Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Šeste sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2019. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 87 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim da ubacite svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 87 narodnih poslanika. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Muamer Bačevac.
Uvažena predsedavajuća, kolege narodne poslanice i narodni poslanici, 4. marta 2019. godine u Zemunu, prelazeći ulicu na pešačkom prelazu, pokošen je student Novopazarac Edin Bakan, praktično raznet na pešačkom prelazu, da bi nakon dva dana tragično umro u KBC u Zemunu i to je strašna slika o kojoj sam ja govorio i snimak koji je obišao internet portale i koji je preplašio sve roditelje u zemlji Srbiji, koji imaju decu koju školuju u nekom većem centru u našoj Republici. Od početka slučaja bilo je nejasnoća i nelogičnosti u sprovođenju predistražnih radnji, tako da sam ja 27. marta zatražio informacije o ovom slučaju od Ministarstva pravde i posebno apelovao na ministarku Nelu Kuburović da sa posebnom pozornošću i pietetom se odnosi prema ovom slučaju, s obzirom na to da je jako osetljiv. Dvadesetog maja sam dobio odgovor od ministarke da Treće osnovno javno tužilaštvo u Beogradu postupa po prijavi MUP-a protiv okrivljenog i preduzima radnje u skladu sa zakonom. Međutim, gospodo, već 237 dana traju predistražne radnje, već 237 dana nije pokrenut nikakav postupak, već 237 dana nemamo započinjanje suđenja za ovaj slučaj koji je prenerazio našu državu i javnost. Neobično dug period za predistražne radnje, tako da pitam ponovo ministarku pravde Nelu Kuburović – zašto se po ovom slučaju ne pokreće postupak i zašto ne počinje suđenje pred nadležnim sudom? Predugo trajanje predistražnih radnji rađa ozbiljnu sumnju kod porodice nastradalog i velikog broja građana koji je zainteresovan za ovaj slučaj. Ako predistražne radnje treba da traju bezmalo godinu dana, postavlja se pitanje koliko bi i koliko će trajati i koliko bi trebalo da traje samo suđenje. Rekao sam tada, pa i sada želim da ponovim da unesrećenim roditeljima ništa ne može nadoknaditi njihov neutešni gubitak, ali će jedino pravda i istina biti za njih lekovita. Takođe želim da spomenem još jedan događaj u Novom Pazaru koji je takođe uznemirio javnost. Naime, u jednom od kafića prilikom proslave dečijeg rođendana došla je policijska racija i jedan od roditelja je pokušao da zaštiti decu, došlo je do verbalne rasprave između policije i njega i on u jednom trenutku biva udaren od strane policajca pesnicom u lice i isto takav jedan snimak kruži mrežama i na njemu se jasno vidi da policajac potpuno nepotrebno prekoračuje svoja ovlašćenja i nepotrebno udara jednog čoveka koji traži objašnjenje. Možda ćete se setiti da je grupa entuzijasta i grupa ljudi koja je nezadovoljna ovakvim postupkom protestovala ispred Policijske uprave u Novom Pazaru, tu je bilo jedno stotinak ljudi, uglavnom građana, učitelja, jako finog sveta, predstavnika nevladinih organizacija i na sreću na njihov protest je odgovorio direktor policije gospodin Rebić, koji je saslušao i zaista korektno se odneo prema slučaju, naglasivši da niko, ni policija, ni bilo koji građanin ne sme da nepotrebno sprovodi silu i da prema tome ne smemo nikako biti tolerantni. Naravno da je tada najavljeno da je započeo proces, pokrenuta procedura kojom bi se utvrdilo da li je bilo prekoračenja prilikom ove intervencije kada je povređen gospodin Edin Hadžović. Zaboravio sam reći, jako je bitno da je on prilikom privođenja zatražio medicinsku pomoć i da su mu u bolničkom centru u Novom Pazaru konstatovane teške telesne povrede u regiji lica, odnosno da mu je slomljen nos. Naglašavam da bi u komunikaciji sa građanima policajci zaista morali poštovati njihov integritet i humanost, odnosno principi humanosti i nediskriminacije. (Predsednik: Zahvaljujem.) Na kraju, samo da postavim pitanje, izvinite. Zahtevam od nadležnog ministarstva da mi dostavi informacije da li je završena procedura i da li je utvrđeno da je u ovom slučaju došlo do prekoračenja ovlašćenja od strane službenog lica, da bi izbegli svaku sumnju i ojačali poverenje u policijske službenike naše zemlje.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milija Miletić.
Postavio bih nekoliko pitanja, moje prvo pitanje bilo bi Vladi Republike Srbije, konkretno, tiče se na koji će način Vlada Republike Srbije iznaći mogućnost da zaštiti našu namensku industriju, vezano, konkretno od napada Dragana Đilasa, Marinke Tepić i bugarske novinarke. Svedoci smo da se unazad više od 20 dana dešava niz negativnih stvari, napada, koji mogu uticati na našu namensku industriju. Jedno pitanje isto Vladi i nadležnom ministarstvu, pošto je nadležno Ministarstvo za rad i socijalnu politiku, konkretno, svedoci smo da je u prethodnom periodu u okviru budžeta 2019. godine i zakona koje smo doneli da su obezbeđena sredstva za pomoć našim porodicama, za pomoć našim ženama. Konkretno, moje pitanje bilo bi, pošto sada i u najavi donošenje i novog zakona kojim ćemo dopuniti ovaj zakon gde se najavljuje da će biti i 300.000 dinara, pa i više, za prvorođeno dete, drugorođeno dete, trećerođeno dete, a svakog meseca narednog imaće isto mesečna naknada za te porodice, odnosno za tu decu. Moje pitanje bi bilo, ja ću to i u okviru Predloga zakona predložiti, da se porodicama, odnosno ljudima koji žive u našim selima, ljudima kojima žive u brdsko-planinskim područjima, u mestima, opštinama koje su demografski najugroženije, devestarine, nerazvijene, npr. kao što je Opština Svrljig, Bela Palanka, Gadžin Han i veliki broj takvih opština koje su na jugoistoku Srbije, koje su u postupku izumiranja, zato što stvarno veliki problem ta demografija, a ja bi predložio i sada apelujem da se za te opštine obezbedi veća naknada za te žene, za tu decu koja se rađaju najmanje da bude 50% veća naknada za te opštine, odnosno za takva područja i za te žene i za tu decu u odnosu na ostala područja gde nema problema sa natalitetom. Još nešto, za seoska područja u takvim opštinama koje su nerazvijene isto bih predložio da se poveća ne 50% nego 70%, baš zbog toga jer je to jedan od načina, stimulativni način da tamo ljudi koji žele da žive, koji žele da stvaraju porodicu, žele da rađaju decu, da tim ljudima se kroz ovakve pomoći, kroz ovakve predloge zakona obezbede uslovi, konkretno finansijski uslovi, da oni tamo mogu da žive, da mogu da se razvijaju. S druge strane, to je velika potreba, jer svedoci smo, nije isti život kod mene u Svrljigu i isti život ovde na Vračaru, ili isti život kod mene u Svrljigu i Beloj Palanci ili nekom drugom mestu ovde u centralnoj Srbiji i na severu Srbije a i u Beogradu. Znači, velika potreba je i to bih pozvao još jednom i Vladu i nadležno ministarstvo da u okviru Predloga zakona daju mogućnost da ima veća izdvajanja za one opštine koje su najnerazvijenije, koje su demografski ugrožene, u kojima je natalitet veoma nizak i posebno da za njih bude 50% veća sredstva za njihove potrebe, odnosno za njihovu pomoć, a to da to važi i za jednokratnu pomoć i za mesečnu pomoć. Pedeset posto da bude za takve opštine, a sela u takvim opštinama da bude 70%. Mislim da je ovo velika stvar i potrebno je da se to uradi. Zato bez ovakvih ulaganja u te ljude i pomoći za takve ljude siguran sam da ćemo imati manju mogućnost da zaustavimo gašenje takvih sredina, takvih opština, jer smo svedoci bez ljudi u takvim opštinama sigurno to su sve rubna područja, tim ljudima moramo dati veću podršku. To je jedan od mojih predloga i siguran sam da će Vlada i nadležno ministarstvo imati razumevanja jer samo većim ulaganjem u takva područja imamo šansu da obezbedimo i opstanak takvih opština. Hvala još jednom.
Hvala, gospodine Miletiću. Reč ima Stefana Miladinović. Izvolite.
Hvala, kolega Marinkoviću. Poštovane koleginice i kolege, nadovezaću se, zapravo svoje pitanje danas, tokom 16 dana aktivizma koji su započeli juče, ja ću svoje pitanje posvetiti položaju žena, odnosno stanju ljudskim prava u Republici Srbiji i nadovezati se na ono o čemu je moj uvaženi kolega Milija Miletić govorio. Naime, 16 dana aktivizma spaja nekoliko međunarodnih datuma. Kao što sam rekla otpočinje 25. novembra Međunarodnim danom borbe protiv nasilja nad ženama, a nastavlja se 1. decembrom kada obeležavamo Svetski dan borbe protiv AIDS, 3. decembra, Međunarodni dan osoba sa invaliditetom i zaključujemo ga 10. decembrom, Međunarodnim danom ljudskih prava. Ova kampanja se godinama u nazad obeležava u Srbiji i doprinosi podizanju svesti o rodno zasnovanom nasilju i opštem stanju ljudskih prava u državama, naravno i na nacionalnom i internacionalnom nivou. Podsetiću na činjenicu da je Republika Srbija potpisnica Konvencije UN o eliminisanju svih oblika diskriminacije žena i da je veoma aktivna u sprovođenju ovog dokumenta kao i u sprovođenju preporuka i zaključaka SIDOU komisija. Podsetiću takođe da smo početkom ove godine u Ženevi branili četvrti periodični izveštaj pred komisijom SIDOU i da su nakon toga i dostavljene izvesne preporuke za naredni period. Komitet je pored brojnih pozitivnih zapažanja izneo i neke preporuke za dalje unapređenje zakonodavnog okvira u pogledu zaštite ljudskih prava. Neke od preporuka jesu da je potrebno definisati direktnu i indirektnu diskriminaciju, seksualno uznemiravanje ili podsticanje diskriminacije. U prethodnim godinama Srbija je usvojila set zakona i zaštitnih mera kako bi se obezbedio efikasniji odgovor na različite oblike rodno zasnovanog nasilja uključujući i žene iz osetljivih grupa. Pomak u tom smislu ne može biti osporen. Ratifikovali smo Istambulsku konvenciju, među prvim, srpski parlament je među prvima u Evropi koji je ratifikovao Istambulsku konvenciju, nekoliko puta smo izvršili izmene i dopune Krivičnog zakonika, usvojili smo leks specijalis, poseban zakon o sprečavanju nasilja u porodici, Zakon o besplatnom pravnoj pomoći, kao i brojne nacionalne strategije. Ali, da li smo kao društvo uspeli da suzbijemo nametnute modele ponašanja, društvene obrasce i stereotipe koji prećutno podržavaju različite oblike nasilja? I dalje postoje diskriminatorni rodni stereotipi koji ometaju unapređenje prava žena, i to u svim sferama društvenog života. Jasno je da moramo da nastavimo rad na sistematskim rešenjima u cilju zaštite žena od svih oblika diskriminacije, naravno, i nasilja, i od porodičnog nasilja, diskriminacije po osnovu pola, majčinstva, obrazovanja, bračnog statusa, samohranosti, verske ili nacionalne pripadnosti, seksualne orijentacije i drugo. Danas mi žene suočene smo sa brojnim ulogama, ulogama na koje treba na najbolji način da odgovorimo. I da li nam je lako? Nije. Mi smo i ćerke i majke i supruge i partnerke i radnice i komšinice, mi smo kreativni deo društva, deo koji ravnopravno učestvuje u svim procesima i svaki udar na nas je nedopustiv. Nedopustiv je udar na nas, na naše živote, ma u kojoj ulozi se nalazili. Da li nam je potrebna podrška? Jeste. Ako nam, pak, ne možete pomoći, nemojte u tome da nas sputavate. Nasilje nad ženama i diskriminacija osetljivih grupa je globalni problem, a odgovor države i društva zavisi od društvenog i kulturnog konteksta u kom živimo. Moramo da gradimo društvo na temeljima tolerancije, ravnopravnosti i poštovanja ljudskih prava svih naših građana i građanki i taj posao nikada ne može biti okončan. Da bismo pružili efikasniju zaštitu od diskriminacije i nasilja naša borba mora biti združena i u svim pravcima, počevši od obrazovanja i vaspitanja, preko medijske podrške u razbijanju stereotipa, nedvosmislenog odgovora nadležnih institucija, efikasnijeg sudstva, do reakcije pojedinaca, odnosno svakog od nas. Danas ću, u skladu sa Poslovnikom, postaviti pitanje predsednici Vlade gospođi Ani Brnabić, a tiče se Predloga izmena i dopuna Zakona o zabrani diskriminacije. S obzirom da je Nacrt zakona prošao javnu raspravu, kada će Vlada razmatrati ove izmene i dopune na svojoj sednici i kada će predlog izmena i dopuna biti pred Skupštinom? Hvala.
Hvala puno. Reč ima Đorđe Vukadinović. Izvolite, gospodine Vukadinoviću.
Zahvaljujem. Imam pitanje za Ministarstvo spoljnih i Ministarstvo unutrašnjih poslova, a tiče se odluke Vlade Srbije da se dodeli, odnosno u Knjigu državljana da se upiše američki građanin, biznismen i milijarder Ronald Rejn Barkl, čovek koji ima mnogo novca, ali ne i jasno koji motiv, ne baš sasvim jasno, koji motiv da postane državljanin Republike Srbije. Naravno, načelno, ja nemam ništa protiv toga, ali imamo dosta, kako bih rekao, loša iskustva poslednjih godina sa tim državljanima, odnosno tim osobama koje smo upisivali i kojima smo dodeljivali državljanstvo Republike Srbije. Ne verujem da ga je samo ljubav prema Novaku Đokoviću i ne znam pljeskavici i kajmaku srpskom navela na takav čini. Gospodin Bartl je neko ko ima očigledno problema, potencijalno problema i sa američkim tužilaštvom. Nisam siguran da nam ta vrsta akvizicije, u smislu još jednog građanina, odnosno državljanina Republike Srbije, da će nam doneti nešto dobro. Kažem, pogotovo što je on upleten, njegovo ime, u neke mutne afere koje potresaju u ovom trenutku američku javnost i američko pravosuđe. Još uvek nije okrivljen, nije optužen. Jeste da se on hvalio, ne samo on, sa istim prijateljstvom sa bivšim američkim predsednikom Klintonom, pa i sadašnjim američkim predsednikom. Ima dovoljno razloga za, makar sumnju, ili barem zapitanost našu nad ovim novopečenim državljaninom Republike Srbije, pogotovo kada se setimo nekih zvučnih imena koji su u prethodnim godinama postali državljani, poput bivšeg rumskog premijera Ponte, koji se sklonio od rumskog pravosuđa, tako što je postavo državljanin Srbije, ili još zvučnije ime, rekao bih još skandalozniji slučaj, to je Palestinac Muhamed Dalan, koji je upleten u sve i svašta od trgovine oružjem do, čak nekih sumnji za likvidaciju Jasera Arafata. U svakom slučaju za kojim je Turska raspisala poternicu i nagradu za informaciju o njemu, a koji se šetao gospodin Dalan Muhamed se šetao, ne samo po ovom prostoru Srbije i Crne Gore, naravno boravio je i na Dedinju i slikao se sa prvim ljudima, čelnim ljudima, i Republike Srbije i Republike Crne Gore. U tom smislu treba biti vrlo oprezan prilikom dodele takvih rešenja. Skrećem pažnju, i molim obaveštenje i odgovor o čemu se radi u ovom konkretnom slučaju sa gospodinom Bartlom. Moje drugo pitanje ide na adresu MUP, premijera Republike Srbije i predsednika Republike Srbije i tiče se izjave Ragmi Mustafe od juče, doslovno rečeno, čelnika jedne albanske demokratske stranke u Preševu, koji je najavio da će zahtevati da se reaktelizuje pitanje izjašnjavanja Albanaca na područjima, odnosno u opštinama Preševo, Bujanovac i Medveđa i da će tražiti realizaciju rezultata referenduma iz marta 1992. godine o ujedinjenu sa Kosovom. Gospodin Mustafa je rekao da zahteva da prava kosovskih Srba koje traži Srbija, pazite prava koja traži Republika Srbija za Srbe na KiM, sa međunarodnim garancijama treba da dobiju Albanci u tom kraju. Dakle, ovo je opasna stvar. Mogla se očekivati, uzgred budi rečeno. Neki od nas su i upozoravali na takve stvari, da svako flertovanje sa idejom razgraničenja, podele, razmene teritorije će dovesti do povećanih aspiracija i zahteva u ovom pravcu. Dakle, mene zanima šta će konkretno preduzeti MUP i Vlada Republike Srbije i predsednik Republike Srbije povodom najava i ovih zahteva za prisajedinjenje opština, dela teritorije juga Srbije sa Kosovom. Ili, možda, neću ni da pomislim da im to možda i odgovara, dakle, da li će osuditi, šta konkretno preduzeti ili možda čak i ovakvi zahtevi nekome odgovaraju u Beogradu, ko bi želeo na taj način da pripremi teren i javnost i građane Srbije za ovu, naglašavam, problematičnu ideju o razmeni teritorija naših za naše, odnosno dela teritorije Republike Srbije u opštinama Preševo, Medveđa i Bujanovac, za deo teritorije Republike Srbije, odnosno opština na severu Kosova i Metohije. Hvala.
Hvala kolega Vukadinoviću. Reč ima Aleksandar Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, upućujem pitanje gospođi Ani Brnabić i gospodinu Aleksandru Vučiću, predsedniku Vlade i predsedniku Republike. Dakle, već mesec dana, možda i više, imamo u našoj javnosti nerazjašnjenu aferu oko prodaje, dakle, „Namenska industrija Krušik“ je prodavala po povlašćenim cenama privatnoj firmi naoružanje. Dakle, tu još nemamo ni jedan odgovor, ni na jedno od tih pitanja. Kako je moguće da jedna privatna firma može da to kupi od „Krušika“ po povlašćenim cenama, pre nekoga ko je pod kontrolom države, kao što je to SDPR i šta je povod za to, a i razlog svemu tome? Dakle, nismo dobili odgovor, već više od mesec dana, ta tema jeste prisutna u javnosti, a očigledno je da se iz Vlade Republike Srbije još uvek tom temom niko ozbiljno ne bavi. Dakle, pre nego što možemo čitamo sve ove navode gde je završavalo srpsko oružje, mi moramo da znamo sve o tom slučaju, da se to istraži i to treba da bude inicijativa Vlade da se to istraži, bez obzira o kojoj tačno privatnoj firmi se radi, ali činjenica je da je privatnik imao u odnosu na državno preduzeće povlašćen status. To je ono što je nedopustivo u svemu tome. Trebalo bi gospođa Brnabić kao predsednik Vlade da izađe i da se konkretno bavi tom temom, da kaže sve o tome, a ne da se ta tema sklanja iz javnosti. Sa druge strane, postoji još jedna tema koja je bila prisutna proteklih nekoliko dana. Dakle, videli smo u nekim novinama i ostalim medijima pod naslovima koalicija protiv Srbije i tome slično, udruživanje i sastanke budućeg premijera tzv. Kosova Aljbina Kurtija i predsednika stranke Demokratske akcije Sandžaka Sulejmana Ugljanina, dakle, podnaslov „koalicija protiv Srbije“. Dakle, mogli smo da vidimo opet ponovljene stvari o Srbiji i srpskom narodu na koje smo već navikli od Sulejmana Ugljanina, da je Srbija fašistička, da su Srbi izvršili genocid nad Bošnjacima, još pre 1.000 godina, da su Srbi najveći agresori i krvnici i da su krivi za sve što nam se dešava na prostoru Balkana i Srbije i Raške oblasti, odnosno Sandžaka. Onda smo videli, dakle, udruživanje sa tim kandidatom za premijera tzv. Kosova. Sada mene naziva, kakva je reakcija Vlade Republike Srbije na sve to, dokle treba da se tolerišu takve izjave Sulejmana Ugljanina? Naravno, u skladu sa tim, ukoliko je to „koalicija protiv Srbije“, kakav karakter imaju koalicije SNS i stranke Demokratske akcije, dakle, u nekim opštinama u Srbiji kao što su opština Prijepolje, opština Priboj i opština Tutin. Videli smo da koalicioni partneri SNS, stranka Rasima Ljajića, koalicioni partner svih vlada već 19 godina podržava Sulejmana Ugljanina i njegovu listu u bošnjačkom nacionalnom veću. Ako se Sulejman Ugljanin udružuje protiv Srbije, kako se onda zove udruživanje Sulejmana Ugljanina sa SNS i njenim satelitima? Kakav je odgovor na njegove izjave, na njegove tvrdnje, a podsetiću da to nije prvi put, da to možemo da slušamo od 2014. godine, tj. od kada Sulejman Ugljanin više nije ministar u naprednjačkoj vladi u Srbiji. Mi mislimo da je to nedopustivo i da treba jasno Srbija da se opredeli po tim pitanjima. Naravno, u skladu sa zakonom da se reaguje, budući da to predstavlja poziv na otcepljenje određenog dela Srbije, kao što je to KiM ili Sandžak ili Raška oblast. To predstavlja kršenje Ustava, napad na ustavni poredak, odnosno krivično delo veleizdaje. Hvala.
Hvala, gospodine Šešelj. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đurić. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Poslanička grupa Stranke moderne Srbije najpre želi da izjavi saučešće porodicama nastradalih u noćašnjem zemljotresu u Albaniji i želi da pita ministra inostranih poslova da li je u kontaktima sa građanima Srbije koji se trenutno nalaze u Tirani? Ovo pitanje ujedno upućujemo i predsedniku Privredne komore Srbije zato što, prema informacijama iz medija, trenutno se na sajmu privrede u Tirani nalazi delegacija od preko stotinu srpskih privrednika, pa nas interesuje da li su oni dobro, da li imaju sve što im je potrebno, jer imamo informacije da su premeštani na bezbednije lokacije po Tirani i da je trenutno i tamo aerodrom zatvoren. Ujedno i pitanje predsednici Vlade - da li je u kontaktu sa albanskim zvaničnicima i da li je ponuđena pomoć, kao što bi dobrosusedski očekivali i u suprotnoj situaciji? Drugo pitanje upućujemo predsedniku pokrajinske Vlade, gospodinu Igoru Miroviću i ministru kulture i informisanja, gospodinu Vukosavljeviću - kada će biti useljena zgrada RTV, koja se nalazi na Mišeluku kod Novog Sada, jer je bilo najave da će ona biti useljena 26. novembra, koji je simboličan datum kada je 1975. godine pušten signal sa te lokacije? Nažalost, taj datum prolazi, zgrada spolja deluje završeno, ali, prema informacijama iz RTV, nema novca za nabavku tehničke opreme koja je potrebna za proizvodnju i emitovanje programa. Informacije iz medija su da ta oprema sigurno neće stići do decembra meseca. Takođe, u budžetu Pokrajine nisu predviđena sredstva za nabavku te opreme, niti je sredstva budžetirao Pokrajinski sekretarijat za kulturu. Prema rečima direktora RTV, gospodina Nedeljka Koprivice, potrebno je oko 12 miliona evra da se zgrada opremi da bi bila potpuno funkcionalna i operativna i trenutno nije poznat izvor finansiranja ove nabavke. Obzirom da je objekte u kojima se RTV trenutno nalazi vlasnički preuzela Pokrajina, RTV je praktično postala podstanar u objektima iz kojih emituje program, pa nas interesuje informacija kakav je plan da se zgrada konačno do kraja završi i da se tehnički opremi, kako bi u punom kapacitetu signal RTV bio obnovljen sa lokacije na Mišeluku, nakon što je prekinut 1999. godine kada je pogođen od strane NATO avijacije? Hvala.
Hvala, gospodine Đuriću. Reč ima prof. dr Marko Atlagić. Izvolite.
Poštovani potpredsedniče, pitanje postavljam tužilaštvu Republike Srbije - ima li krivične odgovornosti Marinike Tepić i drugih iz Saveza za Srbiju, kao i TV N1, koji svakodnevno plasiraju lažne vesti oko prodaje oružja i koliko to utiče na odbrambenu ekonomsku moć naše zemlje? Obrazloženje: Predstavnici određenih političkih stranaka i saveza, kao što je Savez za Srbiju Dragana Đilasa, Vuka Jeremića, Boška Obradovića i televizije N1 i Nova, iz časa u čas, iz dana u dan, lažima i lažnim vestima i izmišljotinama sa dna kace o predsedniku Vučiću, o Nebojši Stefanoviću i državi Srbiji truju građane Republike Srbije do krajnjih granica. Te svakodnevne laži plasiraju u sadejstvu sa određenim inostranim centrima moći i sve su agresivniji. Imaju samo jedan cilj - ekonomsku i odbrambenu destabilizaciju Republike Srbije i njenog predsednika Aleksandra Vučića. Njihove laži i izmišljotine prešle su u patologiju i prevazilaze granicu uma i najozbiljnije prete ekonomskoj odbrambenoj moći naše zemlje. Tako su lažirali i prilog ruske televizije "Raša tudej" u pokušaju da optuže ministra Nebojšu Stefanovića da sarađuje sa džihadistima. Cilj im je bio širenje ove brutalne montaže, da ubede javnost da Republika Srbija naoružava pripadnike terorističke organizacije ISIS u Jemenu. Snimak sa udarnim naslovima - Otac i sin naoružavaju džihadiste, koji je navodno emitovan na pomenutoj ruskoj televiziji, trebalo je da dovede u zabludu gledaoce da su srpski ministar Stefanović i njegov otac povezani sa švercom oružja, jer su njihove fotografije bukvalno montirane na originalni prilog, kao i lažni titl na srpskom jeziku, koji ovu gnusnu izmišljotinu potkrepljuju. Poštovani građani Republike Srbije, kada je objavljen materijal koji je "Raša tudej" zaista emitovala, videlo se da u njemu nema ni reči o ministru Stefanoviću, njegovom ocu, niti o Republici Srbiji. Čak je i rusko Ministarstvo spoljnih poslova saopštilo da je video klip koji je objavljen na društvenim mrežama u Srbiji, kao prilog televizije "Raša tudej", o navodnoj umešanosti ministra Nebojše Stefanovića u trgovini oružjem, montirana i lažna. Citiram: "U izveštaju "Raša tudej" uopšte se ne pominje srpski političari", završen citat, naglašava se u saopštenju ruskog Ministarstva spoljnih poslova. U saopštenju se navodi da je lažni prilog napravljen tako što je na originalni video snimak "Raša tudej" namontirana fotografija Stefanovića i porodice. Ova lažna vest objavljena je odmah posle posete ruskog premijera Medvedeva Beogradu i uoči odlaska premijerke Brnabić u Moskvu. Lideri Saveza za Srbiju su ovim hteli da naštete atmosferi dijaloga zasnovanog na poverenju između srpskog i ruskog lidera i između Moskve i Beograda. Isto tako, hteli su da se obračunaju sa Stefanovićem i njegovom porodicom i destabilizuju unutrašnji politički sistem Republike Srbije. Imali smo pokušaj da se preko bugarskog portala i bugarske novinarke ispinuje još jedna lažna afera vezano za Krušik, sa ciljem da nanesu štetu srpskoj vojnoj industriji i srpskoj državi. U tu rabotu uključeni su i Dragan Đilas, Marinika Tepić, N1 televizija, taj polusvet u liku pojedinih novinara i analitičara, šarlatana, koji svaki dan plasiraju lažne izmišljotine preko N1, TV Nova, listova "Danas", "Vreme", "Tabloid" i "Nedeljnik". Direktoru TV N1, gospodinu Ćosiću, bolje bi bilo da građanima Republike Srbije objasni na ime čega i zašto je njegovoj firmi Šiptar Ulaj doznačio 249.862 evra? Tako je perjanica Saveza za Srbiju, Boško Obradović, 19. 11. 2019. godine, pun mržnje prema predsedniku Vučiću, izjavio, citiram: "Vučić mora na hitnu operaciju srca u SAD, kako bi preživeo. Baš zato, sada je pravi trenutak da se intenziviraju napadi na njega iz svih raspoloživih oružja", završen citat. Ovo je zaista u stilu okorelog fašiste. Zato na grafitima, poštovani građani, u mnogim mestima u Republici Srbiji pojavljuju se natpisi, citiram: „Što je više kleveta i laži, Vučić nam je sve miliji i draži.“ Završen citat. To je za sada odgovor građana Republike Srbije na ove laži ovima iz Saveza za Srbiju. Hvala.
Hvala, profesore Atlagiću. Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenik predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč nastavljamo sa radom. Obaveštavamo vas da je sprečena da sednici prisustvuje narodni poslanik Snežana Paunović. Nastavljamo pretres u pojedinostima o 1. tački dnevnog reda – Predlogu zakona o budžetu republike Srbije za 2020. godinu, sa Predlogom odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Republičkog fonda za penzijsko i invalidsko osiguranje za 2020. godinu, Predlogom odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Republičkog fonda za zdravstveno osiguranje za 2020. godinu, Predlogom odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Nacionalne službe za zapošljavanje za 2020. godinu i Predlogom odluke o davanju saglasnosti na Finansijski plan Fonda za socijalno osiguranje vojnih osiguranika za 2020. godinu. Nastavljamo pretres u pojedinostima. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Sp. Jovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospođo Jovanović.
Gospodine ministre, najpre zamerka zato što smo prestali u raspravi u pojedinostima da razgovaramo ozbiljnije o nekim budućim projektima koje ste najavili. Sve imam utisak kao da vi čekate, i vi i vaše kolege iz vladajuće većine, da ova rasprava prođe, da dođe dan za glasanje, ispritiskate na zvonce ove dugmiće, a ne razgovarate ozbiljno o nekim stvarima koje se tiču budućnosti građana Srbije. Najpre, toliko je pohvala za izbalansiranost ovog budžeta sa ovim minimalnim deficitom. Kao što ste čuli na početku naše rasprave, nije trebalo ni da ga bude, jer toliko ušteda može da se napravi za ovih 20 milijardi kod ovih trošadžija koje ste stavili po razdelima i stavkama, a nemam vremena da ulazim u detalje, da tačno može da se svede sve, da bude jednako na rashodnoj i prihodnoj strani. Ali, šta nije dobro? Nije dobro što u rashodnoj strani nema ključnih elemenata za bolji položaj Srbije i svih građana u 2020. godini. Kada to kažem, mislim na mnoge infrastrukturne projekte o kojima ste zaobišli i da govorite i vi ovde i premijer Ana Brnabić, a koji se tiču građana Srbije. Najpre, kako je moguće da očekujete da će samo uz ove planirane projekte auto-puta uz davanja „Behtelu“ zbog dogovora Zorane sa Skotom i te korupcije od 300 miliona evra više i svih onih drugih puteva koje ste namerili da obnovite i da izgradite, sinoć je i Vučić u jednoj emisiji pričao o tome, a da ne gledate da poboljšate infrastrukturu na ključnim područjima gde ste to obećali? Šta je bilo sa kanalizacionim pojasem oko Vlasinskog jezera? Aleksandar Vučić je bio tamo gost, obišao je građane, razgovarao i sa meštanima Surdulice i od tada ništa. Niti ima izdvojenih sredstava, niti je urađen projekat, nije otpočela eksproprijacija i još se ne zna da li ćete u sledećoj godini da date obećanih, ja mislim, četiri ili pet miliona evra za to? Napominjem, da znaju građani Srbije, oni koji tamo nikada nisu bili, a treba da odu, da je to jedan od najlepših krajeva, da je to predeo izuzetnih odlika, zaštićeno područje koje tek kada to uradite treba da dobije najviše ekološki i status, dakle, možda u budućnosti i nekog nacionalnog parka. Drugo, što se tiče „Fijata“, gospodine ministre, niste hteli da priznate, juče kažete – pa, šta da radimo, nećemo valjda da otpustimo te ljude? Pa, ljudi sami odlaze. Kao prvo, treba da znate da u Kragujevcu u fabrici „Fijat automobili Srbija“ ljudi su ove godine radili četiri meseca manje nego što treba. Nije tu ministar Đorđević, a pričaćemo i o tome. Dozvoljeno je da se, dakle, 45 dana radniku u godini napravi pauza zbog smanjenog procesa proizvodnje. „Fijat automobili“ je od vas tražio dozvolu da se to poveća na 90 dana. U tom smislu radnici primaju samo 65% svoje zarade i neizvesno je njihova budućnost. Kažite mi, molim vas, koliko je bila planirana proizvodnja modela „500 L“ za 2019. godinu, a sa kojim ćete brojem da završite 31. decembra ove godine? Morate da priznate da tu moraju da se pronađu zaista neka druga rešenja. Pustite vi to - obećali su novi model. Otkud mi znamo? Mi ne znamo ni šta u onom desetogodišnjem ugovoru sve piše, a šta će tek da bude, nešto na dugom štapu, gde će terenac da se pravi u mom rodnom gradu, odnosno u toj fabrici. Radnici odlaze, svi koji imaju nešto bolje. Pravo da vam kažem, niko neće sad da gleda u nebo i da razmišlja da li će nešto da mu padne sa neba, nego hoće da ide u fabriku da radi puno radno vreme, a u „Fijatu“ ne može da radi puno radno vreme jer je katastrofalno niska proizvodnja i to je uticalo i u prvom kvartalu ove godine na BDP ove zemlje. Imam još amandmana, kao i moje kolege, po drugim članovima. Nastaviću, dakle. Srbija može mnogo bolje. Mi smatramo da ova vlast, pored svega što obećava, nije u stanju da uradi zaista krupne strukturne promene, da ne koristim izraz reforme. Niste se uopšte dotakli problema „Elektroprivrede Srbije“ i proizvodnje koja je mnogo niža nego što bi trebala da bude. Takođe vam je to uticalo u prvom kvartalu ove godine na nisku stope BDP-a, ali razgovaraćemo o svim tim detaljima kasnije po drugim amandmanima.
Hvala, gospođo Jovanović. Sada reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem. Predsedavajući, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, 330. dan je kako poslanici dela opozicije ne dolaze na posao, a za koji uredno primaju platu. Među njima je velika većina njih koji su na stalnom radu u Narodnoj skupštini i oni na taj način pokazuju svoj odnos prema Narodnoj skupštini, pokazuju svoj odnos prema budžetu o kom raspravljamo i pokazuju svoj odnos prema građanima Srbije. Meni je drago, gospodine predsedavajući, što smo juče dobili potvrdu svega onoga o čemu su poslanici SNS govorili proteklih dana, a to je da je ova odluka famozna o plagijatu isključivo politička, a dokaza za to ima mnogo, od pretnji svojevremeno da će ti nazovi studenti blokirati Rektorat, da će blokirati zgradu, da će protestvovati i ko zna šta još, pa do onog jučerašnjeg stavljanja lanaca na ulazna vrata od zgrade ministarstva. Zamislite sada grupa ludaka dođe i stavi lanac na ulazna vrata od zgrade ministarstva, pa sve do sinoćnjeg skupa koji je trebao da služi kao dodatni pritisak na ministra finansija. Na sreću, taj skup je propao. Mislim da nije bilo ni 200 ljudi. Evo ovako to izgleda. Ne znam da li to kamera može da zumira? (Marijan Rističević: Da li su oni prijavili taj skup?) Da, hvala, gospodine Ristićeviću. Uzgred, skup nije ni bio prijavljen, ali skupilo se oko 200 ljudi sa sve Boškom Obradovićem. Evo ga Boško. Tu je Boško. Boškić vodi skup. Ne znam da li je bila Marinika. Dakle, koliko god se trudili i Boško Obradović i Marinika Tepić ili Čobanu ili sada čujemo da ima još neko prezime, čitamo ovih dana u medijima. Verovatno kako se udavala, tako je dodavala po koje prezime, ali nije to sada tema. Gospodine ministre, ono što je važno da znate to je da oni neće stati na ovome. Pojačavaće se pritisci na vlast i na vas i na Vladu Srbije. svaki dan će organizovati nove emisije, okrugle stolove i ko zna šta još na onim njihovim televizijama – N1, Nova, u njihovim medijima – „Danas“, „NIN“, „Vreme“, „Nedeljnik“ i ko će znati koji su još mediji u pitanju sa ciljem da treba da podnesete ostavku, kako oni kažu, a ja postavljam pitanje kome da podnesete ostavku? Bošku Obradoviću? Mariniki Tešić da podnesete ostavku ili Čobanu ili kako god se ona prezivala? Draganu Đilasu? Vuku Jeremiću? Da li njima treba da podnesete ostavku? Može, ali prvo Đilas da objasni 619 miliona evra. Evo, neka Đilas objasni 619 miliona evra i, ako treba, svi ćemo da podnesemo ostavke. Neka Vuk Jeremić prvo objasni zašto je dobijao pare od onog Patrika Hoa, međunarodnog kriminalca. Dakle, postoje dokazi u tom smislu da je dobijao ogroman novac od njih, pa neka objasni tu povezanost, neka objasni po kom osnovu je dobijao pare od njih, pa ćemo svi, ako treba, da podnesemo ostavke, ali to se neće deseti. Oni nikad neće objasniti na osnovu čega su dobijali toliki novac i kako su zaradili toliki novac, pa u tom smislu želim, ministre, da vama dam snažnu podršku i da kažem da takvim ološima nikad ne treba da podnesete ostavku. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Markoviću. Reč ima ministar Siniša Mali. Izvolite.
Hvala puno. Uvaženi poslanici, želim sa vama da podelim jednu lepu vest. Pre dolaska u Skupštinu Srbije imao sam to zadovoljstvo da zajedno sa kineskom kompanijom „Si-Er-Bi-Si“ potpišem partnerski ugovor o osnivanju zajedničke firme između Vlade Republike Srbije i te kineske kompanije o izgradnji industrijskog parka u Borči. To je park koji će se prostirati na 320 hektara. Gradićemo ga odmah pored mosta „Mihajlo Pupin“. Osim parka visoke tehnologije, fabrika, komercijalnih sadržaja, to za našu zemlju znači tačno 15 hiljada novih radnih mesta. Petnaest hiljada novih radnih mesta, ukupna investicija 247 miliona evra. Mi smo već u budžetu za 2020. godinu izdvojili 237 miliona dinara da se završi projekat. Neka se projekat radi narednih šest do osam meseci, odmah nakon toga krećemo u izgradnju ovog velikog parka. To će biti najveći kineski industrijski park u Evropi koji će zapošljavati, rekao sam, 15 hiljada zaposlenih. Visoka tehnologija, dakle, za naše mlade veoma važno, komercijalni sadržaji, fabrike, sve ono što će dodatno i podstaći rast naše ekonomije, a s druge strane i uticati na dalje smanjenje nezaposlenosti, odnosno povećanje zaposlenosti. To je odgovor, uvaženi gospodine Markoviću, na to što ste vi malopre i rekli. Dakle, apsolutno nastavljamo da se bavimo našim poslom, nastavljamo da se borimo za lepšu, bolju, uspešnu Srbiju, upravo potpisivanjem ovakvih sporazuma i usvajanjem, nadam se, ovog budžeta za 2020. godinu. Hvala puno.
