Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Devete sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2015. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 92 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 111 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Nastavljamo rad i prelazimo na pretres u pojedinostima PREDLOGA ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O PRIVATIZACIJI. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Dubravka Filipovski, Zlata Đerić, dr Ivan Bauer, Branko Ružić i Stefana Miladinović. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam pozvao da današnjoj sednici prisustvuju Željko Sertić, ministar privrede; Jelena Popović, pomoćnik ministra privrede; Milun Trivunac, vršilac dužnosti pomoćnika ministra privrede; Ljubomir Šubara, direktor Agencije za privatizaciju; Dragan Ugrčić, direktor Centra za privatizaciju; Jelena Arsić i Andrijana Stojković, viši pravni savetnici u Agenciji za privatizaciju; Marko Obradović, posebni savetnik ministra privrede; Stojanka Vučković, rukovodilac Odeljenja u Agenciji za privatizaciju i Jovan Petrović, rukovodilac grupe u Ministarstvu privrede. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Zoran Babić, dr Aleksandra Tomić, Ivan Jovanović, Balša Božović, Goran Ćirić, Vladimir Pavićević, Zoran Živković, Marko Đurišić, prof. dr Janko Veselinović, akademik Ninoslav Stojadinović, Snežana Malović, Biljana Hasanović Korać, Aleksandar Senić, Branka Karavidić, Goran Bogdanović, Slobodan Homen, Ivan Karić, dr Blagoje Bradić, Borislav Stefanović, Gordana Čomić, Dejan Nikolić, Jovan Marković, Jovana Jovanović, mr Aleksandra Jerkov, Nataša Vučković, Vesna Marjanović, Dragan Šutanovac, Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Olena Papuga, Nada Lazić, Đorđe Stojšić i mr Dejan Čapo. Primili ste izveštaja Odbora za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman, sa ispravkama, zajedno su podneli narodni poslanici Zoran Babić i dr Aleksandra Tomić. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku su prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica, dr Aleksandra Tomić. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre, kolege poslanici, pre svega da se zahvalim ministru što je imao razumevanja da u načelnoj raspravi koju smo vodili smo stavili poseban akcenat na određena preduzeća koja smatramo za velike strateške firme koje su poslednjih godina bez obzira na sve svoje probleme i stara dugovanja koja su imali su uspeli za poslednje dve godine sigurno da naprave veliki promet, odnosno velike prihode. Naravno da u ekonomiji ništa ne prestaje preko noći, da ti dugovi ostaju, ali na neki način se pokazalo da u ovim najtežim trenucima kompanije koje imaju velike prihode znači da su sposobne da sutradan funkcionišu zaista na tržištu kapitala onako kako to priliči. Zbog toga smo smatrali da kroz ovaj amandman moj kolega Babić i ja treba u ovaj zakon zaista implementirati tu potrebu da država brine o tim velikim preduzećima, velikim privrednim subjektima, pogotovo što oni po prirodi stvari zapošljavaju veliki broj zaposlenih. Ta briga predstavlja jednu veliku našu odgovornost da u budućnosti na tržištu kapitala koji sigurno uz veliku konkurenciju oni mora da opstanu, jednostavno država im sada pomaže i ta pomoć se sastoji u tome da na poseban način i pod posebnim programima jednostavno se vodi računa o tome na koji način će se i vršiti privatizacija, ali i pronalaziti strateški partneri. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Balša Božović i Goran Ćirić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Balša Božović. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine Bečiću. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministri i poštovani gosti, podneli smo amandman na član 1. gde se reči „2013. godina“ zamenjuju rečima „2014. godina“. S obzirom da znate da je poslednji rok 31. decembar 2015. godine za završetak procesa privatizacije, ono što nije jasno jeste ovog trenutka kada ste ispoljili hrabrost i ušli u brod koji tone, vi ste kao veliki patriota pokušali da nekim svojim iskustvom i znanjem doprinesete da privreda Srbije koliko-toliko oživi. Zašto ne kažete do kraja istinu građanima? Privatizacija neće biti završena u ovom roku, to je vama već potpuno jasno iako ste uspešno oprali ruke od svog prethodnika, gospodina Vujovića, mislim da bi gospodin Vujović bio izuzetno zahvalan danas DS da su prihvaćeni od strane većine amandmani koje ste pre devet meseci dobili od strane poslaničkog kluba DS, ove danas izmene ne bi bile potrebne i mislim da bi zajedno mogli da donesemo bolje rešenje kada je u pitanju završetak procesa privatizacije. Ovako ostaje nejasno da li Vlada Republike Srbije uopšte ima snage i da li uopšte ima znanja da ovaj proces sprovede do kraja, duboko verujem da ne. Vi mislim da verujete da nema, iako u vašu nameru kao ministra ne sumnjam i mislim da ste se suočili iako ste bili na čelu Privredne komore Srbije i znali ste u kakvom je problemu srpska privreda. Mislim da ste tek saznali u kakvom je problemu onog trenutka kada ste postali ministar privrede. Smatram da iz tog razloga ovaj amandman bi bilo potrebno usvojiti da bi što jasnije i preciznije pred građanima Srbije izašli sa nekim planom koji je donela Vlada Republike Srbije. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospodine Božoviću. Reč ima ministar Željko Sertić.
Prvo, želim da se zahvalim svim poslanicima koji su u ova prethodna dva dana uputili amandmane i na taj način pokušali da doprinesu da ovi zakoni budu i bolji i sadržajniji. Ima primedbi, odnosno amandmana i sa strane poslanika vladajuće koalicije koji su prihvaćeni. Takođe, imamo i amandmane od strane poslanika koji čine opoziciju, takođe koji su prihvaćeni, a zaista u dobroj volji i nameri da zakon poboljšamo barem u tim nekim nijansama koje nekada mogu da znače puno. Što se tiče samog ovog člana, želim samo jednu stvar da razjasnim i vama i građanima i to smo puno puta ponavljali, ali se po nekom pravilu stvari ponavljaju. Terminološki, zakon je definisao da do 31. decembra 2015. godine mora da bude društveni kapital transformisan u nešto drugo, a ne proces privatizacije. Dakle, ovim zakonom nije definisan rok. Podsetiću vas da danas i u EU imate državne kompanije koje mogu sutra da budu prodate putem akcija ili nekog drugog modela realizacije svojih poslova, a da ne pričam o zemljama koje su do juče bile u potpuno jednom drugom ekonomskom okruženju. Vi ovde tražite da mi stavimo da poslednja procena fer vrednosti bude na 2014. godinu. Mi smo je ostavili otvorenom, jer ako se desi da u januaru ili februaru naredne godine objavimo neku od kompanija, a koje smo stavili sa ove liste i upravo suština naših predloga jeste da omogućimo za ovih 17 velikih kompanija prostor da u narednih godinu dana realizujemo poslove. Sasvim je prirodno da oni imaju i novu procenu na 31. decembar 2015. godine. Onda bismo morali ponovo da dođemo ovde pred vas, ponovo da tražimo izmene i dopune zakona, što mislim da nije potrebno. S druge strane, potpuno razumem vašu potrebu da ovaj proces ubrzamo, okončamo i ovi svi amandmani i ceo zakon ide u tom pravcu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, naravno, predlažem da se ne prihvati amandman iz prostog razloga što je obrazloženje bilo na određeni način veoma oholo. Kad neko kaže – ministre, ušli ste u brod koji tone, zaboravio je da kaže zašto taj brod tone, ko ga je torpedovao? Ko je brod koji se zove privreda Republike Srbije od 2000. godine doveo do toliko rupa da on mora da tone i da se na svaki način u poslednje dve godine krpi, da koliko toliko može da plovi i da nosi standard stanovništva koji je sve manji i manji. Privredno stanje koje smo mi zatekli sredinom 2012. godine je bilo katastrofalno. Taj brod su napustili i oni najveći paceri koji su na njemu bili. Da podsetim da su se na tom brodu tako tovili tako što su finansijski direktori stranke bivšeg režima kupovali, recimo, poslednje šećerane koje su napravljene u Republici Srbiji, da su kupovali tri šećerane za po tri evra, da se radi o Baču, Kovačici i Pećincima i da je samo ona u Kovačici na zalihama šećera imala osam miliona evra. Budete finansijski direktor jedne stranke, izvadite tri evra i dobijete u miraz šećera u vrednosti od osam miliona evra. Da ih podsetim kako su istom tom svom finansijskom direktoru stranke bivšeg režima, kad god mu je zatrebalo novaca, zaključcima Vlade dozvoljavali da određenu količinu šećera, recimo, jedno 15 hiljada tona proda Vladi po 80 dinara, nema veze što je šećer danas 50 dinara, da zadrži i šećer i novac i da mu još plate čuvanje. To je bio model ponašanja prema privredi, prema tom brodu koji, kako kaže moj kolega, tone, samo što nisu rekli da su ga oni potopili na jedan divljački način, tako da je počišćeno veoma mnogo radnih mesta, gotovo 400 hiljada ljudi je ostavljeno praznih stomaka i praznih džepova, sa prihodovne strane su prebačeni na rashodovnu stranu, umesto da privređuju i primaju plate, plaćaju doprinose da penzije budu veće itd, oni su primorani da budu rashod, da budu socijalni slučajevi, da država na njih troši umesto da prihoduje i onda se pojave oni koji suih uništili i počnu da kukaju nad njihovom sudbinom. Izvinite, meni to izgleda kao kada ubijete čoveka, pa posle dođete na njegov grob i kukate – eto, viditekako su ga zlikovci ubili. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Dragomir Karić, pa potom narodni poslanik Balša Božović.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, drage kolege, kada je reč o privatizaciji i obliku privatizacije, da li država treba da ima učešće u kapitalu preduzeća i da li treba država da bude uopšte i vlasnik pojedinih preduzeća, ne samo javnih, to je već odavno rešeno. Ja ću dati samo jedan primer, da ne bi bilo zablude i da ne bismo tu temu dalje širili. Evo, jedan od svežijih primera, recimo, Norveška, norveški „Telenor“, koji je operator u Srbiji, država je 100% vlasnik „Telenora“. Nije ništa smetalo da učestvuje ta država ovde na tenderu, tj. „Telenor“ i da kupi nekadašnjeg operatora, srpskog operatora „Mobtel“. Recimo, sećam se tada, jedan od razloga za prodaju „Mobtela“ je bilo to da država ne može da bude učesnik u dva preduzeća ili više preduzeća itd. Želeo bih samo da kažem ovo, država isto može da bude dobar gazda, da dobro gazduje, da dobro upravlja. Drugo, imajući u vidu ovu globalnu ekonomsku situaciju i krizu, mi svi shvatamo da praktično nema države danas u svetu gde ne postoji državna intervencija. U tom smislu, gospodine ministre, podržavam u potpunosti sve vaše napore i slažem se sa gospodinom Balšom da ste sigurno nasledili jedno veliko, teško breme. Međutim, to je vaš posao. Mi kao Odbor za privredu, ja kao narodni poslanik, podržavam vas u potpunosti i ostaje samo to da gledamo kako da konkretno vama kao Ministarstvu pomognemo svojim predlozima da ne bi ovde bile izrečene mnoge teške reči. Normalno, svako ima pravo da se bori za svoju ideju, za svoj program. U svakom slučaju, to što ste vi nasledili, to što je urađeno u poslednjih 15 godina je stvarno za svaku, da kažem, osudu. Jednostavno, nasledili ste jednu situaciju iz koje bi mnogo jače države teško našle pravi put. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Balša Božović. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, poštovani gosti, pošto se mali broj članova dopunjuju, odnosno menja, samim tim ima mali broj amandmana, ono što smo želeli da kažemo manje-više je prisutno u svakom od amandmana koje smo predložili. Pored toga što je ovo četvrta godina mandata i pored toga što ja razumem vas da se devet meseci nismo pomerili sa mrtve tačke i negde mogu da vas razumem zbog prethodne tri godine pogubnog vođenja zemlje i privrede i od strane vaših prethodnika, mislim da je vaša situacija utoliko teža i utoliko po vas lično gora, ali ko će preuzeti odgovornost za ove prethodne tri godine? Ulazimo u četvrtu godinu mandata Vlade, bez obzira što vi četiri godine niste bili ministar, ali četiri godine građani Srbije očekuju neki boljitak. Četiri godine je prošlo, a po statistici NBS 45 hiljada građana manje radi nego što je radilo 2012. godine. Dakle, imamo veliki problem da objasnimo građanima Srbije, odnosno vi kao Vlada, gde je zakočen ovaj proces. Očigledno je da ne govorimo građanima apsolutnu istinu, 25 hiljada građana radi u preduzećima 17 strateških, koje je odredila Vlada. Pitanje je – da li se odlaže na ovaj način primena stečaja na posle vanrednih parlamentarnih izbora? Da li se odlaže primena stečaja u ovim preduzećima, zato što 25 hiljada glasova SNS očekuje na izborima,a dan posle vanrednih parlamentarnih izbora ovi ljudi će ostati bez posla? Da li možemo da u međuvremenu pronađemo strateško rešenje za ove firme i ova preduzeća? Da li možemo da ponovo pokrenemo preko ovih preduzeća privredu? Da li vi kao ministar imate sposobnosti za to ili samo odlažemo, odlažemo, odlažemo u nedogled do nekih narednih izbora kada će ovi radnici morati da glasaju za vas, a onda ćemo dan nakon, kao što je to Kori Udovički pre nekoliko dana saopštila, saopštiti da ipak postoji višak zaposlenih i da te zaposlene moramo da otpustimo? Kao što je govorio gospodin Vujović pre devet meseci, evo ovde je transkript, pre devet meseci svega da 800 miliona evra trošimo na ova preduzeća, odnosno, kako je on tada rekao, bacamo nepovratno ova sredstva, da bi zaštitili neka radna mesta. Pošto ste rekli da Vlada štedi, da ovog puta nemamo dovoljno sredstava, da li to znači sasvim izvesno da će i ovih 25 hiljada radnika ostati bez posla? Kako oni mogu da budu sigurni da ćete naći nekog strateško partnera, ako to niste uradili za prethodnih devet mesec, ili vaš prethodnih to nije mogao da uradi za prethodne tri godine? Hoću da vam kažem da je poverenje u ovaj plan veoma nisko kod građana Srbije. Toliko.
Reč ima narodna poslanica Ljiljana Malušić.
Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa gostima iz Ministarstva, poštovane kolege poslanici, naravno da ovaj amandman treba odbiti, a da podsetim uvaženog kolegu, pa 20 godina niste ništa pametno uradili, 526 privatizacija, pa šta ste uradili, 234, uzeli ste firme, ogoleli, pa ponovo vratili državi. Sramota jedna. Pedeset preduzeća duguje četiri milijarde evra. Dragi moj kolega, pa o čemu mi ovde pričamo? Treba nam rok do 31. oktobra za 40 firmi. Spremili smo dokumentaciju, za dve godine, za 40 firmi, a vi dugujete četiri milijarde za 50 preduzeća, a gde su ostali dugovi? Tražimo mali rok. Što se tiče firmi odstrateškog značaja, naravno da smo uradili socijalni program i naravno da niko neće da ostane bez posla. Odvojili smo 1,8 milijardi za razliku od vas i svi ljudi će dobiti posao. U sledećem amandmanu ću se javiti, pa ću pričati o firmama od strateškog značaja. Ima ih 17 i sve dobro rade i u procesu su da ponovo nađu partnera. Da ne spominjem JUMKO koji plaća porez, koji ima dohotke, koji zapošljava 1700 radnika. O čemu vi pričate kolega, samo da vas podsetim. Nikako da prihvatite ovaj amandman. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladan Milošević.
Poštovani predsedniče, ja sam za to da se ovaj amandman odbije. Reći ću vam razloge za to. Mislim da kada se nešto na brzinu radi, kao što se radilo 2000-ih godine, to naročito osete zaposleni i radnici u tim preduzećima. Evo vam jedan primer za to. Najbolji primer za to su moji Vladimirci u kojima su nestale preko noći firme, koje su preko noći privatizovane i preko noći nestajale. U toj uspešnoj privatizaciji 2000-ih godina, u Vladimircima je ostalo bez posla oko 1500 radnika. Mislim da ste u pravu kada ste tražili određeni rok da se ove privatizacije što uspešnije sprovedu, jer kako naš narod kaže – što je brzo, to je kuso. Mislim da ste potpuno u pravu i zato ne možemo podržati ovaj amandman. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Balša Božović. Nemate pravo na repliku, samo po amandmanu.
Zahvaljuje, gospodine Bečiću. Mislim da sam imao pravo na repliku, ali dobro. Vi procenjujete…
Niste spomenuti. Mislite da ste spomenuti od strane poslanika?
Zahvaljujem. (Blagoje Bradić, s mesta: Direktno mu se obraćala.)
Spomenuto je njegovo ime i prezime? Gospodine Bradiću, nije, nemojte, pročitajte malo Poslovnik.
Prepoznao sam se u izlaganju koleginice kada je rekla – dragi kolega. Ono što je rekao prethodni govornik i ono što je negde celokupna tema ove naše debate i rasprave jeste pominjanje privatizacije od 2000. godine, a podsetiću vas da je privatizacija započeta još 1988. godine, odnosno transformacija svojine kada je u pitanju bivša Jugoslavije. Mnoge ministre privatizacije je imala ova vladajuća većina, neke od njih su bili Milan Beko i gospođa Jorgovanka Tabaković, ali dobro sada nećemo o tome. Ono što je važno jeste da je ovo još jedan od zakona za koji je gospodin Vujović, kao današnji ministar finansija, rekao da je reformski zakon, pa svi ti reformski zakoni su doprineli tome da danas imamo učešće javnog duga u BDP od preko 73%. To vama nije mnogo, s obzirom kada ste poslednji puta bili na vlasti to učešće bilo 201,2%, pa vam verovatno 73% nije mnogo, ali 10 milijardi evra se zadužila Srbija zbog tih reformskih kurseva Vlade Republike Srbije u poslednje tri godine. Ono što je, takođe, važno jeste da se industrijska proizvodnja smanjila za 7%, a siguran sam da ste sa tim, kao ministar privrede, gospodine Sertiću, upoznati. Četrdeset i pet hiljada radnika radi manje u poslednje tri godine, nego 2012. godine, a izvor za to je, naravno, Narodna banka Srbija koja se i dalje po partijskom ključu vodi. Takođe, ovo je godina recesije. Biće i naredna, kako izveštava Evropska banka za obnovu i razvoj. Ono što je, takođe, veoma simptomatično, svaki reformski zakon je vratio Srbiju 10 koraka unazad. Nas samo zanima kako će ova izmena i dopuna Zakona o privatizaciji sačuvati 25 hiljada radnih mesta u 17 strateških preduzeća. I sami znate da se odlaže rok za godinu dana od dana usvajanja ovih izmena i dopuna Zakona, a samo zbog vanrednih parlamentarnih izbora, kako biste ubedili radnike u Srbiji da su im sačuvana radna mesta, a dan nakon toga, od tih 17 strateških, pod znacima navoda, preduzeća, neće ostati ništa. Svih 25 hiljada radnika će ostati na ulici. Ono što je, takođe, veoma važno, a niste rekli građanima Srbije, jeste da ne postoji koncept i ovo ovde jeste nešto što ne liči na strateško planiranje. Od danas do sutra neki čelnici vladajuće većine su rekli da se protive privatizaciji „Telekoma“. Isto tako se protivi i DS privatizaciji „Telekoma“. Vi ni sami ne znate kakav vam je plan, ni šta zapravo želite da ovim izmenama i dopunama Zakona postignete. Niste saglasni prema građanima Srbije šta je zapravo vaš cilj. Da li je ovo uvod u privatizaciju „Telekoma“, gde ćete sredstva od toga opet proćerdati u nekoj od narednih kampanja? Mi mislimo da jeste i bićemo strogo protiv toga. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić.
Mislim da kolega koji je podržavao Vladu Mirka Cvetkovića o privatizaciji „Telekoma“ nema pravo da govori, jer je ta privatizacija i ponuda koju smo dobili, koja je ponižavajuća, trebala da se iskoristi za kampanju u 2012. godini. Spominjani su mnogi modeli privatizacije. Lično se u jednom delu nisam slagao sa privatizacijom i Zakonom o privatizaciji, koji je tada predložila Jorgovanka Tabaković, kao nadležni ministar. Jedno od preduzeća po tom zakonu je privatizovano. To je „Bambi“ Požarevac. Pitam sada kolege iz bivšeg režima – da li znaju da „Bambi“ Požarevac još uvek radi? Zaboravili su da više ne radi, recimo, „Zmaj“, da ne radi više IMT, da ne radi više IMR, da Mesna industrija „Požarevac ne postoji, da „Fabrika šećera“ Požarevac ne postoji, da Fabrika poljoprivrednih mašina „Morava ne postoji. Da nabrajam dalje? Tada kolega koji je podneo ovaj amandman nije se sekirao za 400 hiljada radnih mesta. Što tada niste govorili o tome? Pričaćemo i o vašem sledećem amandmanu, ali postavljam jedno drugo pitanje, to sam rekao i u raspravi u načelu, cilj zakona koji je donela DS, dok je ministar bio Vlahović, i DSS, dok je predsednik Vlade bio Koštunica, jeste da se za mali novac kupe preduzeća, opljačka njihova imovina, zaduže kod poslovnih banaka, a onda vrate Republici Srbiji koja će iz budžeta dalje da izdržava ta preduzeća, da pokriva njihove gubitke dok i onaj zdravi deo privrede ne dođe na red. Svakome i svako od nas ima pravo na svoj politički stav i političko mišljenje. Ima samo jedan problem. Koliko je čovek u duši svojoj spreman da gazi svoja lična ubeđenja zarad politike koju sprovodi njegova politička stranka? Ja sam se ovde kao poslanik nagledao, kolega iz DOS-a, koji su ušli u ovu Skupštinu sa iskrzanim i pocepanim farmerkama, sa rupama na đonovima od cipela, a danas na sebi više obuku skuplje nego što je moja godišnja plata. Hoćemo da pričamo o povezanim licima koja su radila javne poslove i za Grad Beograd? Šta pobeđivali su na tenderu?U kom postupku? Pregovaračkom? Sednu tri mangupa i dogovore se koja će cena da bude, pa neko dobije posao 10 puta skuplji nego što realno vredi. Hoćemo da pričamo o preduzećima koja su od strateškog značaja, hoćemo da pričamo, recimo o „Hidrogradnji“ i „Eroziji“ iz Požarevca, preduzeće koje je održavalo za potrebe Đerdapa, obalu Dunava, od Smedereva do Donjeg Milanovca? Gde vam je sada to preduzeće? Prodato u privatizaciji, rasprčkana imovina, vraćeno Republici Srbiji i sada se vodi u stečaju. Pa, gde su ti radnici iz tog preduzeća, što se tada nije podnosilac amandmana brinuo o tome? Ima još jedan problem, pošto je u pitanju obala Dunava, što se čudite onda kada su poplave u pitanju, pa više nemamo preduzeća koja svojom opremom i stručnom radnom snagom mogu da zaštite naselja od Dunava u tom potezu. Vama vidim je sve to smešno. Da sam na vašem mestu ja bih izašao iz ove sali i više se nikada ne bih bavio politikom i lažnom demagogijom. Samo, sva sreća nisam na vašem mestu i činimo nešto za ovu državu da pokrenemo konačno privredu. Pa sam podnosilac amandmana je rekao – da se ova Vlada i ona prethodne od 2012. godine pokušavaju na svaki način da podignu upropašćenu privredu. Pa, šta je to nego priznanje za sve ono što je radila DS u prethodnih 12, 13 godina dok je bila na vlasti? Ne vidim ja nikakvu razliku i nemojte da se posipate pepelom između dve DS, jedna je bila parlamentarna, više nije. To i vas čeka.
Zahvaljujem se gospodine Arsiću. Reč ima narodni poslanik Balša Božović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Bečiću. Srpska napredna stranka je danas na vlasti četvrtu godinu. Kažete, trudite se da napokon pokrenete privredu. Nemojte više da se trudite. Četiri godine ništa niste uradili. Sve je više radnika koji su bez posla, sve manje onih koji imaju nadu da u Srbiji ostanu i da dobiju zaposlenje. Ako pričamo o privatizaciji 24 sporne, pošto je SNS na vlasti, pozivam vas, tako časne i poštene da ispitate svaku od te 24, da one koji su kršili zakon da ih privedete pravdi. To bih ja lično uradio da sam na vašem mestu. Samo od tih 24, 23 su za vreme vlasti Vojislava Koštunice. Neke su bile poništene kada su ih vodili vaši ministri poput Milana Beka, Jorgovanke Tabaković, ali u svakom slučaju stojim iza toga da svaka korupcija mora da se privede pravdi, svaka. I kada pričate o poslanicima, kada pričate o onima u izvršnoj vlasti koji su dolazili sa rupama na cipelama, a danas nose satove od nekoliko desetina hiljada evra, savetujem da se malo okrenete oko sebe i da pogledate malo među svoje redove gospodine Arsiću. Ne bismo voleli da se privatizacija u Srbiji nastavi kao one 24 sporne ili kao ona koja je predstavljala vašu, kada smo prodavali hotel na Kopaoniku za 600.000 dolara manje nego što je platila Vlada Republike Srbije, vašim ortacima iz Emirata.
Vreme.
Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Božoviću. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, replika.
Znate šta, postoje i oni koji vrše vlast i nije to samo Vlada Republike Srbije. Postoje agencije za privatizaciju. Čini mi se da su baš te privatizacije bile dok je tu agenciju vodio Mirko Cvetković. Baš mi se čini da je bilo tako. Hoćemo da pričamo o „Ces Mekonu“? Hajde da se okrenem i ja oko svojih kolega, ne vidim nikog sa takvim ni satovima, ni odelom. Ja ne bih želeo da krenemo na lične obračune, da pričam koje je preduzeće učestvovalo u kom postupku javnih nabavki, ko su vlasnici preduzeća, ko su povezana lica, kako su se dobijali poslovi od Grada Beograda. Naravno onda nije problem da se da jedan stan, jer se zaradilo 50. Meni to nije smešno. Ima još poslanika koji imaju preduzeća, samo nisam saznao koliki je obim javnih radova bio, koliki je bio tada, koliki je sada. Nešto mora da se žrtvuje kada se bavite politikom, ali mi se čini da se neki bave politikom zato što im se to sviđa, zato što im je to lepo, a sa druge strane tu istu politiku koriste da njihova preduzeća rade i da zarađuju ogroman novac u pregovaračkom postupku, iza zatvorenih vrata. Baš vi voleo da uporedimo 2014. i 2015. godinu sa 2009, 2010 , 2011. godinom. Nemojte više da pričate o radnicima, ko Boga vas molim. Koliko vam je stalo do njih to ste pokazali do 2012. godine, koliko vam je stalo do spornih 24 privatizacija pokazali ste za četiri godine vlasti. Ni jednu niste smeli da otvorite, ni da taknete.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, replika, spomenuto je ime stranke.
Replika, ali ću govoriti po amandmanu gospodine Bečiću.
Onda ne koristite nego govorite po amandmanu.
Govorim po amandmanu.
Izvolite gospodine Babiću.
