Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Treće sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 70 narodnih poslanika. Da bismo utvrdili broj prisutnih poslanika u sali, molim postavite kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema, u sali 86 narodnih poslanika, pa postoje uslovi za rad. Obaveštavam da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Zoran Nikolić, Dragoljub Mićunović, Nataša Vučković, Branka Ljiljak, Marko Đurišić, Edip Šerifov, Konstantin Samofalov i Siniša Stamenković. Takođe bih zamolila da članovi Odbora za evropske integracije pređu u salu 3 na sednicu Odbora. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam da sam povodom prve tačke dnevnog reda - Predloga zakona o advokaturi, pored predstavnika predlagača gospođe Snežane Malović, ministra pravde, pozvala da sednici prisustvuju i Slobodan Homen, državni sekretar u Ministarstvu pravde, Jovan Ćosić, šef Odseka u Ministarstvu pravde i Zlatko Petrović, viši savetnik u Ministarstvu pravde. Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O ADVOKATURI (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na predlog zakona podneli narodni poslanici: zajedno Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić i Dragan Šormaz, zajedno Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond, Maja Laušević, Vuk Dinčić, Biljana Hasanović Korać, Petar Jojić, Maja Videnović, Goran Stefanović, Nenad Konstantinović, zajedno Miroslav Petković, Milica Radović, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić, Srđan Miković, zajedno Judita Popović, Nebojša Ranđelović i Bojan Đurić, Zoran Krasić, zajedno Srđan Spasojević, Miroslav Markićević i Zlata Đerić, Aleksandar Martinović, Daniela Lovrin Gavrilović, zajedno Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović, Vladan Jeremić, Sreto Perić, Gordana Pop Lazić, Nemanja Šarović, Vjerica Radeta, Milovan Radovanović, Mirko Munjić, Milan Avramović, Dejan Mirović i Boris Aleksić, kao i amandmane koje je podneo Odbor za pravosuđe i upravu. Primili ste izveštaje Odbora za pravosuđe i upravu i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za pravosuđe i upravu podneo je amandman na član 1. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Petar Jojić i zajedno narodni poslanici Miroslav Petković, Milica Radović, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Miković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman su zajednopodnelinarodni poslanici Judita Popović, Nebojša Ranđelović i Bojan Đurić. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Petar Jojić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman, u ime SRS, kada je u pitanju odredba predloženog člana 2. stav 1. Predloga zakona, jer smatram da ovo treba uskladiti sa odredbom člana 67. stav 2. Ustava Republike Srbije, jer je u članu 67. Ustava Republike Srbije predviđeno da je advokatura, pre svega, služba, a ne delatnost. Dakle, tako je treba i smatrati, pa je u tom pravcu potrebno da se ovaj amandman i prihvati.
Hvala, gospodine Jojiću. Dozvolite da vas obavestim da su na član 2. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili amandmane, a Zakonodavni odbor smatra da su amandmani u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da su ovi amandmani postali sastavni deo Predloga zakona. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Krasiću.
Član 3. Predloga zakona reguliše šta je predmet advokature i, praktično, navode se svi poslovi koje rade advokati. Ovo što mi predlažemo amandmanom jeste obuhvaćeno tačkom 4) koja se već nalazi u članu 3, a to je zastupanje i odbrana fizičkih i pravnih lica. Međutim, praksa je pokazala da naši procesni zakoni koji definišu i zastupanje, predstavljanje i pružanje odbrane u mnogim elementima nisu dorečeni. Dešava se da u najboljoj nameri građanin izabere advokata, a da nema nikakvu garanciju njegove kvalifikacije, stručnosti i uopšte osposobljenosti za taj posao. Ideja koju smo hteli da promovišemo ovim amandmanom jeste da se izbegne situacija da advokatski pripravnik postupa pred Vrhovnim kasacionim sudom ili Apelacionim sudom. Naravno, ovaj koncept zakona to ne prihvata, iz prostog razloga što ovde nema podele advokata, kao što to postoji u anglosaksonskom pravnom sistemu, na balistere i one druge. Međutim, mora ozbiljno da se povede računa da kvalifikovan advokat, sa odgovarajućim radnim stažom i odgovarajućim referencama, može da stvori pretpostavku za uspešno predstavljanje i zastupanje pred tim višim sudovima, jer sada imamo situaciju da u lokalu policija preporuči branioca po službenoj dužnosti. Oni dolaze iz dve-tri advokatske kancelarije, pa je gazda advokatske kancelarije zauzet državničkim poslovima, pa njegovi advokati ne moraju baš mnogo da znaju, ni pripravnici, ali gazda firme ima veliku političku moć i onda se završava posao. Vi ovo nećete da usvojite, ali razmislite o tome da se u procesne zakone ugrade takve norme gde država zakonom garantuje određene stvari, a to će i te kako dobro da bude za advokatsku komoru, ukoliko želi da bude profesionalna organizacija i ukoliko želi da pokrene disciplinske postupke protiv pojedinih advokata koji su očigledno na razne načine prekršili i kodeks i zakon, pa sarađivali s protivnom strankom, pa s policijom, pa sarađivali sa onima, pa sa ovima i upropastili klijenta do pravosnažne presude i čovek ni kriv ni dužan hvata se za glavu, ne zna šta mu se desilo. Formalno je sve prošlo kroz najvišu instituciju pravde u ovoj zemlji, ali hajde što čovek, nego što cela ulica, celo mesto zna da se radi o velikoj nepravdi.
Narodni poslanik Dobrislav Prelić po ovom amandmanu.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, evo, gospodin Krasić je pokušao da vam objasni zbog čega treba prihvatiti ovaj amandman, da se ne bi dešavale slične stvari u praksi. Želim sada da vas na jednom plastičnom primeru obavestim na neki način i da vam prezentujem šta se dešava u praksi i da pokušam da vas ubedim da prihvatite ovaj amandman. Šta želim da kažem? Sprega između advokature i sudstva. Navešću vam jedan primer privatizacije iz opštine iz koje dolazim. Radi se o firmi "Napredak" Ratkovo. To je bila, gospođo ministre, treća dugmetara u Evropi. Prvi put je prodata, drugi put preprodata, a treći put rasprodata. Što je najgore, radnici su ostali na ulici. Zamislite, kada su došli u tu situaciju da sud na osnovu poreske uprave i njihove procene proda objekat da bi država namirila svoje obaveze. Ne verujem da takve privatizacije ima u Srbiji. Početna cena je bila 52 miliona. Normalno, na kraju je prodata za 32 miliona dinara. Advokat je bukvalno u kešu radnicima podelio novac. Kako? To samo on zna, tebi toliko, tebi toliko i kraj, a sada, kada je sve rasprodato, tu firmu je kupio "Nutriko" iz Vranja i verujte, 12 ovaca u krugu te fabrike se sada nalazi.
Narodni poslanik Petar Jojić ima reč.
Gospođo Malović, kao ministar pravde morali biste da obratite pažnju na ovo što je obrazložio narodni poslanik SRS Zoran Krasić. Dao vam je uverljivo obrazloženje, jer ako se pođe logički, to bi po vašem predlogu značilo da bi u kasacioni sud mogao da ide i onaj koji je samo položio pravosudni ispit. Dakle, srazmera u godinama, molim vas, o tome obratite pažnju. Ovaj amandman je nužan da ga usvojite, jer pred kasacionim sudom i apelacionim i pred višim sudovima moraju da zastupaju srazmerno godinama, stručnoj spremi, pravosudnom ispitu i pre svega sudskoj praksi. Nužno je ovo da ugradite i advokati širom Srbije i Advokatska komora Srbije insistiraju na ovome, jer su ljudi ocenili da je ovo bila neka omaška, pa vam predlažem da prihvatite ovaj amandman.
Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za pravosuđe i upravu podneo je amandman na član 4. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Maja Laušević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Dakle, radi se o amandmanu koji je postao sastavni deo Predloga zakona, ali u okviru vremena poslaničke grupe, gospodin Krasić želi da uzme učešće u raspravi. Izvolite.
Samo vi jurite prema Evropi. Ne morate gledati u to. Na vreme smo se prijavili. Neću da trošim vaše vreme.
Gospodine Krasiću, neću u Evropu bez vas. I vi ćete s nama. Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović i Nebojša Ranđelović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu nisu prihvatili amandman. Da li neko želi reč? Gospodin Ranđelović. Izvolite.
Poštovana gospođo predsednice, poštovani predstavnici Vlade, uvažene koleginice i kolege narodni poslanici, u vezi ovog amandmana na član 6. imam par pitanja na koja bih voleo da dobijem odgovor od predstavnika Vlade. Naime, mi smo dali zbirno primedbe na član 6. Inače, član 6. se tiče uslova za upis u imenik advokata. Mogu da kažem da je kroz tekstove amandmana drugih koleginica i kolega poslanika deo našeg amandmana prihvaćen, a tiče se tačke 10. koja se briše i kojom se određuje protek od najmanje dve godine od prestanka pravosudne funkcije ili javne funkcije u organu uprave, ako je kandidat na takvoj funkciji bio. To je sasvim u redu. To je i u skladu sa nekakvim konsultacijama koje smo obavili pre nego što je počela plenarna rasprava o ovom zakonu. Naš amandman na stav 1. je takođe kroz pojedinačne amandmane drugih koleginica i kolega prihvaćen, ali izražavam čuđenje zbog čega nije prihvaćen amandman na ovaj član u celosti. Insistirali smo da se umesto proteka od tri godine usvoji protek od najmanje šest meseci od donošenja konačne odluke o odbijanju zahteva za upis u imenik advokata, bilo koje od advokatskih komora u sastavu Advokatske komore Srbije, ako je kandidat prethodno podnosio zahtev koji je odbijen. Obrazloženje je više nego jasno. Amandmanom se predlaže da se rok za ponovno podnošenje zahteva za upis u Advokatsku komoru skrati na šest meseci umesto da bude tri godine, kako je navedeno u tački 11) ovog člana, stoga što bi od podnošenja zahteva do konačne odluke o odbijanju upisa i zatim proteka roka - a znamo kako se kod nas poštuju rokovi, kakav pristup se ima tome - u kome se ne može podnositi novi zahtev za upis, može da prođe i više godina i time bi se protivustavno u nesrazmernoj meri ograničavalo pravo na rad i sloboda rada. Nismo dobili adekvatno objašnjenje zbog čega je to tako. Na kraju, naš predlog je bio da se za sudije i tužioce koji su obavljali sudijsku ili tužilačku funkciju ne predviđa polaganje advokatskog ispita. Nađeno je, ne bih rekao solomonsko, solomonska rešenja su mudra, neko srednje rešenje, gde se kaže da oni koji su obavljali 12 godina. Interesuje me gde je pronađena logika za takav rok? Da li ne neko može da mi objasni, ako je neko bio sudija 11 godina da ne zna kodeks i pravila advokature, a da neko ko je bio sudija 12 godina, na to može da polaže pravo? Interesuje me odakle takav rok i interesuje me kojom logikom se predlagač zakona, odnosno Vlada koja je usvojila ovakav amandman, vodila da se baš ovakav rok odredi? Ne verujem da neko ko je tri godine obavljao sudijsku funkciju poznaje manje advokatski kodeks i nužna pravila vezana za advokaturu u odnosu na onog ko je to obavljao 12 godina. Jednostavno, nisam razumeo zbog čega je Vlada odbila ovaj deo našeg amandmana, odnosno nije prihvatila ovakvo rešenje.
Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Spasojević, Miroslav Markićević i Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Jojić, izvolite.
Gospođo predsedniče, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, nemam saznanja, nisam mogao da se upoznam šta je sa članom 4. stav 1. tačka 11)? Vi uvodite ovde strane državljane da mogu da se bave advokaturom, a da domaći advokati budu sluge njima. To nije primereno i ne bi trebalo gušiti i uništavati srpsku advokaturu koja ima dugu tradiciju. U zakonima susednih zemalja, a i čak i u Zakonu o advokaturi iz tridesete godine kralja Aleksandra propisano je bilo da mogu da se bave strani advokati u našoj zemlji samo na bazi uzajamnosti i reciprociteta. Molim vas da ove strance brišete, jer to nije ustavna kategorija. U Ustavu u članu 67. ne piše da se strani advokati mogu baviti advokaturom, mogu na bazi međunarodnog ugovora ukoliko se radi o reciprocitetu. Naši advokati ni u jednoj državi, ni u okruženju, bivšoj SFRJ, a ni u drugim državama, dakle kontinentalnoga i anglosaksonskoga prava, nemaju ova prava. Zašto dajete strancima ovolika prava i ovlašćenja, da guše advokaturu u Srbiji?
Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Vuk Dinčić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Dinčić.
Poštovana predsednice, poštovana ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 6. i intervenisao sam u nekoliko stvari koje ovaj član 6. obuhvata. Prva stvar koja se odnosi na amandman, odnosi se na advokatski ispit. Lično smatram da advokatski ispit ne treba da stoji ovako kako je definisano u zakonu. Naprimer, danas kada završi neko pravni fakultet, on mora da kod advokata odradi praksu u sudu dve godine, položi pravosudni ispit, advokatski ispit, da bi tek nakon toga bio advokat. Lično smatram da možda treba pristupiti izmeni zakona o polaganju pravosudnog ispita, da se on u nekim elementima promeni, da tu stavimo neke odredbe koje su važne i neke činjenice koje su važne za polaganje, za ona stručna zvanja koja treba da steknu budući advokati, a ne da uvodimo neki novi advokatski ispit, gde čak i u zakonu nije jasno definisano šta će taj advokatski ispit obuhvatiti. On obuhvata onu opštu normu gde se priča o poznavanju međunarodnih propisa itd, kada su advokati u pitanju. Druga stvar na koju se odnosi moj amandman jeste pojam dostojnosti, kada je u pitanju uslov za upis u imenik advokata. Lično se zalažem za to da u zakonu treba da stoji tačno određeni zakonski uslovi šta neko treba da ispuni da bi bio advokat. Pojam dostojnosti može na više načina da se zloupotrebi. To se dešavalo, bar je tako pisalo u medijima prilikom izbora sudija, takvih slučajeva je bilo. Onaj koji ima uticaj u Advokatskoj komori, ko vodi komisiju za ocenu da li je neko dostojan ili nije dostojan da bude advokat, ima značajnu moć koju može, govorim samo o onima koji to mogu da zloupotrebe, verujem u dobru nameru svih, ali oni koji to mogu da zloupotrebe, da kažu, zbog nekog ličnog animoziteta prema nekome, da neko ne može da bude advokat, recimo, zato što je proslavljao na određeni način neko stvari u kafani. Mislim da je to loša poruka. Mislim da mi treba da propišemo tačno šta neko treba da ispuni da bi bio advokat. Takođe, amandman se odnosi i na ono što se tiče ljudi iz pravosuđa, da treba da protekne najmanje dve godine od prestanka pravosudne ili javne funkcije organa uprave, ako je na takvoj funkciji bio. Mislim da tu nema sukoba interesa, da je rok od dve godine, po mom mišljenju, kratak rok. Da proteknu te dve godine, taj će ko je bio u pravosuđu ponovo moći da bude advokat. Ako pričamo o kontaktima koje je možda on zadržao u pravosuđu, zadržaće ih i onda i ne vidim da se tu načelno nešto menja. Ili ćemo zabraniti ljudima koji su u pravosuđu da budu advokati ili im treba dozvoliti. Zalažem se za to da tačno treba propisati uslove koje treba neko da ispuni da bi bio advokat. To je ono na šta se odnosi moj amandman. Mislim da je tema o advokatskoj akademiji jako sporna. Nisu jasno definisani uslovi kada je u pitanju advokatska akademija, da li će se plaćati i koliko ona traje, koji su uslovi. To je sve ostavljeno slobodnoj oceni advokatske komore i na neki način mi vidimo da je jasno zbog čega se ljudi u advokatskoj komori bore za vlast. Advokatska komora će imati značajan uticaj na bilo koje donošenje odluka kada su u pitanju prijem ljudi i upis u imenik advokata. Želim da kažem još jednu stvar, kao građanin ove zemlje, nije tema i nije tačka dnevnog reda, ali razmišljam o tome već neko vreme, radi se o temi, o nagodbi Svetlane Ražnatović sa tužilaštvom, koja se dogodilo pre neki dan. Mene je ta odluka zaista šokirala. Ogorčen sam zbog te odluke i verujem i sve kolege ovde. Ne treba da dajemo primer nikome, nijednom velikom kriminalcu da može da se nagodi na bilo koji način s državom, da plati beneficiranu cenu od 1.500.000 evra, ako je ona, da kažem, sama priznala da je ukrala oko 5 miliona evra, da se to bilo kome od nas ovde spočitava. Tu odluku osuđujem. Verujem da će sud imati sluha po tom pitanju i neće prihvatiti tu odluku tužilaštva. Možda će neko ovde reći da na ovaj način želim da utičem na sud, samo želim da izrazim svoje ogorčenje zbog takve odluke tužilaštva i verujem da sud to neće prihvatiti, jer ne smemo da damo primer da nijedan veliki kriminalac, koji je oštetio ovu zemlju ili bilo koga, sme da se dogovara s bilo kim i da se to proglašava pobedom.
Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Gospođo predsedavajuća, gospođo ministre, veliku polemiku među advokatima je izazvala odredba po kojoj posle ispunjenih svih uslova, položenog pravosudnog ispita, treba da se polaže i advokatski ispit. Mislim da je ova odredba za poslanike SPO prihvatljiva, pošto se ipak radi o poznavanju domaćih i međunarodnih propisa koji se odnose na advokaturu i kodeks profesionalne etike advokata. Tačno je da u Zakonu nije navedeno šta sve to obuhvata, ali sigurno je da će to advokatska komora svojim aktima urediti, jer vrlo je jednostavno izvršiti popis i evidenciju domaćih i međunarodnih propisa koji se odnose na advokaturu, a što se tiče kodeksa profesije advokatske delatnosti, svi smo svedoci današnjeg stanja u kome najveći deo advokata čini nam se da ipak drži do kodeksa etike, ali je u svakom slučaju veliki deo advokata koji na najgrublji mogući način krše kodeks etike. To je i kolega Prelić iz SRS danas pomenuo. Kolega Dinčić je imao jako kvalitetnu diskusiju, u najvećem delu se sa svim njegovim procenama slažem, ali je činjenica da mi, posebno posle devedesetih godina, imamo veliki priliv u advokaturu. Ljudi koji su radili pre svega u MUP na bitnijim pozicijama, koji su imali jako dobro poznavanje prilika pre svega u srpskom podzemlju, koji su imali što službeno, što privatno jake kontakte sa raznim kriminalnim organizacijama. Oni su, nažalost, sve to upotrebili da se kao advokati bave nečim što, čini nam se, nije u skladu sa kodeksom advokatske profesije. Danas smo svedoci, ako izvršite analizu odbrana po službenoj dužnosti, da je najveći broj advokata koji dobijaju odbrane po službenoj dužnosti, upravo, bivših inspektora MUP, što stavlja u neravnopravan položaj one advokate koji godinama rade taj posao i koji nemaju veze u policiji i pravosuđu, na način na koji su to mogli da imaju inspektori MUP. Kažem, sve bi to bilo u redu kada bi ovo bio jedan pomak ka pravnoj državi i kada bi ti ljudi držali do kodeksa etike. Ali, najčešće ga oni ipak krše.
Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Dobro je što predstavnici iz viših poslaničkih grupa ukazuju na neke nelogičnosti i nešto što se do sada nikada nije dešavalo kod nas. Stvarno ovo je zaprepašćenje da se uvodi poseban advokatski ispit, kao što je svojevrsno zaprepašćenje i kada ste uveli onu Pravosudnu akademiju. Pravosudni ispit je vrhunac. Kada čovek to položi, on je osposobljen da radi u tužilaštvu, u sudu i da se bavi advokaturom. To je dokaz da je on stručno savladao neku materiju. Na stranu to što postoje odabrane kancelarije koje zastupaju određene ljude, pa žele da naprave svojevrsnu monopolizaciju od Advokatske komore, to je njihov neki cilj, ali bežimo dalje od toga. Zašto? Minimalne uslove treba da propišemo za bavljenje advokaturom. Ali, stvarno minimalne uslove. Uslove koji obezbeđuju stručnost i uslove koji obezbeđuju da postoji neko profesionalno iskustvo da bi čovek mogao da se upusti u jedan posao koji se dotiče i duše čoveka. Advokatsku komoru treba razvlastiti. Zašto? Da vodi samo taj upisnik i da zavodi red u pogledu kodeksa i discipline advokata, i ništa više od toga. Ako to njima prepustite, to će biti katastrofa. To je svojevrsna monopolizacija. Ovo je uvod u monopolizaciju advokature. Molim vas, objasnite ove kriterijume koje ste naveli. Šta to znači? Sudija koji nije prošao na izboru ili sudija koji ne želi više da se bavi time, on bi morao dve i po godine da bude na birou, jer ne može da bude advokat, a on je osposobljen da bude advokat. Ko je vama dao za pravo da lišavate prava na rad nekog čoveka? Da ne pričamo o još gorim situacijama, da čoveka izbacite ili ga proglasite nedostojnim. Vidi čuda, do juče su mu presude bile dostojne. Onda mu ne omogućavate čak ni da se bavi ovom vrstom delatnosti, samostalnom delatnošću itd. Gospođo Đukić Dejanović, s vama neću u EU i NATO pakt. Budite sigurni u to. Neću ni zbog KiM, niti zbog Raške oblasti, niti zbog Vojvodine, niti zbog pakosti koju je načinio NATO pakt Republici Srbiji. To što vi više volite Brisel, to je vaš problem. Nemojte mene da trpate u te stvari. Putujte vi slobodno s vašima, nikakav problem nije, ali ne dirajte nas koji Srbiju doživljavamo kao svoju otadžbinu. Da bih uhvatio vezu sa ovim, pošto toliko volite Evropu, hajde rešite po evropskim standardima problem "Agrobačke". Daću vam kompletnu dokumentaciju. Mali akcionari znajte, ubuduće se obraćajte gospođi Slavici Đukić Dejanović, neka ona završi sa ovim Ferencom ova 102 kilometra i koliko hiljada hektara zemlje, pošto je to evropsko. Znači, evropski se drpa. Zamolio bih vas da odete u Lovćenac kod onih ljudi tamo i s njima porazgovarajte šta se desilo sa njihovim velikim poljoprivrednim dobrom. Kažite im da oni sada ne primaju platu po evropskim standardima. I uvek kada mi budete rekli da me vodite u Evropu, daću vam poneki primer koga da povedete. Uvedite ove ljude u Evropu. Danas sam poneo popriličnu dokumentaciju, jer sam znao da će neko da se pojavi mnogo pametan, pa da mu kažem i za "Pik Bečej" itd, sve redom. Za svaki od ovih primera, vi lepo, gospođo Đukić Dejanović, pošto volite da putujete, posetili ste Zabelu, čudi me da niste ostali, ali idite u Bačku Topolu, navratite tamo, pozovite opet ove ljude i objasnite im da po evropskim standardima vi sve to rešavate i da ste vi garant njihovog puta u Evropu, sa KiM. Gospođo Đukić Dejanović, na to vas obavezuje Ustav, vi ste to zaboravili, ali ja to nisam zaboravio. Mog predsednika stranke čuvam, pomažem mu. Vi ste vašeg zaboravili. Mnoge stvari ste vi zaboravili. Zaboravili ste šta vam se dešavalo 2001. godine, od ovih vaših ovde. Sada – Evropa, Evropa i vi mislite da je sve to alfa stanje mozga u Srbiji. Nije, gospođo Đukić Dejanović, alfa stanje mozga. Nije sve to tako lepo kao na TV u direktnom prenosu.
Gospodine Krasiću, ne znam da li ste učili gimnaziju i kada, ali ću vas podsetiti na sentencu "castis omnia casta sunt", čistom sve je čisto. Razumem vaša razmišljanja o Zabeli. Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković, Milica Radović, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Najpre, Miroslav Petković.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo Malović, dobro smo započeli današnju raspravu, a kako ćemo je završiti, to ćemo tek videti. Dobro smo je započeli zato što smo vas ubedili da se vratite Ustavu Republike Srbije, da advokatura bude samostalna i nezavisna služba, a ne delatnost, kako ste to predložili. Ovom prilikom vam se zahvaljujem što je prihvaćen amandman DSS. U članu 6. gde su predviđeni uslovi za upis u imenik advokata, zaista ste predvideli, a to je predlog vašeg ministarstva, da se uvede ovo ograničenje od najmanje dve godine od prestanka pravosudne funkcije ili druge javne funkcije. Dobro je što je ta tačka izbrisana i što je ovaj amandman prihvaćen, tako da ovo ograničenje neće biti sprovedeno kroz zakon. Dali smo jasnu argumentaciju i upitali – kako to utiče na stotine ljudi koji nisu prošli kroz reformu pravosuđa, odnosno reizbor stotine sudija i stotine tužilaca? Dobro je što ćete i vi, nakon završetka vašeg mandata, imati mogućnost da se bavite advokaturom, jer je to ograničenje ukinuto. Podržavamo kolege iz različitih poslaničkih grupa, i iz opozicije i vladajuće koalicije, vezano za ukidanje advokatskog ispita. To ćemo u danu za glasanje jasno i pokazati. Pozivamo vas da danas na raspravi pogledate još jednom ovaj amandman koji smo podneli. To smo predložili da se ukinu tačke 7, 9. i 11.
Narodni poslanik Milica Radović ima reč.
Koristiću vreme ovlašćenog predstavnika. Zbog načina kako je organizovana ova sednica, zbog toga što su rasprave o četiri zakona, vrlo važna, faktički spojene u jednu raspravu, nisam imala mogućnost uopšte u načelnoj raspravi čak ni da se osvrnem na Predlog zakona o advokaturi. Ne znam da li uopšte ima smisla govoriti o tome koliko se takvim načinom rada faktički narušava kvalitet rasprave u ovom domu i koliko smo mi, prvenstveno predstavnici opozicije, onemogućeni da sveobuhvatno raspravljamo o svim zakonskim predlozima koji su na dnevnom redu. Kada je reč o advokaturi, moram da kažem da se radi o jednom izuzetno lošem zakonskom predlogu koji je, prvenstveno, rezultat pogrešne koncepcije u pogledu samostalnosti i nezavisnosti advokature. Ovde se prvi put vidi da država želi da ostvari potpunu kontrolu nad unutrašnjim funkcionisanjem advokature, kako to nikada do sada nije bilo predviđeno. Advokatura je i ranije prolazila kroz svoje teže periode nego što je ovaj danas. Toliki uticaj i tolika potreba države da kontroliše sve ono što se dešava u advokaturi nije bilo zabeleženo kao što je danas. Čak i u apsolutističkim režimima advokatura je bila slobodna, odnosno nezavisna i samostalna delatnost, u kojoj su propisi i kodeksi koji su se odnosili na samu advokaturu donošeni u okviru esnafa. Sada mi imamo situaciju da država, znači putem zakona, želi da ima apsolutni uticaj na to koji će organi da budu zastupljeni u samoj advokaturi, kako će oni da budu konstituisani, ko će da ih bira, na koji rok i kakav će njihov uopšte sastav da bude? Ovde se toliko daleko otišlo da se čak i predvideo zakonski rok u kom moraju da budu raspisani izbori za Advokatsku komoru Srbije. Moraćete da priznate da je to prilično neuobičajeno i ne samo što je neuobičajeno, nego je i duboko protivustavno, jer je direktno suprotno odredbi Ustava, član 67. stav 2. Dalje, ne mogu a da ne pomenem odredbu sadržanu u članu 6, koja je toliko diskriminatorna u odnosu na nosioce pravosudnih funkcija da se stvarno postavlja pitanje gde je kraj njihovom daljem obespravljivanju. Namerno govorim o ovome, iako znam da je deo našeg amandmana prihvaćen kroz tuđi amandman, ali prosto izražavam svoje čuđenje kako je ovakva jedna odredba uopšte mogla da nađe svoje mesto u ovakvom zakonu. Prvo, ovde se ograničava upis bivšim nosiocima pravosudnih funkcija u imenik advokatske komore, i to u roku od dve godine od prestanka njihove dužnosti. Znači, prvo su neopravdano ostali bez posla, što će se dokazati i u reviziji samog reizbora u najvećem broju slučajeva, a sada im se faktički zatvaraju vrata za bavljenjem onim poslom koji je najsrodniji onom koji su ranije obavljali. Ta zabrana od dve godine dobro je što je izbrisana, ali da nije izbrisana, ona bi vrlo lako mogla da bude pretvorena i u zabranu od pet godina. Kako? Tako što, recimo, imate situaciju da bivši sudija, nosilac pravosudne funkcije, zamenik javnog tužioca, nebitno, podnese zahtev za upis u imenik advokatske komore. Prvo treba da čeka dve godine da bi prošao taj period od prestanka njegove dužnosti da bi uopšte podneo, a onda može da se desi da advokatska komora odbije njegov zahtev za prijem u advokatsku komoru. Posle tog odbijanja on je u obavezi da čeka još tri godine kako bi ponovo podneo zahtev za upis u tu istu advokatsku komoru. Znači, mi imamo situaciju da lice koje je nekada davno, ranije obavljalo dužnost, funkciju nosioca pravosudnih funkcija, sada biva onemogućeno da u roku od pet godina nakon prestanka svoje funkcije bude u nemogućnosti da se bavi ovim poslom. Kažem, dobro je što je deo našeg amandmana u tom pogledu prihvaćen, ali nije dobro što ovaj pretežni deo amandmana nije prihvaćen. Molim vas da još jednom razmislite o njegovoj opravdanosti i da nas o istom izvestite.
Dajem reč narodnom poslaniku Danieli Lovrin Gavrilović.
Pre svega želim da se zahvalim Vladi koja je prihvatila moj amandman koji sam dala na član 6. stav 1. tačka 10) zakona o advokaturi, na osnovu koga se briše ova zabrana o ograničenju da bivše sudije i javni tužioci, kao i funkcioneri u upravi, ne mogu da se bave advokaturom. Dakle, ovakvo ograničenje po novom zakonu o advokaturi ne postoji i mislim da je bespredmetna svaka dalja rasprava u pogledu ove teme.
Reč ima narodni poslanik Srđan Spasojević.
Iskoristiću vreme kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe. Koleginica je neki deo koji je prihvaćen verovatno obrazložila. Vratio bih se na amandman šest, da još jednom ministru i ovlašćenim predstavnicima, odnosno njihovim saradnicima, predočim jednu stvar koja je zaista neprihvatljiva. Potpuno je neverovatno da se posle pravosudnog ispita uvodi advokatski ispit. Mi bismo ipak ovde morali da znamo koji će biti sadržaj polaganja tog advokatskog ispita. Opet se uvode neke komisije, opet će tu neko da ispituje, opet će tu da budu neke verovatno takse na sve to, neki ljudi će da naplaćuju, kao što se to dešava i kod pravosudnog ispita, što je u principu u redu. Ali, postavljam osnovno pitanje – zašto posle pravosudnog ispita uopšte uvoditi advokatski ispit? Postoji kodeks advokatskog ponašanja, postoje određene disciplinske mere. Svi advokati znaju da nemaju pravo da se reklamiraju, svi znaju da čak u kodeksu advokature, ukoliko vam je upaljena svetleća reklama u toku noći, imate problem. Šta će se to posebno dešavati kod polaganja pravosudnog ispita potpuno je nejasno. Naravno, i ovaj drugi deo amandmana u članu 10, iako mogu tu da budu jako podeljena mišljenja, još jednom ću istaći činjenicu Ustava, koji garantuje slobodu rada. Želeo bih da pitam ministra – da li postoje rešenja za te ljude koji dve godine neće imati pravo da se upišu u imenik advokata i da obavljaju advokatsku delatnost? Šta će ti ljudi raditi? Naravno, pošto su godinama provodili vreme u pravosuđu, veoma teško je da sada neko ode da obavlja neki posao u nekoj drugoj firmi jer to je jednostavno malo ispod nekog nivoa, a ono što će sigurno državu opteretiti jeste veliki broj ljudi na zavodima te dve godine i imaćete problem da i oni koji se upišu u advokaturu sve moguće moraju da plaćaju, poreze, doprinose, država ima određene takse, prihode itd. Kome je to u interesu? Zašto se određeni ljudi plaše konkurencije, ili vredite ili ne vredite? Naravno, sigurno je da neće ni biti toliko pritiska kao devedesetih godina u advokaturi od nosilaca pravosudnih funkcija. Postoji jedan problem, da možda neki ljudi koji su izabrani za sudije posle pet godina ili šest-sedam provedenih jednostavno iz raznoraznih razloga žele da promene posao i ne vidim razlog da se neko spreči u tome da se ograničavaju njegova ustavna prava. Možda to nije u direktnom interesu, jer se i sam bavim advokaturom, ali ovde mora čovek da priča onako kako Ustav nalaže, onako kako bih se ponašao sigurno da sam u poziciji tih ljudi u pravosuđu. Jednostavno, sudija mora da bude potpuno autonoman, nezavisan, da odlučuje, ali smatram da će biti i dodatni pritisak neki njegov jer, znate, ako nisam sudija, ne mogu da se bavim advokaturom, odnosno ako iz bilo kojih razloga dođe do njegove promene, njegovo pravo je ograničeno. Postaviću pitanje – šta je sa određenim slobodnim pravom, ako neko nije napravio bilo kakav problem ili nije izabran ili ne želi da izađe iz posla u pravosuđu? Znate, to su neke stvari koje je sigurno Ustav jasno definisao i ne vidim razlog zašto se ovde ograničavaju prava. Znate, i u drugim profesijama vi imate problem, naravno, ne može se to poistovetiti, ali postoji određeni uticaj bilo koje profesije. Hajde, na primer, da zabranimo doktorima u nekoj sredini, kako smo počeli, da dve godine ne mogu da obavljaju privatnu delatnost ili su postali neko jako važno ime itd, pa su počeli da se bave privatnom praksom. Gde će nas sve to odvesti? Mislim da, i ako je trebalo nešto ograničiti, možda je trebalo ograničiti bavljenje advokaturom na domicilnom području, recimo, Apelacionog suda ili Višeg suda ili tako nešto, ali jednostavno zabrana od dve godine bavljenja advokaturom je praktično dosta velika sankcija za te ljude i, po meni, to je neprihvatljivo. To je moje mišljenje.
Reč ima gospodin Mirko Čikiriz.
Neću imati nameru da budem portparol Ministarstva pravde, ali amandman je prihvaćen u delu u kome je diskutovao gospodin Spasojević, koga izuzetno uvažavam, amandman Danijele Lovrin Gavrilović i ovo ograničenje više ne važi. Kao neko ko prati izradu ovog zakona čini mi se da mogu da pričam o stanju u našem pravosuđu, kvalifikovan, te prepoznao koja je bila namera Ministarstva pravde kada je prvobitno stavljena ovakva odredba. Jednostavno, mi smo u praksi imali situaciju da se sudija ili neko ko se bavi javnotužilačkom funkcijom godinama priprema za bavljenje advokaturom. U tom smislu je pripremljena i klijentela, jer neko ko prelazi sa sudijske i javnotužilačke funkcije u advokatsku službu, sigurno neće doći a da nema obezbeđene predmete za rad. To je bio zaista veliki problem i ostaće problem u našem pravosuđu. Međutim, naravno da i sva argumentacija, i zbog toga je prihvaćen ovaj amandman, koja je išla u drugom smeru, izgleda da je ona prevagnula i želim da ponovim još jednom ono što sam rekao u raspravi u načelu. Skoro 95% odredbi svih zakona ovog Ministarstva pravde, koje izvanredno radi svoj posao, ušlo je u skupštinsku proceduru, a mi sada vodimo raspravu čini mi se o onom manjem delu odredbi i čini mi se da postoji spremnost Ministarstva pravde da prihvati sve dobronamerne amandmane, što je ministarstvo i uradilo i mi smo u tom smislu i dobili izveštaj. Što se tiče ove opaske gospodina Krasića, koga izuzetno uvažavam oko našeg puta u Evropu, sigurno je da ćemo mi biti sastavni deo porodice uređenih normalnih i pravnih država koje se temelje na poštovanju ljudskih prava, dok su drugi poput Slovenije i iz bivše Jugoslavije išli ka tom putu i danas žive civilizacijski, imaju pravno uređenu državu, mi se još uvek u najvećoj meri suočavamo sa posledicama one politike koja je razorila državu, razbila institucije, unazadila pravni sistem i najmanje su kvalifikovani oni koji su najviše doprineli tome da to bude da sada kritikuju, da se to stanje poboljša ili oni koji su promenili firmu, pa se sada predstavljaju kao neka nova politička stranka.
Reč ima gospođa ministar.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, želim da uradim određena objašnjenja vezana za dosadašnje diskusije oko članova zakona o advokaturi, i to na prvi i drugi deo koji se odnosi na osnovne odredbe, kao i na uslove bavljenja advokaturom, pošto je ovde dosta nejasno. Zahvaljujem se narodnom poslaniku, gospodinu Čikirizu koji mi je pomogao u tom razjašnjenju. Želim da ukažem na to da je Vlada prihvatila amandman koji se odnosi na član 6. da se briše tačka 10. koja je glasila – protek najmanje dve godine od prestanka pravosudne funkcije ili javne funkcije u organu uprave, ako je kandidat na takvoj funkciji bio, bude uslov da se neko ne upiše u imenik advokata. Znači, to više neće biti uslov. Postojaće opšte odredbe Zakona o agenciji za borbu protiv korupcije, a što se odnosi na javne funkcionere, ali neće biti ovako izričito određeno u zakonu o advokaturi. Još jednom želim da ukažem da je ovaj predlog zakona prvenstveno pisala advokatura. Ministarstvo pravde je svoje ovlašćenje prenelo na samu advokaturu, članove radne grupe za izradu ovog zakona je predložila Advokatska komora Srbije na čelu sa njenim predsednikom, a predstavnici Ministarstva pravde su bili gotovo u ulozi nekog tehničkog organa koji je uobličio ove zakonske odredbe. Amandmani koje smo prihvatili ne narušavaju samu suštinu zakona, doprinose tome da odredbe zakona budu preciznije i, kao što sam rekla u svom izlaganju u načelnoj raspravi, doprinose afirmaciji ove časne profesije. Takođe, želim da ukažem i na to, na diskusiju koja se odnosila na uslove za zastupanje određenih advokata pred sudom i moram da kažem da se načelno slažem s tim da moraju postojati uslovi za određene advokate koji žele da zastupaju stranke pred Apelacionim ili Kasacionim sudom, i to jeste bila ideja o čemu smo i na nivou Ministarstva pravde razmišljali i znam da je ta ideja postojala i na nivou radne grupe. Sa svoje strane mogu da vam kažem da ću se potruditi da se takve odredbe nađu u procesnim zakonima. Slažem se sa diskusijom da nije svejedno ko će izaći pred sudije, da moraju da postoje određena znanja, ali takođe želim da ukažem i na činjenicu da mi u našem sistemu nemamo licence, tako da veliki broj advokata, što i sami znate, bave se različitim oblastima, nemaju usko podeljene oblasti kojima se bave.