Hvala, ministre. Pravo na komentar, odnosno repliku, Aleksandar Marković. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Kratak komentar, kako ste i rekli. Upravo ste, ministre, rekli ono, odnosno napravili šlagvort da se nadovežem i da kažem što bolji rezultati budu bili i vas i Vlade Srbije, a rezultati su odlični i nesporni, u tom smislu, što više projekata o kojima ste malopre govorili budemo imali, što više radnih mesta budemo otvarali, što više investicija budemo dovodili, što više budemo gradili mostova, škola, bolnica, i ostalih gradilišta, to će snažniji biti napadi upravo na vas i na ostale ministre i na Vladu Srbije, a sve u cilju nanošenja štete Aleksandru Vučiću, kao predsedniku SNS i Republike Srbije. Tu je stvar potpuno jasna. Dakle, oni svoju politiku baziraju na tome što gore za Srbiju, to bolje po njih. Tako oni misle. Na sreću, u praksi se ispostavlja – što je bolje Srbiji, to je gore njima. Za sam kraj, predsedavajući, želeo bih da iskoristim priliku kada sam se već javio da pomenem jedan tužan događaj koji se dogodio, a mediji su o tome izvestili pre nekoliko minuta. Naime, Gavrilo Kovačević, član Veća GO Zemun i sekretar opštinskog odbora SNS Zemun, brutalno je pretučen u Zemunu kada su ga ispred zgrade u kojoj živi napali bejzbol palicama. Policija je odmah izašla na mesto događaja i još uvek se utvrđuje da li je ovaj napad politički motivisan. Dakle, ja u ovom trenutku ne želim da tvrdim da je ovaj napad politički motivisan, ali ono što je nepobitno, to je da su Kovačeviću košulja i džemper potpuno krvavi, a svi koji ga poznaju u potpunom su šoku i moram da istaknem da ga i ja lično poznajem i znam o kakvom se čoveku radi, jer je Kovačević poznat kao veliki radnik i za građane opštine Zemun, a i u SNS je prepoznat kao čovek ogromne energije i elana u poslu koji obavlja. Za njega se apsolutno ne može vezati apsolutno nikakva afera u tom smislu. Tako da SNS snažno osuđuje ovakav brutalni napad, sa nadom, zaista se nadamo da ovaj napad nema, nije politički motivisan. Utvrdiće se da li je politički motivisan i nadamo se da u budućnosti više nikada neće doći do nikakvih krvavih košulja i ovakvih sličnih napada. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Markoviću. Reč ima Novica Tončev. Izvolite. (Nataša Sp. Jovanović: Replika.) Replika? Kome? (Nataša Sp. Jovanović: Ministru.) Ministru? (Vjerica Radeta: Kome je imao Marković?) Da, ali vas ministar ni jednom rečju nije pomenuo, on je odgovarao Aleksandru Markoviću. Evo, izvolite.
Gospodine ministre, dobro je što ste takvu vest doneli u Narodnu skupštinu i sada dolazite na pozicije programa SRS. Dakle, kineske investicije i njihov način poslovanja u Srbiji i do sada uloženih preko 10 milijardi evra su zaista dobro razmišljanje za budućnost, ali pod uslovom da se odreknete EU i da prestanete više da nam govorite kako su subvencije za kompanije koje dolaze iz zemalja sa zapada spas za Srbiju, što zaista nije tačno i ne treba da bude dugoročni ni kratkoročni, nikakav plan za Srbiju u budućnosti. Vi ste čovek od struke i naravno da kao što mi parlamentarci znamo, vi do detalja znate kako izgleda strategija kineske Vlade za tzv. „Jedan pojas-jedan put“, novi „Put svile“, nazovite ga kako hoćete i kakva je uloga Srbije u tom kontekstu. Šta je naša prednost kod kineskih investitora? Evo i ovog tehnološkog parka koji ste najavili da će da zaposli toliki broj ljudi sa tolikom investicijom, upravo to što mi nismo u EU, što mi ne moramo još uvek, ali kako stvari stoje vi sve više se povinujete tim pritiscima i ucenama koje vam dolaze od Evropske komisije, mi ne moramo da tražimo kao druge zemlje koje su u EU, sa kojima Kinezi sarađuju, bilo kakve vrste saglasnosti. Pogledajte samo te kineske investicije za kratko vreme. Dakle, to je sve vrlo lako da se sagleda, koliko su učinile za srpsku privredu pa da možete da se hvalite ovom stopom, koja još nije dovoljna, rasta BDP. Šta bi bilo da mi nismo na vreme alarmirali javnost i da su Amerikanci došli i ponovo oteli fabriku „Železaru Smederevo“, nego su došli kineski investitori, koji su pored uloženog novca napravili sa pet hiljada zaposlenih proizvodnju koju je nekada Srbija imala sa 15 hiljada zaposlenih? Razmišljajte u tom smislu, ne da vas ucenjuju ovi sa zapada, jer sve je u kineskom načinu planiranja u njihovom menadžmentu. To je ozbiljna zemlja….
Hvala.
Završavam, gospodine Marinkoviću. Verujem da se i vi slažete sa ovim modelom poslovanja.
Potpuno.
Koja sve planira na duge staze, 100 godina unapred, a vi od danas do sutra, šta će da nam kaže ovaj ili onaj komesar, neke tamo birokrate iz EU. Okanite se toga, krenite putem saradnje sa tradicionalnim prijateljima naše zemlje, Kinom, Rusijom, zemljama BRIKS, zemljama Evroazijske unije, da bi nam zaista u privredi bilo bolje.
Hvala, gospođo Jovanović. Reč, po amandmanu, ima gospodin Tončev. Izvolite, gospodine Tončev.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre u Vladi Republike Srbije, poštovane kolege narodni poslanici, ja se javljam po amandmanu Nataše Jovanović i hoću da joj zahvalim u moje ime i u ime građana opštine Surdulica i celog Pčinjskog i Jablaničkog regiona, što je pomenula jedan veliki projekat u našem regionu, a to je kanalizacioni prsten na Vlasinskom jezeru. S obzirom da dolazim iz opštine Surdulica, kome pripada Vlasinsko jezero, ja hoću da pojasnim malo oko ovog projekta i da kažem, tačno je da je predsednik države, Aleksandar Vučić, posetio opštinu Surdulicu i tad je obećao da će biti urađen kanalizacioni prsten na Vlasinskom jezeru, a ja mogu da vam kažem sada da sve što sam do sada razgovarao sa našim predsednikom, da to što je obećao da je i ostvario. Tako da vidim da je i prvi korak početak ovog projekta da je Vlada pre mesec dana proglasila ovaj projekat za javni interes, tako da mi možemo kao opština da uđemo u eksproprijaciju i da završimo ovaj projekat. Naime, projekat imamo urađen 2002. godine. Međutim, treba da se usaglasi sa novim propisima i zakonima, što ćemo da uradimo, a obećano nam je da će da Vlada Republike Srbije za to da novac, a mogu da vam kažem da za samu izgradnju ovog projekta EU nam da je četiri miliona evra, a i Vlada Srbije treba da odvoji toliko para i da u interesu građana, ne samo Surdulice, već celog Pčinjskog i Jablaničkog okruga uradimo ovaj projekat, koji bi zaštitio ovaj biser turizma, odnosno najveće jezero i najveća voda po površini u našoj Republici. Tako da očekujem da će na proleće da krenu i radovi na ovom projektu i mogu da vam kažem da do sada sve što je Vlada Srbije obećala za našu opštinu, da je to ispunjeno. Pošto sam se javio povodom ovog amandmana, hoću da kažem i ministru da u sledećem periodu malo više obrati Vlada Republike Srbije pažnju na plate zaposlenih u javnoj upravi, odnosno u opštinskim upravama. Kao što svi znamo, tu su najniže plate, a tu nam stvarno treba da zaposlimo decu, odnosno stručnjake i školovane ljude, kako bi mogli da ispunjavamo zahteve naših građana. Takođe, ministre, morate da povedete malo više računa u narednom periodu da povećate i transfere lokalnim samoupravama, koje su na istom nivou već nekoliko godina, a dosta obaveza je preneto sa republičkog nivoa na lokalne nivoe. Mogu i ovo da vam kažem da svake godine lokalne samouprave dobijaju iz budžetske rezerve novac, tako da očekujemo da ćemo i ove godine dobiti nešto da pokrijemo troškove. Naime, znate da i radnicima dečijih vrtića dajemo mi novac i ova povećanja plata sad, a posebno u siromašnim opštinama je punjenje budžeta slabije, odnosno siromašni su građani i oko plaćanja poreza i taksi i svega. Tako da bih vas zamolio da, pored svega što ste uradili do sada za Srbiju, a i za našu opštinu, da i ovo učinite, da bi i radnici zaposleni u lokalnim samoupravama imali bar pristojne plate, kao što imaju i ostali zaposleni u javnim preduzećima. Hvala vam što ste me saslušali.
Hvala, gospodine Tončev. Pravo na repliku ima Nataša Jovanović. Izvolite.
Ja razumem gospodina Tončeva, SPS je u koaliciji na republičkom nivou sa SNS i normalno je da i vi očekujete, i manjinski ste partner, da dobijete ono što potražujete i ne samo vi, nego i vaše kolege, ali to nije suština moje replike, nego baš da iskoristim vaše izlaganje, kolega Tončev, da uputim generalnu primedbu ministru. Gospodine ministre, znači, Vlada nije uradila, vi ste uradili jednu fiskalnu strategiju za 2020. godinu, pa revidiranu verziju i sve smo mi to pratili. Tu infrastrukturnu strategiju, bukvalno od opštine do opštine, od jednog do drugog administrativno ovog upravnog okruga. Ako toga nema, mi ne znam šta stvarno možemo da očekujemo. Opet da se vratim na Kineze, na jednu našu parlamentarnu posetu njima tamo. Ta zemlja, koja ima toliku moć i toliku snagu, celu ekonomsku moć crpi upravo iz infrastrukture koju ima u zemlji i domaće proizvodnje. Opet ponavljam, domaće proizvodnje, kompanija koje su osnovane i koje su izvorno kineske, kao što to treba da budu naše srpske firme, koje treba da imaju mnogo više sredstava i mnogo više pomoći državi. Nije ovo samo jedan od usporenih projekata. Biće, pa će da krene, pa očekujemo to, nadamo se. To sve treba sad i odmah znate. Ako se nešto kaže, opredeli se država, to mora da se radi. Da li je normalno u 21. veku na ulasku u Prijepolje da imate onakvu deponiju? Ono je neverovatno. Skoro je bila i ova Memedovićeva emisija, da vi vidite one jezive snimke, koliko otpada pluta rekom i kasnije slivom Drine itd. Znači, sve se to dešava pred našim očima. Šta će sada taj tamo građanin, meštanin Prijepolja ili nekog drugog grada da kaže ili ovaj tamo u Batočini, u Kragujevcu, koji gleda da vi ne možete, nasledili ste ovo sa „Fijatom“ i kažete – eto to je neko drugi uradio? Niste još uradili deo koji spaja autoput sa ovim tzv. putem prvog reda od Batočine do Kragujevca. Stoje mašine. Ova nije obula štiklice, Zorana, od jutros, da tamo ide. Nema blata od jutros, evo, ja sam prošla. Ali, znate, ono je bruka i sramota da se danima ništa ne radi i vi sve tako sporo, sutra ćemo, danas ćemo. Tako zaista ne ide.
Hvala, gospođo Jovanović. Reč ima ministar Siniša Mali. Izvolite.
Hvala puno. Uvaženi poslanici, pomenuo sam nekoliko puta i ponoviću i sada opet. Ono što je najveći projekat koji je pred nama nije samo sprovođenje budžeta za 2020. godinu, već i sprovođenje nacionalnog investicionog programa, kojeg je predsednik Vučić najavio. U narednih desetak dana izaći ćemo sa tim predlogom programa, koji će upravo identifikovati, i ovo mi je važno da čujete, sve projekte koje ćemo raditi u narednih pet godina na teritoriji cele Srbije, sa detaljnim planom za svaku lokalnu samoupravu i po pitanju putne infrastrukture i po pitanju kanalizacione mreže, vodovodne mreže, fabrike za prečišćavanje otpadnih voda i svega onog što decenijama unazad drugi nisu uradili, a mi ćemo to sada uraditi. Preduslov toga, naravno, su stabilne finansije, preduslov toga je da imate i suficit u budžetu, da imate kontrolisani javni dug, kako biste novac koji imate priliku da plasirate ili da uložite uložili upravo u ono što je građanima Srbije najvažnije, a to jeste infrastruktura i, na kraju, dodatno na to, kao što znate, je i program od 500 miliona evra samo za naše mlade, za stambenu izgradnju, kako bi imali krov nad glavom, za pronatalnu politiku. To je sve sastavni deo nacionalnog investicionog programa. Dakle, upravo razmišljamo o tome da u narednih pet godina ono što nedostaje. I zamislite, jedna mala digresija, zamislite da su ovi pre nas završili i kanalizaciju i vodovod i sve ostalo što su trebali da urade, mi bismo danas pravili možda i svemirske brodove ili šta već. Ne, mi moramo da uradimo ono što oni nisu uradili jer su razmišljali o svojim džepovima i o tome kako da zarade 619 miliona evra, kao što je Đilas uradio. Mi ćemo završiti i svaki kilometar i svaki metar kanalizacione i vodovodne mreže i fabrike za prečišćavanje otpadnih voda. Uložićemo i u mlade i u putnu i u železničku infrastrukturu i sve ono što je neophodno kako bi kvalitet života u Srbiji porastao što pre. To je nacionalni investicioni program. Tu je i Vlasinsko jezero. Tu su sve ostale stvari koje niko nikada nije stigao da uradi, jer ili nije imao želje ili nije imao novca. Mi imamo i želje, a sad imamo i novac, između 10 i 12 milijardi evra u narednih pet godina da uložimo samo u poboljšanje infrastrukture, podršku mladima i pronatalnu politiku. Hvala.
Hvala. Reč ima Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao neko ko je 2001. godine inicirao i učestvovao u izgradnji industrijske zone u Inđiji, koja je gotovo završena 2007. godine, koristeći postojeću infrastrukturu, polu-autoput, vrlo brzo i autoput prema Novom Sadu, dve međunarodne pruge, želim da čestitam na industrijskoj zoni u Borči i da prenesem iskustva da je, recimo, nezaposlenost u Inđiji trenutno ispod 5%. Interesovanje za industrijske zone, posebno u ovom delu koji ima autoputeve i solidnu infrastrukturu, je daleko veće, ali mi moramo voditi računa i o džepovima, o unutrašnjosti Srbije, da se kroz razvoj industrije, pre svega prerađivačke, da se i stanovništvo ravnopravno i ravnomerno rasporedi. Bitno je koliko ima Srbija stanovnika, ali još bitnije je da oni stanovnici koji žive u Srbiji budu ravnomerno raspoređeni, odnosno da nemamo napuštene i zapuštene teritorije. Ali, moram vam reći nešto, ne možete biti protiv EU i CEFTA tržišta, ne možete biti protiv „malog Šengena“ i očekivati dinamičan razvoj Srbije. Velike kineske investicije ne dolaze samo zbog tržišta u Srbiji. One, pre svega, dolaze zbog tržišta EU i CEFTA tržišta, nadajući se čak da kad postanemo punopravni članovi EU ili neke zajednice koja će nju menjati, da će pristupiti još većem tržištu i da će tako Kinezi slaviti svoj profit. Profit koji mogu da ostvare na tržištu Republike Srbije je daleko manji od profita koji mogu da ostvare na teritoriji CEFTA tržišta i na teritoriji EU, zahvaljujući SSP, zahvaljujući Sporazumu o CEFTA trgovini, pa sad i „malom Šengenu“. Zato ne treba biti protiv bržeg transporta ljudi i roba ukoliko želite da privučete što više investicija, jer investicije su za mene benzin koji se sipa u automobili koji se zove država. Dakle, država je jedan automobil koji ne može da ide bez motora, a taj motor je privreda, a takođe ne može da ide bez benzina i pogonskog goriva ukoliko nema investicija, a investicije dolaze tamo gde vide najveću šansu za profit, a najveća šansa za profit je tamo gde je najveća šansa za razvoj, a najveća šansa za razvoj je tamo gde ima najveće tržište, dakle gde može da se trguje sa najvećim brojem ljudi. Otuda, još jednom, moja zahvalnost na ugovoru u industrijskoj zoni Borča, verujući da će ostali delovi Srbije da se ravnomerno razvijaju, poput Beograda, Novog Sada, delova Vojvodine, pa sada i Borče. Hvala.
Hvala, gospodine Rističeviću. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Izvolite, kolega Ljubenoviću.
Hvala, predsedavajući. Amandmanom na član 2. Predloga zakona o budžetu Republike Srbije za 2020. godinu predložena je izmena ovog člana u stavu 3. Poslanička grupa SRS je detaljno analizirala ovaj Predlog zakona, s obzirom na to da je budžet osnovni dokument ekonomske politike Vlade. U njemu se može videti jasna slika ponašanja sadašnje vlasti u Republici Srbiji. Dokument koji se nalazi pred nama je i te kako politički dokument, koliko god se predstavnici vlasti trudili da to negiraju. Ovih dana kada se usvaja budžet za narednu 2020. godinu imamo prilike da u raspravi ovde, u Narodnoj skupštini, putem medija slušamo priče predstavnika vlasti o njihovim navodnim uspesima i o tome kako će, zahvaljujući tim uspesima, građanima biti bolje. Svakodnevno slušamo hvalospeve o povećanju penzija i plata u javnom sektoru. Tipično za predizbornu kampanju koju uveliko vode predstavnici vlasti, pa zato želim da građane podsetim da je za nekoliko meseci termin redovnih izbora u Republici Srbiji. Smatram da potrebnim da podsetim na 2014. godinu i izbore koji su tada održani. Desetog marta 2014. godine građanima je u kampanji obećano da se penzije neće dirati, da ma koliko međunarodne institucije to tražile uštede u budžetu neće se praviti na štetu penzionera, već se uštede mogu napraviti kroz smanjenje broja službenih putovanja ili automobila i na druge načine. Dakle, radi se o javno izgovorenoj reči. Izbori su održani 16. marta 2014. godine. Počev od meseca novembra 2014. godine penzije su umanjene zato sada građani Srbije ne treba da veruju svim ovim hvalospevima vlasti, jer izbori će proći i situacija se može ponoviti. Ova vlast nije garant da će data reč biti i održana. Hvala.
Hvala, gospodine Ljubenoviću. Sada reč ima profesor dr Ljubiša Stojmirović. Izvolite.
Hvala lepo. Poštovane koleginice i kolege, na početku hoću da kažem da sam dobio obaveštenje od našeg ambasadora Zarića iz Tirane da među našim građanima za sada nema ni panike, a nema ni povređenih. To je jedna radosna vest posle onoga što se desilo u Tirani. Sa druge strane, nekoliko radosnih vesti danas čujemo ovde, što je veoma pozitivno. Izgradnja industrijskog parka u Borči je veoma veliki poduhvat, poduhvat kome treba svi da se radujemo, poduhvat koji će u mnogome omogućiti da Srbija krene prema svojoj razvojnoj putanji. Koleginica koja je govorila o kineskim investicijama je rekla da su Kinezi veliki stručnjaci za planiranje i da oni planiraju unapred stotinak godina itd, pa hoću samo da podsetim, bila je i Nataša tada u Kini, kada sam postavio pitanje našim kineskim prijateljima na koji način su oni uspeli tako brzo da se razviju u poslednjih 30-ak godina, enorman razvoj Kine. Njihov odgovor je bio sledeći – zadržali smo sve ono što je bilo dobro kod nas, a od drugih smo uzimali ono što je dobro kod njih. Taj kolega iz Kine mi je odmah rekao, a da ne bi čekao da me pitate šta smo uzeli od vas, reći ću vam, od vas smo uzeli princip samoupravnog planiranja. Znači, ono što je nekada bilo dobro kod nas, oni su to iskoristili, unapredili i evo danas dobrih efekata za njih i njihovu privredu. Mi smo malo zastali na tom polju i nismo kao dobri menadžeri, kao dobri upravljači koristili sistem planiranja. Prošle godine, koliko se sećam, donet je Zakon o sistemskom planiranju u Srbiji i obaveza je bila da se do kraja godine, od strane Vlade, nadležnih ministarstava, usvoji krovni plan na osnovu koga bi sve lokalne samouprave mogle da naprave svoje planove za sledeći period. Nekoliko puta sam u razgovoru sa našim ministrima pokušavao da saznam da li će biti do kraja ove godine taj krovni plan i, kako sam saznao, neće biti, biće pomereno, ali se nadam da će veoma brzo doći do izrade tog plana kako bi mogle lokalne samouprave da izrade svoje planove. Ovo što je rekao ministar finansija da ćemo uskoro imati projekte za sve lokalne samouprave gde bi se navelo ono što njih muči, mogu da kažem da je veoma pozitivno i nadam se da će biti u budućnosti to realizovano, jer na onoj sednici, kada smo birali kolegu Sinišu Malog za ministru, zamolio sam ga da malo, jednim okom, makar pogleda dole na Crnu Travu, jer bile su elementarne nepogode, uništeni su i putevi, mostovi, i dobio sam obećanje njegovo. Premda, mogu da kažem da to obećanje i nije realizovano, ali sada me raduje ovih 12 milijardi koje su obezbeđene za tu namenu, pa se nadam da će Crna Trava dobiti makar jedan milion i da će uspeti da izgrade barem te puteve, da napravi jedan hotel i da omogući i gostima i ljudima koji tamo žive da dođu i provedu bar lepih dana u Crnoj Travi, jer imaju u čemu da uživaju. Takođe, veoma me raduje ova vest da će se raditi kanalizacioni prsten na Vlasinskom jezeru, jer je to nešto što je trebalo davno da bude urađeno, ali kako kaže naš narod – bolje ikad nego nikad. Nadam se da ćemo svi imati razumevanja za napore koje pokušavamo kroz ovaj budžet da realizujemo u interesu građana Srbije i Srbije i da ćemo zajedničkim snagama uspeti da sve to dovedemo onako kako smo planirali do jednog krajnjeg cilja.
Hvala, prof. Stojmiroviću. Sada reč ima Srbislav Filipović. (Nataša Sp. Jovanović: Replika.) Replika? Izvolite, ali nije u nekom negativnom kontekstu. Profesor Stojmirović nikada nikog nije pomenuo, ali evo replika. Imate dva minuta. Izvolite.
Govorio je prof. Stojmirović baš da bi meni dao mogućnost za repliku, tako sam razumela. Možda nije bio dorečen do kraja, ali otprilike je to izgledalo tako. Mi smo posetili jedan od najvećih industrijskih parkova u svetu i u Kini i bili smo u Sudžou i tamo su nam, kako predsednik okruga Sudžoua, tako i privrednici, upravo na taj način prezentovali njihove uspehe. Pokazali su nam močvarna zemljišta, ljude koji su bili siromašni, apsolutno živeli na ivici bede, a onda su zaista krenuli da oporavljaju svoju privredu stvaranjem, za početak, tih malih fabrika, manufaktura, ulaganjem države i subvencijama za te male, kasnije, korporacije i tako korak po korak došlo se do tog nivoa privrednog rasta. Šta nas razlikuje od njih? Mi još uvek nemamo u državi, profesore Stojmiroviću, a to i ministar zna uređenost, što se tiče državne uprave i kontrole koja mora da postoji na svakom nivou. Još uvek visok nivo korupcije, još uvek visok nivo nerada onih koji treba upravo da pomažu domaćoj privredi. Pa neće ni ministar sam da ide od jednog do drugog grada ili njegovi pomoćnici. To moraju da rade ljudi iz sektora koji strateški upravljaju tim projektima i da pomažu da se oporavi domaća srpska privreda. Nemaju oni samo proizvodnju onoga što narod u Srbiji poznaje. Njihova prerađivačka industrija je takođe jaka, zato i oni traže sirovine širom sveta. Ne mogu ni dovoljno da proizvedu. To je naša šansa da oporavimo i kraj odakle vi dolazite, Crna Trava i jug Srbije i zapadni deo Srbije, da obnovimo stočni fond, da podignemo cenu poljoprivrednog zemljišta.
Hvala gospođo Jovanović. Reč ima narodni poslanik Srbislav Filipović. Izvolite, gospodine Filipoviću.
Hvala gospodine predsedavajući. Uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, svakog dana dobra vest za građane Srbije - 15 hiljada radnih mesta svakako izvrsna vest. Uveren sam da građani koji prate televizijski prenos, pogotovu ovi sa teritorije grada Beograda su prezadovoljni ovakvim vestima - 15 hiljada novih radnih mesta, a to znači puta prosečno tri člana domaćinstva je 45, 50 hiljada ljudi će imati izvesniju i bolju budućnost. Zbog čega o investicijama, o budžetu, o novcu, o ulaganjima ne govori Dragan Đilas i Savez za Srbiju? Ne govori zato što su to osvedočeni lopovi. Ne samo što su lopovi, što su pokrali kasu grada Beograda i Srbije, već iza sebe imaju takve repove da su im članovi porodica osuđivani na višegodišnje zatvorske kazne za trgovinu narkoticima i stavljanje u promet. Tako šurak Dragana Đilasa je osuđen na šest godina pravosnažno zatvora za trgovinu, stavljanje u promet, proizvodnju narkotika, pošto je uhapšen sa 2,4 kilograma kokaina za koje je navodno rekao da mu je dao neki prijatelj, a on nije znao šta nosi u svom gepeku, pa kada su ga pitali na suđenju i tokom istrage – ko je taj prijatelj koji mu je to navodno podmetnu, on je rekao da ne može da kaže koji je to prijatelj, jer navodno ima čast, moral, obraz itd. Kakav to obraz i moral ima onaj ko truje našu decu, ko našoj deci prodaje drogu? Pošto znamo u to vreme kakav je uticaj bio Dragana Đilasa u Srbiji, pa se pitam – ko je taj prijatelj čije ime nije hteo njegov šurak da pomene? Da taj prijatelj možda nije Dragan Đilas? Da on zapravo možda nije i organizator trgovine narkoticima zajedno sa svojim šurakom? Da ne stoji on zapravo iza trgovine narkoticima i prodaje droge našoj deci? Pa onda postavljam pitanje i nadležnim službama da se ipak istraži taj slučaj do kraja, da BIA, MUP i ostale nadležne institucije se pozabave tim slučajem malo detaljnije, podrobnije, da vidimo kakva je tu uloga i Marka Bastaća u celoj toj priči, s obzirom da znamo njegovu sklonost ka kriminalnim aktivnostima, da je deo jednog od crnogorskih mafijaških klanova. Vidimo zapravo da gde god zagrebete po Savezu za Srbiju i među njihove funkcionere, od Dragana Đilasa, Bastaća, Obradovića i ostalih ili naiđete na nasilje u porodici, nasilje prema ženama, prebijanje žena ili naiđete na pretnje ubistvima, silovanjem, pa naiđemo i na trgovinu narkoticima. Tako da molim da nadležne institucije se posebno ovom tematikom pozabave kako bismo građanima Srbije mogli da potpuno predstavimo o čemu se tu radi i ko je bio glavni proizvođač, rasturač, prodavac droge u Srbiji za vreme DS, odnosno Dragana Đilasa. Očekujem da se ovaj slučaj ispita u interesu građana Srbije i naše dece. Svakako MUP rekordnim zaplenama droge uliva strah u kosti ekipi okupljenoj oko Bastaća, Đilasa i ostalih. Stoga želim da pružim punu podršku u tom poslu i u ukidanju ovih kesa od Nove godine, kojih se posebno plaši Marko Bastać, vidim da je posebno nervozan u poslednje vreme, možda promeni još neku stranku, s obzirom da oni često vole da govore o preletanjima, preletačevićima, ne znam ni ja čemu, a tih četrdesetak odbornika koji su ga podržavali u opštini Stari Grad, kako je sam rekao, ne znaju više ni kojoj stranci pripadaju, jer su ih toliko promenili samo u jednom mandatu. Dakle, ljudi koji preko deceniju su vladali Srbijom su rasturači droge, kriminalci, lopovi i banditi. To su građani Srbije na vreme prepoznali. Uspeli smo da zaustavimo propadanje Srbije, da krenemo napred. Zato danas u Srbiju dolaze i investitori jer je Srbija mnogo sigurnija, bezbednija zemlja, zato se danas u Srbiji otvaraju fabrike, industrijske zone, zato imamo nova radna mesta, zato imamo povećanje standarda, povećanje plata i penzija. Uveren sam da ćemo i u narednim godinama predvođeni Aleksandrom Vučićem ostvarivati još bolje rezultate i još veći rast. Hvala vam.
Hvala gospodine Filipoviću. Reč ima Milija Miletić. Izvolite gospodine Miletiću.
Zahvaljujem se predsedavajući. Uvaženi ministre, isto po amandmanu, pošto mi je stvarno zadovoljstvo što vidim da dolaze kineski investitori, što se ulaže i ovde u Beogradu gde će biti 15 hiljada novih radnih mesta, to je lepa stvar, ali vrlo je bitno da u periodu koji dolazi i kroz ovaj naš budžet i kroz program IPA, koji će se predstaviti za narednih desetak dana, da jedan deo toga bude maksimalno iskorišćen u područjima Jugoistočne Srbije, u područjima u kojima je veliki demografski problem, u kojima ima veći broj umrlih nego rođene dece. Predlažem da u okviru toga imamo mogućnost da se kroz ove zakonske predloge, koji će biti kasnije u toku narednog perioda ovde u Skupštini, da se napravi razlika za ulaganja, za sredstva koja će biti u područjima kao što je Svrljig, Bela Palanka, Gadžin Han, opštine nerazvijene Jugoistočne Srbije, opštine koje su demografski uložene, opštine koje su brdsko-planinska područja, da se tim područjima obezbede veća davanja i za svako novorođeno dete, za svaku nezaposlenu porodilju, da bude najmanje 50%, to sam malopre govorio kada sam imao poslaničko pitanje. Još jedna od stvari, bilo bi dobro da u takvim područjima se obezbedi mogućnost zapošljavanja, da se privredni subjekti koji tamo otvaraju svoje privredne subjekte, otvaraju svoje firme da se njima da mogućnost da se stimulativno da njima radi, da se oslobode dela poreza obaveznog koji oni plaćaju kroz porez kroz PDV, odnosno kroz određene poreze, da to bude za njih oslobađajuće i ta razlika recimo 50% da bude za njih oslobađajuće, da tu razliku daju za plate radnicima jer je plata u našim opštinama kao što je Svrljig… (Predsedavajući: Vreme.) … i ostale opštine veoma mala i da bismo ujednačili i uslove života i upošljavanje potrebno je da damo veća sredstva i više za te opštine i ta područja.
Hvala gospodine Miletiću. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Gospodine Periću, izvolite.
Kolege su me upozorile da posle određenih diskutanata neću imati šta da kažem, ali pokušaću. Gospodine ministre, vama javne finansije nisu strane, ali ste se vi nekako uklopili u ovaj kliše pa kažete – nikada niko do mi, nikada niko bolje itd. Nemate razloga vi. Postoje tu neke kolege kojima je to jedino što mogu da pričaju, ali vi imate dovoljno struke i znanja da bi mogli da govorite isključivo vezano za budžet. Kao što su neki govorili da je budžet razvojni, neki da je predizborni, neki su osporavali da je razvojni, a neki da je predizborni, a ja mislim da je on i jedno i drugo, i na prvoj strani ovog tabelarnog pregleda ovde piše, stoji da je u Narodnoj skupštini od sredstava koja su planirana za Narodnu skupštinu određen deo sredstava će biti utrošen za izborne aktivnosti u 2020. godini. To je valjda normalno. Mi očekujemo redovne izbore i to uopšte ništa nije ni sporno. Lepa je vest koju ste vi podelili ovde sa nama da će u narednom periodu biti otvoreno oko 15 hiljada radnih mesta u Borči, ali mi imamo Ritopek koji je odavde, kažu, tačno 20 kilometara koji već godinama, a i decenijama nema vodu. Godine 2014. i ranije je bilo, ali 2014. godine neko je obećao da će to biti urađeno, a posle toga na hiljade cisterni je otišlo tamo. Imamo Nakovo, to je mesto kod Kikinde, gde se, kažu, prodaju kuće, to ste videli, mislim da je bilo i na RTS za četiri, do četiri i po, pet hiljada evra sa povećim placem. Treba se ispitati šta je tu, šta je dovelo do takve situacije? Član 2. u ovom svom narativnom delu govori kako i na koji način treba rešiti probleme deficita u budžetu i kako i na koji način treba otplaćivati sva javna dugovanja koja država Srbija ima. I vi ste ovde dali predloge i u stavu 2. ovog člana na koji način to može da se uradi, a mi lično mislimo, ukoliko bi se više pomoglo domaćim poljoprivrednim proizvođačima, domaćim privrednicima da bi taj problem bio pre i brže rešavan. Pored finansijske želje svakog privrednika, svakog pojedinca da uspe, ovde postoje kada su u pitanju građani Srbije i emotivni razlozi za uspeh, dok se to sa sigurnošću ne može tvrditi za direktne strane investitore. Znamo sigurno da će svi biti do onog momenta do kada imaju oni finansijskog interesa, kad to prestane pitanje koliko će oni dalje biti spremni da ulažu i da ostanu, da se zajedno sa nama bore na ovom tržištu, a naši privrednici će ostati do kraja više razloga postoji za to. Zbog toga treba ozbiljniju aktivnost usmeriti na pomoć domaćim privrednicima, domaćim poljoprivrednim proizvođačima i inače subjektima iz Srbije. Hvala vam.
Hvala, gospodine Periću. Sada reč ima Jelena Žarić Kovačević. Izvolite, po amandmanu.
Hvala vam, gospodine Marinkoviću. Uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, nove investicije i novi projekti i nova radna mesta su uvek dobre vesti za Srbiju, i evo, ja ću iskoristiti da uvaženi ministri preko vas čestitam celoj Vladi za novi projekat koji ste nam predstavili danas. Upravo zbog toga ja bih želela, da predstavim ovde neke projekte koji su urađeni u saradnji Vlade Republike Srbije i grada Niša, projekte koji su jako važni za južnu, odnosno jugoistočnu Srbiju. Dakle, zahvaljujući podršci, pre svega, republičkog budžeta i Vlade Srbije i zahvaljujući dobroj saradnji Vlade Srbije sa jedinicama lokalne samouprave. Niš je danas centar, ne samo regionalni, administrativni, već i privredni obrazovni i kulturni centar, a tome naravno doprinosi povoljan položaj u kome se naš grad nalazi i što daje mogućnosti za investiranje. Grad Niš je u 2018. godini bio jedan od pet gradova u Srbiji koji su izabrani za prve šampione lokalnog razvoja i zahvaljujući zajedničkim projektima sa Republikom, mi smo napredovali, pre svega u unapređenju kvaliteta života građana, u kvalitetnijem pružanju usluga, podsticanju preduzetništva i razvoja lokalne privrede. Godine 2018. takođe, zauzeli smo sedmo mesto u konkurenciji malih evropskih gradova budućnosti, a kao region zauzeli smo treće mesto u konkurenciji malih evropskih regiona u kategoriji privlačenja direktnih i stranih investicija. U Nišu je u proteklom periodu otvoreno i počelo da radi šest novih fabrika u koje je uloženo više desetina miliona evra, čime je zaista ispunjeno obećanje Aleksandra Vučića da će se u jug podjednako ulagati kao u sve delove Srbije. Stvoreni su uslovi za otvaranje više od 10.000 radnih mesta. Vlada Srbije je nam je pomogla da iskoristimo resurse, da stvorimo temelje za dalji razvoj grada. Najveća investicija bila je svakako izgradnja najsavremenijeg Kliničko centra koji ima najmoderniju opremu, što Niš sada čini ozbiljnim zdravstvenim centrom tog dela Srbije. Još jednom veliki projekat o kome bih ja želela da govorim, vredan je oko sedam milijardi dinara, odnosno oko 60 miliona evra koji počinjemo uz pomoć Vlade i partnera iz Švedske, a to je izgradnja fabrike za prečišćavanje otpadnih voda, koji pored izgradnje postrojenja podrazumeva i obnavljanje mreže kolektora. U Nišu će takođe budžet za 2020. godinu biti razvojni, veći za oko 1,2 milijarde dinara u odnosu novogodišnji i omogućiće završetak započetih projekata, infrastrukturnih projekata, naučnih, kulturnih, unapređenje saradnje sa privredom, sa univerzitetom, dalji razvoj naprednih tehnologija, nastavlja se sa izgradnjom stanova za pripadnike vojske i policije, sa izgradnjom socijalnih stanova i sve to sa nadom da u našem gradu zadržimo mlade ljude. Još jedan projekat koji je vezan za Niš, a koji bih želela da pomenem jeste izgradnja višenamenskog objekta, tzv. hrama umetnosti i kulture. Planirano je da bude u duhu savremene arhitekture, da se apsolutno uklopi u taj deo grada gde će biti otvoren i taj deo grada je moderniji i to bi trebalo da bude mesto mnogih budućih kulturnih dešavanja. Naravno, sa velikim zadovoljstvom uvek kažem da ću podržati budžet, jer to znači bolji, uspešniji i razvijeniji grad iz kog dolazim. Na kraju bih želela da podsetim da smo u periodu novembra meseca koji se simbolično zove "16 dana aktivizma u borbi protiv nasilja nad ženama" i želim da pozovem sve građane i sve nadležne ustanove da daju svoj doprinos u ovoj borbi i da pre svega nasilje prijave. Povezivanje u ovim aktivnostima je važno, ne samo u individualnom, već i u institucionalnom smislu, jer nam je cilj da živimo u društvu bez nasilja i u državi gde će svi biti jednaki. U tom smislu, želim da pohvalim budžete jedinica lokalne samouprave, tačnije grada Niša. Niš ima pet gradskih opština koje nemaju status jedinica lokalne samouprave, ali svi oni su u svojim budžetima predvideli ili će tek predvideti sredstva koja su izdvojena za rodnu ravnopravnost, a sve one čelnike opština koji u ovom trenutku kreiraju svoje budžete pozivam da učine to isto i da na taj način daju svoj doprinos u borbi protiv nasilja nad ženama. Hvala.
Hvala gospođo Žarić Kovačević. Reč ima Žarko Bogatinović. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Grad Leskovac se može pohvaliti izuzetnom saradnjom sa predsednikom Republike Srbije i Vladom Republike Srbije. Za samo godinu dana naš predsednik Aleksandar Vučić je posetio grad Leskovac, Jablanički okrug četiri puta, dok su ministri, stalni gosti i podrška gradu Leskovcu i ostalim opštinama Jablaničkog okruga. Izuzetno mi je značajna podrška koju dobijamo do Vlade Republike Srbije. Pored 196 miliona za rekonstrukciju zgrade "Sintetike", istakao bih i memorandum o saradnji koji je potpisan sa Ministarstvom poljoprivrede i zaštite životne sredine. Vlada Republike Srbije je izdvojila 497,5 miliona dinara za drugu fazu radova na centralnom postrojenju za prečišćavanje otpadnih voda u Bogujevcu. Reč je o tzv. linija mulja. Država takođe sa 464 miliona dinara finansira izgradnju novog kolektora na kome su radovi nedavno krenuli, sve sa ciljem da se centralno postrojenje za prečišćavanje otpadnih voda, čija je izgradnja koštala 10,4 miliona evra, stavi u funkciju, a kasnije i izgradi kanalizacija u 16 naseljenih mesta koja gravitiraju kod centralnog postrojenja, sa osam miliona evra koje smo dobili od holandske Vlade preko programa Orion. Da Leskovac uživa veliko poverenje i ima izuzetnu podršku Vlade Republike Srbije, dokazuju brojni projekti koje finansira država, a koji se sprovode u našem gradu, kao i početkom 2018. godine, kada je za Leskovac počela transferom iz budžeta Vlade Republike Srbije u budžet grada u iznosu od 450 miliona dinara. Velike investicije koje nas očekuju, kada je niskogradnja u pitanju je rekonstrukcija Bulevara Nikole Pašića i završetak obilaznice oko Leskovca. Grad je za eksproprijaciju na Bulevaru izdvojio 90 miliona dinara. Za završetak investicije Vlada će uložiti 165 miliona dinara, što predstavlja korak ka izgradnji obilaznice oko Leskovca. Leskovac je grad koji krupnim koracima stremi ka prosperitetu i boljitku o čemu svedoči i sertifikat o povoljnom poslovnom okruženju, koji smo dobili od strane NALED-a i to zasluženo sa 92,4 ispunjenosti kriterijuma. To prepoznaju kako strani, tako i domaći investitori koji odlučuju da svoje poslovanje započnu ili prošire na teritoriji našeg grada. Gradimo dugogodišnju saradnju sa kompanijom "Jura" koja planira da uskoro otvori treću fabriku na teritoriji našeg rada koja će biti jedinstvena u Evropi. "Falke", "Autostop", kao i kompanija "Džinsi" koja je otvorila novi proizvodni pogon u zgradi nekadašnje "Sintetike" u koju je vlada uložila 196 miliona dinara. Tamo trenutno radi preko 900 radnika koji su iz ne uslovne zgrade "Leteksa" prešli u novi objekat. Ove kompanije su pokazale da su društveno odgovorne i mi smo im veoma zahvalni na tome. Kompanija „Jura“ je nekoliko puta donirala aparaturu za dom zdravlja i Leskovačku bolnicu, a doprineli su i otvaranju kabineta u našim školama. Grčka kompanija „AutosTop“ je prošle nedelje adaptirala deo svog poslovnog prostora i pretvorila ga u moderan vrtić, koji će pohađati 80 mališana zaposlenih u ovoj kompaniji. Britansku kompaniju „Aptiv Pakard“ je prošle godine otvorio predsednik Srbije Aleksandar Vučić u zelenoj zoni, koju smo upravo mi nakon dužeg niza godina pokrenuli i gde očekujemo dolazak još mnogih investitora. Britanski investitor zaposlio je 1.500, dok se očekuje da ovde posao nađe 3.000 naših sugrađana. Lokalna kompanija „Statovac“ planira proširenje svoje proizvodnje u zelenoj zoni, čime će se dodatno unaprediti ovaj deo našeg grada. Parcela je vredna 42 miliona dinara, koju je grad prodao, a grad je izgradio saobraćajnicu u vrednosti od 33 miliona dinara. Još jedan britanski investitor uticao je na privredni razvoj i smanjenje nezaposlenosti u našem gradu. U pitanju je „Kapitol park“ i koji je britanski investitor uložio 10 miliona evra čime je zaživeo i taj deo našeg grada, a posao je našlo 160 Leskovčana. Od 2012. godine do danas broj nezaposlenih je smanjen za više od 7.000 u gradu Leskovcu. Sve navedeno dokazuje da je grad Leskovac ima povoljno poslovno okruženje, kao i odličnu saradnju sa privrednicima, kao i odlične uslove za privlačenje novih. Zahvaljujem.
