se mnogo gore živi nego ikada. Srpski narod, na vašu žalost, ima moral, lični i nacionalni identitet, ponos, dostojanstvo. Srpski narod ima u Hagu dva najveća heroja, predsednika SRS-a, prof.dr Vojislava Šešelja, i mog kolegu, dr Radovana Karadžića, dva najveća borca i heroja. SRS će dostojanstveno i mirnim putem, svim legalnim sredstvima, da se bori za njihova ljudska prava i dostojanstvo. U ime istine i radi građana Srbije, SRS će istrajati u svojim nastojanjima da dobije odgovore na sledeća pitanja – ko je odgovoran, ko je izvršilac, a ko nalogodavac za premlaćivanje narodnih poslanika, gospodina Vučića, gospodina Marića, gospodina Avramovića, gospodina Pelevića, koji su svojim telima pokušali da zaštite nedužne građane koji su bili na mitingu? Drugo, ono što je mnogo važnije i bez čijeg odgovora ne možemo da krenemo dalje, to je – ko je ubio mladog čoveka, supruga, sina jedinca, Ranka Panića iz Mladenovca? Da li je Ranko Panić ubijen po zakonu? Da li neko iz Vlade, čula sam da je tu bio Božidar Đelić, koji sve zna i, uglavnom, na sva pitanja odgovara, može da odgovori i na ovo pitanje? Ovo ne sme da ostane nekažnjeno i mora da se istera do kraja. Ono što nikada više ne sme da se dogodi, može jedino ako se utvrdi ko je ubio Ranka Panića i ako se taj adekvatno kazni. Kada će vlast već jednom da prizna svoje greške i da počne da sarađuje s opozicijom? Ova sadašnja vlast ...
Vreme.
... na sve moguće načine ponižava, vređa, omalovažava ne samo SRS, već i polovinu građana Srbije koji su glasali za SRS. Dokle? SRS poziva građane Srbije da ne pokleknu, da se ne uplaše, jer dovođenje elitnih jedinica na mirno okupljanje u centru grada jeste rezultat straha aktuelne vlasti. Vlast svim sredstvima pokušava da vam otupi nacionalnu svest, da vas umrtvi i da građane Srbije pripremi za poslednji čin predaje, rasparčavanja državne teritorije i priznavanja KiM. SRS je čvrsto rešena da pomogne svenarodni otpor diktaturi sadašnje vlasti. SRS, kao najsnažnija politička stranka u Srbiji, ima i političku i moralnu obavezu da brani srpski narod i njegovu slobodu i dostojanstvo. Bog sve vidi i neće napustiti ni Srbe, ni Srbiju, ni dr Vojislava Šešelja, ni dr Karadžića, ni ostale haške zatvorenike. Kao neuropsihijatar, htela bih poslaniku SPO-a da kažem da ne govori termine koje ne poznaje i za koje ne zna šta znače. Nekrofilija je psihijatrijski termin, to je jako težak psihički simptom, koji se javlja kod šizofrenih bolesnika, tako da nije adekvatno koristiti ovaj termin. Ispao je jako smešan i neobrazovan.
Određujem pauzu do 15 časova. [[Posle pauze, 15, 05]] Nastavljamo rad posle pauze. Reč ima gospođa Lidija Vukićević.
Htela sam da se obratim svim prisutnima u sali, iako ih ima malo. Mislim da to nije uljudno, da to nije kulturno, pre svega, zato što imamo jednu veoma važnu temu, a to je ubistvo gospodina Ranka Panića. Ni opozicija ne bi trebalo da opstruira rad Skupštine na ovaj način, kao što vidim, pošto ih nema dovoljno u sali. Ne znam šta je važnije, šta je preče, koje je to pitanje bitnije u ovoj zemlji Srbiji od ljudskog života. Ako neko zna to da mi objasni, molim vas da izađe, pa da mi kaže, jer, stvarno, ne mogu da shvatim da se tako olako prelazi preko nekih stvari. Svim civilizovanim ljudima, svim normalnim ljudima, svim ljudima koji imaju decu, apsolutno je uljudno da je ovo pitanje danas na dnevnom redu, i sutra, i prekosutra, i da će biti na dnevnom redu dokle god se ne otkrije ko je ubio gospodina Ranka Panića. Ono što je za mene kao čoveka veoma intrigantno, to je da li je moguće da koalicija koja je na vlasti, gospodin Dačić i svi oni koji su čelnici policije i resursa koji je trebalo da otkrije ovo ubistvo i da nam adekvatno objašnjenje, pošto smatram da su u ovoj sali svi normalni ljudi i svi bismo mi to mogli da shvatimo, za mesec i po dana, ili već koliko je prošlo, nisu dali nijednu jedinu rečenicu, osim da će, eventualno, stići objašnjenje, i to u pismenoj formi. Mislim da je to katastrofalno.Znate, mnogo smo posrnuli. Zemlja Srbija je na ivici propasti. Pre neki dan me zove novinarka jednog časopisa i pita me šta mislim o predlogu bivšeg poslanika SPS-a, a sadašnjeg državnog ministra, gospodina Željka Vasiljevića, da uvozimo žene sa Bliskog Istoka ne bismo li se približili Evropi i, na neki način, naše neženje usrećili ženama Azijatkinjama ili ne znam kojim sve ženama. Mislim da je to, osim ako nije bila njegova neukusna šala, crni humor, pogotovo u ovom trenutku kada neki ljudi daju sebi za pravo, diskreciono pravo, da ubiju čoveka i da za to ne odgovaraju. Moram da vam kažem da danas ubiti... Izvinjavam se, ako možete samo malo tiše, ako nije problem. Ne daj Bože, svakom od nas ovo može da se desi sutra. Danas ne smete ubiti životinju na ulici, donet je zakon, doduše, malo kasno, mislim da je prošle godine usvojen, ali ne smete životinju da ubijete na ulici, jer odgovarate, a ispada da u zemlji Srbiji ubiti čoveka, to je ništa. Sad se obraćam kao majka dva odrasla sina, obraćam se svim ženama, pre svega, majkama i ženama, bez obzira na to da li su pristalice LDP-a, DS-a ili bilo koje druge partije u ovoj zemlji, jadnoj, namučenoj i napaćenoj. Vi vrlo dobro znate šta znači roditi, podići, odgajati i baviti se detetom. Govorim o normalnim majkama, a pretpostavljam da su ovde u sali majke koje se tako ophode prema svojoj deci. Bez obzira na to koliko se vi žurili da odete negde, ili dokle će ovo da traje, ili dokle će radikali da opstruiraju rad Skupštine zato što je ubijen čovek, nekome se žuri da ide kod svog deteta, a postoji jedna majka u ovoj zemlji koja više nema ni dete, a nema ni suza. To je strašno, katastrofalno. Meni je jako teško da govorim o tome jer sam majka dvoje dece. Prema tome, ja vas molim da razmislite dobro na ovu temu i da očevi i majke, da se svi pozovete i da zajednički pokušamo, bez obzira na stranačku opredeljenost, da rešimo ovo pitanje. Veoma je velika sramota da smo počeli i da ubijamo po ulicama. Zašto je isprebijan Aleksandar Vučić? Iz kojih razloga? Zašto je isprebijan Dušan Marić? Zašto Borislav Pelević? Čekajte, kakvi smo mi to ljudi? To je katastrofa. Srbin udara na Srbina, to je strašno. Molim vas da se uozbiljite i da o ovoj temi, potpuno iz srca i iskreno, imajući u vidu svoju decu, razmislite, da pokušamo da nađemo rešenje i da pokušamo da stopiramo ovo što se radi. Znate ko je Volter, ne bi trebalo da vam objašnjavam, on je rekao – robovi smo zakona da bismo bili slobodni. U ovoj zemlji niko nije slobodan, zato što se zakon ne poštuje. Dakle, zakon ne postoji, svako može da bude u svakom trenutku ubijen, pregažen, i niko neće da odgovara, zato što postoji jedan sistem kome ne odgovara da se zna šta je ko uradio. Prema tome, sada vas, kao čovek, kao poslanik, kao vaš kolega, molim da se uozbiljite i da ne požurkujete da se ova tema završi i da joj dođe kraj, jer dokle god jedna majka ne bude znala gde joj je dete, zbog čega joj je dete nestalo... Zato što je izašlo na ulicu? Pa, ima pravo da izađe na ulicu. Imam pravo da izađem na ulicu, ako je demokratija. Ako je zemlja u kojoj živimo demokratska, imam pravo da izađem na ulicu i da kažem da mi se ne sviđa Demokratska stranka, ili program Demokratske stranke. To je moje ljudsko pravo i moje pravo kao građanina ove zemlje, ali zato ne treba da me prebijate i da me ubijate. Prema tome, uozbiljite se, postaje veoma smešan ovaj parlament, neozbiljan, i veoma ružnu sliku šalje u tu Evropu u koju vi toliko hoćete. Živela sam osam godina u Evropi, živela sam četiri godine u Americi, četiri godine sam živela u Holandiji, nikada se nije desilo da je životinji neko na šapu stao, da li je kuče ili mače, a da nije odgovarao za to. E, pa, drugovi moji i drugarice, gospodo i dame, ako hoćete u Evropu, izvolite i dokažite, donesite izveštaj, objasnite nam ko je ubio sina majci, ko je ubio čoveka, neka u svakom trenutku znamo sve što se dešava u ovoj zemlji, ko je kriv za ovo, ko je kriv za ono, a ako je kriv, neka se smeni. Tako će jedino da nastane red u ovoj zemlji. Ja, isto, kao i vi hoću u miru da podižem svoju decu. Neću da strepim da će, ako mi dete ode na Zvezdinu utakmicu ili Partizanovu, neko da ga ubije. Neću da strepim da će neko, zato što mi dete ide, pristalica je SRS-a, na mitinge Radikalne stranke, neko metak kroz glavu da mu probije. Na šta to liči? Sad se malo osvrnite, prizovite se i razmislite da ste, pre svega, roditelji, a onda poslanici ove ili one partije. Hvala.
Pošto su se stekli uslovi, predlažem da konstatujemo potvrđivanje mandata narodnim poslanicima u Narodnoj skupštini, kako bismo omogućili njihovo učešće u radu. Uručen vam je izveštaj RIK-a o dodeli mandata narodnim poslanicima. Takođe, uručen vam je izveštaj Administrativnog odbora, koji je utvrdio da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnim poslanicima, sa predlogom da Narodna skupština, shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje potvrđivanje mandata narodnim poslanicima. Na osnovu Izveštaja RIK-a i Izveštaja i predloga Administrativnog odbora, a shodno članu 27. stav 2. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatujem potvrđivanje mandata narodnim poslanicima: Saši Dujoviću, izabranom sa Izborne liste SPS-PUPS-JS, i Dušanu Milisavljeviću, izabranom sa Izborne liste Za evropsku Srbiju - Boris Tadić. Čestitam narodnim poslanicima na izboru i molim ih da uđu u salu. Reč ima gospodin Paja Momčilov. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, evo nas, posle duge pauze, ponovo u skupštinskim klupama, nakon optužbi pozicije i vlasti da mi iz opozicije opstruišemo rad Parlamenta. Naravno, svim građanima Srbije je potpuno jasno da se radi o neistini i da se ovde ne radi ni o kakvoj opstrukciji od strane nas iz opozicije, nego da se razlozi za nezadovoljavajući rad ovog parlamentarnog doma pre mogu naći u jednom neveštom vođenju ovog parlamenta. Ne volim da na početku mandata i bilo čijeg rada upućujem neke velike kritike bilo kome. Međutim, fakat je da se predsedavajuća ovog parlamenta, koji bi trebalo da bude zastupnik svih nas, ljudi koji su u poziciji i narodnih poslanika koji su u opoziciji, nije u prvim danima svog mandata baš najbolje snašla. Ono što zameram našem predsedniku Parlamenta je da nema dovoljno sluha za opozicione poslanike, za njihova mišljenja i da nema kapacitet za saradnju i komunikaciju sa ljudima. Vidite, i u prošlom mandatu je ovaj parlament radio i donosio zakone, postojao je jedan privid da postoji zavidna doza tolerancije između pozicije i opozicije. Sigurno je da uvek od onoga jačeg, od onog brojnijeg zavisi harmonija i sloga u jednom parlamentu. No, da se ostavim toga. Mi ovde već par sati ukazujemo na neke stvari preko kojih ne možemo, kao ljudi, da pređemo, a to je da tražimo odgovornost za smrt nedužnog učesnika protesta koji je organizovala SRS, 27. jula 2008. godine, a povodom sramnog hapšenja Radovana Karadžića. Znate, u tom sramnom činu su se istakli jedan poturica iz Sarajeva, koji je, nažalost, predsednik ove države, i jedan drugi poturica iz Podgorice, koji ima funkciju javnog tužioca. Tu se dosta mešao, što je dosta začuđujuće, i ministar vojni, tako da je njegova uloga u svemu ovome nejasna, dok je sa sebe svu odgovornost spirao i negirao aktuelni ministar policije, što je, opet, vrlo čudno. Vidite, mi ne možemo, jednostavno, kao ljudi, da pređemo preko smrti nedužnog Ranka Panića, koji je ubijen na svirep način. Slobodan sam da kažem da je on ubijen na svirep način. Neko je rekao da se ne treba baviti nekrofilijom. Ne sumnjam da ta osoba zna šta znači reč nekrofilija i da je on hteo metaforički da se ovde izražava. Ako smo mi, koji hoćemo da znamo ko je kriv i odgovoran za ubistvo nedužnog građanina, koji nije upotrebljavao silu protiv organa reda i vlasti, neko koga možete nazvati nekrofilom, onda sam ja slobodan da vas nazivam hanibalima, a vi cenite da li je gore hanibalstvo ili nekrofilija. Mislim da je ovo drugo daleko gore. Ono što hoću da kažem jeste zašto je sve u Srbiji danas moguće. Današnja sednica i današnje naše istupanje nije opstrukcija. Ovo naše današnje istupanje je borba za elementarna ljudska prava. Mi ovde dižemo glas za slobodu sakupljanja, za slobodu govora. Ako ćemo mi zbog govora, zbog nastupa na mitingu, da budemo na ovakav način tretirani od režima, marionetskog, kvislinškog, neću da obrazlažem zašto i kako, ima vremena i za to, onda u ovoj zemlji nema više demokratije, onda mi živimo u jednom totalitarnom sistemu gde teror policije treba da ućutka svaku opozicionu i slobodarsku misao. Vidite, završiću jednom malom analizom. Jedan engleski ekonom je, zove se Etkinson, možda nam ime ne znači mnogo, ukazao na jedan interesantan fenomen. Krajem 20. veka se dogodio jedan čudan fenomen u politici. Desne stranke su prešle naglo ulevo, a leve su prešle udesno. Šta ih je nateralo da to urade? One su našle zajednički jezik u fašističkim oblicima društvene i ekonomske manipulacije. Zašto? Upravo, iz antagonizma koji treba da omoguće i uspostave između vladajuće oligarhije tajkuna i političara i ostatka naroda. Naravno, politička borba u takvim uslovima, a gledajte da li vam Srbija, možda, liči na to, svodi se na borbu za novu podelu moći, vlasti i para. Onda i ne čudi jedna ovakva koalicija kakva je napravljena kod nas. Sasvim je to izvesno. Da li su fašistički oblici prepoznatljivi, evo, u slučaju prebijanja ovog čoveka, koji je morao smrću da plati, svojom glavom, čovek koji je ratovao i koji je izbeglica, koji je doživeo da ga u matičnoj zemlji, nedužnog, liši života pripadnik vlasti? Šta odlikuje fašiste? Odlikuje ih odmazda. Znači, ako ti nešto uradiš što se ne dopada nekome, on enormnom kaznom hoće da te kažnjava. To su fašisti radili. Znate, u Srbiji, ubiješ za jednog Nemca 100 Srba. Čovek koji je učestvovao u demonstracijama, koji se nije tukao sa policijom, dobio je teške batine i nije jedini. Ovde su navodili moji poslanički drugovi koliko je drugih bilo. Pokušaj ubistva poslanika Pelevića. Pokušaj je ubistva pucati u glavu metkom; da je taj metak otišao u oko, fatalno bi završio poslanik Pelević. Sa nekoliko metara pucati nekome u glavu, to je teško ugrožavanje života. Drugim rečima, narod bi rekao – to je ordinarno divljaštvo. Ko je to divljaštvo naložio? Mi tražimo da se sazna ko su izvršioci ovih zlikovačkih dela. Tražimo, tim više što sasvim dobro, iz pouzdanih izvora, znamo da su ubačeni provokatori koji su izazvali sukob u Makedonskoj ulici, da bi onda policijom bili potisnuti u masu demonstranata, nedužnih, koje je kasnije policija brutalno razgonila i tukla. To je ono što mi tražimo i, naravno, dok ne dobijemo adekvatne odgovore, nećemo se smiriti. Vidite, u Haškom tribunalu danas Vojislavu Šešelju hoće da nametnu silom advokata. Država Srbija ćuti, ministar pravde, kakav je to ministar, to ne znam, nema nikakvo saopštenje, da se oglasi bar o tim pitanjima međunarodnog prava. Ima jedna hercegovačka poslovica, kaže, otprilike, ovako: "Možeš kako hoćeš, ali ne možeš dokle hoćeš". Shvatite to i uzmite se u pamet.