Reč ima Zoran Krasić.
Tražio sam repliku, pošto me je gospodin Čikiriz pomenuo, ako to dozvoljavate.
Ne znam šta bi bio osnov replike, nije vas pomenuo.
Pomenuo me je u vrlo negativnom kontekstu. Evo o čemu se radi, hajde da kažem, pošto nisam mislio to da vam pričam, ali očigledno moram. Očigledno je da je SRS jedina politička stranka koja vrlo dobro zna EU, NATO pakt, pa obaveštava građane kako to izgleda tamo. Gospodine Čikiriz, bio sam u poziciji da pokrenem disciplinski postupak protiv advokata Van der Spula i zastupao sam Vojislava Šešelja pred disciplinskom komisijom Advokatske komore u Holandiji. Morao sam da proučim sve propise Advokatske komore i advokature Holandije. S obzirom da je nasilno nametnut Vojislavu i drugi branilac, Dejvid Huper iz Velike Britanije, a tamo postoje dva advokata s tim imenom i prezimenom, jedan mnogo slavan za govor mržnje i drugi totalno anoniman, njemu su nametnuli ovog anonimnog, tako da sam i tamo morao da pokrećem postupak zajedno sa Borisom Aleksićem. U Hagu sam učestvovao u pretresu gde smo ukazivali na disciplinske propuste Van der Spula. Kada nešto pričam, pored nekog teorijskog znanja, ima nečeg i praktičnog i molim vas, budite oprezni kada veličate EU, jer vam tvrdim da vi nikada u životu niste bili pred jednom takvom komisijom jedne organizacije kao što je Advokatska komora Holandije. Koliko je to zatvoren sistem u kome stranka koja prigovara može da govori dva minuta, replika tri minuta, predmet se zatvara i svog advokata brane od svega i svačega. Moja iskustva u EU su poprilično bogata, a smatram da nema potrebe da svaki put pričam i da potenciram da se neke moje reči zasnivaju na iskustvu. Hvala, gospođo Đukić Dejanović.
Gospodin Čikiriz, replika.
Zahvaljujem gospodinu Krasiću. Vrlo kratko, najveći deo ovog što je rekao gospodin Krasić ili skoro sve je tačno. Baš u Holandiji sam imao dva predmeta pred sudom u Holandiji i nisam mogao, bez obzira na položeni pravosudni ispit i ispunjenost ostalih uslova da zastupam pred tim sudovima. Morao sam da angažujem advokata iz Holandije. Tamo je procesno zakonodavstvo sasvim drugačije. Znači, na usmenoj raspravi ne smete da ponovite ono što ste napisali u tužbi ili podnescima, ali to je izvanredan postupak. Sudija vas pita, imate li šta novo da dodate, čim počnete da pričate o onom što ste usmeno već rekli ili već napisali, sudija vas prekida i kaže – ne, ne to smo već čuli, imate li šta novo. A ovde kod nas procesno zakonodavstvo u velikoj meri je bilo takvo da su se pisali podnesci u kojima se objašnjavao smisao prethodnog podneska i hiljadu i jedan put ponavljalo nešto što je bespotrebno. Gospodin Krasić je rekao nešto još štoje interesantno za poznavanje prilika pravnog sistema EU. On nije strogo unificiran i ne radi se o prepisivačkom pravu, kako se to najčešće smatra, kao sad postoji proevropska vlada koja propisuje zakone EU ili izvršavamo diktate EU, nije tačno. To je jedna široka lepeza zakonskih propisa, ali je bitno da je smisao isti, da funkcioniše pravna država na različite načine. Evo i naš zakon o advokaturi je upravo za strance predvideo neko, čini nam se, prilično originalno rešenje, da mogu stranci da daju pravne savete, mišljenja itd., a ako žele da zastupaju pred našim sudovima, to mogu da rade uz našeg advokata, ali i da polože pravosudni ispit, što je dokaz da smo i mi malo zatvorili, eto, ta vrata prema Holanđanima, koja je priča o njima, i da i mi držimo do našeg pravnog sistema, kao što oni drže do svog. Hvala.
Da li želite u okviru vremena grupe? (Da.)
Vrlo kratko, gospođo Đukić Dejanović. Pa, evo, ja sam s jednim čovekom, nismo advokati, mi smo zastupali Vojislava Šešelja, a gospodin Čikiriz kao advokat morao je da ima advokata.
Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Miković. Gospodine Mikoviću, imate reč.
Gospođo predsednice, dame i gospodo, u članu 6. Predloga zakona definisani su uslovi za donošenje odluke o upisu u imenik advokata. Svestan sam da kod sačinjenja Predloga zakona nije uvek lako pobrojati, odnosno odrediti šta treba da bude regulisano u samom zakonu ili Predlogu zakona predloženo, a šta treba da bude domen regulisanju u nekim drugim aktima, pre svega mislim na kodeks profesionalne etike advokata ili na neki drugi akt koji može bliže da uredi određenu oblast. U svakom slučaju, u odnosu na nekadašnji Zakon o advokaturi iz 1998. godine, Predlog ovog zakona je bolji u mnogo čemu, pa između ostalog u nekadašnjem članu 4. tog zakona su definisani uslovi za donošenje odluke o upisu u Imenik advokata, sad je to u članu 6. Predloga zakona. Pretpostavljam da u tački 7. se htelo da se na neki način pobroji sve ono što bi moglo advokaturi da da komercijalni karakter i da se eventualno spreči mogućnost nastajanja sukoba interesa ili nečega što bi bilo nespojivo. U tom smislu, kao uslov uPredlogu zakona je rečeno nepostojanje druge registrovane samostalne delatnosti ili statusa statutarnog zastupnika, direktora ili predsednika upravnog odbora u pravnom licu, člana ili predsednika izvršnog odbora banke, zastupnika državnog kapitala, prokuriste i lica koje ugovorom o radu ima utvrđenu zabranu konkurencije. Međutim, u pogledu jedne stvari ne bih se složio s predlagačem ovog teksta, jer u Predlogu je navedeno da kao jedan od uslova, ukoliko postoji, znači, čovek ne može da se upiše u Imenik advokata, to je status predsednika upravnog odbora u pravnom licu. Šta znači biti predsednik upravnog odbora u pravnom licu? Pravna lica mogu da budu i dobitna i nedobitna organizacija, nevladine organizacije, organizacije u oblasti nauke, književnosti, umetnosti, publicistike, pedagogija, prevodilaštva, sporta. Da li predsednik plivačkog kluba ili KUD ili crkvenog pevačkog društva ne može da bude advokat? Ukoliko usvojimo Predlog zakona onako kako je napisano, svi oni koji obavljaju takve neke društvene funkcije, koji su apsolutno u saglasnosti sa Kodeksom profesionalne etike advokata koji je 1999. godine usvojen, mi ćemo doći u situaciju da sam Predlog zakona reguliše nešto na drugačiji način nego što je to regulisano u Kodeksu profesionalne etike advokata. Upravo zakon smatram da treba da stvori okvire, a detaljnije određene oblasti da se definišu ovim drugim aktima koji su nižeg nivoa. U važećem kodeksu profesionalne etike advokata je jasno definisano: advokat je dužan da izbegava poslove koji bi njegovom advokatskom radu mogli da daju komercijalni karakter; zatim, nespojivo je sa advokatskom profesijom istovremeno bavljenje bilo kojom drugom delatnošću, izuzev u oblasti nauke, književnosti, umetnosti, publicistike, pedagogije, prevodilaštva i sporta. Bavljenje advokata dozvoljenim delatnostima podrazumeva i pravo da učestvuje u upravljanju ili rukovođenju odgovarajućim strukovnim udruženjima i društvima. Kako će upravljati tako nečim ukoliko nema mogućnosti da bude predsednik upravnog odbora tako nečeg? Između ostalog, definisano je da za vreme obavljanja poslova na rukovodećem položaju u organima vlasti i drugim državnim organima, javnim službama i preduzećima, ukoliko se ne odluči za brisanje, to je onaj status mirovanja i svega ostalog. Moram da se pozovem na još jednu odredbu kodeksa profesionalne etike advokata, to je da nije u suprotnosti s kodeksom ako je advokat član, rukovodilac ili član rukovodećeg tima u ekspertskim, radnim i drugim stručnim telima Vladinog i nevladinog karaktera, u humanitarnim, nevladinim i organizacijama za zaštitu ljudskih prava i sloboda, izdavačkim savetima, uređivačkim odborima i sličnim organizacijama, društvima i udruženjima. Znači, u tom smislu pozivam sve narodne poslanike, pre svega pozivam i predstavnika Vlade da još jednom razmotri mogućnost da se dozvoli da neko ko je predsednik upravnog odbora u pravnom licu može da bude advokat. U drugim zakonima, Zakonu o borbi protiv korupcije, pa između i ostalog i Kodeksu profesionalne etike advokata, imate odredbe koje bliže to definišu i definišu da ne može da se bude u svakom slučaju, kao i u ovom predlogu zakona, ukoliko funkcija predsednika upravnog odbora podrazumeva profesionalni angažman, zasnivanje radnog odnosa, to ne može. Ali, dozvolite mogućnost da ove društvene stvari može advokat da obavlja, jer smatram da više ćemo da zaštitimo društvo ukoliko stručna lica mogu da se bave i takvim, pogotovo humanitarnim stvarima, sportskim stvarima, umetničkim. Zbog toga smatram da je moj amandman na član 6, i ima još na dva mesta u zakonu, u pogledu uslova za advokatske pripravnike i u delu gde se reguliše nespojivost funkcija, znači ta tri amandmana su povezana, da se na ta tri mesta u Predlogu zakona napravi korekcija i da se dozvoli ova mogućnost.
Narodni poslanik Petar Jojić.
Što se tiče Predloga, a odnosi se na član 6, predložio sam da se dodaje novi stav koji treba da glasi – "redovni profesori fakulteta iz pozitivno-pravnih predmeta imaju pravo upisa u Imenik advokata i bez položenog pravosudnog ispita". Ovo je bilo i u dosadašnjem zakonu, gospođo ministre, ova odredba. U zemljama okruženja ovako je predloženo rešenje i u zakonu, kao što sam rekao, advokature Srbije važećem, a pre toga u svim zakonima bivše SFRJ, odnosno njihovim zakonima o advokaturi i to u daleko širem obimu. Predviđeno je da mogu biti upisani u Imenik advokata ne samo redovni profesori pravnih fakulteta pozitivnog prava, nego i svi profesori, pa čak i svi nastavnici, što znači čak i docenti. Pa predlažemo da se zadrži postojeće rešenje, koje se odnosi na redovne profesore pravnih fakulteta. Dakle, treba zadržati postojeće rešenje. Gospođo ministre, a ovo o čemu je govorio gospodin Čikiriz, videli ste da smo mi jedina država koja čini ovakve besmislene ustupke. Advokat iz Srbije nije mogao da zastupa u Holandiji, pa je morao da nađe advokata, a mi sada otvaramo vrata u Srbiji da mogu da zastupaju strani advokati, ali moglo bi to samo na bazi reciprociteta i uzajamnosti.
Narodni poslanik Jorgovanka Tabaković.
Gospođo predsednice, istovremeno koristim priliku da postavim pitanje, očekujem da budemo prozvani zbog amandmana na član 6, jer smo i po vašem scenariju na strani 10 po redosledu odmah posle predloga koji je dala koleginica Maja Laušević, po mišljenjima Vlade prvi na članu 6, a čekam već čitavih 40 minuta da obrazložim amandman koji smo podneli. Da li ste vi preskočili ili je došlo do neke zabune ne znam. Poslanička grupa Napred Srbijo podnela je amandman na član 6. i on obuhvata tri dela ovog amandmana. Prvi je da se tretira stepen visokog obrazovanja koji je neophodan da bi se neko bavio ovim poslom i taj amandman je usvojen kroz amandman koleginice Maje Laušević. Bolje ikako, nego nikako. Tačka 10. kojom se briše ograničenje po pitanju sukoba interesa, koju smo vam vrlo detaljnoobrazložili kroz amandman koji smo podneli, usvojili ste kroz amandman koleginice Danijele Lovrin. Takođe zahvaljujem. Bitno je da neka stvar prođe, nije ni važno kao čiji predlog. Hoću samo da govorim o tačkama 9. i 11, koje niste usvojili, a bile su sadržane kao odredbe koje je trebalo promeniti amandmanom na član 6. zakona o advokaturi. Mi smo vam predložili dase tačka 9. briše, jer uslov za upis advokata i ispunjenost tehničkih uslova, kao i pravo Advokatske komore da te uslove propisuje, čak i pravo da definiše pogodnost radnog prostora za bavljenje advokaturom nije u redu. Znači, advokatska delatnost poprirodi nije ni tehnička, ni tehnološka. Zato jednostavno nisu ni potrebni specifični tehnički uslovi, niti prostor nekih posebnih karakteristika ili slično. Morate se s tim složiti. Svakako da će se advokati truditi da unaprede svoj posao time što će uvesti i tehničke inovacije, što će povećati prostor, imati atraktivnu lokaciju, biti na nekom mestu koje je prolazno, pogodno, nezaobilazno i sl, ali to mora da bude njihov slobodan izbor. Znači, to ne može da bude predmet zakonskog ograničenja. Član 27. Predloga zakona u vezi sa ovim određuje da advokat ne može da pruža pravnu pomoć izvan svoje kancelarije, osim izuzetno u slučajevima određenim predlogom, i to je dovoljno. Kako izgleda, koje je veličine, kojom je opremom opremljena kancelarija, to je pitanje mogućnosti, to je pitanje ukusa i potreba advokata. To jednostavno nije pitanje čak ni samog strukovnog udruženja, kakvo je Advokatska komora. Nemojmo uvek ići u krajnosti, da iz preterane slobode za samoregulisanje dozvoljavamo jednu drugu krajnost preteranog regulisanja, ali sad tog organa kojeg želimo da načinimo slobodnim da u okviru struke propisuje neka pravila. Predlogom nije definisano na koji način se dokazuje ispunjenost tih uslova. Na primer, za apoteku, za onog ko prodaje sendviče deci, mi znamo šta mora da ima. Za ovu, kažemo svi, važnu delatnost, nije propisano koje to uslove treba da ispunjava. Zašto kažem to? Može dovesti do velikog broja onih fiktivnih ugovora, da neko zaključi i rentira neki prostor da bi ispunio te uslove, a da ga u stvari u praksi ne koristi. To nam valjda nije cilj. Ostaje nejasno na koji način će mladi advokati, dojučerašnji pripravnici i volonteri obezbeđivati radni prostor za bavljenje advokaturom, ako je dobro poznato koliko je teško advokatima da dobiju kredit kod banke, zato što je nemoguće dokazivati njihovu kreditnu sposobnost zbog prihoda koji treba da pokažu banci kao kreditno sposobni. Slažete se da je to činjenica. Znači, komentarisala sam tačku 9. kao uslove za ispunjenost bavljenja advokaturom, gde ste propisali ono što nije trebalo. Hoću da komentarišem samo onaj rok kada se advokat može ponovo prijaviti, ako je već jednom odbijen za upis. Kažete da je jedan od uslova za upis advokata rok, protek roka od najmanje tri godine od donošenja konačne odluke o odbijanju zahteva za upis u imenik advokata. Zašto bi kandidat koji je odbijen morao da čeka tri godine da bi se ponovo odlučivalo o njegovom zahtevu, ako je u međuvremenu ispunio uslove za upis u imenik advokata? Navešću samo tri slučaja. Zašto kandidat, koji je u međuvremenu, na primer, stekao državljanstvo, mora da čeka tri godine, a ne šest meseci? Nismo jedina poslanička grupa koja je to predložila. Ili, na primer, zašto bi onaj koji je otkazao ugovor o radu, ili obezbedio radni prostor, morao da čeka tri godine kako bi se upisao u imenik i bavio advokaturom? Ukoliko ste želeli da sprečite podnošenje zahteva za upis tamo gde je očigledno da kandidat ne ispunjava uslove, zaista je bilo neophodno da odredite kraći rok i taj rok je sasvim primeren onako kako smo ga mi predložili - šest meseci. S obzirom da to nije zalaganje samo jedne poslaničke grupe, nego da postoji opšta saglasnost da uslove konkurencije treba obezbeđivati u svim oblastima, zašto bi to ograničavanje u ovoj oblasti činili? Znači, po Zakonu o javnim nabavkama, mi imamo želju da stvorimo najširi prostor da svi dobiju pravo da konkurišu za poslove, time što se čak i liste za one koji rade neke poslove, koji su se već kvalifikovali, ažuriraju u što kraćem roku. Vi ovim sprečavate konkurenciju time što odugovlačite sa mogućnošću da neko ko je u međuvremenu ispunio uslove konkuriše ponovo za dobijanje uslova da se bavi ovim poslom. Zaista vas molim da razmotrite još jednom ove amandmane.