Hvala, gospodine Bogatinoviću. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đurić. Izvolite, gospodine Đuriću.
Hvala, predsedavajući. Želeo bih da delegiram pitanje nedovoljne transparentnosti našeg budžeta i našeg budžetskog procesa zato što je transparentnost u pripremi i izradi budžeta i uopšte u upravljanju finansijama, jako važna zarad vraćanja poverenja građana u politički sistem, naročito u one javne funkcionere koji upravljaju javnim novcem, to je novac građana. Prva stvar koja je, recimo, za koju bih želeo da se razjasni je na poziciji subvencija. Imamo poziciju subvencija u avio-saobraćaju. Juče smo razgovarali o svrsishodnosti politike subvencija. Spomenuto je da se subvencioniše boing od strane Vlada SAD, kao što je urađen svojevremeno …(ne razume se) banaka i kompletnog finansijskog sektora novcem poreskih obveznika 2008, jer je ta vrsta subvencija bila nužna za zaštitu jednog mnogo šireg i većeg javnog interesa. Pa nas interesuje da li je ovde zapravo u pitanju sakrivena stavka subvencionisanja „Er Srbije“, jer 650 miliona dinara je u budžetu subvencija, koja je obrazložena otprilike sa rečima, projekat, dakle taj za koji je ovaj novac namenjen, obrazložen je rečima – pišemo strategije, predlažemo zakone, posećujemo međunarodne institucije avio-saobraćaja, usklađujemo naše zakone sa međunarodnim, itd. Znate kako, subvencioniše se i „Turkiš erlajns“, aerodrom novi u Istanbulu je velelepan, ali u toaletima na tom aerodromu piše da voda nije za piće. Dakle, to je pitanje ispravnosti prioriteta trošenja javnog novaca. Zatim, sledeća stavka za koju apsolutno nigde nema obrazloženja, a verujem da obrazloženje postoji i ne želim da pretpostavim da je tu bilo šta neobično u pitanju, pa bih voleo da čujem obrazloženje. Sedam milijardi dinara je povećanje pratećih troškova zaduživanja na Ministarstvu finansija, na poziciji servisiranja javnog duga prema inostranim poveriocima. Šta god da je ovde u pitanju, a pretpostavljam da nije ništa sumnjivo, mislim da nije dobro da ta stavka, prosto, nije nigde objašnjena, ni u obrazloženju zakona ni u materijalima. Ja sam konsultovao Parlamentarnu budžetsku kancelariju, kojoj se ovim putem zahvaljujem na sjajnom radu, koji je obavila u pripremi dokumentacije i analize budžeta. Na žalost, ni oni nisu mogli da pronađu ovih sedam milijardi. Još jedana veoma bitna stvar, koja iz godine u godinu ne dobija zasluženo objašnjenje, a te su stavke svake godine svake godine sve veće, a to su kazne, penali i odštete koje država Srbija plaća po presudama sudova. Ta je stavka ove godine uvećana za preko četiri milijarde. Mislim da prevazilazi i 22 milijarde u budžetu. Negde sam pronašao podatak da praktično jede čitav jedan budžet, da li prosvete ili tako nešto. Dakle, ogromne su stavke u pitanju, nigde nema adekvatnih objašnjenja. Molio bih ministra da nam da što detaljniju analitiku tih podataka, da vidimo, pretpostavljam da se radi o sledećem, investitori tuže državu zato što država ne ispoštuje ugovorne obaveze prema investitorima, investitori dobiju sudski spor protiv države i onda država novcem građana plaća to što državni funkcioneri Republike Srbije nisu, u sklopu svojih javnih ovlašćenja, mandata i posla za koji su plaćeni, ispoštovali ugovorne obaveze prema investitorima. Dajte da vidimo onda ko je tu kriv što se novac poreskih obveznika u ovolikoj meri troši na presude koje država plaća neodgovornim ponašanjem državnih funkcionera, jer kažem, preko četiri i po milijarde je uvećanje na ovoj poziciji i Fiskalni savet je na sednici Odbora za finansije takođe skrenuo pažnju da će država morati izaći sa strategijom kako će ovim sudskim odštetama stati na rep i iskontrolisati ih. Hvala.
Hvala, gospodine Đuriću. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Vesna Nikolić Vukajlović. Izvolite, gospođo Nikolić Vukajlović.
Formalno gledano, budžet za 2020. godinu jeste uravnotežen i može se reći da za Vladu Republike Srbije ovo jeste veliki uspeh, ali jeste veliki uspeh samo prema MMF-u, jer ste sa tim osigurali ekonomsku stabilnost i ojačali poverenje tih nekih investitora koji treba da dolaze. Međutim, da bi došlo do ovog budžeta treba odgovoriti i razjasniti građanima tri stvari. To je, kako je došlo do ovog punjenja budžeta u ovih sedam godina i kako ste u stvari došli do ovakvog budžeta tek 2020. godine? Šta niste uradili u međuvremenu u ovih sedam godina za građane Srbije? Ono najbolnije pitanje, zašto niste pristupili tome i zašto to niste uradili? Zašto je vaše upravljanje finansijama i dalje neregularno? Zašto se i dalje pravite jednu hiper klasu koju ste već zatekli do 2012. godine? Zašto ti isti vaši ljudi zloupotrebljavaju ovoliki novac iz budžeta, puše tompuse, grade po deset hiljada kvadrata u našim turističkim centrima da niko ne zna, da niko ne vidi? Zašto se prave već plantaže koje treba da sačekaju samo legalizaciju određenih opojnih biljaka, itd? Ali, da počnemo od toga kako je došlo do punjenja budžeta. Naravno da ste morali 2015. godine februara meseca da potpišete sa MMF-om jedan ugovor i da u tom ugovoru sve što možete da date, dali ste sve sa grbače naroda, a to što ste dali sa grbače naroda jeste da ste odmah povećali obuhvat poreza, povećali ste vrstu poreza, povećali ste visinu poreza. Svako ko je oporezovan, a svi su oporezovani, nezavisno od toga da li imaju rešenu infrastrukturu, da li je to čovek koji živi u sred Beograda ili je to čovek sa vrha neke planine, nekog udaljenog sela itd. Potpuno vam je bilo svejedno ko plaća taj porez, vama je vrlo bilo bitno samo da napunite taj vaš budžet. Ono što ste uradili jeste sledeće, što nije bilo dobro, jeste, u tom ugovoru sa MMF-om, morali ste da smanjite plate, otežali ste samim tim školovanje, otežali ste zdravstvo, smanjili ste penzije penzionerima, otežali ste odlazak u penziju, zamrzli ste plate u javnom sektoru, onemogućili ste rast penzija dok izdvajanje za penzije ne padne ispod 11% BDP. Ono što je najstrašnije, doneli ste najstrašniji Zakon o radu kako biste privukli strane investitore koji nisu strani investitori, već su to plaćeni ljudi koji su došli unapred… Znači, unapred ste platili svakog radnika koji su oni zaposlili na određeno vreme. Zatim, taj Zakon o radu vam je olakšao otpuštanje radnika. Znači, i tu ste rasteretili poslodavca koji je došao kao taj strani investitor. Zatim, plaćanje otpremnina ste ukinuli potpuno, tako da ste minuli rad počeli da računate samo kod trenutnog poslodavca tako da ljudi koji su imali 10, 15, 20, 25 godina radnog staža i prešli u neke druge firme, izgubili od pet do deset hiljada dinara u svom ličnom dohotku. Znači, šta je još bilo strašno u ovom Zakonu o radu? Propisali ste minimalnu cenu rada, svi koji su došli i koji su kobajagi strani investitori, šta su radili? Držali su se te minimalne cene rada sve vreme, niko nije povećavao plate, tako da ste radnike držali em na određeno vreme na dve godine, em ste ih držali u strahu, em ste legalizovali jedan takav sistem gde su radnici morali da rade po svaku cenu, a vi ste se time hvalili, jer onda kažete – dobro je što radite, hajde da radi jedan, pa hajde da radi i drugi, a zašto su radili? Radili su samo da bi punili vašu kasu, da bi plaćali račune milom ili silom, a uglavnom umesto da pravite institucije, vi ste uvodili javne izvršitelje i onda ste silom otimali i to malo zarade koju su ljudi imali u tim stranim preduzećima. Šta ste onda uradili? Zabranili ste zapošljavanje, a da biste mogli da izađete na političko tržište, da biste mogli… Ministre, ja mislim da govorim vama. Gospodine ministre Siniša Mali, ja mislim da govorim vama i trebalo bi vi da čujete ovo o čemu pričaju srpski radikali i očekujem da vi meni kažete šta ovde nije ispravno. Možda nešto ja grešim i možda šaljem pogrešnu poruku javnosti. Molim vas da budete makar malo pristojni i da udostojite narodne poslanike. Molim vas, nema smisla. Da li je tačno da ste zabranili zapošljavanje? Da li je tačno da ste tu zabranu zapošljavanja produžili na 2020. godinu? Da li je tačno da ste isključivo zapošljavali pripadnike vaših stranaka preko posebne Vladine komisije? Znači, sve je tačno, vi nećete o tome da razgovarate i nećete ništa uopšte ni da slušate. Još nešto da vam kažem, ovim Zakonom o radu kojim ste od šest meseci produžili privremeni rad na dve godine, šta ste uradili? Držite ljude u strahu sve vreme da svakog trenutka mogu dobiti otkaz. Šta ste onda uradili? Onda ste te iste ljude koje držite u strahu iskoristili u političke svrhe, pa ste ih onda izveli na teren, pa ste onda tako preko kapilarnih glasova tražili od njih sigurne glasove i tako ste sebi obezbedili uvek i u svakom trenutku 50% na izborima. Ono što niste uradili, šta niste uradili? Sve to što ste uzeli od naroda, sve bi to bilo i logično i naš srpski narod bi to izneo i sve bi to prošlo da ste vi, šta, da ste iole pokazali dobru volju da našu omladinu zadržite u našoj zemlji, da ste iole pokazali da je vama istinski stalo do ekonomskog oporavka ove zemlje, da ste ozbiljno pristupili izgradnji domaćeg preduzetništva, da ste pokazali istinsku volju da stavite u funkciju sve prirodne i ljudske resurse kako bi iskoristili naše komparativne prednosti, kako bi te komparativne prednosti pretočili u konkurentne, kako bi od tih konkurentnih prednosti stvorili prepoznatljiv proizvod i kako bi kao takvi izašli na tržište. Sve to niste uradili, sve vam je to neoprostivo. Treće pitanje jeste – zašto sve to niste uradili? E, to je najcrnje, ono što treba da znaju naši građani, a za to sada nemam vremena. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Imajući u vidu da su moje uvažene kolege prilikom prethodnih diskusija ukazale na nešto što smatram da zavređuje veliku pažnju, ja ću se na tu temu nadovezati sa sledećim činjenicama. Radi se o pravosuđu, konkretno radi se o sudskim postupcima, i to sudskim postupcima koji se vezuju za povredu prava stranke na suđenje u razumnom roku. Da bi građanima bilo jasno, razumni rok za postupanje suda u određenim parnicama ni u kom slučaju ne može da bude dve, tri, pet, pa i više godina. Šta to znači? To znači da stranka trpi ogromno vreme koje se potroši apsolutno nepotrebno da bi se došlo čak do prvostepene presude, a da ne govorim o postupcima po žalbi koji takođe traju po godinu, dve ili više. Kada su u pitanju upravni sudovi, postupci po tužbama kojim se iniciraju upravni sporovi traju i po tri godine. Šta to znači? To znači da stranka koja nesumnjivo ima stari predmet, a svi predmeti preko tri godine jesu stari predmeti, ima pravo da traži naknadu štete zbog povrede prava na suđenje u razumnom roku. To pravo stranci se ne može ograničiti, ne može se uskratiti i ukoliko stranka podnese potrebne dokaze i istakne adekvatne činjenice ona bude u statusu da joj sud dosudi pravo na naknadu štete. Ta naknada štete, radi građana, nije nimalo mala. Ona se kreće u iznosima od po dve, tri hiljade evra. Uvaženi ministre, ako imamo činjenicu da je takvih predmeta izuzetno mnogo u sudskim postupcima, puta dve, tri hiljade evra, to je zaista jedna poprilično visoka suma koja opterećuje budžet Republike Srbije. Zašto ja ovo govorim? Zbog toga što je krajnje vreme da se ili sistemski, dakle, donošenjem zakona, uvede red kada je u pitanju jedna vrsta apsolutnog nemara u pogledu postupanja u sudskim sporovima, nemara, zbog toga što se ili sporovi odugovlače na jedan apsolutno nepotreban, neracionalan i neprihvatljiv način, odlažu se ročišta, čeka se na donošenje odluke po nekoliko meseci, čak i godinu dana, još više se čeka da se odluka dostavi. Šta tada stranka može? Da kaže jednostavno ono što ima pravo – nadoknadite vi meni štetu što sam ja ovoliko dugo čekao u postupku, bez obzira kakva će da bude odluka suda, pozitivna ili negativna. Kad kažem – uvođenje reda, tu ozbiljno mislim i poslanička grupa SPS sa pravom se zalaže za zaštitu budžeta, zato što ova sredstva mogu da se iskoriste daleko racionalnije, u interesu građana Republike Srbije ili da idu u pravcu investicija ili da se ulože u socijalne programe, u projekte, da se ulože u kulturu, da se ulože u sport, da se ulože tamo gde je pametno, a ovako se iz budžeta samo izdvajaju ogromna sredstva, pri čemu budžet bude prilično opterećen. Šta bi moglo sistemski da se reši? Moglo bi jednostavno da se uvede jedno pravilo – da odgovornost moraju da trpe oni koji su krivci za postupanje suprotno pravu stranke da mu se sudi i da joj se sudi u razumnom roku, a to mogu biti samo oni koji su nosioci pravosudnih funkcija i koji odlučuju o pravima stranke. Na taj način, iako znam da država može da se regresira od sudije, mislim da bi sistemski bilo daleko bolje kad bi ta odgovornost postojala direktno i ukoliko bi se krivica utvrdila na jedan apsolutno pouzdan način, zbog čega je došlo do povrede prava stranke na suđenje u razumnom roku. Naravno, ovo je isključivo u interesu zaštite budžeta, naravno, ovo je isključivo u interesu onih potreba građana koje se moraju zadovoljiti, koje je potrebno redovno servisirati, umesto što plaćamo nepotrebne naknade štete, da ne govorim o naknadama štete koje dosuđuje sud u Strazburu itd, o čemu i te kako dobro znate kakva je situacija kada je u pitanju Republika Srbija. Siguran sam da ćete u pogledu ovih pitanja imati razumevanja i da ćete na mestima gde to možete apelovati da se ovakvi problemi više ne događaju. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Borka Grubor. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa saradnicom, dame i gospodo narodni poslanici, kao prvo, želim da se zahvalim našoj Vladi i predsedniku gospodinu Aleksandru Vučiću za ugovor koji je pre sedam dana potpisan sa azerbejdžanskom kompanijom „Azvirt“, vezano za izgradnju auto-puta Ruma-Šabac, velikog modernog mosta preko Save, kao i brze saobraćajnice od Šapca do Loznice. To je veoma važna investicija za našu zemlju, a posebno za Loznicu, Podrinje i celu zapadnu Srbiju. Vrednost ugovora je 476 miliona evra. Gradi se 21,4 km autoputa, novi most i brza saobraćajnica. Radovi će biti završeni u roku od tri godine. Ovaj ugovor znači život za celo Podrinje, jer će doneti nove investicije i nova radna mesta i mnogo više turista, a zadržavanje mladih na svojim ognjištima jer će imati svoju budućnost, moći će da ostanu i da opstanu. Brza saobraćajnica Šabac-Loznica je duga 54,58 km, širine 19 metara i biće najmodernija saobraćajnica u tom delu Srbije i mnogo će značiti za Rađevinu, cerski i gučevski kraj tj. celo Podrinje. Glavna radna snaga kompanije „Azvir“ su radnici Srbije koji su se pokazali kao veoma vredni i odgovorni, a kompanija posluje u našoj zemlji od 2012 godine, i gradila je autoputa Preljina-Ljig kvalitetno i ugovorenom roku. Sve ovo je moguće raditi zahvaljujući finansijskoj konsolidaciji države koju je učinio naš predsednik još dok je bio premijer, a nastavila sadašnja Vlada, na čelu sa gospođom Anom Brnabić. Rekonstrukcijom železničke pruge Šabac-Brasina i renoviranjem svih stanica na tom potezu posle 13 godina pauze uspostavljen je železnički putni prevoz do Šapca i Rume, a ujedno povećani uslovi za transport robe iz Republike Srpske, kojima je ova obnovljena pruga jedini izlaz u svet, što se tiče teretnog saobraćaja. Za par godina Srbija će moći da se pohvali da je za deset godina uradila autoputeva i drugih saobraćajnica više nego u prethodnih 70 godina. U gradu Loznica i celom Podrinju u poslednjih 30 godina nije otvorena nije jedna nova fabrika, već su postojeće uništene i razorene. Prvi put u istoriji našeg grada došla su dva velika investitora i gradi se nova budućnost Loznice zahvaljujući velikom angažovanju našeg predsednika. U razmaku od nepuna dva meseca postavljen je kamen temeljac za izgradnju dve fabrike 2. aprila za „Mint“ i 31. maja za „Adient“, čime se gradi nova budućnost Loznice. One su od ključnog značaja za ekonomski razvoj i opstanak Loznice, Jadra i čitavog Podrinja, jer će obezbediti radna mesta za mlade ljude i tako ih zadržati na svojim ognjištima. „Mint automotiv“ je velika kineska kompanija koja će uložiti 100 miliona evra u novu fabriku i zaposliti 1.000 radnika. Ova kompanija je jedan od svetskih lidera u oblasti dizajna, proizvodnje i prodaje, kako strukturnih, tako i dekorativnih delova za automobile. Kompanija je zainteresovana i za izgradnju hotela u Banji Koviljai. „Adient“ je američka kompanija za proizvodnju presvlaka i autosedišta. Izgradnja fabrike je u toku, a već zapošljava 600 radnika. Po završetku izgradnje fabrike, posao treba da dobije ukupno 1.500 radnika. Lokalna samouprava grada Loznice je obezbedila svu potrebnu infrastrukturu za oba investitora. Kada se domaćinski posluje onda se iznađu sredstva i na republičkom i na lokalnom nivou. Tako radi odgovorna Vlada, tako radi naš predsednik, tako radi i naš gradonačelnik Vidoje Petrović. Osim ove dve fabrike u Krupnju je pre par godina počela sa radom turska firma džinsa koja zapošljava oko 160 radnika. Slična firma je planirana i u Malom Zvorniku čiji su pripremni radovi za ovu fabriku u toku, a zaposliće 400 radnika u naredne dve godine. Što se tiče planiranih investicija za grad Loznicu vrlo važan projekat je postrojenje za preradu otpadnih voda čiju izradu dokumentacije za IPA fondove, finansiraju Ministarstvo finansija, Ministarstvo za evropske integracije i Ministarstvo poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede. Takođe je u toku i završna faza priprema za izgradnju novog fudbalskog stadiona. Projektnu dokumentaciju finansira UNDP, a gradnju stadiona Kancelarija za upravljanje javnim ulaganjima Vlade Republike Srbije. Kao zdravstvenog radnika veoma me raduje povećanje u budžetu za 2020. godinu za skoro 74% u zdravstvenu infrastrukturu, što će doprineti poboljšanju uslova za lečenje naših sugrađana. U Lozničkoj bolnici je u toku rekonstrukcija tri odeljenja, internog, grudnog i psihijatrijskog. Planirana je izgradnja i nove kotlarnice u bolnici i rekonstrukcija hirurško-ginekološkog bloka ukupne površine 9.200 m2. Sve ovo uz već isplaćeno povećanje plata u zdravstvu za prvi deo novembra i svim drugim sektorima svakako će uticati na kvalitet zdravstvenih usluga svim našim pacijentima, kao i na smanjenje odliva medicinskog kadra. Zaista Lozničani imaju na čemu da budu zahvalni i našoj Vladi i resornim ministarstvima i lokalnoj samoupravi, a najviše našem predsedniku gospodinu Aleksandru Vučiću, čijom zaslugom je sve ovo i pokrenuto. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Đurić.
Hvala predsedavajući. Hvala kolegi Neđi Jovanoviću što je dao deo informacija u vezi sa ovom famoznom stavkom od preko 21 milijarde koja se odnosi na novčane kazne i penale po rešenju sudova koje država plaća, na naknadu štete za povredu, ili štetu nanetu od strane državnih organa. Dakle, moguće je da deo ovog novca odlazi na naknadu licima kojima je povređeno pravo na suđenje u razumnom roku, ali samo manji deo. Ako pretpostavimo, kako je kolega Jovanović rekao da imao 15.000 lica kojima se u proseku plaća po 3.000 evra odštete zato što im je država Srbija neažurnošću svog nereformisanog pravosuđa povredila pravo na suđenje u razumnom roku, dolazimo do cifre od oko 5,3 milijarde dinara, pa neka je i šest. Postavlja se pitanje gde ide preostalih 16 milijardi, jer na ekonomskoj klasifikaciji 483 imamo novčane kazne i penale po rešenju sudova 14,4 milijarde. To je uvećanje od jedne milijarde u odnosu na prošlogodišnji budžet. Na poziciji 485 naknada štete za povredu ili štetu nanetu od strane državnih organa sedam milijardi, tri i po milijarde više nego prošle godine. Zato je važna transparentnost budžeta da vidimo tačno našta je novac odlazio, po kojim sudskim predmetima, po kojim nalozima za isplatu. Kada govorimo o transparentnosti budžeta Severna Makedonija je juče predstavila svoj portal za praćenje javnih finansija gde je građanima online omogućen uvid u preko 12,5 miliona transakcija. Bukvalno svaki nalog za isplatu po svakoj fakturi u tom skupu od 12,5 miliona transakcija može da se vidi. Malo pre sam probao za računarom, recimo, njihov Fond za zdravstveno osiguranje, transakcije izlistane su se u periodu od 1. januara do 24/5. novembra 2019. godine. Mi nemamo, ni mi čak kao narodni poslanici, a pogotovo građani nemamo do te mere analitički omogućen uvid u trošenje novca. Dakle, ponovo postavljam pitanje i molim da se razjasni od 22 milijarde dinara sudskih kazni i penala i naknada štete koje su pričinili državni organi, ako pretpostavimo da oko šest milijardi odlazi za povredu suđenja u razumnom roku našta odlazi preostalih 16 milijardi? Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Olivera Ognjanović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Slažem se sa obrazloženjem koje je dala Vlada kada je odbila ovaj amandman, a htela bih da kažem nešto o cilju sprovođenja javnih politika koje su pomenute u članu 2. Kada smo kod javnih politika znamo da one predstavljaju pravo delovanja Vlade u cilju postizanja ekonomskih i društvenih ciljeva za koje Vlada veruje da su u najboljem interesu društva. Plan i program za sledeću godinu koncipiran je na osnovu prihoda i ušteda koje smo ostvarili ove godine i na osnovu toga možemo reći da nakon dugo vremena imamo stabilan budžet koji smo ostvarili nakon teških reformi u proteklim godinama. Analizom Predloga budžeta za 2020. godinu vidimo da Vlada Republike Srbije nastavlja smerom razvoja, širenja i rasta privrede i životnog standarda građana, a sve u cilju kako bi našoj deci obezbedili bolju budućnost. Zahvaljujući reformama javnih finansija promenjeno je lice Srbije, promenjen je njen ugled u svetu, kreditni rejting, mesto na Dujing biznis listi Svetske banke. Na početku sam rekla da su javne politike u stvari pravac delovanja Vlada u cilju postizanja ekonomskih i društvenih ciljeva, a strateški cilj Vlade Srbije je povećanje životnog standarda i ključna je karakteristika za 2020. godinu. To se najbolje vidi kroz pokretanje privrede, intenzivna ulaganja i nove investicije, otvaranje novih radnih mesta i kroz smanjenje nezaposlenosti. Srbija sada predstavlja bezbednu zemlju, zemlju mira i stabilnosti i kao takva je privlačna za ulaganje. U 2019. godini imamo direktne strane investicije koje iznose dve milijarde 320 miliona evra, odnosno 43% više nego 2018. godine. Ponosni smo što je u poslednje tri godine Srbija po drugi put svetski lider u privlačenju direktnih stranih investicija. Intenzivno se ulaže u infrastrukturu i stvaranje što boljeg poslovnog ambijenta, što je razlog novih, stranih investicija i otvaranje stotinu novih fabrika i novih radnih mesta. Nezaposlenost u Srbiji u prvih devet meseci iznosi 10,3%, dok je 2013. godine bila veća od 25%. Iako je ovo dobar rezultat, cilj nam je da se nezaposlenost i dalje smanjuje i nastavićemo da se borimo u tom smeru. Imamo dodatni podsticaj i olakšanje novog zapošljavanja jeste oslobađanje odnosno smanjenje od poreza na zarade i od poreza na PIO za poslodavce. Što se tiče budžeta za 2020. godinu, najveće povećanje ima zdravstvo - 73% je veća stavka budžeta, zato što želimo da se uloži u veće plate u zdravstvu, u infrastrukturu, lečenje bolesti za koje nema leka u Srbiji, za lečenje hroničnih bolesti, nabavku medicinske opreme i zapošljavanje novih kadrova u zdravstvu. Kada je reč o kapitalnim investicijama, intenzivno se ulaže u infrastrukturu i nastaviće se i tokom narednih godina. One iznose oko 260 milijarde za 2020. godinu. Kada je reč o infrastrukturi, sa ponosom ću reći da je izgrađeno preko 300 kilometara auto-puteva. Završen je Koridor 10 a izdvojena su sredstva za Koridor 11, Moravski koridor, za izgradnju auto-puta Beograd - Sarajevo i da ne nabrajam ostale, zato što smo ih više puta čula. Znači, mi govorimo o povezivanju opština i regiona, što uz izgradnju prateće infrastrukture predstavlja uslov za ubrzanje razvoja i podizanje kvaliteta života građana. Govorimo o stvaranju uslova za privlačenje stranih investicija i ubrzanje privrednog rasta. Najviše me raduje Nacionalni investicioni plan, gde će biti izdvojeno preko 10 milijardi evra u komunalnu, saobraćajnu, energetsku, digitalnu infrastrukturu, u podsticanje nataliteta, izgradnju stanova za mlade, u turizam itd. Investicija sprovođenje vodovodne i kanalizacione mreže sa prečistačima za otpadne vode kroz celu Srbiju će dati jednu sasvim drugačiju sliku Srbije, nove, moderne Srbije, gde će građani živeti neuporedivo kvalitetnije, jer je veliki broj naselja koja su samo delimično pokrivena vodovodnom i kanalizacionom mrežom, što je veoma bitno građanima. Treću godinu zaredom povećavamo plate u javnom sektoru, dok će penzije sledeće godine od 1. januara biti povećane za 5,4%. Prema tome, smatram da je pravac delovanja kojim ide predsednik Vučić i ova Vlada potpuno ispravan, da vodi u potpunu stabilizaciju javnih finansija, ozdravljenje srpske ekonomije i obezbeđuje stabilnost za rast u godinama i decenijama koje slede. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jelena Vujić Obradović.
Zahvaljujem, potpredsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, po amandmanu. Kada je u pitanju budžet Republike Srbije, nedvosmisleno da će poslanička grupa Jedinstvene Srbije podržati ovaj budžet koji je i te kako razvojni, koji nije izborni budžet i koji govori u stvari o pitanju opstanka i ostanka građana Srbije u Republici Srbiji. Kada govorimo o budžetu za 2020. godinu, treba samo napomenuti o svim važnim projektima koji su prethodili ovom budžetu i gde imamo nastavak ulaganja u infrastrukturu, u opremu, ali, isto tako, nadam se da će u budućem periodu i te kako biti bačen akcenat i ulaganja na kadrove. Za mene koja dolazim iz jugozapadne Srbije jako je bitno, kao što je koleginica Dragana Barišić juče pomenula, izgradnja Moravskog koridora, jer postoje opštine koje su nekada u ovom delu jugozapadne Srbije bili industrijski centri, do 2012. godine došlo je, kada je u pitanju industrija, do totalnog raspada tih industrijskih centara i ovo je nada za ovaj deo Srbije i Trstenika, Aleksandrovca, Kruševca, pa da kažem i Kraljeva do Čačka, ne samo kada je u pitanju auto-put, što je svakako jako bitno i tranzitno, već i kada je u pitanju podizanje industrije u ovom delu Srbije. Međutim, za nas iz Jedinstvene Srbije ono što je jako značajno jeste izdvajanje iz budžeta u borbi protiv bele kuge, kada je u pitanju natalitet i rađanje i izdvajanje većih sredstava finansijske podrške porodica sa decom. To je zaista jako značajno jer svaka nova beba, svako novo dete u Srbiji predstavlja budućnost Srbije i svi gradovi treba da se ugledaju na centre kao što je Jagodina, koja je prošle godine podigla kamen temeljac za izgradnju još jednog vrtića, što znači da su ovi gradovi gradovi u kojima se rađaju deca. I zaista, pun respekt za takve gradove, gde se ulaže i gde i lokalne samouprave a ne samo država izdvajaju kada je u pitanju natalitet i kada je u pitanju rađanje. Takođe, jako značajno, jer dolazim iz poljoprivrednog područja, jeste veće izdvajanje, a nadam se da će Ministarstvo poljoprivrede nekim novim zakonima još više obratiti pažnju kada je u pitanju poljoprivreda i naročito sela koja su u tim planinskim poljoprivrednim područjima kao što je u pitanju podkopaonički kraj, gde zadnjih dve ili tri godine zaista je došlo do velikih prirodnih nepogoda, gde sami poljoprivrednici ne mogu da vode borbu sa prirodom, tako da je potrebna zaista veća podrška i države i lokalne samouprave poljoprivredi i poljoprivrednicima i uopšte građanima koji žive u seoskim područjima od strane resornih ministarstava. Svakako da će Jedinstvena Srbija podržati ovaj budžet koji je razvojni, koji je dobar, domaćinski. Ministarstvo prosvete, vidim da su i tu povećana sredstva i dosta se ulaže u obrazovanje, u digitalne učionice, digitalnu nastavu. Svakako da je obrazovanje stub Republike Srbije i da ovaj budžet trebamo podržati. Takođe, poslanici Jedinstvene Srbije podržavaju i vaš rad, gospodine Mali i svakako da političke odluke koje su se dešavale prethodnog meseca i prethodne nedelje nikako ne možemo da prihvatimo i da stavimo ispred vaše profesionalnosti i struke i mislim da građani Srbije to znaju i da jednom treba da prestane svaka polemika po pitanju političkih odluka, gde je jedan deo javnosti već unapred doneo odluku i presudio, tako da vam dajemo podršku u daljem vašem radu, dajemo podršku Ministarstvu finansija, budžetu Republike Srbije, poslanička grupa Jedinstvene Srbije na čelu sa Draganom Markovićem Palmom. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jahja Fehratović. Izvolite.
Zahvaljujem. Juče i danas provejavaju pitanja infrastrukture. Ono što je juče kazao jedan narodni poslanik jeste suština svih mogućih promišljanja. To jeste kazano juče u jednoj diskusiji - ko će da dođe tamo gde nema dobrih puteva, gde nema infrastrukture, misleći na investitore i misleći na razvoj ekonomskog prosperiteta jednog kraja. Zato mi iz Stranke pravde i pomirenja insistiramo na infrastrukturnim projektima i zato smo iskazivali zebnju i strahove da sve ono što je i ovde predloženo u budžetu, koji zaista jeste razvojan, da li će uopšte biti realizovano, a posebno kada se tiče onih delova infrastrukturnih projekata koji se odnose na naš kraj, tj. onaj zajam od Republike Turske za rehabilitaciju puta Dva A, državnog reda Novi Pazar - Tutin, jer smo svedoci zaista, i to jeste suština, da tamo gde nema dobre infrastrukture, nema ni investitora, nema ni fabrika. To je podložno područje za izazivanje svih mogućih netrpeljivosti, nesporazuma, za stvaranje ambijenta ekonomske zavisnosti građanstva i na kraju za odliv stanovništva. Zato nam je vrlo važno da sve ono što stoji u ovom budžetu bude na koncu i realizovano i da građani, konačno u ovom procesu decentralizacije Srbije počnu osećati ove sve benefite ozdravljenja naše privrede i dobrog raspolaganja sredstvima, jer, u protivnom čeka se godinama, međutim, dođe se do otvaranja puteva. Tih otvaranja radova na putevima nam je već dosta. Podsetiću da smo imali možda šest ili sedam puta otvaranje radova na zaobilaznici oko Novog Pazara, još iz vremena Koštunice, pa Tadića, pa ovoga, pa onoga i sve se to završavalo na otvaranju radova, međutim nikada konkretno se taj projekat nije završio. Ubeđeni smo, verujemo da ova Vlada i ovaj budžet imaju drugačiji odnos i da će se u stvari krenuti sa onim što je započeto, da se neće stati samo na onom potpornom zidu od nekoliko desetina metara, kada je u pitanju ovaj put Novi Pazar – Tutin, ali i kada je u pitanju gasovod i kada su u pitanju svi infrastrukturni projekti bez kojih nema ni privrednog razvoja. Takođe, ono što je nama veoma važno jesu ova izdavanja za poljoprivredu. Subvencije koje se godinama dodeljuju poljoprivrednim proizvođačima mislimo da je to jako dobro, da to stimuliše razvoj stočnog fonda, posebno za visoravni poput Pešterske visoravni, znače puno poljoprivrednicima. To je nešto što u svakom slučaju, u svakom obliku treba podržati i iznova osmišljati nove vrste ovakvih projekata, jer smo uvereni da se samo ovakvim projektima može oživeti naša poljoprivreda, posebno ova na visokim planinskim, nadmorskim visinama. U tom pogledu, još jednom podsećam na naš program, da bi se trebalo razmisliti o tome da se ove visinske zone oslobode većeg dela poreza kako bi ta sela opstala i kako bismo imali mogućnosti da na svaki mogući način oživljavamo njihov razvoj, jer bez te poljoprivrede, bez razvoja seoskih sredina mi ne možemo očekivati niti uspeh u ovoj borbi protiv bele kuge, niti da se ne bilo koji način oživljavaju naše sredine, posebno one koje su bez infrastrukturnih projekata, posebno one koje čekaju na infrastrukturne projekte deset leta, decenijama i koje su već na ivici strpljenja, kada je u pitanju realizacija nekih krupnih projekata. Mi smo obradovani svim ovim najavama, narod iščekuje i možda bi zaista bilo vrlo važno, uz prioritete prioriteta staviti realizaciju tih projekata. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar, gospodin Siniša Mali. Izvolite.
Hvala puno. Uvaženi poslanici, da odgovorim poslaniku Đuriću na pitanja koja je postavio. Dva ste pitanja postavili, dakle, vezano za dva konta koja su u vezi novčanih naknada, odnosno novčanih kazni i penala. Ono što je posebno važno je konto četiri, osam i pet. Naknada štete, plan u 2020. godini je 5,9 milijardi, ali četiri milijarde, dakle, najveći deo odnosni se na staru deviznu štednju i to je novac koji je rezervisan kod Uprave za javni dug. Kao što znate, taj zakon ima neke svoje rokove i do kraja godine ćemo znati koliki je ukupan dug koji Republika Srbija duguje za staru deviznu štednju. Mi smo, da bi bili oprezni, taj iznos od četiri milijarde upravo stavili na taj konto, ukoliko bude bilo potrebe da to isplatimo sledeće godine. Po pitanju ovih ostalih novčanih kazni i penala, dakle, 14,3 milijarde - 14,4 milijarde je ta cifra. To sam već učinio, a mogu ponovo da vam pročitam. Dakle, „Energo zelena“ 3,6 milijardi, spor koji je pokrenut 2007. godine; „Kuns trans“, austrijska firma, spor koji je pokrenut 2001. godine, koji je država Srbija izgubila; „Dunav osiguranje“, 298 miliona dinara, dug oko banja iz 2011. godine, presuda u korist „Aik banke“ od 973 miliona dinara, na osnovu ugovora iz 2010. godine; sudske presude u oblasti upravljanja životnom sredinom, poljoprivrede, radno-pravni sporovi; 21 milion je sudska presuda u korist „Srpske banke“; presuda u korist „Binačka Morava“ u stečaju iz Vranja. Dakle, to su sudski sporovi koje je država izgubila na osnovu ugovora koji su prethodne vlade potpisivale. Nažalost, kao ozbiljna država, kada izgubite arbitražu vi morate tu obavezu da ispoštujete, te novce da isplatite. Slažem se sa vama da su veliki novci, ono što je za nas veoma važno, i da takve greške ne ponavljamo u budućnosti, ne mi, nego da ovi, kamo sreće, da su pre nas znali kako da rade stvari da ne naprave ovakve greške. To su ogromne cifre, to su stvarno neviđeni novci. Ali, ono što je važno za građane Srbije je da smo mi transparentno stavili sve u budžet za 2020. godinu, usudiću se da kažem, po prvi put, verovatno, ikada, kako bismo upravo znali koliko dugujemo, šta treba da vratimo i da kao država ispoštujemo svoje obaveze. S druge strane ono na čemu moramo da radimo zajedno sa Pravobranilaštvom i ostalim organima, a to je da se takvi slučajevi u budućnosti ne ponove ili barem da se smanje na razumnu meru. Hvala puno.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Ljiljana Mihajlović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Ljiljana Mihajlović. Izvolite, koleginice.