Gospodin Aleksandar Martinović ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo, već je mesec i po dana kako javnost u Srbiji vlastima postavlja dva osnovna pitanja. Prvo pitanje je ko je i pod kakvim okolnostima lišio života, odnosno ubio Ranka Panića, a drugo pitanje je ko je i pod kakvim okolnostima uhapsio prvog predsednika Republike Srpske dr Radovana Karadžića? U Srbiji se desilo nešto što je u političkom smislu mnogo teže nego protivpravno hapšenje Radovana Karadžića. To je izjava doglavnika Ivice Dačića da Radovana Karadžića nije uhapsila policija, odnosno pripadnici MUP-a Republike Srbije. Da je ovakvu izjavu dao, recimo, jedan engleski ministar unutrašnjih poslova, francuski ili nemački, on bi bio, verovatno, ili istog dana razrešen funkcije, ili bi bio nateran da podnese ostavku. Samo, nažalost, u ovoj i ovakvoj Srbiji ministru unutrašnjih poslova pođe za rukom da kaže da je jednog građana uhapsio neko drugi, a ne policija i da on dan-danas obavlja tu istu funkciju. Ivica Dačić je rekao, onako, nekim zamagljenim jezikom, da ga nije uhapsila policija nego da su ga uhapsile neke bezbednosne službe. Kada je rekao bezbednosne službe, verovatno je mislio na Bezbednosno-informativnu agenciju. Postavlja se sledeće pitanje – da li Bezbednosno-informativna agencija ima pravo da hapsi građane Republike Srbije, odnosno, da li u Republici Srbiji ijedna druga institucija, izuzev policije, sme da hapsi građane? Da ne bismo nagađali, da čujemo šta kaže zakon. Vlada Zorana Đinđića je 2002. godine predložila Narodnoj skupštini Republike Srbije zakon koji se zove Zakon o Bezbednosno-informativnoj agenciji. U tom zakonu jasno piše šta Bezbednosno-informativna agencija, tzv. BIA, sme i može da radi. Član 1 – obrazuje se Bezbednosno-informativna agencija kao posebna organizacija. Da vas podsetim, posebne organizacije u Republici Srbiji su, recimo, Republički hidrometeorološki zavod, Republički geodetski zavod, pa onda one silne agencije koje ste osnovali posle 2001. godine, kao što su, recimo, Republička agencija za mirno rešavanje radnih sporova ili Republička agencija za energetsku efikasnost. Ako u Republici Srbiji Republički hidrometeorološki zavod sme da hapsi ljude, ako Republički geodetski zavod sme da hapsi ljude, onda verovatno sme da hapsi i BIA. Međutim, ne sme da hapsi. Građane u Republici Srbiji sme da hapsi samo MUP, i to pod onim okolnostima koje su striktno propisane Ustavom i zakonom. Dalje, ''Agencija obavlja poslove koji se odnose na zaštitu bezbednosti Republike Srbije i otkrivanje i sprečavanje delatnosti usmerenih na podrivanje ili rušenje Ustavom utvrđenog poretka Republike Srbije, istraživanje, prikupljanje, obradu i procenu bezbednosno-obaveštajnih podataka i saznanja od značaja za bezbednost Republike Srbije i informisanje nadležnih državnih organa o tim podacima, kao i druge poslove određene zakonom''. Da li piše igde da BIA sme da hapsi, i to da uhapsi čoveka 18. jula, pa da 21. jula zvaničnici obelodane da je čovek uhapšen? Tri dana se nalazi u nekakvom pritvoru, niko ne zna kakvom i gde, pri tome mu oduzmu laptop i čitav niz disketa na kojima se nalazi materijal vezan za dešavanja u Republici Srpskoj, odnosno BiH, u periodu od 1991. do 1995. godine. Dalje, ''Agencija u obavljanju poslova iz svoje nadležnosti primenjuje odgovarajuće operativne metode, mere i radnje, kao i odgovarajuća operativno-tehnička sredstva kojima se obezbeđuje prikupljanje podataka i obaveštenja radi otklanjanja i sprečavanja delatnosti usmerenih na podrivanje ili rušenje Ustavom utvrđenog poretka Republike Srbije, ugrožavanje bezbednosti u zemlji, i u vezi sa tim preduzima druge potrebne mere i radnje na osnovu zakona i propisa donetih u skladu sa zakonom''. Pitanje za doglavnika Ivicu Dačića – ako ga nije uhapsio MUP, nego ga je uhapsila BIA, kako je moguće da je dr Radovan Karadžić podrivao ili rušio Ustavom utvrđeni poredak Republike Srbije? Na koji način je Radovan Karadžić, kao lekar i kao neuropsihijatar, ugrožavao bezbednost u zemlji? Kako se on to bavio organizovanim kriminalom i krivičnim delima s elementom inostranosti? Kako se bavio unutrašnjim i međunarodnim terorizmom itd.? To su polja delatnosti BIA-e. Pri tom, BIA sme samo da prikuplja podatke o tim delatnostima, da prati, da, eventualno, prisluškuje telefonske razgovore, ako dobije odobrenje nadležnog suda, ali nema pravo da hapsi. Prema tome, doglavnik Ivica Dačić treba da kaže ko je, zapravo, uhapsio Radovana Karadžića. Ako je tačno da ga nije uhapsio MUP, a nije mogla da ga uhapsi BIA, bar ne na osnovu zakona, jer, kao što vidite, Zakon o bezbednosno-informativnoj agenciji tako nešto ne predviđa, onda se postavlja pitanje da ga, možda, nije uhapsila neka strana služba bezbednosti? Doduše, on je rekao – neka služba bezbednosti, nije rekao da li domaća ili strana. Da li ga je uhapsila neka domaća paravojska, neka privatna detektivska agencija?
Vreme.
Dešava li se ovako nešto u Francuskoj, Nemačkoj, Italiji, Španiji, Velikoj Britaniji, u SAD, da čoveka uhapsite, da ga tri dana držite, potpuno nezakonito, u nekom pritvoru, niko ne zna ko ga je uhapsio, i da ga onda isporučite Haškom tribunalu za koga je i malom detetu u Srbiji jasno da nije nikakav sud, da nije nikakva pravna institucija, već jedna organizovana banditska mašinerija za uništavanje svih onih Srba koji su se tokom devedesetih godina borili za slobodu srpskog naroda?! Ovde se postavlja još jedno pitanje. Čak i da je Radovan Karadžić uhapšen od strane nadležnih organa, a nije, postavlja se pitanje tehnologije hapšenja. Evo šta kaže Ustav Republike Srbije, član 27: ''Svako ima pravo na ličnu slobodu i bezbednost. Lišenje slobode dopušteno je samo iz razloga i u postupku koji su predviđeni zakonom''. Stav 2. istog člana: ''Lice koje je lišeno slobode od strane državnog organa odmah se, na jeziku koji razume, obaveštava o razlozima lišenja slobode, o optužbi koja mu se stavlja na teret, kao i o svojim pravima i ima pravo da bez odlaganja o svom lišenju slobode obavesti lice po svom izboru''. Radovanu Karadžiću je puna tri dana onemogućeno da se bilo kome javlja, a da ne govorimo o početku stava koji kaže – lice koje je lišeno slobode od strane državnog organa. Evo šta vam piše u članu 1. Zakona o Bezbednosno-informativnoj agenciji, koja je, navodno, uhapsila Radovana Karadžića – Bezbednosno-informativna agencija obrazuje se kao posebna organizacija.
Deveti minut.
Slavice Đukić-Dejanović, ja vam zahvaljujem. Pošto ste vi, verovatno, kao i svi mi narodni poslanici, dobili Ustav Republike Srbije, ja vam ga ovom prilikom neću dati, ali pošto očigledno ni vi, a ni vaš ministar doglavnik Ivica Dačić ne znate šta piše u Zakonu o Bezbednosno-informativnoj agenciji, ja ću vam ga ostaviti, pa u slobodno vreme čitajte.
Reč ima poslanik Zoran Babić, reklamira Poslovnik.
Dame i gospodo narodni poslanici, opšte je poznato da predsednik DS-a Boris ''Broz Tadići'' voli da se druži i okružuje glumcima i, naravno, u takvom okruženju počeo je da se bavi režijom. Prvi film Borisa ''Broza Tadićija'' je bilo formiranje Vlade Republike Srbije. Taj film se zove ''Semafor''. Naravno da je iz žanra komedije, a za građane Srbije, crni humor. Sledeći film je bio akcionog žanra, a u takvim filmovima bore se dobri momci protiv loših momaka, gospodine Milivojeviću, i dobri momci uvek pobeđuju. Međutim, u ovom filmu, i to samo u njegovom prvom delu, pobedili su loši momci, a dobar momak, srpska legenda, borac, intelektualac i čovek koji je stvorio državu Republiku Srpsku, za razliku od vas koji rasturate, rasparčavate i rasprodajete Srbiju, ta legenda, taj čovek, dobar momak, Radovan Karadžić je utamničen. Vi ste, gospođo Đukić-Dejanović, režiseru, ali i još jednom negativcu, gospodinu Ivici Dačiću, probali da date alibi za mnoga neodgovorena pitanja – kada je otet Radovan Karadžić, ko ga je oteo, gde je držan tri dana i kako je i sa kim veliki režiser podelio honorar od pet miliona dolara? Alibi ste im, gospođo Đukić-Dejanović, davali pretnjama upućenim nama, opozicionim narodnim poslanicima, putem elektronskih i pisanih medija, vrlo hrabro, vrlo kočoperno, moram da priznam, da sam pomislio da ćete danas, kada se budemo javljali za reč, da nas terate u ćošak, a kad budemo pričali o krađi, rasparčavanju i rasturanju Srbije, da nas terate da klečimo na kukuruzu. Treći i, daće Bog, poslednji film velikog režisera Borisa ''Broza Tadićija'' bio je horor. Taj horor su nasmejano, zavaljeni u isti onaj kanabe, gledala dva nova drugara, režiser i prvi zamenik. Zabavljali ste se i vi, gospodo ''žuti'', na raznim plažama i letovalištima, dok je jedna majka sahranjivala Srbina Ranka Panića. Video sam da je i gospodin Đelić dobio preplanulu boju, dok je majka Ranku Paniću davala dvadesetodnevni pomen. Sada se bunite kada tražimo da kažete ko je ubio Ranka Panića. Tražimo da kažete i znajte da ćemo, sve dok krijete te monstrume, ali i one koji su odgovorni po čuvenoj komandnoj odgovornosti, sve vas smatrati kao saizvršioce, sve vas ćemo smatrati ubicama. Hvala vam.
Gospodin Božidar Delić ima reč.
Predsedavajući, kolege, dame i gospodo narodni poslanici, trebalo bi da se zapitamo da li je sve počelo tog 18, ili 21, ovde u Skupštini, ili je sve počelo mnogo ranije. Imali smo mi u ovoj skupštini i slučaj generala Tolimira, imali smo laž državnih organa. Kada ova skupština i njeni odbori nisu tu laž, kao najveći zakonodavni organ, doveli do svog logičnog kraja, onda smo imali drugu laž od 18. i hapšenje gospodina Karadžića i onda, po prirodi stvari, počelo je sve ovo da se dešava. Ponižavanje ove skupštine traje, ja sam ovde već drugi saziv, to je, praktično, druga godina, od samog početka. Ova se skupština i njen predsednik nisu izborili za svoje mesto. Ona je transmisija i radi onako kako neko od nje traži. Vidite, direktor BIA-e se nije udostojio ni da dođe na sastanak našeg odbora za odbranu i bezbednost. Takav čovek više nijedan jedini dan ne bi trebalo da bude na tom mestu. Ali, to ne možemo da obezbedimo mi, za koje naša koleginica reče da se ne pitamo ništa u ovoj skupštini. To treba da uradite vi, pošto se vi pitate za sve u Srbiji. Vi treba da date odgovor na pitanje – ko je ubio Ranka Panića? Sigurno je da ne možemo ići dalje s lažima u Srbiji. Sigurno je da u Srbiji ne možemo ići dalje s ubistvima. Protesti su počeli odmah po hapšenju, odnosno po našem saznanju da je uhapšen Karadžić. Bio sam na velikom broju tih protesta. Ovde to nije poznato. Imali smo situacije kada je policija potezala vatreno oružje, pištolje, a objašnjenje komandira je bilo da se policajac uplašio. Tih dana sam sagledao da u policiji ima jedan broj ljudi kojima tamo nije mesto. Po prirodi svog posla, oni ne mogu da se uplaše. Po prirodi svog posla oni, kada je masa u pitanju, treba da reaguju na sasvim drugi način od načina na koji bismo reagovali mi kao pojedinci. Ta režija od 29, to niko danas nije rekao, bila je od strane državnih organa. Kakva smo mi država kada jedan državni organ organizuje napad na drugi državni organ? Policija je bila napadnuta od strane drugog državnog organa, od strane državne bezbednosti, koja je organizovala napade. Lično sam video da oni koji su gađali policiju beže, na određenim vratima su ih čekali operativci i zaklanjali. Demonstranti koji su bežali i pokušali da uđu na ista vrata bili su zaustavljeni i rečeno im je – vi ne možete ovamo, ovo je državna bezbednost. Treba li nama takva država? Znači, neko u ovoj državi može da ubija, može da organizuje da se napada policija. Ja sam bio na svim mestima te noći, video sam i policajce koji su pogođeni, koji su povređeni, bio sam sa njihovim komandantom. Pitao sam ga – znate li da je osnovna taktika policije izolovati one koji prave nered? Kaže – generale, mi se ovde sat vremena borimo s njima. Ali, kažem, vi ste morali, pošto nisu bili u masi, bili su u posebnoj ulici, televizija prikazuje da ste to mogli da uradite. Kaže – nismo imali dovoljno snaga. Onda su upotrebili sve te snage da tu grupu, koliko ih je bilo, stotinak, gurnu u ljude koji su mirno protestovali. Mediji, takođe, imaju svoju, da ne kažem prljavu, ali neslavnu ulogu, stalno se isticalo koliko je povređeno policajaca. Treba da znate, gospodo, da je povređeno daleko više ljudi, a što se tiče policajaca, broj je, verovatno, tačan. Jer, video sam neke ljude, pa im kažem – što ne ideš da te previju, da ti ukažu pomoć? A oni – malo je što sam dobio batine, već sutra ujutru treba da mi dođu na vrata; jer, gde se pojavim, oni zabeleže i sutra ponovo dođe policija. Tamo je bilo apsolutno svega. Kada sam ih pitao – dobro, ta grupa s kojom ste se sat vremena tukli, koliko ste ih uhapsili, kažu – nijednog. Veliki je broj onih kojima će biti suđeno, dobili su batine, apsolutno ni u čemu nisu učestvovali. Jednostavno, nisu bežali jer nisu imali razloga da beže. Ja sam te večeri bio na svakom mestu. Istina, nisam imao takav problem kakav je imao Vučić, jer me poznaju svi komandanti i komandiri tih jedinica. Bili su sa mnom na Kosovu i Metohiji. Ali, video sam situaciju da policija, recimo, momka koji ide sa mnom otima i, posle moje intervencije, njihov komandir mora da tuče svoje policajce po šlemovima pendrekom zbog toga što ne može da ih urazumi. Mora nešto da se preduzme. Mora nešto da se uradi. U policiji imamo mnogo ljudi koji ne zaslužuju da tamo budu. Ne mogu oni da komuniciraju s građanima na pravi način. Posebna priča je žandarmerija. Mi smo već sutradan nastavili s protestima. Kada smo se pojavili na Trgu, opkolila nas je policija opremljena za razbijanje demonstracija. Rekli su – zabranjeno vam je okupljanje. Mi kažemo – naše okupljanje je prijavljeno, nismo dobili nikakvo pismeno naređenje. Kaže – mi vama prenosimo naređenje. Nismo pristali na to. Rekli smo da ćemo mi svakako krenuti u tu šetnju, ali oni su bili uplašili taj narod. Jel nama treba policija od koje se ljudi plaše, ili nam treba žandarmerija koju nijedan mlad čovek neće i ne želi da vidi? Zašto? Zbog utakmica, ali, sigurno, delom i zbog njihovog odnosa, ponašanja, jer su oni bili upravo ti koji su te večeri gazili ljude i po desetorica udarali jednoga. Žandarmerija je na ovim protestima obezbeđivala, inače, samo sedište DS-a i nije se baš puno pojavljivala na ulicama. Brigada koja je bila iz Beograda, u ostalim danima je bila korektna. Međutim, opet smo imali situaciju da je i pre toga jedan poslanik dobio pendrek. Zašto? Zato što je skočio da se postavi između nekih koji bi napali policiju i policajca. Sam sam bio tu i kažem – hajde, ljudi, objasnite kako možete da udarate obezbeđenje SRS-a koje vas štiti? Danas čitam u novosadskom ''Dnevniku'' da je predsednik Poslaničke grupe DS-a u Vojvodini napadnut. Gospodin Đelić traži hitno da se pronađe učinilac. I mi tražimo da se pronađe učinilac, ali mi tražimo i da se pronađu ubice Panića, da se pronađe i onaj ko je pucao na Pelevića. Niko ne može da kaže da je to nemoguće. Videli ste kako policija, kada hoće, može da bude efikasna. Na ovim protestima snimali su nas svaki dan, sa ko zna koliko kamera, sa svake strane. Tačno se zna koja je jedinica bila na kom mestu, gde se angažovala žandarmerija, gde je bio koji starešina. Znači, samo ako se ne želi istina, onda se neće pronaći ubice Ranka Panića. Mi sada tražimo individualnu odgovornost. Ne može neko ubiti čoveka i dalje, navodno, nositi uniformu i štititi građane Srbije. Ne može neko pucati u poslanika, ne može neko napadati poslanika, pa ni običnog građanina, i ne mogu desetorica gaziti nekoga ko je na zemlji. Znači, desetine i desetine njih treba da bude suspendovano, njihovi komandiri, takođe, treba da budu pozvani na odgovornost. Ako ministar, direktor policije i ostali nisu sposobni da dođu do toga, ukoliko u policiji postoje takvi odnosi da oni ne žele da pronađu te učinioce, onda mora doći do političke odgovornosti, onda ministar, direktor policije, ovaj iz BIA-e, druge starešine, moraju biti smenjeni sa svojih dužnosti, a ministar bi trebalo, iz moralnih razloga, ako ne može da rukovodi policijom, ako ne može da dođe do tih saznanja, da sam podnese ostavku.