Htela bih da vam se izvinim, strane 9 i 10 su bile zalepljene, ali vi ste uzeli učešće. Zaista izvinite. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Po amandmanu narodnog poslanika Petra Jojića, kojim predlaže da redovni profesori fakulteta iz pozitivno-pravnih predmeta imaju pravo upisa u imenik advokata i bez položenog pravosudnog ispita. Pretpostavljam dobru nameru kolege Jojića, ali razumem i Ministarstvo pravde i slažem se sa stavom Ministarstva pravde. Obrazloženje je sledeće. U praksi smo imali nekoliko slučajeva. Prvo, želim da kažem da mi zaista imamo izvanredne profesore pozitivno-pravnih predmeta. Ponosan sam što sam bio student jedne Smilje Avramov, Obrada Stanojevića, gospodina Hašima, Dragoljuba Stojanovića, gospodina Šoškića, Jakova Radišića, što sam učio iz udžbenika Orlića, Slobodana Perovića, Konstantina Obradovića i velikih velikana pozitivno-pravnih predmeta u našoj zemlji. Međutim, bilo je nekoliko profesora pravnih fakulteta koji su za vreme onog bivšeg zakona mogli bez položenog pravosudnog ispita da se upišu u imenik Advokatske komore. Verujte da se u praksi nisu snalazili. Zašto? Obrazloženje je jednostavno, 30, 40 ili 25 godina se bavite samo jednom granom prava, pri tom se u velikoj meri udaljite, a izmene se i krivično zakonodavstvo i krivično-procesno zakonodavstvo, ako se neko, recimo, bavi građansko-pravnom materijom, i građansko-pravno zakonodavstvo. Verujte mi da smo imali primera, to je nama teško padalo, što se profesori nisu snalazili u pravosuđu, zato što jednostavno nisu imali položen pravosudni ispit. Niko ne spori njihovo ogromno znanje ali, kažem, samo u jednoj grani oblasti. Ovo što je gospodin Dinčić rekao za položen pravosudni ispit, to je dobro što je ministarstvo najavilo izmenu i ovog zakona. Zaista, postojeći zakon je najblaže rečeno nehuman. Svi mi koji smo polagali pravosudni ispit, polagali smo ga u vremenu od 16 ili 17 časova posle podne do tri-četiri sata ujutru. Idete iz kabineta u kabinet, u jedan kabinet uđete i samo što ste seli, profesor kaže – izvolite u drugi, u drugi uđete, čekate dva sata vreme da počnete da polažete, a onda imate još šest ili sedam predmeta da polažete. To je stvarno nehumano, iscrpljujuće i krajnje loše organizovano. Opet, vezano za profesore pravnog fakulteta, ipak mi na pravosudnom ispitu prolazimo maltene kroz ceo fakultet i po sadašnjem zakonu je tu negde oko 14 ili 15 najvažnijih predmeta sa pravnog fakulteta i ipak je potrebno da neko, ko zaista želi ozbiljno da se bavi advokaturom, makar osveži ta znanja.
Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 6. amandmane u istovetnom tekstu podnele su narodni poslanik Danijela Lovrin Gavrilović i narodni poslanik Biljana Hasanović Korać. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandmane, a Zakonodavni odbor smatra da su amandmani u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da su amandmani postali sastavni deo Predloga zakona. Na član 6. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Maja Videnović. Da li neko želi reč? (Da) Gospođa Judita Popović. Izvolite.
Poštovana gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj član 6. je jedan od rigidnijih i restriktivnijih članova Zakona o advokaturi. Delimično, on jeste popravljen kroz intervenciju narodnih poslanika. Međutim, dobrim delom je ostao i dalje prilično restriktivan. Mi smo amandmanom pokušali da popravimo rešenja u ovom članu. Između ostalog, zasmetalo nam je i onih tri godine koje je bilo potrebno po ovom zakonskom rešenju da protekne kako bi se ponovio zahtev za upis u Advokatsku komoru. Smatramo da je to predug rok i da bi to zaista trebalo da se skrati, bar na šest meseci, kako smo mi predložili našim amandmanom. Sledeći naš predlog odnosio se na polaganje advokatskog ispita i smatrali smo da kandidat koji je obavljao sudijsku ili tužilačku funkciju zaista ne bi trebalo da polaže advokatski ispit. Smatram da je to na neki način ipak dovođenje u pitanje stručnosti tih ljudi koji su radili u sudu ili u tužilaštvu, dakle, bili su sudije ili tužioci i mislim da ne bi na taj način trebalo da degradiramo njihova stručna znanja. Sledeće rešenje koje je nama i te kako zasmetalo u ovom članu zakona je tačka 7, o kojoj je već bilo reči i koja je, u stvari, povezana sa rešenjem iz člana 83. Zakona, a to se odnosi na nespojivost funkcija sa obavljanjem advokature u smislu daadvokat ne može biti direktor pravnog lica ili predsednik upravnog odbora pravnog lica za slučaj ukoliko želi da se i dalje bavi advokaturom. Smatramo da ovonije dobro rešenje zato što imenovanje za direktora ili predsednika upravnog odbora u pravnom licu je mnogo širok pojam. Samo pravno lice je mnogo široko da bi se na ovaj način tretirala mogućnost bavljenja advokaturom. Šta to znači? To znači da mi advokatima osporavamo mogućnost da se bave humanitarnim radom. Mi osporavamo advokatima mogućnost da budu društveno korisni i društveno aktivni izvan one delatnosti koja im služi za pribavljanje osnovnih sredstava za život. Dakle, ne može advokat isključivo da bude posmatran kao jedno lice koje je upisano u Advokatsku komoru sa mogućnošću bavljenja tom advokaturom, nego i neko ko možda želi da se bavi humanitarnim radom, neko ko želi da bude društveno koristan. Sa ovakvim zakonskim rešenjem to se u potpunosti onemogućava. Smatramo da bi Vlada trebalo da reaguje na sva ova rešenja koja su predložena amandmanima narodnih poslanika koje smo i do sada čuli, a i rešenjima koje smo mi izneli našim amandmanom iz poslaničke grupe LDP. Smatramo da nije u prirodi advokature, prosto, nije prirodno da advokatura bude toliko rigidna kako se ovim članom nameće, da bi trebalo da se omogući neka veća širina i sloboda delovanja i trebalo bi da se ostavi prostora da advokati i kroz svoju advokatsku komoru urede neka pitanja koja su od značaja i kada se radi o upisu u Advokatsku komoru, o rokovima koja se predviđaju za taj upis, kao i u smislu razloga za prestanak bavljenja advokaturom, odnosno kada se radi o uslovima koji su potrebni da bi se neko upisao u Advokatsku komoru. Iz tog razloga mi podržavamo sve one racionalne predloge koje smo čuli u smislu poboljšanja ovog člana 6. Jer, ponovo napominjem, ovaj član 6. je zaista restriktivan i neće dati neki pozitivni pomak za reformisanje ove advokatske delatnosti.
Da li još neko želi po ovom amandmanu? (Ne) Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Gospođo predsedniče, gospođo ministre, vi ne prihvatate ovaj amandman kada je u pitanju redovni profesor fakulteta sa pozitivno-pravnih nauka. Podsetiću vas samo da bi bilo besmisleno da profesor doktor Vojislav Šešelj, koji se uspešno brani pred Haškim tribunalom i koji je jedini, za razliku od Čikiriza, uspeo da se izbori da mu ne treba advokat, čak i pred najtežim Međunarodnim krivičnim tribunalom, on bi mogao da bude profesor svima onima koji pretenduju da budu pisci nekih zakona. Jer, kao što vidite, da li treba prof. dr Vojislav Šešelj da polaže sada pravosudni ispit, kada je u svetu poznat kao izuzetan pravnik svih pravnih nauka do kojih je mogao doći, a najmlađi je doktor pravnih nauka u bivšoj SFRJ? Da li bi trebalo, kao što je bilo slučajeva, da na Pravnom fakultetu, kada sam polagao, u Beogradu, da je general-pukovnik Lekić polagao predvojničku obuku, zamislite, a čovek general-pukovnik? Samo neka vam posluži primer prof. dr. Vojislava Šešelja, da profesori pravnih fakulteta sa pozitivnim pravnim naukama ne bi trebalo da polažu pravosudni ispit. Eto, prof. dr Vojislav Šešelj vam je primer da se izborio i da se bori i da poznaje veštinu pravnih nauka i da bi bila besmislica da on polaže još i pravosudni ispit.
Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Ovaj zakon nije pisan zbog jednog čoveka prof. dr Vojislava Šešelja, koji se odlično brani pred Haškim tribunalom, koji je zaista pružio izvanrednu odbranu i kao pravnik mu čestitam i želim puno uspeha u tom procesu. Ali, ovo je zakon koji se, kao i svi zakoni, odnosi na sva lica koja pretenduju da se bave advokaturom. Nažalost, mi imamo u praksi situacije da ljudi koji se bave nadripisarstvom nisu ni prošli pored pravnog fakulteta, odlično poznaju procesno zakonodavstvo i svakog dana nekoga tuže itd. i niko im ne može osporiti tu veštinu, čak i poznavanje procesnih zakona, a naravno i onih materijalnih koji su predmet spora. Ali, kažem, ovo nije zakon koji se tiče gospodina Vojislava Šešelja, a mi smo uvek ponavljali da gospodinu Šešelju želimo uspeha.
Iskorišćen jedan minut vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Goran Stefanović. Ovaj amandman su prihvatili i Vlada i Odbor za pravosuđe. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Biljana Hasanović Korać. Ovaj amandman su prihvatili i Vlada i Odbor za pravosuđe. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Ovaj amandman su prihvatili i Vlada i Odbor za pravosuđe. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Spasojević, Miroslav Markićević i Zlata Đerić. Vlada i Odbor nisu prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je u skladu sa Ustavom. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Nebojša Ranđelović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Podneli smo amandman na član 8. i taj član tretira rok u kojem je Advokatska komora dužna da reši o zahtevu kandidata. Mi smo predložili da se u članu 8. posle stava 3. doda novi stav 4. koji glasi – da je tu odluku Advokatska komora dužna da donese i dostavi kandidatu u roku od 30 dana od dana prijema urednog zahteva. Amandman je odbijen od strane Vlade kao predlagača, sa obrazloženjem da je taj rok definisan opštim upravnim postupkom i da se on primenjuje. Ako je to obrazloženje za odbijanje amandmana, šta ćete da kažete na činjenicu da je u važećem zakonu rok definisan i da on iznosi 60 dana? Znači, nije besmisleno. Naprotiv, vrlo je smisleno da se u ovom zakonu definiše taj rok i mi ga skraćujemo. Zašto? Predvideli smo da taj rok bude 30 dana od kad se primi kompletan i uredan zahtev i mislimo da je to dovoljno vremena da se odluči o ispunjenosti uslova. U statutu Advokatske komore taj rok nije definisan, u trenutno važećem. Po analogiji očekujemo da statut Advokatske komore opet propusti ili ne definiše taj rok. Ako zakonodavac ne obaveže komoru, zašto bi ona sama sebe obavezivala nekim rokom? Smatramo da je primereno da se u zakonu napiše taj rok i da ne bude više 60, nego 30 dana. Ukoliko ne prihvatite ovaj amandman, u praksi se može dešavati da zbog neažurnosti same advokatske komore advokati budu onemogućeni kao kandidati da steknu status advokata i pored toga što su ispunili sve propisane uslove, zbog čega će sasvim izvesno taj neko ko je podneo kandidaturu da trpi štetu. Nemojmo, molim vas, da se nezavisnošću Advokatske komore izgovaramo, jer ta advokatska komora mora da bude ograničena u toj nezavisnosti pravima svojih članova, odnosno onima koji konkurišu da budu njeni članovi i zaista smatramo primerenim da se u roku od 30 dana, kao razumnom roku, odluči o ispunjenosti uslova. Da vam dam još jedno dopunsko obrazloženje, ako se zalažemo da državna uprava, pošto se baš pozivate na upravni postupak koji definiše rok, bude ograničena rokovima prilikom odlučivanja o zahtevima građana, a zašto bi Advokatska komora bila izuzeta od definisanog roka za odgovaranje o ispunjenosti uslova. Jer i advokati u komori jesu neko ko odlučuje o pravima građana i samim donošenjem ovog zakona, poveravanjem javnih ovlašćenja, mi im dajemo tu analogiju sa poslovima koje radi javna uprava i koja je obavezana rokovima, jer taj rok jeste potreban i radi korišćenja prava na žalbu ukoliko Advokatska komora ne donese odluku u roku koji smo mi propisali, odnosno da se ne bi mogao zloupotrebljavati ili koristiti onaj institut ćutanje uprave. Znači, analogija sa rokovima koje propisujete državnoj upravi zato što rade javna ovlašćenja i zato što statut komore ne propisuje taj rok, smatramo neophodnim razlozima da se ovaj amandman usvoji.
Dva minuta je iskorišćeno vremena zamenice predsednika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Na član 9. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Mi smo članom 9. predvideli da se broj 30 zameni rečju 10, a to je u stvari rok u kojem Advokatska komora treba da obezbedi kandidatu uslove za polaganje advokatske zakletve. Kao dokaz da je sama profesija nešto što je odgovorno i zaslužuje da joj se povere javna ovlašćenja zaista je mnogo važno da ne dozvolimo da predlagač ovako dugim rokom izlazi u susret lošoj praksi pojedinih advokatskih komora, pa se u velikim vremenskim razmacima organizuje polaganje advokatske zakletve i to se dešava u potpuno nesvečanoj i neprimerenoj atmosferi, uz velike gužve. Smatramo da to može da se prevaziđe rokom od 10 dana, kao rokom u kojem se treba položiti zakletva, dobiti advokatska legitimacija i da neko započne bavljenje posla advokature. S obzirom da smo članom 8. predvideli rok od 30 dana za odlučivanje o ispunjenosti uslova, smatramo kompletnim rešenjem prethodni član 8. i član 9. sa ovom amandmanskom dopunom i želim i očekujem da ovaj amandman usvojite.
Da li još neko želi reč? Na član 9. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo, podneo sam amandman na član 9. i predložio sam da se stav 3. promeni, zbog toga što nije adekvatna zakletva advokata koja je predložena u predlogu rešenja u zakonu, jer smatramo da je potrebno da se izmeni ovaj tekst iz sledećih razloga, i to da glasi: U času kada stupam u redove advokatske profesije, zaklinjem se svojom čašću da ću dužnost advokata obavljati savesno, da ću se u svom radu pridržavati Ustava, zakona i drugih propisa, statuta Advokatske komore i kodeksa profesionalne etike advokata i da ću svojim postupcima i ponašanjem čuvati ugled advokature. Ovo je tekst zakletve Hipokrata i u svim civilizovanim zemljama je ovakav tip i ovakav okvir polaganja zakletve. Vidite kako ste vi predložili ovde, ovo je nešto suvoparno. Mislim da apsolutno ne zadovoljava suštinu cele stvari, o čemu se radi. Zato prihvatite ovaj amandman. On je daleko delotvorniji i prihvatljiviji, jedino ako nećete iz inata što je SRS to predložila.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
U članu 10, kao što se vidi, stav 3. predlažem da se precizira, pre svega nije jasno, i potpuno da se uredi i poboljša tekst zakona treba uneti redni broj i dodati reči "dan i mesec" jer je ovo preciznije, potpunije i logičnije, delotvornije. Jasnije je predloženo rešenje koje SRS predlaže, pa je potrebno urediti i poboljšati tekst zakona jer godina ima 12 meseci, gospođo ministre, pa neće biti jasno u kom se mesecu određene godine advokat upisuje u imenik advokata. Ima li ovde logike da ovo ostane po predlogu? Morate da razmislite ako se usvoji predlog zakona kako ste predložili, hoće li imati nedostatke. Ponavljam, godina ima 12 meseci, a u vašem predlogu nema meseci.
Narodni poslaniče, pretpostavljam, izvinjavam se ako nije, da je svim ovlašćenim predstavnicima dostavljen materijal o amandmanima. Dakle, amandman o kojem ste upravo govorili je prihvaćen. Zakonodavni odbor smatra da je u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. Ovaj amandman je postao sastavni deo Predloga zakona, jer su se saglasili svi, i Vlada i Odbor. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Član 13. stav 4. Predloga zakona o advokaturi je neustavna kategorija, s obzirom na to da strani državljani nisu Ustavom predviđeni kao nosioci advokatske funkcije u Srbiji, a posebno što Srbija nema zaključene bilateralne ni multilateralne ugovore sa stranim državama u vezi sa ovim pitanjem, odnosno nije predviđen reciprocitet za njegovu primenu, a posebno imajući u vidu da odredbe SSP, kao i odredbe Prelaznog sporazuma o trgovini i trgovinskim pitanjima, na koje se poziva predlagač na strani 35. Predloga zakona, mogu da obavezuju Republiku Srbiju samo ako su u saglasnosti sa Ustavom Republike Srbije, kako to izričito propisuje odredba člana 194. stav 4. Ustava Republike Srbije, pa se odredbe ovog sporazuma i ovog predloga ne mogu mehanički neposredno ugrađivati u tekst predloga zakona, kako to čini predlagač. Predlažem da se ovaj amandman usvoji jer on ima apsolutnu logiku.
Reč ima ministarka pravde, Snežana Malović.
Pošto je i u raspravi u načelu bilo dosta govora vezano za položaj i uslove za obavljanje advokature od strane stranih državljana i ovom prilikom ću pokušati da objasnim i vama i građanima Srbije šta je Ministarstvo pravde ili Radna grupa koju su prvenstveno činili advokati imala na umu. To jeste jedan od uslova za pristup naše zemlje STO, ali naravno da nismo hteli da to učinimo paušalno, nego smo pokušali na jedan način da to uredimo gde se neće narušiti položaj domaćih advokata. Želim da pročitam član 17. Ustava, pošto je dosta reči bilo o tome, da li je ovo protivustavno ili nije, koji se odnosi na položaj stranaca, koji kaže da stranci u skladu sa međunarodnim ugovorima imaju u Republici Srbiji sva prava zajamčena Ustavom i zakonom, izuzev prava koja po Ustavu i zakonu imaju samo državljani Republike Srbije. Zatim, član 67. Ustava koji reguliše pravo na pravnu pomoć kaže u stavu 2: "Pravnu pomoć pruža advokatura kao samostalna nezavisna služba i službe pravne pomoći koje se osnivaju u jedinicama lokalne samouprave u skladu sa zakonom." Ovim predlogom zakona smo propisali uslove koji ne narušavaju položaj domaćih advokata. Po meni, upoređujući sa iskustvima koja postoje u Evropi, rekla bih da su ovi uslovi znatno oštriji nego što postoje u drugim zemljama.
Narodni poslanik Petar Jojić, pravo na repliku.
Gospođo ministre, kada bi mi imali zaključen međunarodni ugovor sa državama bilo kontinentalnog ili anglosaksonskog prava ili kada bi imali reciprocitet, ne bi bilo sporno i da smo postali članica EU. Nismo članovi EU, nemamo međunarodne ugovore, kako sada mi da favorizujemo strance, da im otvaramo polako vrata i oni će lepo da ugroze advokaturu Srbije. Ne bi trebalo dozvoliti, samo ako postoji uzajamnost. U tom slučaju vi biste bili u pravu sa ovim predlogom, ovo apsolutno, kada nema reciprociteta, kada nismo članovi EU, do tada nas ništa ne obavezuje i ne treba omogućavati strancima da zarađuju u Srbiji i da uzimaju pare advokaturi Srbije, a da sutra advokati Srbije budu sluge velikih kompanija i velikih kancelarija iz inostranstva.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Spasojević, Miroslav Markićević i Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić.
Amandman Nove Srbije na član 14. stav 1, gde se takođe obraćamo po pitanju uslova reciprociteta i zahtevamo da se posle reči "državljanin" dodaju reči "pod uslovima reciprociteta". Pažljivo slušajući obrazloženje gospođe ministra i slušajući prethodnog govornika zaista smatramo da je reciprocitet tekovina i institut savremenog prava, ovo posebno ako se ima u vidu da je Predlog zakona o advokaturi podnet po hitnom postupku iz razloga pristupanja naše zemlje STO, između ostalog, pa je logično da se primenom pravila reciprociteta štite kako interesi domaćih stranaka i advokata, tako i interesi stranaka i advokata zemalja koje pripadaju STO. Dakle, ono na čemu smo insistirali podnoseći ovaj amandman kao poslanička grupa, smatramo da ćemo imati dovoljno razumevanja u ministarstvu pravde, jeste odnos prema zaštiti advokata u Srbiji. Smatramo da je ovaj amandman svakako trebalo prihvatiti.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković, Milica Radović, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković.