Ukoliko budemo iznosili samo optužbe, vraćajući se u neka vremena od pre 20, 30 godina, govoreći na takav način kao da predlagač amandmana iako mlad po godinama, ali sa velikim iskustvom i sa strankom koja je obnovljena i uzela učešće u radu, učešće u vođenju ove zemlje, ovakvim nekim stvarima kao da se peru ruke, kao da se građanima Srbije nekako uliva u glavu nešto drugo. Da se nešto nije desilo, da smo mi od 2000. do 2012. godine, a nažalost u Vojvodini i dan danas, kao da to nije Bojan Pajtić, kao da to nije DS. Ne to je neko drugi. Zaboravite ljudi u Srbiji, zaboravite sve ono loše što je rađeno. To su sada neki drugi ljudi koji su se zabrinuli. To su sada neki ljudi koji su hteli da prodaju „Telelekom“ po najnižoj mogućoj ceni, a sada se brinu i kažu – zašto se prodaje „Telekom“? Ne postoji kontinuitet u politici, u vašoj politici ne postoji kontinuitet, i ako od nečega neće ostati ništa posle narednih parlamentarnih izbora, mislim da je to poslanička grupa predlagača amandmana. Ne čekajte nas mnogo i ne priželjkujte mnogo, možda vam izađemo u susret, a da onda jedino uz pomoć one trajne poslaničke legitimacije, jedino tada vidite parlament iznutra, zato što građani Srbije pamte, zato što oni koji su ostali bez posla znaju zbog koga su ostali bez posla, zato što građani Srbije znaju da ste oterali i MMF samo da bi javne finansije koristili u predizbornoj kampanji. Svaka takva optužba je slika autoprojekcije. Da bi neko pričao i da bi neko kritikovao i da bi predlagao bolje, mora da se legitimiše. Gospodin Božović može da se legitimiše samo kao svetski rekorder, jer pod njegovom vlašću, pod njegovim vođenjem Grada Beograda, Grad Beograd je došao do deficita od 22 procenta, svetski negativni rekord. Da li ti i takvi ljudi mogu sada da se zabrinu nad budućnošću Beograda, nad budućnošću Srbije? Mogu jedino da se zabrinu nad budućnošću svojih interesa i ničega drugog. Evo čime se legitimiše gospodin Božović. Gospodin Božović je podržavao, glasao i radio na privatizaciji preduzeća „Aleksa Šantić“ iz Alekse Šantića. Sada ću vam objasniti i kako je to uradio. Procenjuje se da je preduzeće oštećeno za nekoliko stotina miliona dinara. Konkretno, samo po osnovu ugovora o okvirnom kreditu obezbeđenom hipotekom iz 2008. godine u iznosu od 3,5 miliona evra, koja nikada nisu doznačena društvu, već su iskorišćena od strane povezanog pravnog lica sa bivšim kupcem „Valko“, d.o.o. Bačka Topola. Navedena sredstva zajedno sa kamatom, a to je omogućio predlagač amandmana i njegova politika i njegova stranka, u ukupnom iznosu od 444.654.758.000 dinara naplaćena su od strane Agencije za osiguranje depozita Beograd od iznosa dobijenom u postupku prodaje imovine A.D. „Aleksa Šantić“. U strukturi ukupnih obaveza, najveći je udeo obaveza po osnovu kreditnih i liznig aranžmana. Dalje, „Bački Sivac“ iz Sivca, takođe na osnovu ugovora i na osnovu politike koju je podržavao gospodin Božović, koji je tako zabrinut nad budućnošću ove zemlje, nad mladima, nad zaposlenima, nad završetkom postupka privatizacije, zadužena je kreditima sa kamatama 13,6 miliona evra. Poštovani prijatelji, građani Republike Srbije, dame i gospodo narodni poslanici, oni koji su sada tako zabrinuti nad budućnošću, su omogućili privatizacije u režiji Mileta Jerkovića, Balše Božovića i njemu sličnih, da te firme dobiju kredite, da ti krediti ne završe na računima firmi koji su garanti vraćanja, nego su završili u privatnim džepovima. Te iste firme, gospodin Božović, kada ih je zadužio, kao i Grad Beograd za 22% deficita, vraćene su nazad državi. Rekli su - uzeli smo šta nam je trebalo, oteli smo šta nam je trebalo. Otimali su i traktore u „Agrobački“ iz Bača, i traktore su prodavali, pokretnu imovinu su prodavali. Nisu im trebali traktori, nisu oni navikli da rade. Navikli su samo šta može da se uzme, šta može da se otme. Gde su te firme sada? Gde su zaposleni u tim firmama? Kući, sa zaparloženom imovinom. Zahvaljujem se. Znate, ja sam iz Vrnjačke Banje, ne govorim tako dobro, ali radim pošteno i odgovorno. Radim pošteno i odgovorno i bolji je svaki moj lapsus od svog kriminala, od svega onoga što Bojan Pajtić radi i ovog trenutka. Možda govori bolje od mene, ali radi nepoštenije, i od mene i od svih ovih ljudi ovde. Da li ste rekli da je neko nešto od nas uradio nepošteno i o kojoj privatizaciji govorite? Ne postoji privatizacija. Ne postoji privatizacija, ovo je samo rešavanje gorućeg problema. Govorite o nekim firmama. Ko je bio na vlasti do 2012. godine? Zašto niste procesuirali? Zašto niste završili sve to? Zašto u vašem reformisanom pravosuđu, za koje niko ništa dobro nije rekao, zašto te postupke niste odradili do kraja? Ili ta dela nisu postojala ili ste vi bili nesposobni. Birajte šta je od ta dva. Birajte šta je od te dve mogućnosti. Zašto to niste uradili? Znam da se vi sada kajete i da bi najradije nas, koje ste pre nekoliko dana nazvali botovima, jer za vas su botovi i omalovažavanje svakog ko podržava SNS. Vodite računa o vama, vodite računa o vama koji se približavate statističkoj grešci. Bio sam prisutan kada je u Osmom sazivu jedna poslanička grupa se ponašala baš tako. Kritika radi gole kritike, bez ikakve ideje. Gde je sada? Van parlamenta, ali neću voditi računa o vama. Vodiću računa o ovom procesu koji mora da se završi. Kakvi su efekti vaših privatizacija? Nikakvi. Govorite o učešću industrijske proizvodnje u BDP. Znate li, kolega Božoviću, koliko je učešće industrije proizvodnje u BDP u Rumuniji? Četrdeset i jedan procenat. Znate li koliko je u drugim zemljama u okruženju? Trideset i šest procenata u Češkoj. U Srbiji 18%. Četrdeset i pet hiljada ljudi polugodišnje ste ostavljali bez posla. Kakav je prihod od privatizacije? Gde je otišao taj prihod od privatizacije? Gde su te silne vaše investicije, a pad u broju radnih mesta? Velika investicija je vama prodaja Miškovićeve imovine. Toliko ste se zbližili sa njim, da čak i imovinu njegovu svojatate i kažete da je to vaša. Toliko vam je blizak i dan danas. Ovo je postupak koji mora da se završi. Ovo je ideja Vlade Republike Srbije za koju će dobiti podršku danas na glasanju i od narodnih poslanika i SNS i, verujem, ostalih partnera u Vladi Republike Srbije, ali ovo je ideja za koju smo dobili podršku i međunarodne zajednice zato što je ovih 17 kompanija, koje možda nisu do sada prodate, a kritikujete nas zato što nisu prodate, ali su postavljene na svoje noge, ali mogu da žive, ali mogu da funkcionišu, ali mogu da plaćaju i struju i vode i plate i poreze i doprinose i gas i sve ono što ostale kompanije rade. I nismo im pevali uspavanku, nego smo ih terali da rade. I nismo im pevali uspavanku rečima – evo, donećemo vam pare, evo, daćemo vam novac ostalih građana Srbije, evo, otimaćemo od zdravog dela privrede, daćemo vama, a vi glasajte za nas. E, to je bila uspavanka Demokratske stranke, to je bila uspavanka Balše Božovića i tako je trajalo godinama i tako je trajalo decenijama i dok su mnogi dobri vozovi prolazili i dok su prolazile mnoge mogućnosti da se ti ljudi probude, da počnu da rade, da se modernizuju, da nešto urade od svojih kompanija. Ne, pevali ste im uspavanku, a sada kažete – pa zašto nisu bolji, zašto nisu prodati? Kome, šta? Ono što ste oteli, kao što ste oteli u „Alekse Šantiću“, „Maloj Bosni“, u „Agrobaču“? Do sutra bih mogao da pričam o takvim kompanijama i o tim firmama i o vašim zloupotrebama u postupku privatizacije. Da bi nešto kritikovali, i vi i ja, morate da izađete pred građane Republike Srbije i da kažete – e, mi smo to uradili bolje. Ono zbog čega ja imam obraza i časti da izađem i da kažem – ovo je dobro, zato što ni ovih godinu dana nismo potrošili zaludno. Zato što je 17 kompanija podignuto na svoje noge. Zato što 1.770 zaposlenih u „Jumku“ imaju i svoje tržište i svoju proizvodnju, svoje račune i svoje plate i uzgred su platili, eto, samo 50 i nešto miliona dinara za struju. Malo li je? Čime vi da se pohvalite? Traktorima koje ste odvezli? Kreditima kojima ste ih zadužili, oteli, a onda vratili državi? Od koliko firmi u restrukturiranju? Niste bili pre neko veče kada sam govorio. Niste imali vremena da ostanete i da saslušate sve to. Imali ste pametnija posla, da glancate te traktore, ili da prebrojavate taj novac koji ste izneli iz firmi u privatizaciji. U restrukturiranje ste uveli 234 kompanija, gospodine Božoviću. Znate li to? Od tih 234 prodato je 104. Odlično! Ali, nažalost, za 89 je raskinuta privatizacija. Prodali ste 15, a od tih 89, baš kao „Aleksu Šantića“ i sve ove koje ste prodali tom vrhunskom investitoru Miletu Jerkoviću, vraćeno je nazad 75. Sedamdeset i pet puta Mile Jerković, 75 puta sve ono što ste zadužili i oteli i u „Aleksi Šantiću“ i u „Mladom borcu“ i u „Maloj Bosni“ i u „Graničaru“ i u „Agrobački“. I vi sada ustaje i kažete – pa vi ste neki novi ljudi, pa vi sada imate ideju, pa vi se sada brinete, pa kako će to da se desi? Pa, vi i vaš Bojan Pajtić, koji ste kritikovali vaš Zakon o radu, sada kažete – ovaj Zakon o radu nije reformski. Dogovorite se jednomšta nije reformsko. Jel komunicirate, razgovarate, jel imate vi neke stranačke organe, ili možda preko društvenih mreža komunicirate? Vidim da je to modernije sada, da preko društvenih mreža iznosite svoje pamflete i političke stavove, kako se od desnice postaje levica, pa ultralevica. Ali dobro, to je više stvar za vas. Ali, da bi pričali o nečemu, da bi pričali o postupku privatizacije, morate da izađete pred građane Srbije i da kažete – izvinite, da priznate svaku grešku, da priznate svaki kredit koji ste uzeli, oteli i osiromašili. I što je najvažnije, gospodine Božoviću, ovim građanima nije dovoljno izvinjenje. Građanima je potrebno da vratite sve što ste uzeli, sve do poslednjeg dinara što ste uzeli. Jedino tada možemo da sednemo, da budemo partneri i da se dogovaramo kako može i šta može bolje. Niste se kvalifikovali, gospodine Božoviću.
Zahvaljujem, gospodine Babiću. Pošto imamo više prijavljenih, moram samo da pitam po kom osnovu su prijave. Znači, imamo gospodina Pavićević. Vi ste po Poslovniku? (Da) Imamo gospođicu Jerkov, po Poslovniku takođe. Imamo i narodnog poslanika Balšu Božovića. Vi imate pravo na repliku. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Pavićević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani potpredsedniče gospodine Bečiću, poštovani ministre Sertiću i poštovana gošćo i gosti, pretpostavljam iz Ministarstva, povređen je, gospodine Bečiću, malo pre član 107. stav 1. našeg Poslovnika Narodne skupštine, u kojem se reguliše pitanje dostojanstva Narodne skupštine. Vaša je obaveza bila, gospodine Bečiću, da upozorite gospodina Babića da greške koje on pravi, ne služeći se na primereni način srpskim jezikom, ne pripisuje svim građanima kraja iz kojeg on dolazi, jer je gospodin Babić ovde malo pre priznao da je pogrešio…
Gospodine Pavićeviću, ja vas molim da ne koristite prijavu po Poslovniku za repliku.
Dostojanstvo Narodne skupštine, gospodine Bečiću…
Zahvaljujem, razumeo sam i smatram da nije prekršen Poslovnik. U Danu za glasanje …
Nisam dovršio, imam još jednu rečenicu.
Neću vam dozvoliti da ovo koristite kao repliku.
Neophodno je.
Pa nije neophodno ako koristite kao repliku prijavu po Poslovniku.
Ali, ja ne repliciram gospodinu Babiću.
Replicirate.
Ne, ja vama govorim, gospodine Bečiću.
Meni možete da kažete.
Vaša je obaveza bila da kada gospodin Babić kaže da se u njegovom kraju… [[Isključen mikrofon.]]
Razumeo sam da je bila moja obaveza, zahvaljujem. Smatram da ne mogu da ispravljam govore poslanika i izlaganja poslanika. Da li želite da se Skupština izjasni u Danu za glasanje? (Vladimir Pavićević, s mesta: Uvreda dostojanstva.) To će odlučiti narodni poslanici u Danu za glasanje. Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica mr Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Bečiću. Ja smatram da ste prekršili član 104. Poslovnika koji definiše koliko dugo traje replika. Vi ste gospodinu Babiću, pod izgovorom da …
Gospođice Jerkov, obaveštenje, gospodin Babić upravo nije hteo da iskoristi pravo na repliku, javio se po dnevnom redu, po amandmanu koji su na član 1. zajedno podneli narodni poslanici Balša Božović i Goran Ćirić i govorio je po tom amandmanu.
Vi zaista smatrate da je gospodin Babić govorio o tom amandmanu? Sada je to moje pitanje vama.
Da li želite da se Skupština izjasni u Danu za glasanje?
Da li mogu da obrazložim u čemu se sastoji povreda Poslovnika?
O tome će odlučiti narodni poslanici, o tome da li je gospodin Babić govorio o amandmanu. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Balša Božović, replika dva minuta. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Bečiću. Ponosan sam na sve u čemu sam učestovao kada je u pitanju Grad Beograd i u svim rezultatima koje je Demokratska stranka u Beogradu napravila, i kada su u pitanju tri mosta, i bolnice, i vrtići, i bulevari, i škole, i kada su u pitanju parkovi, i kada je u pitanju 13. penzija za najugroženije penzionere, dok su danas te penzije smanjene, dok su danas plate prosvetnih radnika, policajaca i zdravstvenih radnika smanjene. Ja se ponosim rezultatima iz prostog razloga što Beograd nije bio zadužen za vreme Demokratske stranke koliko je danas. To je nešto čudno, pošto ste rekli da je prezadužen, a vi ste ga zadužili još, odnosno vaš gradonačelnik. Ne mislim da su u poslednjih godinu, godinu i po ili dve dana, koliko Grad Beograd vode gospoda iz Srpske napredne stranke, dovoljni rezultati to što se pljeskavice prodaju na Trgu Republike, to što je najveća jelka u istoriji Beograda bila instalirana za Novu godinu, to što se otvorio semafor, pešački prelaz, nadstrešnica za bicikle, što Vojvodine Stepe niste u stanju da završite, a to su naši projekti koje smo vam ostavili u amanet. Da ne pominjem sramotnu obnovu Obrenovca i da ne ponavljam ništa o „Beogradu na vodi“, to sam vam rekao kada je vas 400 slušalo predavanje koje smo vam držali u Skupštini. Kada je u pitanju krađa, kralo se 90-tih godina, kralo se i za vreme Vlade Vojislava Koštunice i za vreme Borisa Tadića. To je nezapamćeno, ali i ono što je za vreme vas, gospodine Babiću, ne kažem da kradete vi, samo kažem da su naši lopovi danas kod vas. Oni su danas u vašim redovima, gospodine Babiću. Zato vas pozivam da sve one koji su krali u poslednjih…
Vreme!
Završavam, još jednu rečenicu. … deset ili dvadeset godina privedete pravdi. Začudili biste se koliko ih je danas među vašim redovima. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Božoviću. Reč ima šef poslaničke grupe Srpske napredne stranke, replika. Pominjanje vašeg prezimena. Izvolite.
Priznajem da smo vam pokvarili projekat Vojvode Stepe. Priznajem, ali znate kako? Pokvarili smo vam provizije. E, tako što smo vam pokvarili provizije koje ste planirali da ponovo, po principu i po ugledu na rekonstrukciju Bulevara kralja Aleksandra, završe u vašim džepovima. Vojvode Stepe se renovira po manjim cenama, manje za vašu proviziju. Hoćete li da govorimo o tim izvanrednim uspesima, gde je za 22%, ne za 22, nego 22% deficit budžeta Grada Beograda? U istoriji nijedan grad, nijedna opština, nijedna mesna zajednica se nije toliko zadužila. A za šta? Za renoviranje Bulevara kralja Aleksandra koji je preplaćen šest miliona. Gde vam je gradski menadžer? U redovima SNS-a ili u zatvoru? A nije u zatvoru? Izvinite. Da li se vodi sudski spor? Kako se to od vozača dolazi do gradskog menadžera? Kako se to od gradskog prevoza dolazi do, za četiri godine, i gle, u te četiri godine, ta rekonstrukcija bulevara, dolazi do najnovijeg BMW X5? To je Belić, to je Belić. To je taj čovek koga ste podržavali, gospodine Božoviću. To je taj recept. Hoćete li da otvaramo ostale marifetluke koje ste pravili u okviru Grada Beograda? Neće vam biti dobro. Ali ja ne želim od ove sale da napravim sudnicu.
Vreme.
To je za pravosudne organe u koje SNS ima puno poverenje.
Zahvaljujem, gospodine Babiću. Reč ima narodni poslanik Zoran Jozić. Izvolite, gospodine Joziću. Prijavite se ponovo.
Zahvaljujem, predsedavajući. Poštovani ministre sa gostima, dame i gospodo narodni poslanici, ja ću nekoliko reči o amandmanu, mada vidim da je podnosilac amandmana brzo izašao iz sale, ali svejedno, i zbog građana i zbog narodnih poslanika koji se nalaze u ovoj Skupštini danas. Neću podržati amandman, naravno da neće ni moje kolege, a ja pre svega iz razloga što nemam poverenja. Nemam poverenja ni u ove ni u one.
Morate ponovo, isključili ste ton. Morate ponovo da se prijavite. Izvolite.
Zahvaljujem. Kažem, neću podržati ovaj amandman, iz razloga samo što nemam poverenja niti u njega, niti u ove naredne, a iz razloga što je podnosilac neko ko je imao ozbiljnu ulogu u bivšem režimu u vreme dok su rađene sve one ozbiljne privatizacije, odnosno vreme koje je trebalo da uredi i uradi nešto valjano u Srbiji po tom pitanju. Radi se o tome što je od 2.381 preduzeća koje je privatizovano posle 2002. godine, tri četvrtine zaposlenih ostalo bez posla, zatim, 65% društvenih preduzeća je ugašeno. Molim vas, naši eminentni i svetski stručnjaci su rekli da je Srbija manje štete pretrpela od bombardovanja nego od takve privatizacije koja je sledila posle 2002. godine. Dolazimo do trenutka kada, priželjkujući neke parlamentarne vanredne izbore, što je babi milo to joj se svakako i snilo, pa podnosilac amandmana govori kako ćemo posle parlamentarnih izbora mi otpustiti 25 hiljada radnika. Ja mislim da gleda u ogledalo i seća se reči gospodina Borisa Tadića koji je 2008. godine u predizbornoj kampanji govorio o nekih 500 hiljada novih radnih mesta za građane Srbije, a došli smo za četiri godine do toga da smo izgubili nekoliko stotina hiljada radnih mesta. Pretpostavljam da je podnosilac amandmana, sećajući se tog vremena, aludirao malo na ovo sadašnje stanje i pokušavajući da to prebaci kao bumerang, da prebaci na teret SNS. Ja ću podržati nekad verovatno amandman podnosioca kada bude došao i u Blace, odakle ja dolazim, kada bude objasnio, stao pred nekoliko hiljada radnika koji su ostali bez posla posebno u vreme privatizacije i u vreme režima kome je on pripadao, kada bude stao pred njih i kada bude dao jedan primer pozitivne privatizacije u Blacu. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospodine Jozić. Reč ima narodni poslanik dr Marko Atlagić.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre sa saradnicima, poštovane dame i gospodo, evo, ovaj proces privatizacije, kako sam rekao pre dva dana, on je počeo u istočnoevropskim zemljama na vreme i proces je uspešno završen. Jedino proces privatizacije nije na vreme završen u našoj državi Republici Srbiji. Zbog čega? Zbog toga što su bivše vlade, bivšeg režima crpele upravo iz tih firmi sredstva za svoje lično bogaćenje. Neću da naširoko govorim zbog čega se upravo ovim amandmanom podnosioci amandmana i bivša vlast suprotstavljaju procesu privatizacije, ali dozvolite ipak da kažem da privatizacijom, da kažem, pljačkaškom, su uništene sve tvornice i privredni subjekti od Stefana Nemanje do 1990. godine, koje su vekovima građene. Nije tačno da je 400 hiljada radnika otišlo na ulicu, nego 700 hiljada od 1995. do 2012. godine. Ono što je najbolnije, bivši režim uništio je banke privatizacijom, kao okosnicu stubova ekonomskog razvoja i privrednog razvoja naše zemlje. Četiri banke koje su najbolje stajale u našoj zemlji su uništene, a realizator toga je bio upravo član narodne stranke, koji je bio poslanik do juče pa je pobegao, Božidar Đelić. Zašto se niko od gospode iz DS ne ogradi od Božidara Đelića? Evo, ja ih pozivam danas. Ogradite se, gospodo, od njega. Ogradite se od 11 miliona onih evra koje je sam priznao da ima za tri-četiri godine. Zašto se ne ogradite od toga? Isto tako, privatizacijom ste predali, da ne kažem uništili, šećerane. Pa vaš je direktor stranke to učinio. Zašto se od njegane ogradite danas? Evo, pozivam vas, nek neko bar ustane, nek kaže – ograđujemo se od toga itd. Nadalje, izvinite, ali uništili ste školstvo. Vaš je ministar reformu takozvanu školstva uveo, nakaradnu reformu školstva. Privatizacijom univerziteta, uništili ste univerzitete.
Molim vas, gospodine Atlagiću, vratite se na amandman samo. Morate govoriti o amandmanu.
Da, govorim o privatizaciji. Dozvolite sad, na kraju, evo, amandman ovaj ide u prilog da se ostave privredni subjekti da ostanu još u društvenom vlasništvu, jer kako razumeti kada čovek koji je na listi DS, a sedi danas ovde među nama, prekjuče, hajde da kažem, ima 15 dana, na N televiziji kaže da Železaru, verovali ili ne, nije trebalo oporaviti, nego radnike poslati kući i zatvoriti Železaru. E, tako ste, gospodo, radili deset godina, privatizaciju tako dovodili.
Gospodine Atlagiću, moram vas prekinuti, ne govorite o amandmanu. Zahvaljujem se. Reč ima narodni poslanik šef poslaničke grupe DS Borislav Stefanović.
Dobro. Gospodine predsedavajući, saznali smo neke nove stvari. Demokratska stranke je kriva za uništenje privrednih subjekata od Stefana Nemanja, verovatno pčelinjaka i pogona za izradu sveća i voska. Ali, moram da dodam nekoliko stvari. Prvo, čovek koji je privatizovao banke se zove Mlađan Dinkić, čovek u vašem Komitetu za saradnju sa Ujedinjenim Arapskim Emiratima. Šef Tenderske komisije za privatizaciju se zove Siniša Mali, iz tog perioda. Možemo i dalje. Kažete – od 1995. godine. Godine 1998, prvi ministar za privatizaciju je Jorgovanka Tabaković. Onda možemo još dalje. Ljudi koje ste vi primili u Vladu su sproveli privatizaciju. Gospodin Đelić figurira kao čovek koji će vam biti savetnik za privatizaciju „Telekoma“ itd. Vrlo nezgodna stvar. Vi se odričete tih ljudi, a premijer ne. Morate međusobno da se dogovorite. To je ono što vas stalno molim. Šećerane, gospodin Kostić je apsolutno u svemu uz Vladu Srbije, uvek na mestima gde treba da se slika, da se otvori nešto novo, apsolutno. Klub privrednika, apsolutno uz Vladu Srbije. Raspitajte se malo. Što nama prebacujete vaše prijatelje? Sada vam nisu dobri? Izgleda da Vladi Srbije jesu dobri. To je potpuno nejasno. Najveći apsurd od svega je, citiram vas, kolega, privatizovali ste univerzitet. Samo nam objasnite, ako možete, evo, sada ja od vas tražim da se vi izjasnite, kako se to privatizovao univerzitet u Srbiji? Vi ste tu nešto pobrkali. Ima privatnih univerziteta u Srbiji i to je članovima vaše stranke i te kako poznato. O tome neću da govorim.
Vreme.
Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Stefanoviću. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Babić i dr Aleksandra Tomić. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku su prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Zahvaljujem. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Balša Božović i Goran Ćirić. Da li neko želi reč? (Ne.) Zahvaljujem. Na član 2. amandman su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanik Vladimir Pagvićević i narodni poslanik Zoran Živković. Da li neko želi reč? (Ne.) Zahvaljujem. Sada u ovom trenutku ste se javili gospodine Živkoviću, pogledao sam, ali u redu, nema problema. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Amandmanom na ovaj član naša želja je bila da ne dozvolimo da se produži rok za privatizaciju takozvanih strateških preduzeća, njih 17 ako dobro pratim, a da ostane zaštita preduzeća koja su na teritoriji Kosova i Metohije ili imaju deo imovine na Kosovu i Metohiji. To su dve različite situacije. Jedno je pitanje preduzeća na Kosovu i Metohiju, pre svega, zato što niti Vlada Srbije niti aktuelno ministarstvo, niti Agencija za privatizaciju može da utiče na privatizaciju tih preduzeća, niti je logično da bilo ko se javi srpskoj Agenciji za privatizaciju i moramo da budemo svesni te realnosti bez obzira koliko ona nije dobra po nas kao državu. Međutim, ovaj zahtev ili ideja Vlade da se produži zaštita strateških preduzeća na još šest meseci je sa više strana besmislena. Prvo, sama procena toga šta su strateška preduzeća u Srbiji? Na osnovu čega se to meri? Na osnovu broja radnika, pa ima i većih preduzeća koja su otišla u stečaj ili će otići. Na osnovu uticaja na ekonomski sistem Srbije, pa oni utiču negativno svi na ekonomski sistem Srbije. Prema tome, to je svih ovih 500 preduzeća koja nisu privatizovana posle deset godina od početka privatizacije ili malo više 12, naravno da utiču negativno, da ne plaćaju poreze, da ne plaćaju doprinose, da ne plaćaju svoje obaveze prema komercijalnim poveriocima, da ne isplaćuju plate, da retko uplaćuju doprinose. Sve su to problemi. U načelnoj raspravi, govoriću još pet minuta, govorio o tome da je ovo vrlo dobra tema privatizacija za demagogiju, za podmetanje, za udaranje po cevanicama, ali to neće da promeni sudbinu srpske privrede. Svako od nas može da proziva nekoga sa manje ili više osnova i to nas neće odvesti nikuda. Učestvovao sam u kreiranju modela privatizacije, mislim da je to najbolji model privatizacije. Naravno, negativnom selekcijom ne postoji dobar model privatizacije, nego postoji samo najmanje loš i ovo je najmanje loš model privatizacije i to je ocena svih stručnjaka iz svih irelevantnih svetskih i domaćih institucija, a dokaz tome da nijedna vlast nije promenila taj model, nego je samo taj model šminkan manje ili više u ovih 12, 13 godina koliko se primenjuje. S druge strane, on je u početku davao dobre rezultate. Tačno je da je tada bila privatizacija i najboljih preduzeća, to je potpuno tačno. Ali, tačno je i da je taj proces trebalo po prvom zakonu da se završi u roku od četiri godine i time je trebalo da se spreči sve ono što može negativno da se pojavi iz razvlačenja procesa. Zašto je on razvučen? Zašto se išlo ovako daleko? Tu apsolutno nema opravdanja nikakvog. Ja sam rekao tri faze, 2001. i 2003. godina, gledajte statistiku, gledajte bilo šta oko toga, tada je zakon primenjivan kako treba. Od 2004. do 2009. godine, rekao sam - prljavo sa raznih strana. Teško da bilo ko, ko je tada učestvovao u tom procesu, bilo u Agenciji, bilo u ministarstvu, bilo u Vladi, bilo po lokalnim samoupravama, teško može da onako se zakune u nekog dragog da je tu sve bilo čisto. Naprotiv, i tačno ne da je bilo 24 privatizacije koje su bile kriminalne, bilo je 224. Među ove 24 koje se pominju, tu ima puno grešaka, ima bar tri koje nisu privatizacije uopšte, ali da ne ulazim sada u te detalje, to je opšte poznata stvar. I, postoji treća faza, treća faza je u zadnjih šest godina, a to je hibernacija i šibicarenje. Znači, tu praktično nije bilo nikakvog procesa privatizacije, bez obrazloženja i za to su odgovorne vlasti koje su u poslednjih šest godina držale vlast u ovoj državi. Tu imamo više učesnika u toj vlasti. Dramatična promena 2012. godine sa pozicije vlasti nije promenila ništa u toj oblasti. Evo, tri godine ništa se nije promenilo osim zakona koji je našminkan pre godinu dana, očigledno nedovoljno dobro da bi moglo sa tim da se završi. Ovde je amandman koji smo dali odbijen iz razloga koji teško može da se prihvati kao opravdan. Gde kaže da se ne prihvata jer rešenje predloženo u Predlogu zakona je opravdano iz razloga uspešnog rešavanja sudbine subjekata privatizacije za koje postoje uslovi za prodaju i tu se navodi da ima 25.000 radnika koji tamo rade i da bi njihov odlazak u stečaj tih preduzeća doveo do velikog poremećaja, da bi došlo do socijalnih problema i problema u privrednom životu. A ko garantuje da za ovih šest meseci produžetka će ta preduzeća biti rešena na adekvatan način? Da li neko svoju sudbinu može da veže, za političku ili ne znam kakvu, pa da kaže, dajte nam još šest meseci i mi ćemo rešiti problem ovih 17 preduzeća. Drugo, otkud vi znate da tu ima 25.000 radnika, jer koja su preduzeća strateška, Vlada će da odluči kada se usvoji zakon. To znači da tu nešto nije u redu ili ste vi već odredili koja su to preduzeća, a onda se postavlja moje pitanje – kako tu može da bude preduzeće koje ima problem, recimo PKB? To je moglo da se privatizuje odmah, a može i sada. Pitanje je i koji je strateški značaj Fabrike maziva Kruševac i uz sve poštovanje, tradicije, uloge, mesta ljudi koji danas rade, kakve veze ima politika sa strateškim značajem za državu Srbiju, a da ne govorim o tome da je tu i FAP za koji se pet, šest puta pričalo da je rešen i da je tu još par preduzeća koja su navodno rešena. Što sad tražite još šest meseci? Znači, za šest meseci do kraja ove godine, sasvim je dovoljno vremena da se završi sa sudbinom, ja se nadam, povoljnom sudbinom svih 500 preduzeća, a posebno tih 17. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Živkoviću. Reč ima ministar gospodin Sertić.
Ako sam vas dobro razumeo, vaš predlog bi bio da u stvari do Nove godine oročimo taj proces, a ne na godinu dana. Mi smo ipak mišljenja da nam treba više za pojedina preduzeća, neka ćemo zaista uraditi u tom periodu, jer je nama u interesu kada bismo mogli sve u toku leta da već završimo. Samo ću dati jedan primer zašto smo neka preduzeća izdvojili i zašto su nam važna. Upravo ste spomenuli FAP. Mi smo sa FAP-om objavili proces pre mesec dana, ali priprema dokumentacije za zaključenje ugovora, za završetak procesa privatizacije, a proces privatizacije traje od momenta prikupljanja, pa objave poziva, pa samih rokova koji su predviđeni zakonom kada kao što se SIS pojavio, prošao te kontrolne mehanizme unutar institucija koje to rade. Nakon toga imate jedan period ugovaranja. Dok god se ne zaključi ugovor, to preduzeće je otvoreno. Dakle, potrebno nam je bukvalno, a može da se desi da, ne znam, 5. juna ili 15. juna ili bilo kog dana u nekom kratkom periodu mi taj proces završimo, ali 31. kada padne vam zastavica, može pravno da se deluje. Tako da za neka preduzeća su u pitanju možda dani, a spomenuli ste takođe i PKB. Da, PKB nije mogao da bude zaključen proces donošenja promena unutar katastra i vi znate koliko to traje i koliko sa tim imamo problema, ne samo u PKB nego i u situacijama građevinske industrije. U tom procesu učestvuje i Svetska banka i EU i pokušavamo na sve moguće načine da taj proces ubrzamo i da ga učinimo maksimalno boljim jer on jeste uslov našeg oporavka i uopšte sređivanja stanja. Tako da vrlo su praktični razlozi za to i hvala vam na vašim idejama i uopšte opservaciji vezano za privatizaciju koliko traje i na koji način je vođena, šta se dešavalo. Jasno je da je situacija komplikovana i teška. Jasno je da smo odlučni u ovom procesu. Važno nam je da određen broj preduzeća zaštitimo. Bilo je razmišljanja da li da isto to radimo do 31. decembra, ali naš predlog je bio, ako se sećate, a to je bilo i u medijima, pred MMF izašli smo sa zahtevom da to bude čak dve godine. Međutim, na kraju je napravljen dogovor da to bude na godinu dana.