Dame i gospodo, narodni poslanici, u članu 2. na čiji stav 6. se predlaže amandman, predlagač se bavi kalkulacijama na temu finansiranja budžetskog deficita, odnosno pribavljanja sredstava za pokrivanje istog. Naravno, radi se o novim zaduživanjima u inostranstvu i što je interesantno, predlagač optimistički donosi zaključak da će primanja po osnovu zaduživanja biti veća od sredstava potrebnih za finansiranje deficita. Dakle, dolazi se do zaključka da se novim zaduženjem jednostavno i lako dolazi do rešenja, a preskače se činjenica da se ponovo zadužujemo i da će naplata doći već u sledećem budžetu. Deficit se prenosi iz jedne u drugu godinu, a da pri tome postoji mogućnost da on zbog novih dugova i kamata bude još veći. Očekuju se primanja koja mogu ući u budžet po dve osnove, od privatizacije ili povoljnih dugoročnih, koncesionalnih zajmova. Ali, ne znamo o kojim to privatizacijama je reč, a još manje u kom vremenskom periodu će biti završene. Analogno tome i kada će kredit za pokrivanje deficita biti uzet? Na koliko novca iz privatizacije može da se računa? Šta ako prvi i još neki i još nekoliko pokušaja te eventualne privatizacije propadne? Sve su to pitanja na koje nam ovaj član Predloga budžeta ne nudi odgovore. Umesto konkretnih podataka o očekivanjima od privatizacije, ponovo se izvodi neopravdano optimistički zaključak da će se proporcionalno smanjivati drugi kreditni izvori i emisije državnih hartija od vrednosti na domaćem i stranom tržištu. Naravno, ako bude privatizacije i ako uopšte bude drugih prihoda, sve je to jedno veliko ako, zato sam u ovom amandmanu i navela da stav 6. člana 2. i treba da počne sa ako. Hvala.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština trajati posle 18 sati, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Reč ima narodni poslanik Milanka Jevtović Vukojičić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, kolege poslanici i poslanice, amandman, naravno, ne treba prihvatiti. Ono što najpre moram da kažem, to je da je budžet planiran tako da unapredi kvalitet života svakog građanina u Republici Srbiji. Odgovornost, vredan rad i rezultat su osnovni postulati SNS, predsednika Aleksandra Vučića i ove Vlade. Najpre moram da se osvrnem da svi izgleda zaboravljamo period do 2012. godine. Budžet jeste osnovni ekonomski dokument, ali, naravno, 2012. godine, preuzimanjem vlasti i dolaskom na vlast SNS nasledila je potpuno urušenu ekonomsku politiku, a o socijalnoj politici kao njenoj nadogradnji neću ni da govorim, jer sve je to bio samo prah i pepeo. Znači, niti je bilo ekonomske politike, niti je bilo socijalne politike. Žuto tajkunsko preduzeće Đilasa, Tadića i Jeremića za 12 godina vlasti opljačkalo je građane i Republiku Srbiju za 100 milijardi evra. Kroz pljačkaški proces privatizacije otišlo je više od 2.400 preduzeća, a do kraja 2011. godine jedna trećina tih ugovora je raskinuta. Preduzeća su kupovali njihovi tajkuni ne da bi zadržavali i zapošljavali radnike i poboljšavali kvalitet života, nego da bi se ugradili, a oni koji su kupovali ta preduzeća kupovali su, pre svega, radi lokacije i radi zemljišta koja su kasnije pretvarali u gradsko građevinsko zemljište. Kao primer pljačkaške privatizacije navešću grad Kraljevo, gde je iz „Magnohroma“ koji je zapošljavao više hiljada radnika, u procesu privatizacije čak su iznesene i mašine i to isečene u metalu. Zahvaljujući odgovornoj politici SNS u Kraljevo je prve investitore i prve fabrike doveo upravo Aleksandar Vučić i politika koju on sprovodi, odnosno politika SNS. Znači, od toga moramo poći da nije nasleđeno ništa. Sve ove godine, a pre svega zahvaljujući merama fiskalne konsolidacije koje je započeo na mestu premijera Aleksandar Vučić, naše finansije i naša ekonomija je ozdravljena i zato treću godinu za redom mi pričamo o suficitu u budžetu, zato pričamo o najvećim kapitalnim ulaganjima u 2020. godini, zato pričamo o zapošljavanju 14.000 radnika u zdravstvenom sistemu za zadnjih pet godina, zato pričamo o povećanju penzija koje će od januara meseca biti između 13% i 19%. Da ne zaboravim, ova Vlada, SNS i naš predsednik i 2014. godine, kada se odlučio za bolne, ali jedino moguće ekonomske mere, upravo se vodio odgovornom socijalnom politikom i upravo 60% penzionera nisu obuhvaćeni merom smanjenja penzija. Ni jedan jedini dinar njima nije smanjen, a takođe ni jedno pravo iz oblasti zaštite najugroženijih i najranjivijih iz oblasti socijalne zaštite za to vreme nije umanjeno. Primanja su bila redovan i sigurna. Ovaj budžet je dokaz da će i penzije i plate biti sigurne, jer je budžet utemeljen na realnim osnovama. Nije kao što je u periodu od 2008. do 2012. godine, kada je, inače, 2011. godine i MMF iz Srbije pobegao glavom bez obzira, da bi održavalo to žuto tajkunsko preduzeće, mir i da bi se pripremalo za izbore, četiri puta povećavalo penzije na potpuno nerealnim osnovama, zadužujući se po skupim komercijalnim kreditima koje, naravno, danas moramo da vraćamo mi, odnosno vraćaju građani Republike Srbije. Na kraju, moram da kažem da ova nedelja je proglašena za nedeljom aktivizma, odnosno borbe protiv nasilja nad ženama. Narodna skupština i ova Vlada usvojila je i potvrdila mnoga međunarodna dokumenta, ali usvojila i zakone u smislu sprečavanja nasilja nad ženama u porodici, ali moram da vam pročitam jedan tvit. To je tvit ovih iz Saveza za Srbiju, tvit Vuka Jeremića koji je pun brutalnosti, vulgarnosti, najodvratnijeg i najprizemnijeg rečnika prema ženi, odnosno prema predsednici Vlade Ani Branbić. Vuk Jeremić, onaj koji je inače poznat po primanju mita iz stranih ambasada i to je dokazano, onaj koji će u srpskoj istoriji biti sigurno zapamćen po tome što je najvažnije pitanje, pitanje Kosova, izmestio iz UN u EU, onaj koji je u saglasju sa svojim pajtašima koji su sada u Savezu za Srbiju, postavio granicu na Jarinju i Brnjaku između Srba i Srba, on na svom tvitu kaže: „Za ovom huljom će jednog dana biti raspisana crvena poternica Interpola“. Dalje kaže: „To će se dogoditi na detaljno obrazložen zahtev specijalnog tužioca za visoku korupciju, uspostavljenog nakon pada režima“. Znači, ovaj tajkun i ovi pljačkaši građana Republike Srbije znaju da je u vreme vršenja njihove vlasti i tužilaštvo i sudstvo bilo pod njihovim uticajem. „Neće je spasiti strano državljanstvo, niti razni lobiji“, to Vuk Jeremić kaže o predsednici Vlade Ani Brnabić. Srbija je država pristojnih, normalnih, civilizovanih ljudi. Zato će na predstojećim izborima ovakav žuti brlog poslati u prošlost, a Srbiju u budućnost i u napredak može da vodi samo politika Aleksandra Vučića. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Andrijana Avramov. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Budžet za 2020. godinu će svakako biti pravilno usmeren na kapitalne investicije, ponovno povećanje penzija, za pomoć građanima koji su se zadužili. Zatim imamo još više ulaganja u putnu infrastrukturu, koja zapravo doprinosi rastu privrede i izuzetno je pohvalno što je više sredstava izdvojeno i kada je socijalna zaštita u pitanju. Kapital je nešto što pokreće svet i jeste od izuzetnog značaja za svaku državu. Bez kapitala, prosto, nema napretka. Sve stavke su jednako važne, ali prvo bih pohvalila rasterećenje privrede od poreza i doprinosa, što samim tim doprinosi i većem interesovanju investitora. Zabeležen je primetan rast izvoza i to preko 20%, gde smo navedenim budžetom omogućili veće subvencije za proizvodne delatnosti. Imamo veća ulaganja u prehrambenu industriju. Da bi se izvozili finalni proizvodi izdvojili smo sredstva i za nabavku novih mašina i alata, omogućili smo veće investicione zajmove za mikro, mala i srednja preduzeća i pružamo podršku za razvoj preduzetništva. Što se tiče putne infrastrukture, nastavljamo istim trendom. Imamo završetak Koridora 10 i 11, pa bih podsetila građane na izgradnju puta od Požege do Preljine, izgradnju Moravskog koridora. Zatim, predviđena je i gradnja puta Beograd – Zrenjanin, autoput „Vožd Karađorđe“ i dunavska magistrala i svakako je budžetom planirano u okviru novog investicionog ciklusa nastavak gradnje puteva, pruga, ulaganje u aerodrome i vodni saobraćaj. Primetna su i veća ulaganja sredstava u obrazovanje i inovacije. Nastavlja se projekat povezane škole, koji će omogućiti da se do septembra 2020. godine na brz internet bude povezano ukupno 1.000 škola, kao i opremanje još 10.000 digitalnih učionica. Obnavljanje kompletne računarske opreme u narednoj godini nam je prioritet i Fond za nauku, istraživanje, odnosno razvoj je udvostručen. To je važno naglasiti. U budžetu su opredeljena sredstva i za renoviranje desetina zgrada osnovnih i srednjih škola. Istakla bih i veća ulaganja u visoke tehnologije. Dakle, moramo biti u trendu sa Evropom, odnosno i EU. Srbija, kao i svaka druga zemlja zavisi od informatičkih tehnologija i iz tog razloga jeste važno da ostanemo u toku sa svim pravcima razvoja informatike, zato i preuzimamo najaktivniju ulogu. To jeste prednost u našem budućem razvoju, u razvoju naše dece, pre svega, i iz tog razloga jeste odvojeno znatno više sredstava za njihovo unapređenje, što će takođe pospešiti finansijski tok Srbije. Pozicioniranje turizma i veće ulaganje koje je predviđeno ovim budžetom takođe doprinosi razvoju naše ekonomije. Grad Beograd predstavlja glavni ekonomski, privredni, razvojni centar Republike Srbije i isti se smatra jednim od najstarijih gradova u Evropi. U Beogradu se vrše obimni radovi. Već nekoliko godina uređujemo grad, a do sada smo uradili 20.000 kvadratnih metara pešačke zone u centru grada. Izgrađen je i „Beograd na vodi“, urađeno je preko 350 fasada po našim lokalnim opštinama, sređeni su Kosančićev i Obilićev venac, završena je rekonstrukcija Karađorđeve ulice, Kneza Miloša, a posebno bih istakla otvaranje Pupinovog mosta koji povezuje Zemun i Borču na Dunavu. Turizam se u tom kontekstu nameće kao nezaobilazan kompleks sa rastućim potencijalom. S obzirom da posedujemo raznovrsne strukture turističke ponude i da smo taj potencijal prepoznali, što bi se reklo, na vreme, mi kreiramo svoj položaj na tržištu i ulažemo kroz razne rekonstrukcije i kapitalne projekte u skladu sa najnovijim trendovima, što se i može videti, a što nama donosi znatan porast prihoda od turizma, odnosno turista. Treću godinu za redom imamo i povećanje plata u javnom sektoru, pa će tako biti i naredne godine. Očekuje se povećanje penzija od meseca januara u iznosu od 5,4% prema tzv. „švajcarskoj formuli“ i povećanje minimalne zarade na 30.000 dinara. Smatram da je predloženi budžet jedan od najboljih u proteklih 10 godina. Ovo jeste realno sagledavanje projektovanja budžeta Republike Srbije. Naša privreda takođe radi odlično zahvaljujući stranim i direktnim investicijama jer je jaka privreda zapravo najznačajnija za budžet. Vi svakako ministre to znate. Pohvalila bih i značajan deo dobiti od javnih preduzeća, koji takođe doprinose ovako uravnoteženom budžetu. S obzirom da su moje kolege detaljno obrazložile razvojni budžet i da smo, kao poslanička grupa, vremenski ograničeni, iskoristila bih ovu priliku danas da se osvrnem i na aktuelna dešavanja proteklih meseci, a vezana su za moju veliku zabrinutost, pre svega, kao građanina zbog sve učestalijih pretnji na decu, žene, zabrinutost zbog pretnji šamarima nas građana i pretnji upućenih našem predsedniku i težnji za njegovom smrću, a sve zbog toga što mi mislimo i radimo bolje i drugačije od drugih i zato što se ponosno hvalimo urađenim. Možda bi trebalo pognutih glava da se stidimo uspeha našeg predsednika i naše Vlade, da se stidimo što je izgrađeno preko 300 kilometara auto-puteva, što našoj Srbiji, građanima, donosi nove fabrike i investicije. Mi stvaramo, poštovani građani, i imamo pravda da budemo ponosni na sve što je do sada urađeno i da to kažemo jasno i glasno da čuju svi građani Republike Srbije. Naš predsednik, gospodin Aleksandar Vučić, je ispunio data obećanja, kao što i navedeni budžet oslikava datu reč. Za uzvrat, od nekolicine ljudi dobijamo uvrede, pretnje za decu, za familiju, rodbinu, kažnjavaju nas jer smo uspešniji i bolji od njih. Mi nismo stavili u svoje džepove preko 500 miliona, kao gospodin Đilas. Imamo jednak medijski prostor kao i tzv. „opozicija“. Moram da podsetim građane ovom prilikom na televiziju „Studio B“, kada je gospodin Đilas bio gradonačelnik, jer je tada preko istoimene televizije 2008. godine, direktno tražio najstrožije kazne za demonstrante i zahtevao višegodišnju robiju. Podsetiću građane da je to zaista i mislio. Prisetićemo se slučaja gospodina Ranka Panića 29. jula 2008. godine, tokom protesnog mitinga koji je nastradao, nažalost, zbog smrtnih povreda. Gospodin Panić je sa teškim povredama došao u Urgentni centar dan nakon mitinga, a nažalost preminuo je od posledica jakog udarca u stomak od kojeg mu je puklo debelo crevo, što je prouzrokovalo pucanje trbušne aorte. Zaista potresno. Zbog toga što se navedeni čovek borio protiv režima Dragana Đilasa i hteo najnormalnije i mirno da prošeta do zgrade RTS. U to vreme je gospodin Đilas preko RTS i „Studija B“, prvo zgrtao milione, a drugo vodio politiku kao da su navedene televizije njegove, a gospodina Panića nikada nije pomenuo. Gospodine Đilas, da li ste nekada barem pozvali porodicu pokojnog gospodina Panića, to je moje prvo pitanje i zašto se javno ne obratite vašim pristalicama ispred RTS ili predsedništva, gde se vas nekolicina okupi? Pretpostavljam da se bojite reakcije ljudi koji vas okružuju. Gospodine Đilas, šta bi se desilo danas da je naš predsednik na vaše pretnje i nekolicinu vaših pristalica koji dolaze, prete, zahtevaju, sve pod vašom ingerencijom, odgovorio silom? Pretpostavljam da biste nas sve razapeli, obesili na Terazijama, pucali svakom po pet metaka u leđa, kako već i pretite. Dakle, opozicioni lideri svakog dana upiru prste u reforme i mere aktuelne vlasti, dok svoje neuspehe i političke ideje kriju ili pripisuju drugima, ali zaboravljate na jednu stvar - narod sve pamti i neda se više lako prevariti. To je jako važno napomenuti. Vi jasno šaljete poruke nasilja i mržnje prema svima koji misle i rade bolje i drugačije od vas. Mnogo je grešaka i lažnih obećanja dato našem narodu u prošlosti za vreme vladavine demokratske vlasti. Sve smo mi to slušali, gledali i doživeli i zato se nikada nećemo voditi takvom politikom. To je politika poljuljanog poverenja i razočarenja. Danas Srbija daje nadu i budućnost svom narodu, što potvrđuje i današnji Predlog budžeta koji je pred nama. Mržnja nije naše rešenje, pretnje nisu naše rešenje, već mir, stabilnost i iscrpni rad i te kako vidljivi rezultati, što govori i današnji budžet. To je naš odgovor. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Čabraja. Da li neko želi reč? (Da) Koleginice Čabraja, izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dame i gospodo, evo ja sam na ovaj budžet podnela više amandmana i iako možemo uglavnom da čujemo ovde samo hvalospeve na račun tog budžeta i upravo smo čuli da je on namenjen za napredniji i bolji život svih građana Srbije, ja sam htela malopre baš da citiram jednu čuvenu književnicu, Margaret Atvud, koja je u svojoj poznatoj knjizi "Sluškinjina priča" koja je ovih dana veoma aktuelna, iako je napisana pre više od 30 godina. To je inače knjiga o jednom totalitarnom režimu. Zaista bih svima preporučila da je pročitaju. Uzgred budi rečeno, upravo prevodim nastavak te knjige i jako je interesantno, taj totalitarni režim nije srušila opozicija, to je jako interesantna stvar, ali hajde, nećemo sada o tome. Ja sam samo htela da citiram jednu rečenicu koja kaže_ "Nikada nije bolje za sve, bolje je uvek samo za neke." E sad da vidimo, ko su ti "neki"? Dakle, ja bih želela da vam kažem nešto o ovom budžetu sa stanovišta ne političara, jer ja to nisam, već građanina, koji je zaposlen u privatnoj firmi i sa pozicije nekoga ko se bavi kulturom. I sa jedne i sa druge pozicije ja mogu da vam kažem da ovaj budžet nije ni malo blistav. Toliko smo slušali o povećanju plata u javnom sektoru i toliko smo slušali o izgradnji svega i svačega i ovo moram posebno da napomenem. Dakle, sa stanovišta, opet ću reći, nekoga ko budžet treba da puni, a ne da ga troši, a to su oni radnici koji su zaposleni u privatnim preduzećima, za njih ovaj budžet uopšte nije tako dobar, kao što je dobar za one koji su u javnim preduzećima. Ne želim ovom prilikom da podvajam građane, ali želim da kažem da je daleko od toga da je za svakoga i da je za sve nas jednako dobar ovaj budžet. Dakle, mnogo se toga može reći negativnog. Ne znam da li vi znate, da, htela sam da kažem još nešto vrlo važno. Ovo što kažete da je sve to što je izgrađeno, što je urađeno i štošta od toga je i dobro, ja to ne sporim, naravno da je dobro da se većina tih stvari radi, da je to uradio predsednik, stranka itd. Pa, moram da vas podsetim, draga gospodo, ja sam mislila čak da vi to znate, da ne postoji nikakav državni novac. Postoji samo novac poreskih obveznika, građana Srbije. Mislim da treba da se zahvalite, umesto stranci i svojim funkcionerima, građanima Srbije koji su napunili taj budžet. Izvinite, ja se bavim politikom zadnjih nekoliko godina. Nemojte mi pominjati stalno tu 2012. godinu, kada sam isto radila u privatnoj firmi, gde radim i sada. To se na mene ne odnosi, uopšte me se ne tiče. Moram vas razočarati. Mada, moram da kažem da zavidim nekim kolegama iz opozicije, koliko ih pominjete ovde. To već liči na svojevrsnu reklamu. [[Isključen mikrofon]]
Zahvaljujem. Potrošili ste vreme, dva minuta po amandmanu. Govorili ste skoro četiri minuta. Samo dva minuta imate. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja pozdravljam sve punioce budžeta. Svaki građanin koji pristupi kasi, u bilo kom delu Republike Srbije, puni budžet Republike Srbije. Posebno ga pune oni koji učestvuju fizički u proizvodnji. Novac je roba, sredstvo za razmenu robe. Tako su mene učili i ja to poštujem. Novac se ne štampa, novac se ne deli, novac se zarađuje, pre svega, proizvodnjom roba i usluga. Sada, kada neko dođe iz grupe u kojoj je lider uglavnom dobijao novac, pa recimo 525 hiljada evra, to verovatno spada u neto dobitnika, i održi ovde jedno manje predavanje, mi steknemo utisak da sem te osobe, niko nije drugi pristupio punjenju budžeta. Ako neko na sednicama bude prisutan samo petinu, samo petinu vremena u odnosu na kolege koje su ovde stalno prisutne, ako neko obavlja samo petinu svog posla, a pri tome dobija pun lični dohodak, ako se neko ne pojavi na svom poslu gotovo godinu dana, a pri tome redovno prima platu iz tog istog budžeta koji pune svi građani Republike Srbije, koji pristupe bilo kojoj kasi, u bilo kojoj samoposluzi, prodavnici, benzinskoj pumpi, onda je to hipokrizija. Dakle, ne možete sa jedne strane drpati iz budžeta Republike Srbije i onda dođete i kažete - ja spadam u one koji pune budžet. Da, uglavnom ga pune oni koji proizvode robe, ali ga pune i svi građani, bez obzira čime se bave. Pune ga i gastarbajteri, više nego što mi to mislimo. Pune ga investitori, pune ga i stranci, pune ga i strani turisti. Na razne načine se puni budžet Republike Srbije, ali na razne načine se i prazni. Dakle, nije moralno održati takvu vrstu predavanja narodnim poslanicima koji ovde godinu dana rade, a vi dođete 15 minuta, primate isti lični dohodak, pri tome imate daleko manje troškove, ne morate da izdvajate za odeću, obuću itd, sve ono što mi moramo da imamo ovde, kada smo na sednicama Narodne skupštine, moramo da izdvajamo za hrane, kafe, piće itd. Imamo određene troškove prilikom vršenja svoje funkcije. Moramo da doputujemo itd. Ovako, legnete kući, primite određenu naknadu, da li primite samo paušal ili ceo lični dohodak, nebitno je, i onda održite predavanje i kažete - evo ja, koja punim budžet itd, a pri tome zaboravite da ste u Narodnu skupštinu ušli kao udruženje građana, zapamtite dobro, kao udruženje građana, neregistrovana politička stranka, koja nije podlegala nikakvoj kontroli Agencije za borbu protiv korupcije, zato što nije politička stranka i svoje izveštaje godišnje ne mora da predaje Agenciji za borbu protiv korupcije, što je vrlo pogodno tlo za korupciju. I mnogi od njih su iz tog budžeta vukli drugu platu tako što su naplaćivali tzv. Kliktanje. Dakle, u toj grupi koja se zvala dosta ih je bilo, Saše kradulovića, su novac iz budžeta prebacivali na svoje privatne firme tako što su navodili kao razlog kliktanje. Dakle, to je ono na računaru kada kliknete mišem i uzimali su po nekoliko stotina hiljada, čini mi se i po milion, 800 hiljada do milion dinara. Tako da, kad pričamo o punjenju i pražnjenju budžeta, treba da navedemo sve okolnosti i da kažemo da mi primamo platu, ne dolazimo na posao, ali zato redovno primamo platu i možemo da vam držimo predavanje pet minuta kad dođemo na sednicu. Hvala.
Zahvaljujem. Koleginice, da li želite po Poslovniku ili repliku? (Aleksandra Čabraja: Replika.) Izvolite.
Član 104.
Čekajte, pa jel po Poslovniku ili replika?
Dobro, po Poslovniku.
Bolje je replika, da vam preporučim.
Dobro. Prozvao me je kolega.
Onda imate pravo na repliku. Izvolite.
Hvala. Dakle, prozvana sam ovde kao neko ko se usudio da kaže da puni budžet. Ja moram kolegi da kažem da on nema pojma da li ja dolazim na posao ili ne, jer ja nisam zaposlena u Narodnoj skupštini. Da, ja jesam poslanik, ali moja radna knjižica se ne nalazi ovde. Dakle, ja vas molim da proverite kako ja radim tamo gde se moja radna knjižica nalazi i uverena sam da ćete biti impresionirani mojim radnim učinkom. Potpuno sam uverena u to. Zaista mislim da ništa od ovoga što je izrečeno se ne odnosi na mene. Posebno želim da naglasim da ne učestvujem, da nisam član nikakve, jesam došla na funkciju kao član grupe građana, to je tačno. Time se veoma ponosim, jer mislim da je većina tih građana bila izuzetno puna entuzijazma i da su bili izuzetno zainteresovani i učinili najviše što su mogli da nešto pozitivno u tom trenutku urade. Ali, pričati o tome da sam ja nešto u ne znam kojoj organizaciji ili grupi radila nešto negativno, ja vas samo molim da počnete malo da potkrepljujete te stvari dokazima, jer apsolutno nemam blage veze sa svim ovim što pričate. Potpuno je pogrešno usmereno sve ovo što ste pričali o meni. Inače, ja sam već više puta rekla da građani, ja mislim da je njima ovo jasno, i da građani pokazuju daleko veću zrelost od političkih partija u ovim trenucima i sigurna sam da će oni to umeti da prepoznaju. Što se tiče samog toga sednice, hajde da kažem nešto i o tome. Istina je da ove godine imamo pravo ili neku priliku da kažemo neku reč sa ovim amandmanima itd. Međutim, ono što mi se ne dopada jeste to što se i dalje sednica ne svodi na sadržaj budžeta, nego se uglavnom svodi i dalje na neka prepucavanja, preslišavanja ko je šta radio, u kojima ja uopšte ne želim da učestvujem.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne znam da li je ovo bila povreda Poslovnika ili replika? Verujem da je bila replika, pa i ja imam pravo na repliku. Ne znam šta je opovrgnuto od onoga što sam rekao? Na sajtu Narodne skupštine piše da prima novaca od Narodne skupštine, 75 hiljada dinara. Tako piše. Ako laže Agencija za borbu protiv korupcije, onda lažem i ja. Hoću da verujem da ta Agencija za borbu protiv korupcije, koja nije nadležna da konkuriše udruženje dosta ih je bilo ili restart, kako su ih zvali, ja verujem da individualno za poslanike ta agencija ne laže. Svaki naš gledalac mogao se uveriti koliko je prethodni govornik bio prisutan na sednicama Narodne skupštine. Verujem da je to negde oko par procenata. Dakle, po pitanju prava ona su identična za sve narodne poslanike, ali po pitanju obaveza neki narodni poslanici te obaveze izbegavaju. Mislim da je svima dovoljno jasno da su one klupe često prazne, da je takođe svima jasno da Agencija za borbu protiv korupcije ne laže, da se od Narodne skupštine redovno prima novac, ali se neredovno dolazi. Kada tako neko, čiji je lider Zoran Živković dobio, kao neto korisnik, odjednom 525 hiljada evra, ovde drži moralne pridike, moja je obaveza prema poreskim obaveznicima da kažem – stanite, dosta je bilo. Hajde da objasnimo ko je neto dobitnik, a ko učestvuje najviše u punjenju budžeta. Najviše učestvuju oni koji fizički proizvode robu, oni najviše BDP prave. On se podeli drugima i kao ta vrednost dolazite u prodavnice, kupujete nešto i kroz PDV i druge poreze, akcize učestvujete u punjenju budžeta. To rade svi građani, ali oni koji, po meni, imaju najveću korist se najviše bune. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Maja Gojković. Izvolite.
Ako može nešto o amandmanu u jednakom duhu kako su diskutovali prethodni govornici, naročito uvažena poslanica Čabraja? Želim da pozdravim to što se ona vratila u klupe, što učestvuje u raspravi o budžetu u plenumu i nadam se da ćete istrajati u tome da govorite upravo u skladu sa Poslovnikom o tački dnevnog reda i o konkretnom amandmanu o kome bi trebalo da bude reči, a ne o tome da poslanica kritikuje politički sistem naše države koji je jednak političkom sistemu svih evropskih demokratskih država, a to je da političke stranke, grupe građana, udruženja, pojedinci imaju pravo da se kandiduju na izborima ako ispune zakonske uslove i ako dobiju poverenje određenog procenta građana Srbije i podrazumeva da ih onda oni predstavljaju u parlamentu. Ono što očigledno pojedini poslanici ne shvataju ili neće da shvate jeste da su oni tim činom postali deo političkog života Srbije i da su postali političari, bez obzira da li su formalno članovi neke političke partije ili su članovi neke grupe građana ili, ne znam, udruženja građana. Čini mi se da je uvažena poslanica ušla u ovaj parlament kao član političkog pokreta Dosta je bilo. Da li sada pripadate, ne pripadate, to je vaša privatna stvar i dozvoljeno je da se politička opredeljenja menjaju, da se nečim očarate, a da se nečim u međuvremenu razočarate. Vi predstavljate građane Srbije jednako kao i mi koji članstvom pripadamo političkim strankama i ništa nije ružno biti član neke političke stranke. U Nemačkoj ne možete da se kandidujete, a da niste član političke stranke. Oni ne prepoznaju udruženja, grupe građana, pokrete, ne znam, neformalno ovo, formalno ono, nego su to do krajnjih mera, granica zaista dobro definisali. Ja sam inače zagovornik tog političkog modela. Moraš biti član političke stranke. Politička stranka snosi odgovornost za sprovođenje politike zavisno u kojoj meri, da li su dobili ili nisu dobili poverenje da formiraju Vladu neke države. U Nemačkoj ne možete da budete ministar u Vladi Savezne Republike Nemačke, ako niste član političke partije. Ne može. Zato ne razumem uopšte kakve su to tendencije da se to sve obesmisli i da postoje poslanici koji više vrede od drugih poslanika koji su članovi političkih stranaka. Sada je časno biti član udruženja građana Dosta je bilo, pa posle se razočaraš, pa kažeš da si ti sad nezavistan, da si samostalan, pa više vrediš ako si zaposlen u privatnom sektoru od nas koji trenutno nismo zaposleni, a imate ovde dobrog sagovornika. Nikada, osim dok obavljam neku javno-političku funkciju, kao što ova, nisam radila u nikakvom državnom i javnom sektoru. Čitav život radim u privatnom sektoru, i to ništa više ne vredi od ljudi koji časno dolaze na posao i obavljaju svoj posao u nekim državnim institucijama. Zaista ne razumem te diskusije. Čemu to vodi da se obesmišljava u stvari politički poredak u jednoj državi, da se obesmišljava članstvo u stranci, da se ubeđuju građani naše države da ne treba više da veruju u političke partije i da treba da veruju pokretima koji postoje par meseci, pa se onda svi očaraju, začaraju, razočaraju, pa onda da veruju? Kome oni sada da veruju kada taj politički pokret kojim se vi dičite… Kažete da vi niste političar, a ne razumete da jeste političar. Tog dana kada ste ušli u ovaj parlament postali ste političar… (Vjerica Radeta: I kad se kandidujete.) I kad se kandidujete. Zahvaljujem. Dok ste se kandidovali, vi morate i zastupate nekakvu politiku ovde u oblasti kulture, u oblasti zdravstva, u oblasti informisanja, životne sredine, zaštite životinja od ugrožavanja, ne znam, ekonomije, spoljne politike. Vi sada zastupate određenu politiku i tražite poverenje građana Srbije za neki sledeći krug, da vas ponovo izaberu. Kažem, radila sam u privatnom sektoru, verovatno ću se vratiti u taj privatni sektor, pred penziju, pošto će građani Srbije, naravno, glasati ponovo za SNS, ali sam dužna vama koji imate veliku zabludu da objasnim šta znači politički život i da vam objasnim, ako to niste shvatili za četiri, pet godina, da ste vi političar, jer ste sa određenom političkom grupacijom Dosta je bilo zadobili glasove. Očarali ste ih, a sada ste ih razočarali time što taj pokret više ne postoji na političkoj sceni Srbije, osim da podnosite tužbe, ne shvatajući da svaki političar snosi odgovornost, ako nije krao, za svoje političke poteze samo prema građanima Srbije koji će odlučiti da li smo mi nešto dobro uradili ili nismo dobro uradili, a Dosta je bilo samo u tragovima sada podnosi nekakve krivične prijave protiv nas, da li glasamo ovako ili onako, da li smo tog jutra otvorili tačku dnevnog reda na ovaj način ili na onaj način. To je jedan laički pristup bavljenja politikom i dužna sam, kao neko ko je dugo u političkom životu Srbije, da vam pomognem u toj zabludi. Dakle, ništa više ne vredite od političara koji su članovi političkih stranaka i privatan sektor… Vi ste sigurni. Ja ne znam da li primate platu ovde ili onde, da li su ovi podaci od 75.000 dinara koje dobijate mesečno tačni ili nisu, ali vi ste sami izabrali da ne dolazite ovde, da idete na svoj posao, ne znam da li radite u izdavaštvu ili gde već i da povremeno svratite ovde i da očitate lekciju nama koji smo se posvetili politici svojim punim kapacitetom, a i poštujući zakon. Smatram da kao predsednik parlamenta ne mogu da budem advokat, jer sam u sukobu interesa. Zamislite kako bi mene gledali u sudnici. Znači, to bi bilo direktan sukob interesa i naravno da ne mogu i ne želim to da radim, ali kažem vam dobrodošli, drago mi je da spadate u veći deo poslanika koji predstavljaju opoziciju, koji učestvuju u radu parlamenta. Izađite na izbore i ništa nije ružno u ovoj državi ili bilo kojoj državi sveta biti političar. Zamislite kad bi u američkom Kongresu napali članove Demokratske stranke ili Republikanske stranke, rekli da treba da se stide, da ste vi došli sada tu kao grupa građana u Kongres da im kažete da oni treba da se stide što su se jasno opredelili za neku političku opciju. Amandman ne mogu da podržim. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandra Čabraja. Izvolite.
Hvala. Ja sam samo htela da budemo potpuno precizni, ne želim da se veoma mnogo udubljujem u sve ovo što je rečeno. Želim da kažem samo par stvari. Znači, prva i najvažnija stvar koju želim da kažem, kao odgovor jeste da taman posla da ja mislim da vredim zbog ovoga ili onoga više od bilo kojeg drugog čoveka ovde ili bilo gde drugo to bi bio, ne znam ni ja fašizam, rasizam, uopšte me to ne zanima. Znači, nije to razlog zbog kojeg ovo pričam. Razlog zbog kojeg ovo pričam jeste da ja možda posmatram budžet iz nekog drugog ugla i da sam o tome želela da pričam. Inače da sam u laik politici, okej, to me uopšte ne vređa i ja verujem da jesam laik, verujem da ću to i ostati. Još nešto što je vrlo bitno, želim da kažem da naravno da nemam ništa protiv političkih stranaka taman posla, one treba da postoje i moraju da postoje. Ali, što se odgovornosti tiče, koja je takođe spomenuta, ja mislim da bi veoma važno bilo za našu zemlju, da imamo ne samo odgovornost političkih stranaka nego da bi svaki političar, da li je laik u politici, evo kao što sam ja, ili je iskusni profesionalni, ili kako god hoćete političar na najvišoj mogućoj instanci u državi, morao da snosi ličnu odgovornost za sve što radi i govori, e za takvu odgovornost ću se ja zalagati uvek i kao građanin i kao političar, ako već smatrate da govorim kao političar. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Maja Gojković. Izvolite.
Koliko znam, vi ste još uvek u Dosta je bilo, ali ste član političke stranke Zeleni Srbije. Pogledajte vaše podatke, lepo piše i takođe piše da ste vi na stalnom radnom odnosu u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Vi to demantujete i ja nemam nikakav problem sa tim, uz ogradu da sam najveći zagovornik da svih 250 poslanika mora da bude na stalnom radnom odnosu u Narodnoj skupštini Republike Srbije, time ćemo dobiti na jednoj većoj ozbiljnosti i odgovornosti prema ovom poslu. Zagovornik sam toga. To je neko moje lično mišljenje, da nema izgovora, moram na ovaj posao, moram na onaj posao, ove klupe moraju da bude pune i da punim kapacitetom svi rade poslanički posao. Onda će biti manje nesporazuma oko toga ko šta radi. Građani Srbije su nas izabrali da radimo ovde, da ih predstavljamo ovde, a ne da idemo na neka raznorazna bolje plaćena radna mesta. Lično sam protiv toga i mislim da moramo da budemo svi ovde prisutni i da nemamo neke stalno na ivici sukobe interesa da li možeš još na nekom poslu da radiš i kako te gledaju ljudi kada ideš na taj drugi posao, a svaki dan znaju da si ti poslanik, vlasti ili opozicije, potpuno svejedno. Kažem, vi imate neke podatke ovde na internetu koji govore o vašem političkom angažmanu. Da li ste laik ili niste, ne znam, iz nekih vaših diskusija deluje to na taj način, ali vi ste političar tačka. Vi ste političar, kandidovali ste se, dobili poverenje građana Srbije, vi ste njihov predstavnik ovde, bavite se politikom i tačka. Hvala.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandra Čabraja.
Hvala. Neću da dužim, nisam pristalica polemika takve vrste. Samo moram da podvučem da ima više podataka koji su navedeni u diskusiji koji zaista nisu tačni. Ja sam čak pisala Otvorenom parlamentu da ima netačnih podataka o meni dosta. Samo moram da podvučem, nisam zaposlena u Skupštini, nisam član nijedne političke stranke. Zaista podaci o tome nisu tačni. Ne bih se više zadržavala na tome, ne želim da produbljujem tu diskusiju. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Maja Gojković.
Samo da vam kažem, pošto pripadate ovim modernim opcijama političkim i verovatno ste zagovornik veliki digitalizacije našeg društva, što sam i sama, pa onda pogledajte podatke na Otvorenom parlamentu. Znate za to? Znači ništa nije tačno od toga? Dobro, onda se potrudi, kada imate vremena od svog osnovnog posla, gde radite, da ne dovodite javnost u zabludu, pa skinite ove podatke da ne primate 75.000 mesečno od Narodne skupštine Republike Srbije, da niste ovde stalno zaposleni i da niste član Zelene stranke. To su podaci od 2016. godine, možda ste 2016. godine kada ste se razočarali u Dosta je bilo i bili član te partije. Nemam ništa protiv, kažem Mariniku Tepić ne možete da dostignete u preletanju i u menjanju političkih opcija. Tu nemam ništa protiv toga, ona je tu titulu dobila od mene i svaka čast, oskar popularnosti je kod nje sada. Dužni ste zbog javnosti da ažurirate te podatke, da ne bi dolazili u ovakvu polemiku, da otvoreni parlament kaže jedno, a vi sada 2019. godine, na kraju ove godine tvrdite drugo. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Igor Bečić.
Zahvaljujem. Poštovane kolege, kada mi ovde pričamo o kriminalu i urušavanju Srbije od strane bivšeg režima, prethodni govornik, gospođa Čabraja se ničega ne seća, kao ni Borislav Novaković, čovek čije poštenje i pravoljublje su osetili svi žitelji Novog Sada kroz bestidno otimanje četiri miliona evra tokom jedne od najvećih prevara u istoriji grada, a sve pod plaštom finansiranja izgradnje Bulevara Evrope. Opet je sebi dao za pravo da gomilom laži juče javno napadne gradonačelnika Novog Sada, Miloša Vučevića. Koliko je Novakoviću stalo do istine, poznato je još odavno kada je taj istinoljub uspeo u isto vreme da bude u Solunu i glasa u Narodnoj skupštini Republike Srbije, a onda bez malo stida je pokušao da građanima objasni da je to moguće. Nimalo nije slučajno ovakvo ponašanje Borislava Novakovića, jer on je u potrazi za slamkom spasa kojom bi opravdao već dokazane prevare i pljačke i pokušava sebe da predstavi kao žrtvu tobožnje osvete države, koja će njega tako poštenog kazniti za iznošenje samo njemu znane istine. Upozoravam nadležne organe da ne padaju na Novakovićeve šibicersko prevarantske fazone i da započnete postupke protiv njega, privedete kraju na način na koji to zakon nalaže. Što se tiče građana Novog Sada, oni su odavno pročitali Borislava Novakovića, a svoje mišljenje o njemu daju kroz podršku o politici koju vodi, a ta podrška je na nivou statističke greške i iz dana u dana je sve manja. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Maja Gojković. Izvolite.