Gospođa Nada Kolundžija.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, zaista nemam nameru da polemišem ni sa čim što je ovde izgovoreno. Hoću samo da kažem da je naš interes da se utvrdi puna istina o svemu što se dešavalo, da je važno za ovu zemlju da Srbija ima policiju koja će štititi građane, a ne policiju koja će građane kažnjavati ili koristiti silu. Mi možemo da imamo društvo u kome generali neće slati tenkove na mirne demonstrante, već će demonstracije biti pravo građana da iskažu svoj politički stav, svoje nezadovoljstvo, da iskažu nekakve svoje zahteve. Mi ćemo na izgradnji takvog društva raditi i dalje, kao što smo radili i sada. Zbog toga očekujemo da će vrlo brzo stići odgovor na to šta se tačno dešavalo tih dana. Mi se razlikujemo u viđenju te stvarnosti. Ja zato o svom viđenju ne želim da govorim. Tražim da nadležne institucije utvrde činjenice oko kojih neće biti moguće različito gledati na istu stvar. S ove govornice upućene su neverovatne uvrede, kletve, kvalifikacije. Dakle, ne želim da polemišem s tim, zato što se, prosto, pristojnost svaki put povuče kada nepristojnost tako nagrne. Svaki put kada nasilje provali, oni koji su za toleranciju povuku se što dalje od tog nasilja, kako ne bi bili ni odgovorni, ni saučesnici u tome. Ja iskreno hoću da verujem da vi tražite odgovore na pitanja, da ne tražite odgovor koji će zadovoljiti vas, nego odgovor koji će biti istina. U tome imate našu podršku.
Reč ima narodni poslanik Marina Toman.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas smo mogli da čujemo da će ministar policije jednog dana, ko zna kada, nešto uraditi povodom događaja na mitingu. Pitanje je samo zašto to nije uradio do sada i da li ni mesec dana posle pomenutih događaja na mitingu i smrti Ranka Panića nije bilo vremena, ili, možda, nekome istina nije odgovarala. Prema našim saznanjima, u tzv. obezbeđivanju mitinga 29. jula učestvovalo je nekoliko stotina pripadnika policijske brigade, Policijske uprave Beograda – više stotina pripadnika žandarmerije, pripadnika Interventne jedinice, inspektora Odeljenja za javni red i mir, Policijske uprave Beograda, kao i inspektori i uniformisani sastav policije iz policijske stanice Stari grad, na čijoj se teritoriji održavao miting. Kako je moguće da stotine policajaca, pripadnika Interventne jedinice, nije moglo da izađe na kraj dva sata s huliganima, ali zato su, veštom i brzom intervencijom tih istih, mirni demonstranti brutalno pretučeni? Neki od njih, poput Ranka Panića, do smrti. Ko je naredio policiji da nasilnim putem razbije miting SRS-a? Zašto policija u startu nije izolovala grupu izgrednika, već je napala mirne građane? Zbog čega je policija napadala redare i poslanike SRS-a koji su pokušali da udalje huligane od mirnih građana? Više od mesec dana je od kako su građani Srbije brutalno pretučeni, a Ranko Panić preminuo, od zadobijenog udarca u trbuh, a ne zna se ko je naredbodavac, a ko izvršilac, ne zna se, barem, javno. Dan nakon smrti Ranka Panića, policija je šest sati pregledala snimljeni materijal sa mitinga, sprovodeći internu istragu. Isti dan kada je Ranko Panić podlegao povredama, na razgovor u Mladenovačku policiju pozvan je i jedan njegov prijatelj, koji je s njim bio na mitingu. Njemu je saopšteno da će ga pozvati policija iz Beograda, međutim, to se nije desilo. Interesantno je da on tvrdi da je zapisnik u Mladenovačkoj policiji falsifikovan, da je iz njega izbačen deo u kome on tvrdi kako mu je Ranko Panić opisao način na koji je zadobio koban udarac. Zašto je tek nakon deset dana u policiju pozvana Panićeva prijateljica, kojoj je Panić, takođe, saopštio da ga je tukla policija? Hoće li policija uzeti u obzir tvrdnje jednog drugog Panićevog prijatelja, kome je Ranko Panić rekao da je udarac zadobio od policajca s maskom? Verovatno neće, jer, kako kaže supruga Ranka Panića, Tadića i Dačića naša sudbina ne interesuje, a majka Ranka Panića pita Dačića – što mi ubi sina? Znači, uprkos saznanjima nadležnih organa, još uvek javnosti nije obelodanjeno ko je batinama Ranku Paniću oduzeo život. Zar će porodica, prijatelji Ranka Panića ostati uskraćeni za odgovor ko je oduzeo život njihovom sinu, suprugu, prijatelju? Zar nemaju pravo da to znaju? Ili će im neko u ovoj državi oduzeti i to pravo, kao što im je oduzeo sina, prijatelja, supruga? Zar građani Srbije ne treba da znaju ko je naredio da budu brutalno pretučeni i ko je to naređenje izdao? Na kraju, treba podsetiti da je policija brutalno intervenisala samo nekoliko sati nakon što je predsednik Srbije Boris Tadić rekao da će se u Srbiji znati red. Tadić je izjavio – ja sam, naravno, čovek koji uvek podržava i pravo na demonstracije i na suprotno mišljenje, jer mi smo jedna legitimna demokratija u Evropi, ali ovde će se znati red. Predsednik Srbije je, zaista, pokazao kako se u Srbiji, odnosno kako on u Srbiji zavodi red. Nažalost, zna to i porodica Ranka Panića.
Reč ima gospodin Delić.
Gospođo Nado, kada ste izašli za ovu govornicu, rekli ste da oni koji izlaze treba da se koriste argumentima, da ne vređaju i da poštuju dostojanstvo Skupštine. Vi prvi to ne činite, jer ste pomenuli tenkove i generale. U ovoj skupštini postoje dva generala, jedan je ovde, u vašoj većini, a ako mislite na 5. oktobar i na tenkove, onda sam ja jedini u Beogradu koji je imao tenkove. Ali, vi možda još uvek sanjate 5. oktobar, zapaljenu Skupštinu i zapaljenu Televiziju. I tada je bilo žrtava koje ste vi prouzrokovali, ali niste, tog 5. oktobra, videli nijedan tenk. Treba toga već jednog da se oslobodite, toga straha. Verovatno vam je strah bio mnogo velik, kad i posle toliko godina i dalje mislite na moje tenkove. Moji tenkovi su bili u Bubanj potoku i po mom naređenju su vraćeni u moju kasarnu, kasarnu ''Stepa Stepanović''. Nijedan moj vojnik se nije video na ulicama Beograda, nijedan moj vojnik nije ispalio nijedan metak, nijedan moj vojnik nije ugrozio nikoga u Beogradu. Prema tome, sramotno je ako prozivate generale i ako govorite o tenkovima na ulicama Beograda, i ako ste mislili na 5. oktobar, i ako ste mislili na mene. Znam da vas ne pogađa 9. mart neke godine ranije, jer tada vi niste bili na ulicama, tada je na ulicama bio SPO i tada su bili tenkovi.
Reč ima gospođa Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, malopre smo videli kako izgleda na delu licemerje poslaničke većine. Mi danas ceo dan govorimo i tražimo da od nadležnih organa dobijemo podatke o određenim činjenicama, a onda gospođa Nada Kolundžija čeka četiri sata, vreme kada se Skupština, verovatno, malo više gleda, izlazi da kaže da mi imamo njihovu podršku u utvrđivanju činjenica, a da smo mi ceo dan ne znam zašto koristili skupštinsku govornicu. Mi smo, gospođo Nado Kolundžija, svi poslanici SRS-a koji su izašli da govore, a to će činiti i oni koji će u narednom periodu da govore, ceo dan pitali za konkretne stvari. Ranko Panić je ubijen. Ubica ima ime i prezime. Nalogodavac ima ime i prezime. To su činjenice, pa pomozite da dođemo do tih činjenica. Kažite nam ime i prezime ubice Ranka Panića. Taj ubica neka kaže ko mu je izdao nalog da ubija narod na ulicama Beograda. Obdukcijski nalaz je stigao. Niste mogli, pokušavali ste, ne mislim vi lično, vi ''žuti'' i Boris Tadić, pre svega, da ubedite neke lekare da naprave lažni nalaz. Srećom, u pitanju su bili ljudi kojima je stalo do njihove profesije i dali su pravi nalaz. Ranko Panić je umro od udaraca zadobijenih čizmom srpskog žandarma. To je sramota vas ''žutih'' i vas ''crvenih'' koji ste danas vlast u Srbiji. Bolelo vas to ili ne bolelo, to je činjenica. Možda nekoga ko malo savesti ima i boli, ali, nažalost, oni koji bi mogli nešto da urade po tom pitanju, ne misle, odnosno ne osećaju nikakav bol, niti saosećaju sa tom porodicom. Zašto ovo tvrdim? Juče mi je majka Ranka Panića, pokojnog Ranka Panića, rekla da su joj, kada je išla da sazna od čega je umro njen sin, rekli da porodica nema pravo da dobije obdukcijski nalaz. Da li vi mislite da bi ta žena u svom bolu tako nešto slagala? Rekla je istinu. Tražili smo sledeću činjenicu. Mi nesporno znamo da je Radovan Karadžić negde držan tri dana. Pomozite da se utvrdi činjenica, ako kažete da hoćete da pomognete. Kažite ko je kidnapovao Radovana Karadžića, gde je držan tri dana, da li je u ta tri dana trebalo da se desi, što on već javno govori na statusnim konferencijama, da po nalogu američkih službi bude ubijen, da li je to trebalo da uradi neko u Srbiji, pa ste tri dana razmišljali da li to da uradite ili ne uradite. Sad, kao, neke face slažete kad mi ovde izlazimo i kad govorimo. Mi se ne plašimo i mi se ne stidimo. Ono što mislimo, mi i govorimo. Ako kažemo da će biti proklet onaj ko je izdao Karadžića i onaj ko je ubio Panića, mislili vi da je to civilizacijski ili ne, to je vaša stvar, ali vi ste licemerni. Malopre slušate Srđana Milivojevića, kada je gospodin Boža Delić ovde govorio. Kada je, zapisala sam, rekao, između ostalog – mi nešto moramo preduzeti, Srđan Milivojević vama, Bošku Ristiću i Stanimiroviću kaže – da, moramo nabaviti veće pendreke, a vas troje hoćete da umrete od smeha. Šta me gledate? Nije tačno, je li? Pa, zakunite se da nije tačno. Čule su sve kolege okolo i sad kad mi ovde kažemo nešto, onda je tu – jao, Bože, strašno, a kad se vi ismejavate na taj način sa smrću Ranka Panića, ništa. Zaista, ne znam na šta vi možete da računate ako se s tim šalite. Ako vam je to tema za podsmeh, nemam šta da vam kažem – ljudi, plašite se Boga. Srđanu Milivojeviću, izašao je, rekla bih, pošto ceo dan ovde dobacuje vrlo neumesne primedbe, da smo mi koji ovde govorimo pametni ljudi, hvala Bogu, pametni, ali znamo da Božijom voljom možemo ostati bez pameti, da možemo pamet da izgubimo, ali budala je još nikad nije našla.