Gospođo Malović, predviđeno je članom 14, to su uslovi za upis advokata stranih državljana i ovaj član zakona predviđa da bi se upisao u imenik advokata strani državljanin mora da položi i pravosudni ispit i advokatski ispit. Našim amandmanom smo predložili da se ukine ova obaveza polaganja pravosudnog ispita, svakako advokatski ispit da bi se upoznao s kodeksom, sa statutom i zakonima, ali smatramo da je ovo nepotrebno preopterećenje. Nemamo ništa protiv konkurencije, neka strani advokati, ukoliko imaju posla i mogu da rade, rade u Srbiji, ali je neizostavno da se uvede princip reciprociteta. Ako može Nemac da radi taj posao u Nemačkoj, treba omogućiti da radi ovde, ali naš advokat u nekoj zemlji u inostranstvu može pod istim uslovima i istim pravima da zastupa stranke u inostranstvu.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podnela narodni poslanica Biljana Hasanović Korać. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo podnela je amandman kojim predlaže da se posla člana 15. doda novi član 15a. Reč ima narodni poslanica Jorgovanka Tabaković.
Amandmane SNS na Zakon o advokaturi nisu pisali advokati. Mnogi su uzimali sebi za pravo da govore o kvalitetu ovog zakona, a u ime SNS. Kažem vam da o kvalitetu ovog zakona govori 29 podnetih amandmana na zakon koji ima 95 članova. Hteli smo što objektivnije da sagledamo ovaj zakon u svetlu interesa građana i onih koji su dužni da te interese štite kao advokati pred organima ove države, želeći da postignemo jednaku pravdu za sve, maločas je i kolega govorio o tome, kao i jednake uslove poslovanja za sve. Mislim da je bilo neophodno prihvatiti dopunu člana 15. članom 15a, koji smatram ključnim za ovaj zakon, jer on jedini govori o zaštiti onih od kojih treba da se zaradi i čiji interesi treba da se zaštite pred organima. Vi ste odbili da ono što smo definisali kao dužnost prema stranci uklopite u postojeći zakon, sa obrazloženjem da su dužnosti advokata prema stranci uređeni zakonom, statutom Advokatske komore, kodeksom profesionalne etike advokata, kao što je to propisano u članu 15. tačka 2) Predloga zakona. Tvrdim da Predlog u celom tekstu nigde ne govori o obavezama prema svojim klijentima, izvolite pogledajte zakon – načelno je propisao članom 15. neke obaveze. Smatramo da je to potpuno pogrešan pristup. Da li je jedan od uslova bio da donesemo Zakon o zaštiti potrošača, uopšte potrošača, kao uslov da se upišemo u red onih koji drže do svojih građana, ne samo kao slobode prava i čoveka, i da je individua najvažnija. Da, ta individua je najvažnija onda kada poštujemo pravo. Donosimo Zakon o zaštiti potrošača u oblasti finansijskih usluga, a zašto propuštamo priliku da zaštitimo korisnika advokatskih usluga iz jedne jedine situacije o kojoj ću vam reći i morate da prihvatite da sam u pravu ukoliko je situacija podudaran interes klijenta i advokata, a ukoliko se situacija interesa advokata razilazi od interesa klijenta ljudi uopšte ne žele da angažuju advokate, jer je advokatska profesija u velikoj meri izgubila ugled, i sve što mogu urade sami. Ljudi žele da se njihov spor reši što pre, a advokat želi što više podnesaka. Njemu ne smetaju česti razmaci između zakazivanja ročišta, oni žele da imaju što više sporova i što više problema jer je to njihov obim proizvodnje. Građanin želi da, uz najmanju moguću naknadu, reši svoj pravni problem. Ne samo da plati manje, nego da obavi posao što pre i da u angažovanju tog lica koje će mu pomoći da ostvari svoje pravo ne bude izigran, ne bude predmet pregovora, onoga što su sud, advokati, veštaci i ono čega smo svedoci svi, kao zloupotrebu u velikoj meri samog sistema, i pravosuđa i advokatske profesije. Zašto ste onda odbili da tu odgovornost definišemo dužnostima prema stranci kroz član 15a? Preporuka R (2000) br. 21 Komiteta ministara Saveta Evrope, na koju se vi ovde pozivate kada pišete ovaj zakon, između ostalog piše – dužnost advokata prema njegovim klijentima je sledeća: da ih savetuje o njihovim zakonskim pravima i obavezama, da ukaže na verovatni ishod postupkai posledice slučaja, uključujući i finansijske troškove. Advokat mora da nastoji da, prvo i pre svega, slučaj reši na miran način, a u skladu s ovim preporukama i s kodeksom ponašanja za evropske advokate, Poveljomo osnovnim načelima evropske pravne profesije, donetim od strane Saveta advokatskih komora i pravnih društava Evrope, ovim amandmanom smo predvideli više dužnosti advokata prema njihovim strankama. Zašto to nije uključivanje u neko uređeno institucionalno društvo? Advokati su dužni da štite interes stranke. U skladu s tim, dužni su da se konsultuju sa strankom i stranka mora da odredi šta je njen interes. To smo ovim amandmanom predvideli. Ukoliko uoči bilo koju povredu prava svog klijenta, na primer u okolnosti da je klijent lišen slobode, zahteva da advokat deluje bez odlaganja. I to smo definisali članom 15a. Kada advokat ima veliki broj klijenata, on često nije u stalnom kontaktu sa strankom. Pravo stranke da bude obaveštena šta se dešava s njenim predmetom i u kojoj je fazi, šta je za nju povoljno i koji su mogući ishodi, to ničim i nigde nije definisano. Zaista smatramo da nije bilo suvišno da se ovim pojedinostima pozabavi zakon. Predvideli smo da stranka može u svakom trenutku, iz bilo kog razloga da zahteva od advokata da joj dostavi spise iz njenog predmeta, jer se radi o postupku u kojem se odlučuje o pravima stranke, o obavezama stranke. Ona zaista treba da ima, pa i klijent, ta stranka, pravo i uvid u sva dokumenta, kao i da ih poseduje i dobije kada ih zatraži. Da li još jednom treba da vam kažem, da vas podsetim, da svi mi postojimo zbog građana čija prava želimo da uredimo, da smo svi povremeno poslanici – vlast, opozicija, pozicija, ali smo uvek građani kojima usluge ove profesije trebaju. Ako ne mislimo na druge, mislimo na svakog od nas, jer nam prava i zaštita prava od advokata treba od zaključivanja ugovora, do rešavanja prava ostavine, ne računajući da ćemo imati, po sili ljudske prirode i nagona, i one negativne i loše situacije u kojima se svako od nas nađe, ali zaista da ne budemo predmet ni izrabljivanja, ni zloupotrebe, ni nagodbe, ali ni političkog promovisanja navodnog znanja nekih advokata, koji u stvari političke prečice i politička prijateljstva rentiraju čak i na takav način. Znači, pridržavajući se evropskih direktiva, iskustava i povelja, predložili smo vam dopunu u vidu člana 15a. Molila bih vas, pristala bih da ne obrazlažem ni jedan jedini član dalje, ako bi vlast, ako bi vi naišli na razumevanje, da ovaj zakon postoji ne zbog komore, ne zbog advokata, nego zbog građana kojima su potrebni usluge advokata i komore koja će urediti njihovo poslovanje. Zašto bi lekari nailazili na probleme kada naprave prekršaj u profesiji ili ne postupe kako valja? Zašto bi svi drugi imali zaštitu i odgovornost, a klijenti advokata nemaju pravo na tu vrstu zaštite ili da advokati nemaju odgovornost prema klijentima, ne u onom konačnom ishodu kada su izloženi ruglu javnosti kroz sasvim određene politički upotrebive afere u novinama. Neka budu zaštićeni zakonom, to je naša dužnost.
Iskorišćeno je šest minuta i 45 sekundi vremena zamenice predsednika grupe. Reč ima narodni poslanik Srđan Miković, pa narodni poslanik Mirko Čikiriz.
U vezi predloženog amandmana nekoliko rečenica bih prozborio. Mi imamo stav jedne poslaničke grupe da ono što ne mora da bude regulisano zakonom, da treba da bude regulisano statutom i određenim drugim aktima. Takođe, imamo od pojedinih poslaničkih grupa predlog da se član 67. reguliše na način kako će se Advokatskoj komori omogućiti da određene stvari sama reguliše. S druge strane, imamo amandman koji reguliše nešto što je već regulisano i što smatram da treba da bude regulisano i dalje, ali pre svega drugim aktima, kao što je kodeks profesionalne etike advokata. Mi u Vojvodini smo često bili u kontaktu s kodeksom, ne samo kod upisa u imenik advokatskih pripravnika, ne samo nakon toga kod upisa u imenik advokata, praktično, svako od nas ko se bavio advokaturom u Vojvodini i imao prilike i kod svojih principala, a i od strane Advokatske komore, da bude upoznat sa pravilima ponašanja, znači, profesionalnim pravilima ponašanja i osnovama etike advokata. Činjenica je da mnogi koji su kasnije ili sa strane ulazili u advokaturu možda od svojih principala nisu u prilici da se s time upoznaju, međutim, i na sajtu Advokatske komore Vojvodine, a pretpostavljam i na sajtu Advokatske komore Srbije, postoji kodeks profesionalne etike advokata. Svako može da se upozna s tim pravilima. Samo bih vas uputio da ko god može pročita publikaciju "Advokatura" našeg uvaženog kolege Milorada Bokića, izdatu u Novom Sadu 1991. godine, gde je objašnjavao pitanje kodeksa profesionalne etike advokata uopšte u svetu, a i na području tadašnje Jugoslavije, između ostalog, i šta je rađeno na području Hrvatske, na području Srbije, na području Vojvodine, govorim kao delu Srbije. Opet moram da kažem, pošto je ovde izneta neistina, da nigde ova oblast nije regulisana. Samo bih ukazao da upravo u kodeksu profesionalne etike advokata je taksativno mnogo detaljnije nego u predlogu amandmana regulisano kada je advokat dužan da odbije zastupanje, a npr. samo obaveze prema klijentu su detaljno definisane. Moram da koristim vreme poslaničke grupe. Između ostalog, ukazujem da je u kodeksu profesionalne etike advokata, usvojenom 1999. godine, definisano da advokat treba da nastoji da stekne i sačuva poverenje klijenta. U prvom razgovoru ili u toku priprema za zastupanje, advokat treba da ukaže klijentu na interese da otkrije pobude i ciljeve i da istinito i u potpunosti iznese činjenice i dokaze, na pravilo da je poverljivost iznesenih podataka zaštićena obavezom čuvanja advokatske tajne, na svoju ocenu činjenične i pravne sadržine predmeta, na vrstu i osnovne osobine postupka koji će biti primenjen, na način obračuna i naplate i na tačan i približan iznos nagrade i troškova. Zatim, advokat je dužan da se prema svim klijentima i predmetima odnosi jednako savesno i stručno, da u zastupanju postupa bez nepotrebnog odugovlačenja. To je definisano. Zatim, da klijenta blagovremeno obaveštava o svim bitnim promenama u predmetu, a na traženje klijenta i o svim pojedinostima, da klijenta upozna sa svim promenama svojih pravnih i činjeničnih ocena, da klijentu na njegov zahtev, izuzev ličnih beležaka i izvornih primeraka podnesaka koje je sam sačinio, preda sve isprave, zapisnike, kopije i prepise vlastitih podnesaka, druge podneske i odluke, bez obzira da li zastupanje traje ili otkazano i da li su nagrada i troškovi ili nisu isplaćeni. Da klijentu omogući uvid u tarifu, ukaže mu na mogućnost da nagrade i troškovi koje će sud ili drugi nadležni organ odmeriti na teret suprotne strane budu manji od njegovog računa i, kada klijent to traži, preda mu obračun nagrade i troškova. Da klijenta prima u vreme označeno na advokatskoj kancelariji. Kada to nalažu interesi klijenta i dozvoljavaju pravne pretpostavke, advokat treba da nastoji da pre pokretanja spora slučaj reši na miran način vansudskim putem. Kao zastupnik, a posebno kao branilac okrivljenog koji se nalazi u pritvoru, advokat je dužan da bez odlaganja ukaže na sve povrede prava odbrane i druga kršenja zakona na štetu svog klijenta, nijednog trenutka ne pretpostavljajući njegovim interesima svoje odnose s drugim advokatima, sudijama, tužiocima i drugim učesnicima u postupku. Kod sastavljanja isprava i u dvostranim pravnim poslovima, advokat je zastupnik obe stranke i dužan je da savesno štiti njihove interese, bez obzira koja mu se od njih prva obratila i koja plaća nagradu. Da sada ne čitam sve ono što se tiče advokatske tajne i svega ostalog, postoji regulisana ova oblast u kodeksu profesionalne etike. Predlagač amandmana se pozvao na međunarodne akte. To isto postoji i u našoj zemlji i primenjuje se, i postupanje protivno kodeksu profesionalne etike advokata podrazumeva mogućnost pokretanja disciplinskog postupka, pa i kažnjavanja advokata pred disciplinskim organima unutar advokatskih komora. U svakom slučaju, razumem dobru nameru podnosioca amandmana, ali isto tako ukazujem da su ove oblasti dobro, detaljno regulisane u okviru Advokatske komore i normalno je da nakon usvajanja ovog zakona, ukoliko se statut bude menjao ili ukoliko se bude zanavljao kodeks profesionalne etike advokata, da tu bude domen regulisanja, ali opet u okviru advokature.
Iskorišćeno je sedam minuta vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz, pa narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Potpisao bih se ispod dobre namere gospođe Jorgovanke Tabaković, ali ne sumnjajući u nameru predlažem da se amandman odbije iz svih razloga koje je izneo gospodin Srđan Miković i ispod svake njegove izgovorene reči bih se potpisao u razlozima zbog čega ovo ne treba stavljati u zakon. Jednostavno, mi često u Skupštini skoro kada smo imali jedan jako kvalitetan zakon, bio je prigovor, pošto nije mnogo toga moglo da se kaže što se tiče suštine zakona, da je zakon preobiman, a ako je zakon sa manje članova, onda ide prigovor – zakon vam je jako kratak. Ovaj zakon je baš onakav kakav treba da bude i ostavio je upravo kodeksu profesionalne etike advokata da reguliše sve ovo o čemu je gospodin Srđan Miković pričao, i statutu Advokatske komore. Sada dolazimo i na ono o čemu smo raspravljali na početku ove rasprave, i do advokatskog ispita, jer sve ovo je regulisano takođe i međunarodnim dokumentima i propisima koji se tiču advokatske delatnosti. Apsolutno je bespotrebno da bude u ovom zakonu. Ovo je samo zarad javnosti, da ne ostane utisak, Skupština i većina će izglasati Predlog zakona Ministarstva pravde, u kome se mafijaši advokati ne brinu o interesima klijenta. To uopšte nije tačno. Ovaj zakon je, još jednom da napomenem, pisala struka i zakon je odličan, a mi ga ovim amandmanima samo poboljšavamo.
Minut i 35 sekundi iskorišćeno je vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Ako dozvoljavate repliku, a ako ne, od vremena poslaničke grupe ću govoriti. Neću da se branim dobrom namerom, kažem – imamo zahtev da se dužnosti advokata unesu u zakon zato što nije dovoljno da postoji kodeks, uzanse i dobri poslovni običaji. To dokazuje naša stvarnost. U prilog mojoj tvrdnji govori da se unošenju obaveze zaštite klijenata i unošenju novih obaveza u zakon, a postojećih obaveza iz kodeksa, protive upravo dva advokata koje uvažavam i poštujem, govori u prilog tvrdnji da ako ste zaista neko ko poštuje kodeks, šta vam smeta da to bude uneto u zakon, a potrebno je kao iskustvo s kojim se susrećemo svaki dan, imajući na umu da se u velikoj meri prava klijenata zloupotrebljavaju. Znate, postoji Hipokratova zakletva, pa se krši. Koliko prekršaja Hipokratove zakletve nađemo u novinama i koliko je njih pokrila zemlja i obeleženi su spomenicima. Postoje uzanse o gradnji, pa koliko se plafona obrušilo i pored postojanja nadzornih organa, postojanja uzansi o gradnji, ugovora koji reguliše rokove u kojima je izvođač radova dužan da popravi kvalitet izvedenih radova, pa se mnogo lakše postiže zaštita interesa stranki i klijenta ako zakon propiše kako se interes stranke štiti, a ne samo ako to kodeks definiše. Mi živimo u vreme gde su pohlepa, sebičnost, ravnodušnost prema drugima i želja za zarađivanjem bezgranični. Ne možemo da dozvolimo (Predsedavajuća: Dva minuta.) da institucije, završiću od vremena poslaničke grupe, molim vas, funkcionišu ni na čijoj savesti, već na strogo definisanoj odgovornosti.
Poslanik Srđan Miković ima reč.
Upravo zato što je rečeno da su advokati govorili o ovom predlogu amandmana, moram da kažem da u svakoj profesiji ima onih koji savesno i odgovorno i zakonito obavljaju svoj posao. Opet moram da kažem da je predlagač zakona dobro propisao obavezno osiguranje od profesionalne odgovornosti, to je još jedan način zaštite klijenata, ali u svakom slučaju, moram da kažem, da prave i dobre advokate, savesne ljude nije potrebno zakon da uči kako treba da se ponašaju. Savesni, odgovorni, pošteni ljudi to nose iz kuće, to nauče u školi, to nauče na poslu od svojih kolega na koje imaju da se ugledaju i nije potrebno određenu stvar čak ni zakonom regulisati. Treba doneti dobar zakon, treba zakonom predvideti određene okvire, ali u svakom slučaju ukoliko postoji mogućnost usvajanja profesionalne etike advokata, pa ne vidim koji je jači akt koji može da postoji u moralnom smislu koji će obavezivati svakog advokata da se ponaša u skladu sa osnovnim, moralnim postulatima, nego upravo kodeks profesionalne etike advokata, koji će advokati sami, ugledaće se na najbolje primere u istoriji advokature na ovim prostorima, biti u prilici da u normu uobliče. Svako ko hoće da pročita nešto o istoriji jugoslovenske advokature, ko hoće nešto da pročita o dobrim primerima savesnog i odgovornog obavljanja ovog posla, vrlo teškog posla, taj ima dovoljno samo da se ugleda na one časne pripadnike advokature koji su to radili tokom godina koje su prošle. O tome sam govorio u načelnoj raspravi, upravo pominjući nekoliko divnih primera advokata koji su čak i sami postradali upravo zbog zaštite klijenata i nemojte meni da imputirate to što smatram da ukoliko amandman nije celokupno regulisao ovu oblast da ga treba takvog ubacivati u tekst. Saglasan sam da, ukoliko postoji mogućnost, kada bi prepisali normu kodeksa profesionalne etike advokata i to uneli u zakon, to jeste kompletna norma. Ovo ipak nije kompletna norma.