Izvinjavam se, da ne bi ispalo da sam nešto izmislila i da ostane nedorečeno, meni je žao što je poslanica Aleksandra Čabraja otišla iz sale, jer kada se bavite politikom morate, ona zastupa neku ličnu odgovornost u političkim potezima i ona je odgovorna pred građanima Srbije za ono što je izgovorila. Otvorila sam sajt Zelene stranke, oni su se pohvalili da je ona čak postala poslanica, novi poslanik Zelene stranke. Znači, ušla je u parlament kao Dosta je bilo, tvrdi da ne pripada ni jednoj političkoj stranci, a Zelena stranka se hvali da je ona postala novi poslanik Zelene stranke 22. aprila ove godine, znači, nije to bilo nekada. Kaže – zelene brigade na Dan planete čistile Novi Sad i Beograd, i tu je poslanica sa poslanikom Čabradijem i drago mi je da njihova politička stranka ne bojkotuje rad parlamenta i da su se vratili ovde u plenumsku rad i da diskutuju o amandmanima na budžet. Ali, kažem, očistimo gradove od smeća, upravo partija koja se hvali da je gospođa Čabraja postala novi njihov poslanik, od Dosta je bilo ka Zelenim brigadama, do tvrdnje da je od danas verovatno sad treba da obavesti poslanika, svog predsednika Čabradija, da je napustila njegovu stranku. Htela sam da kažem da samo govorim istinu i ništa više. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 3. amandman je podneo Odbor za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava. Predstavnik predlagača prihvatio je amandman na sednici Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, mali dodatak za gospođu Čabraju. Ta Zelena stranka gospodina Čabradija je registrovana kao manjinska slovačka stranka, pa će ovde neki prisutni koji su takođe lažne manjine, moći to da komentarišu na bolji način, nego ja. Dakle, Zelena stranka je manjinska stranka. To je stranka koja ima prirodni cenzus i ja nisam taj koji će gospođi Čabraji brojati krvna zrnca, niti gospodinu Čabradiju, ali se ja bojim da je došlo do zloupotrebe stranke nacionalnih manjina, tim pre što kada je ovde gostovao predsednik slovačkog parlamenta, gospodin Čabradi kao predstavnik Slovačke stranke, koja se samo zove Zelena stranka, je izbegao da bude prisutan u Narodnoj skupštini. Da je stvarno predstavnik Slovaka, slovačke nacionalne manjine, on bi svakako dočekao predsednika parlamenta svoje matične zemlje. Ja moram reći takođe da stranka gospodina Vulina i gospodina Komlenskog i moja je tražila da kandidati stranaka nacionalnih manjina moraju da budu upisani u poseban birački spisak koji se vodi za nacionalne manjine prilikom izbora saveta. Da ne bude zloupotrebe, da većina, da većinski narod ne zloupotrebljava privilegije, odnosno neku vrstu pozitivne diskriminacije namenjeno je stankama nacionalnih manjina. Ne znam koliko imamo ruskih stranaka, ne znam koliko imamo vlaških stranaka. Takođe, zahtevali smo da osnivači tih stranaka moraju takođe da budu upisani u birački spisak nacionalnih manjina pomoću koga oni idu na izbore za savete nacionalnih manjina, ako se ja ne varam. Dakle, da i osnivači stranke i kandidati te stranke na izborima, na lokalnim i republičkim, budu upisani u taj poseban birački spisak, a na izborima može da glasa za njih ko god hoće. Dakle, jednostavno da ne dođe do zloupotreba ove vrste, kao što vidite, i verovatno da ta stranka planira i da na naredne izbore izađe kao stranka slovačke nacionalne manjine što u suštini nije. Što se tiče budžeta, ja moram reći, gospodine ministre, da bi budžet bio puniji. Ja sam postavio pitanje „N1“ televizije, „Nove S“, „Sport klubova“, dakle neregistrovanih lažnih, prekograničnih televizija za koje ja tvrdim da stoje iza svih pokušaja rušenja, ne vlast, već rušenja države Srbije. To su mediji koji su fiktivno registrovani u Luksemburgu i ovde navodno reemituju program, a nema reemitovanja bez emitovanja. Luksemburški regulator je vrlo jasno odgovorio, a i slovenački, jer oni povremeno kažu da reemituju program iz Slovenije, jasno nam je odgovorio da nema reemitovanja, da se tamo program ne emituje. Ako se program ne emituje napolju, ovde ne može da bude reemitovan. Prema tome, to nije prekogranična televizija i ona podleže registraciji u REM-u, da se registruje kao domaći mediji. Oni to ne čine, idu korak dalje. Televizija „N1“ nema PIB gospodine ministre. Svako poljoprivredno gazdinstvo to ima, fizičko lice poljoprivredno gazdinstvo, porodično poljoprivredno gazdinstvo kada pređe određenu sumu mora da ima poreski identifikacioni broj, tzv. PIB. Svaka iole kvalitetnija pevačica estradna mora da registruje da ima da plaća porez. Televizija „N1“ ne plaća REM-u ništa, RATEL-u ništa, ne plaća poreze na reklame. Može da emituje reklama koliko hoće, za njih se ograničenje od 12 minuta ne odnosi zato što nisu registrovani u Republici Srbiji, ne moraju da evidentiraju reklame i tako stiču prihode radom na crno. Ne plaćaju PDV na reklame, nemaju PIB, i ja vas pitam, naravno da smo mi svi predmet demonizacije od strane tih televizija „N1“ i „Nove“, zašto oni nemaju PIB? Da li mi moramo zbog njihovih permanentnih napada na funkcionere ove države, na parlament, na poslanike, sad je na doktore nauka, doktori nauka postali doktori muka, svi se tresu, svi strepe od tih televizija koje rade nelegalno. Vođu te televizije, programskog direktora finansira „Bački Mulaj“, vođa tropoljske mafije. Ne kažem ja to, to kaže Nebojša Medojević koji je veoma blizak sa Jugoslavom Ćosićem. Njega finansira vođa tropoljske mafije, i gle čuda, na privatnu firmu koja je registrovana za produkciju, a pare je dobio za savete, za poslovne savete. Pitam se, šta je Jugoslav Ćosić savetovao albanskog mafijaša, narko-dilera, perača para koga UN sumnjiče za to, a Nebojša Medojević je to preneo parlamentu Crne Gore? Svi se tresu zbog te televizije. Ta televizija nema PIB. Ona se služi PIB-om „Adrie njuz“ d.o.o. registrovana za proizvodnju programa, ne za emitovanje. Ako je „Adria njuz“ televizija, onda mora da ima naslov – Adria njuz. Televizija „N1“ se služi, koja je registrovana u Luksemburgu, PIB-om „Adria njuz“ domaćeg pravnog lica. To nije moguće. To bi bilo isto kao kada bi ja televiziju osnovao ovde i kažem – ja nemam PIB, ali ja poslujem u okviru poljoprivrednog gazdinstva. Televizija „N1“ tvrdi da oni posluju u okviru „Adria njuz“ d.o.o. Beograd. Ako je to tako onda moraju biti registrovani ovde. Oni su registrovani u Luksemburgu. Onda ne moramo da imamo, svaka firma kada osnuje drugu firmu, ta druga osnovana mora da ima PIB. Evo, svi poslanici to znaju. Kako to „N1“ televizija i „Nova“ ne moraju? Registrovane su u Luksemburgu, u Luksemburgu fiktivnu, ne emituju program, ovde navodno reemituju. Tamo ne plaćaju ništa, ovde ne plaćaju ništa. Tamo kažu – mi to radimo u Srbiji, a ovde kažu – ne, mi emitujemo program u Luksemburgu i Sloveniji, ovde samo reemitujemo. Niti plaćaju porez tamo, ni ovde. Ovde nemaju PIB. Kako može strano pravno lice da posluje u okviru Adria News, domaćeg pravnog lica? Onda hajde da ukinemo sve firme, svi da poslujemo u okviru jedne firme. Kažemo, znate šta, ja osnujem firmu i neću da je registrujem, ne moram da je registrujem, jer ja poslujem u okviru prethodne firme. Kada pravno lice domaće osnuje drugo pravno lice, to drugo pravno lice, bez obzira što je povezano, mora da ima matični broj i PIB. N1 to nema. Falsifikuje, služi se PIB-om drugog privrednog društva, koje nije ni osnivač N1 televizije. Ako je osnivač, onda moraju da budu domaći mediji. A pošto nisu ni osnivač, u kom svojstvu onda Jugoslav Ćosić na memorandumu N1 televizije navodi PIB Adria News d.o.o. Beograd? Ne plaćaju porez na reklame ni ovde ni tamo. Ispumpavaju novac od pretplate SBB-a i tako smanjuju porez na dobit. „Telekomu“ plaćaju, čini mi se, 150 miliona, operator koji ima daleko manju pokrivenost u Republici Srbiji od SBB-a, SBB je dominantan, oni uplaćuju 150 miliona evra godišnje u budžet Republike Srbije. SBB ne uplaćuje ništa, simulira gubitke. Pošto na ove važne prekogranične televizije ispumpava pretplatu i prihoduje od reklama, sve je to u nekoj United Media, sve to zgrnu tamo, i onda gospodin Šolak vozi dva „falkona“ nova, a Vlada Republike Srbije je jedva kupila jedan, ali ne zna da je „falkon“. Vozi jedan od 35 miliona, jedan od dvadeset. Jedan mu služi za golf terene prekookeanske, a drugi za ove evropske. Onda se još on podsmeva na RTS-u, gde takođe imaju neku svoju šemu, oko TV prenosa, on objavi, moraju da pročitaju, kako on nije poreski obveznik ovde, već u Švajcarskoj. Biznis mu je ovde, ovde ne plaća porez, a u Švajcarskoj kao plaća porez. Dokle ćemo to trpeti? N1 nema PIB, nije poreski obveznik, radi na crno, ugrožava domaće medije i tome se mora stati na put. Nemoj funkcionere, poslanike, sada i doktore da plaše svojom medijskom propagandom, svojom hajkom itd. Vođa toga su Šolak i Đilas. Oni štite svoj biznis i oni prave nered i haos u državi Srbiji i tome moramo stati na put jednom. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Olivera Pešić. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, mi smo danas u toku diskusija narodih poslanika mogli da čujemo različite ocene, od toga da je ovaj budžet predizborni, izborni, pa do toga od prethodne govornice da ovaj budžet nije baš blistav. Ono što ja na samom početku hoću da kažem je da se mi poslanici SNS ponosimo Predlogom zakona o budžetu za 2020. godinu i smatramo da je ovo jedan istorijski budžet, jer je za javne investicije planirano 260 milijardi, 40 milijardi više nego u 2019. godini, a građani Srbije dobro znaju koliko je u 2019. godini u Srbiji urađeno. Kada govorimo o budžetu za poljoprivredu, pomenuću samo jedan segment ulaganja, jer čini mi se da nije bilo dosta reči o tome. Dakle, želim da pohvalim izdvajanje novca za elektrifikaciju polja u ovom budžetu. Za sve poljoprivredne proizvođače u Srbiji, ali i za poljoprivredne proizvođače u gradu Leskovcu elektrifikacija polja je od velikog značaja zato što će se smanjiti troškovi proizvodnje. Kažem, za grad Leskovac i za poljoprivredne proizvođače je posebno važno zato što smo se mi opredelili da naša strateška grana razvoja bude poljoprivreda. Dakle, analize pokazuju da navodnjavanje na struju pet do sedam puta pojeftinjuje proizvodnju i to je novac koji će ostati našim poljoprivrednim proizvođačima. Ogroman novac se u budžetu za 2020. godinu izdvaja i za projekte za zaštitu životne sredine. Za grad Leskovac ovim budžetom planirana su velika izdvajanja za završetak glavnog gradskog kolektora i taj projekat ima veliki značaj i za zaštitu životne sredine, jer će omogućiti bolje uslove života za sve naše građane, ima i veliki značaj za privlačenje investitora, ali i za same uštede gradu Leskovcu. Mi kao grad na godišnjem nivou moramo da izdvojimo negde oko 15 miliona za pražnjenje tzv. septičkih tankova za samo jedno preduzeće koje trenutno upošljava oko 1.200 radnika, a po ugovoru će sledeće godine uposliti 3.000 radnika, što znači da će troškovi koje će grad imati biti duplo veći, znači, samim tim kada se poveća proizvodnja, povećaće se i iznos koji grad Leskovac mora da izdvaja u tu svrhu. Dakle, završetkom izgrade glavnog gradskog kolektora, osim ušteda, bićemo i atraktivniji kao grad za privlačenje za investitore, a o značaju ovog projekta za zaštitu životne sredine smatram da je izlišno govoriti. Da se vratim na budžet i da zaključim, zbog vremena koje imamo na raspolaganju. Makroekonomski pokazatelji su jasni i oni kažu da Srbija nastavlja ubrzani razvoj i ako pogledamo te neke najvažnije činjenice, one kažu – 2012. godine nezaposlenost u Srbiji je bila skoro 26%, danas je 10% i na kraju godine očekujemo da to bude jednocifrena brojka. Prosečna plata 2012. godine bila je 320 evra, a u decembru se očekuje prosečna plata iznad 500 evra. Minimalna cena rada bila je 17.000, a sada je 30.022 dinara. Javni dug kada smo preuzeli odgovornost bio je 78%, danas je 51%, a projekcije budžeta za 2020. godinu javnog duga su na 50,3%. Inflacija 2%, stabilan kurs dinara, tako da, to su sve pokazatelji koji jasno kažu kojim putem ide Srbija. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 3. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Muamer Zukorlić i Jahja Fehratović. Da li neko želi reč? Izvolite, kolega Zukorliću.
Hvala, predsedavajući. Dame i gospodo, intencija našeg amandmana imala je za cilj ispraviti određene očigledne pogreške koje su se desile u formulaciji člana 3, već je zapravo to učinjeno amandmanom Odbora, što je zapravo najbitnije, da je efekat postignut. Ono na šta želim ovom prilikom ukazati, s obzirom na orijentaciju budžeta u razvojnom smeru, tiče se potrebe da kod raspodele razvojnih sredstava pokušamo pronaći novu energiju koja još nije upotrebljena, kako bi je konsolidovali i pokušali menjati razvojni ambijent, pogotovo na prostorima izvan velikih centara u zemlji, kao što su periferni prostori ili prostori poznati kao unutrašnjost zemlje. Dakle, ovde bih želeo da stavim fokus na mlade, imamo razne programe, raznih dotacija, čak i bespovratnih sredstava iz raznih fondova, to ima neke svoje efekte. Ali, mislim da bi jako bilo važno iznaći mogućnost finansiranja mladih u pogledu pokretanja ličnoga ili porodičnog biznisa, posebno mladih bračnih parova, kroz dakle, finansijske intervencije ali pozajmice ili kreditne, bezkamatne finansijske intervencije. Mislim da bi to bila jedna nova energija, jer efekti bespovratnih sredstava su se pokazali ne tako dobrim s obzirom na to što pada odgovornost. Tako da bi ovo bila jedna inicijativa koju bismo mogli u narednom periodu značajnije razmotriti. Ukoliko mladom čoveku koji pokreće biznis, dakle, date određenu pozajmicu vi zapravo ga time obavezujete odgovornošću da upotrebi sve sopstvene potencijale kako bi taj njegov biznis uspeo. Dok po pitanju nepovratnih sredstava nemamo takvu odgovornost. S druge strane, mogućnost pokretanja biznisa mladih od klasičnih kreditnih sredstava koje su opterećena kamatom zapravo izazivaju drugu stranu problema, a to je opterećenje u slučaju potpunog ili delimičnog neuspeha gde se pozajmljena sredstva uvećavaju zbog kamata i ona bivaju često razlogom da se ljudi ne usuđuju i nemaju hrabrosti da uđu u sopstveni biznis. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jelena Žarić Kovačević.
Hvala vam gospodine Arsiću, uvaženi ministre. Evo polako privodimo kraju raspravu o budžetu i pokazali smo da u parlamentu zaista postoji veliki prostor za dijalog, za iznošenje mišljenja, za kritike, zašto da ne i za konstruktivnu raspravu. Za to vreme poslanici Saveza za Srbiju nisu u sali, odnosno poslanici koji su prišli Savezu za Srbiju, to nije parlamentarna stranka, nisu zainteresovani da raspravljaju o najvažnijem budžetu za naše sugrađane i ne rade ništa drugo osim što izmišljaju nove afere. Potpunu je besmislena bila afera „Krušik“ i potpuno su besmisleni bili napadi na Nebojšu Stefanovića. Isto tako su sada potpuno besmisleni napadi na gospodina Sinišu Malog, na ministra, koji je ovde prisutan, i sve to što se tiče vašeg doktorata ministre je po mom mišljenju čisto političko pitanje, odnosno bolje rečeno osveta za sve dobro što ste pružili Srbiji, pre svega na osnovu svog znanja. Za njih je očigledno dobro sve ono što je za građane Srbije loše. Oni su nas doveli do toga da moramo da sprovodimo teške reforme, da moramo da sprovodimo nepopularne mere. Ali mi danas više nismo država koja će bankrotirati, mi smo prosperitetna država sa stopom rasta od preko 4%, a u njihovo vreme stopa rasta je bila čak i negativna i išla i do minus 3%. Takvi danas izlaze na ulice, takvi opsedaju rektorat i institucije univerziteta, takvi vrše pritiske kako bi na svaki mogući način oslabili ministre, oslabili Vladu i na kraju Aleksandra Vučića koji vodi Srbiju napred i celu tu priču. Koliko god oni pokušavali neće uspeti, jer u ovoj državi će se narod pitati. Idu nam izbori, pa da vidimo možemo stavimo njihove rezultate prekoputa naših rezultata, da vidimo šta će narod izabrati, a može da stavimo i njihovo vandalizam prekoputa naših rezultata, da vidimo da li će narod birati nove fabrike ili gašenje radnih mesta i zatvaranje fabrika, da li će narod birati bolji standard ili ne, da li će birati nove škole i vrtiće ili ne, nove investicije ili ne, ili 500 miliona za podršku mladima ili ne, itd. Prema tome, poslanička grupa SNS podržaće budžet i nadalje budite uvereni da ćete imati podršku poslaničke grupe za sve predloge koji dolaze iz Ministarstva finansija, jer njihovo usvajanje za našu državu znači da smo pokazali veliku ozbiljnost, znači finansijsku stabilnost i znači bolji životni standard za naše građane. Hvala.
Zahvaljujem. Sada određujem redovnu pauzu u trajanju od jednog sata. Sa radom nastavljamo u 15,00 sati.
Poštovani narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Đorđe Vukadinović. Izvolite.
Zahvaljujem. Sticajem okolnosti, o ovom amandmanu smo juče dosta detaljno govorili i ja i gospodin ministar smo o tome pričali malo i na Odboru za finansije, ali ja ne mogu, pošto je ovo sad zvanično, došao je na red, a da se ne osvrnem na ovu stavku, odnosno na ovo kako to piše - projekat urbanog razvoja, sa izgradnjom nacionalnog stadiona. Uz svo razumevanje i pokušaj da razumem i argumentaciju koja je ovde ponuđena prilikom odbijanja mog amandmana, kao i ono što smo čuli juče u raspravi, i dalje mi se čini da ovo obrazloženje da se amandman ne prihvata, a amandman se tiče zapravo brisanja odnosno uklanjanja ove stavke - izgradnja nacionalnog stadiona, i shodno tome, ušteda od najmanje 150 miliona evra i mogućnost da oni iskoriste, ili da se ne povuku te pare i da se iskoriste za nešto drugo i korisnije u budžetu. Meni je kao objašnjenje navedeno da će realizacija ovog projekta doprineti, citiram: "urbanom razvoju gradske celine, kao novog poslovnog centra i na taj način omogućiti generisanje prihoda, otvaranje novih radnih mesta i promociju sporta. Takođe, Republika Srbija će postati konkurentna drugim evropskim zemljama po sportskoj infrastrukturi i povećati šanse za svoju kandidaturu za organizaciju velikih i značajnih sportskih manifestacija". To je ono što je navedeno. U samoj raspravi sa gospodinom ministrom i sa predstavnicima vladajuće koalicije sam čuo još nekoliko stvari koje delom ponavljaju, delom rezimiraju a delom dodaju i neke nove elemente u ovo opravdanje i pokušaj, rekao bih, opravdanja ovog projekta izgradnje nacionalnog stadiona. Jedno su posebni razlozi, nova radna mesta, tržni centar, neće to biti sportski centar, nego će biti čitav poslovni centar, jedan novi grad u gradu, što će biti i turistička atrakcija, tako da imamo taj poslovni, turistički i ekonomski argument i pojačaće naše šanse za dobijanje velikih organizacija, velikih sportskih takmičenja. Na kraju, još jedna stvar koja je pomenuta, mada nema ovde u obrazloženju, pomenuto je da to već imaju, a to je Ministarstvo sporta, pošto se ja već duže vremena bavim ovom tematikom i u jednom od odgovora je bilo pomenuto da mnoge druge države u okruženju imaju nacionalni stadion, pa je pomenuta Mađarska i pomenuta je Albanija, ako se ne varam. Vidite, ja sam najkorektnije rezimirao sve argumente u prilog tome, odnosno što se navodi u prilog nacionalnog stadiona. I dalje mislim da su ti argumenti slabi, da nema opravdanja, čak i u budžetima zemalja koje bolje stoje, nego što je Srbija, nema potrebe, ni sportske, ni ekonomske, za izgradnju takvog jednog projekta. Spomenuo sam već, nama i Arena, beogradska Arena, ima muke i probleme sa rentabilnošću, apsolutno je nemoguće da bi takav jedan centar i takav jedan nacionalni stadion mogao da bude svrsishodan i u finansijskom i u sportskom smislu. Mnogo je bolje, ako i treba, da se uloži u rekonstrukciju postojećih sportskih stadiona, odnosno fudbalskih stadiona u Beogradu i u regionalnim centrima, to ima smisla, nego da se toliki novac koji je reda veličina onih sredstava koje je Rusija ulagala u svoje stadione kada je organizovala svetsko prvenstvo, Bajern minhenski koji je malo manje, izgradio svoju fudbalsku arenu i prosto je neprimereno i u sportskom i u ekonomskom smislu, i rekao bih da nema dovoljno opravdanja. Nećemo ni dobiti verovatno organizaciju tih sportskih manifestacija, a i kažem, uz neko renoviranje, ova postojeća dva ozbiljna stadiona u Beogradu, sa mnogo manje para bi se mogao postići sličan efekat. To je neka vrsta skorojevićevstva, to je neka vrsta megalomanije, koja nije primerena niti zemlji, znači, zemlji naše veličine, a pogotovo naše ekonomske snage, bez obzira što već par dana slušamo kako su nam ekonomski performansi dobri, odlični i sve bolji. Samo da završim, u tom svetlu bih posebno skrenuo pažnju na to da u izlaganju u delu ministra, a posebno i kolega iz vladajuće većine, stalno je figurirala i vrlo često je figurirala jedna stavka, jedna sintagma, jedan izraz, a to je - Nacionalni investicioni plan. Mnogo lepih reči smo čuli na račun tog investicionog plana koji će omogućiti, pa se nabraja šta će sve omogućiti, a zapravo mi ne znamo o čemu govorimo. To sada većina građana Srbije kada čuje reči - Nacionalni investicioni plan, to njih asocira na Mlađana Dinkića i na onaj čuveni NIP i G 17 plus i tada smo imali krupne reči o tom nacionalnom investicionom planu, investicionim ciklusima, pa smo čak imali i ministarstvo, kako se zvalo, Verica Kalanović je bila, Ministarstvo za NIP, mislim da se tako zvalo, Verica Kalanović je bila ministar za to i videli smo kako je taj projekat završio. Dakle, hoću da kažem da dobar deo ovog optimističkog, paradnog ili reprezentativnog dela ovog budžeta i ove rasprave koju slušamo, u velikoj meri počiva na, jednim delom ekonomskim rezultatima dosadašnjim, a u velikoj meri na nešto što će tek biti ili što ćemo tek videti šta u sebi sadrži, a to je taj famozni nacionalni investicioni plan, koji, kažem, em me asocira neprijatno na Mlađana Dinkića i G 17 plus i ono što smo već imali sa NIP-om, em je u najboljem slučaju mačka u džaku. Hvala.
Hvala, gospodine Vukadinoviću. Reč ima dr Milan Ljubić. Izvolite, gospodine Ljubiću.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, poštovani narodni poslanici, pošto dolazim iz Niša podsetiću vas šta je bivša vlast zapravo propustila da uradi u korist svojih građana. Kao prvo, pokazali smo da je ozbiljnom i odgovornom politikom moguće puno toga postići. Pokrenuti jedan grad kao što je Niš sa šest novoizgrađenih fabrika, savremeno ga povezati modernim saobraćajnicama kojima će se brže putovati prema Grčkoj i Bugarskoj, u kome će se nastaviti razvitak industrije, gde će naši ljudi imati mogućnost da rade u najsavremenijem Naučno-tehnološkom parku, gde će se pripadnicima službe bezbednosti omogućiti da pod povoljnijim uslovima rešavaju stambena pitanja, da naši zdravstveni osiguranici ne moraju više da odlaze u druge centre, nikada se više nije ulagalo i gradilo u Nišu. Uspeli smo da obezbedimo jedan trend sigurnosti i brže realizacije investicija, sve ono što nije bio slučaj do 2012. godine. Niš je od grada sa velikim brojem komunalnih problema i nezavršenih projekata za samo nekoliko godina uspeo da se podigne. Taj period karakteriše velika podrška Vlade, a posebno predsednika Vučića koji se lično angažovao na dovođenju investitora, izgradnji šest novih fabrika. Od 2012. godine do danas u Nišu imamo 11.000 nezaposlenih manje. Tako će grad Niš, iz kog dolazim, u saradnji sa kineskim gigantom „Huavejom“ realizovati projekat „Pametni grad“. Izgradnjom Naučno-tehnološkog parka u Nišu, na površini od 14.000 kvadrata stvoriće se uslovi za dalji razvoj informaciono-komunikacionih tehnologija i transfer znanja kao najvredniji proizvod. Zahvaljujući Vladi i našem predsedniku, Aleksandru Vučiću, Niš ponovo postaje centar regionalne industrije i grad naprednih tehnologija. U budžetu za 2020. godinu obezbeđen je novac i za naučno-tehnološki park u Novom Sadu. Intencija ove Vlade je da pored ulaganja u informacionu tehnologiju nastoji da naše stručnjake zadrži u zemlji, da privuče razne kompanije koje će ulagati u istraživanje i razvoj. Sve ovo je važno za celokupni privredni razvoj Srbije. Zahvaljujem.
Hvala, doktore Ljubiću. Reč ima dr Rančić. Izvolite, doktore Rančiću.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani ministre Mali, na samom početku mog izlaganja moram reći da je ovo sveobuhvatni i razvojni budžet, ali ja bih dodao, mada nisam čuo od poslanika, da je ovo i socijalno odgovorni budžet, a ne, kako jedan deo opozicije, tzv. kvazi elita, a ja bi je nazvao „ološ elitom“, tvrdi da je budžet predizboran. Zašto sam upotrebio ovaj epitet? Zato što oni nisu opozicija Vladi, niti SNS, već su opozicija Republici Srbiji, kojima nije stalo do opstanka Srba, kao naroda, nego isključivo do preuzimanja vlasti. Toliko o tome. Kao član skupštinskog Odbora za rad, socijalna pitanja, društvenu uključivost i smanjenje siromaštva govoriću o Razdelu 30, znači, u temi sam budžeta, koji se odnosi na Ministarstvo za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja, jer do sada u plenumu nismo govorili o ovom Razdelu. Kada se govori o Zakonu o budžetu za 2020. godinu, a odnosi se na Ministarstvo za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja, govori se jezikom brojki u milijardama i milionima dinara. Za ovo Ministarstvo predviđeno je 139,2 milijarde dinara iz svih izvora finansiranja, odnosno 127,1 milijardu dinara iz budžeta. Znači, iz budžeta normalno više u odnosu na 2019. godinu za 5,8 milijardi dinara, u odnosu na rebalans budžeta za 2019. godinu, odnosno 12,3 milijarde dinara u odnosu na početni plan za 2019. godinu. Najveći deo je obezbeđen za isplatu prava korisnika u oblasti zaštite porodice i dece, odnosno više za 1,9 milijardi dinara nego što je to bilo za 2019. godinu, računajući sredstva odobrena rebalansom budžeta od 63,2 milijarde u 2019. godini, a 65,1 milijardu dinara u 2020. godini. U odnosu na početni plan 2019. godine od 55,2 milijarde dinara sredstva su veća za 9,9 milijardi dinara. Ako posmatramo 2018. godinu, gde su opredeljena sredstva u iznosu od 53,7 milijardi dinara, za ova prava planirana su sredstva u većem iznosu za 11,4 milijarde dinara. Znači, brojke sve govore, koliko su ovo uvećana sredstva. Na ovaj način, kada se sagledaju ova realna sredstva koja se izdvajaju za zaštitu porodice i dece, ima smisla Zakon o finansiranju podrške porodici sa decom, koji se predlaže u Skupštini. Tako, na primer, najavljen je set zakona gde će, kako je rekla ministarka Slavica Đukić Dejanović, 300.000 biti za prvo dete, a za drugo 10.000 mesečno u narednih pet godina. Takođe, činjenica da broj rođene dece u Srbiji 2019. godine raste, Srbija je jedina zemlja u regionu koja je uspela da makar malo pomeri na bolje za taj trend rast, jer bez promene trenda u populaciji, odnosno broju rođene dece nema svrhe pričati o budućnosti Srbije koju je DOS hteo da nam ukrade. Kada je u pitanju socijalna zaštita, sredstva iz budžeta za više od 2,6 milijarde dinara u odnosu na 2019. godinu. Za podršku rada hranitelja izdvojeno je 420 miliona dinara. Kada smo kod ove stavke u ovoj Skupštini je rečeno da je hraniteljstvo biznis jer se izdvaja 50.000 po detetu. Moram reći da hraniteljstvo nije ništa drugo do roditeljstva i to veoma odgovorno. Kod boračko-invalidske zaštite sredstva su obezbeđena u većem iznosu od 700 miliona dinara, s tim što se najvećim delom predviđena veća sredstva za isplatu prava korisnika boračko-invalidske zaštite, a 20 miliona više za podršku projektima udruženja u oblasti boračko-invalidske zaštite. Na kraju da zaključim, sve pohvale Vladi i ministru, Siniši Malom, koji radi kao veliki ministar. Hvala.
Hvala, doktore Rančiću. Reč ima prof. dr Snežana Bogosavljević Bošković. Izvolite, profesorka.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani narodni poslanici, podržavam odluku Odbora za finansije, republički budžet i kontrolu trošenja javnih sredstava koji je prihvatio obrazloženje Vlade i predložio Narodnoj skupštini da se amandman kojim se osporava Projekat urbanog razvoja sa izgradnjom nacionalnog stadiona ne prihvati. Smatram da je Predlog budžeta za 2020. godinu dobro planiran i korektno raspoređen po sektorima, tj. da su u predloženoj raspodeli budžetskih sredstava uzete u obzir potrebe da se, pre svega, obezbedi sigurno i stabilno finansiranje tekućeg rada, ali i da se obezbede sredstva za dalja ulaganja u investicije u svim sektorima, i u sektoru prosvete, u sektoru zdravstva, privrede, sporta, kulture, zaštite životne sredine. Da je to tako, ilustrovaću primerom sektora iz kog ja dolazim, a o kome se u protekloj skupštinskoj raspravi nije mnogo govorilo. Naime, moja matična kuća kada se radi o profesionalnoj opredeljenosti je fakultet i naučno-istraživačka zajednica našeg društva i ja želim ovom prilikom posebno da se osvrnem na razdeo budžeta koji se tiče sredstava opredeljenih za nauku u narednoj 2020. godini. Nema sumnje, Vlada Republike Srbije prepoznaje nauku kao posebno značajan sektor za društveni razvoj i kao glavni pokretač privrednih aktivnosti. Otuda je Predlogom zakona o budžetu za 2020. godinu za sektor nauke, tehnološkog razvoja i inovacija opredeljeno oko 21 milijarda dinara, što je za 500 miliona više nego u tekućoj 2019. godini. Najveći deo ovih sredstava, to jest dve trećine istih ili oko 14,4 milijarde planirano je za finansiranje naučno-istraživačkog rada kroz projekte odobrene od strane resornog ministarstva. To je izuzetno važno i za našu naučno-istraživačku zajednicu. To znači kontinuitet u sigurnom, stabilnom i predvidivom finansiranju nauke i istraživanja. Pred toga, za nauku, tehnološki razvoj i inovacije predloženo je povećanje sredstava u Fondu za inovacione delatnosti i to za nešto više od 15%, tako da će budžet ovog Fonda u narednoj godini biti oko 1.260.000.000,00 dinara. Predlog je i da se povećaju sredstva Fonda za nauku i to za 100%, tako da u narednoj 2020. godini možemo računati na duplo veća sredstva nego u ovoj godini, tačnije na iznos od milijardu dinara. Uz sve ovo, za podršku učešća naučnih radnika na međunarodnim naučno-istraživačkim projektima, poput Programa EU „Horizont 2020“, planirane su dotacije u iznosu od oko 2,4 milijarde dinara. Sve ovo nedvosmisleno govori da je namera Vlade Republike Srbije da se budžetom za narednu godinu osigura stabilno i sigurno finansiranje naučnih istraživanja, ali i da se obezbede dodatna sredstva za nove projekte i nove učesnike istraživače. Verujem da će među novim učesnicima biti dosta mladih koji će, nakon završetka studija, svoje profesionalne karijere vezivati za naše fakultete, naučne institucije, istraživačke centre. Podsetila bih vas ovom prilikom da je Ministarstvo prosvete, nauke i tehnološkog razvoja u proteklom periodu već uključilo 1.179 mladi istraživača u tekuće naučno-istraživačke projekte, a da je u toku i treći poziv za još 100 mladih naučnih radnika. Osim toga, smatram da je izuzetno važno što se predloženim budžetom planiraju sredstva i za dalja ulaganja u razvoj inovacione infrastrukture, kao što su sredstva za završetak Data centra u Kragujevcu, sredstva za završetak naučno-tehnoloških parkova u Nišu i Novom Sadu. Uz to, plan je da se budžetom predviđenim za 2020. godinu započne i sa novim projektima i novim aktivnostima, poput projekta izgradnje obrazovno-istraživačkog centra u Beloj Crkvi i projektom osnivanja i razvoja Centra za popularizaciju nauke u Valjevu. Uz sigurno finansiranje naučno-istraživačkog rada, smatram da je jasno da je namera Vlade Republike Srbije da se u narednoj 2020. godini nastavi sa ulaganjima u poboljšanje infrastrukture, kao i poboljšanje materijalne i tehničke opremljenosti naših naučnih institucija. Dobro je i to što se predloženim budžetom planiraju i veća sredstva za rad centra čiji je osnovni zadatak promocija i popularizacija nauke. Kada se svemu ovome doda povećanje plata zaposlenih u nauci za 10% kao posledicu pozitivnih rezultata ukupne ekonomije naše zemlje, jasno je da naša naučno-istraživačka zajednica ima mnogo razloga da bude zadovoljna predloženim budžetom za 2020. godinu. Zbog svih navedenih argumenata, kao i argumenata koje su istakle moje kolege, a tiču se drugih sektora, poslanička grupa SPS podržava Predlog zakona o budžetu za 2020. godinu, uverena da je on u najboljem interesu našeg društva i građana Republike Srbije. Zahvaljujem na pažnji.
Zahvaljujem. Na član 3. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podsetiću vas u svetlu ove priče naše najnovije ekonomske šanse oko tzv. „malog Šengena“ ili balkanska unije ili kako god se to već zvalo da smo imali situaciju pre više od godinu dana kao jednu veoma skandaloznu. Dakle, vlast tzv. Kosova je uvela takse od 100% na robu iz centralne Srbije i iz BiH. Ministri u ovoj Vladi kažu da je od prilike procenjeni gubitak zbog režima taksi koji je podržan od strane tzv. međunarodne zajednice, budući da nije bilo nikakvih reakcije ili pritisaka da se tako nešto ukine, oko 400 miliona evra. Dakle, 400 miliona evra manje nego prošle godine je prihod od te razmene i mi se sada, pored toga, guramo u taj tzv. „mali Šengen“, tražimo svoju šansu, govorimo kako ćemo sa srpskom ličnom kartom moći da putujemo u Albaniju ili u Severnu Makedoniju, valjda ćemo sada ići na letovanje u Albaniju i da poboljšamo naše trgovinske odnose sa Severnom Makedonijom kao zamenu za članstvo u EU. Imajući u vidu da je politika Srbije kada je u pitanju i ta vlast tzv. Kosova i uopšte u regionu veoma mazohistička, mi ćemo kroz balkansku uniju da legitimizujemo već na sledećem sastanku u Draču nezavisno Kosovo samim tim što sedimo sa njima za istim stolom, a oni čak ni glasove iz centralne Srbije ne prihvataju. Imajte u vidu da to ne sme da se posmatra kao razvojna šansa, pogotovo ne kao oblik kolektivnog pristupanja budućih članica EU ovoga nečega što se naziva Zapadni Balkan. To je ono što je za nas predviđeno kao utešna nagrada, budući da sada trenutno ne postoji više perspektiva proširenja EU, već isključivo formiranje tzv. balkanske periferije ispred EU, čiji Srbija treba da bude član. Mi ne treba time da se ponosimo, ne treba da time budemo zadovoljni, već da sagledamo te činjenice i onda pronađemo neke druge ekonomske alternative, pre svega u produbljivanju saradnje Evroazijskom unijom. Vlada Srbije je potpisala neki sporazum sa Evroazijskom unijom koji omogućava izvoz neke, pre svega, poljoprivredne robe, ali to nije dovoljno. Srbiji za ekonomski oporavak i razvoj bi bilo potrebno pre svega punopravno članstvo u Evroazijskoj uniji i što pre orijentacija ka saradnji sa nekim istočnim državama koje danas predstavljaju najrazvijeniji deo sveta.
Zahvaljujem, kolega Šešelj. Po amandmanu reč ima narodni poslanik Stanislava Janošević. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Hvala na prilici da se obratim, obzirom da sam se već prijavila po osnovu amandmana o nacionalnom stadionu. Ja mogu da poštujem tuđe mišljenje, ali da se uopšte ne slažem sa tim amandmanom. Konstantno imam utisak da pojedini nisu uopšte u dobrim odnosima sa svojim stavovima. Ja vas neću vratiti u daleku prošlost ako vam kažem da oni koji su do sada vodili Srbiju, odnosno, koji su oličeni trenutno u Savezu za Srbiju, su uništavali sve pred sobom, a to su omogućili svojim kolegama da rade po preduzećima u mnogim gradovima, po pitanju industrije mesnih proizvoda, kao i po pitanju proizvodnje lekova. Reći ću vam tako da je u Zrenjaninu uništena Kompanija BEK, kao i „Jugoremedija“, ali zašto je to jedan njima jako veliki uspeh, zašto se to graniči sa neverovatnima? Zato što su svi mislili da hrane i lekova nikad nije dosta i nije bilo realno uništiti nešto što može da opstaje. Tu nisu, naravno, mislili ni ljudi koji su radili u tim preduzećima da će ostati bez svog posla i da će se njihova preduzeća rasprodati. Molim vas, oni su mislili i došli do tog zaključka, da ne treba da se hranimo i da ne treba da se lečimo, da li to danas znači da ne treba da se bavimo sportom, kada je pitanje nacionalnog stadiona? Obzirom da sam duži niz godina bila uključena u sportske manifestacije, bavila sam se aktivno sportom, danas nisam u toj sferi, ali volim da pratim sve što se dešava, volim da znam koji su to projekti, šta je to što se radi i šta se planira, a to predlažem da učine i oni koji pričaju na tu temu, jer bi onda znali da projekti koji će se realizovati do 2021. godine, podrazumevaju šest apsolutno novih fudbalskih stadiona i rekonstrukciju tri postojeća. Koleginica, doktorka Borka Grubov, je takođe rekla i ne znam zašto to nije negde uočio sam kolega da sebe ispravi a ne da priča o onome što neće postojati. Dakle, u Subotici, Loznici, Zaječaru, Kraljevu, Leskovcu i Vranju će postojati novi fudbalski stadioni, a u tri grada Nišu, Novom Sadu i Kragujevcu će se rekonstruisati, između ostalog, i u Zrenjaninu je učinjeno u prvoj fazi, jer imamo atletski stadion. Deca žele da se bave kraljicom sportova i naravno da će i druga deca se baviti sportom u tim gradovima, koristiti pored profesionalaca. Meni je drago da će država Srbija, onakva kakva je danas, i u kakvu se razvija dobiti nacionalni stadion, jer to zaslužuje. Ono što predlažem jeste da taj status briše se, nema član 3. nego upravo prethodni amandman. Hvala.
Zahvaljujem, koleginice Janošević. (Aleksandar Martinović: Replika na izlaganje Aleksandra Šešelja.) Želite repliku na izlaganje gospodina Šešelja? Izvolite.
Zahvaljujem se gospodine Milićeviću. Malo sam se kasno javio, odnosno moja koleginica Stanislava Janošević me je preduhitrila. Hteo sam da se javim povodom izlaganja uvaženog kolege Šešelja. Mislim da on ne razume na najbolji način šta je ideja tog tzv. „malog Šengena“. Prvo, ideja o saradnji balkanskih naroda je ideja koju su baštinili najveći srpski državnici, još od vremena Karađorđa, Kneza Miloša, Ilije Garašina, Kneza Mihaila, Milovana Milovanovića, Nikole Pašića, Kralja Petra, Kralja Aleksandra. Jedan od razloga zašto je Kralj Aleksandar ubijen je upravo i njegovo srčano zalaganje za politiku Balkan balkanskim narodima. Mi danas obnavljamo tu ideju i ne vidimo u tome ništa loše. „Mali Šengen“, tzv. nije zamena za ulazak Srbije u EU. Mi i dalje ostajemo privrženi ideji da je Srbiji mesto u EU iz mnogo razloga, pre svega ekonomskih, ali dok Srbija ne uđe u EU, ona mora da živi. Mi moramo da trgujemo, moramo da sarađujemo sa državama i sa narodima koji su u našem okruženju i kada bismo jedni druge bolje razumeli, kada bismo golje razumeli probleme sa kojima se suočavaju naše države, kada bismo imali više razumevanja za naše međusobne odnose, kada bismo pokušali sami da rešavamo naše međusobne probleme, a da nam za to ne trebaju strani posrednici i neka vrsta strane medijacije, bilo bi bolje objektivno svima. I Srbima i Bošnjacima i Albancima i severnim Makedoncima i svima ostalima. U tom smislu, mislim da je „mali Šengen“ dobra ideja i ako bude taj ideja prihvaćena onako kao što je prihvaćena i promovisana od strane našeg predsednika, Aleksandra Vučića, onda će to biti dobro za sve balkanske narode. Mi se, dakle, vraćamo, staroj srpskoj politici, Balkan balkanskim narodima. To je dobra politika, teška je doduše, teška za sprovođenje, zato što velike sile imaju svoje interese na Balkanu, ali da smo u prošlosti sprovodili tu politiku Balkan balkanski narodima, sigurno je da bi svi mi koji ovde živimo na ovim prostorima i koji ćemo živeti i mi i naša deca, jer nemamo kuda odavde da odemo, sigurno je da bi mnoge nesreće koje su nam se desile u prošlosti, bile izbegnute. Na kraju krajeva i time završavam, gospodine Šešelj, samo da vas podsetim, Srbija ne bi uspela 1912. godine da vrati u svoj sastav ni Kosovo i Metohiju, ni Makedoniju, odnosno kako se tada zvala južna Srbija, da prethodno nije zaključen sporazum o vojnoj saradnji između Srbije, odnosno Kraljevine Srbije, Kraljevine Crne Gore, Bugarske i Grčke. Dakle, nije ovo prvi put da mi zaključujemo sporazum sa drugim balkanskim državama. Zahvaljujući tom sporazumu srpska vojska je uspela da povrati i Kosovo i Metohiju i južnu Srbiju u svoj sastav.