Zahvaljujem. Stvarno mislite da imate pravo na repliku, gospodine Živkoviću? Izvolite.
Hvala na odgovoru, ali on nije celovit. Dali ste primer „FAP-a“ i „SISU“, o tome se priča već više od godinu dana. Ako se ograniči rok od šest meseci, onda će to biti interes i države Srbije i Agencije, ali i partnera, odnosno te Finske kompanije, da se što pre završe pregovori, jer ako istekne rok onda i oni neće moći da to privatizuju na isti način kao što bi hteli. Znači, ako je iskrena namera obe strane, šest meseci je dovoljno za mnogo veće stvari, da se napravi mir sa nekom državom sa kojom ste u ratu, a kamoli da privatizujete jedno preduzeće. Nisam dobio odgovor zašto su neke firme stavljene na listu strateških koje objektivno ne možete da to objasnite, čak i Vlada je morala da napravi kriterijume za to šta je strateško u Srbiji, pa da onda kroz tu matricu vidimo koje firme odgovaraju tome, a koje ne odgovaraju. Moje pitanje isto, šta će biti kroz šest meseci? Dođemo sledeće godine, vi ili neka drugi ministar, neka druga vlast, ili sve jedno, drugi sastav parlamenta, ili isti, svi na svojim mestima gde sedimo sada, o čemu ćemo onda da pričamo? Ko je onda kriv? Zašto smo izgubili još šest meseci? Šta je sa sigurnošću Poverioca, komercijalnih, sa državom? Ko finansira poslovanje tih firmi? Ko finansira njihove troškove? Ko finansira njihove plate? Budžet, ne Vlada Srbije. Nikada Vlada ne finansira ništa, nego budžet i u moje vreme, nisam ja finansirao, kao predsednik Vlade, nego budžet, građani Srbije. Mislim da je okončanje procesa privatizacije vrlo važno i naravno u saznanje da stečaj nije kraj života, nego da je stečaj šansa za novi početak. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Živkoviću. Gospodine Babiću, osnov, samo, javljanja? Po amandmanu, onda moramo da sačekamo da govori gospodin Pavićević, jer je on podnosilac amandmana. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Pavićević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani potpredsedniče gospodine Bečiću, poštovani ministre Sertiću i uvaženi gosti iz ministarstva. Smatram da ovako treba da izgleda rasprava u našoj Narodnoj skupštini, kao što teče ova rasprava o amandmanu na član 2. koji smo u istovetnom tekstu podneli narodni poslanik Zoran Živković i ja. Podnese se amandman, obrazloženje vrlo jasno, sledi jednu logiku, sledi jednu filozofiju, jedan sistem ideja, ministar odgovara braneći, vrlo precizno i jasno, ja mislim svoj stav, sudaraju se dva različita pristupa i sada u jednom dijalogu, kao što je red u Narodnoj skupštini i građani slušaju koja je to argumentacija za jedan pristup, koja je argumentacija za drugi pristup i cene koji je bolji pristup od ta dva. Ja strašno uživam u takvoj vrsti rasprave u ovoj Narodnoj skupštini i ovde moram sada i jednu čestitku gospodinu Sertiću, što na takav način učestvuje u našoj raspravi. Moram ovde i da podsetim povodom ovog amandmana da smo mi pre dva dana, takođe u načelnoj raspravi saopštili svoje primedbe. Tada smo saopštili gospodinu Sertiću i gostima iz ministarstva da je narodni poslanik Zoran Živković podneo sedam amandmana na ova dva Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji i o izmenama i dopunama Zakona o standardizaciji, da sam i ja podneo sedam amandmana i danas imam zadovoljstvo da obavestim i narodne poslanike ovde, pre svega gospodinu Bečiću, SNS, da je od ovih sedam podnesenih, prihvaćena dva naša amandmana i ja moram ovde da podsetim narodne poslanike da je za narodnog poslanika uvek to jedno veliko zadovoljstvo, jer smatramo da smo time uticali na poboljšanje jednog teksta koji će sadržinski da važi za sve građane u našoj Republici. Ne samo to, nego da podsetim i narodne poslanike, SNS pre svega, da smo se mi poslanici NS učvrstili za sada na šest procenata prihvaćenih amandmana. Gospodine Sertiću, vi možda ne znate mi automatski to pravimo analogiju sa podrškom u biračkom telu. Na primer, ako zamislimo da će da budu izbori parlamentarni, vanredni neki, do kraja godine ili početkom sledeće, sada smo na 6%, ali gospodine Sertiću, da vam kažem, naš cilj je 20%, kako prihvaćenih amandmana ovde, tako i podrške na parlamentarnim izborima, kad god da budu organizovani, poštovana gospodo. Imamo ovde još dve stvari da napomenem u vrlo pozitivnom smislu. Jedno je, ja mislim, već sam rekao da je dobro što rasprava teče ovako. Druga stvar, obrazloženja koja su nama prosleđena ovde, uprkos tome što mi nismo saglasni sa sadržinom obrazloženja, su ipak jasna i precizna. Moram ovde, poštovanoj gospodi, da kažem i to vredi čestitke, jer mi ovde imamo posla sa nekim ministrima, poštovana gospodo, kao što su ministarka Udovički, ili ministar Selaković, koji nama, gospodine Sertiću, na naše vrlo dobro obrazloženje amandmana samo odgovore, pa ne prihvata se, na primer zato što oni smatraju da je njihov predlog celishodniji i svrsishodniji i primereniji, bez obrazloženja. Vi ste ovde obrazložili, mi to strašno cenimo i kažemo, nismo saglasni sa takvim pristupom, ali cenimo ovaj pristup u smislu obrazlaganja. Šta je problem oko ne prihvatanja ovog amandman, poštovana gospodo i gospodine Sertiću? Ovaj amandman tiče se jednog člana koji se između ostalih stvari tiče i nekih rokova, koji su jednom dati i sada se, koliko sam ja razumeo, ti rokovi pomeraju. Gospodin Živković je o tome govorio ovde. Vi ste nama u obrazloženju za ne prihvatanje amandmana saopštili – „amandman se ne prihvata, jer je rešenje predloženo u Predlogu zakona“, koji ste vi poslali ovde opravdano iz razloga uspešnog rešavanja sudbine subjekata privatizacije za koje postoje uslovi za prodaju. Dakle, vi opravdano, s produženja, vezujete za jednu vrstu optimizma koji negujete povodom mogućnosti da se reše ovi slučajevi subjekata privatizacije koji nisu rešeni. Ali, ja onda gospodine Sertiću, primećujem tu jednu vrstu ne konzistentnosti, jer sam ja pre dva dana, ovde u raspravi vas pitao, da li veliki broj promena jednog zakona, prvo promena starog zakona, pa usvajanje novog zakona, pa danas menjanje novog zakona, da li je to pozitivni ili negativni signal za neku, ako bi investirao ili kupio, neki od ovih subjekata privatizacije? Vi ste rekli ovako, sad ću da vam kažem, vi ste rekli - „ne postoji danas ni jedna konsultantska kuća i ni jedna kompanija iz sveta ili Evrope koja je došla, a da ne podržava mere Vlade Srbije na putu oporavka i rada“. Vi, dakle, saopštavate da ove česte promene ne ometaju, ne sprečavaju, nisu prepreka, ali ja ovde imam stenogram, gospodine Sertiću, pošto moramo da proveravamo, šta, ko, kada kaže, kojim povodom. Onda odmah vi posle saopštavate drugu rečenicu, a u toj rečenici kažete, za šest poslednjih godina, dakle od 2009. godine do danas, to su vaše reči, ni jedna privatizacija nije obavljena. To znači, ni u ovoj prethodnoj godini. Onda, ja tu izjavu sudaram sa onom prethodnom izjavom kojom vi tvrdite svi uslovi za privatizaciju, uspešni su tu, nema ni jedne konsultantske kuće koja bi mogla da kaže nešto protiv. Dakle, imamo jednu vrstu ne konzistentnosti i onda ja, gospodine Sertiću, šta primećujem? Onda ja unosim tu vrstu ne konzistentnosti i u vaš optimizam, koji isijava iz obrazloženja i sudaram to. Naročito, sa jednim iskustvom koje sam imao. Ovde su gospoda spominjala izvesne primere razgovora sa privatnicima, sa privrednicima iz Srbije. Pa, ja sam skoro bio u Ivanjičkom kraju, prethodno sam, evo gospodin Babić je pomenuo na primer Bač, prethodno sam bio u Baču. Znate li vi koliko su privatnici, privrednici iz tih krajeva ogorčeni, ljuti, zbog toga što nema odgovarajućih uslova za njihove male poslove. Ja sam u Ivanjici tamo sedeo u jednom gazdinstvu Zarića, pa ni jedne pozitivne reči nije bilo, ništa afirmativno u smislu mogućnosti da se oni privatno bave svojim poslom. U Baču, koji je pominjao gospodin Babić, pa struju ne mogu da urade u jednom naselju „Ekonomija 3“, ne zna se ko će da plati, ne zna se ko će, stub čiji je, koji je, i onda im se isključuje struje. Gospodine Sertiću, ovaj optimizam ne odgovara onome što su činjenice i zato mi smatramo gospodine Setiću, da produžavanje rokova neće ništa da donese, nego odmah ovde da se suočimo i da završimo tu stvar. To je naša ideja bila. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Željko Sertić. Izvolite.
Dve stvari bih vam odgovorio. Jedna je po pitanju zakona o kojima smo komentarisali pre dva dana. Ja sam pobornik da svaku inicijativu koja ide u cilju rešavanja problema menjamo kroz zakonska pravila, podzakonska akta ili bilo koji drugi institucionalni okvir, ukoliko će nam on doneti efikasnost i boljitak u narednom periodu. Dakle, nemam problem sa tim da se zakoni često menjaju, ako su usmereni ka poboljšavanju privrednog ambijenta. A to, opet, sa druge strane, cene upravo te kuće koje se bave konsultantskim uslugama, to cene strani investitori i to je važno za jako veliki deo naših domaćih privrednika koji rade. Tu bih onda vezao ovu drugu temu koju ste rekli, a to je – podrška privrednicima, podrška sektoru malih i srednjih preduzeća, u najvećem delu. Jako je važno upravo zato da ovaj proces završimo i tu se, koliko sam razumeo, potpuno slažemo, da omogućimo ne samo sredstva iz budžeta koja su se do sada izdvajala za ova preduzeća, da ih usmerimo ka razvojnim programima, nego da opšti ambijent poslovanja u Srbiji barem bude rešen za to da nikada više ne može niko da nam dođe i kaže – vi ovde imate veliki broj preduzeća koja su nefunkcionalna, koja ne rade dobro. To nema veze sa tim da li su ona u državnom vlasništvu ili nisu. Evo, upravo je gospodin Karić dao informaciju, a to dosta građana zna, da je „Telenor“ u vlasništvu norveške države, odnosno njihovih fondova. Ali, suštinska stvar je u tome da moramo da obezbedimo funkcionalnost i održivost svih preduzeća. Dao bih jedan podatak. Naime, od 526 preduzeća, za samo 17 tražimo rok do godinu dana. To govori u prilog tome da je ovaj proces završen. U tom delu smo imali i različita mišljenja vaših kolega, koji smatraju da treba da bude zaštićen veći broj preduzeća. Ja neću ulaziti u to. Postoje opravdanja i za jedno i za drugo. Mi smo smatrali da je ovo izbalansirani broj. Za svako preduzeće će biti, kada Vlada donese odluku, jasan opis svakog preduzeća zašto se nalazi na tom spisku. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima šef Poslaničke grupe SNS, narodni poslanik Zoran Babić. Da li želite repliku ili govorite po amandmanu? (Zoran Babić, s mesta: Govorim po amandmanu.) Po amandmanu. Izvolite.
Danas je 27. maj i mislim da je ovo dobar dan za parlamentarizam, ako ovaj dan i ovakvu vrstu debate uzmemo za primer i nastavimo na taj način da komuniciramo, sa poštovanjem i prema predstavnicima Vlade Republike Srbije, ali i sa međusobnim poslovanjem. Danas je dan kada, ko bi rekao, ali ću se danas složiti s jednim delom izlaganja i predlagača amandmana, u jednom delu. Slažem se i voleo bih da taj odnos prihvaćenih amandmana bude i odnos i rezultat koji ćemo napraviti na izborima. Ali, isto tako, podsetiću mog uvaženog kolegu da smo, evo, za ovaj Predlog zakona, moja uvažena koleginica, gospođa Aleksandra Tomić i ja predložili četiri amandmana i sva četiri su prihvaćena. To je 100%. Znam da je to nerealno, ali, neka bude dve trećine od toga pa ćemo i gospođa Tomić i ja, ali i Srpska napredna stranka, biti veoma zadovoljni. Cenim kada narodni poslanici obilaze Srbiju, cenim kada se razgovara i sa građanima i sa privrednicima. Tako nešto je neophodno. Ali, u tim razgovorima smo učestvovali u jednom trenutku i predlagač amandmana i ja, pa nismo baš čuli tako katastrofalne stvari. Naravno, ima puno nezadovoljstva. Naravno i da tu ima puno mesta i prostora za bolje i više, ali, ima pomaka. Taj pomak se pokazuje u povećanju proizvodnje, koji smo mogli da vidimo u kompanijama i u dobrim firmama u Topoli, slično je i u Aranđelovcu, slično je i u Kragujevcu. Naravno da je svaki taj sastanak i jedan dobar zadatak koji dobijamo i od privrednika i od građana šta i kako može bolje. Nismo uljuljkani u tome da je sve idealno, da je sve perfektno. Voleo bih da je tako. Ali, posle godina i decenija devastiranja i jednog neiskrenog odnosa i prema privredi i prema građanima i prema državi, mislim da je potrebno možda čak i toliko da bi došli do onog dobrog, da bi došli do idealnog i onog gde će većina biti zadovoljna. Zahvalio bih se i drugom predlagaču amandmana, gospodinu Živkoviću, bez želje da ga izazovem na repliku, zato što je govorio iskreno o nekim vremenima koja su iza nas, i o Zakonu o privatizaciji iz 2001. godine, koji je bio oročen na četiri godine, i o svim nedaćama. Ne daj Bože nijednoj državi, ni našoj nikada više, a nijednoj drugoj, da se dogodi ono što se dogodilo nama u tom periodu i što je definitivno neke procese usporilo i zatvorilo. Nažalost, takvim postupcima je imidž naše države bio na jako malom nivou. Sve su to stvari koje su razumljive i prihvatljive. Istina je i da je propuštena prilika u onom periodu nakon svega toga, kada je dozvoljeno da po domino efektu jedna firma bude garant za onu sledeću koju privatizuješ, pa ta za onu sledeću, pa za sledeću, a onda kada je pala prva privatizacija, istim tim dominoefektom su pale i sve ostale. To je bio period kada nije bilo svetske ekonomske krize, kada je naša država imala šta i imala kome da proda. Ne mogu da se saglasim sa onim kvalifikacijama koje su nepotrebne, naročito oko šibicarenja i tako tih stvari. Ne mogu da se složim sa tim stvarima, zato što mislim da su ipak deo nekog uličnog folklora i gde niko za ovih godinu dana Vlade Aleksandra Vučića, ali i od 2012. godine, niko nije mogao da upre prst ni u jednog ministra, ni u jednog zvaničnika Vlade, ni Srpske napredne stranke, da je uradio nešto loše, da je oteo, da je uzeo, da je odneo kući, da je zadužio, kao što smo videli da je bilo takvih primera. Mislim da je ovaj amandman neprihvatljiv zato što ga samo zakonsko rešenje podrazumeva, zato što mi ne govorimo o godini dana i zakon ne govori o godini dana zakucano, pa ćemo danas, 27. maja, kada ćemo usvojiti ovaj zakon, pa ćemo se sledeći put videti 27. maja 2016. godine. Ne. Ovde se jasno govori o periodu do godine dana, što podrazumeva i onih šest meseci. Ono o čemu smo mogli da pričamo, a nažalost nismo iskoristili tu priliku, kada su takvi amandmani mogli da se predlože, a to je da vidimo ta prolazna vremena. Ono što mogu sada, onako, kao jednu vrstu kompromisa i dogovora, da pozovem gospodina Sertića, a biće još mnogo zakona i predloga zakona sa kojima će dolaziti u Narodnu skupštinu, da nas u tih godinu dana obaveštava kako ide taj postupak. Ono što je veoma bitno i s čime bih se složio sa predlagačem amandmana, ne daje Vlada novac, to je novac iz javnih finansija, iz sredstava svih građana Republike Srbije, Vlada je ta koja je kao skretničar, upućuje gde je taj novac najneophodniji. Najvažnija stvar za naše javne finansije, najvažnija stvar i za ostatak privrede je taj što tih 17 kompanija žive same. Sada kada bi se očistile od onih dugovanja za koja nisu odgovorne, koja su nastala u nekom periodu ranije, da li je to neko radio po pravu ili nije radio po pravu, neka radi neko drugi, neka istražuje ko treba da istražuje. Ako je neko kriv, neka ide u zatvor, neka mu se sudi, ali u ovom trenutku na ovaj način, danas, 27. maja, tih 17 kompanija radi i funkcioniše a da ne gleda ka Beogradu, a da ne gleda ka Vladi Republike Srbije, a da ne gleda po tome da li nekoga poznaje i da li može negde da izlobira da dobije taj novac. Te kompanije sada plaćaju plate, plaćaju poreze i doprinose, plaćaju vodu, plaćaju struju, plaćaju gas, plaćaju sve one obaveze koje proističu iz poslovanja kao i sve druge kompanije. Ničim one nisu nagrađene. To je dobro za javne finansije, to je dobro i za ostatak privrede, jer je loše raditi u jednom sistemu i u jednom društvu gde je neko povlašćen, a neko nije. Neko ima beneficije, neko nema beneficije. Ovih 17 kompanija funkcionišu i rade same po sebi i to im daju šansu da mogu u periodu do godinu dana, a to je i šest meseci i tri meseca i tri dana ili sedam meseci, ali najvažnije je da se uradi na jedan transparentan način, da se uradi na pošten način, da se uradi, što je možda i najvažnije, na održiv način. Zbog toga mislim da je ovaj amandman i sastavni deo zakona, a u ime poslaničke grupe SNS ću pozvati gospodina Sertića da nam periodično daje izveštaje šta je urađeno u tih 17 kompanija i gde je posao završen. To je podstrek za one druge koji nisu taj posao završili. To je znak i za zaposlene u tim firmama da moraju malo brže da funkcionišu i da se probude. Mislim da je to dobar način u jednom parlamentarnom dijalogu. U svakom slučaju, mislim da je ovaj amandman dobronameran, ali za SNS neprihvatljiv, jer mislim da je predlagač zakona već tu mogućnost i predvideo.
Zahvaljujem. (Zoran Živković, s mesta: Replika.) Gospodine Živkoviću, imate pravo na repliku. Niste u negativnom kontekstu pomenuti, ali evo, ako želite, izvolite.
Bez želje da menjam ton današnje rasprave, samo par objašnjenja. Rekao sam za ovu treću fazu, poslednjih šest godina hibernacije i šibicarenje, pa sada ko se prepoznao. Postoje i bolji, precizniji i stručniji izrazi od šibicarenja, ali mislim da je šibicaranje najjasniji za prepoznavanje.
Molim vas, nemojte da koristite u parlamentu takav rečnik.
Nikome to ne prebacujem. Nemate potrebe da branite bilo koga. To je pitanje, kada se počne sa nekom pričom o privatizaciji nečega, pa se prekine, pa se izađe iz toga. To da je formulacija da se do godinu dana nešto produži, to je formulacija koja nije precizna i takvih formulacija ne sme da bude u zakonu. Mora da bude precizno, da li je nešto dva meseca, tri meseca, a ne – do ili od. Da ne govorim ja o tome, pošto nisam pravnik, ali ove dve decenije u politici su me nešto naučile i pored toga. Sedamnaest preduzeća sa onog spiska da danas posluju samostalno, to apsolutno nije tačno, nažalost. Ja bih voleo da je to tako. Šta, rudnici „Resavica“ posluju samostalno? Ne. FAM Kruševac? Potpuno samostalno u zadnja tri meseca. Ali, ne možemo mi da gledamo šta se dešava u zadnjih pola godine. Poslovanje jedne firme se gleda u celokupnom tom delu, a to znači i šta je bilo i pre deset godina ili se gleda bar nekoliko godina unapred. Prema tome, ja bih, naravno, voleo da je to tačno, i da je procena dobra i da ćemo za godinu dana da dobijemo rešenje za ovih 17 firmi, ali ja mislim da je to nemoguće i taj optimizam koji postoji, mislim da ni on nije dovoljno iskren. I vama je jasno da postoji mnogo firmi koje ne mogu da se reše i kojima je, nažalost, stečaj jedina budućnost. Ali, da ponovimo još jednom, stečaj nije kraj života. Stečaj je, hajde da uporedim opet neko poređenje, kao razvod. Znači, može da bude težak i tragičan, ali ne znači da je kraj života i uvek može da se pođe napred. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, replika.
Ono što je bitno i za ovaj zakon, a to je da smo za ovaj predlog zakona dobili podršku i Svetske banke i MMF, koji onako pod posebnim monitoringom prate kako se troše sredstva iz javnih finansija. Zar mislite da bi dobili tu podršku da se i dalje džakovima nosi novac u Kruševac, u seriju drugih gradova, u Trstenik, u Priboj, u Vranje? Ne bi dozvolili, a imaju mogućnost da u svakom trenutku prate kako se troše sredstva. Zbog toga kažem i zbog te podrške koju smo dobili od MMF i Svetske banke, ovo su firme koje u ovom trenutku, a i voleo bih da kao što smo kolega Pavićević i ja bili u Topoli i u Aranđelovcu, da obiđemo tih 17 kompanija, da odemo u „Jumko“, da vidimo tih 1.770 ljudi koji godinama grade i prave tu kompaniju, koji su iz jednog bunara, iz jednog beznađa na autoputu došli i počeli da rade i da funkcionišu i da isplaćuju plate. Da li su dovoljne te plate? Nisu, nigde nisu dovoljne, ali su bolje nego što je to bilo juče. Treba dati šansu tim ljudima koji su uzgred ne samo isplatili plate, nego i platili 50 do 60 miliona dinara starih obaveza na osnovu utrošene električne energije. To je bio uslov za tih 17 kompanija, da mogu da žive i da funkcionišu, a da ne gledaju put Beograda i put Vlade i put javnih finansija, slažem se, a da uzgred plaćaju sve svoje obaveze koje proističu iz poslovanja.
Vreme.
Garant toga, ne morate da verujete meni, gospodinu Sertiću, bilo kome u ovoj sali, verujte MMF i verujte Svetskoj banci, koji su tu zbog monitoringa.
Zahvaljujem, gospodine Babiću. Mislim da treba da prekratimo ove replike [[Zoran Živković, s mesta: Dali ste gospodinu Babiću repliku, a nisam ga pomenuo.]] Gospodine Živkoviću, nije baš tako. Da prekratimo ovu raspravu, ili ću morati da dam pauzu. Reč ima narodni poslanik Milinko Živković.
Poštovani predsedavajući, ministre sa saradnicima, građani Srbije, kolege poslanici, nisam imao nameru da se javljam, ali sam izazvan predlagačem ovog amandmana, koji svakako ne treba prihvatiti. Sva bahatost i osionost bivših režima i cinizam i bezobrazluk pojedinih narodnih poslanika današnje opozicije se plastično ogledaju na primeru RTB Bor. U prošlom periodu, veoma bezobrazno uradili su i RTB Boru pričinili ogromnu štetu. Rudarsko topioničarski basen Bor su zadužili sa 10.000 tona bakra koje nisu vratili, što je jednako 65 miliona evra, uključujući i kamatu. Napravili su od 2004. do 2009. godine ugovor o preradi štetan, u kome su osim onoga što je bilo po ugovoru zbog manjeg iskorišćenja morali da vrate 3.049 tona bakra ili preko 18 miliona dolara više. Uradili su i pokušali dve privatizacije, koje na sreću nisu uspele. Uradili su privatizaciju 15 preduzeća iz sastava RTB, u koje je RTB uložio 371 milion dolara, za to dobio samo 12 miliona dolara, a ostale su kamate, ostao je glavni dug i ostalo je 17.000 ljudi na ulici. U periodu od 2000. godine, kada je totalno posrnuće RTB počelo, uloženo je u RTB preko 100 miliona evra za socijalni mir i za čuvanje, odnosno davanje plata, a ni jedan dinar u investicije. Gledalo se samo kako da se RTB urniše i da se proda. U tom periodu na pravili su obaveze koje su bile za struju za 116 miliona dolara, javni dug, gde radnici nisu mogli da odu u penziju ili su otišli sa umanjenim penzijama za preko 50 miliona dolara, obaveze prema NIS na preko 30 miliona dolara. Za period vladanja bivšeg režima 290 miliona dolara trebalo je da bude oprošteno RTB od Pariskog i Londonskog kluba, za koji je država Srbija dobila, a čelnici, odnosno bivši režim nije to uradio prema RTB i RTB je tako u svojim papirima ostao sada u obavezama za 290 miliona dolara, uključujući i kamate. Šta se dešava danas? Danas se investira u RTB Bor. Danas se investira u rudarstvo. Danas se investira u metalurgiju i upravo je završen projekat od 251 milion evra za novu topionicu i novu fabriku sumporne kiseline. Danas se isplaćuju plate u RTB-u za pet hiljada radnika. Danas ti ljudi primaju 70 hiljada neto platu mesečno. Danas se izmiruju obaveze prema 2500 dobavljača i kupaca. Danas se plaća struja 400 miliona dinara za mesec dana, nafta 300 miliona dinara za mesec dana, plate 550 miliona dinara za mesec dana u bruto iznosu. Prošle godine je ostvarena dobit u RTB-u što je osnovna stvar za poslovanje svakog preduzeća iz tekućeg poslovanja. To su razlike u dva koncepta dva režima, kako nešto treba urnisati i kako nešto treba oporaviti. Za razliku od onog režima, koji je trebao da se od 2000. godine, kada se i pokojni premijer Đinđić pojavio u Boru i koji je na vapaj građana i radnika, koji su tražili kako da se RTB oporavi, rekao da RTB treba prodati, da nema perspektivu, da nema rude, a danas u Boru ima, posle 15 godina rada, overenih geoloških rezervi od 1.350.000.000 tona rude. Politika koju i danas opozicija ostvaruje i zadržava je poruka je koju je tadašnji pokojni premijer poručio, da RTB Bor nema perspektivu, da radnici treba da se otpuste. Na pitanje šta će ti radnici da rade, pokojni premijer je rekao – praviće vretena, praviće nogare za stolice i praviće nogare za stolove …
Molim vas, gospodine Živkoviću, vratite se na amandman.
… a na kopovima RTB-a saditi kikiriki. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović, po amandmanu.
Gospodine predsedavajući, gospodine Sertiću, ovde smo čuli jedno prožimanje i slaganje u odnosu na vaše predloge koje ste doneli, koje branite danas u Skupštini na jedan, rekao bih, vrlo primeren, civilizovan i sadržajan način. To smo i prošli put potvrdili i vidim da ovde postoji jedno puno razumevanje od strane ljudi koji pohađaju istu tu neoliberalnu kapitalističku školu da sve to treba na doboš, neki su manje milostivi, neki više. U suštini, posle godinu dana idite u Bor, idite u druga mesta i recite im šta ih čeka. Recite tim ljudima šta ih čeka. Ništa drugo, samo budite pošteni. Kažite – mi verujemo da to mora da se proda, jer Bože moj to je tržište. Kažite tim desetinama hiljada radnika da nije važno šta će biti sa njima, jer će dobiti otpremnine ili će možda neko da ih kupi, a pošto je tu ministar Sertić, iskoristiću da vas pitam, mislim da mi je kolega dao izuzetan šlagvort, a vi na to možete da odgovorite danas ovde, pošto građani Bora to pitaju mene – da li je tačno da je Vlada Srbije donela navodno uredbu po kojoj uvoz uglja, ugljene prašine, koji će se u novoj topionici spaljivati, više ne postoji obaveza provera radioaktivnosti? To možete da mi proverite do kraja zasedanja, jer ako je to tačno, hajde da čujemo zašto se to desilo i ko su uvoznici. Pitao sam i za Tamnavu i niko neće da mi odgovori.
Gospodine Stefanoviću, isto važi kao i za gospodina Živkovića. Molim vas, gospodin Živković je opomenut, opominjem i vas da govorite o amandmanu.
Dozvolite mi pet minuta da se držim teme, kao i kolega sa druge strane. Znači, posle pet minuta ste ga opomenuli.
Gospodine Stefanoviću, molim vas, pokušavam da ne učinim grešku. Nije dan za pitanja. Imate dan za pitanja Vladi ili državnim organima, a sada govorimo o amandmanima.