Gospodin Petar Jojić ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, Zakonom o unutrašnjim poslovima i o policiji Republike Srbije, u članu 85, normirano je: ''Ovlašćeno službeno lice ovlašćeno je da izda naređenje grupi lica da se raziđe ako se grupa protivpravno okupila''. Pazite, da protumačim ovaj član. Nemojte ga samo tumačiti tako da se tamo sakupila grupa protivpravno, e, tad može doći do upotrebe; ovde nije bila rulja, ni grupa, ovde je bio prijavljen skup Srpske radikalne stranke na koji je došlo više desetina hiljada građana. Dakle, samo u slučaju da je došlo do protivpravnog okupljanja i da je policija opomenula okupljene, ukoliko narušavaju javni red i mir ili ugrožavaju bezbednost građana, policija može da preduzme određene mere i da primeni i upotrebi sredstva prinude, i to, pre svega, kao najblažu, fizičku snagu. Na drugo mesto dolazi službena palica, na treće – specijalno vozilo, na četvrto – službeni psi, na peto – službeni konji, šesto - uređaj za izbacivanje mlaza vode i sedmo – hemijska sredstva. To su sredstva koja je policija mogla da upotrebi, samo ukoliko se okupio javni skup čija je bila namera da ugrožava bezbednost građana i poredak Republike Srbije. Šta je za vas, gospodo iz Demokratske stranke, sporno? Što ne pročitate odredbe Zakona o policiji? Svaka upotreba fizičke snage, gumene palice ili bilo kog sredstva prinude mora se prijaviti pretpostavljenom starešiti odmah posle upotrebe, a najkasnije u roku od 24 časa. Gospodo iz Demokratske stranke, ili gospodo koji činite ovu koaliciju, dajte sada odgovor na ovo pitanje. Jel vam trebalo mesec dana, a zakonodavac, ova skupština, donosi zakone i predviđa kao normu rok od 24 časa; ko upotrebi sredstva prinude dužan je da izveštaj podnese nadležnom starešini u tom roku. Nadležni starešina, neposredni, utvrđuje da li je sredstvo prinude bilo opravdano upotrebljeno ili nije. Imate li neke otvorene disciplinske postupke? Imate li, gospodo iz Demokratske stranke, smelosti da izađete u javnost, da građanima Srbije kažete – nismo imali upotrebu sredstava prinude, nismo imali upotrebu fizičke snage, gumene palice, hemijskih sredstava ni gumenih metaka? Da li možete to da kažete? Da li imate broj upotrebljenih gumenih palica? Svaki starešina policije koji je učestvovao sa svojom jedinicom na obezbeđenju morao je istoga dana da zna, posle svega toga, šta se dogodilo. Postavljam pitanje, tj. tražim od Vlade da dostavi izveštaj Skupštini, to traži SRS i njeni poslanici koji se zalažu da se poštuje Zakon i Ustav, prvo, koje su područne jedinice učestvovale, po sekretarijatima, iz Republike Srbije, na obezbeđenju mitinga SRS-a, koji je starešina, iz kog područnog organa, bio rukovodilac te jedinice tog dana, spisak svih policajaca koji su učestvovali na tom obezbeđenju, broj izveštaja o upotrebi sredstava prinude, dakle, fizičke snage, gumene palice, hemijskih sredstava i gumenih metaka. Dalje, tražim izveštaj i odgovore koliko je bilo zaduženja gumenih metaka po pojedincu pripadniku policije, koliko je izvršeno kasnije smotri i koliko je bilo razduženje, da bi starešina organa mogao da utvrdi koliko je, faktički, bilo upotrebljenih gumenih metaka. Ta sredstva su opasna. Gumeni metak može da probije čak i lim. To nije dozvoljeno. Drugo, u Zakonu je predviđeno da drugo, blaže hemijsko sredstvo može da se upotrebi, a ne gumeni metak, sa dva i po ili tri metra. To ne može, dame i gospodo. Dame i gospodo, tražim da se dostavi izveštaj i postavljam pitanje, u smislu odredaba čl. 225. i 226, ko je uhapsio Radovana Karadžića, na kom mestu, koliko je proteklo vremena od momenta kad je on lišen slobode do predaje istražnom sudiji, gde je proveo ona tri-četiri dana, a možda i više, da li postoji naredba određenog državnog organa da on mora biti priveden, lišen slobode? Pre svega, da li su pripadnici službe, i to koje službe, podneli izveštaj ili službenu belešku gde su pronašli Radovana Karadžića, jesu li nad njim izvršili pretres, jesu li izvršili snimanje, fotografsko, i da li su izvršili daktiloskopiranje u smislu daktiloskopske zbirke, da li je to dostavljeno nadležnom sudu? To su veoma važna pitanja, preko toga ne treba preći. Dame i gospodo iz DS-a i iz vaše koalicije, ovde treba i anketni odbor da se angažuje. Vi kažete – formiranje grupe. Ukoliko je, dame i gospodo, upotrebljeno sredstvo prinude na više od tri lica i u tri slučaja, starešina mora da formira komisiju od tri člana, koja će u hitnom postupku da utvrdi je li bilo ili nije bilo zloupotrebe. Razgovarao sam s nekim starešinama iz MUP-a, rekli su – sve je moglo da prođe da nije upotrebljena sila od strane žandarmerije. Možete da prepoznate, pošto je zamenik predsednika SRS-a i šef Poslaničke grupe, gospodin Tomislav Nikolić, najavio da postoji o tome video-snimak u globalu, gde se vidi broj gumenih palica, gde se vidi kako se mlate i premlaćuju građani. Kao iskusan čovek, godinama sam radio u toj službi, ovo nisam doživeo, da kod mirnih građana, desetina hiljada građana koji stoje, obraćaju im se predstavnici SRS-a i govornici, u jednom trenutku, dame i gospodo, dolazi do prekomerne upotrebe ovih hemijskih sredstava i gumenih metaka. Čak nije bilo ni uslova za to. Prema tome, dame i gospodo, ovde nije teško utvrditi odgovornost. U toj službi rade časni i pošteni ljudi, većinom. Policiju treba depolitizovati. Pojedincima, za koje ne mogu da kažem da su časni, onima koji su ubili Panića, koji su pucali na Pelevića i koji su tukli ostale iz SRS-a i mirne građane Republike Srbije, tim batinašima nema mesta u policiji. Ti ljudi treba da budu uklonjeni, a oni časni ljudi koji u toj službi rade, neka ostanu, neka rade i neka se bore da se primenjuje zakon i da se poštuje osnovno ljudsko načelo i međunarodna pravila koja regulišu rad policije, a svi se zalažemo da ta konvencija o ljudskim pravima i slobodama bude primenjena i na teritoriji Republike Srbije. Nije vam teško, samo ako imate volju. Ako to ne učinite, vi ćete biti saučesnici u izvršenju najtežih krivičnih dela i odgovaraće neko za prikrivanje počinioca i krivičnog dela. Hvala.
Reč ima Nada Kolundžija.
Uvaženo predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, javila sam se, pre svega, zbog nečega što je bila zloupotreba ove govornice, kako bi se izrekla istina o poslanicima Demokratske stranke. Prosto, ne mogu da razumem zašto neko ima potrebu da izmišlja, tvrdeći da je jedna tema ozbiljna. I mi mislimo da jeste ozbiljna, i kada je svačiji pojedinačni život u pitanju, za nas je dragocen, i nijedan, ma čiji bio, što se nas tiče, ne zaslužuje nemar. Upravo zbog toga je DS bila protiv besmislenih ratova, protiv pogibije desetina hiljada nesrećnih ljudi i desetina hiljada majki u crnini. Prosto, nije u redu da izmišljate s ove govornice kako se bilo ko smeje na tu temu, zato što, prosto, nije tačno. Opet, ne bih polemisala s vašom verzijom događaja, niti bih dala sebi za pravo da svoju verziju događaja iznosim. Očekujemo da nadležne institucije urade svoj posao i da dobijemo činjenice. Samo na osnovu činjenica, mi ćemo moći da razgovaramo o tome ko je odgovoran, ko je kriv, ko za šta treba da snosi odgovornost. Ono što je, takođe, za nas važno, mi nismo ovde ni policija, ni istražni sudija, ni tužilaštvo, ni sud. Mi ne možemo taj posao da uradimo. Postoje institucije koje to treba da rade i nije u redu optuživati direktno ljude koji sede ovde za nešto za šta nisu nadležni. Istovremeno, mislim da nije u redu zloupotrebljavati Skupštinu i sprečavati je da radi po onom dnevnom redu koji jeste interes građana. Ne tvrdim da nije interes građana da se utvrdi istina o onome što se dešavalo. Interes je građana da se utvrdi istina o onome što se dešavalo, ali je, isto tako, interes građana da ova skupština radi i po dnevnom redu.
Reč ima gospodin Tomislav Nikolić, po Poslovniku.
Ja sam pažljivo slušao, gospođo Kolundžija, vaš izlazak pre 20 minuta, i sada, sve je to lepo. Sve to što vi kažete može da bude prihvaćeno. Mene samo interesuje, pošto ne želite ni svoju, ni našu verziju događaja, da li je vas interesovalo da li postoji neka verzija događaja? Da li je vas interesovalo, kao i predsednika Skupštine, kako da izađemo iz ovoga? Da li vi još uvek pokazujete strpljenje, mada počinjete pomalo da bivate nervozni? Da li vi sada preduzimate neke mere da mi iz ovoga izađemo? Mi iz ovoga ne možemo da izađemo tako što ćemo reći da prelazimo na 1. tačku dnevnog reda, ni vi, ni mi. I sami znate koliko je ovo što danas radimo bitno, inačebiste nas već izbacivali iz sale. Nije moja želja da mi 10 dana pričamo o ovome, nije ni vaša želja da mi 10 dana pričamo o ovome. Nije moja želja da vas ovde, u sali, optužimo za ono što su uradili drugi. Preduzmite nešto. Izađite vi, gospođo Kolundžija, kada neće predsednik Vlade, kada neće ministar unutrašnjih poslova, kada neće dopis od predsednika Republike da stigne, izađite vi i preuzmite ovde obavezu, pa recite – gospodo narodni poslanici iz SRS-a, uvažavamo argumentaciju koju ste izneli, ili ne uvažavamo, ali vidimo da imate argumentaciju. Želim, takođe, da se ta istina sazna. Ja vam sada obećavam da ćemo sutra u 13 časova, u 14 časova, imati ovde izveštaj nekoga ko će da ga podnese prekosutra u 12 časova, naksutra u 18 časova. Hoće li ovo da traje još pet dana? Mi možemo to da radimo, ali smatram da smo sve rekli. Mi ćemo o tome da govorimo, svako ima svoj stil, svako ima način na koji govori, ali mi smo vama sve rekli, vi to osećate, vi to sada nosite na leđima. Mi smo vama preneli taj teret. Odgovorni ste za ovo što je radila policija, vi komandujete tom policijom. Odgovorni ste i za to što niko iz Vlade ovde ne dolazi da kaže šta se radi. Ono besmisleno pismo MUP-a je uvreda za svakog ko iole može da sastavi dva i dva. Dakle, ministar je odredio osmoro ljudi. Kažem vam, to je trebalo da bude završeno u noći posle mitinga. Gospođo Kolundžija, ne prekorevajući nas što ovo radimo, mi ne prekorevamo vas zato što vi želite da odbranite nešto što je, po meni, neodbranjivo; mi vas samo ovde pozivamo da nam vi kažete, jer su na vas natovarili to, kada ćemo imati izveštaj i kada ćete nam pružiti priliku da se o tom izveštaju izjasnimo. Nas ne interesuje opstrukcija rada Narodne skupštine Republike Srbije i nikada opozicija, posebno SRS-a, nije imala želju da obori vlast tako što neće da radi Skupština, to je besmisleno. Znači, moći ćete da radite po svom dnevnom redu, ali nemojte da se ponašate kao neko ko će izdržati ovaj nalet radikala, pa ćemo da pređemo na dnevni red. Nećete ga izdržati. Moraćete rigorozno da se ponašate prema nama. Ja vam kažem, kao čovek koji ima životnu mudrost, ako već nemam drugu, kao čovek koji ima mnogo iskustva u ovoj sali, iz ovoga postoji izlaz. Izlaz je nečija odgovornost. Uostalom, vlast postoji da bi se preuzimala odgovornost. Izlaz je izveštaj o tome šta se desilo, ko je tačno preduzimao koju meru, koju radnju, ko je komandovao, ko je izvršavao, ko je radio ono što mu nije naređeno. Iz ovoga postoji izlaz i za vas i za srpsku javnost, da se ovo više nikada ne bi ponovilo. Ako vas sada pustimo, a Živojin Mišić je govorio – drži vola za rogove i ne puštaj ga uopšte, ako vas sada pustimo, na sledećem mitingu policija će ubiti još nekoga. Nisam ni mislio pežorativno, podigao bih spomenik srpskom volu nasred Terazija, zato što je spasavao Srbiju, dok smo znali da cenimo volove. Kada su ljudi postali volovi, više nije imalo šta da se spasava. Dakle, ja vam zaista, kao čovek koji ovoj Srbiji želi dobro, ne kao čovek koji je razočaran zato što nije na vlasti, kao čovek koji Srbiji želi dobro, pa makar ko da je na vlasti, kažem – rešavajte ovaj problem. Pet minuta pauze, neka vam neko da obećanje koje ćete vi ovde, gospođo Kolundžija, pred nama da izgovorite i onda ste vi za nas taj. Za mene ste vi, onda, i Cvetković, i Tadić. Preuzmite vi to. Obdukcijski nalaz je jasan, čizma je ubila čoveka. Mi moramo da znamo ko je nosio tu čizmu i moramo da znamo ko će da preuzme za to odgovornost, zbog naših budućih odnosa. Mogu naši odnosi da budu i ovakvi i onakvi, a narod uvek više voli opoziciju, čak i kada je grublja nego vlast, čak i kada je nežna. Mislite o tome. Dakle, nastavićemo koliko god hoćete, spremni smo za ovu raspravu, samo pokažite da ste i vi spremni. Imali ste mesec dana da se spremate, nešto je trebalo da odlučite. Ako niste, mi ćemo da nastavimo po svome.
Reč ima gospodin Aligrudić.
Zbog naših saznanja i interesovanja svih, treba ovde da se jednom kaže – jeste da današnja rasprava nije bila po utvrđenom dnevnom redu, ali je bila po jednom nametnutom dnevnom redu životnih okolnosti, pokazala je jednu stvar sama po sebi, ali valja to malo definisati da bi se stvari raskrinkale. Dakle, pre nego što je određena ova pauza, protivno Poslovniku, od dve nedelje, a zatim taj čuveni dogovor o odmoru od tri nedelje, ili koliko je to već trajalo, imali smo tu čuvenu raspravu o tome da li opozicija blokira rad Parlamenta zbog toga što se buni jer, u samom početku, predlog 108 narodnih poslanika nije uvršten na dnevni red posebne sednice, ili zato što se pravi cirkus po gradovima i opštinama u Srbiji, pa se time izaziva nepotrebna tenzija, usled čega ne može da počne sednica po tačkama dnevnog reda, jer je u pitanju, zaista, vrlo neobična i nezakonita stvar. Zatim dolazi do novog redosleda događaja, prekida se sednica, dolazi do hapšenja Radovana Karadžića i do mitinga SRS-a. Dame i gospodo iz vladajuće koalicije, zamislite da nije bilo, kako vi to kažete, nikakve opstrukcije u onom prethodnom periodu,da je bio miting SRS-a i da je ishod tog mitinga bio isti ovakav, da je jedno lice poginulo, da je više desetina prebijeno, među kojima i narodni poslanici. Da li mislite da bi prvi dan nastavka sednice Narodne skupštine posle tog mitinga prošao tako što bismo raspravljali o dnevnom redu? Ne bi. Šta ste vi radili sve ovo vreme, u poslednjih 10 ili 15 dana, a nakon mitinga SRS-a i ovih događaja, do današnjeg dana, tj. jučerašnjeg, kada je napravljen sastanak šefova poslaničkih grupa sa predsednicom Parlamenta? Po medijima ste stalno govorili o tome da treba deblokirati rad Parlamenta. Stalno ste govorili o tome da postoji bojazan od blokade, jer se, navodno, to u prošlosti videlo. Vi ste pretili blokadom Parlamenta, a ja, kao šef poslaničke grupe jedne od opozicionih stranaka u Parlamentu, uporno sam nastojao da u svim svojim izjavama tvrdim kako nam ne pada na pamet da blokiramo rad Parlamenta. Znači, ja u klin, vi u ploču, ili obrnuto. Sada je potpuno jasno zašto ste to radili. Znali ste da nemate rešenje ovog problema. Znali ste da, od momenta okončanja tog mitinga, do današnjeg dana, nećete ni sa čim ljudskim izaći ovde pred nas. Znali ste da će morati da dođe do nekakve reakcije tog prvog dana, toliko ste bili pametni. Zato ste to pričali po novinama, zato ste na televiziji stalno govorili o deblokadi Parlamenta, jer je svakom normalnom bilo jasno da će do nekakve vrste blokade morati da dođe. Ponavljam, da jednog dana nije bilo onoga što vi zovete opstrukcijom do mitinga SRS-a, ovaj današnji dan bi imao ovakav ishod. Da niste pravili cirkus po gradu Beogradu, da niste kršili član 106. Ustava, da niste sa mesta predsedavajućeg, jer je to vaš dogovor, to je vaš manir rada, nikoga lično ne prozivam, pokušavali da na čudan način tumačite odredbe Poslovnika da biste nas zamajavali s nekim radnim vremenom posle 18 časova, tumačeći odredbu člana 84. Statuta, da svih tih problema nije bilo, ovo bi bio problem. Oni koji gledaju ovaj prenos, ako ga gledaju, jer to povremeno isključujete, moraju da znaju da razluče dve stvari. Potpuno razdvojimo sve što je bilo pre nego što je ova pauza nastala od ovog danas. Ovo je nešto sasvim drugačije. Mi iz DSS-a smo nastojali da povežemo i jednu i drugu diskusiju kada smo se javljali, koristeći priliku da se javimo po Poslovniku, prosto, da bismo vas podsetili kako je to ranije teklo, da se ne bi stalno zamenjivale teze. Ne može neko ko je odgovoran za vršenje vlasti, ko je preuzeo obavezu da ima većinu u Parlamentu, da optužuje manjinu da ona ne da Skupštini da radi. To je, samo po sebi, nenormalno. Naš politički cilj ne može biti zaustavljanje rada Parlamenta. Moja poslanička grupa ima strašnu potrebu da sačeka već sledeću tačku dnevnog reda, to je Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, ne da bismo glasali za to, ne pada nam na pamet, nego da bismo objasnili građanima zbog čega nam ne pada na pamet, šta je tu problem, da bismo objasnili građanima da nikom nije, kao što je to Boris Tadić pričao, bez ikakvog motiva, palo na pamet da se pretvori u antievropejca, jer to nije moguće. Ljudi ne postupaju bez motiva. Motiv mora da postoji. I kada je u jednoj emisiji Olja Bećković pitala Tadića, kad je bio gost kod nje, šta li je to nagnalo DSS da promeni mišljenje kada je reč o pridruživanju EU, on kaže – nemam pojma, jesam psiholog po struci, ali ne mogu da ulazim u motive, za mene su, kao političara, bitne samo dnevne činjenice. Nije tako, mora da postoji motiv i taj motiv mora da se objasni. Mi smo ga objašnjavali, ali kad god dođemo do objašnjenja tog motiva, vama to ne odgovara, to je posebna priča. Izlaz iz ovog problema je vrlo prost. Ono što smo čuli danas od zahteva da treba da se uradi, zaista je minimum minimuma. Nikada u mojoj političkoj praksi, od kako sam parlamentarac, i pre toga, kad nisam bio, bio sam član stranke jako dugo, u Srbiji nisam čuo da je neko postavio umereniji zahtev kod ovakvog političkog izazova kakav je kad je reč o ovom mitingu. Nisam do sada čuo umereniji zahtev. Kako je moguće da na to vladajuća koalicija ne može da da razuman odgovor? Ja to ne mogu da shvatim. Dame i gospodo iz vladajuće koalicije, ne optužujte druge za blokadu Parlamenta kada to, evidentno, nije tačno, deblokirajte sami rad Parlamenta nekom od metoda koje vam stoje na raspolaganju, a ja vam toplo preporučujem da se metod sastoji u poštovanju Ustava, zakona, Poslovnika, da se metod sastoji u sprovođenju uticaja koji parlamentarci, nesumnjivo, moraju da imaju prema sopstvenoj izvršnoj vlasti, i da svi zajedno, i pojedinačno, po parlamentarnim grupama, učinimo da se na ovo pitanje odgovori. Kako je moguće da neko nekog ubije na ulici, pretuče i teško telesno povredi a da se mesec i po dana posle toga ne zna da li je pokrenut istražni postupak ili podneta krivična prijava, makar protiv n.n. lica, za to? Ne treba da podnose krivične prijave oni koji su dobili gumeni metak u glavu. Krivičnu prijavu treba da podnese policija, pa ako istraga dođe do toga da su srpski radikali sami sebe gađali u glavu – odlično, ali ako istraga dođe do toga da je neko od kolega policajaca to učinio, kao što mi se čini da jeste, onda i to ima svoju razrešnicu. Uradimo nešto, obavestimo ljude da se to dešava. Mi smo danas dobili pismo od gospodina Ivice Dačića, koje je komentarisano, u kome ništa od ovoga što ja pričam ne stoji. Ne tražimo da Parlament sudi ljudima, niti da osuđuje, izriče krivicu i proziva nekoga ko je kriv ili nije za neko krivično delo. To radi sud, to traje, znamo mi, ali, prosto, dajte neki odgovor, kažite da neki postupak teče, da on ima neki svoj cilj, da se nešto pokrenulo. Iz pisma koje smo dobili, to nismo saznali. Ceo dan se o tome priča i ovo je potpuno besmisleno gubljenje vremena. Ako se daje prilika, kao što se očigledno daje od strane najveće poslaničke grupe u ovom parlamentu, opozicije, da se ovo pitanje lako reši, iskoristite tu priliku i to uradite. U svom životu, u svojoj političkoj praksi, do sada ovo nisam video, da postoji do te mere pružena ruka od strane onih koji su povređeni u svemu ovome. Ja vas, gospodo, stvarno ne razumem.