Zahvaljujem. Pravo na repliku narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Prvo, ne znam kada ste vi gospodine Martinoviću saznali uopšte za varijantu „malog Šengena“? Verovatno kad i ostatak Srbije, što je to došlo kao grom iz vedra neba, a ne kao neka ozbiljna strategija ili neka dugogodišnja ideja, nego je to samo jednom prilikom Aleksandar Vučić najavio. Između ostalog, on je rekao - „mali Šengen“ je za Srbiju važniji od povlačenja priznanja Kosova. Dakle, to je nešto sa čim ne možemo da se saglasimo. Kako je moguće da je "mali Šengen" unija između Severne Makedonije, Albanije i Srbije može da bude važnija od povlačenja priznanja Kosova? Dakle, mi možda možemo sami sebe da tešimo da to nije zamena, utešna nagrada itd. za članstvo Srbije u EU, ali to tako, pre svega, se na zapadu smatra i prikazuje i objašnjava i tako su to shvatili i predsednik Makedonije i premijer Albanije, a samo mi ovde u Srbiji se foliramo kako to u stvari je nešto drugačije. Vi kažete da treba da razvijemo odnose bez strane medijacije. Tako je, treba da razvijamo odnose i da se povezujemo bez strane medijacije, ali Balkanska unija i "mali Šengen" je zbog strane medijacije uopšte ovde lansirana kao ideja, kao princip povezivanja i kao nešto što treba nas da približi kolektivno članstvu EU, to su govorili predstavnici Srbije, Makedonije i Albanije. Nije to niko izmislio. To su oni rekli na konferenciji za štampu. Da li je to realno očekivati? Nije. Da li mi o sebi mislimo da smo mi lideri u regionu po svim mogućim ekonomskim parametrima, da smo središte stabilnosti i mira i naravno ekonomskog uspeha? I sad treba zbog toga svega naše tako dobre situacije da takođe pomognemo i Albaniji i Severnoj Makedoniji koji su mnogo lošiji od nas, pa će se u okviru naše unije i oni tako razviti. Šta mi možemo da tražimo na albanskom tržištu? Gde ćemo mi da plasiramo svoju robu tamo? Pa nećemo. Da li ćemo tamo ići na odmore, na letovanje? Nećemo. Šta možemo mi da obezbedimo? Možemo da obezbedimo njihove proizvode ovde i to da Albanci mogu nesmetano sa ličnim kartama da ulaze osim na Kosovo i Metohiju, takođe i u centralnu Srbiju. Da li je to nešto što je bilo predizborno obećanje, što je nešto ozbiljno promišljano, što je neka ozbiljna strategija bila pa sada mi možemo da očekujemo neke efekte svega toga? Nije. To je samo, jednom se pojavilo jednog dana u javnosti i onda smo se mi, tj. predstavnici vladajuće većine ili neki ministri u Vladi utrkivali ko će to više da pohvali i to više da objasni. Mi sada da se tešimo da zato što smo se mi sa balkanskim narodima povezivali, da smo se zbog toga oslobodili u balkanskim ratovima itd, pa nije. Nikad ne bi Srbija ništa napravila u geo-političkom smislu u istoriji da nije iza nje stajala Rusija, kao zaštitnica. Od toga ne možemo da pobegnemo niti možemo da negiramo, niti možemo da poredimo važnost toga sa važnošću saradnje sa bilo kojom drugom zemljom. To su neke istorijske činjenice. Mi treba da im na tome budemo zahvalni, a ne da tražimo za ovakve neke eksperimente kao što je "mali Šengen" primere u prošlosti iz nekog drugog konteksta, pa da se onda poredimo i govorimo kako je u stvari to viševekovna ili višedecenijska misija koja se sada ostvaruje.
Zahvaljujem, kolega Šešelj. Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite, kolega.
Zahvaljujem se, gospodine Milićeviću. Ja nisam, gospodine Šešelj, profesionalni istoričar i priznajem da o istoriji ne znam mnogo, ali znam ponešto. U to vreme, o kome mi govorimo, dakle, pred balkanske ratove, Rusija je bila mnogo više na strani Bugarske, nego na strani Srbije. Rusija je 1878. godine sa Turskom zaključila Sanstefanski ugovor, kojim je bilo predviđeno stvaranje velike Bugarske i tada je od kneza Milana bilo traženo, između ostalog, da Niš ustupi Bugarskoj. Zahvaljujući ruskoj podršci, dakle, ruskoj podršci, naravno, protiv toga Srbija nije imala ništa, ali prosto, to je istorijska činjenica, Bugarska je kao nezavisna država priznata 1908. godine, a knez Milan je na traženje Rusa da Niš ustupi Bugarima, rekao - ja sam ga na bajonetima osvojio od Turaka i na bajonetima mogu da ga predam Bugarima. Ali, nije sada to toliko bitno. Vi kažete - Aleksandru Vučiću je ideja o „malom Šengenu“ pala na pamet preko noći. Nije tačno. Vratiću vas malo u prošlost. Aleksandar Vučić je 2015. godine odlučio da ode u Srebrenicu. To je bila jedna teška odluka, koju mnogi nisu razumeli, mnogi je ne razumeju ni dan danas, a on je otišao u Srebrenicu sa rečima koje su bile upućene i Srbima i Bošnjacima, a to je da svi mi pokušamo, koliko je god to moguće, da uđemo u cipele drugog naroda i kada uđemo u cipele drugog naroda, onda ćemo moći bolje da sagledavamo probleme koji tište i nas i njih. Kao što znate, on je otišao u Srebrenicu. Tamo je na njega pokušan atentat. Dakle, pokušali su da ga ubiju, u to nema nikakve sumnje. Ono što je pitanje samo po sebi, koje se od tada, pa do danas nameće, zašto do sada zvanični organi BiH nisu dali odgovor na pitanje ko je hteo da ubije tada predsednika Vlade Republike Srbije Aleksandra Vučića u Srebrenici? Ali, još od tada Aleksandar Vučić, dakle, od 2015. godine, pa do danas, promoviše ideju saradnje sa svim balkanskim narodima, odnosno sa svim narodima i državama u regionu Zapadnog Balkana i u tome apsolutno nema ničega lošeg. To je politika koja podrazumeva da jedni druge bolje razumemo. To je politika koja podrazumeva da naše međusobne probleme i nesporazume rešavamo mirnim putevima, a ne ratovima. Na kraju krajeva, to je politika koja podrazumeva da zajednički rešavamo probleme koji tište sve nas, jer problemi sa kojima se suočava Srbija, problemi sa kojima se suočava Albanija, problemi sa kojima se suočava Severna Makedonija, BiH, Hrvatska, ona nije u ovom „malom Šengenu“, ali ima slične probleme kao i Srbija, manje-više su to isti problemi. Albanija ima, čuli ste neki dan statističke podatke, ima sličan problem kao Srbija, između ostalog i kada je u pitanju demografija. Ima mnogo ekonomskih problema, ima mnogo problema koji su slični i u Srbiji i u Albaniji i u Severnoj Makedoniji. Hajde da pokušamo te probleme da rešavamo dogovorom, razgovorom, bez stvaranja dodatnih tenzija i da i Srbima i Albancima i Severnim Makedoncima bude bolje nego što je sada. Da mi potpuno isključimo uticaj velikih sila na našu politiku, to naprosto nije moguće. Srbija je suviše mala država da bi mogla da isključi uticaj i Amerike i Rusije i Nemačke i Kine ili bilo koje druge velike zemlje na ono što se dešava u regionu Zapadnog Balkana. (Predsedavajući: Zahvaljujem, kolega.) Završavam. To je nemoguće. Ali, da se bolje razumemo, da imamo više sluha jedni za druge, da lakše ekonomski sarađujemo jedni sa drugima, da olakšamo protok ljudi, robe, kapitala, usluga, ideja, pa ja mislim da je to potrebno apsolutno svima i to je jedna ideja koja je u korist svim narodima i svim državama u regionu Zapadnog Balkana. Neki to danas neće da priznaju, ali ja mislim da duboko u sebi su svesni da ta politika realnu alternativu nema.
Zahvaljujem, kolega Martinoviću. Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Pre svega, koliko mi se čini, Boris Tadić je privi put bio, ako se ne varam, 2007. godine, a možda i ranije, u Srebrenici, a onda možemo da zaključimo da je 2015. godine tek Vučić došao na onu ideju i one planove koje je imao Boris Tadić 2007. godine. On je svesno otišao da učestvuje u tom nekrofilskom performansu u Srebrenici, koji prihvata tu činjenicu i uopšte promoviše činjenicu takozvanog genocida, optužuje Srbiju i srpski narod da je genocidan, a predsednik Srbije došao na to mesto i on je, naravno, nije to očekivao, ali oni su to i hteli, hteli su da ponize Srbiju, da ponize srpski narod i predsednika Srbije. To trenutno apsolutno nema nikakve veze sa našim ovde međunacionalnim povezivanjima i uopšte ne može da se opravda postojanje "malog Šengena" kroz bilo koji ekonomski parametar, zato što mi već imamo taj neki CEFTA sporazum. Šta je različito u odnosu na CEFTA sporazum uopšte plan oko "malog Šengena" i balkanske unije, osim što će sad moći da se putuje sa ličnim kartama? Da li vi smatrate i da li bilo ko u Srbiji smatra da je to potreba za građane Srbije koji sad imaju poteškoće da idu sa putnim ispravama, tj. pasošima u Albaniju, pa ćemo sad njima mi to da olakšamo? Koji je to broj Srbije koji putuje u Albaniju, pa će sad oni da brže i sa manje poteškoća da idu u Albaniju sa ličnim kartama umesto sa pasošima? Mi već imamo mogućnost da u Severnu Makedoniju idemo bez pasoša, isto tako u BiH i Crnu Goru. Samo je novina kod Albanije. Mi nismo toliko ekonomski jaki, šta god mi mislili o sebi, kakve god imali izveštaje ili nastupe naših ministara, da možemo drugima toliko da pomažemo i da možemo da budemo oslonac za neke druge u regionu. Mi treba, pre svega, da tražimo način za ekonomski oporavak Srbije. Mi nismo ni dan danas na onom nivou koji je bio pre 1989. godine, tj. 1989. godine, a ne da smo sad toliko jaki da možemo da izvozimo ekonomske uspehe, stabilnost, mir i sve ostale stvari. U tom pogledu, Srbija treba da se orijentiše tako da bi ona mogla da ekonomski napreduje, da građani Srbije žive bolje, a ne da mi kroz firmu pomirenja, povezivanja ili čega god, tražimo naše šanse, koje ne mogu da se porede sa onim što nam je od 2000. godine obećavano, a to je članstvo u EU. Od toga već jasno da nema ništa. Slaba nam je uteha to što ćemo biti povezani sa još nekim zemljama koje takođe neće postati nikad članovi EU, kao što su Severna Makedonija i Albanija. Dakle, to je predviđeno za Srbiju kao utešna nagrada i nama će biti mnogo bolje ako budemo bili svesni te činjenice, a ne da se zavaravamo i da mislimo da ukoliko nekog poslušamo, tj. reagujemo pozitivno na neki diktat iz inostranstva, da ćemo nekog posle odobrovoljiti da vidi kako smo mi dobri, lepi i pametni, pa ćemo posle možda u perspektivi opet da nastavimo sa našim evropskim integracijama.
Zahvaljujem. Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Ja mislim da vi, kolega, isuviše pojednostavljujete stvari. Nije suština tog tzv. "malog Šengena" putovanje sa ličnim kartama bilo gde. Pre toga, moram da vam kažem da se u Srebrenici nije desio nikakav performans. U Srebrenici se desio pokušaj ubistva Aleksandra Vučića, kao predsednika Vlade, pri čemu Aleksandar Vučić nikada nije rekao da se u Srebrenici desio genocid, rekao je da se desio zločin i on je otišao da se pokloni senima onih koji su u Srebrenici stradali. Neki to u Srbiji nisu razumeli, neki ne razumeju ni dan danas, ali je to bio pokušaj predsednika Vlade Republike Srbije da se uspostave bolji odnosi između Srbije i BiH, odnosno između Srba i Bošnjaka. To je uradio, između ostalog, i zbog Bošnjaka koji žive u Srbiji, a to je uradio i zbog Srba koji žive u Federaciji BiH, a to je uradio i zbog Republike Srpske. Za razliku od Borisa Tadića, nije se nikome izvinjavao i više puta je Aleksandar Vučić rekao da nema nameru bilo kome da se izvinjava, jer samo to izvinjenje u političkom smislu ne znači ništa ako ne promenite politiku. Dakle, Aleksandar Vučić ne vodi politiku izvinjavanja. Aleksandar Vučić vodi politiku uspostavljanja boljih odnosa sa državama u regionu. Ideju „malog Šengena“ ste sveli na lične karte. Ideja „malog Šengena“ je mnogo šira od toga. Ona podrazumeva, pre svega, mnogo lakšu, mnogo jednostavniju ekonomsku saradnju između država koje su u toj vrsti saveza. Još jednu stvar da vam kažem, a koju ste izgubili iz vida, Aleksandar Vučić je još 2017. godine rekao Johanesu Hanu da je njegova ideja da se u regionu zapadnog Balkana, koji bi podrazumevao i druge države koje sada nisu obuhvaćene „malim Šengenom“, uspostavi carinska unija. Sve ovo vam govorim zbog toga da biste shvatili da to nije ideja od juče, da to nije nešto što je palo sa neba, da je to povratak na tradicionalnu srpsku politiku, na politiku najboljih srpskih državnika 19. i početka 20. veka i u tome apsolutno nema ničega lošeg. Znači, vi ste funkcioner SRS, pa za to zašta se zalaže danas Aleksandar Vučić, pa za to su se zalagale najumnije glave u ondašnjoj Radikalnoj stranci - Milovan Milovanović, Nikola Pašić i Stojan Protić. Dakle, to su te ideje da balkanski narodi međusobno sarađuju, da balkanske države imaju više razumevanja jedne prema drugima, zato što smo svi mi, ponovo to napominjem, neki to danas hoće da priznaju, neki neće, imali mnogo negativnih iskustava kada su se stranci mešali u rešavanje naših međusobnih problema. Bolje je da probleme koje imamo rešavamo tako što sednemo za sto pa razgovaramo, nego što nam neko ponudi takozvane svoje dobre usluge, pa nam se država raspadne, pa izbije građanski rat, pa stotine hiljada ljudi napusti svoja vekovna ognjišta i na jednoj i na drugoj i na trećoj strani itd. Dakle, ovo je jedna ideja koja je mnogo više od puke činjenice da ćete u Albaniju i u Severnu Makedoniju moći da putujete bez ličnih karata. To je ideja mira. To je ideja ekonomske saradnje. To je ideja ekonomskog napretka čitavog zapadnog Balkana. Na kraju krajeva, to je ideja koja podrazumeva sporazumno rešavanje svih naših problema koji su manje više zajednički, jer sve ono što muči Srbiju manje više muči i Severnu Makedoniju, manje više muči i Makedoniju. Muči to i Crnu Goru, muči to i Bosnu i Hercegovinu, muči to i Hrvatsku. Oni to za sada neće da priznaju. Mi to priznajemo, ali to što priznajemo samo govori da te probleme hoćemo da rešavamo, a ne da ih guramo pod tepih.
Zahvaljujem. Pravo na repliku ima narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Nekrofilski performans u Srebrenici se održava svakog jula, svake godine, a samo je jedne godine u tome svemu, na žalost, uzeo učešće i predsednik Srbije. Dakle, on je tamo svesno otišao znajući o kojoj se tamo laži radi, šta se tamo promoviše i afirmiše, a onda su ga ponizili. Zato su ga i zvali. Danas je Srbija tržište od šest miliona stanovnika. Koliko imaju stanovnika Severna Makedonija i Albanija? Nemaju ukupno četiri ili imaju četiri. Šta mi možemo da dobijemo od tog tržišta? Šta je ono što sada pospešuje ekonomsku saradnju između naših država, a nije predviđeno CEFTA sporazumom, osim mogućnosti da tzv. Kosovo koje je kroz CEFTA predstavljeno kao Kosovo sa fusnotom tj. sa zvezdicom, gde se govori o tome kako, predstavljeno po Rezoluciji 1244, između ostalog, sada može samo da se otvori mogućnost da Kosovo bude predstavljeno kao nezavisna država, kao republika Kosovo. To je realna opasnost da se to dogodi kroz ovu balkansku uniju ili „mali Šengen“. Mi treba da rešavamo naše probleme bez intervencije stranaca, tako je. Treba da sve rešavamo bez stranaca. Da li smo mi za to sposobni? Da li je ova Vlada za to sposobna? Nije. Mi smo pokazali svima da mi nismo u stanju da rešimo naše probleme u Srbiji bez intervencije stranaca između političkih stranaka, a ne u regionu da ih rešavamo. Mi smo ovde ukazivali na povrede tj. na kršenje Poslovnika i na funkcionisanje Narodne skupštine tri godine, a ništa se nije promenilo dok nisu stigle preporuke Evropske komisije i Nacionalnog konventa za saradnju sa Evropskom unijom. Ovde u Srbiji umesto dijaloga, umesto rada kolegijuma Narodne skupštine, dijaloga između svih parlamentarnih stranaka, vlast u Srbiji je prihvatila da posrednici, da medijatori budu u tom nekom tzv. dijalogu predstavnici nevladine organizacije Fonda za otvoreno društvo koju kontroliše Džordž Soroš. Šta mi možemo da radimo u regionu, da se orijentišemo na saradnju bez intervencije stranaca, kada se nama ovde dijalog u Srbiji o izbornim uslovima i izbornom procesu odvija pod pokroviteljstvom Džordža Soroša i njegove nevladine organizacije? Nemojte da se zavaravamo. Treba da sarađujemo ekonomski, treba da produbljujemo tu saradnju. Sve je u redu, ali treba da budemo orijentisani na zaštitu srpskih nacionalnih interesa, a ne da stavljamo naše interese u stranu kako bi mi pomogli nekima, jer tobože to je naš vekovni san – povezivanje naroda na Balkanu. U vremenu o kojem govorite neke nacije nisu ni postojale. Pre 100 godina te nacije nisu postojale u vreme Milovana Milovanovića, Nikole Pašića itd. Nemojte da tražimo neke paralele tamo gde ih nema. Nemojte da se tešimo da kada čujemo od nekoga da je ono što smo uradili pohvalno. To ne znači da je to tako. Mi treba da budemo orijentisani na osnaživanje naše ekonomije. Da li ćemo to uraditi kroz saradnju sa Albanijom i Severnom Makedonijom? Nećemo. Da li treba da budemo u konfliktu sa tim državama? Ne treba, ali ne sme to da bude naš spoljno-politički ili spoljno-trgovinski prioritet.
Zahvaljujem. Pravo na repliku ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Prvo, Aleksandar Vučić apsolutno nije ponižen u Srebrenici. Aleksandar Vučić se ponašao toliko dostojanstveno i toliko hrabro da su oni koji su pokušali da ga ubiju verovatno hteli da puknu od muke, zato što pod naletom, vi se toga, gospodine Šešelj, sigurno sećate, razularene rulje, koja je htela da ga ubije, Aleksandar Vučić nije spustio glavu ni jedan jedini sekund. Odlaskom u Srebrenicu on nije rekao da se tamo desio genocid, ali je otišao tamo kao državnik i čovek koji je svestan, kao što smo svesni svi mi, da nema dugoročne stabilnosti u ovom regionu ako ne bude većeg stepena razumevanja između Srba i Bošnjaka, između ostalog, jer smo u ratu između 1992. i 1995. godine ginuli i jedni i drugi, kao što su Bošnjaci ginuli od srpske ruke, tako su i Srbi ginuli od bošnjačke ruke. Da se to više nikada ne bi ponovilo, Aleksandar Vučić je otišao u Srebrenicu da pokaže da ima i političke volje i političke hrabrosti, ali ono što je mnogo važnije, političke vizije da se nikada više ne desi ono što nam se dešavalo između 1941. i 1945. godine i da se ne desi nikada ono što nam se dešavalo između 1992. i 1995. godine. Vi kažete da nema potrebe da ekonomski sarađujemo sa državama koje su u tom tzv. „malom Šengenu“ i spominjete Kosovo sa zvezdicom. Ono što hoću da vam kažem, CEFTA sporazum je potpisan u vreme kada Albanci na Kosovu i Metohiji nisu proglasili nezavisnost i Kosovo tada nije imalo potrebu da se predstavlja sa zvezdicom. Sporazum CEFTA je potpisan tako što se Kosovo i Metohija označavalo sintagmom UNMIK Kosovo i to je bila, u to vreme, ipak jedna pobeda, možda mala, ali ipak pobeda Republike Srbije što je Kosovo i Metohija uključena u CEFTA sporazum, ali ne kao nezavisna država, nego kao teritorija koja je pod kontrolom misije UN po Rezoluciji 1244. To je jedna stvar koju sam hteo da vam kažem. Druga stvar, vi kažete – nema potrebe da se sarađuje sa Albanijom, ko će da putuje u Albaniju, šta mi imamo da tražimo u Albaniji itd. Pitajte ljude koji su dole sa juga Srbije iz Leskovca, znate ko su im glavni konkurenti, između ostalog u prodaji krastavaca, Albanci i to Albanci iz Albanije. Krastavac iz Albanije je jeftiniji nego krastavac koji proizvede naš čovek iz Leskovca, Niša, Vranja itd. Šta ćemo sa tim? To je jedan životni problem. To sada više nema veze ni sa visokom politikom ni sa činjenicom da li neko priznaje nezavisnost Kosova i Metohije ili ne. Danas Albanci iz Albanije dođu u Srbiju i prodaju nam svoje krastavce po cenama koje su jeftinije od cene po kojoj krastavce prodaju domaćini iz Leskovca i drugih mesta sa juga Srbije. Šta ćemo sa tim problemom? To vi možda ne doživljavate kao problem, ali ljudi koji žive na jugu Srbije i te kako doživljavaju. Dakle, ima mnogo takvih problema koje Srbija objektivno ima, a koje možemo da rešimo saradnjom… (Milorad Mirčić dobacuje.) Pa dobro kaže Mirčić - zbog krastavaca. Vi svaku priču možete da svedete na apsurd. Super, to je super. Vi i nemate odgovornost za vođenje ove države. Vi možete ovde i da se smejete i da kažete „mali Šengen“ je zbog krastavaca. To je vaše pravo. Ja vas razumem, vi ste opozicija, legitimno je da se smejete onome što radi vlast, ali ja vam kažem i to je stav SNS, ideja „malog Šengena“ je ideja života, ideja života za građane Srbije, za građane Severne Makedonije, za građane Albanije. Da rešimo sve probleme koje imamo odjedanput i preko noći to nije moguće, ali da ih rešavamo problem po problem i te kako je moguće, samo je potrebno da imamo dobru političku volju, da jedni druge malo bolje razumemo i da olakšamo protok robe, ljudi, ideja, kapitala između država koje su učesnice ovog sporazuma.
Zahvaljujem kolega Martinoviću. Pravo na repliku narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Replika. Pre svega, na konferenciji, čini mi se, na Ohridu, Aleksandar Vučić je govori o plasmanu albanskih proizvoda, tj. albanskih poljoprivrednih proizvoda. Ništa nije rekao o srpskoj poljoprivredi i našem plasmanu. Treba valjda njegova glavna preokupacija da bude, ukoliko ima susreta sa nekim drugim zvaničnicima, ukoliko ostvaruje neku saradnju, da se stara o tome gde će da se srpska roba plasira, a ne da razmišljamo o albanskoj. Mi smo mogli da slušamo u proteklih sedam godina obećanja kako ćemo imati fabriku čipova i „Mercedese“ i da ćemo da proizvodimo delove za „Boing“ i da ćemo imati i ovo i ono i sve ostalo, naravno kada dobijemo taj datum da ćemo postati članovi EU, pa „Mitros“ iz Sremske Mitrovice kad je prodat, tj. kada je trebao da dođe veliki „Tenis“ nemački proizvođač, pa 500.000 svinja itd. Od toga svega nije bilo ništa i sad je ovo sad nova jedna epizoda u svemu tome balkanska unija „mali Šengen“ i sada tu tražimo našu razvojnu šansu i napada se bilo šta ukoliko to se kritikuje. To je samo trezveno razmišljanje. Mi ne možemo da napredujemo i ne možemo da se oslonimo na saradnju sa tim državama. Nema „malog Šengena“, nema balkanske unije fizički bez teritorije AP KiM gde Srbija faktički danas nema vlast. Ona je danas pod međunarodnim protektoratom i bez njihovog predstavljanja u svemu tome nema balkanske unije. Kako će to da bude? Da li će to da bude u skladu sa Rezolucijom 1244 predstavljeno ili će biti predstavljeno kao nezavisna država? Šta vi mislite? Pa biće predstavljeno kao nezavisna država naravno jer su sve te zemlje, i Makedonija i Albanija, priznale nezavisnost Kosova. Šta mi imamo onda tu pravo glasa u svemu tome? Vučić nije rekao nikad – genocid u Srebrenici. Dobro, nije rekao, ali Vlada kojoj je predsednik bio Aleksandar Vučić, pa i danas Vlada SNS ogroman novac svake godine opredeljuje kroz finansiranje, kroz projekte, kroz konkurse koje raspisuje Kancelarija za ljudska i manjinska prava za nevladine organizacije koje se bave promocijom i zaštitom ljudskih i manjinskih prava na kojima dobijaju, ove godine je predviđeno 300 miliona dinara, projekte „Žene u crnom“, helsinški odbori, Fond za otvoreno društvo, Fond za humanitarno pravo, Kuća ljuskih prava i građanske inicijative. To su sve antisrpske nevladine organizacije koje imaju zadatak, naravno da su mnogo više finansirani iz inostranstva nego iz budžeta Srbije, da ovde promovišu, da urade sve da se ovde stvori svest i da se prihvati kao činjenica da je u Srebrenici izvršen genocid, da je za taj genocid kriv srpski narod u celini, ne samo Srbi koji su tamo ratovali, nego srpski narod je genocidan narod, to je njihova agenda, rade na ispunjavanju toga, a mi to plaćamo na posredan način kroz Kancelariju za ljudska i manjinska prava. Tako da ukoliko zaista SNS prepoznaje tu laž oko Srebrenice kao problem, onda bi trebalo da poradi na tome da takve laže i besmislice i ponižavanja, kao što su i oni performansi koje smo imali više puta na Trgu Republike, poslednji put oko Vukovara, ali više puta oko Srebrenice, ne budu finansirane iz budžeta Srbije.
Zahvaljujem gospodine Šešelj. Pravo na repliku ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Pretpostavljam da će i nakon toga biti replika i samo vas molim, obzirom da mi sekretar signalizira da ne bi skidali vreme od poslaničke grupe, da replike traju do dva minuta. Izvolite kolega Martinoviću.
Zahvaljujem se. Gospodin Siniša Mali je, mislim, kolegi Šešelju pokušao da objasni šta se podrazumeva pod finansiranjem nevladinih organizacija i koje su to nevladine organizacije koje Republika Srbija iz budžeta finansira. Čini mi se da vam to, gospodine Mali, nije uspelo. Gospodin Šešelj to i dalje ne razume. Vi kažete da je problem sa „malim Šengenom“ što nije uključeno KiM, pa sada postoji opasnost da se Kosovo odjedanput kao nezavisna država pojavi kao država učesnica u „malom Šengenu“. Uključeno je, već sada je uključeno kao sastavni deo Republike Srbije. Šta mislite da je Aleksandar Vučić ušao u ideju „malog Šengena“ sa idejom da je KiM nezavisna država? Naravno da nije. Dakle, KiM je već uključena u „mali Šengen“ samom činjenicom da je sastavni deo Republike Srbije i nema nikakvih problema oko toga i nemojte vi zbog toga da se plašite zato što je Republika Srbija u „mali Šengen“ ušla kao celovita država sa AP KiM. Ono što je takođe važno da se kaže - ideja „malog Šengena“ podrazumeva stvaranje većeg tržišta nego što je svako pojedinačno tržište Srbije, Albanije i Severne Makedonije. Dakle, jedna od ideja „malog Šengena“ je stvaranje jednog velikog tržišta. Na tom velikom tržištu, većem nego što je sada, lakše mogu da nađu svoje prosperitet i proizvođači iz Srbije i proizvođači iz Severne Makedonije i proizvođači iz Albanije. U nekim situacijama ćemo mi nešto da kupujemo od Albanaca, ali u nekim situacijama će Albanci nešto da kupuju od nas Srba. Od nas zavisi da li ćemo imati suficit u spoljno-trgovinskom poslovanju ili ne. Ako budemo imali deficit, bićemo mi sami krivi. Nema potrebe da mi okrivljujemo Albance ili Severne Makedonce. To je stvar politike Vlade da li će Srbija biti lider u tom „malog Šengenu“ i da li ćemo imati mi najviše koristi od „malog Šengena“. (Predsedavajući: Hvala kolega.) Ali zbog toga ne treba „mali Šengen“ unapred otpisivati kao neku ideju koja je besmislena jer sada kada pogledate mapu Zapadnog Balkana, kada pogledate mapu država koje su obuhvaćene tim tzv. „malim Šengenom“, šta vidite? Vidite tri relativno male države i vidite tri relativno mala tržišta. Ideja je da se tržište poveća. (Predsedavajući: Zahvaljujem kolega Martinoviću.) Ideja je da ostvarimo više para za naše građane zato što ćemo da poslujemo na tržištu koje je veće nego što je samo tržište Republike Srbije. U tome je ideja „malog Šengena“, da Srbiji bude bolje, da građanima Srbije bude bolje, da na kraju krajeva bude više para u budžetu Republike Srbije, pa kada bude bilo više para u budžetu biće više para i za sve ono za šta se i vi i mi zalažemo – i više puteva i više škola i više bolnica i veće plate i više radnih mesta itd. To je sve jedno sa drugim povezano.
Zahvaljujem. Pravo na repliku narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite kolega Šešelj.
To bi ste trebali da objasnite možda predsedniku Makedonije i premijeru Albanije oko pozicije Kosova. Dakle, kroz „mali Šengen“ sigurno neće da se promeni njihovo mišljenje i njihovo priznavanje nezavisnosti Kosova. Šta mislite, da li će tamo da predstavlja Kosovo i Metohiju kroz „mali Šengen“ Marko Đurić ili Aljbin Kurti? Ja mislim da će Aljbin Kurti, a mi posle možemo da pričamo o njima, da objašnjavamo kad se vratimo ovde kako su oni u stvari priznali teritorijalnu celovitost Srbije. Dakle, to je jedna velika opasnost za Srbiju, da umesto kao međunarodni protektorat u okviru CEFTA sada bude Kosovo promovisano kao nezavisna država, budući da jedino Srbija od ovih država nije priznala kosovsku nezavisnost. Što se tiče finansiranja nevladinih organizacija, ukupan budžet, tj. ukupan novac koji treba da bude opredeljen za nevladine organizacije jeste nešto više od devet milijardi dinara, ali Kancelarija za ljudska i manjinska prava 300 miliona dinara isključivo za one organizacije koje upravo u Srbiji promovišu nezavisnost Kosova. To su organizacije koje su u Beogradu više puta održale festival „Mirdita“, promocija kosovske kulture u sred Beograda, a čak na toj promociji kosovske kulture festivalom „Mirdita“ bili su prisutni i neki gradski odbornici SNS, bivši ministar kulture Tasovac, na primer. On je bio na „Mirditi“. Te nevladine organizacije, osim što promovišu tu laž po Srbiji o navodnom ogromnom zločinu, masovnim silovanjima, istrebljenju, etničkom čišćenju, koje su pripadnici Srpske vojske i policije počinili na teritoriji AP Kosova i Metohije. Glavne teme su im pored toga i Srebrenica i sve ostalo što ima za cilj da naš narod sasvim proceni. Dakle, to se plaća, to je 300 miliona dinara od ukupnog budžeta od devet milijardi dinara, koji je predviđen za nevladine organizacije, za one o kojima je pričao gospodin ministar. Dakle, neće ni Crveni krst, ni Srpska Pravoslavna Crkva, ni Matica Srpska dobiti novac od Kancelarije za ljudska i manjinska prava, nego će dobiti Nataša Kandić, Sonja Biserko, „Žene u crnom“ i svi ostali.
Zahvaljujem kolega Šešelj. Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Martinović. Izvolite.
Ne znam šta vam toliko smeta pojam kosovska kultura. Kad neko kaže kosovska kultura, pre svega mislim na srpsku kulturu, na srpsko, kulturno i duhovno nasleđe na Kosovu i Metohiji. Za mene kad se kaže kosovska kultura to su Visoki Dečani, to je Bogorodica Ljeviška, to su Sveti Arhangel kod Prizrena, to je sve ono što imamo mi kao narod na Kosovu i Metohiji. Tako da ja u tome ne vidim ništa loše. Kosovska kultura je pre svega srpska kultura i sve što se, ili najveći deo onoga što se nalazi od kulturnog blaga na Kosovu i Metohiji je kulturno blago srpskog naroda. Zar vi zaista verujete gospodine Šešelj da bi Aleksandar Vučić, koji je sprečio ulazak tzv. Kosova u UNESKO, u Interpol, zahvaljujući kome je više od 10 država u protekle dve godine povuklo. (Aleksandar Šešelj: Šesnaest.) Evo 16, povuklo priznanje. (Vjerica Radeta: Sedamnaest.) Evo ispravlja me Vjerica 17, hvala vam. Dakle, 17 država je zahvaljujući pre svega politici. (Vjerica Radeta: Ne pratiš.) Pa dobro Vjerice rekao sam više od 10, nisam baš mnogo pogrešio. Dakle, 17 država je zahvaljujući politici Aleksandra Vučića povuklo priznanje tzv. republike Kosovo i vi sad kažete – uprkos svemu tome što zahvaljujući politici Aleksandra Vučića države jedna za drugom povlače priznanje nezavisnosti Kosova i Metohije, što zahvaljujući politici Aleksandra Vučića Kosovo nije u Interpolu, nije u UNESKU, itd, sad će Aleksandar Vučić da omogući Kosovu i Metohiji kao nezavisnoj državi da bude sastavni deo „malog Šengena“. Pa, ta ideja vam je smešna. U to niko ozbiljan ne može da poveruje. „Mali Šengen“ nije napravljen da bi bilo ko promovisao tzv. kosovsku nezavisnost, „mali Šengen“ je napravljen i to je ideja Aleksandra Vučića, da Srbija sa Kosovom i Metohijom, Severna Makedonija i Albanija budu zajedničko tržište i da kroz to zajedničko tržište se olakša protok ljudi, robe, kapitala i usluga, a Srbija kao najveća od te tri države bi trebala od tog sporazuma da ima i najviše korist. Ako budemo vodili politiku kakvu je Aleksandar Vučić vodio do sada mi ćemo definitivno, ma koliko vama sad to izgledalo smešno, biti lider, ne samo „malog Šengena“, nego lider zapadnog Balkana, pa i šire ovog dela Evrope kada je u pitanju ekonomski razvoj. Bez ekonomskog razvoja nema ni razvoja vojske, nema ni razvoja obrazovanja, nema ni razvoja zdravstva, svih onih tema koje su od životne važnosti za građane Srbije.
Zahvaljujem kolega Martinoviću. Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Šešelj. Izvolite.
Ukoliko gospodine Martinoviću vi uspete da ubedite celovitost Srbije u to da je Kosovo deo Srbije, predsednika Severne Makedonije i premijera Albanije, mi automatski podržavamo „mali Šengen“. Ukoliko oni povuku priznanje Kosova, mi odmah podržavamo „mali Šengen“. Toliko o toj temi. Jeste, Kosovo nije uspelo da postane član Interpola, nije uspelo da postane član UNESKA, to je zasluga ove Vlade, jeste. Malo smo možda imali pomoći od naših tradicionalnih saveznika u Savetu bezbednosti, pre svega od Ruske federacije, ali dobro nije ni srpska diplomatija tu bez uspeha. Podsetiću vas da je to politika koju mi podržavamo što se tiče povlačenja priznanja i to je za pohvalu srpske diplomatije, ali ništa nam neće značiti povlačenja priznanja, neće nam ništa značiti to što smo sprečili Kosovo da postane član Interpola i UNESKA, Srbija ukoliko nastavi i potpiše tzv. pravno obavezujući sporazum sa Kosovom, koji treba Kosovu da otvori vrata članstva u UN, Kosovo će automatski postati član bez ikakvog glasanja i UNESKA i Interpola i smatraće se da je svaka država kosovsku nezavisnost priznala. To su činjenice i to je kontradiktornost naše spoljne politike. Dakle, mi treba da budemo posvećeni očuvanju našeg teritorijalnog integriteta, a ovo nije način da to uradimo. Mi treba da se borimo za tržište, da li ćemo da uspemo na nekom tržištu od manje od četiri miliona stanovnika ili je bolje da se orijentišemo na tržište od 200 i više miliona stanovnika, koliko ima Evroazijska unija. Mislim da je bolje 200 i nešto. Pre svega, nećemo da funkcionišemo tamo kao ovde sa stranim mešanjem, već ćemo da funkcionišemo i da sarađujemo bez političkih uslovljavanja … [[Isključen mikrofon.]]
Hvala. Replika traje dve minute po Poslovniku. Vi ste govorili dve minute i 11 sekundi. Zahvaljujem. Reč ima po amandmanu, Vladimir Marinković. Izvolite.