Gospodine predsedavajući, mislim da u ovom slučaju pravite grešku, jer ste pet minuta dozvolili kolegi da priča o čemu god hoće, o Zoranu Đinđiću, o prodaju RTB Bor. Samo molim ministra da odgovori na ovo pitanje, pošto mislim da je važno za građane Bora, a važno je i za to preduzeće i važno je i za koncept i za filozofiju ovog zakona. Dakle, imamo dodatni period, rok u kojem se te stvari i dugovi neće moći naplaćivati za 17 preduzeća. Pitao sam šta je kriterijum. Kolega sa druge strane je delimično odgovorio i zahvalan sam, ali takođe pitam - zašto niste i neka druga preduzeća tu stavili, zašto taj rok nije produžen, kako mislite da nešto presečete, a da Vlada ne osmisli ceo koncept potpune dubinske socijalne zaštite i radnog angažovanja posle, prekvalifikacije ili čega god? Ne vidim ga ovde. Znam da to nije resor ministra Sertića, ali on u ovoj situaciji brani poziciju Vlade Srbije i zato mislim da ovaj amandman …
Gospodine Stefanoviću, mi smo na amandmanu na član 2.
Sve vreme pričam o tome. Imate u amandmanu mogućnost da se skrati na šest meseci ili da ostane na godinu dana. Jednako je štetno zato što nema ništa. Zašto mi branite da pričam o amandmanu? [[Isključen mikrofon.]]
Gospodine Stefanoviću, pošto sada primećujem da vi ne znate na kom smo amandmanu, sada ću da pročitam tekst amandmana. U članu 6. posle stava 2. dodaje se novi stav 3. koji glasi – odredbe stava 2. ovog člana ne odnosi se na subjekte privatizacije koji su aktom Vlade određeni za subjekte privatizacije od strateškog značaja, kao i na subjekte privatizacije čije se sedište nalazi ili proteže delatnost obavljanja na teritoriji AP Kosova i Metohija ili čija se imovina nalazi na teritoriji AP Kosova i Metohije. Šta u ovom tekstu amandmana ima iz vašeg izlaganja? (Borislav Stefanović, s mesta: Objasniću.) Vi govorite o zakonu u načelu, a ne o ovome amandmanu, gospodine Stefanoviću, zahvaljujem. Reč imanarodna poslanica dr Aleksandra Tomić.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre, kolege poslanici, predlagač amandmana želi da svojim predlogom izuzme ovih 17 privrednih subjekata za koje je Vlada procenila da postoji mogućnost da se posao i rešavanje problema završi i taj rok je do godinu dana. Zašto? Zato što su mnoge stvari započete u okviru …
Gospođo Tomić, isti razlog kao i kod gospodina Stefanovića. Ne govorite o amandmanu.
Govorim o amandmanu. Oni žele da se izuzme 17 preduzeća, a da ostanu samo ona koja su na teritoriji autonomne pokrajine. To je taj amandman. Zašto govorim o 17 preduzeća? Postavlja se pitanje, znači predlagač postavlja pitanje – na osnovu kojih ekonomskih kriterijuma je odabrano tih 17 preduzeća? Znači, osnovni pokazatelji, koji jednostavno daju za pravo, kada radite analizu, su ekonomski pokazatelji, a to znači da u prethodne dve godine imate završne račune tih preduzeća. Ti ekonomski pokazatelji su ekonomičnost, rentabilnost, produktivnost. Na stranu onoga što postoje dugovanja u prošlim godinama i na stranu onoga, kada bi se u ovom trenutku usvojio ovaj amandman, kao što predlagač želi, sva preduzeća bi otišla pod led i ovih 25 hiljada zaposlenih bi otišli u firme, kada kažemo stečaj, ali ne bi se više dala šansa da ovih 17 preduzeća koji imaju strateške uloge, pre svega po načinu funkcionisanja na tržištu, po kvalifikaciji proizvoda i kvalitetu proizvoda koji daju, prema učešću na tržištu, prema saradnji u određenim granama sektora, kada pričamo o proizvodnji, jednostavno ne bi mogli više da funkcionišu. Na primer, FAM Kruševac, o kome govorimo. Fabrika maziva je kompanija koja u svom sastavu sada ima preko 400 proizvoda i koja ima 75% izvozni asortiman. Onih drugih 25% proizvoda jednostavno plasira na domaćem tržištu za potrebe EPS-a. Dakle, svih javnih preduzeća koji su u okviru EPS-a. Kada govorimo o Železari Smederevo, takođe koristi proizvode koji su u okviru FAM-a. Zatim, RTB Bor koristi njihove proizvode, kao i „Krušik“ Valjevo. Prema tome, kada govorimo, recimo, o FAM-u koji je bio privatizovan 2011. godine, pa je ponovo vraćen zbog toga što je bio u okviru „Nibens grupe“, pa probleme koje je „Nibens grupa“ u okviru svojih potraživanja htela da prebaci na nivo FAM-a, vraćen 2011. godine i ponovo restrukturiran, pokazalo se da kada imate odgovoran menadžment i kada dođete u situaciju da možete uz pomoć države da investirate, da određene hale, određene mašine, opremu modernizujete, znači da te kompanije mogu samostalno da funkcionišu na tržištu. Ono što je interesantno kod FAM-a, to je što je u poslednjih godinu dana počela da izmiruje svoje stare obaveze, što je uspela da uplati pet miliona evra u budžet, što je 3,5 miliona evra otplatila stare dugove. Prema tome, to je kao jedan dobar primer da ovakve kompanije mogu da zaista u određenom roku, do tih godinu dana, nađu strateške partnere, ali ne budu više finansirani iz budžeta. Stvarno bi bio veliki greh, i mislim da bi bila velika ekonomska katastrofa da 17 strateških firmi u ovom trenutku ne podržite kada su već ušli u različite vrste ugovaranja, kao npr. „Jumko“, koji ima 1700 zaposlenih radnika, a ima ugovor od 2,5 miliona evra. „Resavica“ je vezana za restrukturiranje EPS-a. Prema tome, neke kompanije ne možete pustiti da ih banke jednostavno zatvore time što biste sada ih pustili sve da idu u dužničko poverilačke odnose. Znači, kada govorimo o ekonomskim kriterijuma, jedino su oni merodavni za odabir svih 17 preduzeća koje će Vlada praktično, staviti na taj spisak i produžiti ovaj rok. Znači zaštiti u smislu do godinu dana, što ja smatram da većina od njih i za manji rok će praktično završiti deo, kada se govori o privatizaciji i jednostavno se skinuti sa državnog budžeta i finansiranja, što je u stvari i cilj. Dobro je da postoji duboka analiza sa kojom se ova Vlada suočila, što je krenula uopšte da na krajnje odgovoran način vrši analizu rada svakog od ovih preduzeća, što mislim da ni jedna Vlada do sada se nije suočila i nije imala hrabrosti da krene u tu analizu, jer vrlo je teško biti realan, pogotovo kada su u pitanju menadžment, znači direktori koji vode ta preduzeća i sindikati. Zato što oni, svaki od njih gledaju kroz svoju prizmu poslovanje tog preduzeća. Svako od sindikata želi da dalje upravlja sindikatima i da kroz određene odnose sa direktorima jednostavno prebacuju pare na račun i onda dele određeni novac, ili određene proizvode kroz sindikalna zaduživanja i na taj način praktično obezbeđuju sebi, te sindikalne vođe, platu koje su rangu maltene pojedinih direktora takvih preduzeća. A, sve to je išlo na račun budžeta i građana Srbije. Dobro je što se ipak Ministarstvo privrede zaista angažovalo da sa svima razgovara, a da pre svega sa određenih 17 preduzeća donese strateške odluke kako će u budućnosti funkcionisati. Jer proizvodi sa kojima se oni na ovom tržištu pojavljuju nisu bitni samo za Republiku Srbiju, već i za ceo region, već i za tržište EU. Ako kažemo da jedan FAM izvozi 75% svojih proizvoda, i poseduje ISO standarde, sertifikate za takve proizvode, onda možemo reći da u budućnosti ovaj procenat izvozne orijentacije će se samo povećavati. Prema tome, mi ovim i kao poslanici, podrškom za ovakav zakonski predlog zaista učestvujemo u kreiranju tržišne ekonomije u budućnosti koja će ići samo na pozitivan račun srpske privrede. Znači, sve vreme govorimo o tome da je mnogo stranih investitora i da jednostavno se guši domaća proizvodnja. Nije tačno. Ako ovih 17 strateških kompanija zaista podržimo i zaista u dogledno vreme nađemo strateške partnere, samom tom izvoznom orijentacijom, mi našu domaću proizvodnju na određeni način, koja je na kolenima, i to svi treba da priznamo, na određeni način polako podižemo da ostane u funkciji koja je bila pre mnogo godina. Naravno da broj zaposlenih je drastično pao od pre 10, 15 godina i naravno da jednostavno mnoge proizvodne asortimane i mnoge mašine u ovom trenutku nisu na najvišem nivou u smislu tehnološke organizovanosti, ali je poenta zadržati ono što je zdravo i ono što može da funkcioniše i samim tim naći određenestrateške partnere sa kojima ćete moći u budućnosti da radite, i samim tim zadržati te mlade inženjere koji rade u tim strateškim preduzećima, pogotovo kada govorimo o preduzećima koja su van Beograda, koja se nalaze i na jugu i na istoku Srbije, jer ona zaista samim tim svojim pozitivnim poslovanjem, bez obzira što imamo dugovanja iz prošlosti, nam pomažu da održimo nivo privredne aktivnosti, koji je jako bitan za Srbiju, koji direktno utiče na BDP, sa kojim smo izašli i pred MMF i pred Svetsku banku i pred sve međunarodne institucije. Čuli smo i gospodina Milinka, priču o RTB Boru koju naravno su i vlade ranijih godina imale probleme, nekako su za poslednje dve godine svi ovi problemi rešavani. Kada pričamo o „Politici“ a.d., treba znati da ako je firma u restrukturiranju, jednostavno takva kompanija nije samo jedna jedina novinska kuća, ona je vezana za mnoga pravna lica koja u okviru „Politike“ funkcionišu, kao što je štamparija. Ako biste gasili i jednostavno pustili dužničko poverilačke odnose i pustili jednu politiku pod led, ona bi praktično ugrozila i poslovanje štamparije u kojoj radi dosta zaposlenih i samim tim biste uništili ceo posao koji je poslednjih pet godina „Politika“ u restrukturiranju zaista marljivo radila i pokušala sa svojom racionalizacijom podigne svoj list i ostane na nivou tiraža koji ima danas. Zašto treba na kraju …
Molim vas gospođo Tomić, morate da govorite o amandmanu.
Govorim o amandmanu.
Ne govorite o amandmanu.
Znači, 17 kompanija koje želi predlagač da izuzme svojim amandmanom imaju veliki strateški značaj za Srbiju. U tih 17 kompanija je i „Politika“ a.d. gospodine Bečiću. Ono što želim da kažem je da treba zaista …
Gospođo Tomić, ja ću ipak da pročitam amandman.
Pročitajte mi amandman. Znam o čemu govori amandman. Amandman govori o tome da se izuzme 17 kompanija koje Vlada predlaže izmenama i dopunama, a ostanu samo one koje su na teritoriji KiM. Znači predlagač amandmana ima koncept da ne treba ni ovih 17 kompanija …
Ako mislite da možete na takav način da govorite, izvolite.
… da budu u privatizaciji. Znači, da rezimiram, treba podržati ovakav predlog. Zahvaljujem gospodinu ministru što nije usvojio ovakav amandman i mislim da je i interesu svih građana Srbije da ovakav predlog izmena i dopuna zakona sa ovakvim amandmanima koji nisu prihvaćeni od strane predlagača usvojimo. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Milanka Jeftović Vukojičić.
Amandman naravno ne treba prihvatiti upravo iz razloga što je iz amandmana izostavljeno 17 preduzeća, a ostavljena su preduzeća čija se imovina, pretežna delatnost ili osnovna delatnost nalaze na teritoriji AP KiM. Naime, ovim članom zakona, Vlada odnosno nadležno ministarstvo pokazalo je punu odgovornost, ai sem odgovornosti i hrabrost da za ona preduzeća koja imaju strateški značaj i koja proizvode koja su i te kako značajna na svetskom tržištu, koja zapošljavaju veliki broj radnika i koja su značajna ne samo u svojim lokalnim sredinama, nego imaju širi regionalni značaj, da se da šansa i da se omogući zdravo ekonomsko poslovanje. Na kraju krajeva, predlagač ovog člana zakona, nadležno ministarstvo odnosno Vlada decidno ne kaže da je to godinu dana, nego je to rok do godinu dana. To znači da neka preduzeća koja su od strateški važnog značaja, kod nekih preduzeća taj postupak može da se završi i u roku od mesec, dva, tri ili četiri. Ono što posebno želim da naglasim, što je predlagač amandmana u svom izlaganju naveo, to je pominjanje Fabrike automobila u Priboju, fabrike koja je nekada bila okosnica i pokretač ekonomskog razvoja, ne samo opštine Priboj, nego čitavog jugozapadnog dela Srbije. Za razliku od prethodne Vlade, odnosno Vlade bivšeg režima, gde najveći broj njih nije ni znao gde se Priboj nalazi na geografskoj mapi Srbije, prvi koji je u Priboj došao, ali ne da bi se slikao i ne da bi prikupljao političke poene, nego da izvuče probleme ispod tepiha i da počne da ih rešava, je gospodin Aleksandar Vučić i to 31. oktobra 2013. godine. Odmah nakon toga, u novembru mesecu 2013. godine formirana je radna grupa kako bi sagledala mogućnosti za postojanje, odnosno za održivo poslovanje Fabrike automobila u Priboju, koja i te kako ima veliki značaj i na opštinu Prijepolje i na opštinu Nova Varoš i na čitav Zlatiborski okrug. To nije kraj, to je rađeno u kontinuitetu, 30. maja 2014. godine Aleksandar Vučić je postajao premijer, 27. aprila 2014. godine, znači, nakon nepunih mesec dana, potpisan je Memorandum o razumevanju sa finskom fabrikom za proizvodnju teških automobila. I to nije kraj, zaključkom Vlade od 23. januara 2015. godine doneta je odluka da je jedini model privatizacije fabrike automobila model strateškog partnerstva formiranjem novog preduzeća, a preduzeće će formirati Republika Srbija i strateški partner. I naravno da ni tu nije kraj, 20. februara 2015. godine objavljen je javni poziv za privatizaciju. Na taj javni poziv se javila finska kompanija. Prema tome, neophodno je dodatno vreme radi završetka određenih procedura. Ono što ovu Vladu odvaja od vlade bivšeg režima i od vlade predlagača ovog amandmana je upravo odgovornost i hrabrost da se suoči sa realnim stanjem, da realno stanje saopšti građanima, da građane ne drži u izvesnosti i u beznađu, nego da građanima saopšti istinito i realno stanje, jer samo tako Srbija može napred. Na kraju, građani Srbije takvu politiku Vlade i takvu politiku premijera Aleksandra Vučića su prepoznali na svojim izborima, dajući svoje glasove SNS, a u mnogim mestima kao što je Priboj, brišući one druge sa liste političkog života. Hvala.
Zahvaljujem, gospođo Jevtović Vukojčić. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Jovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Ivan Jovanović. Izvolite.
Poštovani ministre, poštovane kolege, podneo sam amandman na član 2. u kome sam želeo da precizno definišem koja su to preduzeća od strateškog značaja. Onda sam dodao jedan deo koji kaže – da se strateška važnost odredi na osnovu važećih strateških dokumenata Republike Srbije. Ono što se čini iz obrazloženja Predloga ovog zakona, koji smo dobili, je da ne postoji jasan kriterijum oko toga kako su odabrana ova preduzeća i to mnogo liči na politički uticaj i uticaj pojedinaca iz Vlade i iz vladajuće koalicije na izbor preduzeća koja će duže ostati pod zaštitom. Zašto ovo govorim? Govorim zato što, ako smo definisali neki proizvod kao strateški onda se ne može reći da je kamion iz jednog grada strateški, a iz drugog grada kamion nije strateški. Ako je strateški za jednu zemlju, kamion je strateški sve jednog iz kog grada dolazi. Ili, po čemu je kabl strateški, a prerađivački proizvod poljoprivredne industrije nije? Ako ste gledali po tome i pravili po tome kriterijum, nije jasno kako ste došli do njega. Ako ste koristili bilanse, negativan kapital kao kriterijum, opet se ovih 17 ne uklapa, ni u kom slučaju ovih 17 ne može da bude na spisku. Potpuno je nejasno. Kada se uzme ovaj Predlog zakona, pa se pročita obrazloženje, gde se kaže da se nekima daje strateški značaj zato što oni zapošljavaju po 20.000 radnika koji bi vrlo brzo izgubili posao, onda to znači da će ovih 20.000 izgubiti vrlo brzo posao. Ako je ovo obrazloženje precizno, gospodine Sertiću, to onda to znači. Samo sam mislio ovim amandmanom da kažemo – ako imamo u strateškim dokumentima Vlade ili oblasti ili gradove koje želimo da favorizujemo, onda je u redu da unesemo deo koji se odnosi na te strateške dokumente. Mislim da bi onda potpuno izbegli mogućnost da građani pomisle da ovde ima partokratije i partijskog uticaja na izbor preduzeća koja će se naći na ovom spisku. Navešću sada jedan primer. U dva velika giganta, koji nisu na ovom spisku, iz Kraljeva nekih 1.000 zaposlenih trenutno radi, u Fabrici vagona „Magnohrom“ Kraljevo, gasi se „Elektrosrbija“ zbog restrukturiranja EPS, zbog pripreme za privatizaciju, negde oko 1.600 radnika u nekoj budućnosti, u nekim narednim mesecima će ostati bez posla. Sada pitam – ako pravimo uštede i ne dajemo više novac za ove koji su propali, čija imovina ne može da se oporavi, jer je kapital toliko negativan da jede sam sebe, gde koristimo taj novac? Izvadio sam sa vašeg sajta kako Ministarstvo privrede koriste podsticaje. Postoji u tabeli, koja stoji na vašem sajtu, podsticaj kroz godine, u određene nadležnosti vašeg Ministarstva podsticanje izvoza. Pad od 2011. godine, sa 148 miliona gradu Kraljevo pada podsticanje izvoza na 28 miliona u prošloj godini. Ne kažem, vi niste bili ministar u svim tim godinama i niste vi krivac za to, ali se plašim da će taj trend da se nastavi. Podsticanje proizvodnje, evo gospodine Sertiću – 353 miliona u 2011. godini, 80 miliona u 2012. godini, 118 miliona u 2013. godini i u 2014. godini 22 miliona. Dakle, to je pad od 15 puta manje. Gde idu uštede, ako znamo da je realizacija investicija minimalna, da to nije zadovoljavajuće ni po jednim kriterijumima, po ocenama Fiskalnog saveta? Šta će da pokrene privredu? Ako se odričemo tih gubitaša i kažemo – nećemo, presecamo sada, na koji način pokrećemo privredu? Nema rešenja, niste nam ponudili rešenje i to je najveći problem. Zašto nismo napravili jasne kriterijume i zašto diskriminišemo građane iz jednog ili iz drugog grada? Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Željko Sertić. Izvolite.
Evo par obrazloženja na vaš predlog amandmana, koji jeste u tom pravcu i ide u pravcu u kome smo mi želeli da određena preduzeća zaštitimo upravo u procesu privatizacije. Dali ste još jednu odrednicu, da se posebno ti uslovi opišu i to nije loša ideja. Nije amandman odbijen zato što to smatramo lošom idejom, ali, prva stvar, usvojili smo kao država u prethodnim godinama ogroman broj strategija i ogroman broj različitih dokumenata, koje bi sada zahtevalo da se kroz ta sva dokumenta prolazi, da se vadi određena analitika koja bi bila ugrađena u odluku Vlade. Za to jednostavno vremena nema. To ne znači nikako da su politički razlozi ili da će politički razlozi uticati na donošenje odluke. Kao prva stvar, za svako preduzeće, to ćete videti ako prođe sve ovo o čemu danas pričamo i Skupština usvoji ovaj zakon i Vlada dođe do toga da usvoji uredbu, za svako preduzeće će biti opis, znači ne samo spisak preduzeća, nego će biti opis iz kog razloga to preduzeće stoji tu. Nabrojaću nekoliko kriterijuma, iako su oni već opisani i dati u obrazloženju i mi smo već i medije obavestili oko toga. To su predlozi Ministarstva privrede, a Vlada će doneti konačnu odluku. Pre svega nam je bilo važno od ovih svih velikih firmi, koje su nekada bile veliki nosioci u prošlosti ekonomskog razvoja, kod kojih preduzeća postoji mogućnosti za njihovu privatizaciju. Jer, ako imate firmu koja ne može da bude privatizovana iz određenog razloga, koja nema spakovanu dokumentaciju, ima probleme sa restitucijom, ima probleme sa dugovanjima takve mere da nikakvim relaksiranjem dugovanja vi ne možete da uđete u proces i u ove modele koje je zakon već predvideo, takva preduzeća nisu stavljena. Dakle, birana su preduzeća koja imaju mogućnost, a pri tom imaju ekonomsku moć da mogu da rade, da postoji tržište, da postoji zainteresovanost, ozbiljna zainteresovanost investitora. Rekao sam vam već veoma otvoreno, da od 1.800 i nešto pisama o zainteresovanosti, najveći broj pisama nema ozbiljnu težinu sa investitorima. Mi smo obavili veliki broj razgovora u prethodnom periodu. Čak oni koji su se izjašnjavali da žele da razgovaraju o određenim firmama su dolazili pa nam postavljali uslove. Postavljali su nam veoma često uslove koje mi kao država ne možemo da prihvatimo. Mi možemo i zakonom smo predvideli, i to znate kada je bila prošle godine rasprava oko Zakona o privatizaciji, da je država rekla da će u cilju završetka procesa privatizacije relaksirati sve svoje obaveze, ali mi nemamo ni zakonsko pravo, niti bilo koje drugo da utičemo na banku, na privatne kompanije koje imaju potraživanja u prethodnim poslovnim procesima koji su se dešavali u preduzeću, da njih teramo na relaksaciju. Za to postoje drugi načini. Postoji unapred pripremljeni plan reorganizacije i postoji Zakon o sporazumnom finansijskom restrukturiranju. Dakle, postoje drugi instrumenti gde ta preduzeća mogu da uđu i da relaksiraju svoje obaveze. Pričali smo puno, ja neću ponavljati, dovoljno sam bio jasan u svom obrazloženju, sa čim smo se suočili, sa kakvim problemima, sa kakvim nasleđem prošlosti. Da ne pričam da kada imate velike grupacije preduzeća, pa međusobno povezana preduzeća, da nemaju razjašnjene unutar tih grupacija svoje pravne poslove, da se zna šta se nalazi na kom preduzeću, kome pripada imovina, a kome pripadaju obaveze. Dakle, to su procesi koje niko nije rešavao. Da li je to dobro? Normalno da nije dobro, ali je to zatečeno stanje koje mi nismo imali vremena da rešavamo zbog svih procesa u koje ulazimo, jer bi to nekada, zbog zakonskih procedura koje imamo, trajalo i više godine. Mi prostor za to nemamo vremena i najčistiji način je da se kroz različite vrste drugih procesa to reši. Sa druge strane, ne slažem se sa vama u konstataciji da se ništa ne čini na toj drugoj strani za preduzeća koja funkcionišu i rade. Upravo veliki broj promena zakona koje smo doneli idu u prilog poboljšanom ambijentu poslovanja, od Zakona o radu, od samog ovog zakona koji strateške reforme vodi, odnosno tzv. strukturne reforme, od Zakona o građevini, koji nam je omogućio znatno ubrzavanje dozvola, od zakona koji je u pripremi o konverziji zemljišta, koji će veoma brzo biti pred vama, od Zakona o ulaganju, od izmena Zakona o sporazumnom finansijskom restrukturiranju, koji svi upravo čiste ambijent poslovanja i čine lakšim za preduzeća. Nastavljamo sa smanjivanjem nameta na privredu i nastavljamo sa giljotinom propisa tzv, upravu kako bismo omogućili da preduzeća najmanji broj obaveza imaju u svom poslovanju. Tako da, puno je stvari na koje možemo da utičemo. Podatak koji ste dali o smanjivanju davanja preduzećima je potpuno tačan i on govori upravo o ovome o čemu mi pričamo. Prostora za plaćanje preduzeća u restrukturiranju više nema i sva davanja iz budžeta Srbije moraju ići u pravcu razvojnih programa. Da li će to da pogodi određene firme? Da, pogodiće. Da li se trudimo da to izbegnemo, da najmanja šteta bude? Trudimo se i to jeste cilj svih ovih promena i svih zakona, ali održiva privreda mora da bude primer našeg ponašanja i načina u budućem radu. Hvala vam lepo.
Zahvaljujem, gospodine ministre. Izvinjavam se, gospođo Malušić, radi kvaliteta rasprave daću prvo prednost gospodinu Jovanoviću, pa ćete vi dobiti reč. Reč ima narodni poslanik Ivan Jovanović, po amandmanu. Izvolite.
Zahvaljujem se na odgovoru, gospodine Sertiću. Ali, ako kažete da potencijal, odnosno mogućnost da uspemo da obezbedimo investitore ili rešenje za ova preduzeća, da se iz tog razloga odlaže njihovo rešavanje ili se ne odlože ovih drugih, onda nismo trebali da ga nazovemo strateškim kriterijumom, nego smo mogli da kažemo investicioni kriterijum. Prosto, mislim da je ovo veoma zbunjujuće. S druge strane, mislim da bi trebalo kao ozbiljna država jednom nesporno da odredimo šta je naša strategija. Da li hoćemo da kažemo da je strateška naša industrija prerađivačka, da li je metalska, da li je auto-industrija, da li je hemijska industrija? Prosto, mislim da mi to kao ozbiljna država moramo da imamo i da znamo. I, bez obzira na broj strategija, osnovna strategija, bar kada se radi o privredi, mora da da odgovor na to pitanje. Iz tog razloga sam ovaj amandman na ovaj način i podneo. Nesporno je za rudna bogatstva, za ono gde se i nalaze neka od ovih preduzeća koja se time bave a nalaze se na ovom spisku, za to je nesporno. Zaista, to i laički može da se kaže da je strateško, ali za ova druga je vrlo sporno i vrlo može da kod onih koji nisu na spisku pobudi sumnju da se radi o političkom uticaju. Podaci koje sam čitao odnose se i na privatna preduzeća koja su povukla sredstva iz Fonda za razvoj. Dakle, to su sredstva za regionalni razvoj, koji je pod vašom ingerencijom. Zato sam i čitao te podatke. Ne radi se samo o ovim preduzećima, nego se radi o svim privrednim subjektima koji posluju u ovom regionu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem se. Reč ima narodna poslanica Ljiljana Malušić. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedavajući, poštovani ministre sa gostima iz Ministarstva, poštovana gospodo poslanici, čula sam rečenicu koja mi je zaparala uši, a to je da Vlada bira po političkoj pripadnosti. To nije tačno. Vlada je pre svega najkompetentnija, uz Ministarstvo privrede i finansija, da razmotri problematiku preduzeća koja idu u privatizaciju, a tu rade sve političke strukture, i vaše i naše. Znači, Vlada je Vlada. Slažem se sa mišljenjem Vlade da ovih 17 firmi ima produžetak za godinu dana, jer sve ove firme rade i doprinose i plaćaju struju. Ne plaćaju kao što su nekad plaćali, jer nemaju broj radnika kao nekada, ali „Jumko“ ima 1.770 zaposlenih. Plaćaju struju i plaćaju porez. Kablovi takođe. Ne punim kapacitetom, ali plaćaju porez i imaju radnici plate, što se toga tiče. Što se tiče socijalnog programa, mi smo odgovorni kompletno, i opozicija i pozicija, prema našim građanima. E, baš zato, obzirom da smo dobili 50% na prošlim izborima, još više smo odgovorni od vas, pa smo odvojili za to, Vlada je odvojila i Ministarstvo milijardu i 800 hiljada dinara za socijalni program. Dobro je što će se produžiti rok na još godinu dana, jer će za godinu dana deo ljudi otići u penziju i sledeće godine u penziju, a ostali će biti pokriveni ovim socijalnim programom. Znači, dobiće otpremninu za posao koji mogu privatno da otvore, pod jedan. Pod dva, što se tiče firmi na Kosovu i Metohiji, Kosovo i Metohija je srce Srbije i obzirom da su tamo firme pod velikom presijom i uzurpacijom, da su privatizacije odrađene na jedan prljav i loš način, bez dobre dokumentacije, upravo smo produžili rok da se to ne bi dešavalo. Dakle, da vidimo šta se radi i kako se radi i da pomognemo i tim firmama, da ih ako možemo revitalizujemo, a ako ne, makar da pomognemo ljudima koji se bave privatizacijom da to odrade na dobar način, prema standardizaciji i računovodstvenim propisima EU. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Bojanić. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Kao što je rekao gospodin ministar i odgovorio kolegi Jovanoviću zarad čega ne treba usvojiti ovaj amandman, i ja se pridružujem. No, ono što je meni posebno zasmetalo, to je pominjanje Fonda za razvoj, Fabrike vagona i politikanstva u odlučivanju. Što se tiče Fonda za razvoj i Fabrike vagona, znate, uvaženi kolega, koliko duguje ta ista fabrika i koji su razlozi zašto ona nije na tom spisku. Da bih vas podsetio da Vlada dobro misli i dobro razmišlja, danas je upravo objavljen javni poziv za prodaju imovine preduzeća, odnosno industrije „Magnohrom“ u Kraljevu, u vrednosti od 10.600.000 evra, gde Vlada očekuje, s obzirom da ima ozbiljnih i zainteresovanih kupaca, da se već u prvom krugu obavi prodaja tog našeg javnog preduzeća. Što se tiče Fabrike vagona, normalno je da ne bude u tih 17 preduzeća, s obzirom da znate da sama fabrika duguje 13 miliona evra samo javnim i državnim preduzećima, znate da duguje 425 miliona Fondu za razvoj jer nije opravdala 297 vagona. Sigurno da razmišljamo i o revitalizaciji Fabrike vagona, da li kroz delove preduzeća, kao što je Livnica, koja je uvek radila, znači sve vreme radi, ili će to biti i neki drugi segmenti fabrike, ali ne čudi me što nije prihvaćen vašamandman. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Bojaniću. Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad, dozvolite mi da u vaše i u svoje ime pozdravim predstavnike Kancelarije za mlade iz GO Zvezdara, koji trenutno prate današnji deo sednice sa galerije Velike sale. Gospodine Jovanoviću, nemate pravo na repliku, niste pomenuti, možete samo po amandmanu. Izvolite.