Tri minuta iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Narodni poslanik Mirko Čikiriz ima reč.
Upravo samo da se nadovežem na kolegu Mikovića, uzeo mi je deo misli, ako ćemo da prihvatimo ovaj član onda on propisuje samo jedan segment onoga što je potrebno da propisuje. Recimo, u ovom članu nema odredbe da je advokat dužan da ulaže kvalitetne žalbe. Znate, neko može napisati žalbu u dve-tri rečenice bez ikakvog smisla i reći uložio sam žalbu. Žalba mora da bude kvalitetna. Onda mora da bude blagovremeno, pa onda da piše blagovremene podneske. Da podnesci budu ne samo zarad povećanja troškova nego da imaju puni smisao, pa da piše prigovore blagovremeno, pa da poštuje sudske rokove, pa da na vreme pristupa raspravama. Kažem, sve je ovo bespotrebno ovde da stoji, posebno zato što nije obuhvaćeno sve ono što jeste kodeksom advokatske etike i međunarodnim dokumentima.
Iskorišćen je jedan minut vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Ja ću govoriti u okviru vremena poslaničke grupe i to vrlo kratko. Sve to što je na neki način pokušao da karikira kolega Čikiriz o pisanju žalbe, da ne bude od dve rečenice, sadržano je u stavu 4. ovog amandmana, gde kaže da je tokom postupka u kome zastupa stranku advokat dužan da uloži sve napore da postigne po stranku najpovoljnija i najekonomičnija rešenja. Nemojmo se sada braniti nedostatkom regulisanja ili preregulisanjem u želji da zaštitimo interes stranke. To vidim kao nedostatak namere da se pravda jednaka za sve i zaštita jednaka za sve potrošače, klijente obezbedi u ovom zakonu, ali na većini je da o tome odluči i zahvaljujem se vama, predsednice, na dozvoljenom repliciranju.
Iskorišćen je jedan minut vremena poslaničke grupe. Na član 17. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo predloga zakona. Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, da bi napravili uvod u priču koja sledi, moram da se osvrnem na sledeće. Vi rekoste da su nacrt ili radnu verziju ovog zakona radili advokati. Na ovaj zakon je podnet 151 amandman, a prihvaćeno je 25 amandmana. U najvećoj meri su to pisali advokati, odnosno podnosili iz svih poslaničkih grupa, ne samo opozicioni nego i pozicioni. Vi ste citiraliu jednom momentu Ustav i rekli ste šta je advokatura. Samo da se podsetimo, da je advokatura počela da se razvija, i mi danas zaista govorimo o jednoj važnoj profesiji, u antičkom periodu, a svoje esnafske oblike dobila je negde u srednjem veku. Mi nećemo više o prošlosti, idemo na budućnost. Vi ste rekli, razlozi za donošenje ovog zakona, ne jedini, ali jedan od veoma bitnih jeste zbog donošenja Ustava iz 2006. godine. U Ustavu član 67. definiše advokaturu kao posebnu službu, znači, pruža stručnu pomoć fizičkim licima i pravnim licima, ali ovde ste u članu 17. u Predlogu zakona rekli da je to delatnost, a moram da vas podsetim da je delatnost trgovina na malo, delatnost je trgovina na veliko, gde se uzima određena provizija. Delatnost je Homen, pa preporučujem Vuku Dinčiću da se kandiduje u tu vrstu delatnosti jer bi možda on to bolje odradio, i da li ste videli kojim je aplauzom bila propraćena njegova diskusija vezana za nagodbu koju je tužilaštvo uradilo sa određenim okrivljenim licima. Ovo je samo dokaz da o reformi pravosuđa niko više nema ozbiljnih reči, pa čak ni u skupštinskoj većini koja je podržavala sve te zakone. Ne mogu da kažem da je to vaša želja, jer vi na potpuno drugačiji način postupate, ali u jednom momentu, čitajući ovaj zakon, mogao sam da steknem utisak kao da se vi zalažete za jedan princip koji postoji u Srbiji, a on nije nikada bio takav, a to je advokatska koncesija kada ministar određuje i ko će biti sve advokati i gde će im biti kancelarija. To neko u vaše ime želi da obezbedi takvu advokaturu, a ne onu za koju se zalaže najveći broj advokata. Ako su ovo radili advokati nije moguće da ovoliko primedbi, odnosno ovoliko amandmana postoji na ovaj zakon. Kakvog su kvaliteta ti advokati, jer ne sumnjam, mi imamo dobre advokate, savesne i ova diskusija gde je govorio Srđan Miković, kako se postaje dobar advokat, šta su to dobra ponašanja, naravno, u svakoj profesiji ona se stiču od rođenja, pa kroz ceo radni vek i kasnije prenosimo na pokolenja koja dolaze iza nas. Čini mi se da ovde nešto nije u redu oko ovog predloga zakona.
Iskorišćeno je dva minuta i 50 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 17. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Vlada i Odbor za pravosuđe nisu prihvatili ovaj amandman. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Imam samo pitanje – da li ću imati mogućnost da govorim po članu 17a kao dopuni i po članu 17, ovoj izmeni iz stava 1, gde dodajemo stav od 2. do 5.
Amandman po amandman.
Dobro. Pre nego što kažem reč-dve o obučavanju, o specijalizacijama i onom stručnom usavršavanju advokata, hoću samo jednu jedinu rečenicu da dodam vraćajući se na prethodni amandman, nećete mi to zameriti. Znači, postoji kodeks, postoje advokatske komore, ali neću pomenuti ni ime, ni oštećene, ali ću reći da je u jednom velikom gradu u Srbiji je sa 100.000 dinara kažnjen advokat u disciplinskom postupku koji je protiv njega vodila advokatska komora, a izgubio je nepojavljivanjem na sudu sporove za osmoro ljudi oštećenih milionskim sumama. Dostaviću mojim kolegama, advokatima uvaženim, dokumentaciju o tome gde dokazujem da nije dovoljno da postoji ni kodeks, ni sama komora kao neko ko štiti interese klijenata. Zašto je potrebno da se na drugačiji način uredi program stalnog stručnog usavršavanja i da je ipak neophodno da zakonodavac propiše neke osnovne uslove i standarde? Praksa pokazuje da je stalno usavršavanje i učenje u produkciji zakona, koja je evo ovde naša specijalnost, zaista neophodna i stalna potreba. Pokazuje se i to da je broj seminara i obuka uvećan u svim oblastima, pa i u advokaturi, ali svi mi znamo da je problem njihov kvalitet. Obuka se često svede na klasična predavanja, koja nisu jeftina, pa to predstavlja dodatni ekonomski teret za advokate, ali bez neke veliki i neposredne koristi koja im može u budućem radu biti pružena. Zato koristimo priliku da zaista ukažem na neophodnost propisivanja obuke i obrazovanja advokatske akademije, koja mora da vodi računa i o kvalitetu i o korisnosti obuke. Želim da dodam da postoje brojne advokatske kancelarije i društva koja sebe proglašavaju specijalizovanim za određene oblasti prava, a da tome ne prethodni nikakva kontrola ispunjenosti uslova za to. Takođe, ne vodi se registar specijalizovanih advokatskih kancelarija i uopšte pitanje specijalizacije u advokaturi nije uređeno. Ono što je zaista važno imati na umu, ako želimo da povećamo kvalitet advokatskih usluga, to je specijalizacija u pravu, kojoj treba dati značajno mesto. Ako je u medicini neophodno imati specijalistu, to je potrebno i u advokaturi. Advokati stiču široko obrazovanje u svim oblastima prava na fakultetu, kroz pripravničku praksu, polaganje pravosudnog i advokatskog ispita i kroz stalnu stručnu obuku. Međutim, specijalizacija je u postojećim uslovima zaista neophodan uslov za svakog onog ko želi da bude konkurentan u ovom poslu. To je preduslov i ukoliko želimo da domaća advokatura može da se meri sa dostignućima u svetu i sa drugim kancelarijama, a jasno je da u vremenu tranzicije i u onom što zovemo privredni razvoj, mi moramo da imamo kancelarije takvog ranga i nivoa koje su specijalizovane da sa investitorima mogu da potpisuju ugovore, u kojima će biti zaštićena prava i naše države i naših kompanija, i da nam se jednostavno ne dese arbitraže raznih vrsta, u kojima država plaća troškove opet na teret građana i iz budžeta. Znači, postojanje specijalizacije za neki posao mora da bude odlučujući kriterijum. Tako da smo mi članom 17a, gde govorimo o specijalizaciji advokata, i članom 17, gde smo dodali stavove od 2. do 5, zaista želeli da uredimo, da dopunimo vašu potrebu uređivanja oblasti stalnog stručnog usavršavanja i učenja u oblasti prava, a samim tim što advokaturu stavljam u rang medicine, želim da ukažem na značaj ove profesije, a samim tim i na odgovornost zakonodavca kada ovu oblast uređuje zakonom.
Iskorišćeno je tri minuta vremena poslaničke grupe. Reč ima ministarka pravde Snežana Malović.
Zahvaljujem se na izlaganju. Moram da kažem da se načelno zaista slažem sa diskusijom poslanice Jorgovanke Tabaković. Smatram da je stručno usavršavanje advokata bitno, kao i u odnosu na druge nosioce pravosudnih funkcija. Ne možemo nijedan pravni institut uvoditi ukoliko ne izvršimo adekvatnu edukaciju među svima. Prilikom svog boravka u Americi, tokom prošle godine, videla sam da tu postoji potpuna korelacija između sudija, tužioca i advokata, ako govorimo o edukaciji, i da određene programe maltene donose u saradnji. Mi smo ovim predlogom zakona na neki način izdigli na nivo zakona način propisivanja obuke, usavršavanja advokata, jer smo u zakonu rekli da program obuke donosi advokatska komora, pa samim tim i taj program obuke što je izdignut na zakonski nivo imaće obaveznost. Takođe, zahvaljujem se na primeru koji ste izneli, smatram da to jeste drastičan primer i govori o tome da ne treba tako postupati i meni je drago što ovaj predlog zakona, sigurna sam, moći će da doprinese kad bude kao zakon usvojen da se takvi slučajevi ne događaju. Ovim predlogom zakona uvodi se mogućnost osiguranja profesionalne odgovornosti.
Reč ima poslanik Srđan Miković.
Ne bih mogao da se složim s predlogom amandmana na član 17. gde se dodaje određeni tekst, pa između ostalog, gde se kaže da stalno stručno usavršavanje mora da bude prilagođeno oblasti prava kojom se advokat bavi i ne može trajati više od 80 sati godišnje. To je predloženo amandmanom. To je osam dana. Smatram da u tom smislu ograničenje mogućnosti usavršavanja svakog advokata, advokatskog pripravnika, diplomiranog pravnika ili lica koje je zaposleno u advokatskim kancelarijama, kojima je omogućeno da se pred advokatskom akademijom usavršavaju, nije potrebno. Ako neko hoće da se usavršava i više od deset dana, zašto se i ta mogućnost ne otvori? Ima mnogo oblasti, usvajanjem amandmana ograničilo bi se koliko i preko čega ne može, a smatram da to ne možemo tako. U svakom slučaju, opet razumem želju da slučajnom nekom novom odlukom se ne optereti budžet pojedinih advokata ili advokatskih kancelarija u smislu da treba da plaćaju neko usavršavanje. Opet ne može da se ograniči ukoliko neko hoće da se usavršava u oblasti kompanijskog prava ili osiguranja, ili u pogledu maloletnika ili određene bilo koje manje oblasti prava, a što spada u domen advokature. Znači, u tom smislu mislim da ne bi mogao takav amandman da se prihvati. S druge strane, u Predlogu zakona je propisano da će Advokatska komora Srbije doneti program stručnog usavršavanja advokata. Ko je pozvaniji od Advokatske komore Srbije da utvrđuje i donosi program stručnog usavršavanja advokata, imajući u vidu i sadržinu usavršavanja, imajući u vidu i moguće troškove za tako neko usavršavanje. U svakom slučaju, smatram da u vezi ovog amandmana i u vezi sledećeg amandmana, gde su u pogledu advokatske akademije određene stvari regulisane, a o tome kad budemo prešli na sledeći amandman.
Tri minuta iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Pravo na repliku narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Zaista ne mislim da ste zlonamerno pogrešno razumeli ovu odredbu iz amandmana na član 17. Niko meni i vama ne zabranjuje da se u slobodnim časovima popodne dodatno obrazujemo. Ali, ono što je obavezno usavršavanje i obuka, koja košta i odvlači advokata od redovnog rada, mora da bude na neki način i vremenski i troškovno ograničena, da se ne pretvori u odvlačenje advokata od njegovog osnovnog posla. To je namera koja je vidljiva i u obrazloženju amandmana to tako piše. Znači, četiri nedelje ili pet dana u nedelji po četiri sata, da bi advokat mogao da radi i zaradi za svoje troškove, za osiguranje i sve ono što državi treba da plati, a znate i sami da to nisu mali troškovi.
Narodni poslanik Srđan Miković.
Znači mi ovo što je rečeno - šta se pod tim amandmanom smatralo i šta se htelo. Ali, moram da kažem da u samom amandmanu stoji izričito – stalno stručno usavršavanje mora da bude prilagođeno oblasti prava kojom se advokat bavi i ne može trajati više od 80 sati godišnje. To piše. Šta smo hteli jedna je stvar, ali opet kažem šta piše. U tom smislu, u odnosu na ovo šta piše ne mogu da se složim.
Poslanica Jorgovanka Tabaković.
Gospodine Mikoviću, uzmite stranu 5. zakona gde piše – stručno usavršavanje, član 17, koji kaže: "Advokat je dužan da stalno stiče...". Znači, govorimo o onoj meri obaveze koju propisuje član 17. Ne govorimo o pravu slobodnog dodatnog usavršavanja i obuke. Tako da verujem da ste vi razumeli i da je ovo jedan od pokušaja one advokatske bravure, gde želite da pokažete da druga strana nije u pravu. U tom smislu ću poštovati vaš pokušaj i računam da smo se razjasnili.
Narodni poslanik Srđan Miković.
Smatram da Predlog zakona u članu 17. jasno definiše obavezu, i zakonsku i moralnu, svakog advokata koji se trudi da savesno obavlja svoj posao, da prati inovacije svakog zakona i donošenje novih zakona, i u skladu s tim pruža adekvatnu pravnu pomoć svojim klijentima. Znači, u tom smislu, ovaj član 17. Predloga zakona i shvatam. Da je dužnost svakog advokata, ne samo kada je položio pravosudni ispit i položio zakletvu da kaže – e, sad šta me briga da li ću se baviti advokaturom 10, 20, 30, 40 godina, nego je dužnost da prati, pa ukoliko je došlo do promene Zakona o bezbednosti saobraćaja, ukoliko je došlo do promena procesnih zakona, Zakona o parničnom postupku, Zakona o krivičnom postupku ili ukoliko je došlo do promena bilo koje materije, da li materijalnog ili procesnog prava, da se to prati i da se na adekvatan način pomaže onima zbog kojih advokatura i postoji.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo podnela je amandman kojim predlaže da se posle člana 17. doda novi član 17a. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Ne mogu da propustim priliku ova dva minuta da iskoristim. Već sam načelno govorila o potrebi da se specijalizacija advokata uredi na određeni način. Da bi se neko proglasio specijalistom za određenu oblast prava, tome mora da prethodi neka kontrola ispunjenosti uslova. Koristim sad priliku da postavim pitanje zašto Predlog nije uredio ovo pitanje, a navodi specijalizaciju, i čemu služi uverenje o specijalizaciji koju izdaje Advokatska akademija članom 86. Predloga? Ovo pitanje se jednostavno mora regulisati zakonom, bar u osnovi. Mi ovim amandmanom propisujemo način na koji bi se to moglo urediti, predviđamo pravo advokata na priznavanje specijalizacije kroz izdavanje uverenja i upis specijalizacije u imenik advokata. Na taj način sva zainteresovana lica mogu da budu upoznata koji su advokati specijalizovani za određenu oblast prava. Propisali smo da on mora imati određeno iskustvo u toj oblasti, za koju mu se priznaje specijalizacija. Bliže uređivanje vrsta i uslova za specijalizaciju zaista treba da odredi Advokatska komora Srbije. Predlažemo da se specijalizacija može priznati i advokatskom ortačkom društvu, ukoliko jedan od članova društva ima priznatu specijalizaciju.
Reč ima poslanik Srđan Miković.
Član 86. Predloga zakona definiše jasno da Advokatska komora Srbije osniva Advokatsku akademiju kao posebno telo zaduženo za stalnu stručnu obuku advokata, advokatskih pripravnika, diplomiranih pravnika i lica zaposlenih u advokatskim kancelarijama i društvima, usavršavanje teorijskih i praktičnih znanja i veština advokata, potrebnih za stručnu, nezavisnu, samostalnu, delotvornu i etičnu advokaturu, specijalizaciju advokata, izdavanje uverenja o specijalizaciji u određenoj oblasti prava i advokature. Osnivanje, organizacija i rad Advokatske akademije i donošenje programa opšte i specijalizovane obuke uređuju se statutom i drugim aktima Advokatske komore Srbije. Ukazujem da je u određenim oblastima potrebnaodređena specijalizacija advokata, naročito u postupcima u vezi zaštite prava maloletnika. Znači, u takvim postupcima je potrebno da advokat, normalno, s položenim pravosudnim ispitom ima i određenu specijalizaciju. Sudije koje postupaju u tim predmetima moraju da imaju određenu specijalizaciju. Međutim, isto tako ukazujem da je ustavno pravo svakog advokata da se bavi advokaturom uopšte. Da li će neko biti bolji ili slabiji u određenoj specijalnosti, isto tako može da se postavi pitanje u svakoj drugoj oblasti. Da li je određeni zidar bolji ili manje dobar? Znači, u svakom slučaju treba tu da pravimo distinkciju. Koje su to specijalizacije koje drugi imperativni propisi traže da postoje završene, a koje su to specijalizacije koje će pojedinom advokatu i advokatskoj kancelariji omogućiti da se bore bolje za klijenta i da, upravo imajući određenu specijalizaciju, isto kao što neki advokati imaju određeno akademsko zvanje magistra ili doktora, da li će to na neki način produbiti poverenje potencijalnog klijenta u određenog advokata ili advokatsku kancelariju. U tom smislu, smatram da je Predlog zakona na adekvatan način regulisao ovu oblast. Ostaje nama advokatima da se u okviru Advokatske komore Srbije borimo da upravo program stručnog usavršavanja advokata bude na adekvatan način i da bude primeren ovom trenutku u Srbiji.