Gospodin Veroljub Arsić ima reč, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, mogu da kažem da već nekoliko meseci unazad Srbija ulazi u jednu pravu diktaturu. Ono što se desilo 29. samo je rezultat jedne diktature. Hajde da pogledamo i analiziramo događaje pre 29. jula i kako je došlo do mitinga SRS-a na Trgu Republike. Došlo je tako što je Radovan Karadžić otet još u petak, a njegov nestanak, odnosno hapšenje, obelodanjeno tek u ponedeljak, ali posle prekida rada sednice Skupštine Srbije. Zašto? Zato što je Skupština Srbije, kako god ovi koji su sada na vlasti hteli da prikažu da je njen osnovni zadatak da donosi zakone, javna govornica na kojoj se, u stvari, vodi javna debata. Za ukidanje jedne javne govornice, kao što je Skupština, ne možete da kažete da nije diktatura. Idemo korak dalje. Svi mediji, elektronski, radio, štampani, čast izuzecima, takođe su pod direktnom kontrolom Borisa Tadića i DS-a. Šta ostaje opoziciji? Ostaju trgovi, ostaju ulice, ostaju mitinzi. Kako da izrazi svoje nezadovoljstvo? Kako da kaže da se ne slaže s onim što radi diktator Boris Tadić? Kako da okupi ljude koji ne misle isto kao diktator Boris Tadić, nego na trgovima i ulicama? Ali, ni to ne odgovara diktatoru Borisu Tadiću. Ne sme niko da priča protiv diktatora Broza Tadića. Ne sme niko drugačije da misli od diktatora Borisa Tadića i ne sme niko da radi ono što mu Boris Tadić ne kaže. Zato je policija inscenirala, izmislila sukob i napala građane koji su prisustvovali mitingu. Nemoj da se neko pravi lud da kaže da je SRS organizovala miting da bi rušila Beograd. Ne bi dolazili iz čitave Srbije, s golim rukama, iz Srpske Krajine, iz Republike Srpske, iz srpske Crne Gore. Ne bismo dolazili s golim rukama da smo hteli da se tučemo i bijemo s policijom i rušimo Beograd. Jedini krivac jeste policija. Nemojte da pokušavate da nam prikažete kako nisu mogli da izoluju tih 50-60 ili 100 huligana. Kažete - policija je povređena. Ne kažem da, možda, nije bilo i toga, ali postavljam pitanje, koji su to policajci koji su iz čistog mira napadali žene, napadali penzionere, napadali novinare, na kraju, napadali i ostale koji su bili na mitingu, koji su mogli, ali nisu pružali nikakav otpor? Dame i gospodo iz vladajuće većine, iste one što su 5. oktobra palili Skupštinu, što su prebijali one koji ne misle kao vi, obukli ste u žandarmerijske uniforme i poslali na narod. Kada diktator počne da bije narod, onda to nije samo diktatura, nego i tiranija, dame i gospodo. Primetio sam, kad god neko spomene smrt Ranka Panića i kada kaže da veliki deo odgovornosti snosite i vi, neke uzdahe, ali ne žalosti, nego kao da ste oduševljeni što je neko ubijen. Još kada to neko kaže, maltene ga prozivate. Kolega, možete da mašete, gledao sam šta radite. Primetio sam i koji su. To su isti oni koji su u vašim redovima, ali pokazuju svoje lice i vama, koji su pevali u ovoj istoj Skupštini Srbije u martu 2003. godine, kada je izabrana Vlada Zorana Živkovića, a samo nekoliko dana pre toga ste sahranili Đinđića. Eto, kakvi ste ljudi. Kakvi ste vi, takav vam je i Tadić i nemojte da se žalite zbog toga. A vi, gospodo iz SPS-a, koji sedite ovde, ali i oni u Nemanjinoj i u ostalim ministarstvima, da li ste stvarno sigurni i ubeđeni da ste tukli samo one koji su iz SRS-a, iz DSS-a, iz NS-a? Jeste li sigurni u to? Tukli ste i vaše, one koji su glasali 11. maja za vas. One koje ste prevarili, tukli ste sada. Možda su bili spremni tu prevaru da vam oproste, ali ovo sada više neće. Zahvaljujući tim i tim koje ste tamo, na Trgu Republike, 29. tukli, sada ste u poslaničkim klupama i u Vladi Republike Srbije. Toliko o vama. Mnogo je bilo polemika o srpskoj kletvi. Gospodo, zar se vi plašite toga? Na Vidovdan ste isporučili bivšeg predsednika Srbije i SRJ Slobodana Miloševića. Na Vidovdan2003. ste isporučili i Šljivančanina. Od čega se vi plašite? Vi ste toliko grešni da vama više nijedna jedina kletva ne treba.
Reč ima gospodin Oto Kišmarton.
Poštovani poslanici, poštovano predsedništvo, ovde smo više puta postavljali pitanje ko je odgovoran za nerede i ubistvo na mitingu SRS-a 29. jula, gde su građani izražavali svoje proteste i nezadovoljstvo zbog hapšenja srpskog heroja Radovana Karadžića. Miting SRS od 29. jula je imao miran tok. Govorili su naši govornici, narod je to slušao i aplaudirao. Nikome na pamet nije palo da ruši Beograd na tom mitingu. Ljudi nisu ni došli s tom namerom. Na mitinzima koje održavamo nemamo ni pijanice, ni palikuće, ni rušitelje, niko nije došao s namerom da izaziva nered. Da smo želeli da rušimo Beograd, mi smo mogli, ne samo Trg Republike, nego smo mogli rušiti i Beograd, imamo toliko snage. Na mitingu 29. jula nije bilo nereda sve dok policija nije počela da bije svoje sugrađane. Policija je suzavac ubacila među građane koji su mirno posmatrali miting, u deo gde sam i ja bio, a to je bilo negde oko 30-ak metara od bine. Tu su bili i stariji ljudi, deca, tako da su od tog suzavca stradali i oni koji nisu ni pomišljali na to da prave neki nered. Postavljam pitanje – ko je odgovoran za to? Jedini odgovoran, ne jedini, nego prvi, glavni odgovoran za te nerede, za ubistvo, može biti samo policija, ona koja je izazvala te nerede. Naš ministar Dačić, ministar policije, koji ne zna ko je uhapsio Radovana Karadžića, ne zna ni ko je tukao građane, ne zna ko je tukao novinare, ne zna ko je tukao narodne poslanike, ko je ubio Ranka Panića. Ako je ministar toliko neobavešten i ne zna o tome šta radi policija, za njega je najbolje da podnese ostavku na mesto ministra policije. To ga, svakako, ne izuzima od odgovornosti. Zato kažem da je ministar policije najodgovorniji i prvi odgovoran, kao što je i prvi ministar, on je najodgovorniji za sva dešavanja koja su bila na mitingu 29. jula. Još nešto bih rekao. Ako se Dačić uhvatio u ''žuto'' kolo da igra, ne valja da igra kako mu drugi sviraju.
Reč ima gospodin Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo ispred mene je najnoviji broj lista "Velika Srbija". Na naslovnoj strani su Ivica Dačić i Boris Tadić, ljudi koji danas u svojim rukama drže i nož i pogaču. Sva sila kojom raspolaže zemlja Srbija nalazi se danas u njihovim rukama. To nije ono najgore. Nije najgore to što se sila kojom raspolaže Srbija nalazi u rukama ovakvih ljudi, nego je gore od toga što su apetiti pomenute gospode veliki, tako da, zahvaljujući tim njihovim apetitima, dolazi do onoga do čega je došlo na mitingu koji je organizovala SRS 29. jula u Beogradu. Zbog tih njihovih apetita, malo su, što bi naš narod rekao, pobrkali lončiće, pa su umesto pomenutih noža i pogače počeli da koriste pendrek umesto noža, a ljudsko telo umesto pogače. Ne samo to, nije im bila dovoljna sila koju imaju na raspolaganju, nego su posegli i za najprimitivnijim oružjem, a to je vojnička cokula ili čizma, ili policijska cokula ili čizma. Zahvaljujući toj vojničkoj, odnosno policijskoj čizmi, trebalo je pokazati građanima Srbije na najbrutalniji način šta su to, u stvari, niski udarci. Zahvaljujući tim niskim udarcima, došlo je do uništenja onog najvišeg što jedan čovek ima, nečega što mu je sam Bog dao, a to je život. Nažalost, ovog puta se ugasio život pomenutog Ranka Panića. Građani Srbije, naravno, i mi iz SRS-a, pročitali smo o kakvom se režimu radi, da se polako ulazi u diktaturu i zbog toga je prisutno sve ovo što je prisutno. O ovome što radi ovaj režim, što rade Boris Tadić i Ivica Dačić, odavno je već pisao Dostojevski, koji je rekao na jednom mestu – tamo gde nema Boga, sve je dozvoljeno.
Reč ima narodni poslanik Milovan Radovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, celog dana u ovoj sali Narodne skupštine Republike Srbije govorimo o jednoj temi, o nasilju režima na vlasti 29. jula ove godine, na mitingu koji je organizovala SRS, u znak protesta protiv diktatorskog režima Borisa Tadića u Srbiji i hapšenja Radovana Karadžića. Gledam vaša lica sada, narodnih poslanika DS-a, pogotovo. Kada je prvi put izgovoreno da je Boris Tadić diktator, reagovali ste u svojim klupama, protestovali ste, govorili ste da preterujemo u tome. Da li preterujemo kada režim na vlasti, na čelu s Borisom Tadićem, s političkim, medijskim i nasilnim merama koje preduzima, karakterišemo onako kako ga, mi poslanici SRS-a, karakterišemo? Izgleda da se vi prećutno slažete s tim ili, možda, ćutite u odnosno na ono što vam mi, poslanici SRS-a, govorimo o svemu tome, što iznosimo za ovom govornicom, jer pominjemo i navodimo mnogo činjenica i argumenata o onome šta se dogodilo?!Međutim, ja ću sada, iako nemam puno vremena, da krenem od nečeg drugog. Gospođo Đukić-Dejanović, kao narodni poslanik SRS-a koji poštuje zakon, pravila, Poslovnik Narodne skupštine, koji je dosta rigorozan, ja ću da reklamiram ne povredu, nego nejasnoću, ne samo čl. 225. i 226, nego i člana 104. Poslovnika Narodne skupštine, koji u svom 1. stavu kaže – narodni poslanici dužni su da poštuju dostojanstvo Narodne skupštine. Gospođo Đukić-Dejanović, da li kršim Poslovnik Narodne skupštine Republike Srbije kada pitam da li su dužni da dostojanstvo Narodne skupštine poštuju samo narodni poslanici, ili su to dužni i ostali, pre svega, predsednik Srbije Boris Tadić, ili predsednik Srbije bez Srbije, ministri u Vladi Republike Srbije, činovnici državni i radnici u državnim organima, pre svega, mislim na policiju, žandarmeriju, koja je besomučno tukla 29. jula na Trgu Republike učesnike mitinga, narodne poslanike? Pokušali su da ubiju Borislava Pelevića ovakvim gumenim metkom. Puno ovakvih gumenih metaka su građani, učesnici mitinga, skupili na Trgu Republike. Lično sam gledao kako se ovakvi gumeni meci odbijaju od tela učesnika mitinga, koji su padali po pločnicima, i ljudi učesnici, a i ovi gumeni meci kojima su pucali policajci, žandarmerija, u nedužne ljude na Trgu Republike. Sada, da vas pitam još nešto. Da li je saglasnost za upotrebu sile, za izazivanje nereda i nasilja u Beogradu 29. jula bila pribavljena od strane tajne obaveštajne službe, CIA-e, američke? Prema određenim informacijama, ta saglasnost za ponašanje režima na vlasti Borisa Tadića i policije prema opoziciji, odnosno najvećoj i najbrojnijoj poslaničkoj grupi, SRS-u, u ovom parlamentu je postojala, kao što je postojala njihova saglasnost i organizacija u uvođenju vanrednog stanja 2003. godine radi razbijanja SRS-a, posle odvođenja Šešelja u Hag, naravno, zahvaljujući, pre svega, Zoranu Đinđiću, pisanju optužnice protiv predsednika SRS-a dr Vojislava Šešelja. Da li sam ja to, gospođo Đukić-Dejanović, čuo da ste me opomenuli da je isteklo vreme?
Da. U petom minutu ste.
U redu. Hvala.