Navikli smo već da ne možemo da dobijemo repliku, ali, evo, po amandmanu ću govoriti.
Gospodine Jovanoviću, samo da ne bude da nemate uvažavanje od strane predsedavajućeg, znači, nije vaše ime i prezime pomenuto da bi to bila mogućnost za repliku. Zahvaljujem.
Dobro, imate kriterijume u zavisnosti od toga ko se javi. Kriterijum da neko plaća struju ili ne plaća, nije nikakav kriterijum i ja se pitam da li su svi videli bilanse ovih kompanija koje se nalaze na spisku i onih koje se ne nalaze na spisku. To je jedini kriterijum koji možemo uvažiti. Ako hoćemo da gledamo interese države, gledamo to ili gledamo da li je to strateška firma ilinije. Gospodin Sertić je otvoreno priznao da nemamo utvrđeno šta je zaista strateški i nije to tako definisano aktom Vlade i potpuno je jasno da to nije slučaj. Kada se krene sa izborima na ovakvoj temi, da se pominju izbori prethodni, onda je potpuno jasno da je u pitanju čista politika. Ja sam upravo iz tog razloga i podneo amandman, da izbegnemo tu politiku, a pošto kolege to ne shvataju i ne prihvataju da to treba tako da bude i pominju plaćanje struje i otpremnine, ja samo mogu da pitam gospodin Sertića da, evo, kaže tim ljudima koji ostaju bez posla - na koji način se otpremninom od tri, četiri ili pet hiljada evra u Srbiji može pokrenuti siguran biznis? Hvala.
Gospodine Sertiću, ne možete ponovo po ovom amandmanu. Gospodine Bradiću, da li vi želite po ovom amandmanu ili po vašem amandmanu? Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Uvaženi ministre, poštovani gosti, narodni poslanici, uvaženi stanovnici Zvezdare, javljam se po ovom amandmanu i mislim da treba da se podrži od strane skupštinske većine, iako vidim da skupštinska većina ponavlja priču, bez da shvati ovo za neku prozivku, od pre nepunih godinu dana kada smo donosili ovaj zakon. Ja bih samo jednu rečenicu rekao - da mi ne menjamo zakon, mi, gospodo, podržavamo rokove koje ste sami sebi zadali i rekli da ćete završiti privatizaciju 520 preduzeća. Niste uspeli, kao što je rekao uvaženi ministar, zato što Agencija za privatizaciju koju vi vodite tri godine nije uradila posao, zato što firme koje su u privatizaciji, gde ste vi postavljali rukovodioce, nisu uradili posao, i mi moramo, da bi zaštitili radnike, da ovo produžimo, da damo šansu. Podržavam ovaj predlog jer nisam mogao u danu kada smo pričali u načelu da odgovorim, nisam imao vremena, kada smo govorili o Nišu, jer ja smatram da Mašinska industrija treba da bude, na osnovu ovoga, to je firma od strateškog interesa za Republiku Srbiju. Jer, moglo je da se uradi ono što je urađeno u Fabrici pumpi „Jastrebac“, da se dug prevede u vlasnički deo države i, mogu da vam kažem, to je urađeno u „Jastrepcu“ 2010. ili 2011. godine. Ta firma živi, muči se, bori se na tržištu, ali živi. Jedine dve firme koje su ostale, to je Mašinska industrija Niš i Elektronska industrija u Nišu. Ovde gube, gube se sa spiska. Ako to nije u svim onim, sada da ne gubim vreme, što ste vi navodili da je bitno da se ispuni da bi neko bio na tom spisku od 17 preduzeća, ja ne znam ko drugi može da ispuni tu kvotu, tim pre što je Mašinska industrija Niš, tj. „Vagonka“, i „Lokomotiva“ su dobile na tenderu posao od 5,5 miliona evra. Tim pre što „Vagonka“, i „Lokomotiva“ mogu da remontuju železničke vagone, vlasništvo Železnice, kojih ima 15.000, a imamo obavezu svake godine, ako sam ja dobro pročitao, 20% mora da se remontuje. Znači, ima posla za te ljude. Vi ste skupštinska većina, vi formirate Vladu, vi formirate lokalne samouprave, vi se kunete da ćete ostaviti ljude na poslu. Govorim o 92.000 porodica. U Nišu je to hiljadu i nešto porodica. Toliko radnika ima još u MIN-u i u elektronskoj industriji. Hajde da učinimo napor, ako dajemo drugima šansu, pa što ne date i Nišu šansu? Šta je problem? Pa i Nišlije pune taj budžet. Šta je problem? Zato što neko iz agencije je rekao da je to nemoguće. Ne verujem. Pa nisu uradili posao godinu dana. Zato što je neko iz Ministarstva, uz dužno poštovanje ministra, ali nije ministar sam u Ministarstvu, ne može on to sve da radi, ima ih bar 50. To je kao kapetan lađe. Ako onaj običan mornar ne odvede brod, može on da daje gas koliko hoće, on stoji u mestu. Neko je to morao da pripremi. Dajmo šansu da prežive ljudi. Dajmo šansu. To je što je ministar rekao, ja verujem da se to desilo, da ste vi objasnili, pa normalno, i ja da odem negde da objašnjavam nekome ko je daleko ispod mene, on mora da prihvati. Šta će da kaže predsednik sindikata? Ne prihvatamo? Pa, neće da kaže. Direktor firme da kaže – neću? Pa, neće da kaže. Ali, ja računam da ćete vi naći mogućnost. Ja ne znam, to nije moj posao da vam kažem šta treba da radite, ali da pričamo o tome da se ne zna koja su imena ili zakon kaže da će da se tek donese odlukom Vlade koje su firme na tom spisku koje će dobiti tu šansu, a ovde svi pričamo o nekih 17 firmi, a još nije donet zakon, pa dajte da dodamo još dve firme, pa neka ih bude 19. Jer u pitanju je grad koji je nekad bio drugi, na moju veliku žalost sada je treći u Republici, a ako ovako nastavimo, biće petnaesti. Nije problem što će Niš biti petnaesti, a gde će biti mesta iz kojih vi dolazite, koja su mnogo manja od Niša, i po potencijalu i po broju stanovnika i po privrednim resursima, gde će ona da budu? Ako ne uložimo napor da sačuvamo to što može da se sačuva i ako dobijemo za godinu, godinu i po dana, bez obzira da li se ovo radi zbog izbora ili ne, to nije tema, tema su ti ljudi, dobijamo još sto hiljada nezaposlenih ili 92 hiljade nezaposlenih. Pitam se onda, ko će nekoj sledećoj vladi da puni budžet? Ne može budžet, ljudi, na osnovu kredita Međunarodne zajednice da se puni. Mora da radi. Ja vam se zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima ovlašćeni predstavnik SNS dr Aleksandra Tomić. Izvolite.
Izvinjavam se, koristim vreme poslaničke grupe. Pošto ministar ne može da odgovori, a mislim da su svi zainteresovani i predlagač pogotovo za Fabriku vagona Kraljevo, htela bih samo neke statističke podatke da iznesem, čisto da imate uvid u to zbog čega amandman nije prihvaćen. Na dan 31.12.2013. godine, gubitak kapitala preduzeća je 6,5 miliona evra. Na dan 19.05.2015. godine evidentirana je blokada u društvu od 8.144.000.677,31 dinar, što je u ukupnom trajanju 1.096 dana u blokadi. Postoji 640 sporova koji se vode protiv subjekata pokrenutih što od bivših, što od sadašnjih radina, a imamo 730 zaposlenih radnika. Nad imovinom preduzeća uspostavljene hipoteke od strane poreske uprave Vojvođanske banke, obaveze prema državnim poveriocima do 31.12.2013. godine, znači, bez 2014. godine, iznosi 13 miliona evra. Znači, ako je neka firma 1096 dana u blokadi, ako imate određene sporove, ako ona nije u mogućnosti da funkcioniše, da pravi prihode više od 1096 dana, onda je stvarno ne moguće joj staviti u funkciju strateške kompanije koje ćete zaštiti još neki vremenski period da bi ona funkcionisala, jer ona nije uspela za taj vremenski rok da se oporavi. Samim tim, bolje je da jednostavno ode u taj stečaj kao lek, da iz stečaja određene, znači, nakon UPPR-a, određene delove kompanija nađete strateške partnere i pokušate da jednostavno stavite na zdrave noge makar delove tih kompanija. Kada govorimo o onome što je najinteresantnije IMT, IMR, treba reći da su dugovanja i obaveze koje bi, recimo, sada došle su oko 63 miliona evra za IMR, a za IMT 90 miliona evra. Prema tome, kada uopšte govorimo o ekonomskim parametrima koji se gledaju, znači, pored ekonomskih i onih koji se odnose na broj zaposlenih i stratešku poziciju samog preduzeća. Moramo da budemo realni, ne možemo da to radimo zbog toga što, eto, u određenim lokalnim samoupravama bi voleli da svi ostanu. Onda ne govorimo o privatizaciji. Onda jednostavno, hajde, da govorimo o budžetskom finansiranju od početka do kraja. Bilo bi onda realno da svi ostanu na budžetu Srbije i da onda i dalje plaćamo 750 miliona evra iz budžeta i onda ništa da ne radimo. Najteže je kada trebate da donesete odluku koje to kompanije ostaju i još uvek nadu da prežive, a koje ne. Ali, ovde je nedvosmisleno rešenje donešeno zato što je ministarstvo uradilo analizu, pratilo i 2013. godinu i 2014. godinu i tačno je videlo ko može da opstane na tržištu, ko ne može. Znači, ko nema blokade, ko prihoduje, ko može da funkcioniše održivo u roku od godinu dana da prihode onoliko koliko prihoduje da rashoduje, a da neke stare dugove država pokuša na određeni način da reši, oni ostaju u tih 17 preduzeća. Na kraju krajeva, u proteklih godinu dana, Vlada je radila intenzivno na pronalaženju strateških partnera, zato sa razlogom ovaj amandman nije prihvaćen. Hvala.
Zahvaljujem gospođo Tomić. Reč ima narodni poslanik Ivan Jovanović, po amandmanu. Izvolite.
Hvala. Upravo sam naveo samo primer koji se odnosi na određena preduzeća i prosto način na koji se javljaju pojedini poslanici mi govori da sam bio u pravu i da sam sa razlogom tražio da se definiše strateški značaj zato što se očigledno po političkoj liniji to radi. Kada se nabrajaju bilansi neke kompanije i kaže se da je ona mnogo negativna, da je negativan kapital i da ne može da se reši, zašto se onda ne govori o drugoj sa spiska koja se ne bavi strateškom delatnošću, koja dolazi iz Jagodine i ima preko 70 milion evra negativnog kapitala? Ili druga koja dolazi iz Vranja ima 57 miliona evra negativnog kapitala? Dakle, to su ti dvostruki aršini. To su ti dvostruki kriterijumi zbog kojih građani gube poverenje u ono što mi radimo ovde. Iz tog razloga sam predlagao da se definiše strateški značaj na koji način mi utvrđujemo kriterijume po kojima se određuju preduzeća koja će duže biti zaštićena. Ne znam zašto se poslanici vladajuće stranke toliko uzbuđuju oko toga? To je jasan kriterijum. Čak je i ministar to rekao i nema potrebe za ovakvim reakcijama. Prosto, čini mi se, da time dokazuju na koji način su ove spiskove pravili. Spiskove koje mi još uvek nismo dobili. Akt koji još nismo videli i prosto to stavlja veliku mrlju na ceo ovaj proces. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Jovanoviću. Na član 2. amandman su sa ispravkom, zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, prof. dr Janko Veselinović, akademik Ninoslav Stojadinović, Snežana Malović, Biljana Hasanović Korać, Aleksandar Senić, Branka Karavidić, Goran Bogdanović, Slobodan Homen, Ivan Karić i dr Blagoje Bradić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Branka Karavidić. Izvolite.
Zahvaljujem se gospodine predsedavajući. Gospodine ministre, ja ne bih mogla da podelim sa gospodinom Pavićevićem pohvalu što se tiče odgovora na amandmane. Mislim, da je ovde napravljena greška, te vas još jednom molim da pažljivo pročitate. Znači, naš amandman, izmenjen amandman sa ispravkom, podnet 25. maja u 17 časova i 10 minuta i odgovor koji smo mi dobili. Mislim, da odgovor koji smo dobili od Vlade ne odgovara amandmanu koji je podnet. Inače, da upoznam kolege, mi nemamo ništa protiv toga da Vlada svojim aktom odredi preduzeće, ali smo tražili da se posle stava 2. doda stav 3, odnosno, da se doda stav 3. kojim bi se Vlada obavezala da objavljuje na zvaničnoj internet stranici akt odmah po svom donošenju. Ja se nadam da će taj akt, kada bude donet, sadržati i parametre na osnovu kojih su preduzeća privilegovana, ako mogu tako da kažem. Nadam se da će se aktom Vlade iskazati njihovi potencijali. Te, opet mislim da je ovo greška. Molim vas, da nam objasnite, ukoliko je greška, da li ovaj naš amandman prihvatate, jer ako ga ne prihvatate, očigledno se pobuđuje sumnja u to da Vlada nešto krije, da hoće da donese akt koji neće biti dostupan građanima Srbije. Neće biti dostupni parametri na osnovu kojih će se ova preduzeća izdvojiti iz ove grupe ostalih preduzeća, ali se nadam da vi razumete šta poslanička grupa SDS-ZZS-ZS traži ovim amandmanom. Znači, traži transparentnost, odnosno jasnost na osnovu kojih će 17 preduzeća dobiti tu povlasticu, tako reći, da budu van domašaja poreskih potraživanja za narednih godinu dana.
Zahvaljujem se. Reč ima ministar Željko Sertić. Izvolite.
Poštovana poslanice, u pravu ste što se tiče obrazloženja. Očigledno je obrazloženje veoma šturo i nije dovoljno dobro. Ja ću vam sada pojasniti pošto su mi kolege pripremile napomenu već da nije adekvatno napisano, s obzirom da se zaista trudimo da i ova rasprava bude u skladu sa najboljim namerama svih nas, da zakon bude dobar i da bude svrsishodan. Dakle, vaš predlog je bio da se akt objavi na zvaničnoj stranici Vlade Srbije. Zakon o objavljivanju zakona postoji i mi smo obveznici tog zakona. On definiše već da svaki akt Vlade Republike Srbije mora da bude objavljen u „Službenom glasniku“ i to će biti urađeno. Znači, onog dana kada Vlada usvoji odmah, ne znam koji je tačno rok predviđen zakonom, će biti objavljen. Dakle, kompletan akt, uredba ili zaključak koji bude donet vezano za ovaj zakon o kome danas raspravljamo će biti objavljen i biće dostupan svima. Već sam malopre napomenuo da će svako preduzeće biti do detalja opisano zbog čega, sa kojim načinima i kojim su kriterijumi vođeni kod datog preduzeća za tako nešto. S druge strane, mi ćemo na našem sajtu, Ministarstva privrede objaviti takođe isti akt sa spiskom preduzeća i isto to će biti učinjeno u Agenciji za privatizaciju. Tako da, transparentnost koju ste vi ovde tražili da bude samo pojačana još aktom Vlade, odnosno objavom na internet stranici Vlade Srbije, jednostavno bismo ušli onda u pitanje svih drugih akata koje moramo da objavljujemo, a Zakon o objavljivanju akata vrlo jasno precizira šta je to što se objavljuje na internet stranici Vlade Srbije, a što to ide u „Službeni glasnik“. Znači, osnovni princip za koji se vi zalažete i potpuno se saglašavamo sa tim je da akt mora da bude potpuno javan u svakoj svojoj reči i to će biti učinjeno. Dakle, kroz „Službeni glasnik“, kroz objavu na internet stranici Agencije za privatizaciju, na internet stranici Ministarstva privrede, samo neće biti kao akt objavljen u tom delu i u tom opisu na zvaničnoj stranici Vlade Srbije, što ste vi predložili. Mislim da se oko osnovnog pravca potpuno slažemo. Hvala vam lepo.
Zahvaljujem gospodine Sertiću. Reč ima, po amandmanu, narodna poslanica Branka Karavidić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Ja znam da Vlada ima obavezu da svoja akta objavljuje, meni je to potpuno poznato. Međutim, i sami ste videli koliko je polemike izazvao upravo ovaj član. Mislim da se 250 poslanika fokusiralo upravo na ovaj član i na ovih 17 preduzeća, to je moj utisak. Svako ko je ovde poslanik pomenuće neko preduzeće iz svog kraja, iz svog mesta, koje neće biti među tih srećnih 17. Ja ne spadam u te. Dolazim iz Majdanpeka, RTB Bor će verovatno potpasti pod to. Imala sam nameru da vas pitam obzirom da je premijer rekao da je „Zlatara“ od strateškog značaja, da će možda i „Zlatara“ biti tu, ali pretpostavljam da bi bilo previše za jedno mesto kao što je Majdanpek, da oba preduzeća budu u ovoj grupi. Ali, obzirom da je ovoliko interesovanje svih narodnih poslanika i poslaničkih grupa upravo po ovom članu, molim vas da prihvatite, ništa ne bi bilo previše u ovom zakonu, ukoliko se ne stavi jasno na znanje da će se svi parametri, svi nazivi preduzeća, znači, sve njihove performanse staviti na zvaničnu internet stranicu Vlade. Molim vas još jednom da bi kao ministar najodgovorniji ovog trenutka baš po pitanju ovog zakona, prihvatite ovaj naš amandman. Zahvaljujem se.
Zahvaljujem. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Balša Božović i Goran Ćirić. Reč ima narodni poslanik Balša Božović. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine Bečiću. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, poštovani gosti, naš amandman na član 4. jeste „briše se“, iz prostog razloga što imamo u vidu da se u poslednjih devet meseci nije ispunio cilj zakona koji danas menjate, zakona koji ste doneli 2014. godine. Za tih devet meseci sve ono što je u svom obrazloženju govorila Vlada Republike Srbije nije ispunjeno. Sada menjate i dopunjujete zakon, kako bi Agencija, kako ste rekli, prevazišla prepreke koje su joj stajale na putu. Da li to znači da je samo zbog ovog člana postojećeg Zakona, Agencija uradila jedan veoma reklo bi se loš posao ili je zakon u celini loš, pa smo onda čekali devet meseci da ga promenimo. Bilo kako bilo, svi ministri iz Vlade Republike Srbije su preuzeli onu mantru od premijera – evo sad, za godinu dana. Tako je već četiri godine i kada je u pitanju grad Beograd, gradonačelnik najavljuje bolji prevoz za godinu dana. Evo sadaovo najavljujete da ćete rešiti celokupnu stvar od danas, pa za godinu dana. I svaki od ministara koji dođe u ovu Skupštinu kaže – evo za godinu dana moj resor će da napravi te i te rezultate. I to jeste tako zgodno da se odgovornost odlaže, odlaže i odlaže, ali građani Republike Srbije čekaju, i čekaju i čekaju i sve je gore, i gore. Ono što je važno jeste da ovaj amandman ukoliko usvojite, mislim da ćete i sami priznati da Agencija nije uradila svoj posao dobro, da je celokupan zakon zapravo loš i slobodno ste mogli da predložite nov i mislim da je vreme da svako pojedinačno od ministara Vlade Republike Srbije sa svakom izmenom i dopunom šest meseci, devet meseci ili godinu dana kasnije počne obrazloženje dopune sa izvinjavamo se građanima Srbije što nismo bili u pravu pre godinu dana. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima dr Aleksandar Martinović, po amandmanu. Izvolite.
Zahvaljujem se gospodine Bečiću. Ono što zanima Srpsku naprednu stranku, a verujem i većinu građana Srbije kada će Demokratska stranka da se izvini građanima zbog toga što nijedno preduzeće koje se nalazi u restrukturiranju nije izvela iz statusa restrukturiranja i rešila njegov problem. Samo da vas podsetim, mi smo postupak, kad kažem mi, ako je država Srbija postupak restrukturiranja počela sa ako se ne varam pet preduzeća, a završili smo ga sa preko 170. Sada ja pitam gospodina Balšu Božovića i eksperte iz Demokratske stranke koliko je to preduzeće izvučeno iz krize, sa koliko je preduzeća skinuta oznaka da su u restrukturiranju za vreme vladavine Demokratske stranke. Koliko ja znam nijedno. Demokratska stranka je poslednja stranka na ovom svetu koja treba da prigovara, ne samo ministru Sertiću, nego bilo kom ministru iz SNS zbog situacije u kojoj se nalazi srpska privreda. Ja sam bio predsednik Nadzornog odbora u „Galenici“. U „Galenici“ sam mogao da vidim svojim očima, udžbenički primer kako se uništava jedna farmaceutska kompanija koja je bila, možda najbolja na Balkanu, a svakako među najboljima u Evropi. „Galenika“ je takođe uvedena u postupak restrukturiranja i takođe se nalazi na ovom spisku preduzeća koja će se i dalje nalaziti u postupku restrukturiranja. Mi moramo da se vratimo na početak problema, ali vi iz DS stalno bežite od tog početka. Nije za problem srpske privrede odgovoran Željko Sertić. Nije odgovoran Aleksandar Vučić. Problem srpske privrede je započeo pljačkaškim privatizacijama od 2000. godine, lošim privatizacijama. U nekim situacijama gde ste trebali da raskinete ugovore o privatizaciji, vi to niste uradili, a u nekim situacijama ste raskidali ugovore o privatizaciji, a za to nije bilo objektivne potrebe i sada smo došli u situaciju da, evo gospodin Sertić kao ministar privrede, mora da rešava probleme koji nisu rešavani od 2000. godine. Sada je najlakše ustati kao poslanik bivšeg režima i pitati gospodina Sertića, a kada ćete vi da se izvinete, zato što produžavate neke rokove i zato što nešto niste uradili? A kada ćete vi da se izvinete zbog toga što ste uopšte doveli Srbiju u ovakvu situaciju? Kažite mi jednu zemlju u tranziciji, u kojoj imate toliki broj preduzeća u restrukturiranju, koji se toliki broj godina nalaze u postupku restrukturiranja. Vi ste podržavali Vladu Mirka Cvetkovića, ne podržavali, bili u njoj. DS je bila stožer te Vlade. Kažite mi, za vreme Mirka Cvetkovića, koliko preduzeća je izvučeno iz postupka restrukturiranja? Koje to preduzeće ste vi postavili na zdrave noge? Iz dana u dan čujem jedno te isto pitanje – šta ćemo sa radnicima koji eventualno u nekom od tih preduzeća, koja ne budu mogla da opstanu na tržištu, šta ćemo sa njima. Sada je to odjedanput problem Željka Sertića i sada je to problem Aleksandra Vučića. Jeste. Gospodine Bradiću, vama bi bilo bolje malo da pogledate šta vam se dešava u poslaničkoj grupi, polako su poslanici počeli da vas napuštaju. Dakle, sada je to odjednom problem ove Vlade, ali ova Vlada ima način da taj problem reši. Gospodin Aleksandar Vučić je bio pre nekoliko dana u Rumi, otvorili smo novu fabriku „Kalcedonija“ i otvaraju se još dve nove fabrike. Dakle, država čini sve što je do nje, da stimuliše otvaranje novih kompanija i to činimo na svakom delu teritorije Republike Srbije. Dakle, ti ljudi koji ostanu bez posla, učiniće Vlada Republike Srbije sve da im nađe novo radno mesto kod investitora, bilo domaćeg ili stranog. Mislim da Srbija nije imala efikasniju Vladu po tom pitanju, Vladu koja više radi na privlačenju investicija od ove Vlade. Nemojte mi reći da je ova Vlada odgovorna za situaciju u kojoj se nalazi srpska privreda. Nemojte mi reći da za situaciju u kojoj se nalazi srpska privreda nije odgovoran Mirko Cvetković, koji je najpre bio direktor Agencije za privatizaciju, a posle nekoliko godina predsednik Vlade Republike Srbije. Vi ni za šta niste odgovorni, za sve je kriv Aleksandar Vučić i stalno nagomilavate, ja vas slušam, te godine kada je SNS na vlasti, juče sam čuo, da smo mi osam godina na vlasti, pa pet godina na vlasti, ispada da je SNS duže na vlasti nego DS. To su naravno gluposti i to su besmislice. Vi stalnim prebacivanjem odgovornosti na Vladu koju vodi Aleksandar Vučić, hoćete u stvari sa sebe da skinete odgovornosti, za situaciju u kojoj se nalazi Srpska privreda. Predlažem vam, gospodine Balša, ta genijalna rešenja koja sada dajete Željku Sertiću, pa dajte vašem predsedniku stranke, Bojanu Pajtiću, on je i danas neprikosnoveni vladar u Vojvodini. Pa, dajte njemu neki ekonomski recept kako da ozdravi privredu na teritoriji AP Vojvodine. Šta vi radite umesto toga? Da li znate šta rade, gospodine Sertiću, ti koji nam drže predavanja znajući da se približava vreme za pokrajinske izbore, a izbora se boje kao što kažu, ovca noža? Javna preduzeća, čiji je osnivač AP Vojvodina, 700 miliona dinara su dali RTV, „Blicu“, da bi već sada započeli predizbornu kampanju Bojana Pajtića i DS. Ko to radi? „Vojvodina šume“, „Vojvodina vode“, sva druga javna preduzeća čiji je osnivač AP Vojvodina. Da, da, gospođo Čomić, to je jako smešno. (Gordana Čomić, s mesta: Jeste što lažete.) Postoje podaci u upravi…
Molim vas gospođo Čomić, nemojte dobacivati. (Gordana Čomić, s mesta: Ne dobacujem pita me. Prvi je počeo.) Molim vas, nemojte.
I sada vi iz DS imate hrabrosti da nekog prozivate i da tražite nečije izvinjenje? Ma, vi treba da se izvinite građanima Srbije zbog situacije, da ste ih doveli do prosjačkog štapa, da ste sistematski opljačkali ovu državu i dan danas sistematski pljačkate Vojvodinu na svaki mogući način. Pa, pogledajte smo gde idu pare. Gospodine Sertiću, pratite samo tokove novca, vi ste bar čovek koji se bavi privredom. Samo pratite tokove novca. U Vojvodini, tokovi novca su tokovi kriminala. Gde ide novac iz budžeta Vojvodine? Gde ide novac iz Fonda za kapitalna ulaganja? Samo tamo gde je DS na vlasti i nigde drugde. Ljudi imaju spisak mesnih zajednica gde je DS na vlasti, spisak opština, do duše spisak je sve manji i manji, ali još uvek se nađe neka opština i neka mesna zajednica, neko ostrvce, gde DS vlada i samo tu pumpaju pare. Ni za jednu drugu opštinu u Vojvodini nema para sem tamo gde je na vlasti DS. Ko dobija danas pare? Evo, pogledajte me vi koji dolazite iz Vojvodine.
Molim vas gospodine Martinoviću vratite se na amandman.
Gospodine Bečiću, vi znate o čemu ja govorim. Kažite mi jednu opštinu u Sremu, koja dobija pare iz Fonda za kapitalno ulaganje, sem Inđije? Kažite mi jednu? Ni jedna jedina, sem Inđije. Tako radite u svakom delu Vojvodine. Niste prešli cenzus u 19 opština i gradova, smanjuje se broj opština i gradova gde ste na vlasti, ali tu gde ste na vlasti tu dajete pare šakom i kapom, jer mislite da ćete parama sačuvati vlast. Pa, neće vas Bog Otac sačuvati. Možete vi da se razbacujete parama građana Vojvodine, vi ste izbore izgubili i vi ste poslednji koji treba da nam držite predavanja. Držite vi predavanja gospodinu Vasinu, gospodinu Pajtiću, ljudima koji vode AP Vojvodinu, Ješiću, pa kažite njima kako da ozdrave preduzeća u Vojvodini umesto što se i dan-danas bavite pljačkom i kriminalom. Pitam vas gospodine Božoviću, još jedanput, kažite mi jedno preduzeće koje DS i Vlada Mirka Cvetkovića ili bilo koja druga Vlada koja je podržavala ili u koju je učestvovala DS izvukla iz postupka restrukturiranja i postavljala na zdrave noge? Kažite mi jedno jedino?
Zahvaljujem se gospodine Martinoviću. Samo da vidim po redosledu. Gospodine Božoviću, imate pravo na repliku. Gospodin Bradić se javio po Poslovniku, ima prednost. Gospođo Čomić, vi po amandmanu. Znači u ovom slučaju gospodin Blagoje Bradić ima pravo, po povredi Poslovnika se javio. Izvolite.