Iskorišćeno je tri minuta vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Mi smo članom 19. pokušali da omogućimo advokatskim kancelarijama i advokatima da pruže adekvatnu pravnu pomoć klijentu. Interes klijenta, zaista znamo da ne sme da bude u sukobu, niti advokat sme da bude u određenim odnosima s drugim licima, da može da se dovede u pitanje lojalnost prema klijentu. Tu smo pokušali da razdvojimo termine "zastupanja" i "pravne pomoći", jer smatramo da je rešenjem koje je dato u članu 19. loše napravljena ta distinkcija, odnosno razlika između zastupanja i pravne pomoći. Objasniću o čemu je reč. Znači, članom 1. Predloga zabranjeno je advokatu pružanje pravne pomoći ukoliko je u istoj pravnoj stvari zastupao suprotnu stranku, ali zastupanje je samo jedan oblik pružanja pravne pomoći. S obzirom da se u ovom slučaju radi o istom licu koje u istoj pravnoj stvari treba da postupa za dve suprotne strane, neophodno je da se reč "zastupanje" zameni rečju "pravna pomoć". U tač. 2. i 3. smo uneli izmene kako bi uskladili sada ovaj član predloga sa izmenama koje predlažemo u sledećim amandmanima, tako da smo proširili obavezu za advokata da odbije pružanje pravne pomoći u slučajevima kada je bio pripravnik u zajedničkoj kancelariji, odnosno ortačkom advokatskom društvu u kojem je u istoj pravnoj stvari zastupana suprotna stranka. Znači, podrazumeva se da raspolaže informacijama koje mogu biti zloupotrebljene na štetu jednog od klijenata. S obzirom da se radi o situaciji kada advokat nije lično zastupao stranku, već je samo učestvovao u radu kancelarije ili društva gde je stranka zastupana, ostavili smo pojam "zastupanje" a ne "pravna pomoć". Naravno, ovim izmenama ne zabranjuje se advokatima da za obe strane, odnosno stranke, sastavljaju ugovore ili druge isprave jer one nisu u sporu i nisu dve suprotne stranke. Znači, preciznost nam nalaže da odvojimo poslove koji su zastupanje, koji su pravna pomoć i da ne dovedemo do situacije da u stvari gubimo ono što se zove etika jednog advokata, čime ćemo lojalnost prema klijentu dovesti u pitanje, ali i da ne činimo takva ograničenja tamo gde te lojalnosti kao problematične nema i ne postoji.
Iskorišćen je jedan minut vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Miković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 20. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Kod termina "advokatske tajne", pomenula bih nešto što se zove, u stvari, uopšte – čuvanje ljudske tajne kao osnovnog ljudskog prava. Ali, prosto, da malo osvežimo ovu diskusiju, rekla bih nešto što mislim da je primereno postojanju termina "advokatske tajne" i tajne uopšte. Naš Seneka kaže – niko neće ćutati o onome što je čuo. Ali, niko neće ni ispričati onoliko koliko je čuo. A ko ne prećuti, taj neće ni prećutati od koga je čuo. Svaki čovek ima nekoga kome veruje, makar onoliko koliko se verovalo njemu kada mu se tajna poverila. Pa tako od onog što je trebalo da bude tajna, gomila priča i nekome čini štetu a nekome hvalu.
Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Srđan Miković. Izvolite.
Smatram da je ovim usvojenim amandmanom Predlog zakona našao pravu meru koliko advokatska tajna treba da bude zastupljena, znači, ta materija u samom zakonu. Opet ukazujemo na kodeks profesionalne etike advokata, gde je u velikom broju članova definisan i predmet tajne, čuvanje tajne, i u pogledu samog čuvanja tajne da je advokat dužan da na obavezu čuvanja tajne upozori i lično obaveže i službenike i saradnike u kancelariji, postupanja u pogledu prenošenja poverljivih sadržaja poštanskim pošiljkama, određena pravila itd, znači, sama materija otkrivanja tajne i zabrana zloupotrebe tajne. Upravo smatrajući da je Predlog zakona dovoljno regulisao ovu oblast, a da sve ostalo treba i dalje da ostane regulisano u kodeksu profesionalne etike advokata, smatram da to tako treba i dalje da ostane.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 20. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Nebojša Ranđelović i Bojan Đurić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Miković. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima poslanik Srđan Miković.
Ovaj amandman je saglasan i predloženom amandmanu na član 6. Predloga zakona, jer ukoliko bih i mogao da se složim da advokat nema pravo da zasnuje radni odnos, da ima drugu registrovanu samostalnu delatnost, da bude statutarni zastupnik ili direktor u pravnom licu, član ili predsednik izvršnog odbora banke, zastupnik državnog kapitala, prokurista ili lice koje ugovorom o radu ima utvrđenu zabranu konkurencije, smatram da ne treba da postoji zabrana advokatu da bude predsednik upravnog odbora pravnog lica. Ponavljam – pravno lice može da bude i kulturno-umetničko društvo i određeno pravno lice u oblasti nauke, sporta i tu ne treba da bude takvo ograničenje. Mi imamo situaciju da ukoliko izglasamo ovaj predlog zakona, doći ćemo malo i u kontradiktornu situaciju, da na primer advokat može da bude na javnoj funkciji u republici, pokrajini, lokalnoj samoupravi na svim funkcijama koje ne zahtevaju zasnivanje radnog odnosa, a na primer neće moći da bude predsednik upravnog odbora pravnog lica. Na primer, advokat može da bude član upravnog odbora velikog javnog komunalnog preduzeća koje obrće velike pare, ali neće moći da bude predsednik upravnog odbora muzeja. Da li je to malo nelogično? I ne samo to, neće moći da bude predsednik upravnog odbora kulturno-umetničkog društva, znači, da bude na čelu folkloraša ili bilo koje sportske organizacije ili nevladine organizacije. Upravo u tom smislu kako sam predložio i amandmanom na član 6. i ovim amandmanom na član 21, kao što ću i obrazlagati u vezi nespojivosti navodnog obavljanja posla advokatskog pripravnika i predsednika upravnog odbora plivačkog ili kulturno-umetničkog društva. Znači, u svakom slučaju, apelujem da još jednom razmislite o ovome i da ova tri amandmana usvojite jer sva tri prate istu materiju.
Starajući se o usklađenosti radnih tela, procedure i člana 27, upućujem narodnog poslanika Srđu Mikovića na saradnju sa zamenikom generalnog sekretara i mogućnostima za proceduru za davanje ispravke za podneti amandman koji su razmotrila radna tela, ali da to utvrdite sa zamenikom generalnog sekretara i da vidite da li postoji mogućnost i šta je to što bi se u ovom trenutku definisalo ispravkom. Naravno da se to odnosi i na druge amandmane o kojima postoji dilema jer se radi o vrlo malom delu u kojem postoji nesaglasnost između volje predlagača da se o amandmanu razgovara. Na član 21. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković, Milica Radović, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković.
Gospođo Malović, član 21. predviđa poslove koji su nespojivi sa ugledom i nezavisnošću advokature i upravo i u ovom članu se vidi da je zakon pokušao da se umeša i utiče na nezavisnost i samostalnost advokatske profesije. Mi smatramo da zakon treba da propiše nužne uslove, a da veću slobodu ostavimo Advokatskoj komori, da kroz svoj statut i kroz kodeks ponašanja reguliše određene uslove. Slažemo se i naš amandman je upravo išao u ovom pravcu, kao što je rekao i gospodin Miković, i mi smo predvideli isto ovo vezano za predsednika upravnog odbora u pravnom licu. Ali, naravno, on je nešto širi i biću slobodan da ga pročitam, jer mi zaista nije jasno obrazloženje koje je Vlada dala zbog čega se ovaj amandman odbija. "Advokat nema pravo da zasniva radni odnos osim u advokatskom ortačkom društvu ili advokatskom preduzeću, da bude statutarni zastupnik ili direktor u pravnom licu, predsednik izvršnog odbora banke, zastupnik državnog kapitala ili lice koje ima utvrđenu zabranu konkurencije." Mislim da ćemo se oko ovoga složiti i da ćemo to ili kroz odbor ili kroz neku redakciju to tako i prihvatiti. Advokat ne može imati drugu registrovanu samostalnu delatnost. Statut Advokatske komore i kodeks bliže utvrđuju poslove iz stava 2. i 3. ovog člana, a mogu predvideti i druge poslove. Ovim smo upravo želeli da damo mogućnost da određene nadležnosti potpisuje Advokatska komora. Mi jesmo predvideli kroz ovaj amandman pored advokatskog ortačkog društva i advokatsko preduzeće i to ćemo naravno obrazložiti kada dođe na red član 47. zakona, zbog čega smo dali ovaj predlog. Nije nam jasno, rekli ste da su predlog pisali Advokatska komora i advokati? Zaista mi nije jasno da se sami advokati, na ovaj način, odriču nekih prava i nekih mogućnosti koja njima pripadaju. Smatram da i advokati iz DSS i poslanici koji su advokati svakako nisu hteli sami sebi da uskrate određene mogućnosti, nadležnosti u poslu, jer u obrazloženju stoji da advokatsko preduzeće i zasnivanje radnog odnosa advokata u advokatskom ortačkom društvu nije u skladu sa samostalnošću i nezavisnošću advokature i advokata. Zaista ne vidim na koji način se ugrožava samostalnost i nezavisnost advokatske profesije ukoliko se omogući da advokati budu zaposleni u advokatskom ortačkom društvu i ukoliko se osnuje advokatsko preduzeće. Rekli smo da hoćemo konkurenciju, hoćemo da najbolji dobijaju priliku da rade, hoćemo da regulišemo kako stranci i pod kojim uslovima mogu da zastupaju stranke u ovoj zemlji, hoćemo da naša domaća advokatska preduzeća i advokatska ortačka društva zastupaju interese naših državljana, a ne da se poslovi, kao što je slučaj sa "Telekomom", poveravaju nekim stranim kancelarijama. Smatramo da advokatska profesija može da odgovori, domaća znači naša srpska advokatska profesija, može da odgovori svim zadacima koji su potrebni. Hvala.
Iskorišćen jedan minut vremena poslaničke grupe. Pre nego što dam reč ministarki pravde, Snežani Malović, dozvolite mi, pre nego što nastavimo rad, da u vaše i u svoje ime pozdravimo grupu učenika i profesora Gimnazije u Velikoj Plani, koji prate deo današnje sednice sa galerije Velike sale Doma Narodne skupštine. Prisutni su učenici: Marko Milanović, Nemanja Bogdanović, Stefan Petrović, Aleksandra Glavšić, Sandra Dragutinović, Anđela Obradović, Alisa Durmic, Stefan Jovanović, Valentina Stojković, Andrijana Ristović, Marko Tanasijević, Dušan Nikolić, Maja Spasić, Jovana Joković, Tanja Todorović, Nikola Kukić, Emilija Paunović, Marina Lazarević, Milena Milovanović, Milan Donić, Nikola Petrović, Milica Živković, Danica Radovanović, Stefan Tanasijević, Danilo Vrbanović, Smiljana Todorović, Dimitrije Rakovac, Radoslav Veselinović, Suzana Stojković, Miloš Antić, Spasoje Vučković, Nemanja Momčilović, Ana Mladenović, Ivan Radisavljević, Ana Stojanović i Milica Tomić, kao i njihovi profesori Dušanka Nikolić, Suzana Uzelac, Spomenka Milošković i Lazar Mirčić, direktor Gimnazije Velika Plana. Dobrodošli u vašu kuću, u Narodnu skupštinu Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić, pa će onda ministarka pravde odgovoriti.
Želeo bih da govorim povodom ovog amandmana, obzirom da je rešenje koje se sad predlaže u novom tekstu zakona promena u odnosu na rešenje koje smo imali u dosadašnjem Zakonu o advokaturi. Sadašnji, važeći Zakon o advokaturi predviđao je mogućnost zasnivanja radnog odnosa advokata u advokatskim ortačkim društvima. To se nije smatralo kao nešto što ugrožava samostalnost i nezavisnost advokata u obavljanju svoje advokatske delatnosti. Obzirom da je jedan od oblika rada advokata predviđeno advokatsko ortačko društvo, ono ima status pravnog lica, gledano u odnosu na Zakon o privrednim društvima, i ima mogućnost da kao takvo pravno lice zasniva radni odnos kako sa bilo kojim građaninom, tako i sa advokatom. Podsetio bih da je u članu 47. predloženog teksta zakona rečeno da se advokatsko ortačko društvo, osim uslova propisanih zakonom, a tu se misli na Zakon o privrednim društvima, u tački 1) se kaže da je advokatura jedina delatnost društva, znači, advokat koji bi zasnovao radni odnos u advokatskom ortačkom društvu bi se bavio isključivo advokaturom i to je do sada bio slučaj. Ne vidimo nikakvu mogućnost, niti vidimo obrazloženje zašto se to sada odbija. Želim jednu načelnu stvar da kažem. Na ovoj sednici se usvaja zakon o javnom beležništvu. Imamo novu mrežu sudova gde je veliki broj sudova ukinut. U velikom broju mesta u Srbiji advokatura će biti realno napadnuta. Možete zamisliti jedno manje mesto, Lebane, Opovo, koje nema sud i koje će imati jednog javnog beležnika, gde će niz javnih poslova biti prenet na javnog beležnika, gde je sud izmešten u centre okruga, advokatura realno teško može da opstane tu, da egzistira u smislu da advokat ima svoju kancelariju, da plaća zakup, da plaća sekretara, da plaća sve realne troškove. U situaciji kada veliki broj mladih pravnika završava fakultet, polaže pravosudni ispit, teško može da prođe veliki broj njih, da zasnuje radni odnos u sudu, u svojstvu pripravnika, a sutra pomoćnika ili sudija, jedan od načina da mlad pravnik zasnuje radni odnos jeste da uđe u advokaturu kroz ovaj oblik rada koji je predviđen zakonom. U advokatsko ortačko društvo nema mogućnost da uloži svoj kapital da bi imao status ortaka. Dajmo mu šansu da zasnuje radni odnos kao advokat, da stekne iskustvo, da ima dobar ugovorni odnos sa ortacima, da možda dođe do nekih sredstava da sutra postane ortak u nekom ortačkom društvu. Zašto isključujete mogućnost da veliki broj mladih ljudi, koji želi da se bavi advokaturom realno u čitavoj situaciji koja se stvara reformom pravosuđa i Zakona o javnom beležništvu, neće moći da egzistira niti da svoje kancelarije održava. Zašto sprečavate tu mogućnost, pogotovo što smo takvo rešenje do sada imali? Voleo bih sada da od vas čujem zašto se to rešenje ukida, šta je praksa to loše pokazala što su advokati zasnivali radni odnos i radili kao advokati do sada, a da je to sada loše rešenje i da se time sprečava njegova samostalnost, pogotovo što se kaže da se advokatsko ortačko društvo može isključivo baviti advokaturom i advokatskom delatnošću? Prosto, voleo bih da dobijemo to obrazloženje. Advokatura će biti napadnuta u velikom broju gradova, pitanje je kako će advokati uspeti da opstanu i posle reforme pravosuđa koju ste napravili ukidanjem sudova i uvođenjem javnog beležništva. Realno, advokatura će se izmestiti u velike gradove i ponovo ćemo dobiti jedan isti problem koji imamo u Srbiji, a to je da će se veliki broj mladih ljudi iseliti ka gradovima i tamo pokušavati da ostvari svoj san, da bude advokat ili da radi ovu časnu i važnu delatnost. U tom smislu vas pozivam da prihvatite ovaj amandman, jer takvo rešenje je do sada bilo, od 1998. godine, kada je važeći zakon na snazi, i nijednu ozbiljnu primedbu do sada nismo videli i nijedno obrazloženje nismo dobili zašto sada ukidate.
Iskorišćeno je četiri minuta i 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima ministarka pravde Snežana Malović.
Zahvaljujem se na diskusiji. Pokušaću da vam objasnim šta je bila intencija Ministarstva pravde ili radne grupe. Što se tiče primedbi koje se odnose na nemogućnost da advokati budu predsednici upravnog odbora, logika je bila u tome da nekada predsednik upravnog odbora ima obavezu i zastupanja i da bi to onda bilo kontradiktorno sa samim poslovima advokata, ali se slažem s tim da bi možda trebalo razmisliti o tome da se urade određene izmene u amandmanu, ukoliko je to pravno-tehnički moguće, i da mogu da budu predsednici upravnih odbora neprofitabilnih organizacija. Ovaj zakon zaista je radila advokatura i ne morate meni verovati na reč, dovoljno je da se uđe na sajt Advokatske komore Srbije, gde je, pored Ministarstva pravde, bila predstavljena radna verzija zakona, pa može da se vidi da je u tim nekim prvobitnim radnim verzijama ovakvo rešenje bilo predloženo od same advokature. Izražavam zadovoljstvo zbog načina vođenja rasprave u ovom uvaženom domu povodom ovog predloga zakona. Ona je u nekim domenima i na jednom stručnom nivou i ja ću se truditi da se tako i održi. Na kraju u završnoj reči izneću svoje mišljenje, ali se nadam da nećete shvatiti to u smislu da kritikujem sam predlog zakona koji je ova vlada i Ministarstvo pravde predložilo. Prosto demokratija je da poštujete volju većine, pa sam tako i ja kao predlagač ovog zakona poštovala ono što je radna grupa predložila ili barem većina u radnoj grupi. Što se tiče zaposlenja i meni je to logično. Najiskrenije kažem da je meni logično da se to dozvoli, ali ono što je meni kao predlagaču dala radna grupa kao obrazloženje, to je da iako je do sada postojala takva mogućnost u zakonu nije postojao nijedan takav slučaj. Prosto nisam sumnjala u ono što je izrečeno od strane predstavnika Advokatske komore Srbije. Gospodine Krasiću, ako pokušavate da me nagovorite da ne slušam advokaturu, prosto, nećete uspeti u tome. Dok god imam obavezu da budem ministar pravde, ja ću slušati advokaturu, pa i vas kao predstavnike te advokature, tako da svakako ćemo još o ovome razmisliti u toku rasprave.