Reč ima gospodin Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je ovo jedno od najvažnijih zasedanja kojem prisustvuje ovaj saziv Skupštine Srbije. Mislim da je ova sednica crta koja bi trebalo da bude podvučena i da posle ove sednice, ukoliko budemo uspeli da nađemo izlaz, da nađemo prave odgovore, mogu sa sigurnošću da tvrdim da Srbija stvarno može da krene napred. Pretpostavljam da u ovoj sali sede odgovorni ljudi, da vode računa o svojoj državi i o svom narodu. Pretpostavljam da nas vode zajednički interesi kada je u pitanju ova država i građani ove države. Pretpostavljam da bi jedna stvar za sve nas trebalo da bude Sveto pismo, a to je Ustav. Da li će u ovoj državi Ustav važiti kao najviši pravni akt, na osnovu koga će se donositi zakoni i na osnovu koga će postupati nadležni državni organi i svi građani, jer to tako piše u Ustavu? Nažalost, mi se u kontinuitetu, mogu da kažem, skoro 20 godina suočavamo s kršenjem Ustava, brutalnim kršenjem Ustava i zakona. Vidite, krivični zakoni, ili prekršajni zakoni, vrlo precizno određuju norme ukoliko se nešto prekrši; ukradete kokošku, jaje, znate da odgovarate za teži ili manji prekršaj, odnosno za neko krivično delo. Ako kršite Ustav, ta politička odgovornost, koja bi trebalo da sleduje, nažalost, i u prethodnom periodu, a i u ovom, ne dolazi do izražaja, tako da je postalo potpuno normalno da se krši Ustav. Šta je razlog da mi danas ceo dan ovde raspravljamo i pokušavamo da dođemo baš do te linije, do te crte koju niko nikada više ne bi trebalo da pređe. To je brutalno kršenje Ustava i zakona. Bilo je i ranije toga, nekada veće, nekada manje, nekada drastičnije, nekada lakše, ali, u poslednje vreme je, prosto, neverovatno šta se dešava u ovoj Srbiji, šta se dešava građanima Srbije. Svi se sećate kako je sve to počelo, ne treba ja da vas u to ubeđujem. Krenulo je od saznanja, odnosno činjenice da je uhapšen Radovan Karadžić. Posle toga, na red je došao miting. Ajde da se zadržimo na hapšenju Radovana Karadžića. Šef Poslaničke grupe DS-a, gospođa Nada Kolundžija, rekla je da veruje da mi stvarno tražimo odgovore, da ukoliko taj odgovor bude stvarno nepristrasan, istinit, da će nas on zadovoljiti, a da ovo što radimo ne radimo samo zbog toga da bi se našli na putu Srbiji ka evropskim integracijama. Ja ću vam reći da smo mi baš krenuli tim putem kojim je želela, odnosno misli da treba da se krene, Nada Kolundžija. Sećate se da je zakazan Odbor za odbranu i bezbednost. Na propisan način, kako to propisuje Poslovnik, sazvali smo sednicu Odbora i zatražili, između ostalog, da dobijemo sve činjenice i okolnosti vezane za hapšenje Radovana Karadžića. Šta se desilo? Od vaše iskrenosti i želje da se problem reši nije ostalo ništa. Vi ste hteli, po svaku cenu, da te činjenice sakrijete, da obmanete i građane i poslanike Skupštine Srbije. Došli ste sa pripremljenim saopštenjem, koje je unapred trebalo da potpuno oslobodi odgovornosti one koji su uhapsili Radovana Karadžića. Da je to tačno, da je to istina, znaju članovi Odbora za odbranu i bezbednost. Reći ću vam šta je Odbor kao zaključak usvojio. Prvo, ljudi, vi hoćete u Evropu, hoćete evropske vrednosti, pa znate li vi za odluku Venecijanske komisije, odnosno preporuku o civilnoj kontroli službi bezbednosti? Šta to podrazumeva? Pa, podrazumeva kontrolu parlamenta, a vi ste došli sa unapred napisanim zaključkom da je sve urađeno pod kontrolom i da, praktično, nemamo šta da tražimo od službi bezbednosti, da nam one kažu da li su činjenice i okolnosti za koje mi pretpostavljamo, imamo informacije da su urađene mimo Ustava i zakona, tačne ili ne. Prvi zaključak Odbora je bio da se zatraži mišljenje svih službi. Drugi zaključak, nelogičan, besmislen, posle ovog zaključka, da je hapšenje izvršeno u skladu sa zakonom, da je sve proteklo na najbolji mogući način. To pokazuje vaš odnos, to pokazuje da nemate želju da rešimo problem, da jedanput stanemo. Pa, ovo je naša država. Mi u njoj treba da živimo, treba da obezbedimo uslove za našu decu, da oni žive. Kako mislite da ih obezbedimo ako tvrdimo, imamo tačna saznanja da je Radovan Karadžić uhapšen 18, a da je tek 21. uveče predat istražnom sudiji u Specijalnom sudu. Gde je on bio ta tri dana? Šta će se desiti, pitam vas, ako se pokaže da je Radovan Karadžić uhapšen, da je odveden u jednu kuću, ne u pritvor, da je tamo proveo 72 časa i da je posle toga predat sudiji? Šta će se pokazati? Da li je protivzakonito da mi saznamo da li je to istina ili nije, da saznamo ko je uhapsio Radovana Karadžića, da nam date odgovor na jednostavno pitanje – zašto ponižavate narod, zašto nas ponižavate?Uhapšen 21, a laptop nađen negde na Batajničkom putu?Ima li nekog od vas ovde ko veruje u ovakvu budalaštinu? Nema. Zar vi treba da odgovarate za one koji krše Ustav i zakon? Mi samo pokušavamo da dođemo do istine, jer to može da se desi sutra nekom od nas, bilo kom građaninu. Manje-više, skoro svi aspekti vezani za hapšenje Radovana Karadžića su ovde za govornicom precizno pretreseni, a da li se neko od vas pita kako to da je prilikom hapšenja Radovana Karadžića grubo prekršen i Ustav i Zakon? Znate, pre neki dan, neki ''miš'' iz ovog, kako se zove ovaj za pomoć Haškom tribunalu što je osnovan, kaže – država Srbija nema obavezu da pomaže Radovanu Karadžiću zato što on nije državljanin Srbije. Pitam vas, da li je obaveštena država čiji je državljanin Radovan Karadžić? Šta se desilo kad ste uhapsili Nejbora, zato što je tadašnji potpredsednik Vlade iznosio, odnosno davao mu važne podatke vezane za bezbednost tadašnje SRJ? Činovnici Američke ambasade su u roku od 45 minuta, koliko imam informaciju, stigli, da pokušaju da zaštite svog građanina, što je potpuno u redu, zato i služi ambasada. Koga ste vi obavestili da je uhapšen Radovan Karadžić, jer sami kažete da nije građanin Srbije? Da li je moguće to? Da li bi tako postupili s nekim Englezom, Amerikancem, Nemcem, Francuzom? Ova država, Beograd, vrvi od špijuna koji nam uništavaju državu. Nema ministarstva u kojem nema onih koji su plaćeni da urade sve kako bi nas doveli u poziciju, kako oni kažu, da nas vrate u 19. vek. Vi mislite da je borba protiv takvog načina upravljanja ovom državom opstrukcija u Parlamentu? Nije. To je pokušaj da stavimo jedanput granicu i da kažemo – prva stvar, ne može da se krši Ustav, druga stvar, ne mogu da se krše zakoni, treća stvar, ako se krše, mora da se odgovara, jer da ste odgovorili na pitanja koja smo postavili za Radovana Karadžića, ne bi došlo do onoga do čega je došlo na mitingu SRS-a. Članovi Odbora za odbranu i bezbednost imaće priliku da vide film u trajanju od 20 i nešto minuta. Vrlo precizno ćemo vam pokazati kako je policija delovala. Nisu to naši snimci, da se razumemo. To su snimci dve televizije, jedna je ''B92'', druga je ''Studio B''. Nema tog čoveka koji može da kaže da su to televizije koje su naklonjene SRS-u. Videćete kako policija u istom danu, na istom događaju, reaguje različito, potpuno suprotno. Na jednom mestu, stručno, profesionalno, potpuno eleminiše mogućnost da dođe do problema. Videćete dve grupe onih koji su spremljeni, dovedeni u Beograd da načine ono što su načinili, kako bi se za rušenje i nerede okrivila SRS. Na delu Terazija, kod sedišta DS-a (da se razumemo, zalažem se za to da svako svoje političko opredeljenje može da izražava na način koji je primeren, ne kršeći zakone, ali nema pravo da ruši, da razbija ili da čini bilo šta protivzakonito), policija je, u tri kordona, eliminisala svaki problem, potisnula je demonstrante do Predsedništva, odnosno do Skupštine Srbije. Na drugom mestu, u Makedonskoj ulici, potpuno suprotna slika. Grupa huligana koja dolazi, neki navlače maske, neki marame, i tako dalje, polako sa policijom kreće u neke čarke, ali sve to je potpuno kontrolisano, ne prelaze se određene granice, nego neka vrsta scenarija, koji se tek kasnije uočava i vidi. Dok se oni tu nešto koškaju, videćete, četa ....
Vreme.
... vama je vreme odavno otišlo, ništa se ne brinite. Vama vreme jedino znači novac, ali kad dođete do mogućnosti za to što vam neki građani daju u poverenje. Tu policija radi potpuno drugu stvar. Te koji kreću s njima u sukob, ne izoluje, ne tera ih dole, prema ulici 29. novembra. Kod Makedonske, od Doma omladine, samo da ih je potisla prema ulici 29. novembra, ništa ne bi bilo. Grupa od pedesetak ljudi. Ono što je izuzetno važno, svi se dobro vide, apsolutno svi. Kažu, 56 policajaca povređeno, a nijedan jedini uhapšen od onih koji su krenuli na policiju, koji su krenuli i na poslanike SRS-a. Videćete jedan kamen koji prolazi pored glave Aleksandra Vučića. Mislite li da je neko od strane radikala gađao Vučića? Kad neko nema mozga, njemu ne treba puno mogućnosti da to dokaže. Čim otvori usta, on to pokaže. Tu nema dileme. To su stvari koje su dovele do toga da policija krene i protiv poslanika SRS-a, protiv mirnih građana, i da, nažalost, Ranko Panić plati životom. I, to je obeležilo vlast Borisa Tadića. To što se on bori za evropske vrednosti, u Evropi je već davno, davno postignuto, i kada bi se ovo desilo u bilo kojoj evropskoj državi, ne samo predsednik, nego manje-više kompletna vlast bi morala da položi račune svome narodu, da odgovara ... Znam da je ovo nešto malo duže... postoje oni kojima ni medicina ne može da pomogne. Ne ja, gospodine Milivojeviću, nemojte to od mene tražiti. Želeo bih, verujte, da vam pomognem, ali, nažalost, vi ste, izgleda, slučaj kojem se teško može pomoći. To je sve obeležilo vlast Borisa Tadića. Ono što je najgore, to je hapšenje Radovana Karadžića, verovatno, intenzivni pokušaji da se uhapsi Ratko Mladić i tako se Srbiji, srpskom narodu, Republici Srpskoj, zadaju nemerljive štete i udarci, od kojih teško može da se oporavi. Zato mi upućujemo kletvu, ne vama, vi ćete odgovarati, dosta ste već zaslužili, ali svakome od strane SRS-a koji na bilo koji način pokuša da sarađuje sa Borisom Tadićem. On, jednostavno, treba da bude mera koju niko nikada više ne sme da pređe.
Reč ima gospodin Milan Avramović, reklamira Poslovnik.
Dame i gospodo narodni poslanici, postavio bih jedno jasno pitanje, kao preduslov za odgovor zašto je u pitanju diktatura, odnosno tiranija kao oblik vladavine DS-a. Vrlo je jasan odgovor, zato što pojedinci monopolizuju vlast u državi i preuzimaju sve funkcije, tako da vladavina nije utemeljena u pravu, nego u nasilju. Da bih ove činjenice potkrepio, daću jedan primer, koji sam, tokom ovog mitinga, lično doživeo. Dakle, jasna je stvar da je Zakonom o policiji, koji je donet još 2005. godine, i to odredbom člana 15. tačka 1. stav 1, predviđeno da ako Vlada Republike Srbije oceni da drugačije nije moguće obezbediti javni red ili zaštititi zdravlje i živote ljudi, može da naloži ministru, naredbom, da ograniči i zabrani kretanje na određenim objektima, određenim područjima ili javnim mestima. Ovakvo zakonsko rešenje je posledica upodobljavanja naših propisa s propisima EU, upravo, radi očuvanja ljudskih prava i osnovnih sloboda i kretanja, ne omogućavajući, u ovom slučaju, ministru unutrašnjih poslova da donosi takvu odluku. U Srbiji je, do usvajanja ovog zakona, ministar bio ovlašćen da donosi ovakvu odluku. Vlada nije donela ovakvu odluku 21. jula. Da je to tačno, kaže se u dopisu zamenika generalnog sekretara Snežane Miljanić, koja mi je odgovorila da Vlada takvu uredbu nije donela. Da bih celu ovu priču obrazložio detaljno, kako bi građani Srbije shvatili, moram da postavim sledeća pitanja. Da podsetim građane Srbije i da je policija, 21. jula 2008. godine, posle objavljivanja vesti o hapšenju dr Radovana Karadžića, blokirala Trg Republike, tako što je građanima koji su se šetali Trgom ili sedeli tamo saopštila da je iz MUP-a naređeno da se zabrani bilo kakvo prisustvo na Trgu. O tome vi, mi i sve medijske kuće imaju video zapis, postoje za to konkretni dokazi. Onda se postavlja jasno pitanje, ko je iz MUP-a postavio ovakav uslov ili izdao naredbu da policija na ovakav način reaguje 21, kada imamo uredbu i odgovor Vlade da Vlada to, kao odluku, nije donela na toj sednici? Ovde nije bilo pokušaja održavanja nikakvog javnog skupa da bi, po osnovu neprijavljenog javnog skupa, isti bio onemogućen, već su pripadnici policije prilazili svim prisutnim građanima i naređivali da se udalje sa Trga, obrazlažući to naredbom iz vrha MUP-a, a za to, takođe, postoji dokaz kroz video zapis. Tom prilikom, pre protivustavnog i protivzakonitog postupanja policije, niko od građana Srbije koji su se zatekli na Trgu nije narušavao javni red i mir, da bi se, eventualno, stekli uslovi za zabranu kretanja ili okupljanja na tom mestu na kojem bi se desilo narušavanje javnog reda i mira. Prema tome, radilo se o teškom kršenju osnovnih ljudskih sloboda i prava garantovanih, pre svega, kako vi Evropejciističete, Evropskom konvencijom o ljudskim pravima i osnovnim slobodama, koja je doneta u Rimu još 4. novembra 1950. godine. To je pravo na slobodu kretanja iz protokola člana 4. stav 2. ove konvencije, a potom i pravo na slobodu kretanja iz člana 39. Ustava Republike Srbije, pa je tako ministar, ili direktor policije, ili već neko drugo službeno lice koje je, eventualno, bez znanja ili naredbe ministra ili direktora, takvu naredbu izdalo, izvršio krivično delo povrede slobode kretanja i nastanjivanja iz člana 133. Krivičnog zakonika Republike Srbije – ko protivpravno uskrati ili ograniči građanima Srbije slobodu kretanja na teritoriji Srbije, kazniće se jer je prekršio taj član. Sada vas pitam, pošto bih voleo taj odgovor da dobijem, ko je izdao naređenje da se na Trgu Republike privode građani Srbije, povodom vesti o hapšenju dr Radovana Karadžića? Da li je to onaj policajac koji je terao SRS da na mitingu trči bez maske kroz suzavac koji je sam ispalio? Da li je to onaj policajac koji je terao policajce da u masu uleću ne formacijski, nego gde je ko i kako stigao, kao da je u pitanju obračun navijača, a ne policije s demonstrantima? Postavljam još jedno pitanje. Pošto je privedeno to veče desetak mladića u policijsku stanicu Stari grad, ko će da odgovara za njihovo pritvaranje, kada je dežurni tužilac dala odgovor da nema osnovnih elemenata za privođenje tužiocu, jer nema nijednog elementa koji govori da su prekršili javni red i mir? Ko će da odgovara za to što su pušteni tri sata nakon maltretiranja u policijskoj stanici, bez mogućnosti da dobiju i čašu vode? Ta slika je obišla svet. Režimske televizije su to nazvale skupom ultranacionalista ili huligana. Režimske televizije su to iskoristile da pokažu svetu sliku kako u Srbiji nema ljudi koji misle na svoje građane. Postavljam ova pitanja u sklopu svih ostalih pitanja. Javljam se ponovo, po Poslovniku, da bih završio svoju misao i da vam objasnim zašto sam podneo krivičnu prijavu protiv određenih lica iz policije Srbije.