Zahvaljuje gospodine predsedavajući. Povredili ste član 106. – Govornik mora da priča samo o tački dnevnog reda. Dužni ste bili da gospodina Aleksandra Martinovića da upozorite da ne priča o trenutnim i bivšim situacijama, nego o temi dnevnog reda. Dnevni red je izmena Zakona o privatizaciji jer se pomeraju rokovi za izvršenje tog zakona. Znači on je pričao o bivšim privatizacijama, a nije rekao da je tema dnevnog reda nesposobnost ove vlade da spremi dokumentaciju…
Gospodine Bradiću, svesno kršite Poslovnik. (Aleksandar Martinović, s mesta: Koju dokumentaciju?) Molim vas gospodine Martinoviću, dozvolite. (Aleksandar Martinović, s mesta: Pitajte ga koju dokumentaciju?) Molim vas dozvolite. Svesni ste da kršite Poslovnik jer pokušavate da iskoristite vaše javljanje za repliku. (Blagoje Bradić, s mesta: Ne, ja sam…) Gospodine Bradiću, prvo, smatram da nisam prekršio Poslovnik. Takođe, gospodine Markoviću, da li želite nešto da kažete? Prijavite se za reč pa recite ako smatrate da trebate da govorite. Gospodine Bradiću, smatram da nisam prekršio Poslovnik jer kao što ste svedoci, opomenuo sam gospodina Martinovića da govori od dnevnom redu. (Blagoje Bradić, s mesta: On je završio za razliku od mene.) Gospodine Bradiću, nemojte da polemišete sa mnom, to ne priliči vama kao jednom… (Blagoje Bradić, smesta: Molim vas da mi date reč.) Gospodine Bradiću, neću da dozvolim da koristite prijavu po Poslovniku. Gospodine Bradiću, daću vam opomenu zato što pokušavate sada iz klupe da replicirate sa mnom. Zahvaljujem se gospodine Bradiću, smatram da nisam prekršio Poslovnik. U danu za glasanje, da li želite da se Skupština izjasni? (Blagoje Bradić, s mesta: Da.) Da, hvala. Reč ima narodni poslanik Balša Božović. Replika. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine Bečiću. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre i poštovani gosti, da nije gospodina Pajtića u Vojvodini i pokrajinske Vlade, Srbija bi bila u duplo većoj recesiji nego što je danas. Hvala mu na tome i kao građanin Srbije sam zaista ponosan na sve ono što je Vojvodina uradila kada su u pitanju investicije ali i sve reforme koje je sprovela. Ono što je tema ove replike jeste da gospodin Sertić i nije odgovoran, ja sam samo pitao ko je? Odgovoran je gospodin Vučić zato što četiri godine Građani Srbije čekaju. Čekaju da ovoj zemlji i njima lično bude bolje. Odlaže se iz godine u godinu taj dan kada će građani Srbije živeti bolje, kako je obećavao premijer Srbije. Ne bih mnogo odgovarao gospodine Bečiću, kada su u pitanju prozivke gospodina Martinovića. Nikada, ruku na srce ako stavimo, nije bio intiman sa etikom, ako pogledate posebno poslednjih 20 godina političkog delovanja, biće vam jasno i zbog čega. „Nije cilj brodogradilišta u Srbiji brod, nego plovidba“, neko je rekao. Tako vama nije cilj tržište, nije cilj reinvestiranje, nije cilj razvoj, konkurentnost, zapošljavanje. Vama je cilj da sačuvate 25 hiljada radnih mesta do vanrednih parlamentarnih izbora. Dan posle toga niko više nije na svom radnom mestu, o tome se ovde radi. Radi se o tome što ne razume ni gospodin Martinović ni mnogi koji su se danas javljali za reč ispred SNS da odgovornost mora da snosi onaj koji čini izvršnu vlast u Srbiji. To je premijer, to je Aleksandar Vučić, to su ministri Vlade Republike Srbije. Da li mislite da ćete čestim izmenama…
Vreme.
Završavam, da ćete čestim rekonstrukcijama Vlade tu odgovornost prenositi na nekog drugog? Ne. Odgovornost je na onom ko ovu Vladu vodi već četiri godine.
Pošto imam puno prijavljenih, gospodine Martinoviću, vi tražite repliku, ali pre toga samo dozvolite mi da, poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad, dozvolite mi da u vaše i u svoje ime pozdravim učenike završnog semestra Helsinki plus 40, koji trenutno prate deo današnje sednice na galeriji Velike sale. Imate reč, narodni poslanik Aleksandar Martinović. Dva minuta replika.
Zahvaljujem se gospodine Bečiću. Prvo gospodine Božoviću, molite dragog Boga da se ne raspišu vanredni parlamentarni izbori, vi iz DS, SRS trenutno bi dobila više glasova od vas, to je jedna stvar. Druga stvar, u toj vašoj bujici reči – kriv je Sertić, kriv je Vučić; ja ne čuh ni jedno preduzeće koje je DS izvukla iz postupka restrukturiranja, a to sam vas vrlo jasno pitao. Znam mnogo preduzeća koja ste uveli u postupak restrukturiranja. Znam mnoga preduzeća koja ste opljačkali, ali nisam čuo ni jedno jedino preduzeće koje ste izvukli iz postupka restrukturiranja. Kada pitate – ko je kriv, pa to ne kažem ja, to kažu građani Srbije, koga god pitate ko je kriv za situaciju u Srbiji, znate li šta vam kažu? Pa, žuti su krivi. Ko može da bude kriv sem onoga ko je od 2000. godine bio gospodar života i smrti u Srbiji, onaj ko, evo, na primer, i u Vojvodini, 15 godina vlada tom istom Vojvodinom i vi se time ponosite.Nemam ništa protiv, ponosite se vi do mile volje, samo mi nije jasna jedna stvar. Pored svih tih silnih uspeha u Vojvodini, genijalnih Pajtićevih ekonomskih rešenja, dajte, raspišite izbore u Vojvodini, pobedite SNS i da se jedanput reši pitanje ko ima legitimitet u Vojvodini, a ko nema. Evo, molim vas, gospodine Božoviću, najljubaznije vas molim, kažite mi jedno preduzeće koje je Vlada DS izvukla iz postupka restrukturiranja, stavila na zdrave noge, ozdravila, zaposlila ljude, omogućila im da rade i da budu konkurentni na domaćem i na evropskom tržištu. Evo, kažite mi jedno preduzeće, molim vas kao boga.
Imate pravo na repliku, jer ste pomenuti. Izvolite, gospodine Božoviću.
Zahvaljujem, gospodine Bečiću. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre i poštovani gosti, ono što je jako važno, a gospodin Martinović, na primer, o tome nije govorio, DS traži vanredne parlamentarne izbore iz prostog razloga što sa ovakvom ekonomskom politikom Srbije u Srbiji živi 1% bogatih i 99% siromašnih, gospodine Martinoviću. To je rezultat vaše četvorogodišnje vladavine. Ako su rezultati Pajtićeve vladavine u Vojvodini desetine i desetine hiljada novih radnih mesta, nove firme koje su otvarane, nove fabrike, nova preduzeća, ono što je vaš rezultat jeste 1% bogatih i 99% siromašnih. Jedino ko se obogatio, pored 1% bogatih u Srbiji, jesu i vaši prijatelji iz Emirata. Njima ste dali pola milijarde evra zemljišta za „Beograd na vodi“, hotel na Kopaoniku. Već polako počinjete da uvodite da ćete prodavati i poljoprivredno zemljište u Vojvodini. Samo napred, želimo da vidimo kako će građani Srbije na to reagovati. Nije to vaše, gospodine Martinoviću, nije Srbija vlasništvo Vlade Republike Srbije, nego građana Republike Srbije. To je osnovno nerazumevanje vas kao narodnog poslanika, koji ste tu 20 godina i još to niste naučili. Dakle, ako se negde budu raspisivali izbori, raspisivaće se u Srbiji, zato što građani žive loše, ili, na primer, u Novom Sadu, gde gradonačelnik sedi u svojoj fotelji sa dokazano kupljenim glasovima. Tu će se raspisivati vanredni izbori, a izbori u Vojvodini će biti onda kada im je red. Još samo za kraj želim da kažem jedno…
Nemate više vremena. Zahvaljujem. Svaki put koristite više vremena. Ne mogu svaki put da tolerišem. Reč ima narodni poslanik dr Aleksandar Martinović, replika. Time zatvaramo krug replika.
Evo, priznajem, gospodine Božoviću, i da sam 20 godina poslanik, a nisam. Priznajem i da ništa ne razumem o ekonomiji, a da vi sve razumete… (Balša Božović, s mesta: Pet plata.) … i da imam pet plata. Evo, i to priznajem.
Gospodine Božoviću, nemojte da dobacujete. Gospodine Martinoviću, nemojte da se direktno obraćate.
Priznajem i da sam ratni zločinac, priznajem i da sam peko vola na Palama. Priznajem da sam se ljubio i grlio sa Radovanom Karadžićem i Ratkom Mladićem. Sve priznajem. Ali, gospodine Božoviću, nikako da čujem tu čarobnu reč ili te čarobne reči koje preduzeće je DS izvukla iz postupka restrukturiranja i stavila na zdrave noge? Evo, kažite mi jedno jedino. Nije teško pitanje. Ne tražim da mi kažete pet, ili još teže, da mi kažete 10. To je već da čoveka zaboli glava. Ali, kažite mi jedno preduzeće koje je DS ozdravila. Kažite mi jedno jedino i ja se više neću javljati za reč. (Balša Božović, s mesta: „Fijat“ Zastava.)
Gospodine Božoviću, ovo nije utakmica da na takav način govorite. Dajem pauzu od dva minuta da bi prekratili ovu raspravu. Zahvaljujem. [[Posle pauze]] Nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić, po amandmanu.
Zahvaljujem. Hoću da izrazim podršku amandmanu koji su podnele kolege Balša Božović i Goran Ćirić. Bilo bi dobro da ga Vlada prihvati, jer ćemo za tri ili za šest meseci ponovo biti u ovoj sali i razgovarati o sklanjanju ovog člana koji danas menjamo, jer se radi o prikupljanju dokumentacije. U svojoj načelnoj raspravi sam kazala da nedostaju dva bitna odgovora u dopunama ovog zakona. Jedno su kriterijumi kojima birate preduzeće. Sada je već potpuno jasno da su kriterijumi privatni i lični. To se vidi po, kako se to kaže, natruhu onih koji će biti proglašeni strateškim i da se odgovori šta je pozicija Kosova i Metohije u ovom zakonu i kako to nanosi i da li nanosi štetu procesu normalizacije Beograda i Prištine. U ovom članu vi tražite da subjekt privatizacije izvrši popis i procenu fer tržišne vrednosti, celokupne imovine itd. i kažete da će agencija popis i procenu iz stava 3. ovog člana dostaviti nadležnom organu radi izmene odluka o početnoj ceni, a nadležni organ dužan je da obavesti agenciju u roku od 15 dana od dana dostavljanja popisa i procene od strane agencije. Namera da se završi proces restrukturiranja odlaganjem rokova je nerealna i nije dobra ideja. Da li će ili ne biti pokriveni dugovi odabranih 15, 17, to ćemo videti vrlo brzo, već za tri meseca ili manje, ali ukupan efekat nećete postići, nećemo postići. Odlaganje onoga što je neminovno za preduzeća koja nisu uspela u privatizaciji je želja da se istim sredstvima postignu različiti rezultati. To prosto nije moguće. Vi nastavljate istim sredstvima koja su dovela do odluka zbog kojih sada imamo pogrešne posledice, imamo velike posledice po budžet. Vi ne napuštate sistem na koji se problemu prilazilo i to neće dati dobar rezultat ni po preduzeća koja su na spiskovima, onih 526, ni po ova koja ćete vi odabrati. Pojedini ljudi će imati i te kako koristi, ali to nije ideja opšteg dobra i to nije ideja i nije posao ministra u Vladi Republike Srbije. Hvala.
Zahvaljujem. Samo obaveštenje da vaša poslanička grupa ima još manje od minut vremena. Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, po amandmanu. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, e, ovim amandmanom koji je podnela DS sve maske padaju u vodu, apsolutno sve. Oni su predložili da se član 4. Predloga zakona briše. Moja koleginica koja je govorila pre mene je i citirala. Moraću ja još jednom, da je subjekt privatizacije dužan da izvrši popis i procenu fer tržišne vrednosti celokupne imovine i obaveza i kapitala sa stanjem na dan 31. decembar poslednje godine, a sve u skladu sa međunarodnim računovodstvenim standardima. Sada dolazimo na onaj deo priče za kakav je zakon glasala DS u ranijem periodu. Ovo je prava procena vrednosti kapitala, nije knjigovodstvena. Vama je to smešno. Knjigovodstvena vrednost je 10 i više puta manja i nije to laž i nemojte da dobacujete da lažem, ja uvek govorim istinu, 10 i više puta manja od tržišne vrednosti, pa ste onda na tu 10 i više puta manju tržišnu vrednost, početna cena je bila samo jedna petina, 20% od knjigovodstvene vrednosti. Knjigovodstvena vrednost može da bude i gotov novac na tekućem računu. Dvadeset posto, jedna petina, sto miliona dinara je 20 miliona dinara i to je početna cena vašeg subjekta privatizacije po vašem zakonu i ovim amandmanom tražite da tako ostane. Ne može više. Nije Srbija baš toliko na prodaju. To što ste rasprodali, napravili ste sada problem ovoj Vladi i optužujete ovu Vladu da ne može da reši probleme koje ste vi napravili. U tome je razlika između vas i nas. Da ste nastavili da vladate, Bojan Pajtić bi privatizovao Vojvodinu, već je to radio kroz „Agrobanku“ i „Razvojnu banku Vojvodine“, a Dragan Đilas bi privatizovao Beograd, ali pod jednim uslovom, da neki tamo „Zeka“ privatizuje opštinu Stari Grad i tako redom. Nije Srbija na prodaju. U tome jeste razlika između vas i nas. Hoćemo da finansiramo preduzeća iz budžeta na način na koji ste vi to radili, pa dolazimo opet na onu priču da povećavamo javni dug i da rasprodajemo imovinu onim istim tajkunima koji su napisali zakon i za koji ste glasali u ovoj Skupštini. Navešću samo jedan zakon, osim ovog Zakona o privatizaciji, evo Zakon o deviznom poslovanju. Kada je Srbiju samo u toku jedne godine napustilo milijardu i osam stotina miliona evra deviznih rezervi. Za četiri godine vlade DS, od 2008. do 2012. godine, prodato je 4,5 milijarde evra koje su napustile Srbiju. Toliko o vašim stranim investicijama, toliko o vašim rezultatima. Pored toga što ste rasprodavali imovinu i devizne rezerve, evo vam je skočio za preko 50%. Današnji kurs evra je skoro identičan onom kursu evra iz avgusta meseca 2012. godine sa referentnom kamatnom stopom koja je viša od dva puta manja. Ako neko zna čemu služi referentna kamatna stopa nekom iz DS, ja znam. Baš zbog toga što znam, znam da ste kroz visoke referentne kamatne stope bogatili neke, tako što ste prodavali državne hartije od vrednosti kada država nije trebala da se zadužuje, a po kamatama od 25% godišnje, pa mi onda ovaj izađe i kaže – nemojte da radite za strane banke. Radili su za strane banke, za svaku. Te iste banke danas terete ta preduzeća u restrukturiranju. Po tim kamatama od 24 i više posto. Ko je to napravio? Ne možete za sve da krivite Dinkića, nije on stalno bio guverner. Šoškić je bio vaš guverner, a to se dešavalo za njegovo vreme. Požutela je ova Srbija, ali kao žutica. Toliko ste nas zdrave napravili i ostavili nam takvu državu, bolesnu od žutice.
Gospođo Čomić, da li želite da iskoristite te 54 sekunde?
Zahvaljujem. Amandman treba prihvatiti i član treba brisati. Uzaludan je prenos gneva, uzaludne su i klevete, uzaludno je vi, mi, kad, sad, mi, vi, onda. Sve je uzalud. Ovaj član je isto sredstvo, kao i onaj koji je doveo do problema i treba ga brisati. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Ljubica Mrdaković Todorović.
Hvala, predsedavajući. Govoriću o razlozima zašto treba odbiti predloženi amandman i reći ću da uopšte nisam gnevna, već ću pričati sasvim mirno i staloženo. Kao što smo čuli do sada, brojna su preduzeća koja imaju strateški značaj za Republiku Srbiju, pa bi pokretanjem stečajnog postupka na gubitku bili svi. Takođe, ne sme se izgubiti iz vida ni činjenica da je u određenom broju preduzeća još uvek zaposlen veliki broj radnika koji bi pokretanjem stečajnog postupka ostao bez radnih mesta i završio na ulici, a cilj ove Vlade i ove skupštinske većine nije da se stvori nova armija nezaposlenih proletera, već da se sve učini kako bi ljudi zadržali svoja radna mesta, kako bi što više imovine bilo sačuvano i kako bi postupak privatizacije bio što bolje sproveden. Postupak privatizacije, koliko sam razumela, podrazumeva postojanje određene imovinske mase koju treba privatizovati po određenom modelu, odnosno prodati zainteresovanim kupcima. Popis i procena imovine je vršena i u 2013. i 2014. godini, pa ukoliko bi se krenulo sa procesom prinudne naplate od strane poreske uprave i komercijalnih poverilaca, imovina subjekata privatizacije bi bila brzo razgrabljena, po dobrom starom običaju, bud zašto i u bescenje, a onda niti bi mogli da izvršimo privatizaciju, niti bi radnici imali gde da nastave sa svojim radom, niti bi već izvršeni popis i procena imovine subjekata privatizacije odgovarala stvarnom stanju na terenu. Rokovi koji se propisuju ovim predlogom zakona su adekvatni i ne može se govoriti ni o kakvoj kupovini vremena, jer vremena jednostavno više nema. Dodatni rok ima za cilj samo da spreči velike štete, ali i da dozvoli što uspešnije okončanje započetih privatizacija i zaštitu zaposlenih od gubitka posla.
Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, prof. dr Janko Veselinović, akademik Ninoslav Stojadinović, Snežana Malović, Biljana Hasanović Korać, Aleksandar Senić, Branka Karavidić, Goran Bogdanović, Slobodan Homen, Ivan Karić i dr Blagoje Bradić. Reč ima narodni poslanik dr Blagoje Bradić.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Uvaženi ministre, poštovani gosti iz ministarstva, cenjene koleginice i kolege, član 4. se odnosi na član 20. koji kaže – subjekt privatizacije dužan je da izvrši popis i procenu fer tržišne vrednosti celokupne imovine i obaveza i kapitala sa stanjem na dan 31. decembar poslednje poslovne godine, u skladu sa zakonima kojima se uređuje računovodstvo i međunarodnim računovodstvenim standardima, u roku od 30 dana od dana objave javnog poziva. Da ne bih gubio vreme čitajući ceo zakon, tražili smo da ovaj rok od 30 dana se podigne, tj. produži na 45 dana. Daću obrazloženje, mada je Vlada rekla – amandman se ne prihvata, jer je predloženo rešenje u Predlogu zakona, u pogledu roka dato u skladu sa skraćenjem svih rokova radi sprovođenja postupka privatizacije u definisanim vremenskim okvirima. Gospodine ministre, meni nije jasno, mi produžavamo rokove da damo šansu da se privatizuju firme koje se nisu privatizovale, i to iz razloga kako ste vi rekli – što u Agenciji za privatizaciju nisu bili ažurni, što firme nisu bile ažurne, što na vreme nisu dostavili dokumentaciju, što je ceo postupak bio spor. Sada kada ćemo produžiti vreme, kada produžavamo vreme, skraćujemo vreme da se pripreme svi ti papiri koji nisu pripremljeni. Mislim da je smisleno da ostavimo 45 dana. Džabe ćemo mi njima da skratimo rok ako je to samo na papiru, a oni ga ne ispune. Mislim da je mnogo bolje, kada već produžavamo rok za ceo postupak, da to traje 45 dana, da im damo šansu da imaju dovoljno vremena, kakvi su takvi su, što kažu naši ljudi, naši su, da spreme te papire i da urade sve ono što je potrebno da bi vi mogli lagodno da uđete u postupak privatizacije i pregovora sa potencijalnim investitorima. Zato vas molim da još jednom razmislite o ovom mom predlogu, tj. našem predlogu i da prihvatite ovaj rok od 45 dana, jer time izlazimo u susret i dajemo šansu da završe posao ti ljudi, jer gro posla ne zavisi samo od vas i ministarstva, a ti ljudi koji treba da odrade posao, vi direktno ne možete da utičete na sve firme kao ministar, pa im onda dajte da mogu da završe svoj posao. Zahvaljujem se.
Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Olena Papuga, Nada Lazić, Đorđe Stojšić i mr Dejan Čapo. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku su prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistem Republike Srbije, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Olena Papuga, Nada Lazić, Đorđe Stojšić, i magistar Dejan Čapo. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku su prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, prof. dr Janko Veselinović, akademik Ninoslav Stojadinović, Snežana Malović, Biljana Hasanović Korać, Aleksandar Senić, Branka Karavidić, Goran Bogdanović, Slobodan Homen, Ivan Karić i dr Blagoje Bradić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik dr Blagoje Bradić. Izvolite.
Zahvaljujem. Predložili smo da se član 6. briše, jer vi u članu 6. kažete da se broj 30. zamenjuje brojem 15. i mi predlažemo da se ova zamena briše i da ostane član koji je do sada važio u zakonu, koji kaže – Agencija pripreme objavljuje javni poziv za prodaju kapitala, odnosno imovine subjekta privatizacije, javni poziv sadrži poslovno ime subjekta privatizacije, podatke o strukturi i vrednosti kapitala, opis i vrednosti kapitala imovine, početnu cenu za prodaju kapitala, odnosno imovine, rok za podnošenje prijave za učešće, kao i druge podatke o značaju za sprovođenje postupka. Javni poziv iz stava 1. ovog člana objavljuje se najmanje u jednom dnevnom visoko tiražnom listu koji se distribuira na celoj teritoriji Republike Srbije, na internet stranici Agencije, najkasnije, bilo je 30 dana, vi kažete, predlažete da bude 15 dana,- pre dana koji je određen za dostavljanje prijava. Isto u skladu sa onim što sam malopre pričao, ja vas molim da te rokove ostavimo, jer to su rokovi gde vi ne možete da utičete da subjekat uradi sve u tom roku. Ne možete fizički da postignete i bolje im dati veći rok, jer šta će se desiti ako on stigne 16. dan?Onda ga zakon sputava i mislim da bi trebali da produžite rok. Najlakše je napisati nešto idealno, ali trebate da budete svesni da i cela ova priča danas je zbog toga što neko nije uradio posao. I hajmo da im damo šansu da urade posao. Kažem, kakvi su, takvi su, naši su, bolje nemamo.
Zahvaljujem. Reč ima ministar gospodin Željko Sertić. Izvolite.
Hvala lepo. Sada ću vam odgovoriti na oba pitanja, jer su obe stvari vezane iako su po dva člana pitanja. Prva stvar, većina kompanija koja već radi je već uradila određene procene i ne treba im produženo vreme za određivanje novih dokumentacija i novih priprema. Sa druge strane, moramo da ispoštujemo i rok koji smo predložili i tražili od poslanika, a to je 31. oktobar. Ako smo definisali u zakonu 31. oktobar kao rok do trećeg poziva za preduzeća koja ćemo objaviti do 31. maja a imaćemo preko 40 preduzeća objavljenih, juče je objavljen jedan deo, danas, sutra, svakog dana idu obaveze za firme, preduzeća, nećemo moći taj rok da ispoštujemo. I zato smo morali da skratimo rokove u najboljoj nameri da preduzećima omogućimo proces privatizacije. Tim ne utičemo na transparentnost postupka, ali povećavamo efikasnost učesnika postupka da budu brzi, efikasni u tom procesu. Sam ovaj član nam ostavlja 15 dana. Ako ne može da spremi ponudu za 15 dana, a vezano je za investitore, pa taj neće uraditi ni za 30 dana. Dakle, preduzeća sa kojima smo obavili razgovor koja su zainteresovana za privatizaciju kompanija znaju šta žele, znaju svoje poslovne planove u tom pravcu i potpuno smo sigurni da je 15 dana dovoljno. Generalni okvir, ponavljam je da budemo spremni da ispoštujemo rok 31. oktobar 2015. godine. Hvala.
Gospodine Bradiću, nemate pravo na repliku, možete samo po amandmanu. Izvolite.
Dakle, apsolutno se ne slažem sa vama gospodine ministre. Ja mislim da mi ovde imamo jedan deo kada pričamo, pričamo o zakonu i tome da ćemo biti rigidni i da to mora tako da se uradi, a onda odemo van ove sale i realni život kaže to nije tako. Suština cele ove priče, ja ću pokušati da bar prikažem kako ja to razumem i kako ja razmišljam o tome, je 92.000 radnih mesta koje hoćemo da zadržimo i to je imperativ cele priče. Sve ovo što mi imamo to je hartija, to jeste hartija na kojoj piše zakon, ali mi zakon možemo da promenimo. Sva suština promene zakona je, a mislim da smo tu svi saglasni, je da sačuvamo 92.000 radnih mesta. Na nama je, na Skupštini, na ministarstvu, na Vladi da uradimo sve što možemo kako znamo i umemo da ti ljudi ostanu da rade. To je valjda cela suština. Nije suština da donesemo zakone i doneli smo zakon, to smo uradili pre godinu dana pa menjamo rokove. Dajmo tamo gde vidimo da nešto ne štima, da damo šansu da svi koji znaju i umeju pomognu da se to reši. To što ćemo umesto 30 dana da kažemo – sada morate, niste naučili lekciju, sada ćete uraditi za 15 dana. On neće da je nauči, ako je ne nauči šta da radimo od oktobra? Šta ćemo da radimo za godinu dana ako se to ne desi? Nije suština da menjamo zakon, suština je da rešimo problem. Ponavljam, suština je 92.000 radnih mesta. Svako od vas ima neku firmu koja će da ode pod led. Mene boli mašinska i elektronska, nekog boli neka druga firma, draža mu je od mašinske i elektronske. Ali meni je bitno, jer su to moje komšije. Svako od vas ima komšije, dajmo da zakonom omogućimo, ako već menjamo rokove, ako već produžavamo rokove, dajmo da omogućimo da ti ljudi mogu da imaju šansu da nastave da rade. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Goran Kovačević.
Dame i gospodo, ja bih se potpuno složio sa ovim amandmanom i bio bih za, kada bi mi promenom zakona u Skupštini Republike Srbije čuvali 92.000 radnih mesta ili bolje reći pet miliona radnih mesta. Hajmo da promenimo sve zakone u Skupštini Republike Srbije ako ti zakoni donose radna mesta. Ali, nažalost, to nije tako. Radna mesta stvara ili pravi ili ih ukida tržište. Radi se o preduzećima koja su u procesu privatizacije koja je trebala da bude okončana najmanje pre desetak godina. Jer bez brze privatizacije koja je u stvari prodaja državnog kapitala i promena oblika iz jednog oblika zgrade i imovine u drugi, finansijski kapital, mi ne možemo da idemo dalje. Skupština Srbije nema mehanizam iako se u pravu ste, nalazi u jednoj podeljenoj funkciji gde ima vlasništvo, ako neko ko štiti interese države i želje da to vlasništvo sačuva i činjenice da je to vlasništvo netragom nestalo. Ne radi se o preduzećima koja imaju pozitivan kapital. Uglavnom se radi o svim preduzećima koja se i danas nalaze u procesu privatizacije. I ovih 17 koja imaju negativan kapital, njihove obaveze su mnogo veće nego njihova potraživanja. Pomerati rok sa 30 na 15 dana, moguće da ste u pravu, ali mislim da u skladu sa promenama koje su neminovne i koje podrazumevaju brzinu da bi se proces privatizacije što pre završio, 30, 15 dana ne znači ništa. radi se o preduzećima koja će tek na tržištu moći da prežive i sačuvaju radna mesta. Skupština Republike Srbije bez obzira da li menjamo, prihvatamo amandman ili menjamo član koji vi predlažete, šest, neće rešiti problem radnih mesta.
Hvala. Gospodine Bradiću, po kom osnovu? (Blagoje Bradić, s mesta: Replika.) Nemate pravo na repliku, kolega je samo pričao o tome kako odlučuje Skupština, da treba da donesemo zakon. (Blagoje Bradić, s mesta: Kolega je komentarisao moje izlaganje. Nije shvatio o čemu pričam.) Nije vas shvatio? Bojim se da je jako dobro shvatio. Na član 7. amandman su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanici Vladimir Pavićević, narodni poslanik Zoran Živković i zajedno narodni poslanici Marko Đurišić, prof. dr Janko Veselinović, akademik Ninoslav Stojadinović, Snežana Malović, Biljana Hasanović Korać, Aleksandar Senić, Branka Karavidić, Goran Bogdanović, Slobodan Homen, Ivan Karić i dr Blagoje Bradić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Zoran Živković.
Članom 7. se menja član 37. postojećeg zakona. briše se drugi stav koji kaže – Agencija za privatizaciju i kupac kapitala kao ugovorne strane potpisuju zapisnik koji sadrži specifikaciju imovine, prava i obaveza subjekta privatizacije itd. Mi mislimo da je brisanje ovog stava praktično dovodi do toga da će teško naći bilo koga ko će želeti da uđe u proces privatizacije ako nema informaciju o tome kakva je imovina, kakva su prava, kakve su obaveze subjekta privatizacije. U obrazloženju se kaže da je dosadašnjim zakonskim rešenjem bilo propisano da Agencija za privatizaciju potpisuje taj zapisnik o privatizaciji, a da praktično Agencija nije ovlašćena da to vrši, praktično, Agencija ne zna koja je specifikacija imovine prava i obaveza i pored toga kaže da je reč o preduzećima koje obavljaju svoju delatnost, te se, verovatno, menja imovina. Kako mislite da u trenutku privatizacije, kada se potpisuje ugovor, to nije vreme koje teče, to nije mutni Dunav, ni „Beograd na vodi“, to je jedan trenutak, jedan datum kada naravno može da se uradi bilans preduzeća i da se tačno vidi koja je imovina preduzeća, koje su obaveze, koja su potraživanja prav itd? Ko potpisuje ugovor sa kupcem? Kako kupac da zna šta je kupio, ako se briše odredba da Agencija za privatizaciju više nije u obavezi da to potpisuje? Gledao sam ovo rešenje, čitao sam ga pet, šest puta, ne mogu da nađem nikakav razlog, ni politički, ni dnevnopolitički, ni pravni, ni ekonomski, ni filozofski, ni bilo kakav, te bih voleo da čujem šta je razlog da se briše ovaj stav, i kako mislite da garantujete kupcu da zna šta je kupio?
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Blagoje Bradić. Izvolite.
Po amandmanu, prijavio sam se za amandman.
U redu je, izvolite, po vašem amandmanu. Izvolite.