Hvala predsednice. Po amandmanu, strpljivo sam čekao. Želim samo da prokomentarišem ono o čemu je govorio moj uvaženi kolega dr Aleksandar Martinović. Odnosi se na „mali Šengen“ i na to da i ja i poslanička grupa SDPS želimo da izrazimo podršku „malom Šengenu“ kao jednoj vrsti ekonomski prvenstveno, integracije i ono što je suštinski važno za našu zemlju i za naše građane, integracija koja je značajna za veći izvoz, za bolji izvoz i za nova radna mesta u našoj zemlji. Ne mogu nikako da se složim sa takvom tezom da nam „ mali Šengen“ nije potreban zbog toga što ćemo mi sa ovih 130 miliona dolara, koliko sada izvozimo roba i usluga u Albaniju, sa proširenjem mogućnosti za slobodan protok roba ljudi i kapitala, imati prostora da izvozimo i za 500 i za 700 miliona, možda i za milijardu dolara u narednih nekoliko godina. Ne mogu da shvatim da neko u 21. veku može da ima nešto protiv takve vrste integracija. Gospodin Martinović je podsetio, a i ja bih mu se tu pridružio, na ono zlatno vreme srpske ekonomije, u periodu od 1935. do 1938. godine i moj uvaženi kolega Šešelj bi to jako dobro trebao da zna, kada smo u jednoj godini imali rast od čak 16%. Tada je upravo predsednik tadašnje Jugoslovenske radikalne zajednice i predsednik Vlade Kraljevine Jugoslavije bio sklon tome i vodio ovakvu politiku kakvu danas vodi predsednik Aleksandar Vučić i razvijao odnose i sa zemljama Male Antante i sa zemljama koje je danas predsednik Vučić okupio u tu tzv. pravoslavnu kvadriteralu, odnosi se dakle na Bugarsku, Grčku i Rumuniju, dakle na zemlje koje i dan danas nemaju nikakav spor sa Srbijom, sa kojima imamo jako, jako dobre mogućnosti da na ekonomski i politički način sarađujemo. Takođe ću vas podsetiti da je tada bila sjajna saradnja i sa Turskom, ali i da je velika oslonjenost i na Nemačku, i na Italiju, i na Ujedinjeno Kraljevstvo, a da je u stvari najniži nivo odnosa bio sa tadašnjim Sovjetskim Savezom, tako da nije baš istina i nije dobro za našu zemlju da potenciramo to da treba da sarađujemo i da treba u potpunosti da se oslonimo na jednu zemlju. Ne, upravo treba da radimo ono što radi predsednik Vučić, da imamo dobre odnose sa Ruskom Federacijom, sa Narodnom Republikom Kinom. Naravno, strateški cilj naše zemlje je punopravno članstvo u EU, ali i strateško partnerstvo sa SAD. Ništa nama dobro neće doneti to ako budemo se oslonili samo na jednu zemlju, koliko god ona politički i ekonomski bila moćna. Kao što se zalažem i za to da ne budemo potpuno zavisni energetski od jedne zemlje, kao što smo sada i trudićemo se i sledićemo tu politiku da diversifikujemo svoju energetsku politiku i da nemamo samo jedan izvor snabdevanja, pogotovo gasom, jer ako budemo 100% zavisni samo od snabdevanja gasom od jedne zemlje, to znači da nećemo moći u punom kapacitetu da razvijamo ni svoju ekonomiju, ni svoju geopolitičku poziciju. Što se tiče CEFTA, CEFTA je bila i ostala brana i čuvala teritorijalni integritet i suverenitet naše zemlje zbog toga što, kako je to gospodin Martinović lepo rekao teritorija Kosova i Metohije je bila zastupljena tako da je nju predstavljao UNMIK u skladu sa Rezolucijom 1244. Kosovski Albanci su suspendovali CEFTA, svojim jednostranim unilateralnim potezom i uvođenjem 100% taksi na robu i usluge iz centralne Srbije i tako otežali poziciju, ne samo našoj zemlji, ne samo našim preduzećima, nego ugrozili su mir, ugrozili su stabilnost u celom regionu i to danas cela međunarodna zajednica vidi. Srbija se bori protiv toga, ali Srbija se ne bori protiv toga što ćemo ići i kukati. Rusija nam neće pomoći, neće ni Amerika, neće ni EU, nego moramo sami da se snalazimo i moramo da pronalazimo tržišta gde ćemo tih 500 miliona dolara robe i usluga, koje smo godišnje prodavali na teritoriji Kosova i Metohije, da diversifikujemo, da prodamo u Albaniji, da dodamo, da prodamo u Severnoj Makedoniji, da prodamo u Bosni i Hercegovini. O tome se radi. Radi se o radnim mestima, radi se o živim ljudima. Martinović je pominjao i možda to nekome jeste smešno, krastavac, paradajz, pa jeste, to je život koji žive normalni građani Srbije, koji žive od svog rada, koji se bave poljoprivredom, koji se bave i primarnom poljoprivrednom proizvodnjom i prerađivačkom industrijom i ono što je suštinski važno da ćemo mi sprovoditi i sarađivati sa svakim ko je sposoban i ko je spreman da kupi srpsku robu i usluge i ja u tome apsolutno ne vidim ništa loše. Takođe, kada je u pitanju dugoročna stabilnost i naša želja da sarađujemo sa zemljama u regionu, da vas podsetim na to vreme isto tridesetih godina, se i Milan Stojadinović trudio. Znate i sami da je poslanički mandat osvajao u Crnoj Gori, da mu je tamo bila njegova izborna jedinica, da je čak na izborima 1935. godine osvojio oko 20% glasova Hrvata, znači da je kroz tu svoju ekonomsku politiku i ekonomsku ponudu mogao da animira i jedan broj ljudi i onih naroda koji su bili većinski, kao što mi svi znamo i protiv te Jugoslavije i protiv Srbije i protiv srpskih interesa. Da ne govorim koliko je istrpeo samo u okviru unutrašnje politike, da ne pominjem konkordatsku krizu kada je maltene bio ekskomuniciran čak i iz SPC zato što je želeo dobro ovoj zemlji, zato što je želeo dobro i dobre odnose i sa Vatikanom i sa svima u Evropi, čak i sa Nemačkom i sa Italijom. Zašto? Da bi zaštitio ovu zemlju, da bi zaštito njen interes. Takva se politika danas vodi, politika rasta od 4,7%, politika novih investicija, politika jedne sasvim, u stvari, nova doktrina rukovođenja jednog ozbiljnog rukovođenja državom, gde je u centru pažnje građanin, gde je u centru pažnje naš interes i gde je u centru pažnje zaštita nacionalnih interesa i našeg naroda, ne samo u centralnoj Srbiji, nego nije dobro i nije politika i nije strategija da mi štitimo našu braću u Republici Srpskoj tako što ćemo davati deklarativnu podršku, ili u Makedoniji ili u Republici Hrvatskoj. Ne, Srbija danas ima investicije u Republici Srpskoj. Srbija danas održava zajedničke sednice Vlade sa Vladom Republike Srpske i nikoga nije sramota da to kaže i da to uradi. Na svakom državnom skupu ili obeležavanju nekog praznika ili važnog datuma, mi ovde imamo naše prijatelje, našu braću iz Crne Gore, imamo Stojiljkovića iz Makedonije, Srbe iz Rumunije koje predstavljaju naš narod tamo, Pupovca iz Hrvatske. Dakle, radi se o jednoj sasvim novoj politici uvažavanje naših interesa, njene zaštite. Ali, da bi zaštitili u punom kapacitetu te interese, mi moramo da budemo ekonomski snažni, ekonomski jaki i moramo da ulazimo u ekonomske integracije. Ako vi mislite da mi možemo da prodajemo svoju robu i usluga i da se oslanjamo na Kirgistan, Kazahstan ili bilo koju drugu prijateljsku zemlju, ja to uopšte ne sporim, nije realno, daleko je, skupo je. Ono što mi možemo da prodamo najbolje, najbrže i gde možemo da budemo najkonkurentiji to jeste ova teritorija „malog Šengena“ i naše insistiranje, odnosno Vučićevo insistiranje na uspostavljanju slobodnog protoka roba, ljudi i kapitala isključivo zato što je to u interesu Srbije, zato što je to u interesu našeg naroda, naših građana i mi ćemo to ovde u parlamentu svesrdno podržavati. Tako da, završiću time, da kažem da je i ta ekonomska politika i ekonomsko povezivanje u stvari najlekovitije za dugoročnu stabilnost. Pogledajte samo primer nordijskih zemalja. Pogledajte situaciju u Koreji. Pa čak i ta Južna Koreja i Severna Koreja imaju tamo na 33 paraleli u mestu koje se zove Kesong, imaju zajedničku industrijsku zonu gde radi četiri hiljade ljudi iz Severne Koreje koja nikada nije prestala sa radom, bez obzira na intenzitet sukoba, bez obzira na nerazumevanje, bez obzira na dva potpuno različita i dvojaka sistema, ekonomija je nešto, i radno mesto i plata, što je spajalo i što će, nadam se, spajati taj narod koji je isti. Mi ovde imamo sasvim drugačiji problem, ali mi ne možemo imati drugačiji recept. Samo kroz ekonomsku saradnju, i moram tu da podvučem odlučan posao i rad Privredne komore Srbije, koja je u mnogome učestvovala i dala podršku predsedniku Vučiću i samoj Vladi da dođe do mogućnosti da ekonomska saradnja bude bolja i da se Srbija na taj način nametne kao ekonomski i politički lider ovog regiona. Mislim da bi oko toga trebali svi da se složimo i da naravno razgovaramo ovde u parlamentu, ali možda i na nekim drugim forumima, o modalitetima kako da ojačamo našu ekonomiju i kako da privučemo što više stranih investitora. Dobrodošli su svi iz Ruske Federacije, Kine, Koreje, arapskih zemalja, Irana, Izraela. Ovde su svi dobrodošli i to je ono što je kvalitet upravo Vučićeve politike, da je uspeo da od Beograda i od Srbije napravi ekonomski centar, gde svi vole da dolaze, vole da investiraju. Mislim da ćemo u tom domenu i te kako napredovati i biti jači, snažniji i moći na bolji način da zaštitimo svoje nacionalne i sve druge interese. Hvala.
Reč ima Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsednice. Što se tiče deklaracije koju su potpisali Aleksandar Vučić, Zoran Zaev i Edi Rama mi socijalisti, iako je ta deklaracija u pežorativnom smislu nazvana mali Šengen, smatramo da je to uvod u jednu znatno širu priču, odnosno deklaraciju koja će biti regionalnog karaktera i nadamo se da će to biti budući balkanski šengen. Zašto socijalisti razmišljaju na ovaj način? Isključivo zbog toga što Srbija malim Šengenom učvršćuje lidersku poziciju na Balkanu, zbog toga što Srbija predstavlja stožer, a nadam se i da će ostati stožer pokušaja ekonomskog, privrednog i svakog drugog ujedinjavanja zemalja na Balkanu, čak i carinske unije o kojoj smo malopre komentarisali. Dobro je da upravo Srbija nameće ovu ideju. Dobro je da upravo Srbija traži ekonomsko ujedinjavanje, dobro je da upravo Srbija predstavlja jednu vrstu barijere svakoj drugoj alternativi malog Šengena koja bi nas u svakom slučaju vodila u katastrofu, da ne kažem u apokalipsu širih razmera, a to su ratna razaranja, to je sve ono što je nekada, ne tako davno, srpski narod i građani Srbije već prošao gubeći živote, gubeći materijalna dobra, gubeći sve ono što čini izvor egzistencije. To Srbija više nikada neće dozvoliti. Zato smatram da banalizacija malog Šengena nije dobra. Mi možemo da se sučeljavamo i da iznosimo kritike da li mali Šengen treba dalje afirmisati ili ne. Mi čvrsto stojimo na poziciji da mali Šenten i te kako znači očuvanje mira, znači sve ono što podrazumeva smanjivanje tenzija, sve ono što podrazumeva suzbijanje ratnohuškačke retorike i uveren sam da ćemo uskoro imati priliku da ovu ideju ekonomskog i privrednog ujedinjavanja afirmišemo i prema drugim zemljama balkanske teritorije. Prevashodno tu mislim na one sa kojima očigledno imamo poprilično politički zategnute odnose, kao što je Hrvatska, kao što je u nekom delimičnom smislu reči i Federacija BiH itd. Naš cilj očuvanja Kosova ni u kom slučaju se neće obezvrediti malim Šengenom, naprotiv, mi ćemo i dalje imati isti stav, isti kurs, istu politiku. Ta politika je već dala rezultate. Tačno je da su moje kolege ukazale na pravi broj. Sedamnaest zemalja, dakle 17 zemalja je povuklo priznanje Kosovu, i to zahvaljujući diplomatiji koju u operativnom smislu na najefikasniji način vodi Ivica Dačić, kao ministar spoljnih poslova, i u čvrstoj saradnji i naravno komunikaciji i podršci od predsednika države Aleksandra Vučića. Uveren sam da će ta diplomatska aktivnost biti još uspešnija. Uveren sam da ovaj broj od 17 zemalja koje su povukle priznanje Kosovu neće ostati na tom broju, da će taj broj biti daleko veći i da će Srbija ostvariti svoj cilj, a to je očuvanje suvereniteta i teritorijalnog integriteta, što je Srbija i u istoriji uvek uspevala da uradi, da se izbori za svoj narod, ovaj put za svoj narod na Kosovu. Zahvaljujem se.
Reč ima Žarko Bogatinović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicom, pred nama je Zakon o budžetu, zakon o kojem raspravljamo u značajno drugačijoj atmosferi nego što je to bio slučaj prethodnih godina. Zašto to kažem? Ove godine imamo situaciju da Vlada Republike Srbije, podržana skupštinskom većinom SNS i njenih koalicionih partnera, konačno može da se posveti ključnom cilju svog delovanja, a to je podizanje standarda života njenih građana. Ogroman napor koji je uložen u prethodnih sedam godina doveo je do ostvarenja većeg broja ciljeva, a tako ostvareni ciljevi kreiraju nam i novi budžet. Problemi koji su u ovoj zemlji postojali decenijama rešavani su jedan po jedan, sistematski, precizno i stručno. Kurs je stabilan i nikada u istoriji nije bio stabilniji. Devizne rezerve su na istorijskom najvišem nivou, a bankarski sistem je stabilan i likvidan sa istorijski najnižim kamatama u Srbiji. Pobeđivali smo tamo gde niko nije očekivao, odnosno po privlačenju stranih investicija smo postali pravo malo svetsko čudo. Rast privrede je stabilan i prebaciće 4% u narednoj godini. Izvoz je u stalnom porastu, a Srbija stalno osvaja nova tržišta i pridobija nove partnere. Postoji još jedan kvalitet kod ovog Predloga budžeta koji nismo imali prilike da vidimo ranijih godina, a to je da su i struka i javnost i predlagači saglasni u ocenama da je ovaj budžet izbalansiran, da je stabilan, siguran i da ima svoju razvojnu komponentu. Informacije radi, budžet grada Leskovca za 2019. godinu projektovan je na 4,4 milijarde dinara. Budžetski deficit je planiran u iznosu od 135 miliona dinara, tj. oko 3,4%. Analiza pokazatelja povećanja ostvarenja prihoda ukazuje na to da iz godine u godinu beležimo sve veća ostvarenja prihoda od poreza na zarade, što je direktni pokazatelj naših napora za povećanje investicija, odnosno povećanje broja zaposlenih. Nekoliko godina zaredom ostvarujemo bolju naplatu izvoznih prihoda. To smo postigli uvođenjem novih poreskih obveznika u evidenciju, kao i boljom naplatom starih potraživanja. Aktivirali smo resurse grada Leskovca, stavljanjem zemljišta u funkciju povećanjem prihoda i stvaranjem povoljnog poslovnog ambijenta. Redovno izmirujemo sve obaveze prema upošljenicima, obaveze prema dobavljačima, kao i urednog servisiranja obaveza po izuzetnim kreditima. Budžet za 2020. godinu biće veći za 7,6% u odnosu na 2019. godinu, jer je to ne samo zakonska obaveza da budžet mora biti planiran i da prati planirani rast BDP-a, već i naše opredeljenje za nastavak pozitivnih kretanja ka ostvarenju što boljih rezultata u radu. Na kraju, u 2020. godini planiramo povećanje izdvajanja za poljoprivredu, zdravstvo, obrazovanje, kao i za infrastrukturne projekte. Značajno mesto zauzeće i oblast sporta, kao i podrška raznim kulturnim manifestacijama u našem gradu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 4. Predloga zakona o budžetu Republike Srbije, gde sam tražio brisanje ovog člana. Brisanje ovog člana sam tražio iz razloga što smatram da u budžetu Republike Srbije nije potrebno predvideti nikakva sredstva kojima će se finansirati učešće Republike Srbije u projektima Evropske unije, odnosno sredstvima navodno nekim koje treba da odobri Evropska unija. Svima nama je jasno da Evropska unija ne daje ništa džabe, pogotovo ne daje ništa džabe Srbiji, ne daje ni ovim novoprimljenim članicama Evropske unije, kao što je Bugarska, Rumunija, Mađarska, Hrvatska itd. Što se tiče same Republike Srbije, mi smo samo imali štetu od glavnih članica, ne svih, naravno, nego glavnih članica Evropske unije, jer znamo da su njihove armije kroz NATO pakt bombardovale našu zemlju. Zato ne želim da kažem da se moramo apsolutno okrenuti od zemalja Evropske unije, ali ovde smo danas čuli jednu lepu vest od ministra Malog, a radi se o potpisanom sporazumu sa jednom kompanijom iz Republike Kine o izgradnji industrijskog ili tehnološkog parka, kako se to već zove, ovde u Beogradu, na teritoriji Borče, u delu gde se nalazi ovaj most „Mihajlo Pupin“. Dakle, postoji alternativa i svakako treba usmeravati i sredstva i saradnju na onu stranu gde su vaši prijatelji, gde su zemlje sa kojima možete razgovarati, hajde da kažem, na jednoj prijateljskoj, na jednoj ravnopravnoj osnovi. Danas je prava privilegija imati takvog prijatelja kao što je to Republika Kina, a Srbija je sigurno jedan od vodećih prijatelja Republike Kine, pogotovo kada je u pitanju Balkan, pa i čitava Evropa. Zato smatram da treba više energije i pažnje i svih drugih stvari usmeriti na ovu stranu. Hvala.
Reč ima Jelena Žarić Kovačević.
Hvala vam, predsednice. Samo kratko želim da kažem da je Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo ocenio da ovaj amandman nije u skladu sa Zakonom o budžetskom sistemu, i to sa članom 28. Zakona o budžetskom sistemu, koji se odnosi na pripremu budžeta i finansijskih planova, u smislu kako bi budžet trebalo da izgleda, odnosno da se sastoji iz opšteg dela, posebnog dela, obrazloženja, itd. i nadalje se taksativno navodi, neću čitati. Opšti deo budžeta mora da obuhvata i procenu neophodnih finansijskih sredstava za finansiranje budžeta Srbije u sprovođenju finansijske pomoći EU. Ono što smo čuli sada iz obrazloženja, mislim da rečenica - Evropska unija ne daje ništa džabe nije nikakav argument. Zbog toga i dalje ostajem pri tome da se ovaj amandman ne prihvati i mislim da nije dobro da se predlaže da se ukine mogućnost da konkurišemo za projekte koji će samo doneti benefit građanima, samo zato što se radi o Evropskoj uniji. Pri tom, naš budžet sada može da podnese to učešće, da kažem, kada se radi o projektima. Tako da iz tih razloga predlažem da se amandman ne prihvati. Hvala.
Hvala. Na član 4. amandman je podnela poslanica Ružica Nikolić. Da li gospođa Ružica Nikolić želi reč? (Da)
Zahvaljujem, gospođo Gojković. Dame i gospodo narodni poslanici, posle stava 1. člana 4. Predloga zakona o budžetu, koji se odnosi na sredstva za sufinansiranje i predfinansiranje projekata u okviru instrumenata za predpristupnu pomoć EU u 2020. godini, tražili smo dodavanje novog stava, koji je potpuno u skladu sa programom i sa stavom SRS o EU. Naime, mi smatramo da prihvatanje sredstava iz EU ima negativne posledice na sveukupni razvoj zemlje i u skladu sa tim smo i formulisali ovaj novi stav. Srpska radikalna stranka se oštro protivi eventualnom pristupanju Srbije EU i Srbiji nije mesto tamo, u toj EU koja ne priznaje suverenitet i teritorijalni integritet naše zemlje i kojoj u pregovorima kao glavni uslov za članstvo jeste priznavanje lažne države Kosovo. Za nas, srpske radikale, je nedopustivo ponižavanje od strane EU, koja na sve moguće načine pokušava, ucenjuje i primorava Republiku Srbiju da prizna nezavisnost tzv. republike Kosovo, kako bi postala njena članica i zato smatramo da bilo kakva saradnja sa EU koja negira teritorijalni integritet i suverenitet Republike Srbije može da ima samo negativne posledice na razvoj naše zemlje. Zahvaljujem.
Hvala. Molim tehničku službu da nam omogući praćenje vremena, pošto nemamo ništa na ekranu, ne znam kako da prekinem govornike, ako postoji neka tehnička služba u sali ili van sale, a da nas čuje. Pauza od tri minuta, dok pronađemo nekog iz tehničke službe. [[Posle pauze.]] Reč ima Olivera Pešić.
Zahvaljujem, predsednice. Uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, jedan od glavnih strateških ciljeva Republike Srbije je pristupanje Evropskoj uniji. Vlada Republike Srbije ima ogromnu podršku u narodu za sprovođenje ovog cilja. Evropska unija je naš najveći partner u pogledu pružanja razvojne pomoći i ja ću samo kroz dva primera, na primeru grada Leskovca, pokazati da je to tako. Za izgradnju postrojenja za prečišćavanje otpadnih voda u Leskovcu EU je finansirala 10 miliona dinara. U pitanju je donacija. Zatim, holandska Vlada, kroz donaciju od osam miliona evra, za izgradnju 88 kilometara kanalizacione mreže za 16 naseljenih mesta. Sami smo svesni od kolikog su značaja ovi projekti za zaštitu životne sredine i kao što sam rekla, zbog vremena, ovo je samo na primeru jednog grada za dva bitna projekta. Smatram da ova rečenica - prihvatanje sredstava EU ima negativne posledice za sveobuhvatni razvoj zemlje, nikako ne može da stoji kao sastavni deo budžeta u članu 4. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 5. amandman je podnela poslanica Vjerica Radeta. Izvolite.
Kada smo mi, srpski radikali, izašli sa idejom da najniža zarada i najniža penzija ne bi smeli biti ispod 37 hiljada dinara, zato što je to iznos najniže potrošačke korpe, onda ste nas, između ostalog, pitali - a odakle da se izdvoji taj novac? A pre nego što vam kažem jednu od mogućnosti, hoću da pitam ministra Malog - šta bi sa povećanjem penzija u 2019. godini? Kada smo vam govorili da se to neće desiti zato što u zakonu niste predvideli mogućnost usklađivanja penzija, vi ste nam tada tvrdila da će Vlada, da će rasti ovo, rasti ono, Vlada će voditi računa i biće sigurno povećanja. Dakle, nije bilo povećanja i ovo što planirate u narednoj godini, pogotovo u odnosu na ovo što rekoh, govori o tome da je vaš budžet predizborni. Ali, odakle kažete da obezbedite novac za najniže penzije i zarade od 37 hiljada dinara? Pa, evo, na primer, 22 milijarde dinara, to je 200 miliona evra, predviđeno je u budžetu zbog izgubljenih međunarodnih sporova, na ime kazni, na ime penala, na ime javašluka, nerada, korupcije, neznanja. E, tako može da se definiše ova stavka. Jer je zaista neverovatno da, bez obzira, imate vi u obrazloženju da se deo ovih troškova odnosi i na nekad davno zaključene ugovore koji su završili na arbitraži, sve to jeste tačno, ali koga ste vi, ko je podneo neku odgovornost zbog toga? Od koga ste tražili da se naplati iz njegove imovine ono što je naneo štetu državi? Hoćete neki zakon o utvrđivanju porekla imovine, a nećete da radite ono što već možete po postojećim zakonima. Mi bacamo dvesta miliona evra samo zato što pravobranilaštvo, državno, republičko, ne radi svoj posao. Postoje samo dva razloga zbog čega se taj posao ne radi - ili su nestručni, što je strašno, ili su korumpirani, što je jednako ili još strašnije. Namerno se zaključuju ti međunarodni ugovori takvi da je nemoguće da budu ispunjeni i onda umesto da taj pravobranilac, da ti stručnjaci koji vode računa o tome kažu – ljudi, ovaj ugovor je loš, štetan je, ali mi na arbitraži nekoj, međunarodnoj ne možemo dobiti ovaj spor. Bolje da ne idemo u sporove, da se bar država poštedi kamata, penala, itd. Ne, vi srljate, idete da bi se taj neko još švrćkao negde po inostranstvu, da tamo negde zastupa državu o državnom trošku i da bi sve ukupno to budžet koštalo 200 miliona evra. Slično vam je stanje i u domaćem pravosuđu, slično je stanje i kada su u pitanju radni sporovi i kada su u pitanju sporovi za mobing i kada su u pitanju sporovi koji predugo traju, i kada su u pitanju sporovi tipa, ne znam, oduzimanje imovine pre pravnosnažnosti presude, kao što ste uradili Darku Šariću. Sve to na kraju se plaća iz budžeta Republike Srbije. To je ono što građani treba da znaju, a ovo što vi pričate, što se hvalite već dva, tri dana, svi na isti kalup, pustite vi to. Vi pričate o nečemu što se vidi, vi pričate – izgradili smo auto-put. Pa, vide svi auto-put, ali, hajde, recite kako ste dozvolili da 200 miliona evra iz budžeta nestane netragom, da se potroši na ime toga što ne znate da radite svoj posao? Ili ste korumpirani, oni koji su zaduženi za ovaj deo posla. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima Vladimir Orlić. Replika. Izvolite.
Hvala. (Vjerica Radeta: Ja mu ime nisam spominjala, jel korumpiran ili neznalica?) Nemojte da se ljutite, gospođo Radeta, nema razloga. Kao što vidite, lepo razgovaramo o svemu i nema uopšte potrebe da bude drugačije. Kada neko kaže da su problem izgubljeni sporovi koje je, to ste dobro primetili, skrivila, izgubila i za koje direktno greh nosi bivša vlast, da zbog toga imamo neki problem sa penzijama, ja sam tako vašu konstrukciju razumeo, moram da vam kažem da niste u pravu. Zna se čija je odgovornost i, naravno, kakav je bio javašluk i kolika je bila nebriga za državu bivšeg režima. To je svima u ovoj zemlji više nego dobro poznato. Ali, nije tačno da nije bilo povećanja penzija u međuvremenu. Mi kada smo govorili, a zaista jesmo, Vlada Srbije danas o tom pitanju vodi računa, o tim potrebama se stara na odgovarajući način. Mi smo u ovoj sali bili svedoci u nekoliko navrata da donosimo odluke da tih povećanja bude i onih različitih programa jednokratne podrške. Jedan smo imali nedavno, čini mi se da nije prošlo mesec i po dana kako smo doneli još jednu odluku, ponovo, u nizu sličnih odluka da se našim penzionerima dodatno pomogne, to je bilo u iznosu od 5.000 dinara. Ali, ovom formulom, švajcarskom formulom o kojoj govorimo danas, mi ćemo od januara meseca imati ne tih 5,4%, 5,5%, koliko ta formula donosi, novog povećanja penzija. Mi ćemo kumulativno u odnosu na period tamo sredine 2014. godine do danas imati povećanje od, pričali smo o tome ovde preciznije, minimum 14% do preko 19%. Dakle, nije ovo prvo povećanje. Da je prvo bili biste u pravu, to je onda 5,5% ukupno, ali od 14% do 19%, skoro 20% , to nedvosmisleno govori da je bilo više povećanja. Naravno, to naši penzioneri znaju. Suština politike koju mi sprovodimo jeste upravo to da uvek bude više i da uvek bude bolje i da se ne ravnamo sa onim situacijama koje smo u prošlosti imali kada smo mi morali požar da gasimo, da spašavamo i državnu kasu, ali i sve penzije i sve plate, nego da se postaramo da svake godine bude nešto bolje, da i penzioneri, ali i zaposleni, mladi danas mogu da osete boljitak. To je ona politika koja danas u Srbiji pobeđuje, koja zbog toga ima podršku naroda, ali čini Srbiju, pre svega, dobrom zemljom, značajno boljom zemljom nego što je bila, čini da Srbija danas pobeđuje.
Vreme, izvinjavam se.
To je politika Aleksandra Vučića i SNS. Hvala.
Zahvaljujem. Daćemo reč ministru, pa ću vama dati repliku. Izvolite, ministre.
Hvala puno. Uvaženi poslanici, da se osvrnem samo na ono što smo imali prilike da čujemo, da vam odgovorim na vaša pitanja. Naime, ne znam gde ste našli 200 miliona evra? Kada saberete ova dva konta, imate 20,2 milijarde dinara. Dakle, nije to 200 miliona evra. To je broj jedan. Broj dva, u okviru tog novca, ja sam malo pre to i rekao, imate četiri milijarde koje se odnose na obavezu za staru deviznu štednju koju treba da isplatimo po zakonu naredne godine i to je kod Uprave za javni dug. Dodatno na to imate milijardu i po dinara dnevnice za ratne veterane iz devedesetih godina. Ako ste da ne isplatimo sve te obaveze, u redu je. Imate sudske presude koje morate da isplatite. Ja ne znam koje je drugo rešenje? Vi kažete – mi to ne bismo da isplatimo. Dobro. S obzirom na to da se radi o pravnosnažnim, arbitražnim presudama, dakle, sledeći korak je da oni plene imovinu Republike Srbije po celom svetu, a nismo mi to izgubili, nisu ova Vlada i ova vlast dovela do toga. To su sve ugovori iz 2001, 2007, 2010, 2011. godine. Nažalost, tako se upravljalo i tako se država vodila u tom periodu, zbog toga imate tada i rekordnu nezaposlenost iz tog perioda i rekordne deficite i negativne stope rasta i rekordni javni dug. Sa tom praksom se prestalo, ova Vlada je odgovorna i potpuno drugačije vodi svoju ekonomsku politiku. Za ove penale i kazne prethodne vlasti ono što je dobro, da, mi jesmo obezbedili novac da se to isplati, uz želju da se to više nikada ne desi na takav način, jer je to novac koji možemo mnogo bolje da iskoristimo. Tu mogu da vam kažem da ste u pravu. Da nemamo tih sudskih sporova možda bi bilo više novca i za povećanje plata i za povećanje penzija. Nažalost, vraćamo ono što su nam ovi pre nas ostavili u amanet, a to je upravo slika i prilika Srbije koju mi ne želimo da ostavimo našoj deci u amanet. Hvala puno.
Zahvaljujem. Reč ima Vjerica Radeta. Pravo na repliku.
Hvala. Dakle, nije tačno da je u 2019. godini bilo povećanja penzija. Iznos od 5.000 dinara godišnje nije povećanje, to je crkavica, milostinja, ne znam kako bismo to nazvali, nešto što u svakom slučaju nije doprinelo porastu standarda života penzionera. Drugo, u Srbiji ne postoji ni jedan model povećanja penzija, a kamoli švajcarski. Vi pričate o nekom švajcarskom kojeg mi još nemamo ni u predlogu, koji nije ovde raspravljan, koji je pitanje da li će biti ili neće biti. Nemojte da zamajavate narod, kao što pričate da će prosečna plata biti 500 evra u decembru, to pričate od maja. Čekajte da se desi, pa onda govorite o tome. Dakle, u Srbiji ne postoji ni jedan određen zakonom utvrđen oblik usklađivanja penzija i to je jedina istina. Usklađivanje penzija, odnosno ta milostinja data je na milost i nemilost ministrima, Vladi Republike Srbije i upravo, kako smo mi srpski radikali tvrdili kada se o tom Zakonu raspravljalo, nije bilo nikakvog povećanja, zato što zakon nikoga nije obavezivao. Znate, vi kažete ministrima - možete da povećate penziju, a i ne morate. Vidite da li ima negde neki dinar, pa da povećate. Oni kažu - eto baš nema, pa ne možemo. Tako se ne vodi država, tako se ne vodi ozbiljna monetarna politika, tako se ne usklađuju penzije, nego da vidimo da li će to biti taj švajcarski ili ne znam koji sistem, pričaćemo o tome kada bude na dnevnom redu, pa kako god bude, valjda ćete ustanoviti nešto što će obavezivati svakoga ko bude vlast i neće biti bitno da li je ministar ovaj ili onaj, da li je Vlada ova ili ona, nego će obavezivati svaku Vladu sve dotle dok se ne promeni zakon. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vladimir Orlić. Replika.
Mislim da niste u pravu, gospođa Radeta, kada te programe jednokratne podrške, koje smo imali u nekoliko navrata, omalovažavate nazivajući ih crkavicom, milostinjom i na slične načine. To je novac koji je značajan za veliki broj penzionera u Srbiji. Kada razgovarate sa ljudima, a ja sam siguran da ste u prilici da sa njima razgovarate, pitajte ih. Dakle, ja sam razgovarao i o tome sam, čini mi se, u ovoj sali i govorio, možda tu niste bili prisutni. To je novac koji znači našim penzionerima. Slušao sam ljude koji upravo kažu - hteli smo, primera radi, odavno da kupimo novi televizor i nismo bili u prilici. Prosto, vreme prolazi. Više decenija je prošlo, a mi nismo bili u prilici da kupimo novi televizor, ali, eto, danas, zahvaljujući tome što se ozbiljno, odgovorno odnosimo prema državnim finansijama, prema kasi državnoj, pa možemo da finansiramo i te programe koji penzionerima sa svim nivoima primanja, od najnižih pa nadalje, možemo da obezbedimo, primera radi, 5.000 dinara, na jednu jesen, pa onda još toliko naredne jeseni. Bude dvoje penzionera u kući, pa onda spoje ta dva iznosa i kažu mi ljudi, ja sam to slušao svojim ušima, kupili novi televizor. Znate, ne misle oni da su time omalovaženi. Naprotiv, raduju se ljudi, znači im. Da li znate šta još kažu, pošto pričate o odnosu prema političkim akterima i onome šta narod misli i kako to doživljava? Kažu – imam novi televizor zahvaljujući Aleksandru Vučiću i Vladi Srbije. To ljudi osećaju i to ljudi misle. Ne treba se prema tome odnositi sa nipodaštavanjem. Još jednom, to su ti programi jednokratni, ali uz njih postoje i povećanja penzija koje ostaju trajno. Ne bi bilo moguće da danas imamo 14%, 15% 18%, 19% veće penzije nego sredinom 2014. godine, da takvih poteza nije bilo. Mi smo lepo rekli, švajcarska formula o kojoj ste vi ovde pričali, kada se podsećamo šta je bilo pre godinu dana, znali ste tada jako dobro šta podrazumeva. To je usklađivanje koje se odnosi istovremeno i na rast plata i na rast cena na malo. Kombinacijom tih faktora izračunava se koeficijent ili procenat, kako vam milije, za koji se vrši korekcija. Za to mi očekujemo po toj formuli da bude oko 5,4% i kada to povećanje dođe od 1. januara, to vam bude ovih 19% više nego 2014. godine. Složićete se, siguran sam, nije malo i dao Bog da nam bude još toliko jako brzo.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Ministre, da li je tako da ovo što je gospodin Orlić rekao nije švajcarski model? Ovo jeste model koji zagovara SRS, koji u našem programu piše, ali nije švajcarski, ali o tome ćemo kad dođe na dnevni red. Nego, ministre, ja vama dugujem izvinjenje. Ja sam rekla da 22 milijarde dinara odoše na ime pogrešno zaključenih ugovora na arbitraže, na štetne ugovore i rekla sam da je to oko 200 miliona evra. Izvinite, molim vas, to je 188 miliona evra. Stvarno sam mnogo prekoračila. Nemojte, ministre, da sitničarite. Činjenica jeste da 22 milijarde dinara idu niko ne zna gde. Za te 22 milijarde dinara u budžetu mnogo bi mogao da se podigne standard penzionera, poljoprivrednika, zaposlenih, dece, najugroženijih kategorija i vi to dobro znate. Vi kažete da mi plaćamo neke dugove od ranije, neke pogrešne arbitraže od ranije i još kažete da sam ja rekla - mi to ne bismo da isplatimo. To apsolutno nije tačno. Mi znamo šta mora da se plati, ali vas pitamo, ministre, sedam godina ste na vlasti, niste od juče, sedam godina ste na vlasti, pa vas pitamo ko je zbog ove 22 milijarde, bačene iz budžeta Republike Srbije, odgovarao? Koga ste smenili? Da li ste možda promenili pravobranioca? Da li ste promenili zamenike pravobranilaca? Da li ste promenili pravobranioce na nivo lokalnih samouprava i Grada Beograda, koji je takođe lokalna samouprava, jer je država odgovarala za mnoge ugovore koji su zaključivali? Zašto ste u Vladu i u ministarstva uzeli ljude koji su radili na ovim poslovima koji su oštetili državu za skoro 200 miliona, precizno za 188 miliona evra? To je pitanje za vas, a mi nismo rekli da mi ne bismo isplatili obaveze. Mi znamo da obaveze moraju da se isplate, ali bismo bar deo toga naplatili od imovine onih koji su oštetili za ovoliko imovinu Republike Srbije. Hvala.
Hvala. Reč ima ministar Siniša Mali. Izvolite.
Hvala puno. Prihvatam vaše izvinjenje, samo bih želeo da vam ukažem na još jednu grešku koju ste napravili. Malopre sam vam rekao, nije 22 milijarde, nego je 20,2 milijarde. Osim toga, u tih 20,2 milijarde je 5,9 milijardi vezano za staru deviznu štednju. Dakle, nisu pare koje su na izgubljene arbitraže ili na ne znam šta. Drugo, i time ću završiti, slažem se sa vama,. Naravno da bi taj novac mogao da se iskoristi mnogo bolje. Tu se potpuno slažem. To su ugovori iz 2001, 2007. itd. Kamo sreće da mi te ugovore nismo potpisali, odnosno prethodna vlast nije potpisala. Kamo sreće da te sporove nismo izgubili, ali očigledno su, kada su potpisani, stavili Republiku Srbiju u takav položaj da mi nismo imali ni izbora nikakvog, a kada smo već došli do arbitraže, argumenti su očigledno bili na njihovoj strani. Ono što je moja želja i rekao sam, naravno, imaćete priliku da razgovarate i sa ministarkom pravde, da se takvi slučajevi i takvi sporazumi, s jedne strane, ne potpisuju, a takvi slučajevi u budućnosti ne dešavaju, jer ako smo za 2020. godinu izdvojili novac za tih par sporova koje smo izgubili, hajde samo da u 2021. godini, kada budemo pripremali budžet za to, kada budemo diskutovali o tome, vidimo da je ova cifra mnogo manja, jer sigurno nećemo imati izgubljene sporove koji su vezani za dnevnice za ratne veterane, nećemo imati ni ovu obavezu za staru deviznu štednju. Nećemo imati ni sve ove arbitraže koje smo izgubili zbog ugovora iz nekog prethodnog perioda. Nadam se da će 2021. godina biti mnogo drugačija, ali u ovom trenutku bili smo potpuno iskreni, fer, transparentni i rekli – ovo je ono što znamo da će sigurno biti. Hajde da stavimo u budžet, da ne bude posle iz nekih tekućih budžetskih rezervi ili iz nekog bilansnog prostora da moramo da plaćamo i da to nigde ne stoji, ni da niko zna za to. Evo ovako zna, transparentno i javno, sve što treba da platimo, mi ćemo platiti, uz našu obavezu da se te cifre iz godine u godinu smanjuju i da takvih ugovora, štetnih, koje su potpisivale prethodne vlasti ne bude u budućnosti. Hvala puno.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Dobro je što je ovo, kako kažete, transparentno, ali vi i dalje nećete da me razumete. Dakle, nebitno je zaista da li je 188 ili 186 miliona evra, ali je činjenica da je to zaista velika, velika cifra koja se baca. Vi kažete – kada je došlo do arbitraže. Suština je da je morao postojati neko pametan, neko znan, neko ko je malo pravnik, malo ekonomista, pa da zna kada je izvesno… Evo, gospođa Gojković zna, kada je izvesno da će se neki spor izgubiti, onda se ne ide u velike troškove. Vi ste, odnosno eto, recimo, neko pre vas ili mnogi koji su i sada sa vama i vi ste sami bili u Agenciji za privatizaciju, koliko je odgovornosti ljudi iz Agencije za privatizaciju zbog ovakvih ugovora i idete na arbitražu, a zna se unapred da će ta arbitraža da se izgubi. To je taj problem, što se to radi namerno, zato što se neko sa tim klijentom dogovori, zna da će na arbitraži izgubiti, država Srbija će da plati, a onaj ko u ime države zastupa državu na arbitraži, uzima deo u dogovoru sa onim ko je druga strana. Ovo nije teorija zavere, ovo je živa istina i zato se dešavaju arbitraže tamo gde se unapred zna da će biti izgubljene. To je ono što želimo da naglasimo da ne sme nikada da se ponovi, a vas opet pitamo, ministre, ko je odgovoran zbog ovoga? Znate, ti ljudi nisu nestali, nisu otišli ni pod zemlju, ni na nebo. Ti ljudi žive, postoje. Zna se ko je potpisao koji ugovor. Zna se ko je državu Srbiju zastupao na kojoj arbitraži. Sve se zna, ko je odgovarao zbog gubitka ovolike količine novca. Da toga nije bilo, danas bi penzije mogle biti najniža 37.000 dinara, koliko traže srpski radikali. Eto to su pitanja na koja vi ili nećete ili ne znate odgovor.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Siniša Mali. Izvolite.
Hvala puno. Ja vama odgovaram na vaša postavljena pitanja, samo ne mogu da se složim da je arbitraža problem. Arbitraža je posledica pogrešno sklopljenih ili štetnih ugovora iz nekog prethodnog perioda, iz toga što Republika Srbija, u tom trenutku neke svoje obaveze nije ispoštovala. Onda kada sa ugovorom koji nije u korist Republike Srbije ili koji sadrži neke odredbe koje nisu u korist Republike Srbije, ukoliko neka druga strana iskoristi svoja prava pa pobedi na arbitraži, ja vam kažem – a šta da radimo nego da platimo? Da li je to dobro ili nije, ne znam, ali takav je zakon. S druge strane, slažem se sa vama da treba izbeći mogućnost da se takvi ugovori uopšte potpisuju, da treba da bude odgovarajuća analiza, nadzor, kako god hoćete. Ne verujem da je sama arbitraža problem, to je posledica problema. Uzrok je u tim ugovorima u načinu vođenja države u tom vremenskom periodu u, možda, i sami ste rekli u interesima koji su tada bili. Ja to ne znam, ne mogu da ulazim u to. Ja samo znam da kao odgovorna Vlada hoćemo da ne dozvolimo da nam plene imovinu u inostranstvu. Hoćemo da, ako smo već izgubili arbitražu pred Međunarodnim sudom, pred međunarodnom arbitražom, da svoje obaveze i pokrijemo i isplatimo po tom pitanju uz veliku želju da se takve stvari više nikada ne ponavljaju. Ja ne mogu da budem u glavi ljudi koji su 2001. godine potpisali ugovor sa tim „Kunstransom“. Ne znam ko je potpisao. Ne znam da li se vode neki sporovi protiv tih ljudi ili ne, stvarno ne znam. Ja ne znam ko je potpisao sporazum u decembru 2011. godine oko nekih banja ili ne znam kada je ovo bilo u Vranju 2000. ili koje godine. Kako ja to da znam? Ali, po pitanju budžeta, ako nam je tema budžet za 2020. godinu, evo građani Srbije mogu da vide sve što treba da platimo, mi smo stavili u budžet najtransparentnije i najotvorenije. Hvala puno.