Reč ima Sreto Perić, a neka se pripremi Vitomir Plužarević.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo predsedniče, vi ste se pripremali za današnju sednicu, ali moram odmah da vam kažem da ste, apsolutno, nepripremljeni došli na ovu sednicu. Vaša odgovornost je velika, zato što sam ja 52. narodni poslanik koji govori o temi, a tema je posledica. Međutim, malopre se samokandidovalaza još jednog krivca gospođa Kolundžija, ali nije ona jedini krivac, pored vas. I ostali šefovi poslaničkih grupa s ove strane, koji čine poziciju i vlast, takođe su krivi. Vi ste znali za zahteve SRS-a i oni su minimalni. Juče je u štampi bilo, gospodin Dragan Todorović je rekao da nije tražio odgovor za današnju sednicu Skupštine, nego da u neko razumno vreme treba da odgovorite na postavljena pitanja, i mi onda radimo po dnevnom redu. Međutim, šta je prouzrokovalo ovakvo stanje? Prouzrokovala ga je koalicija, o kojoj sada nemam nameru da govorim, ali moram da kažem da se ona formirala po principu – uništi što pre. Šta i koga da uništi? Da uništi našu otadžbinu i građane Srbije. Da li vi mislite da danas pripadnici bilo kog naroda žive nešto bolje u Srbiji nego što žive Srbi? Ne, svi žive veoma teško, ali vama nije ni bio cilj da napravite vlast i vladu koja će poboljšati život građana Srbije, nego da uništite što pre. Čuli ste onog žalosnog Dačića kada kaže da nije policija hapsila. Njemu je Tadić rekao – nemoj ništa reći, a on, valjda, nije znao, pa kaže – nije policija uhapsila. Ona je njemu rekla, a to je i sam gospodin Ružić priznao, da je on jedini iz SPS-a tamo, neće se ništa posebno pitati, i to nas ne zanima. Koja drskost od gospodina Ružića da kaže – šta ste zapeli toliko, što o tome pričate? Nije sad gospodin Ružić tu da mu postavim pitanje, jel se to rodilo dete na tom skupu? I mi bismo bili ponosni i ne bismo pričali o tome, nego bismo samo srećnim roditeljima čestitali. Ali, ubijen je čovek. Mi dižemo glas da se utvrdi ko je ubio tog čoveka, kojim pravom, da se nikad više to ne ponovi, da se nikome više takva situacija ne desi. Zamajavali ste mesec i po dana javnost Srbije, vi, gospođo predsedniče, i oni kojima polažete račune i od kojih dobijate naloge. Kako ste zamajavali, na koji način? Rekli ste 21. jula, u 10,15 - 10,20, ne znam tačno koliko je bilo, da prekidate sednicu Skupštine zbog opstrukcije opozicije, a danas vam govori već 52. poslanik i vi ćutite i tu služite kao ukras. Jel vi mislite ko će tu da pobedi? Rekao vam je predsednik Poslaničke grupe SRS-a, ako pokušate u bilo čemu da se takmičite s nama, nećete uspeti u tome. Mi želimo da se takmičimo u tome ko može bolje i više da učini za građane Srbije, zbog toga su nas ovde i poslali, pre svega, ali možemo i o nekim drugim stvarima, mada vam ne bih preporučio da činite to. Šta vi danas očekujete? "Pustiću njih da se ispričaju" i mislite da je s današnjim danom kraj. Nije kraj. Tu su zahtevi SRS-a i drugih poslanika, koji su minimumminimuma. I Nada Kolundžija izađe u jednom momentu i kaže – i nama je stalo do te istine. Da joj je stalo, ona bi zajedno s vama, gospođo predsedniče, umolila te i vi biste sa sebe skinuli apsolutnu odgovornost, da ste predsedniku Republike ili predsedniku Vlade uputili dopis i rekli šta narodni poslanici, pre svega, SRS-a, očekuju, pa da onda ovde dođete ikažete – ja sam to uradila, ali sam nemoćna, a valjda ova skupštinska većina može da smeni tako neodgovornu Vladu. Ako vi nećete, znam ko hoće. Ništa ne brinite, doći će i taj dan kada ćemo mi o tome da odlučujemo. Vi ste pokušali da prebacite odgovornost na SRS, kao organizatora tog skupa. Da li znate koliko je u prethodnih 20-tak godina SRS organizovala skupova, da li znate da su svi protekli bez ijednog incidenta? Nijedna travka, kada smo pravili jedan krug na Andrićevom vencu, nije pogažena u onom sjajnom i lepom parku. Ništa se nije desilo pred Američkom ambasadom, osim što smo postigli svoj cilj, i na mnogimdrugim skupovima. Ali, ovde ste vi pravili nered i znate da ne možete da okrivite SRS zbog toga, jer je uredno prijavljen skup, uredno smo se pripremili i nije trebalo posebno obezbeđenje, što se tiče onih koji su došli, koje je SRS pozvala. Čuli ste iz izlaganja narodnog poslanika Dušana Marića da je on pokušao da zaštiti policiju, ali vi ste doveli policiju, žandarmeriju i ko zna koga sve ne da napravi nered, i u tome ste uspeli. Izgubljen je jedan ljudski život, mnogi su ranjeni. Ovde je neko rekao da ima tamo ljudi, policajaca, koji čestito obavljaju svoj posao. Svakog policajca koji je povređen od onih huligana meni je žao, a batinaša, niti mi je žao onda bilo, niti će mi biti ubuduće, ako se to bude kojim slučajem dešavalo. Vi sad preko toga želite da zapretite. Niko vam ne veruje da je bilo koji propust napravljen prilikom organizovanja tog skupa i da je SRS napravila propust. Znate da je to tako, ali želite da sprečite buduća okupljanja. Mi ćemo se okupljati kad god postoji potreba za to, jer nema druge mogućnosti. Vi ovde samo sedite, i vi, kolege poslanici, i ne pada vam na pamet da nešto uradite, ni Nadi Kolundžiji koja, kad izađe, reklo bi se da želi da da doprinos da se razreši ovaj problem. Ne, ona zna da kad bi, zajedno sa gospođom predsednikom, uputila zahtev da se daju odgovori na neka pitanja možda više ne bi bila šef poslaničke grupe. Njoj se to ne ispušta. Dignite glas, pokažite da smo ovde zbog naroda, da ovo što se desilo ne treba više nikad da se desi i da pređemo da radimo ono zbog čega smo ovde.
Gospodin Vitomir Plužarević, a neka se pripremi Vladimir Milentijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, moje kolege iz SRS-a su danas postavili jasno i kvalitetno pitanje i traže odgovor. Odgovor na isto pitanje tražim i ja, kao narodni poslanik, od aktuelne vlasti. Ko je ubio Ranka Panića i zbog čega? Ko je tukao poslanike i zbog čega? Ko je izdao nalog i ko je pucao na građane i narodne poslanike? Ko je dao nalog za suzavac? Da li je to suzavac ili neko novo sredstvo koje vam je doneo NATO, a mi smo bili zamorčići? Kakve su posledice posle upotrebe tog sredstva? Taj gumeni metak je velikog kalibra i on izgleda ovako. Ko se bavi lovom, a ima 100.000 lovaca u Srbiji, zna koji je ovo kalibar i šta može da učini ovaj profil kalibra i ova veličina. To je vrlo opasno, ako znate da se na visoku divljač ide s nekim kalibrima od 9 milimetara, čak i gumenim, ovo je drastično i nije za komentar. Na tom mitingu je bilo možda i 100 poslanika. Da li znate da ste vi tukli, gušili i ubijali 50% Srbije? Nije vama to važno. Vama su važni novac, vlast, diktatura, tiranija. Vama su važniji vaši lični i frustrirani interesi. E, mi srpski radikali smo se usprotivili tim vašim željama i principima i radi toga vi otvarate vatru na nas. Mediji ćute ili pišu kako treba uvesti u Srbiju 100-200 hiljada žena kako bi se naše neženje oženile. Pišite o zaštiti životinja, i treba, ali gde je ljudski život tog nedužnog Ranka Panića? Opstrukciju Skupštine vrši vladajuća većina, zajedno sa vama, gospođo predsedniče, pomerite se malo s mesta, pa ćete i sami videti. Kupili ste vreme od pet-šest nedelja ne bi li se pripremili za ovu sednicu, 2. septembra, a to niste uradili kako treba. Niste dali odgovor na gore postavljena pitanja. Mi ćemo se boriti u Skupštini Srbiji i mi ćemo naše pravo tražiti sve dok vi ne siđete sa te ''žute'' stolice. Tražićemo sve ono što je ljudski, a vi i dalje šaljite u etar poruke, kao što šaljete, nije bitno što traže radikali. U stvari je vrlo bitno. Predsednik Skupštine se nije najbolje snašla, kao da nešto ne štima u čitavoj igri koja se zove demokratija. I jedna, i druga, i treća, i sve opcije koje vladaju danas u Srbiji imaju za cilj da obmanu građane i da putem novca vladaju. To vam je nova vrsta demokratije na Borisov način. Nećemo stati s borbom. Biće još mitinga, biće još protesta, biće još svih vidova borbe, koje ste vi koristili kao demokratsko sredstvo. Niste nas zaplašili. Naprotiv, bićemo još energičniji. Hvala.
Gospodin Vladimir Milentijević, a neka se pripremi prof. dr Mileta Poskurica.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, današnja rasprava je pokazala da građani Srbije već shvataju ko vrši opstrukciju u radu Narodne skupštine Republike Srbije. Da bih malo bolje pojasnio, javio sam se po Poslovniku, zbog kršenja Poslovnika u članu 98, u dva stava, gde 2. stav kaže – predsednik Narodne skupštine može odrediti pauzu u radu sednice Narodne skupštine da bi se izvršile potrebne konsultacije ili pribavilo mišljenje. Treći stav kaže – predsednik Narodne skupštine prekida rad Narodne skupštine i u drugim slučajevima ako to Narodna skupština zaključi. Ako isključimo 3. stav, da Narodna skupština takvu odluku nije donela, onda se pitam zašto je predsednik Skupštine Republike Srbije prekinula sednicu u trajanju od dve nedelje? Da li zato da izvrši potrebne konsultacije, deblokira rad ove skupštine ili pribavi neko mišljenje? Posle dve nedelje, predsednica Narodne skupštine nije objasnila zbog čega je data pauza od dve nedelje, niti se za te dve nedelje, kako je danas rečeno, konsultovala sa šefovima poslaničkih grupa. To je istina. Konsultacije da se da pauza od četiri nedelje su izvršene sa šefovima poslaničkih grupa i trajao je prekid punih šest nedelja. Računali smo da će u tom periodu da se reše sve sporne teme, da se izvrše konsultacije i da se krene na rad po dnevnom redu. Ja sam mnogo zainteresovan da se krene s dnevnim redom, jer na dnevnom redu je Predlog rezolucije Narodne skupštine Republike Srbije o kontinuitetu državne politike u odnosu na Kosovo i Metohiju. S obzirom na to da je trebalo da se izvrše pripremne radnje i da krene prva tačka dnevnog reda, a to je Rezolucija o KiM, da smo izneli niz primedaba na tu rezoluciju, predsednica Narodne skupštine predložila je većini da tu tačku, bez ikakvog objašnjenja, prebaci kao poslednju, 15. tačku. Imam utisak da ova skupština i sve institucije Republike Srbije nemaju preču temu nego temu Kosova i Metohije i njegovog očuvanja u sastavu Republike Srbije, da to vladajuća većina nije shvatila i da neće da shvati. Primere za to sam ovde izneo. Na primer, zašto članovi vladajuće koalicije ne dolaze na Odbor za Kosovo i Metohiju, zašto predstavnici Vlade za pojedine tačke, konkretno, Predlog rezolucije, nisu slali svoje predstavnike na Odbor za KiM, zašto predstavnici, delegati vladajuće koalicije nisu prisustvovali osnivanju Skupštine zajednice srpskih opština AP Kosovo i Metohija, zašto se do današnjeg dana koalicija na vlasti nije izjasnila i podržala osnivanje Skupštine zajednice opština KiM? Vezano za Kosovo i Metohiju, još da kažem da je Predlog rezolucije Narodne skupštine Republike Srbije, u kontinuitetu državne politike u odnosu na KiM, vrlo prazan, štur i da je glavni nedostatak i ključni problem odnos Republike Srbije, Skupštine Republike Srbije prema Euleksu, koji ima za cilj implementaciju Marti Ahtisarijevog plana i definitivno priznanje i formiranje nezavisne države Kosovo. Mislim da tako ne može da se odnosi ova skupština, jer, na kraju krajeva, prilikom posete gospodina Dinkića KiM, posle spontanog paljenja punktova koji dele Republiku Srbiju od Kosova i Kosovo i Metohiju od Republike Srbije, on je dao podršku nama koji tamo živimo. Konkretno, rekao je – ne može niko da pravi punktove i barikade između Republike Srbije i KiM. Šta je danas s tom podrškom Skupštine Republike Srbije, predsednika Republike Srbije za ono što se dešava na Kosovu i zaštose sada, u prvom naletu, postavljaju i vraćaju kamere na punktove, na prelaze prema KiM? Očekujemo da se tamo instaliraju i carinske službe, koje više nisu službe UNMIK-a, nego kosovske carinske službe. Mi nemamo nikakvo razjašnjenje i uputstvo šta ćemo da radimo u tom slučaju, a odlučni smo da ne dozvolimo da se ti punktovi vrate na prelaze prema KiM.
Profesor Poskurica ima reč.
Dame i gospodo, da je nekako drugačije izgledala politička kombinatorika posle izbora, jer je izborni ciklus i predsedničkih i parlamentarnih izbora nužna posledica onoga o čemu danas pričamo, verovatno bismo danas govorili o sto dana uspešne, drugačije vlasti. Verovatno bi u Srbiji mnogo toga bilo drugačije, život sigurno spasen, još jedan novi haški utočenik ne bi bio tamo gde jeste. Mnogo bi toga bilo drugačije da su se političke partije držale naglašenih poruka, političkih, svojih izbornih kampanja, da one koje su u koaliciji sa ''žutom'' partijom, koja ponovo daje pečat ovim zbivanjima, nisu imali nekakve svoje glasnogovornike, koji su nagoveštavali moguću promenu kursa. Koliko tragično deluje kada se nagle promene političkog kursa dogode, kako ukazuje veliko nesnalaženje koje se desilo u ovoj organizaciji vlasti, pa, nužno, u prvi plan ubacuju poruku da je vlast zarad vlasti, zarad čuvanja od nečega drugog, da se ne otkrije da na svetlo dana izađe nešto drugo ili treće, da se neko obogati, da se nečije bogatstvo sačuva, ne dovede pod upit. Kako se brzo dogovoriše koalicioni partneri sadašnji, koji odgovornost zajedno dele oko toga da jedan drugog ni o čemu ništa pitati neće što je škakljivo, bolno, gadljivo, što bi bilo predmet nekakve istrage, nekakvog traganja. Elegantno to prepustiše budućim vremenima i mi ta vremena spremno čekamo. Nadam se da nećemo u tome biti sami i ta vremena će uskoro doći, ali vreme koje je proteklo pokazalo je visoku nespremnost vlasti da se suoči sa problemima koji se pred nju postavljaju. Kako drugačije to opisati nego činjenicom jednog političkog, verbalnog terorizma u vreme izborne kampanje, u kome se nisu birale reči da se, pre svega, SRS oceni kao crveno-crna koalicija, kao religija prošlosti, kao nešto čime treba plašiti narod. Malo samo ispred, za predsedničke izbore, akcije koje treba podeliti, hiljadu evra, pa proturena vest – ko ne glasa, ko ne izađe, neće imati pravo na akcije, pa tako dalje. To političko nasilje, koje nije imalo više ni mere ni smisla u brutalnosti izmišljanja, polako se pretvorilo u neku vrstu državnog nasilja, nasilja policije, jednog aparata, jedne institucije nad narodom koji hoće da kaže da drugačije misli. Na sreću, ako je išta ostalo konstanta iz vremena na koje se sadašnji vlastodršci sa svojim satelitima često pozivaju, to je vreme pre 2000. godine, ostala je ta mogućnost da izađete na ulicu. A, ovo nisu bile demonstracije, ovo je bio miting, uredno zakazan, da iskaže nemirenje većine građana Srbije s tim da neko koga se odričete da nije naš državljanin, realno i nije, završi tamo gde je završio, na tužan i nesrećan način, kakav jeste bio. Zar nismo imali pravo da pitamo zašto mislite da je narod u Srbiji toliko naivan da veruje da je tri dana skrivanja zakonita stvar? Zašto mislite da će Srbiji biti dobro, i onima koji ga šalju, kada tamo ode i bude osuđen? Šta će to Srbija, konačno, imati dobro ako neko bude osuđen? Jesmo li imali pravo to da pitamo? Jesmo. Da li je policija trebalo da se nađe tamo? Odlučili ste da je trebalo. Odlučio je ministar, odlučio je, valjda, i Tadić, jer ne znamo kakva je čudna kombinatorika različitih delova izvršne, ili funkcije izvršne i zakonodavne vlasti, ako predsednik Parlamenta mora da ode po mišljenje, da vidi koji je najbolji način da se proizvede ćutanje u kritičnoj noći hapšenja. Čovek je uhapšen tri dana ranije. Gde je tu sada pitanje morala, gde je kraj hipokrizije? Na šta to liči? Onda se ministar policije dokazuje kao revnosni činovnik i službenik njegovog visočanstva diktatora. Mislili smo da posle Đinđića neće biti neko tako spretan i spreman, a tako prosečnih državničkih vrednosti, tako prosečan u svemu, ili ispod toga, a vidite kako ume i kako zna da uradi ono što želi da sprovede, a to je diktatura. Tako ta politička diktatura preuzima oblik svojevrsne državne diktature, diktature aparata, diktature policije. Zašto ta policija nije stala između huligana i onih koji su skup organizovali i imali svoje obezbeđenje, da bude tampon zona? Zašto je stala s one suprotne strane i gurala ih prema radikalima? Zašto je pala krv? Zašto je izgubljen jedan život i zašto je mnogo povređenih? Konačno, zašto je povređena i policija? Zar to nije moglo sve da bude drugačije? I, pitanje svih pitanja – zašto se o tome malo zna? Zašto se čeka da danas, eto, službeno ovde iznosimo zahtev da izađu državni organi sa saopštenjem? Zar nije bilo prirodno, sasvim normalno, da ne čekate i da ne čitate ni iz vesti ni iz emisija, veoma kratko smo na njima prisutni, da ako počne sednica, tražićemo informaciju o tome, tome i tome. Zašto je trebalo da službeno dobijete to ovde kao zahtev? Zašto tako ponižavajuće višeredno pismo od ministra policije? Šta to znači, ministar policije nema kontrolu? Neka onda da ostavku. Zar neko ministra policije, unutar hijerarhijske strukture, ne sluša? Još crnja informacija po njega. Što se prihvatio zadatka? Je li to zato da sam sebe bolje čuva? Ili, možda, da čuva druge? O čemu se radi? Koja je cena ove koalicije? Zašto je ona, konačno, oformljena? Hajde da pitamo to ključno pitanje.