Da, briše se predlog koji je dala Vlada, a ne amandman. Znači, to je amandman. Znači, tražimo da ostane član koji kaže, član 37. – ugovor o prodaji kapitala je ugovor po pristupu i može da sadrži odredbe o ugovornim stranama, predmetu prodaje, ugovorenoj ceni, roku plaćanja, iznosu i roku investiranja kupca, o obavezi poslovanja subjekta privatizacije, ograničenju raspolaganja imovinom i kapitalom subjekta privatizacije putem otuđenja i zaloga, zabrani smanjenja broja zaposlenih koji su u radnom odnosu na neodređeno vreme, obavezi isplate redovne zarade zaposlenima, sredstvima obezbeđenja urednog izvršavanja ugovornih obaveza i druge odredbe. Vi predlažete da se brišu ove rečenice – Agencija za privatizaciju i kupac kapitala kao ugovorne strane potpisuju zapisnik, koji sadrži specifikaciju imovine, prava i obaveza subjekta privatizacija, tj. koji čine ugovorne obaveze po pravilu traje dve godine, i td. i td. Mi predlažemo da se ovo što ste vi predloži ne prihvati, da ostane kako je doneseno prošle godine, jer smatramo da je ovakvo rešenje koje predlažete neprihvatljivo, jer upravo ove odredbe garantuju veći stepen pravne sigurnosti i lakše rešavanje eventualnih sporova. Upravo ova odredba omogućava da se tačno zna šta je kupljeno u postupku privatizacije. To je naš stav i mislimo da ćete napraviti grešku ako ne prihvatite naš predlog amandmana. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar gospodin Željko Sertić. Izvolite.
Vaši predlozi da se briše član 37. je u pravcu jasnoće, da se briše član 7. zakona kako bi ostao na snazi član 37. Suštinski se dešavalo u praksi da između subjekta privatizacije i Agencije za privatizaciju, koja u krajnjoj distanci vodi postupak i sprovodi ceo proces privatizacije, dođe do nesuglasica u kome su nam se dešavale stvari kao što su pogrešne procene, u kome direktorima preduzeća koja treba da budu privatizovana iz različitih razloga, ako nije bio interes da preduzeće uđe u proces privatizacije, da se nabilduju procene do visokog nivoa. Mi ovim odgovornost za procenu i za prodaju, koja je i zakonski definisana, stavljamo tamo gde treba da bude, dakle, na odgovorno lice iz subjekta privatizacije, a samim tim procenama koje smo tražili u prethodnim članovima da budu apdejtovane, dajemo mogućnost da se procene urade kvalitetnije, efikasnije, u roku koji predstavlja i to je sastavni deo cele priče, ali suština je da u samoj proceni, dakle, dokument koji vama daje neka kuća koja je ovlašćena za to, sve stavke od imovine, od potraživanja, stanja magacina, opreme, prava i svega je detaljno upisano i na osnovu toga data neka vrednost koja čini sve zbirno procenu. Dakle, sveukupnost ovoga nam je bila ideja. Ne kršimo načelo javnosti, jer u procenama mora da piše sve, ali stavljamo akcenat na odgovornost pojedinaca, odnosno direktora preduzeća koja su veoma često do sada, koristila situaciju, igrajući se procenama, da izbegnu proces same privatizacije.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković, replika. Izvolite.
Ako se prebacuje odgovornost direktoru subjekta privatizacije, kakve to veze ima samnom kao kupcem? Ja ne potpisujem ugovor sa direktorom preduzeća u privatizaciji, nego potpisujem ugovor sa Agencijom. Meni Agencija treba da garantuje da je po specifikaciji imovina prava i obaveze privrednog subjekta su te i te. Koje koristi imam od toga što ste vi podigli odgovornost direktora? Čak i to da se desi, ko meni garantuje da je ta odgovornost stvarno podignuta? Znači, ovim dovodite kupca u situaciju da on ne zna šta je kupio. Verujem da bilo koji dobronameran ili kupac koji ima malo pameti neće da napravi takav ugovor, a ako neće da napravi takav ugovor, neće biti privatizacije. Ako neće biti privatizacije, neće biti ni rešenja za ovih 500 i nešto preduzeća koja su ostala. Prema tome, nisam zadovoljan odgovorom. Moje pitanje je ko kupcu daje garanciju da je kupio imovinu prava i obaveze koje su date? Hvala.
Reč ima ministar Željko Sertić, pravo na repliku. Izvolite.
Samo kratko, iako ne znam koliko je vremena ostalo. Ne postoji subjekt privatizacije koji je bio sfera interesa nekog investitora, a da investitor već nije poslao svoju konsultansku kuću ili ekipu ljudi da uradi procenu, tzv. „nju dili džens“, i ekonomsku i pravnu ekspertizu i bilo koju drugu vrstu. Dakle, nema kupca koji ulazi u nešto što mu je već nepoznato. Ovim samo definišemo da u slučaju zloupotrebe, a to smo mogli i u prethodnom periodu da preduzeće da neku informaciju Agenciji i da se onda ne zna ko je odgovoran u krajnjoj liniji, sada tačno znamo, ako se desila zloupotreba, da je nešto sakriveno na takva način da ni država nije mogla da uđe u trag, da ni kupac zainteresovani kroz svoju ekspertizu nije mogao da uđe u trag, znamo ko je odgovoran za to.
Zahvaljujem. Gospodine Živkoviću, nemate osnov za repliku. (Zoran Živković, s mesta: Nisam zadovoljan odgovorom.) To je vaš problem što niste zadovoljni. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Pavićević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani potpredsedniče gospodine Arsiću, poštovani ministre Sertiću, poštovani gosti, najpre moram da zamerim gospodinu Arsiću na jednoj restriktivnosti sada, prilikom vođenja sednice Narodne skupštine. Nismo naučili da on ima takav pristup.
Možete o povredi Poslovnika, gospodine Pavićeviću.
Gospodine Arsiću, imamo zaista dobru raspravu. Dakle, ministar brani jedan pristup, meni se čini da se razmišlja o tome da je moguće prihvatiti ovaj amandman. Gospodin Zoran Živković vrlo dobro obrazlaže zašto je ovaj naš pristup dobar. Ja mislim, poštovana gospodo, da nema bolje situacije od te da tokom rasprave dođemo do onoga što je najbolje. Vi, gospodine Arsiću, umesto da podstaknete takav pristup, vi sprečavate dijalog. Zaista to sada ne mogu da razumem ovde, poštovana gospodo. Evo, još teku konsultaciju u timu ministra. Možda i ovaj naš amandman teći danas bude usvojen, možda se predomisli ministar, sve zavisi od snage argumenta, verujem. Zato i cenim, poštovana gospodo, što je ministar Sertić, za razliku od nekih drugih ministara ovde, i pre početka načelne rasprave pozvao šefove poslaničkih grupa, Zorana Živkovića, mene, da prisustvujemo jednom sastanku da se otkrije šta se nalazi u ovom Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji. Imam jednu zamerku. Ministar Sertić je rekao – baš zato što se bavim ekonomijom, baš zato što sam 25 godina proveo u privatnom sektoru, hoću da privatni sektor ima budućnost u ovoj zemlji. Onda nakon toga kaže – nema poslovne organizacije, asocijacije, komore stranog investitora koji je došao u Srbiju, a da ga lično predsednik Vlade nije primio. Gospodine Sertiću, to su suprotstavljene izjave. U prvoj kažete – ekonomija iznad politike, a u drugoj - politika iznad ekonomije. Pa, kakvo je to stanje u kojem prva adresa svakom čoveku mora da bude predsednik Vlade? Pa valjda ovde treba da stvaramo uslove pravne sigurnosti pre svega, pa da ne mora da razmišlja čovek koji dolazio o politici, poštovana gospodo. Hvala.
Vi se, gospodine Pavićeviću, sigurno slažete sa mnom da ja ne bih smeo da prekršim Poslovnik dok predsedavam, a najmanje član 104. Poslovnika o radu, gde je jasno definisano - pravila za diskusiju i razmenu mišljenja jesu u okviru normalnog rada i normalnog vremena, a pravo na repliku ide ukoliko se neko na sednici Narodne skupštine uvredljivo izrazi o narodnom poslaniku koji nije isti član poslaničke grupe, navodeći njegovo ime i prezime ili funkciju, odnosno pogrešno protumači njegovo izlaganje itd, itd. Ali, ako je gospodin ministar sam odgovarao, a nije pogrešno protumačio izlaganje, ne vidim kako da vam pomognem i molim vas da se ubuduće pridržavate odredaba Poslovnika koje su definisane članom 106. Poslovnika o radu Narodne skupštine. Reč ima narodni poslanik Goran Kovačević. Izvolite.
Zašto ja mislim da je ovaj amandman suvišan? Ugovor o prodaji kapitala smatra se zaključenim kada ga potpiše kupac agencije i overi nadležni državni organ. Tog trenutka je završen jedan kupoprodajni odnos. Zvali vi to privatizacijom ili kako god, to je kupoprodajni odnos. U članu 1. kažete da ugovor mora da sadrži neke osnovne elemente. Među tim osnovnim elementima jeste predmet prodaje. Kraj priče. Onog trenutka kada zaključite ugovor, vi tačno znate šta kupujete. Specifikacija imovine meni više izgleda kao interna stvar između državnih organa, što govori o teškoj situaciji koja postoji u komunikaciji između državnih organa. Znači, ovo bi bilo neprihvatljivo da je država Srbija već decenijama uređena država, pa da imate tačnu procenu kapitala, jasno funkcionisanje poslovnog rukovodstva u preduzeću i jasnu ulogu Agenciji za privatizaciju i Ministarstva. Onda mi nikako ne bi mogli da dođemo u situaciju da informacije o visini vrednosti obaveza i kapitala budu različite, ali u Srbiji to može. I, ako vi to možete, onda je ovo više potvrda činjenice da ne postoji jasna koordinacija i loše funkcionisanje među pojedinim institucijama koje su nadležne za proces privatizacije. Kao što ne treba štititi ni preduzeću u procesu privatizacije, ne treba ni štititi onog ko kupuje ta preduzeća. Prosto, postoji jasan tržišni mehanizam. Vi imate pravo da prekontrolišete funkcionisanje i dobijete sve informacije. Ovo nije najsrećniji postupak ni za onoga ko kupuje. Nisu ovo najsigurniji poslovi za onoga ko kupuje ta preduzeća. U tom kontekstu, sasvim je logično da odgovornost za procenu snosi onaj koji kupuje, a pošto Agencija precizno definiše i ovim zakonom se precizno definiše taj kupoprodajni odnos, onda nema razloga da postoji specifikacija imovine, jer ona ništa suštinski ne rešava.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne) Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Babić i dr Aleksandra Tomić. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Olena Papuga, Nada Lazić, Đorđe Stojšić i mr Dejan Čapo. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Balša Božović i Goran Ćirić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Balša Božović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Arsiću. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre i poštovani gosti, predložili smo da se obriše član 12. iz prostog razloga što kada je u pitanju Predlog zakona izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji odnosi se na produženje roka zabrane izvršenja po izvršnim sudskim nalozima poverilaca prema dužnicima, odnosno subjektima privatizacije do 31. 2015. godine. Ono što su dva pitanja za gospodina ministra, i mislim da su veoma smislena, s obzirom da su i gospodin Pavićević i Živković, a evo i gospođa Aleksandra Jerkov, ostali u čudu kada je u pitanju nepoštovanje odluke Ustavnog suda u ovom slučaju. Ni oni čak nisu uspeli da se načude. Evo, ja vam postavljam pitanje, a pokušajte vi da mi odgovorite. Poštovanje odluke Ustavnog suda kojom je onemogućavanje sprovođenja izvršenja proglašeno neustavnim. Dakle, i kada je u pitanju član 12. i kada je u pitanju član 13. To je naredni amandman koji smo podneli kao poslanički klub DS. Zašto predlagač ignoriše odluku Ustavnog suda Srbije, kada je jasno da Zakon o privatizaciji, iako je vrlo, kako ste vi rekli, reformski, nije i neće dati ikakve pozitivne efekte u ovom slučaju? Dakle, imamo potpuno kršenje ustavnih odluka i smatram da je ovo pre svega važno zbog vas kao ministra Vlade Republike Srbije, za koga, ponavljam, imamo određene simpatije, pošto ste poslednji ušli u brod koji tone. Dakle, važno je da odgovorite na ovo pitanje iz prostog razloga što je veoma bitno da usaglasimo podzakonske akte sa zakonom, a ne obrnuto, a sa druge strane zakonske akte sa Ustavom, što je neophodno da bi se jedan pravni sistem u potpunosti zaokružio. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Babić i dr Aleksandra Tomić. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku su prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik dr Aleksandra Tomić. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre, kolege poslanici, da se zahvalim ministru što je zaista imao razumevanja, a i ono što bi trebalo praktično kod svakog zakona voditi računa, a to je o ljudima koji sa invaliditetom zapošljavaju druge ljude sa posebnim potreba i ljude koji se bave profesionalnom rehabilitacijom, iz prostog razloga što se negde, kada je u pitanju privatizacija i stečaj, ti ljudi potpuno zaborave. Dakle, zbog toga je bilo vrlo važno da se ovakav amandman uvrsti u ovaj deo zakona i da se nađe kao sastavni deo jednog koncepta koji ovde imamo, a to je da ipak očuvanje nekih strateških, ne samo kompanija, nego i strateških ciljeva o kojima Srbija mora da razmišlja, bez obzira što mora da završio postupak privatizacije, ne sme nikada da se zaboravi. Zato što se smatra da je sam proces profesionalne rehabilitacije i ljudi koji su radno sposobni i osoba sa određenom vrstom invaliditeta i sa posebnim potrebama značajan resurs ove zemlje i da oni sami žele da budu sastavni deo privrednih aktivnosti Srbije. Hvala vam što ste uvažili ovo mišljenje.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 13. amandman su, u istovetnom tekstu, podneli narodni poslanici Vladimir Pavićević, narodni poslanik Zoran Živković, zajedno narodni poslanici Balša Božović i Goran Ćirić i zajedno narodni poslanici Borislav Stefanović, Gordana Čomić, Dejan Nikolić, Jovan Marković, Jovana Jovanović, mr Aleksandra Jerkov, Nataša Vučković, Vesna Marjanović i Dragan Šutanovac. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Član 13. je novi član, odnosno uvodi novi član koji glasi: „Protiv subjekta privatizacije koji je aktom Vlade određen za subjekt privatizacije od strateškog značaja i subjekta privatizacije čije se sedište nalazi na KiM ili je imovina na KiM ne može se nastaviti, odnosno pokrenuti postupak prinudnog izvršenja i prinudne naplate u roku od jedne godine.“ Time se uvodi jedna velika pravna nesigurnost onih ljudi, odnosno onih kompanija koje su poslovale sa navedenim privrednim subjektima. To znači da je do danas neko mogao da radi sa preduzećem koje će Vlada da nakon usvajanja ovog zakona proglasi strateškim. Znači, ja danas ne znam da li je neko preduzeće strateško, radim sa njim, danas im prodam nešto, ugovorim plaćanje od četiri dana, a ne neko duže, nego kratko plaćanje, i vi sutra donesete zakon i ja ne mogu da naplatim nikako to što sam prodao. To je apsolutna pravna nesigurnost i ne znam kako mislite da pravdate ovo, bilo pravno, bilo ekonomski, bilo na koji god način. To nema nikakve veze. Vi kažete u obrazloženju opet 25.000 radnika. Kakve veze imaju 25.000 radnika sa tim što neko ko danas vodi to preduzeće ulazi u loš ugovor i posle ga vi branite da on ne mora da plati to što je ugovorio danas? To je apsolutna pravna nesigurnost. Ja razumem potrebu da se zaštite neka preduzeća, pre svega ova na KiM, ali to apsolutno ne može da se uradi na ovakav način. Mislim da je ovo amandman koji morate da prihvatite, ako mislite da to što radite ima bilo kakve veze sa privrednom.
Zahvaljujem. Reč ima ministar gospodin Željko Sertić. Izvolite.
Biću veoma kratak. Za svaki odnos su potrebne dve strane, tako i za poslovni odnos. Svaka kompanija treba da vodi računa sa kim radi i to jeste jedan od pozitivnih i normalnih odnosa u biznisu. Ako vi ulazite već u određeni rizik, a vas niko ne tera, onda je to vaš problem. Sa druge strane, ovde se radi o produženju zaštite preduzeća koja su već u restrukturiranju. Vi danas već ne možete tim preduzećima da naplatite izvršnim sudskim presudama. Mi tražimo samo produženje u ovom periodu do godinu dana za ova preduzeća koja smo mi predložili i koja će Vlada doneti na nekoj od svojih narednih sednica, ali ponavljam, osnov poslovnih aranžmana jeste dobrovoljnost. Vas niko ne može naterati da robu, usluge ili nešto prodate nekome, ako vi to ne želite.
Po preporuci gospodina Pavićevića, pravo na repliku ima narodni poslanik Zoran Živković.
Bilo bi dobro da su potrebne dve strane. Ja se slažem, naravno. Svaki posao, svaki ugovorni odnos ima bar dve strane, u ovom slučaju dve. Ali, ovde se pojavljuje treća strana, a to je Vlada Srbije, koja jedan ugovor koji, ponavljam, stavimo se u poziciju, pustite ono što je već ugovoreno, neplaćeno i na sudu, nego vam govorim da nešto danas ugovaramo, vi noćas promenite zakon, ja sam u ugovoru te dve strane mislio da ću moći da naplatim to ako druga strana, protivno zakonu, izbegava plaćanje, a vi sad dajete, ozakonjujete mogućnost drugoj strani koja je strateška, po vašem mišljenju, da izigrava zakon. Ugovor jeste dobra volja dve strane, ali i poštovanje zakona. Znači, nije samo dobra volja. Možemo mi da se dogovorimo oko bilo čega pa da to bude protivno zakonu i onda se ide u zatvor, ili bi tako trebalo da bude, a vi ovde ozakonjujete nezakonito ponašanje. Mislim da je to osnovni problem i zbog toga smo intervenisali i gospodin Pavićević i drugi predlagači i ja sa tim amandmanom.
Pravo na repliku, ministar Željko Sertić. Izvolite.
Meni je potpuno jasan vaš principijelni stav da ste protiv zaštite preduzeća, produžene zaštite preduzeća, i to ste se veoma jasno izjasnili u svim prethodnim amandmanima i to mi je potpuno jasno. Ali, samo bih komentarisao vaš primer u kome ste dali da, ukoliko bi neko danas, juče ili sutra potpisao neki ugovor, da ga izlažemo dodatnom riziku. Ako neko ne zna o kojim preduzećima se radi, a svi znaju u državi koliko ih imamo i koliko problema, biće objavljeno veoma brzo, a sa druge strane, mi smo već najavili određena preduzeća koja bi mogla da dođu u tu grupu. Sa treće strane, ova preduzeća su toliko godina u problemima i o tome smo pričali, svi poslanici su o tome komentarisali, da svi jako dobro znaju sa čim se suočavaju i mislim da, osim ovog pravnog tumačenja, u realnom životu je jako dobro poznato sa kim poslujete, na kakav način je rizik u tom poslu prepoznat i mislim da takvih grešaka neće biti.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Pavićević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine Arsiću, potpredsedniče Narodne skupštine i predsedavajući današnjoj sednici, poštovani ministre Sertiću i poštovani gosti iz Ministarstva, najpre moram ovde da zapazim da je gospodin Arsić uočio da je prethodno pogrešio i ispravio sada svoju grešku. Ja veoma cenim sve osobe, koje kada uvide da su pogrešili, ne prave iste greške i sada je gospodin Arsić obezbedio da naša rasprava ovde teče. Bravo, gospodine Arsiću. Potom da kažem sada gospodinu Sertiću. Sada vama, gospodine Sertiću, ne mogu da kažem – bravo, jer upravo povodom našeg amandmana ovde, ja mislim da se vi sada suočavate sa pogreškama koje ste činili kada ste tvrdili da je dobro da se nekada često menjaju zakoni. Evo, gospodin Zoran Živković je vas sada na konkretnom primeru suočio sa problemom koji nastaje u takvim situacijama. Koji je ključni problem, poštovana gospodo, evo na ovom konkretnom primeru. Vidim i da narodni poslanici SNS sada pažljivo prate, i gospodin Jovičić, i Martinović, i Kovačević itd, problem je, gospodine Sertiću, što ulazimo sferu pravne nesigurnosti, a pravna nesigurnost, poštovana gospodo, uvek je ključna prepreka i za ulaganje i za razvijanje funkcionišuće tržišne privrede. Gospodine Sertiću, ne samo pravna sigurnost, nego još jedno veće načelo iz kojeg proističe ovo načelo pravne sigurnosti, a na osnovu tog načela, gospodine Sertiću, i predvidivost poslovanja. To je načelo vladavine prava, u članu 3. našeg Ustava definisano kao osnovno načelo. Ako imamo vladavinu prava, ako imamo pravnu sigurnost, ako imamo predvidive uslove poslovanja, to je to, gospodine Sertiću, a nisu predvidivi, nisu jasni, nije sve povoljno, kada se umesto vladavine zakona bavimo vladavinom čoveka, ili vladavine ljudi, e, tu nema uslova za tržišnu privredu, za koju se, formalno, gospodine Sertiću, ja sam primetio, zalažete. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Balša Božović. Izvolite.
Po amandmanu. Zahvaljujem se, gospodine Arsiću. Ovo je poslednji moj lični amandman koji sam podneo, želeći da zakonsko rešenje bude što bolje i efikasnije, imam jedno pitanje koje će, zamolio me je ministar Vlade Demokratske stranke u pripravnosti, gospodin Ivan Stefanović, postaviti preko mene lično, vama, kao ministru privrede Vlade Republike Srbije. Vi ste i sami rekli da vam je ostavljen vruć krompir sa kojim ni sami ne znate kako ćete da se izborite u narednom periodu. U pitanju je 17 strateških preduzeća i 25 hiljada radnika koji rade u tim preduzećima. Svesni ste da ovim odlaganjem ćemo za godinu dana u tim preduzećima imati mnogo veća dugovanja nego što su to danas. Svesni ste toga da će iz budžeta Republike Srbije dodatna sredstva biti uplaćivana tim preduzećima da bi ostala takoreći živa i da bi ostala na tržištu. Svesni ste takođe toga da plana revitalizacije tih preduzeća još uvek nema. Svesni ste takođe i toga da investitora i strateških partnera za ta preduzeća takođe nema i da bi oni u suprotnom bili poznati građanima Srbije. Sada, jedno je pitanje, da li možda imate plan da reformskim poduhvatom, kao ministar privrede, od tih 25 hiljada radnika spasite makar 15 hiljada radnika, ukoliko bi to uradili danas. Stečaj ste predvideli dan nakon vanrednih parlamentarnih izbora i tada od tih firmi i preduzeća neće ostati ništa. Da li možda mislite, ukoliko ne bi bilo pritisaka premijera na vas lično, da taj reformski poduhvat uradite danas, dobićete od nas i podršku za tako nešto, da možda spasite, od 25, makar 15 hiljada jer za godinu dana neće biti spašeno nijedno jedino? Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Jovičić. Izvolite.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, neverovatna briga prethodnog govornika za javna preduzeća. To što je ovo pitanje upućeno od strane ministra Vlade u senci Demokratske stranke, mislim da mi moramo da damo adekvatan odgovor, s obzirom da je to veoma ozbiljna vlada koja je već pokazala prve rezultate za ova dva meseca od formiranja, mada ih mi nismo videli. Ti rezultati su najverovatnije ostali u senci. Da li je moguće, da neko danas, je potpuno kontradiktoran u smislu, kritikujete što neka preduzeća idu u stečaj, a sad ona koja hoćemo da sačuvamo kažete – pa što odlažete? Što ih ne gurate, što brže u provaliju u koju ste ih vi gurali? Prethodni govornik mora da zna jednu stvar, da mi pokušavamo da odložimo vreme za rešavanje preduzeća njih 17, i možda će država dati nešto novca da bi se našli ljudi koji će to na jedna normalan način privatizovati i da to više nije pljačkaška privatizacija kao u vaše vreme. Ali, mi štitimo 17 strateških, vi ste štitili 400 onih preduzeća iz kojih ste uzimali novac u sopstvene džepove, a onda podizali kredite po nepovoljnim uslovima da biste davali subvencije i održavali se na vlasti. Pa, kako vasnije sramota? Ovo je hrabra odluka u kojoj želimo da sačuvamo 21.500 radnika na poslu, i ovih 17 preduzeća su većina njih već ušla u proces privatizacije, već postoje ljudi koji su zainteresovani. Kada govorimo i o FAP-u, IKARBUS-u io ostalim preduzećima. Pa, da li vi sada držite predavanja nama koji ste imali preko 104 preduzeća koja su bila u restrukturiranju zatim su prodata i koliko su bili dobri ugovori. Od njih 104, 87 se ponovo vratilo državi, jer su to sigurno bili veliki biznismeni, prepušteni, koji su novac u ovoj zemlji stekli na odgovoran, pošten i čestit način. Nisu bili, to su bili funkcioneri koji su bili bliski vašoj stranci i tako ste se ponašali prema javnim preduzećima, ali ta praksa je prekinuta. Vi ste imali slučajeve u prošlosti, da neko ko je bio blizak vašoj vlasti, želi da kupi neko preduzeće, on pre nego što je to preduzeće kupio, on stavi to preduzeće pod hipoteku, uzme novac i od tog novca posle dobije to preduzeće. Svašta ste radili. Imali ste spregu i banaka, i vlasti, i političara, i tajkuna, radili ste šta ste hteli. Ta praksa je završena konačno i ne kažem da narodni poslanici SNS nisu svesni da je teško tim radnicima. Pa, jeste teško. To su radnici koji nisu primili možda mesecima plate, koji teško žive, koji imaju porodice, koji imaju decu koju izdržavaju i koju školuju. Ali, postavlja se jedno ključno pitanje, od 2000. godine pa na ovamo, kada ste obećavali bajke, bolji život, kada ste obećavali nova radna mesta, da će ta preduzeća biti privatizovana na najpošteniji i transparentniji način. Šta se desilo u međuvremenu? Samo dajte odgovor na to pitanje. Uvek je kritika dobra ako dolazi od nekoga ko je pošten i čestit i ko želi promene na bolje, ali kad kritika dolazi od vas, pa, to je zaista sramota. Od vas koji ste ta preduzeća rasparčavali, prisvajali, vraćali, uzimali, oduzimali kako ste god hteli. Od 2000. godine pa na ovamo. Sve stranke koje su krenule iz DOS-a, sve, i kao što vidim, očekuje se da se to i dalje cepa, koliko ste složni i koliko mislite na narod. Mi želimo na sve moguće načine da konačno raskrstimo sa prošlošću u smislu da nešto što više ne može da funkcioniše zbog zastarele tehnologije, zbog globalnog okruženja na tržištu, nađemo rešenje kako na najbezbolniji način da to premostimo i da novac koji smo odvajali, po 700, 800 miliona evra godišnje, to ste nam vi ostavili, jer ste vi to znali najbolje, kako da preusmerimo u realan sektor, u zdravu ekonomiju i kako da ljudi dobiju konačno šansu kroz godinu, dve dana da rade u realnom sektoru. Nešto što donosi prihod i za budžet Republike Srbije, nešto što će u svim bilansima naše zemlje i naše kase biti pozitivno i tu se suštinski razlikujemo. Suštinski se razlikujemo. Svi smo svesni kako ste se ponašali prema javnim preduzećima i najmanje imate prava da o tome pričate. Zato pustite da radimo za dobrobiti generacija koje dolaze. Vi ste znali samo da radite za vaše lične interese i znali ste da kupujete glasove pred izbore. Kao što vidite, mi ćemo imati lokalne i pokrajinske izbore, ali ne mislimo da ih kupujemo. Najlakše bi bilo Željku Sertiću, ministru ili Aleksandru Vučiću da kaže – znate, ajde da pozovemo da uzmemo neki kredit od tri milijarde. Pa, da opet guramo novac u rupu, u bunar, da bismo dobili neke lokalne, pokrajinske ili bilo koje druge izbore. Nećemo tako da se ponašamo prema našoj državi, prema našem narodu. Te bolne rezove koji moraju da se sprovedu, preuzeli smo na sebe, u vama tu podršku naravno nemamo i ne očekujemo, jer vi ste znali samo da se ponašate suprotno od toga. A to je da nas obmanjujete, da nas varate i naravno, većinu građana u tim javnim preduzećima da pljačkate. I, to ste znali stvarno da radite na najbolji mogući način, ali ta praksa je završena. I zato, kao narodni poslanik, kao mlad čovek koji živi u ovoj zemlji, koji naravno planira da živi i narednih 30, 40 godina u ovoj zemlji, svaka vam čast, što preduzimate mere koje će sutra generacijama koje dolaze ostaviti jednu uređenu, našu Srbiju, bez obzira ko na vlasti u tom trenutku bude. Nama je bitno da uspostavimo sistem, sistem da više ne izvlačimo iz džepova naroda novac i guramo u nešto što se ne vraća ni u kom smislu, ni u profitu, ni u produktivnosti, ni u čemu. I, to smo gledali godinama. Zato je vreme da raskrstimo sa time da bismo te mlade ljude, na koje se vi pozivate da odlaze iz ove zemlje, a najviše su odlazili od 2000. godine, kada ste uveli velike reforme, da ih zadržimo u ovoj zemlji, i da rade u realnom sektoru, u realnoj privredi, u zdravoj ekonomiji. A da bismo to postigli, to nećemo sigurno postići tako što ćemo da obećamo med i mleko, kao što ste vi govorili da će 2008. godina, kada je počela svetska kriza, biti šansa za Srbiju. Mi kažemo- šansa za Srbiju je rad, disciplina i da raskrstimo sa stvarima koji su teret za naš narod, za našu ekonomiju i za našu budućnost. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici,član 13. govori o zaštiti preduzeća od strateškog značaja, i o zaštiti 25.000 zaposlenih. Predložiti da se taj član briše, nije samo nehumano, već po određenim firmama i preduzećima izgleda i suludo. Ja ću navesti primer PKB-a. Dakle, PKB kojim je upravljala stranka bivšeg režima kroz Grad Beograd, koji je 2011. godine imao dug od 1.900.000.000, dakle manje od 20 miliona evra. Posle toga, ta dobitnička privredna politika je u Gradu Beogradu od PKB napravila dužnika čiji se dug za dve i po godine uvećao za 70 miliona evra i dostigao iznos od 10 milijardi dinara. Dakle, to je ta privredna politika koja od dobitnika pravila gubitnike. PKB ima 19.000 hektara poljoprivrednog zemljišta, državnog poljoprivrednog zemljišta koje mu je dato bez naknade, koje mu je pripojeno, koje privatni poljoprivredni proizvođači plaćaju zakup otprilike od pet do šest miliona evra. Ni to nije pomoglo da se ne prave ovoliki gubici, pa se recimo u tom periodu, za tri štale koje su koštale, trebale da koštaju tri i po miliona evra, koje su pravljenje bez građevinske dozvole i koje do dana današnjeg nemaju upotrebnu dozvolu zbog toga, umesto tri i po miliona potrošilo 12 miliona evra. Tako da je štala po jednoj kravi za svaku kravu košta preko 10 hiljada eura, da su joj pravili kuće na tom zemljištu sa punim nekim komforom, manje bi koštala nego što su koštale štale. Napominjem da su to bile tri koje je gradila firma koja se nikad nije bavila nikakvo gradnjom, firma iz Kikinde koja se uglavnom bavila prodajom određenih delova. PKB je od sigurnog dobitnika posao gubitnik i gle čuda oni su pokušali, najverovatnije zbog buduće privatizacije da PKB-u koji ima osam hiljada hektara svog zemljišta pripoje 19.350 hektara poljoprivrednog zemljišta, građevinskog zemljišta 835 hektara i 1.279 hektara drugog zemljišta što je ukupno 21.471 hektara. U „PKB“ je u tom periodu greškom konvertovan zemljište od 509 hektara, u Kovilovu 99 hektara, u Ovči 410 hektara. Ako vam kažem da je „Lidl“ i firma „MPC“, čini mi se, plaćala jedan hektar građevinskog zemljišta u tom reonu od 850 do 900 hiljada evra, ne treba mnogo pameti da se pomnoži 509 hektara sa tom sumom i da se dobije koliko je koštalo to greškom konvertovano zemljište, koliko je koštalo, ne samo „PKB“ i Grad Beograd već koliko je koštalo ovu državu. Ovde se nastupa, posebno od stranke bivšeg režima, kao da smo zatekli idealnu državu, kao da smo zatekli idealnu privredu koja isporučuje novac svima, koja garantuje dobre plate, dobre penzije, punu uposlenost. Kao da nismo zatekli potpuno razvaljenu, obogaljenu, zapuštenu i napuštenu državu sa privrednim sistemom koji je po broju nezaposlenih, a sa prosečnom nacijom starom 42 godine, govorio sasvim jasno da nemamo privredu koja može da nosi plate i penzije ovom stanovništvu i u ovako malom iznosu kakav je sada. Srbija koju smo zatekli bila je ravna marsu. Bilo je uslova za život ali u njoj nije bilo života. Takođe je nedopustivo da stranka bivšeg režima ovde čini sve da se i u buduće ne uradi ništa, da se to zapušteno i napušteno stanje nastavi. Ja ne želim da kažem da oni trebaju da ćute ali treba da pogledaju rezultate koji su očigledni i koji govore da je privreda gotovo desetkovana, da su radna mesta počišćena i da su prirodni i stvoreni resursi uglavnom koristili njihovim prijateljima da svoja enormna bogatstva uvećavaju, a da je stanovništvo ostalo sasvim nezbrinuto i da ti prirodni stvoreni resursi nisu bili u korist svih stanovnika već samo u korist pojedinih i zato se to društveno bogatstvo prelilo u džepove određenog broja, malog broja ljudi. Srbija koju mi treba da izgradimo, jer u ovoj državi nije bilo države, treba izgraditi državu i novi privredni sistem u kome će biti posle i hleba za sve. U kome niko neće više biti siromašan, niko ne treba da bude bos, niko ne treba da bude go. Dakle, Srbija mora da prirodnim stvorenim dobrima da stvori uslove da svako ima pravo na komad hleba, na krov nad glavom i da ima neku određenu perspektivu. Država koju smo zatekli je bila takva da nije bilo dovoljno crne boje kojom bi se oslikalo stanje koje je zatečeno. Dakle, treba okrenuti list. Ja poštujem što predsedavajući ima određenu toleranciju prema opoziciji, s obzirom da je imao iskustva sa rigidnim Poslovnikom i rigidnim tumačenjem tog Poslovnika. Nemam ništa protiv prigovora ali svi treba da znamo da treba izgraditi državu u državi u kojoj nije bilo države i da je naš posao ravan pokušaju da se od riblje čorbe napravi akvarijum. Hvala.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici saglasno članu 27. i članu 87. stavovi 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18,00 časova zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akte iz dnevnog reda ove sednice. Određujem pauzu u trajanju od pet minuta, dok se ne vrati ministar u salu. Nastavljamo sa radom. Na član 15. amandman u istom tekstu podneli su narodni poslanici Vladimir Pavićević i Zoran Živković. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Član 15. je novi član koji nastavlja seriju članova koji unose pravnu nesigurnost u ovu oblast. Naime, član 15. glasi – postupci privatizacije započeti do dana stupanja na snagu ovog zakona, znači započeti po starom zakonu pre izmena, nastaviće se po odredbama ovog zakona. Zamislite da neki investitor, kupac kapitala potencijalni se prijavi za neku privatizaciju, uđe u proces privatizacija, a onda mu na pola tog procesa promenite uslove. To je kao da igrate fudbal i onda vam sudija u jednom trenutku kaže – a, sada igramo vaterpolo. Vi, pošto nemate pojma sa vaterpolom i pitanje je da li znate da plivate, imate opasnost da se udavite u celoj toj igri. Ne postoji nikakvo opravdanje da se tako nešto uradi, a posebno to nije dato u obrazloženju za odbijanje ovog amandmana koje je potpuno besmisleno. Ja sam u konsultacijama pitao ministra koliko to preduzeća imamo koja su u procesu privatizacije gde je započet proces privatizacije. Rečeno je nekoliko, 2,3,4 i onda je to razlog višeda se ne unosi jedan ovakav član koji vrlo lako može da padne na Ustavnom sudu, a sigurno može da izazove pojačanu sumnju kupaca investitorai da li uopšte da ulaze u proces privatizacije, u Srbiji, jer stalno neko može da se poziva na ovaj član 15. ili da stalno menja zakone, pa da, kada uđete u neki proces privatizacije, dobijate potpuno nove uslove. Mislim da, ovaj amandman, naravno, kao i svi drugi, ali ovaj posebno, zaslužuje da bude usvojen. Hvala.