Pravo na repliku, narodni poslanik Maja Gojković. Izvolite.
Dobro, može replika jer me je spomenula Vjerica Radeta, iako u pozitivnom, zaista pozitivnom smislu, jer se razumemo u pravna pitanja i u pitanja arbitraže. Htela sam da kažem nešto u prilog ovoj Vladi. Potpuno je u pravu ministar Mali kada otvoreno govori o problemima koje je ova država nasledila, a to su zaista veoma štetni ugovori iz nadležnosti određenih ministarstva koji su zatekli ne samo ovu Vladu gde je Siniša Mali ministar finansija, nego i one prethodne, znači do 2012. godine. Zašto je neko, važno je zbog javnosti reći, da ova Vlada nije napravila ni jedan štetan ugovor gde postoji nekakav tužilac i gde traži naknadu štete od države Srbije zbog nepoštovanja ugovornih obaveza popisanih iz nekih ministarstava. Moram da vas podsetim da je nekadašnji ministar kulture, recimo iz 2004. ili 2005. godine, ne znam, vi ćete me ispraviti, Vjerica Radeta izuzetno dobro pamti, kada je bio, u kojoj Vladi, ministar Kojadinović, ministar kulture, koji je potpisao veoma, veoma štetan ugovor po državu Srbiju sa nekom austrijskom firmom, barem se vodi kao austrijska firma „Kunstranse“. Ja mislim da je ta arbitraža u Americi gotova i da je to tako. (Siniša Mali: To je u budžetu.) To se nalazi u budžetu da se isplati. To neće biti teret u narednom periodu… (Nataša Sp. Jovanović: Godine 2006.) Godine 2006, toga se sećam, za čuvanje i deponovanje umetničkih slika i dela iz Narodnog muzeja koji je bio u rekonstrukciji. Vidite i ja se sećam nečega. To je osobina starih ljudi da se više sećaju prošlosti nego onoga što je bilo juče. Ozbiljno pristupam poslu, svega se sećam. Moram da vam kažem, više puta sam različite ministre kulture upozoravala na to. Pozivala sam ih da idu na vansudsko poravnanje, da je to mnogo bolje, poznavajući sisteme kako izgleda međunarodna arbitraža i kada vidite da nešto ne možete da vratite unazad i kad saberete od osnovnog duga kamate pa troškove postupka, onda je tužena strana u velikom problemu. Ni jedan ministar nije hteo da me sasluša ni u jednoj fazi postupka, misleći da samo zato što sam u nekoj drugoj stranci, imam neke zle namere. Nemam, nego imam veliko advokatsko iskustvo. Imam iskustvo i u takvim sporovima i znala sam da neće biti dobro za državu jer postoji, s jedne strane, relevantan potpis ovlašćenog ministra i odluke Vlade Srbije. Sa druge strane, pravno lice, inopravno lice, znači neko sa elementima inostranosti i mi obaveze nismo ispunili, nismo isplatili. Interesantno, nikad nismo raskinuli taj štetan ugovor. Znači, u jednoj fazi smo mogli da raskinemo ugovor, kad kažem – mogli, kažem Srbija, ni jedan ministar, em se ugovor ne ispunjava, slike se nikada nisu tu držale, jedan jedini dan, jer to je jako loš ugovor. Nije bilo uslova, u nekom močvarnom predelu Beograda su hteli da naprave depo. Znači čista laž i prevara, ali obaveze su i dalje teretile Republiku Srbiju. Oni su dobili taj spor i zato imamo ovako veliki iznos novca koji država mora da isplati, a mogla bi u neke druge svrhe taj novac da pametno usmeri, ali eto, nije na ovoj Vladi da je pravila greške, nego ova Vlada kao odgovorna, kontinuitet jedne države, mora i loše stvari sada da popravi. Takođe, da ne kažem iz resora privrede se pojavila jedna takva arbitraža pre možda izvesnih godinu dana i tako nešto država je opet morala od uloženih nekih početnih 20 i nešto miliona da isplati četiri-pet puta već iznos nakon arbitraže. Sve zbog štetnih ugovora. Problem je jedino što niko nikada nije pokrenuo nekakav krivični postupak da se utvrdi ono o čemu vi govorite, a vi govorite vrlo opasne, teške stvari, optužujući stvari za ranije vlade. Ko je taj ko je namerno zaključio nekakav ugovor i kasnije odustao iz različitih razloga ili nije mogao uopšte da ispuni takav štetan ugovor od ispunjenja istog? Svedok sam da ministar Mali ima potpuno drugačiji odnos prema takvim stvarima i da on neke stvari radi unapred da bi tuđe greške sprečio, da ne bi više Srbija bila tužena on ulazi u dogovor, u poravnanje sa onima gde ima velike izvesnosti, da bi opet dobili spor protiv države, izlazi u susret, isplatiće glavnice a druga strana ima dobru nameru da ne traži potraživanje, ne traži kamate za tri-četiri godine duga, jer poštuje državu i žele sa državom i dalje da budu partneri. Ovo sam rekla i politički kao advokat, da objasnim da ministar finansija i ova Vlada Republike Srbije čine sve da saniraju greške iz prošlosti i čine sve da takvih tužbi u budućnosti nema. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Vjerica Radeta. Izvolite.
Vidite ministre, otkad znam gospođu Maju Gojković, a to je skoro 25 godina, uvek je bila zainteresovana za kulturu i vidite kao neko koga to interesuje kako precizno se seća svih detalja vezano za taj štetni ugovor koji je Kojadinović svojevremeno zaključio i o kome smo mi u Narodnoj skupštini tada govorili i skretali pažnju da će se desiti to što se desilo. Ali, kao što se gospođa Gojković seća toga, ne možete vi da kažete ne znate ko je potpisao ugovor. Koliko znamo, nije objavljeno da je bio požar u nekom arhivu, mora da postoji. Imate ugovore, imate kopije, pitajte ministre u Vladi, pitajte Mlađana Dinkića koji vam je bi ministar u Vladi, Rasima Ljajića koji je to i dan danas, Gorana Kneževića koji je to i dan danas. Znači, imate čak i tu vrstu kontinuiteta, da ne kažem samo ono što je kontinuitet u dokumentima. Evo, ja ću sada vas da podsetim, ministre, vi ste tada bili u Agenciji za privatizaciju, 40 miliona evra je Srbija izgubila zato što posle 2000. godine, posle "buldožer revolucije" niste dozvolili privatizaciju, odnosno niste dozvolili Grcima da uđu u Bor, a tada je u Boru još bilo bakra, nije bio opljačkan bakar kao što se u međuvremenu desilo i zato što to nije prihvaćeno Srbija je izgubila 40 miliona evra. Godine 2014. vezano za Inđiju, za ove neke tamo zelene zone, energo-zone itd. Pre arbitraže nuđeno pravobranilaštvu da se zaključi poravnanje, pravobranilaštvo nije htelo. Eto vam, nađite ko je bio 2014. godine pravobranilac. Taj mora da odgovora. Dakle, ako ja kao pravobranilac kažem - neću da zaključim poravnanje, onda sam ja kao pravobranilac vas kao ministra ubedila da 100% dobijam arbitražu. Ako ja kao branilac prevarim vas kao ministra i kažem - ne, nema ovde poravnanja, idemo na arbitražu, zato što ćemo dobiti arbitražu, unapred zna da neće, pare podeli, opet ponavljam, sa onim s kim je Srbija u sporu i zato se dešava ovo što se dešava. Samo vam kažem, pokrenite, pomenuli ste i ministarku Nelu, naravno, nemamo ništa protiv da se i ona uključi, pogotovo kada su u pitanju troškovi koji nisu u ovom delu, ali koji su takođe veliki, koji se dešavaju zbog lošeg rada sudova, zbog nepoštovanja principa suđenja u razumnom roku, zbog toga što radni sporovi se gube, pa se ljudi vraćaju na posao, plaćaju im se velike odštete, uglavnom se radi o državnim, o javnim institucijama itd. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Arsiću. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre sa saradnicima, podneo sam amandman na član 5. stav 1. Predloga zakona o budžetu Republike Srbije za 2020. godinu. Iako je suština mog amandmana pravno-tehničkog karaktera, ja ću iskoristiti priliku da kažem nešto za šta smatram da je veoma važno, kada je u pitanju budžet Republike Srbije. Budžet je najvažnija stvar na osnovu koje se ceni rad i uspešnost svake Vlade, pa tako i ove naprednjačke Vlade. Pošto sam rođen na teritoriji Kosova i Metohije, dole živeo sve do nasilnog egzodusa, imam jedno veoma važno pitanje za predsednika Vlade. Kao prvo, želeo bih da mi premijerka pobliže objasni na koji način je KiM sagledana ovim budžetom? Dole i dalje živi veliki broj naših građana koji Srbiju doživljavaju, kao svoju državu. Međutim, imam utisak da je država Srbija zaboravila te građane kada se vrši raspodela sredstava iz budžeta, kao što ste zaboravili i Rezoluciju 1244, da je Kosovo i Metohija sastavni deo Republike Srbije. Ovo govorim na osnovu iskustva mnogih mojih zemljaka, koji se snalaze kako znaju i umeju. Ja u potpunosti razumem sve probleme na koje naša Vlada nailazi, kada pomaže tim naših građanima, ali sa druge strane, imam utisak da se ne čini sve što je moguće kada je Kosovo i Metohija u pitanju. Evo, na primer, slušali smo mnogo toga o digitalnim učionicama i osavremenjavanju ogromnog broja škola, ali nismo čuli ništa da li se to odnosi i na škole sa područja Kosova i Metohije? Naravno, ovde mislim na one škole koje nastavu izvode na srpskom jeziku i koje rade po planovima i programima države Srbije. Zahvaljujem.
Na član 5. amandman je podnela narodni poslanik Aleksandra Čabraja. Da li neko želi reč? Izvolite, koleginice Čabraja.
Zahvaljujem. Ne bih želela da protraćim ni sekund ovog dragocenog vremena koje je potrebno za ovaj moj najvažniji danas amandman, osim što ću reći da sam objavila, imam kod sebe papir koji sam predala na pisarnicu još u julu mesecu, da nisam član nijedne stranke i da molim Skupštinu da me vodi kao takvu u svojoj evidenciji, te ne bih više da raspravljamo o tim tvrdnjama, osim što me iskreno interesuje zašto je važno uopšte nekome da li sam ja član neke stranke. Vidite, neke kolege bi mi sad rekle – tako ti i treba kad ulaziš u salu. Kao što vidite, nema ih mnogo koji su spremni na ovakve diskusije. Ali, ja sam danas ušla u salu iz veoma važnog razloga, a sada ću preći na to. Ja se nadam da svi poslanici ovde znaju da je Košutnjak jedno od veoma važnih, mogu slobodno da kažem, žarišta trenutno u gradu i u Republici, gde su još od pre nekoliko meseci građani se samoorganizovali, da tako kažem, potpuno samoinicijativno, u nekakvim nastojanjima da se odbrane od stvari koje se dešavaju, a koje oni ne žele. Poznato je da je jedan veliki deo Košutnjaka već opustošen, devastiran, zbog planova da se tamo sagradi nekakva veštačka stena i multifunkcionalna dvorana, što je izazvalo proteste građana još letos, koji su dosta potrajali, bili su dosta burni. Tom prilikom, danas je bio odbornik samostalni iz opštine Rakovica, Dejan Ivanović, moj gost na mojoj konferenciji za štampu, tom prilikom je skupljeno, između ostalog, kažem, malo vremena imam, oko 3.000 potpisa građana koji ne žele da se ovo gradi. Imam ovde i dokumente koje je on zamolio da se dostave svim poslanicima. Ukoliko bi se uvažio ovaj moj amandman, ispunili biste želju građana da se ne gradi ova dvorana ili bar da se ne gradi u Košutnjaku, gde je predviđeno da se još pet puta više stabala poseče nego što je to do sada urađeno. Građanima je to veoma važno. Ja vas zbog toga molim da uvažite ovaj amandman, da ispunite želju građana koji su dali svoje potpise. Gradska vlast je nedavno preko internet ankete imala u odnosu na neko pitanje o Savskom mostu dve i po prema tri i po odnos izjašnjavanja građana, i to smatra relevantnim. Pošto je ovde isti broj građana, a niko nije od njih želeo da se ovo gradi, ne mogu biti glasovi građana i njihov glas važan i relevantan samo kada odgovaraju vlasti, da li je to gradska ili republička. Zbog toga vas molim, dobićete svi ove materijale, i molim vas da glasate za ovaj amandman i da time ispunimo želju građana koji ne žele da se naše porodično izletište Košutnjak, pluća Beograda, pretvore u nekakvo gradilište nekih objekata koje niko ne želi. Ukoliko imam vremena, ja bih vam i pročitala nešto iz ovog materijala. (Predsedavajući: Privodite kraju, koleginice.) Dobro. Znam da imam malo vremena. Ali, evo, dobićete svi ovaj materijal. Dakle, u ime građana koji tamo stanuju, u ime svih građana Beograda, ja vas molim da usvojite ovaj moj amandman. Hvala.
Reč ima ministar Siniša Mali.
Hvala puno. Par stvari želim da napomenem. Najpre, uvek slušamo građane. I svi projekti koji su se u ovom primeru koji ste vi iskoristili, to je primer iz grada Beograda, u svim slučajevima kada smo razmišljali o novim projektima, mi jesmo konsultovali građane Beograda, u poslednjih pet godina to je sigurno tako, od projekata koji se odnose na boju autobusa, do rekonstrukcije pojedinih ulica, izgradnje parkova, urbanih džepova, rekonstrukcije fasada, zamene javnog osvetljenja itd. To je veoma važno. Uzmite park Ušće. Ako hoćete da budete iskreni prema sebi, pre dve godine park Ušće je bio, neko bi rekao, zelena oaza, zelena oaza u koju niko nije ušao. Imali ste dve ili tri staze, ali nije bilo života, nije bilo ljudi, nije bilo dece. Pogledajte sada kako izgleda park Ušće. Imate desetine terena, staza za šetanje, staza za trčanje, igrališta za decu. Prođete u bilo koje doba dana, imate mnoštvo dece, roditelja, starijih koji šetaju i uživaju u sadržaju, a opet su u zelenoj oazi. Po pitanju Košutnjaka, ako ste videli kako je rekonstruisana trim staza, osvetljenje, nove ulice, novi asfalt koji je tamo postavljen, multifunkcionalni centar je usmeren ka razvoju sporta, pogotovo za male sportove. Hoćemo da budemo još bolji i da naša deca ne provode vreme uz kompjutere ili samo uz kompjutere, uz televizore, nego da se bave sportom. Dakle, neće taj jedan objekat da uništi Košutnjak. Taj jedan objekat će da omogući deci da se bave pogotovo onim manjim sportovima. Ako se ne varam, tamo će biti od tekvondoa, karatea, aikida, džudoa. Ali, interesantno je, u tekvondou imamo zlatnu medalju sa olimpijade, u džudou takođe. Hoćemo da damo mladim ljudima šansu da se bave sportom. Osnovni zahtev građana Beograda, verovali ili ne, bio je da napravimo multifunkcionalni centar, da deca mogu da se bave tim sportovima, da bi napravili neke nove šampione, olimpijske, svetske, evropske, srpske. Dakle, postoji nešto što se zove očuvanje zelenih oaza u gradu Beogradu. Potvrda za to je broj stabala koji se svake godine sadi i zeleni fond koji se svake godine u gradu Beogradu povećava. Sa druge strane, imate nešto što se zove život, imate potrebu da idemo dalje, imate potrebu da našoj deci obezbedimo taj prostor za vežbanje, prostor za sport, prostor gde da mogu da provedu vreme, a opet kada izađu nalaze se u Košutnjaku, pa nije to fabrika pa će da zagadi Košutnjak. To je mesto gde deca mogu da se bave sportom. Ceo Košutnjak, na kraju krajeva, je sportsko-rekreativni sadržaj, sportsko-rekreativni, multifunkcionalna dvorana vezana za sport je sport, deo sportsko-rekreativnog karaktera Košutnjaka u gradu Beogradu, a onda ćemo još više da uložimo. Kao što znate, uložili smo i u Pionirski grad na Košutnjaku da ga ponovo vratimo deci Beograda. Imate nove staze tamo, imate nova igrališta, imate nove sadržaje da ljudi, kada odu na Adu Ciganliju, kada odu na Košutnjak, kada odu u park Ušće, imaju sadržaje da se bave time, da deca imaju razlog da izađu napolje. Dakle, još jedanput, Košutnjak je sportsko-rekreativni sadržaj, dvorana koja je usmerena ka razvoju sporta, pogotovo usmerena ka našoj deci, da se potpuno uklope u to. Hvala puno.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Aleksandra Čabraja. Izvolite.
Ministre, zaista vas molim da ukoliko postoji potreba, zaista govorim ovde u ime građana i mogli ste se uveriti u to, znate i sami verovatno ili se bar nadam da znate kakvi su protesti bili zbog seče jedne petine onoga što treba tek da se poseče, ne sporim, neka se grade multifunkcionalne ili kakve god sportske dvorane, ali ne moraju se graditi tamo gde već decenijama građani imaju izletište. Znate i sami da je ovo i ekološki problem i problem svake druge vrste. Dakle, postoji milion mogućnosti da se tako nešto ne radi u Košutnjaku. Građani su jasno rekli da to ne žele. Ne bi sada da ulazim u priču i dalje da vam pričam šta su sve građani rekli da ne žele ovde u Srbiji da se gradi na onakav način kako se gradi. Držaću se ovoga za šta sam danas zaista ovlašćena da govorim u ime tih građana. Potpuno sam sigurna u ovo što govorim. Može tako nešto da se izgradi i na drugom mestu, veliki je Beograd. Ima mnogo mogućnosti za to. Molim vas da Košutnjak ostane zelena oaza. Time što će se negde neke sadnice eventualno zasaditi, ne mogu se zameniti ona stabla koja već više decenija rastu tamo i svaka država čuva svoju prirodnu i istorijsko-kulturnu baštinu, a treba to da radi i Srbija. Dakle, građani to ne žele na tom mestu. Hvala.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Maja Gojković. Izvolite.
Ne znam da li imam vremena da komentarišem možda o amandmanu poslanice. Ne znam da li je razumela ministra. Imam pravo u grupi da komentarišem, zar ne? (Predsedavajući: Imate pravo, naravno.) Da li je razumela ministra koji je jedno vreme bio gradonačelnik Beograda, jer su upravo rađene ankete sa građanima Beograda koji su opredelili da u tom delu Beograda ima potrebe i želje da se izgradi multifunkcionalni objekat, kao što je ovaj sportski objekat koji je predviđen. Sa druge strane, naravno, kao što je rekla Vjerica Radeta, da sam zainteresovana za kulturu. Kao predsednik Odbora za zaštitu životne sredine, naravno da sam zainteresovana i za životnu sredinu. Mnogo, mnogo ima kakofonije danas u Srbiji, što se tiče, kako ste rekli, zaštićenih kulturno-istorijskih dobara, misleći na zaštićena, verovatno, prirodna dobra, ne kulturno-istorijska dobra. Da vam kažem, u Srbiji ima nekoliko, dva, tri, četiri zaista zaštićena prirodna dobra. Jedno drvo se nalazi na imanju mojih roditelja, sami su podneli inicijativu i možda još jedno u Čačku i, ne znam, još možda dva. Nije istina da su sva prirodna dobra drveće, kako vi kažete, zaštićen. Nisu zaštićeni zato što nikome ne pada ni na kraj pameti od građana, od građanskih inicijativa da urade nešto konkretno, nego kada krene nešto da se gradi tek onda se sete da bi možda trebali da zaštite neko prirodno dobro. Da vam kažem drugi problem koji se javlja u Srbiji kod starog drveća. Šta ćemo kada se dese onakve vremenske nepogode, kao što je bilo pre nekoliko meseci u Beogradu, a kada je drveće koje nije na vreme uklonjeno, zamenjeno, da, palo, nanelo veliku materijalnu štetu ljudima? Mislim da je bilo i nekih težih telesnih povreda ili ugrožavanja života ljudi, jer je drveće padalo na njih. To je jedna veoma kompleksna materija, sa jedne strane, gde građani skoče na svaki pomen urbanizacije dela gde postoji zeleni deo grada i sa ove strane gde niko ne vodi računa o nekim štetnim posledicama. Kažem, uzmite listu zaštićenih prirodnih dobara, nažalost, Srbije ima samo nekoliko zaštićenih prirodnih dobara, može na jednu šaku da stane, jer ljude mrzi da inicijativu koju imaju sprovedu u delo. Daću vam dokumentaciju šta je moja majka uradila da bi zaštitili lipu koja je stara nekoliko stotina godina i taj model možete da prepišete, ali mora da ispunjava neke određene uslove, studiju itd. Nije istina da je izgradnja nekog urbanog objekta uvek suprotna zaštiti životne sredine. Pogledajte šta je urađeno dole oko Beograda na vodi. Tu smo se nagledali različitih političkih inicijativa da to treba da ostane prljavo, to veća zaštita životne sredine, da imamo one trule krntije brodova, čamaca, da imamo tamo narkomansko leglo, špriceve koji su pobacani, pacove, zmije. Jedno vreme sam bila podstanar u Karađorđevoj ulici. Mene je bilo sramota da noću ulazim uopšte u taj deo grada, na šta je to ličilo, a danas je to jedan od najprestižnijih delova Beograda. Bila sam pre neki dan i izgleda prelepo. Park još nisam posetila, ali sam videla kako tamo niču novi parkovi i kako ono što je, po vama, bilo zaštićeno i nije trebalo da se urbanizuje danas je jedna oaza i prirode i dobrog života za čitav Beograd. Hvala.
Pravo na repliku ima ministar Siniša Mali, a zatim Aleksandra Čabraja. Izvolite, ministre.
Samo konkretni podaci za vas poslanike. Dakle, od početka izgradnje te multifunkcionalne dvorane zasađeno je 110 stabala na Košutnjaku. Da li je istina ili nije? Uklonjeno je između 45 i 50. Do kraja izgradnje zasadiće se još 100 stabala. Dakle, rezultat će biti 210 stabala zasađenih, 50-ak uklonjenih i nova multifunkcionalna dvorana koja vredi, ako se ne varam, tri ili četiri miliona evra, a koja će biti nova oaza za naše mališane, za našu decu da se bave sportom. Mislim da to jeste suština Košutnjaka, još jedanput, kao zelene oaze, kao sportsko-rekreativnog centra. Hvala puno.
Pravo na repliku ima narodni poslanik Aleksandra Čabraja.
Hvala, ministre, na ovim podacima. Moram samo da vam kažem, građani to jako dobro znaju, do sada se, vi ste rekli, između 45 i 50 stabala. Do sada se uporno operisalo nekim podatkom koji su građani videli svojim očima da nije tačan, a da je u pitanju 19 stabala. Nemam nameru da se sporim, niti oko broja stabala, niti sa većinom ovoga što ste vi i gospođa Gojković rekli. Znači, nije to pitanje ovde. Nije pitanje da nešto možda treba da se izgradi ili ne treba da se izgradi. Slažem se da nažalost nisu mnoga prirodna, istorijska i kulturna dobra u ovoj zemlji zaštićena. Lično sam predlagala puno puta izmene Zakona o kulturnim dobrima. Neću sada da širim temu o tome. Ja sam načula nešto da će se konačno taj zakon i promeniti, koji je veliki problem i činjenica da je status tih dobara ili vrlo često sporan. To uopšte nije deo ove priče. Deo ove priče sada je da građani koji su protestovali, to verovatno ipak znate, veliki deo leta proveli tamo, su rekli da ne žele da se tamo ovo gradi. Dužna sam da vam to kažem u ime tih građana. To želim da upamtite i molim vas, da ponovim, nije problem, verujem, da se na bilo kom drugom mestu izgradi sve to. Nisu sečena bolesna stabla, sečena su zdrava stabla uglavnom. Rečeno je već sve da građani nemaju ništa protiv da se ovo izgradi nekom drugom mestu, ali ne u Košutnjaku koji treba da ostane onakav kakav jeste, jer je to želja građana. Hvala.
Pravo na repliku ministar gospodin Siniša Mali. Izvolite.
Želim da dovedem ovu diskusiju do kraja. Molim vas, evo dva pitanja imam za vas. Kako se izgradnjom te hale ugrožava zelena oaza koja se zove Košutnjak? Evo, ako možete da mi objasnite to stručno, ja bih vam bio stvarno zahvalan i uz jedno pitanje koje više ima veze sa matematikom. Neka je 19 stabala ili 45, ako je već zasađeno 110, jel to više ili manje? Ako je ministar sporta obećao da će biti zasađeno još 100, biće više zelenila i biće više stabala zasađenih na Košutnjaku nego pre trenutka koji je označio početak izgradnje tog centra. Dakle, Košutnjak će biti zeleniji, ako je to borba i ako je to poenta vašeg amandmana, biće zeleniji jel će imati više zasađenih stabala. Da ili ne ili će biti puni dimnjaci iz fabrika koje će tamo da rade, a ne mesto za naše mališane da se bave sportom i da provode svoje slobodno vreme rekreirajući se i baveći se nečim što će od njih napraviti još bolje ljude u budućnosti? Evo, odgovorite mi na to pitanje molim vas.
Pravo na repliku, Izvolite.
Nema problema. Hvala vam. Evo, odgovoriću vam. Biće devastiran Košutnjak zbog toga što se seku stabla da bi se betonirao jedan veliki deo parka Košutnjak koji je sada zelena oaza. Ne vidim nikakav problem, vi kažete posadiće se nova stabla. Pa, nije stvar samo u tome da ovde sečemo stabla, a ovde sadimo, ne mogu ta stabala da zamene. Možemo mi da izbetoniramo čitav Košutnjak, pa sada uzmemo neku potpunu drugu lokaciju, pa tu pravimo novi Košutnjak. Pa, nije poenta u tome. Građani žele Košutnjak ovakav kakav jeste. Dakle, o tome vam pričam. Nije sporno da se mogu zasaditi mada mene baš zanima da li će biti zasađeno toliko stabala. Problem je u onom delu koji je posečen, koji se betonira, gde su posečena stabla. Zbog čega onda ne može da se izgradi na drugom mestu ova hala, i ja vam opet kažem da je to želja građana. Nije samo stvar u brojevima, ja nisam matematičar, stručno vam ne mogu odgovoriti, jer ja sam prevodilac po struci, ali znam šta žele građani, a oni su to pokazali svojim protestima i svojim potpisima. Ne mogu da vas ubedim drugačije nego da vam to kažem, a vi da li ćete ispuniti želju građana ili ne to je na vama. Hvala.
Reč ima ministar gospodin Siniša Mali. Izvolite.
Znate kako, nemojte baš da mi govorite o tome da li ću ja ispuniti želje građana ili ne. Ovde se ne radi o željama građana. Ovde se prvo radi i o vašoj političkoj poziciji i vašoj borbi i temama koje kandidujete da biste se promovisali u javnosti. To je pod jedan. Dakle, ovde se ne radi o tome o čemu vi pričate. Ako se borite za zeleniji Beograd i za zeleniji Košutnjak, sigurno će biti zeleniji ukoliko ima više stabala. Nisam rekao da će ta stabla biti zasađena u Zimbabveu, nego sam rekao da će biti zasađena na Košutnjaku. Ako se borite za zeleniji Košutnjak, imaćete više stabala. Sa druge strane, radovi na tom objektu su već počeli. Vi biste da mi zaustavimo te radove sada. Zašto bismo zaustavili radove kada će za godinu dana, izvinjavam se, za šest, sedam, osam meseci tu da bude najlepša dvorana, najmodernija multifunkcionalna dvorana sa stotinama mališana koji će da se bave sportom pa će da izađu napolje, pa će opet biti u Košutnjaku, pa će da idu na onu trim stazu, da igraju tenis i sve ostalo. Zašto bismo to radili? Imali nešto što se zove napredak i progres? Dao sam vam primer Parka „Ušće“ kao zelene površine koja je dovedena u funkciju gde imate sadržaje, gde imate ljude, gde imate život. Isto to govorim i o Košutnjaku. Ni na koji način ne smatram da se tu ugrožava zelena površina za koju se borimo. Ako je iko nešto uradio, mi smo jer svake godine se sadi sve više i više stabala u Beogradu i to znate. Pogledajte statistiku. Ako neko sluša građane, mi slušamo građane. Idemo napred. Imate većinu, imate i manjinu. Hoćemo da idemo napred. Hoćemo da većini građana Beograda izađemo u susret i napravimo tu multifunkcionalnu dvoranu sada kada imamo novce, kada imamo mogućnosti i hoćemo da sadimo drveće i pored i preko puta te dvorane, kako god, kako bi našoj deci dali mogućnost da se bave sportom, da se bave rekreacijom, a ne da gledaju one ekrane, kompjutere i ajpede po ceo dan. Sve sam vam rekao i vi sve to znate i vi ćete naravno da gurate svoju priču, ali nemojte samo da mi spočitavate da ja neću ili da mi nećemo da želje građana ispunimo. Hvala puno.
Pravo na repliku narodni poslanik Aleksandra Čabraja. Izvolite.
Hvala vama. Mene počinje ovo da podseća na onu krilaticu – napravićemo lepši i stariji Košutnjak. Ne žele ljudi da se nešto tu gradi, da se na ovom mestu ruši i da se ovde pravi. Zaista sam rekla i prenela ono što sigurno znate, ukoliko ste iole pratili, zbog čega su bili protesti na Košutnjaku. Valjda ste pratili, valjda ste videli koliko je to trajalo i valjda znate da su građani to rekli. Potpuno razumem da oni žele da neki park koji svi mi pamtimo i ja ga pamtim iz nekih dana, nije važno sada da mi pričamo svoje lične uspomene. Vi kažete da ne bi deca gledala u mobilne telefone i ekrane. Ako se igraju u Košutnjaku gde je priroda i gde je najveći park prirode u Beogradu, sigurno neće gledati u mobilne ekrane. Mislim da se ne možemo složiti oko ovoga. Vaše je pravo da tvrdite da tamo, baš tamo mora da se izgradi multifunkcionalna dvorana, a moje je pravo da tvrdim da građani to ne žele i da vas molim da ispunite želju građana tako što ćete glasati za ovaj amandman. Nemam šta drugo da dodam tome i hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Maja Gojković. Izvolite.
Predlažem da se amandman poslanice Aleksandre Čabraje ne usvoji zato što zaista ne razumemo šta je ona ovim htela da kaže. Niti je rekla gde onda da se za građane Beograda izgradi multifunkcionalna hala za bavljenje sportom, niti je odgovorila da li je bilo ko ko je potpisao tu neku inicijativu ili kažete da su bili na ulicama, a sada je opšta moda da se ide na ulice i da budemo protiv svega u ovoj državi i to je jako popularno, to je sada postalo, kako bi rekli klinci, „mas ker“ da izađeš na ulicu i da budeš protiv svega. Znači, protiv Srbije u 21 veku – pokret za to. Znam da niste član toga. Član ste Zelene stranke, to smo utvrdili. (Aleksandra Čabraja: Nisam.) Jeste. Oni vas prisvajaju. Vi se niste bunili protiv toga i šta fali da budete član Zelene stranke. To uopšte nije loše. To je sada moderno. Svi se bavimo klimatskim promenama i zaštitom životne sredine na populistički način, a niko suštinski. Oni su jako srećni i zadovoljni što su dobili novog poslanika, a mi smo zadovoljni što vi ne bojkotujete rad parlamenta, što ste jedna normalna žena i što znate da je mesto bilo koje debate, pa i borbe za neizgradnju sportske hale u okolini Košutnjaka ili u Košutnjaku, ne zalazim u to, nisam Beograđanka, upravo ovde u parlamentu. Zato vas izuzetno poštujem. Želim da diskutujemo o tome. Dakle, da vidimo ko je od vas pokrenuo inicijativu da to zaista postane zaštićeno prirodno dobro. Znači, to nije ostvareno ni na Kopaoniku, pa sada imamo savremeni turistički skijaški centar. Pa, nije na Staroj Planini, ni tu niko nije pokrenuo, moralo je neko drveće verovatno da se saseče da bi dobili hotele, da bi dobili žičare, itd, pa na Zlatiboru to niko nije pokrenuo. Tvrdim odgovorno, samo nekoliko postoji zaštićenih prirodnih dobara u Srbiji i ništa više i ništa manje. Samo u tom smislu možemo. Sećate se ono kad je auto-put neki trebao da se gradi, pa su svi sa nekim sujeverjem krenuli da zaštitimo neko drvo. Posle kad sam se zainteresovala malo za tu materiju, ma niko nikada nije pokrenuo postupak da stvarno to bude zaštićeno prirodno dobro. Ali, da mi auto-put premeštamo na neke druge lokacije, to su bile fantastične ideje. Danas je moderno u Srbiji biti protiv svega. Nije moderno biti konzervativan, nije moderno biti ozbiljan, nije moderno biti objektivan, to je sve postalo bezveze. Izađeš napolje i tvrdiš da si ti u pravu. To je sada postalo preovlađujuće političko mišljenje, barem u delu javnosti koji izuzetno glasa. Nije uticajan, ali je glasao i popularan. Kažem popularno je, na dobrom ste putu da uđete u Zelenu stranku, mislim, vi jeste već član te Zelene stranke, i da ovim skrenete pažnju na vas, samo tu fali suština. Nekada je Srbija bila protiv železnice za vreme Obrenovića, rekli su da ide neki gvozdeni konj, ali železnicu ipak imamo. Mi smo protiv svega inače, kao narod, to nam je onako popularno, verovatno i protiv struje i protiv svega. Znači, postoje neke neminovnosti da se ispune želje građana koji žele takav objekat. Postoje sa druge strane težnje da imamo zeleni Beograd i ubeđena sam sada posle primera šta se desilo u okolini „Beograda na vodi“, gde su svi kukali da to će sad, ne znam, šta da bude, a pre neki dan smo gledali otvaranje novog fantastičnog parka, ako se kaže park, onda je tu sigurno i zelenilo, zelene površine, drveće, pa su kukali svi zbog Trga ovde u Beogradu kako tu nema više drveća, pa evo sad ima drveće. Ubeđena sam da će vas događaji koji slede, dakle, izgradnja tog centra u blizini Košutnjaka demantovati i da će tu biti jedna lepa zelena površina koju će moći zaista da koriste deca. Znači, neće se boriti sa narkomanskim špricevima, neće se bojati noću da prošetaju kroz taj park, neće biti slomljenih staklenih flaša, neće biti manijaka koji presreću žene i decu, to će biti jedan park kakav Beograd u 21. veku i zaslužuje. Hvala.
Zahvaljujem. Po Poslovniku, narodni poslanik Miladin Ševarlić. Izvolite.
Hvala lepo, predsedavajući. Takovski grm nije neko drvo. To je istorijsko obeležje i mogla je da se izbegne njegova seča. Mislim da bi trebalo voditi računa o tome kako kvalifikujemo neko drvo. Hvala.
Nisam zaista razumeo, pa ne mogu da vam odgovorim gde sam prekršio Poslovnik. Da li želite da se Narodna skupština u Danu za glasanje izjasni o povredi Poslovnika? (Ne.) Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandra Čabraja.
Ja vas molim, vi ste predsednica ove Skupštine, tražite ovaj dokument koji sam u julu mesecu predala na pisarnicu, ako ne možete da ga dobijete, ja ću vam doneti kopiju, imam je kod kuće, da me vodi Skupština kao samostalnog poslanika koji nije član nijedne stranke. Nisam dakle, član ni Zelene stranke, niti bilo koje druge stranke. Ne znam kako drugačije to da dokažem. Mislim pre svega da ovo nije predmet rasprave, ali zaista nisam i ne znam zbog čega to uporno tvrdite, kada ja to mogu da dokažem. Na kraju krajeva, vi ste advokat, vi ste pravnik pa bi trebalo da znate da ne tvrdite nešto što mogu da dokažem da nije istina. Zaista ne želim više uopšte da se bavim ovakvim tvrdnjama. Zamolila sam da ispunite želju građana, vi vidim ne shvatate ozbiljno želje građana. Znate i sami, kažete da izlazi narod na ulice, kažete da su oni to tražili, dakle slažete se sa mnom, ali smatrate da to ne treba da se ispuni. U redu, vi ste svoje rekli, ja sam rekla svoje i ne moramo se složiti. Ova Skupština tome i služi. To što kažete da sam ušla u Skupštinu da ovo zastupam, pa jesam, jer sam želela da ispoštujem ovo što su me građani zamolili, ali način kako se odnosite prema meni, pre svega sa ovim netačnim tvrdnjama, zaista govori na moju veliku žalost u prilog tome da ne možete biti u ovoj sali saslušani onako kako bi trebalo da se bude. Hvala.
Pravo na repliku, Maja Gojković. Izvolite.
To bi sada mogla ja da kažem, da niste spremni na dijalog, da niste spremni da saslušate moj način razmišljanja. Valjda je normalno da i ja nešto kažem, svoje stavove, ne moram da ponavljam sve što kažete. Nemojte sa mnom da raspravljate da li ste član Zelene stranke. Možete da budete, možete da ne budete, meni je potpuno svejedno. Nego, poslanik vaš kolega Čabradi, dnevne novine „Danas“, novine koje su opozicione sigurno ne idu na moju ruku, kaže Čabraja novi poslanik Zelene stranke. Voljna sam pro bono da vas zastupam u sporu protiv ovih novina jer su izmislili. Ja koristim samo resurse – istraživačko novinarstvo, znači pogledam šta sve ima na internetu o vama i citiram. Danas poslanik Čabradi rukuje se sa vama, nasmejani ste, ima svetoloplavu košulju, evo fotografija ilustruje moje reči. Goran Čabradi, Aleksandra Čabraja foto Zelena stranka. Čabraja je u parlament ušla kao poslanica pokreta Dosta je bilo. Vrlo brzo uoči predsedničkih izbora napustila taj pokret. Njihov poslanički klub do sada u parlamentu delovala kao samostalni poslanik i onda citiraju vaše pohvale politici Zelene stranke. To nije stranka sukoba i podela, nije politika mitinga i kontramitinga, dugo pričate o njima, ne mogu sada to sve da citiram. Uverena sam da ćemo kao tim uraditi mnogo dodaje Čabradi lider Zelene stranke. I onda vi govorite da ste ušli u politiku pre pet godina. Opet demantujete ono što ste rekli da niste političar, a ušli ste u politiku itd. Nemam loše namere prema vama, nego samo odgovornost prema građanima da niste na vreme demantovali sve to što je izašlo u dnevnom listu „Danas“ o vama, i niste demantovali kada vas je svojatao ovaj poslanik. Što se tiče, kako ste rekli – Takovskog grma. Nešto ste pomešali. Niko nije spomenuo Takovski grm, nego neki stari hrast koji se pojavio na delu deonice puta koji se gradio pre nekoliko godina, gde je u Srbiji nadvladao zdrav razum. Nekakvo sujevjerje, ako pipnemo taj stari hrast ne znam šta će sve desiti u Srbiji. O tome sam govorila. O tome da uvek imamo grupu ljudi koja želi da u Srbiji nema železnice, da se vratimo u ono doba kada su Obrenovići provećivali Srbiju, vodili je u Evropu i onih koji smatraju da naspram starog hrasta, deonica autoputa mora da se izgradi. Takovski grm nije niko spomenuo. A spomenućemo, nije problem ako ne prekinemo ovu raspravu danas. Sutra ujutru nastavljamo o Takovskom grmu. Hvala.
Zahvaljujem. Sa ovim bismo završili sa današnjim radom. Nastavljamo sutra u 10,00 časova.