Gospodine profesore, govorite šest minuta.
Naravno, evo, ja ću slediti nivo diskusije onih koji su bili pre mene i završiću, vidim da je vreme da se prekidaju izlaganja u kojima se postavljaju konkretna pitanja. Dakle, mnogo se pitanja otvorilo. Vlast nije pokazala efikasno vršenje svoje funkcije, vlast je pokazala izrazitu nesposobnost i, konačno, jedan teroristički akt koji će se morati ispitati. Evo, u interesu činjenice da još neko od radikala dođe za govornicu, prekinuću. Ima mnogo pitanja koja treba postaviti ovoj nesposobnoj vlasti.
Reč ima gospodin Sulejman Spaho.
Dame i gospodo narodni poslanici, javljam se zbog povrede Poslovnika, člana 225. Kada je prekinuta Skupština, tj. kada je gospođa predsednik prekinula Skupštinu, pitao sam se zbog čega i nije mi jasno bilo sve do trenutka kada sam čuo da je uhapšen srpski junak Radovan Karadžić. To je moglo odmah da se kaže, ali, najverovatnije, zbog svih ovih previranja do sada što se tiče i Haškog tribunala i, uopšte, u Srbiji, nije smelo da se iznosi tog trenutka. Evo, posle više od 40 dana, isto se dešava. Ne znamo kako je uhapšen Radovan Karadžić, ko ga je uhapsio, a tražimo i obaveštenje o svemu onom što se dešavalo na mitingu u organizaciji Srpske radikalne stranke. Radovan Karadžić je uhapšen; verujte mi, čovek, koliko god je branio svoj narod, branio je, takođe, i građane koji su druge veroispovesti, tj. islamske. Hiljadu građana Republike Srpske je on odbranio i ostali su da brane i Srbiju i Republiku Srpsku, zato što znaju da na tim prostorima mogu da opstanu jedino ako budu u zajednici sa Srbima. To što je bilo, bilo je, ali mi tražimo odgovor zašto je Radovan Karadžić uhapšen. Posle svega onoga što se dešavalo u Haškom tribunalu, tj. posle sramne presude Naseru Oriću i Ramušu Haradinaju, trebalo je čekati da vidimo, trebalo je da budete malo konstruktivniji, i zbog svega onoga i zbog 50% građana koji drugačije misle od vas. Radovan Karadžić će se odbraniti, sigurno, kao što će se odbraniti i kao što se već odbranio dr Vojislav Šešelj. Ono što je interesantno, to ćete nam najverovatnije reći, da li sutra, ili prekosutra, to vi na, neki način, morate, zato što će biti sednice ovakve kakve su do sada, jer će se iznositi javnosti sve ono što se dešavalo 29. Organizovan je miting 29, kao revolt zbog hapšenja Radovana Karadžića. Sami znate, neću mnogo da pričam, zato što moje kolege sve vreme, evo, osam sati, pričaju zbog čega ovako delujemo u ovom parlamentu. Tražim odgovornost, pre svega, predsednika Srbije, za smrt mladog čoveka koji je trebalo da poživi, Ranka Panića. Izgubljen je život, a bio sam, kako mi, pripadnici islamske veroispovesti kažemo, na đenazi, tj. na sahrani i video sam koliko je gneva u svim ljudima koji su bili na toj sahrani. Morate shvatiti da tražimo samo odgovornost za one koji su to uradili. Kako pogledati u majku, kako pogledati u suprugu, kako pogledati u sve one ljude koji su došli da isprate našeg pokojnog Ranka Panića? Ono što moramo shvatiti, i vi i mi i svi, jeste da ova strana ruši na neki način ugled Srbije. Verujte mi da ima ko će braniti ugled Srbije, to je SRS i dr Vojislav Šešelj. Ono što vam moram reći je zbog javnosti. Jedan ministar, ali Srbin, govori da se preda Ratko Mladić. Evo, ja kao musliman kažem da se Ratko Mladić nikad ne preda. Neka pričeka još koji mesec, doći će vlast koja neće hapsiti građane Srbije i izručivati ih Haškom tribunalu. Ono što moram da napomenem, to je da je u ovom mesecu post Ramazan i, verujte mi, svaki dan ću se moliti Bogu da što pre izađe dr Vojislav Šešelj iz Haškog tribunala, Radovan Karadžić i svi zatvorenici koji se trenutno nalaze u Haškom kazamatu. Kao i moja uvažena koleginica Nataša, kažem, živeo dr Vojislav Šešelj.
Reč ima gospodin Gojko Radić.
Evo, danas, ceo dan oko istog pitanja pokušavamo da dođemo do istine i da oni koji su u mogućnosti izađu sa istinom, da pomognu da se Skupština okrene radu kojem bi trebalo da se okrene i, na kraju ovog današnjeg dana, vidi čuda, i ovi iz pozicije se ohrabriše i izađoše i oni za govornicu i počeše da nas ubeđuju kako i oni isto žele što i mi, da se istina ugleda, da istina izađe na videlo. Gospođo Kolundžija, možda bih i poverovao da želite istinu i da čujemo istinu, ali vi imate mnogo veće mogućnosti da istina ugleda svetlost dana. Moglo je i ranije to da se desi. Ne bismo danas ni morali ceo dan ovako da ste vi imali želje i htenja, vladajuća pozicija; međutim, kod vas te volje nema. Nakon hapšenja Radovana Karadžića, opoziciji ništa drugo nije ostalo nego da se organizuje i izađe na ulicu. Opozicija izlazi na ulice onog trenutka kada nema mogućnosti da izađe u javnost, da javnost sazna istinu o tome šta se dešava u državi, pošto ste zaveli totalni informativni mrak u Srbiji, kakav se ne pamti ni iz vremena kada je Televizija nazivana Bastiljom. Evo, sada imamo još veći medijski mrak i onda nema druge mogućnosti, pa smo izašli da saopštimo istinu narodu, bar ono što znamo da se dešavalo oko hapšenja. Želeli smo svojim izlaskom da iskažemo mirni revolt i protest, da pokažemo jedno drugo lice Srbije, ne ono koje vi nosite, da drugačije Srbija misli i razmišlja. Da ste hteli istinu, ne biste nas sprečavali u tome, ne biste organizovali i imali želju da pokažete sve učesnike. Verujem, da je bilo i drugačije opredeljenih ljudi, ne samo srpskih radikala, na tom mitingu, ne biste pokušali da razbijete te demonstracije, da unapred pripremite razbijanje demonstracija, da pokažete Srpsku radikalnu stranku kao rušilačku i da u svim tim vašim proračunima i organizovanju napravite greške, ili, možda, namerno, pa da dođe do krvi i ode jedan mladi život. Sada pokušavate iz svega ovoga da se izvučete. Mene iznenađuju predstavnici SPS-a. Danas gospodin Ružić izlazi i optužuje nas kako nismo prekinuli sednicu kada je hapšen Slobodan Milošević. Gospodine Ružiću, niste toliko mladi koliko izgledate, prilikom hapšenja Slobodana Miloševića, nisam vas ispred te vile ''Mir'' primetio da puno šetate to veče kada je hapšen Slobodan Milošević. Oni koji su šetali, svojim telima su pokušali da spreče hapšenje Slobodana Miloševića i danas im se sudi i gone se, a vi ste s onima koji gone, koji optužuju skupa, u vlasti. Voleo bih da dovedete, na konferenciju, ili bilo gde, one koji su telima štitili Slobodana Miloševića, pa da kažu da li oni podržavaju ovakvu vašu politiku i da li podržavaju ovakvu vlast u kojoj se vi nalazite. Mene više ponašanje ove vlasti podseća na, kako ste to vi prozivali, one 90-te godine mraka, ''totalitarni režim, sile mraka'', ne znam sve kakve ste izraze koristili, više me podseća na onu izjavu gospodina Gelbarda, američkog ambasadora, kada su pokradeni predsednički izbori, kada je više glasača glasalo na Kosovu i Metohiji nego što se nalaze u biračkim spiskovima. Onda je gospodin Gelbard izašao na televiziju, na ''Studio B'' i rekao – sva sredstva protiv srpskih radikala su dozvoljena, pa čak i tenkovi. Možda ste se vi danas tih tenkova prisećali kad su pozivani da idu na SRS. Možda ste i vi hteli tenkove da izvedete, pa ste se setili da vaši bajni ministri, koji su uništili JNA, jugoslovensku vojsku, sad Vojsku Srbije temeljno uništavaju; izveli bi tenkove, ali ih nema, neko im pokrao; dobro su ih čuvali, dobro gazduju Vojskom, pa su otišli na otpad. Takve tenkove više ne možete da izvedete. Mene vaša želja i htenje više podsećaju na ta vremena nego na ova vaša. Mislim da ste s puno ironije govorili da želite istinu. Istinu vlast uvek može da iznese i s njom izađe pred građane, opozicija to nikad nije u mogućnosti.
Reč ima gospodin Milan Dimitrijević i to će biti za danas poslednji govornik. Nastavljamo rad sutra u 10, nakon izlaganja gospodina Dimitrijevića.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, pozivam se na član 27. i član 98. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, kao i na član 124. Ustava Republike Srbije. Gospođo predsednice, vi ste 21. jula prekinuli sednicu Narodne skupštine Republike Srbije i dali ste objašnjenje, pozivajući se na stav 2. člana 98, koji kaže da predsednik Narodne skupštine može odrediti pauzu u radu sednice Narodne skupštine da bi se izvršile potrebne konsultacije, ali i pribavila mišljenja. Ta pauza je trajala mesec dana i više. Dakle, da li je potrebno mesec dana da bi se pribavilo mišljenje? Sigurno da nije. Suština je u nečem drugom. Ali, kako sva događanja imaju svoju hronologiju, red je da tu hronologiju objasnite. Dakle, krenuli ste odmah s kršenjem Poslovnika i Ustava, od vašeg postavljenja, od prvih zakona koje smo donosili ovde, u Skupštini, od Zakona o izboru Vlade i Zakona o ministarstvima. Sećate li se onog cirkusa kad smo vam postavili pitanje kako to i gde piše u Ustavu da postoji prvi potpredsednik Vlade? Niste imali odgovor na to pitanje. Kako to i gde piše u Ustavu da postoji ''zlatni glas''? Došlo se dotle da se ni u jednom trenutku nije znalo koliko ministarstava imamo, da li 23 ili 24. Desilo se da se amandman koji je stavljen u redovnu proceduru izgubi, pa se ne može umnožiti od 9 do 17 časova posle podne. Tako se krenulo. To je stanje duha u Srbiji. To je stanje bahatosti, kršenja ključnih zakona. Dakle, na sva ta pitanja niste imali odgovor. Kao što sam rekao na početku, svi događaji imaju svoju istoriju. U Srbiji se i pre i posle izbora pojavila jedna stvar, a to je novi pojavni oblik ''ćoravih'' kutija. Te ćorave kutije su bile objavljene u štampi, dakle u medijima, kako u štampanim, tako u elektronskim. Ćorave kutije su se zvale – plašenje naroda, pa se narod plašio da se vrati u 90-te godine, pa se narod plašio izolacije u samoj izolaciji. Ćorave kutije koje ste vi reaktivirali bile su 50-tih godina, 1953. i 1954. godine. O tim ćoravim kutijama neki vaši poslanici mogli bi vrlo dobro da vam ispričaju, kao što je predsednik Političkog saveta DS-a, jer on tu pojavu vrlo dobro poznaje. No, suština pitanja koje smo vam postavili, na čemu smo insistirali, jeste – šta se dešava sa državnom politikom Srbije? Zbog čega ovo govorim? Zbog toga što ću vam citirati član 124. Ustava Republike Srbije, a on kaže: ''Vlada je odgovorna Narodnoj skupštini za politiku Republike Srbije, za izvršavanje zakona i drugih opštih akata Narodne skupštine i za rad organa državne uprave''. Dakle, kad smo postavili pitanje – po kom osnovu se vraćaju ambasadori u zemlje Evropske unije, jel to promena državne politike, bio je nemušt odgovor. Povodom, ne znam kako se predsednik Vlade izrazio o tome, 28. avgusta 2008. godine, rekompozicije Euleksa, kaže: "i to ne samo da se uključimo, već i da to što se budemo dogovorili bude pretvoreno u neku rezoluciju koju će potvrditi Savet bezbednosti". Da li je predsednik Vlade podneo izveštaj Narodnoj skupštini, dobio saglasnost od Narodne skupštine za menjanje državne politike? To je suština te priče. Stanje duha u Srbiji i dalje je takvo da se ljudi hapse, a kada se postavlja pitanje ko, kada i gde, na Odboru za bezbednost, nema odgovora. Ministar policije kaže da policija nije hapsila, načelnik BIA-e se ne pojavljuje na toj sednice skupštinskog odbora, načelnik VBA ne dolazi na sednicu Odbora za bezbednost. Dakle, mi ne znamo ni ko, ni kada, ni gde. Stanje duha u Srbiji, pored jednog mirnog perioda, jedne pacifikacije političke scene, takvo je da se danas u Srbiji ljudi prebijaju, da se prebijaju narodni poslanici, da se puca u narodne poslanike i da se mitinzi završavaju sa smrtnim ishodom. Dakle, to je stanje duha u Srbiji. Zbog čega se to radi? Da bi se bacila prašina narodu Srbije u oči, da bi se promenila državna politika i da bi se deo svoje teritorije otuđio zbog ulaska u Evropsku uniju. Dakle, to je suština vašeg delovanja. Kako sve ima svoje ishodište, tako će i ova politika imati svoje ishodište, i to vrlo brzo.
Dame i gospodo, na osnovu vaših izlaganja i zahteva, a posle razgovora s ministrom Ivicom Dačićem, želim da vas obavestim da nas je ministar izvestio da radna grupa koju je MUP formirao još uvek radi, ali da će svoj izveštaj o svim činjenicama i okolnostima pod kojima je došlo do povređivanja građana i policajaca za vreme mitinga u organizaciji SRS-a, 29. jula 2008. godine, biti gotov do kraja ove nedelje. Nakon toga, biće preduzete najstrožije mere protiv svih onih koji su prekoračili ovlašćenja. U vezi sa smrću Ranka Panića, istražni organi su već započeli sve radnje i predmet je otvoren kod istražnog sudije, kome će, takođe, biti dostavljen ovaj izveštaj. To je informacija koja će biti u pismenoj formi sutra dostavljena, ali, prosto, želim da je imate i večeras. Nastavljamo rad sutra, u 10 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2008. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 174 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 110 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za produžetak rada. Obaveštavam vas da sam, na osnovu člana 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, pozvala da ovoj sednici prisustvuju: Milica Delević, pomoćnik ministra spoljnih poslova, Ksenija Milivojević, savetnik potpredsednika Vlade za evropske integracije, Tanja Miščević, direktor Kancelarije za evropske integracije i Vladimir Međak, pravni savetnik u kancelariji za evropske integracije. Prelazimo na 1. i 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOZI ZAKONA O POTVRĐIVANjU SPORAZUMA O STABILIZACIJI I PRIDRUŽIVANjU I PRELAZNOG SPORAZUMA O TRGOVINI I TRGOVINSKIM PITANjIMA IZMEĐU EVROPSKE ZAJEDNICE I REPUBLIKE SRBIJE (zajednički jedinstveni pretres) Po Poslovniku, gospodin Todorović. Izvolite.