Da li još neko želi reč? Na član 17. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, prof dr. Janko Veselinović, akademik Ninoslav Stojadinović, Snežana Malović, Biljana Hasanović-Korać, Aleksandar Senić, Branka Karavidić, Goran Bogdanović, Slobodan Homen, Ivan Karić i dr. Blagoje Bradić. Reč ima narodni poslanik dr. Blagoje Bradić.
Zahvaljujem. Gospodine ministre, uvaženi gosti iz Ministarstva i iz Agencije, poštovane koleginice i kolege, uložili smo amandman na član 17. koji ima samo jedan stav, a mi smo dodali još jedan stav. Izvorni predlog Vlade glasi – Ministarstvo nadležno za poslove privrede, nastavlja da obavlja kontrolu i verifikaciju postupaka svojinske transformacije i procene vrednosti kapitala, koji su započeti, a nisu završeni, kao i kontrolu procene vrednosti kapitala učesnika statusnih promena. Mi predlažemo da se doda 2. stav, pored ovog stava koji je predložila Vlada, a koji glasi – Vlada podnosi Narodnoj skupštini preko nadležnog odbora godišnji izveštaj o efektima primene ovog zakona. Dali smo obrazloženje, s obzirom na značaj ovog zakona, odnosno značaj okončanja procesa privatizacije, ali imajući u vidu da se izmenama i dopunama uvode određeni izuzeci, u pogledu roka završetka privatizacije, kao i odlaganje postupka izvršenja, nad subjektima privatizacije, vrlo je bitno ustanoviti posebnu obavezu Vlade, da upravo po pitanjima primene ovog zakona podnosi Narodnoj skupštini izveštaj. Vi ste odgovorili, samo da nađem – da se amandman ne prihvata, jer se saglasno postojećim zakonskim rešenjima, Zakona o javnim agencijama i Zakona o privatizaciji, na mesečnom nivou, usvajaju izveštaji o radu Agencije za privatizaciju, a saglasno važećem članu 84. stav 3. Zakona o privatizaciji, Ministarstvo privrede je dužno da nadležnom odboru Narodne skupštine podnosi mesečne izveštaje o stanju postupka privatizacije, kao i da pruži sve potrebne podatke i informacije po zahtevu nadležnog odbora. Vaše legitimno pravo je da ne prihvatite naš amandman. Mislim da je dobro da jedanput godišnje raspravljamo, kao što danas raspravljamo. Stvar je skupštinske većine da li želi da se to što se dešava oko privatizacije, obavezno čuje ili po potrebi, legitiman stav. Mislim da bi trebalo da prihvatite ovaj predlog, iako se podnose mesečni izveštaji od strane Agencije, red je da Vlada jednom godišnje, pošto je vrlo bitna tema, izađe pred narodne poslanike, pa ma šta bilo i podnese izveštaj. To je naš predlog, a vi izvolte, nadam se da ćete prihvatiti.
Zahvaljujem. Reč ima ministar, gospodin Željko Sertić. Izvolite.
Mi nismo prihvatili ovaj amandman zato što bi on promenio već pravila koja postoje i vi ste obrazložili sami da Vlada podnosi, odnosno ministarstvo podnosi izveštaje Skupštini, itd, s tim, s obzirom da ste posebno akcentovali ovaj proces i sve ovo što se dešava danas. Kao ministar privrede vam sada kažem da sam raspoložen u bilo kom momentu, bilo kada, kada me kao Skupština pozovete ovde, pet puta godišnje, pet puta mesečno, bilo kada da dođem da vam dam iscrpan izveštaj za svako preduzeće, za status svakog preduzeća i za bilo koji deo procesa privatizacije i da na taj način jednostavnije rešimo sva pitanja. Sa druge strane i mediji su upoznati sa svim procesima, pozivamo i sve zainteresovane druge strane da budu uključene u sve procese, da bi upravo na takav način ne samo učinili transparentnim procese, ono što mi radimo, nego da bi nam pomoglo u procesu da i na taj način pritiskom javnosti sve činioce procesa nateramo da urade svoj posao i brže i efikasnije. Hvala.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne) Na član 18. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Vladimir Pavićević, narodni poslanik Zoran Živković, zajedno narodni poslanici Borislav Stefanović, Gordana Čomić, Dejan Nikolić, Jovan Marković, Jovana Jovanović, mr Aleksandra Jerkov, Nataša Vučković, Vesna Marjanović, Dragan Šutanovac i zajedno narodni poslanici Marko Đurišić, prof. dr Janko Veselinović, akademik Ninoslav Stojadinović, Snežana Malović, Biljana Hasanović Korać, Aleksandar Senić, Branka Karavidić, Goran Bogdanović, Slobodan Homen, Ivan Karić i dr Blagoje Bradić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Ovaj novi član 18. gde se po ko zna koji put u poslednjih nekoliko godina krši Ustav sa rokom od kada važi zakon, ustavna odredba je da to bude osam dana od dana objavljivanja u „Službenom glasniku“. Ovde je to formulacija da stupa na snagu danom objavljivanja u „Službenom glasniku“, da ne ulazim sada u eksplikaciju kako je teško utvrditi kad je objavljen i kada stupa na snagu, da li je to pre podne, u podne, posle podne, da se vratim na suštinu. Nema nikakvog razloga da se odbije ovaj naš amandman zato što time želimo da se primenjuje ustavna odredba. Obrazloženje za odbijanje amandmana kaže – zato što, krajem ovog meseca, znači preksutra, ističe rok kojim su zaštićene ove firme, a ja pitam – a šta ste čekali do sada? Što to niste uradili pre mesec dana? Imate predsednika Vlade koji radi 18 sati dnevno. Pa da ste vi radili bar dva sata dnevno, mogli biste da dođete do te situacije da se ovo donese, da se stavi na dnevni red Skupštine, tako da može da istrpi poštovanje Ustava. Međutim, pošto je to potpisao predsednik Vlade, onda je očigledno da je bolje da on ne radi 18 sati dnevno, jer kad radi 18 sati dnevno ne radi ništa što bi bilo korisno za ovu državu i za ovaj narod. Prema tome, tačno je da to mora da počne da važi protivno ustavnom roku, ali razlog za to je neodgovorno ponašanje Vlade. Još jednom, nisam dobio odgovor na pitanje oko člana 15. - zašto se menja pravna sigurnost ulagača ministre, na to mi niste dali odgovor, osim ako se niste branili ćutanjem?
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Blagoje Bradić. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine ministre, kolega je objasnio pošto imamo isti predlog, mi smo dali predlog da se u članu 18. umesto što ste vi napisali da ovaj zakon stupa na snagu danom objavljivanja u „Službenom glasniku Republike Srbije“, da se to dešava osmog dana, i normalno tada bi probili rok, danas je 27. maj, rok za zaštitu koji je bio po starom zakonu donesenom pre godinu dana je bio 31. maj i onda bi sve ovo palo u vodu, jer bi poverioci utužili privredne subjekte kako vi kažete i ne bi imali taj kapital koji je potreban za privatizaciju, on bi se urušio. Sada da se vratimo par članova unazad. Kada sam tražio da se produži rok sa 30 na 45 dana, sa 15 na 30 dana, vi ste rekli da to treba u skladu sa zakonom, a ja sam vam rekao da to ne zavisi od vas, nego zavisi od ljudi na koje vi ne možete da utičete. Pa evo, da su vaši u ministarstvu koje vi vodite vam rekli da ističe zakon i da treba da se produži, da ste samo sedam dana ranije ušli u ovu proceduru, ovo bi se donelo po zakonu, tj. u roku od osam dana od dana donošenja odluke o objavljivanju u „Službenom glasniku“, osmog dana i mi ne bi imali razlog da vam ovo spočitavamo. Normalno je da vi kao jedan čovek ne možete da pratite šta radi celo ministarstvo. To je jedan sistem. To je jedna mašinerija koja radi, gde svaki šraf mora da zna svoje mesto. E, zbog toga sam ja tražio produženje rokova, jer to smo pričali i prošle godine u ovo vreme. Normalno da smo mi bili krivi za sve i u redu je, nema problema. Krivi smo. Ali, prošlo je godinu dana, nismo mrdnuli crtu. Pa opet smo mi krivi. U redu da budemo opet i mi krivi. Ali, problem je šta će biti sa 92.000 radnih mesta. Ako ih zguramo u tesan okvir, ako skratimo rokove, mi ćemo doneti zakon, ali efekti neće biti onako kako mi želimo i očekujemo. To je problem. Zato sam insistirao da ostanu rokovi, ne da bi ja imao nešto samo kontra protiv skupštinske većine, nego sam ubeđen da ono što nije moglo da se završi na toliko mnogo vremena, govorim o devet meseci, deset, koliko ima od donošenja ovog zakona prošle godine, sada mi tražimo da se to završi sa opet kratkim rokovima i sa obavezama koje mora u mnogo kraćem roku da se ispune. S toga mislim da ćemo imati problema i molim vas ako ikako možete kao ministar da prihvatite ove amandmane pre glasanja ili kao predlog Odbora, kako god, i da damo šansu da bar oni koji imaju tračak nade to i ostvare i ostanu na svojim radnim mestima. Hvala.
Reč ima narodni poslanik dr Aleksandra Tomić. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministri, kolege poslanici, pa mi da radimo 24 sata ne možemo da rešimo probleme koji su ostali iza naših prethodnika, što iz 2003, što iz 2008, 2009, 2010, 2011, 2012. godine. Ali uopšte predlog ovakvog amandmana je već viđen u mnogim zakonskim rešenjima. U ovom zakonskom rešenju on ruši koncept potpuno ovih izmena i dopuna Zakona. Ruši koncept uopšte i na neki način rešavanja problema i u ovih 17 strateških preduzeća. Na kraju krajeva, ruši koncept da se zadrži koliko-toliko 25.000 radnih mesta, tako da ovakav amandman sa razlogom nije prihvaćen i mislim da u budućnosti zaista to treba i reći da predlagači se konceptualno ne slažu uopšte sa ovakvim zakonskim predlozima i da to jednostavno artikulišu kroz svoje amandmane, koje povezuju sa određenim ustavnim rešenjima. Naravno da nije protivustavno da zakon stupi na snagu po objavljivanju u „Službenom listu“, i po danu glasa i naravno da je to jedna zamena teza, ali u ovom slučaju je to potreba zbog toga što ipak, znači, imamo jednu odgovornu Vladu, imamo jednu odgovornu skupštinsku većinu koja misli na sve radnike od ovih 92.000, a naročito na onih 25.000 koji su obuhvaćeni ovim zakonskim rešenjem. Hvala.
Zahvaljujem. Po amandmanu, narodni poslanik dr Blagoje Bradić, još dva minuta je preostalo.
Ja vam se zahvaljujem. Trudiću se da budem brz. Koleginica me nije razumela, ali ponoviću radi građana Srbije. Dakle, zakonska obaveza i zakonska procedura je da zakon stupa na snagu osam dana nakon objavljivanja u „Službenom glasniku“. Ja sam rekao da ovaj zakon mora da bude donesen zaključno sa 31, jer tada prestaju pravne zaštite preduzeća donesene prošlim zakonom koji ste vi doneli, koji ste vi odredili rokove, koji ste vi ovde izglasali pre nepunih godinu dana. Ja samo kažemda je neodgovorno od strane stručnih službi, bilo ministarstva ili Vlade, što nisu ovaj zakon doneli sedam dana ranije. Nema razloga da ovo dođe sedam dana kasnije i onda ne bi bili u situaciji da donosimo zakon koji po hitnom postupku, hitno rešava da stupi na snagu odmah po objavljivanju u „Službenom glasniku“. Tu je osnovni problem koleginice. Tu je problem. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne) Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu i pojedinostima i u celini. Primili ste amandmane koji su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Zoran Živković, Vladimir Pavićević, Miroslav Markićevi, Velimir Stojanović, Marko Đurišić, prof dr Janko Veselinović, akademik Ninoslav Stojadinović, Snežana Malović, Biljana Hasanović Korać, Aleksandar Senić, Branka Karavidić, Zoran Bogdanović, Slobodan Homen, Ivan Karić i dr Blagoje Bradić. Primili ste izveštaj Odbora za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku i Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo, kao i mišljenja Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3 Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 3. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, prof. dr Janko Veselinović, akademik Ninoslav Stojadinović, Snežana Malović, Biljana Hasanović Korać, Aleksandar Senić, Branka Karavidić, Goran Bogdanović, Slobodan Homen, Ivan Karić i dr Blagoje Bradić. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, prof. dr Janko Veselinović, akademik Ninoslav Stojadinović, Snežana Malović, Biljana Hasanović Korać, Aleksandar Senić, Branka Karavidić, Goran Bogdanović, Slobodan Homen, Ivan Karić i dr Blagoje Bradić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, prof. dr Janko Veselinović, akademik Ninoslav Stojadinović, Snežana Malović, Biljana Hasanović Korać, Aleksandar Senić, Branka Karavidić, Goran Bogdanović, Slobodan Homen, Ivan Karić i dr Blagoje Bradić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Markićević i Velimir Stanojević. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandmane u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, prof. dr Janko Veselinović, akademik Ninoslav Stojadinović, Snežana Malović, Biljana Hasanović Korać, Aleksandar Senić, Branka Karavidić, Goran Bogdanović, Slobodan Homen, Ivan Karić i dr Blagoje Bradić. Vlada i Odbor za privredu, regionalni razvoj, trgovinu, turizam i energetiku prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, prof. dr Janko Veselinović, akademik Ninoslav Stojadinović, Snežana Malović, Biljana Hasanović Korać, Aleksandar Senić, Branka Karavidić, Goran Bogdanović, Slobodan Homen, Ivan Karić i dr Blagoje Bradić. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Određujem pauzu do 16,30 časova i nastavićemo sa radom sednice.
Izvinjavamo se zbog pogrešnog obaveštenja. Sednicu nastavljamo u 15,30 časova. Zahvaljujem. [[Posle pauze]] Na osnovu člana 168. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, Poslanička grupa Srpske napredne stranke predložila je da se po hitnom postupku stavi na dnevni red ove sednice Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova i zamenika članova Odbora Narodne skupštine Republike Srbije, koji je podnela Narodnoj skupštini 25. maja 2015. godine. Prema članu 168. stav 3. Poslovnika, o predlogu za stavljanje na dnevni red reizbora za izbor, imenovanje, izvršenje, prestanak funkcije, po hitnom postupkuu toku sednice, Narodna skupština može odlučivati, pod uslovom da sednici prisustvuje većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za glasanje, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice za glasanje. Stavljam na glasanje predlog da se navedeni akt stavi na dnevni red sednice. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 133, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 11 od ukupnog prisutnih 144 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila ovaj predlog. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda - PREDLOG ODLUKE O IZMENAMA ODLUKE O IZBORU ČLANOVA I ZAMENIKA ČLANOVA ODBORA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE Primili ste Predlog odluke koju je podnela Poslanička grupa Srpske napredne stranke. Pre otvaranja jedinstvenog pretresa, podsećam vas da prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 192. stav 3, a shodno članu 157. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Da li predstavnik predlagača, narodni poslanik Zoran Babić, želi reč? (Ne) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? (Ne) Pošto nemamo listu govornika, zaključujem jedinstveni pretres o Predlogu odluke. Pošto smo obavili jedinstveni pretres, Narodna skupština će u Danu za glasanje odlučivati o Predlogu odluke. Poštovani narodni poslanici, s obzirom na to da je Narodna skupština završila raspravu po svim tačkama dnevnog reda ove sednice, saglasno članu 87. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, određujem sredu, 27. maj 2015. godine, sa početkom u 15.40 minuta, kao Dan za glasanje o tačkama dnevnog reda Devete sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2015. godini.
Poštovani narodni poslanici, pre nego što pređemo na odlučivanje, potrebno je da utvrdimo kvorum. Molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali prisutno 154 narodna poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da, prema tome, postoje uslove za odlučivanje. Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji, u načelu. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 148, protiv – jedan, uzdržanih – nema, nije glasalo šest od ukupno prisutnih 155 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu. Podsećam vas da su sastavni deo Predloga zakona postali amandmani narodnih poslanika Zorana Babića i dr Aleksandre Tomić na član 1. (sa ispravkama), 2, 7. i 12. i narodnih poslanika Nenada Čanka, Bojana Kostreša, Olene Papuge, Nade Lazić, Đorđa Stojšića i mr Dejana Čapa na članove 4. i 5. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Balša Božović i Goran Ćirić. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao 151 od ukupno prisutnih 155 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Balša Božović i Goran Ćirić. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – sedam, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 149 od ukupno prisutnih 156 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanik Vladimir Pavićević i narodni poslanik Zoran Živković. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – sedam, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 150 od ukupno prisutnih 157 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Ivan Jovanović. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – sedam, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 150 od ukupno prisutnih 157 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman sa ispravkom podnela je grupa od 11 narodnih poslanika Poslaničke grupe Boris Tadić – Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao 151 od ukupno prisutnih 156 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Balša Božović i Goran Ćirić. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – šest, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao 151 od ukupno prisutnih 157 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. amandman sa ispravkom podnela je grupa od 11 narodnih poslanika Poslaničke grupe Boris Tadić – Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – pet, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala 152 od ukupno prisutnih 157 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 6. amandman sa ispravkom podnela je grupa od 11 narodnih poslanika Poslaničke grupe Boris Tadić – Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – sedam, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 150 od ukupno prisutnih 157 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 7. amandman, u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Vladimir Pavićević, narodni poslanik Zoran Živković i grupa od 11 narodnih poslanika Poslaničke grupe Boris Tadić – Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – šest, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao 151 od ukupno prisutnih 157 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 10. amandman je podnela grupa od šest narodnih poslanika Poslaničke grupe Liga socijaldemokrata Vojvodine. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 155 od ukupno prisutnih 159 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Balša Božović i Goran Ćirić. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – sedam, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 154 od ukupno prisutnog 161 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 13. amandman, u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Vladimir Pavićević, narodni poslanik Zoran Živković, zajedno narodni poslanici Balša Božović i Goran Ćirić i grupa od devet narodnih poslanika Poslaničke grupe Demokratska stranka. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – sedam, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 154 od ukupno prisutnog 161 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 15. amandman su u istovetnom tekstu podneli narodni poslanik Vladimir Pavićević i narodni poslanik Zoran Živković. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – šest, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 156 od ukupno prisutna 162 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 17. amandman je podnela grupa od 11 narodnih poslanika Poslaničke grupe Boris Tadić – Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – šest, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 157 od ukupno prisutna 163 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 18. amandman, u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Vladimir Pavićević, narodni poslanik Zoran Živković, grupa od devet narodnih poslanika Poslaničke grupe Demokratska stranka i grupa od 11 narodnih poslanika Poslaničke grupe Boris Tadić – Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – sedam, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 155 od ukupno prisutna 162 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Podsećam vas da je članom 18. Predloga zakona predviđeno da ovaj zakon stupa na snagu danom objavljivanja u „Službenom glasniku Republike Srbije“. Saglasno članu 196. stav 4. Ustava Republike Srbije, stavljam na glasanje predlog da se utvrdi postojanje naročito opravdanih razloga da zakon stupi na snagu ranije od osmog dana od dana objavljivanja. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 154, protiv – sedam, uzdržanih – nema, nije glasao jedan od ukupno prisutna 162 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština posebno odlučila da postoje naročito opravdani razlozi za stupanje zakona na snagu u roku kraćem od osam dana od dana njegovog objavljivanja. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 155, protiv – sedam, uzdržanih – nema, nema onih koji nisu glasali od ukupno prisutna 162 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji. 2. tačka dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O STANDARDIZACIJI Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o standardizaciji, u načelu. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 160, protiv – niko, uzdržanih – nema, nisu glasala dva od ukupno prisutna 162 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona, u načelu. Podsećam vas da su sastavni deo Predloga zakona postali amandmani: narodnih poslanika Zorana Živkovića i Vladimira Pavićevića, u istovetnom tekstu, na članove 3. i 8; narodnih poslanika Marka Đurišića, prof. dr Janka Veselinovića, akademika Ninoslava Stojadinovića, Snežane Malović, Biljane Hasanović Korać, Aleksandra Senića, Branke Karavidić, Gorana Bogdanovića, Slobodana Homena, Ivana Karića i dr Blagoja Bradića na članove 3. i 9; narodnih poslanika Miroslava Markićevića i Velimira Stanojevića na član 8. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 5. amandman je podnela grupa od 11 narodnih poslanika Poslaničke grupe „Boris Tadić – Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije“. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – šest, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 156 od ukupno prisutna 162 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 8. amandman je podnela grupa od 11 narodnih poslanika Poslaničke grupe „Boris Tadić – Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije“. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – šest, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 156 od ukupno prisutna 162 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 12. amandman je podnela grupa od 11 narodnih poslanika Poslaničke grupe „Boris Tadić – Socijaldemokratska stranka, Zajedno za Srbiju, Zeleni Srbije“. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – četiri, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 158 od ukupno prisutna 162 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pošto smo završili odlučivanje o amandmanima, pristupamo glasanju o Predlogu zakona u celini. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o standardizaciji, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 161, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasao jedan od ukupno prisutna 162 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o standardizaciji. 3. tačka dnevnog reda – PREDLOG ODLUKE O IZBORU POVERENIKA ZA ZAŠTITU RAVNOPRAVNOSTI Imajući u vidu da, prema članu 28. stav 1. Zakona o zabrani diskriminacije, Narodna skupština bira Poverenika za zaštitu ravnopravnosti većinom glasova svih narodnih poslanika, prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Predlog odluke o izboru Poverenika za zaštitu ravnopravnosti, u celini. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 151, protiv – sedam, uzdržanih – nema, nije glasalo četiri od ukupno prisutna 162 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog odluke. Dozvolite mi da, u svoje ime i u ime svih narodnih poslanika, čestitam gospođi Brankici Janković na izboru i poželim joj puno uspeha u radu. 4. tačka dnevnog reda -PREDLOG ODLUKE O IZMENAMA ODLUKE O IZBORU ČLANOVA I ZAMENIKA ČLANOVA ODBORA NARODNE SKUPŠTINE REPUBLIKE SRBIJE Stavljam na glasanje Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne Skupštine Republike Srbije, koji je podnela Poslanička grupa Srpska napredna stranka. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 160, protiv – niko, uzdržanih – dvoje, nema onih koji nisu glasali od ukupno prisutna 162 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova svih narodnih poslanika usvojila Predlog odluke o izmenama Odluke o izboru članova i zamenika članova odbora Narodne Skupštine Republike Srbije. Prelazimo na odlučivanje Narodne skupštine o povredama Poslovnika na koje su ukazali narodni poslanici. Narodni poslanik dr Vesna Rakonjac, na sednici 26. maja 2015. godine, u 13 časova i 52 minuta ukazala je na povredu članova 27. i 107. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Skupština odluči da li su povređeni navedeni članovi Poslovnika. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - jedan, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 159 od ukupno prisutnih 160 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nisu povređeni navedeni članovi Poslovnika. Narodni poslanik Vladimir Pavićević, na sednici 27. maja 2015. godine, u 11 časova i tri minuta ukazao je na povredu člana 107. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - dva, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 157 od ukupno prisutnih 159 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik mr Aleksandra Jerkov, na sednici 27. maja 2015. godine, u 11 časova i pet minuta ukazala na povredu člana 104. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - niko, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 158 od ukupno prisutnih 158 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Narodni poslanik dr Blagoje Bradić, na sednici 27. maja 2015. godine, u 13 časova i 12 minuta, ukazao na povredu člana 106. Poslovnika Narodne skupštine. Molim da Skupština odluči da li je povređen navedeni član Poslovnika. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - tri, protiv – četiri,uzdržanih – nema, nije glasalo 149 od ukupno prisutnih 157 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština odlučila da nije povređen navedeni član Poslovnika. Pošto je Narodna skupština obavila razmatranje i odlučivanje o svim tačkama dnevnog reda ove sednice, saglasno članu 102. Poslovnika, zaključujem Devetu sednicu Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2015. godini. Molim vas da saslušamo državnu himnu Republike Srbije.