Ovim bismo završili prepodnevni deo sednice. Pre nego što odredim pauzu, na osnovu člana 90. i člana 87, obaveštavam narodne poslanike da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova. Za sada ne mogu tačno da kažem do koliko časova večeras, ali ne više od 21.00 časa. Videćemo kako bude tekla rasprava posle podne. Vreme se produžava i zbog toga što se nisu stekli uslovi da počnemo u 10.00 časova i zato da tokom dana rasprave uobličimo i neku od celina koju imamo pred sobom za rad. Dakle, određujem pauzu. Rad nastavljamo u 15.00 časova. Prvi amandman koji će biti na redu popodne je amandman na član 21, koji je podnela narodna poslanica Gordana Pop Lazić. [[Posle pauze – 15.00]] Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu pretresom u pojedinostima. Na član 21. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Pop Lazić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Vidite, u odnosu na Predlog zakona u članu 22. stav 1, predlažem – advokata može zameniti samo advokatski pripravnik koji ima najmanje godinu dana advokatskog pripravničkog staža ili neposredno drugi advokat. U Predlogu zakona se kaže da advokata može zameniti samo advokatski pripravnik zaposlen u njegovoj kancelariji, ili drugi advokat neposredno, ili posredstvom svoga advokatskog pripravnika u skladu sa zakonom. Moram reći da je ovo vrlo rizično. Zašto? Stranka kada dođe u advokatsku kancelariju, ona dolazi kod advokata. Advokatu daje punomoćje. Ona ne poznaje advokatskog pripravnika, ona ne poznaje zamenika advokata i ne poznaje zamenika advokata zamenikovog pripravnika. Gospodine Ćosiću, s obzirom da je ovo vrlo ozbiljan stav, advokat sam oko 30 godina i znam da onaj iz Užica javi u Beograd ili u Pančevo, i kaže – molim vas, kolega, zamenite me danas, imam pretres, odnosno raspravu u osnovnom sudu tu i tu. Kažem mu – u redu, ja ću vas zameniti. Ali, zauzet sam, pa pošalji nekog pripravnika. Dolazi pripravnik u sud i javlja se u sudnicu. On nema pojma o kakvom se događaju i slučaju radi. On još uvek ne zna da složi spise. On još uvek ne zna da nosi tašnu i da uđe u sud. On nije pročitao nijednu reč o tužbi, u odgovoru na tužbu. Nije pročitao nijedan podnesak i nema pojma o kojim dokaznim sredstvima će sada sud da raspravlja. Da li će se zbog tog advokata, tog zamenika zamenika, odlagati ročište i državi usporavati efikasnost suda? Predlažem vam, gospodine Ćosiću, da razmislite o ovom amandmanu. Iz moje dugogodišnje prakse, imao sam takve slučajeve da trpe građani štetu zbog toga, što advokat pošalje svog pripravnika ili pripravnikovog pripravnika, ili zamenika advokata, njegovog pripravnika. Molim vas, ovo ide na štetu građana. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.)
Gospođo potpredsedniče, gospodine Ćosiću, predloženi amandman ima konzistentnu vrednost u zakonu. Reći ću vam šta je praksa. Ako se bude ovako ovaj član usvojio, građani neposredno trpe štetu. Nezakonita i protivna je odredba Evropskoj konvenciji o ljudskim pravima i ostalim slobodama, jer omogućava obezbeđenje kvalitetnijeg branioca u složenim krivičnim predmetima. Nijedan advokat neće prihvatiti odbranu, pogotovo neće pred višim ili apelacionim ili kasacionim sudom prihvatiti odbranu, a da ministar pravde, kako je to do sada bilo, propiše nagradu advokata u visini od 50% od advokatske tarife. Ovde se radi o diskriminaciji. S druge strane, ako se radi o službenoj odbrani, onda u tom slučaju treba poštovati advokatsku tarifu, jer nju utvrđuje i komora, koja daje saglasnost, kao i Vlada. Do sada je bila takva praksa, da se nije davala mogućnost prebijanja dugova. Država duguje advokatu, a advokat porez državi. Zašto se ne bi moglo izvršiti prebijanje dugova? U tom pravcu razmišljajte. Ta tarifa koju ministar bude propisivao kao podzakonski akt, ona mora biti u skladu sa advokatskom tarifom, jer ona ide na štetu advokature i, ujedno, ide na štetu građana, jer im se neće moći pružati kvalitetna odbrana. Nijedan jak advokat, stručan, koji ima 15, 20 ili 30 godina, neće prihvatiti odbranu po službenoj dužnosti pred višim apelacionim ili kasacionim sudom, ako mu se bude tarifa umanjivala i određivala samo za 50%. Ogromne su dažbine advokata, a s druge strane, milionske vrednosti Vlada duguje i Ministarstvo pravde advokatima za odbrane po službenoj dužnosti. Nađite rešenje. Verujem da ovo možete da otklonite.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković, Milica Radović, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Milica Radović ima reč.
Podneli smo amandman na član 23, jer smatramo da nije opravdano da se visina naknade advokata određuje u zavisnosti od toga da li ga angažuje sud po službenoj dužnosti ili ga samovoljno angažuje klijent. Mislimo da bi bilo mnogo opravdanije da u zakonu piše da advokati imaju pravo na nagradu i na naknadu troškova za svoj rad, u skladu sa tarifom koju određuje Advokatska komora Srbije. Ovakvo rešenje kakvo imamo sada u Predlogu zakona, kada bi ostalo, ono bi se odrazilo na sam kvalitet odbrane koju advokat pruža. Značilo bi da advokat koji pruža odbranu klijentu po službenoj dužnosti, a koga je sud angažovao, imao pravo na drugačiji pristup klijentu, samo zbog toga što zna da on nije u takvoj poziciji i da se nalazi u lošem imovnom stanju, da njegova imovinska karta ne dozvoljava mogućnost da ga on plati. Tada neće biti angažovan, odnosno neće biti motivisan u onolikoj meri koliko bi bio, da zna da će klijent da ga iz sopstvenih sredstava plati. Smatramo da nije opravdano propisivati dve različite tarife, jednu koju određuje Advokatska komora Srbije, a drugu koju određuje Ministarstvo pravde, posebno zbog toga što smatramo da angažovanje advokata i kvalitet odbrane ne treba da trpi, ona treba da bude uvek maksimalna. Da bi bila maksimalna, onda treba da postoji jedna tarifa, odnosno jedan honorar i jedna visina, ista visina honorara, bez obzira da li advokata angažuje sud ili stranka. Ovde treba dodati još to da su advokati po službenoj dužnosti koje angažuje sud mnogo manje motivisani da rade zbog ovog problema o kojem je govorio poslanik Jojić, zbog toga što Ministarstvo pravde, znači, to je evidentan problem koji ne postoji od sada, nego postoji od ko zna kog vremena iz prošlosti, ne plaća na vreme honorare i ne isplaćuje honorare advokatima za njihov angažman.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Spasojević, Miroslav Markićević i Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Sreto Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, iz obrazloženja amandmana na član 22. koji je podneo moj uvaženi kolega Petar Jojić, videli ste da se vodi računa o zaštiti stranke. Ovde se moglo u prepodnevnom delu čuti kako neki smatraju da treba favorizovati advokate, a neki smatraju da treba favorizovati stranke. Mi smatramo da ovaj zakon treba da uredi na najbolji način sve one subjekte koji su vezani i obavezni su postupati po pravilima ovog zakona. Čak se, čini mi se, počelo nadgornjavati kako i na koji način treba advokati da se usavršavaju. Član 17, koji reguliše tu problematiku na jedan uopšten način, kaže - advokat je dužan da se usavršava. Ako Advokatska komora bude na isti takav način to preuzela, onda od tog usavršavanja nema ništa. U svakoj profesiji prosto je obaveza da se ljudi usavršavaju, a čini mi se u ovoj advokatskoj rekao bih još i više iz razloga što svako želi da se ostvari u toj profesionalnoj karijeri i to je sasvim u redu. Ali bi, čini mi se, gospodine Ćosiću, mogli da prenesete gospođi ministar da bi ovo odeljenje ili Sektor za nadzor moglo možda malo više da napravi uticaj neke kontrole u sprezi vezanoj između advokata i sudija. Bitno bi bilo to suzbiti i sprečiti jer prosto stranke umeju da prepoznaju ko su dobri i kvalitetni advokati, ali se ovde često u životu nametnu oni koji za novac mogu da kupe slobodu i bilo šta drugo. Tu bi odeljenje za nadzor moglo malo više da napravi nekog pomaka. Vezano i za član 23, mi smo predložili da se obračun o naknadi i nagradi, inače, član 23. ovog predloga zakona reguliše nagrade i naknade za rad advokata i predložili smo da obračun o nagradi i naknadi troškova advokata predstavlja ne verodostojnu ispravu u izvršnom postupku, nego da ima snagu izvršne isprave ta verodostojna isprava, da ne bi dolazili u poziciju da se ulazi često i u parnični postupak i to može da traje i nekoliko godina, kao što je uobičajeno u tim građanskim parnicama, gde postupci traju desetak godina. Ovdemožemo da dođemo u istu poziciju. Mi ne želimo da zaštitimo na ovaj način nesavesne advokate, ali želimo da zaštitimo one koji vrlo često mogu da ulaze u parnicu da bi naplatili svoju naknadu, a čini mi se da se to najviše odnosi prilikom zastupanja pravnih lica, a ne fizičkih. Fizička lica, čini mi se, zbog obaveze i po definiciji zbog onog zbog čega se pojavljuju pred sudom te svoje obaveze izmiruju. Mislim da bi ovo dobro bilo, da ne bi ulazili u neke dugogodišnje trajne parnice, da bi bilo dobro prihvatiti ovaj amandman.
Da li još neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Petar Jojić ima reč.
Gospodine Ćosiću, nije svejedno da li je isprava samo verodostojna, nego da li je ona izvršna i poseduje li sve one atribute koje treba i kapacitet da bude izvršena.
Da li još neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Mirko Čikiriz ima reč.
Razumem nameru predlagača amandmana, međutim, naš pravni sistem nije zaista tako uređen da može da bude izvršna isprava visina o naknadi i naknadi troškova za rad advokata, ali ona, naravno, u postupku izvršenja uz odobrenje suda sigurno u jednokratnom roku, ukoliko ne bude prigovora i redovnog postupka, može biti izvršna.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za pravosuđe i upravu je podneo amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima Vjerica Radeta.
Dame i gospodo, interesantna je pojava da se predstavnici Vlade, ne mislim sad na gospođu Malović, pogotovo ne samo na nju, uopšte ne uzbude na činjenicu da na jedan predlog zakona dobiju ovako veliki broj amandmana. Ti amandmani se, naravno, obrazlažu argumentovano i neverovatno je da se ne zamisli predstavnik Vlade, da ne kaže – čekajte da vidimo, možda koncepcijski nešto stvarno nije dobro u ovom zakonu. Što se tiče SRS, naravno, postoji i koncepcijski razlaz sa Vladom Republike Srbije kada je u pitanju ceo zakon. Član 26, odnosno njegovo brisanje je jedan od dokaza da se mi koncepcijski razlikujemo od Vlade Republike Srbije i što se nas tiče dobro je da je tako. Ovaj član 26. odnosi se na ograničenje prava advokata stranog državljanina. Interesantno je da Vlada u obrazloženju kaže da amandman ne može da se prihvati, budući da je jedan od razloga donošenja novog zakona o advokaturi da se uredi obavljanje advokature u Republici Srbiji i od strane advokata stranih državljana, u skladu sa zahtevima država članica Svetske trgovinske organizacije, kao i njenim propisima, a u cilju pristupanja Republike Srbije toj organizaciji. Verujte, mučno je više slušati i čitati, šta god krenete da uradite sve je to zato što to traži neka svetska organizacija, evropska organizacija, EU. Dajte bar jedanput ovde da raspravljamo o zakonu koji Vlada predlaže zato što procenjuje da je to u interesu države Srbije, u interesu građana Srbije. Znate, gospođo Malović, koliko je zaključeno ugovora i sporazuma međunarodnih i uglavnom iz resora vašeg ministarstva o pravnoj pomoći na bilo koji način, da li je u pitanju izručenje, da li je u pitanju organizovani kriminal, da li su u pitanju ratni zločini. Šta je Srbija dobila od toga? Nije dobila ništa. Samo ste toj drugoj ugovornoj strani zapravo dali legitimitet da progoni Srbe. Šta smo mi dobili od tog sporazuma sa Hrvatskom? Dobili smo to da su vam se u lice smejali, celom narodu Srbije u lice su se smejali zbog vaših poternica, recimo, za Purdu, Jurišića. Baš njih briga šta Srbija traži na svojim poternicama. Ali, zato vas mnogo briga šta oni traže. Zato vi skačete da udovoljite ustaškom režimu u Hrvatskoj i da uhapsite Božidara Vučurevića i još se spremate da ga izručite. Da li vi možete da zamislite da je neko ko je bio predsednik opštine mogao da bude odgovoran za bombardovanje Dubrovnika ili bilo kog grada? To je prosto nemoguće. Onda kažete – njega možete da izručite zato što nije državljanin Srbije. Da li je to bitno? Da li vi vodite računa? Da li znate da treba da vodite računa o svakom Srbinu, bez obzira gde živi i čije državljanstvo ima? Mi pokušavamo vama i kroz ovaj zakon, i ne samo vama, svakom predstavniku Vlade, kroz sve predloge zakona i kroz rasprave da skrenemo pažnju da se okrenete državi Srbiji i državnim nacionalnim interesima. Pošto vi, izgleda, to uporno odbijate, mi ćemo to i pokušavamo to na drugi način da kažemo građanima Srbije, javnosti Srbije, evo, i danas o tome govorimo, govorićemo sutra u Šapcu na protestnom mitingu u 18.00 časova, koji smo zakazali upravo povodom sramnog hapšenja Božidara Vučurevića i vaše namere da ga izručite ustaškom državnom režimu. Dakle, gospođo Malović, prenesite i ostalim kolegama u Vladi Republike Srbije, podsetite se, vi ste Vlada Republike Srbije.
Dva minuta i 45 sekundi iskorišćeno je vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Goran Stefanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Da li neko želi reč? (Ne.) Gospodin Laslo Varga ima reč.
Gospođo potpredsednice, gospođo ministarka, iskoristio bih ovu priliku da objedinim vreme i ovlašćenog predstavnika i poslaničke grupe i vreme po amandmanu da govorim o svim podnetim amandmanima na zakone koji su predmet ove objedinjene rasprave. Krenuo bih pre svega sa zakonom o advokaturi. Podneli smo pet amandmana na zakon o advokaturi, od kojih se četiri odnose na službenu upotrebu manjinskih jezika i jedan amandman se odnosi na drugo pitanje. Od ovih koji se odnose na službenu upotrebu jezika, tri se odnose na table advokata, a jedan na pečat. Suština ovih naših amandmana koji se odnose na službenu upotrebu jezika jeste da se amandmanima predlaže da s jedne strane table advokatskih kancelarija, zajedničkih advokatskih kancelarija, budu ispisane, odnosno natpisi na tablama na način da pored naziva na srpskom jeziku sadrže i naziv na jezicima nacionalnih manjina, naravno, u onim lokalnim samoupravama u kojima je jezik nacionalne manjine u službenoj upotrebi. To se odnosi i na pečat, dakle, isti je predlog. Vlada nije prihvatila ove naše amandmane sa obrazloženjem da advokatura ne predstavlja javnu službu. U ovom trenutku, a i u nekim ranijim vremenima su postojale praktično dve škole mišljenja o ovoj temi. Jedna škola kaže da je zaista advokatura samo privatna profesija i da sa javnom službom i službama nema nikakve veze, a druga škola je tvrdila upravo suprotno. Mi smo u amandmanu, odnosno u obrazloženju amandmana upravo ukazali na ovu dvojnu prirodu advokatske profesije i pokušavali ili pokušali da ubedimo Vladu da u nekim segmentima advokati i te kako imaju javna ovlašćenja, i tu smo naveli i neke primere, konkretne primere iz prakse odnosno neka ovlašćenja koja niko drugi u državi ili društvu ne može da obavlja, samo advokat. To praktično po našem ubeđenju predstavlja jedno javno ovlašćenje. S druge strane, postoji jedna odluka Evropskog suda, odnosno suda EU iz 1974. godine, koja kaže da advokatska delatnost nije vršenje javne vlasti, s obzirom da se ova delatnost pre svega odnosi na zastupanje, na davanje pravnih saveta. Dakle, pre svega, ali ne isključivo. Mislim da je to argument koji bi trebalo da podrži našu argumentaciju, ali naravno Vlada ima mogućnost i pravo da se ne slaže sa ovom našom argumentacijom i na kraju, naravno, u danu za glasanje najverovatnije ovi naši amandmani neće biti prihvaćeni. S druge strane, imali smo nameru ovim amandmanima i da delimično uredimo jednu šaroliku praksu što se advokatskih tabli tiče. Naime, ako odete u neka mesta u Vojvodini, videćete zaista jednu šarolikost, neke table su dvojezične, trojezične, neke druge nisu i mislimda bi prihvatanjem ovih amandmana moglo ovo pitanje malo da se uredi. S druge strane, poslednji naš amandman koji nije prihvaćen, a odnosi se na Zakon o advokaturi, jeste amandman koji se odnosi na obavezno osiguranje. Mi smo predložili, i o tome sam govorio u načelnoj raspravi, da se zakonom jedan način koji smo predložili, suzi prostor osiguravajućim društvima da svojim opštim ili pojedinačnim aktima sužavaju svoju odgovornost. Ne znam da li je radna grupa koja je radila na zakonu vršila analizu ili sagledavala neku uporednu praksu drugih država u kojima funkcioniše ovo obavezno osiguranje. Sigurno da, što se nekih država tiče za koje znam, postoje rešenja koja smo mi predložili, dakle, da je isključena mogućnost da osiguravajuća društva smanjuju svoju odgovornost ispod jednog nivoa. U ovom slučaju, naravno, postoji jedan trougao u kojem se nalaze klijent, advokat i osiguravajuće društvo. Naravno, interes advokata je da plaćaju što manje za ovo osiguranje. Interes osiguravajućeg društva je da za određenu sumu osiguranja snose što manji rizik, a naravno interes klijenata bi bio da imaju što veću sigurnost kada se obraćaju advokatima. Imamo osećaj da je u ovom slučaju prevagnuo interes advokata, a ne klijenata. Naravno, imamo i neke informacije koje govore o tome da su postignuti neki načelni dogovori oko buduće sume osiguranja između komore i osiguravajućih društava, čak su i definisani opšti uslovi osiguranja i da zbog toga bi prihvatanje ovog našeg amandmana remetilo neki dogovor, što je najverovatnije tačno, ali s druge strane mislim i još jedno ponavljam da bi interes klijenata bio suprotan. Dakle, da imaju jednog advokata koji ima osiguranje koje u slučaju nekog postupka koji su navedeni u amandmanu, dakle, osiguravajuću kuću dovodi u situaciju da mora da snosi štetu koja proizilazi ili koja se dešava zbog tog propusta advokata. Naravno, vi ste amandman odbili s jednim tehničkim obrazloženjem da ovo pitanje nije predmet ovog zakona, ali sigurno da ne bi bio ovaj zakon jedini zakon u pravnom sistemu koji bi regulisao neko pitanje koje nije prevashodno predmet ovog zakona. Sigurno da ne bi bio ovaj zakon jedini. Što se tiče druga dva zakona i ostalih amandmana, sada bih prešao na javno beležništvo, a povezanost između zakona o advokaturi i zakona o javnom beležništvu, a i zakona o izvršenju i obezbeđenju je što smo podnosili faktički identične amandmane na ova tri zakona. Dakle, što se beležništva tiče, na taj zakon smo podneli amandman u vezi tabli, i u vezi pečata javnih beležnika i zadovoljstvo nam čini što je Vlada prihvatila ove naše amandmane. Dakle, da će table javnih beležnika i pečati javnih beležnika biti višejezične. Mislim da je to dobar korak zato što to promoviše praktično službenu upotrebu manjinskih jezika. Isto se odnosi i na zakon o izvršenju i obezbeđenju. Kod to zakona smo praktično identične amandmane podneli i Vlada ih prihvatila. Podneli smo i drugi ili treći amandman na oba zakona, taj se odnosi na srazmernu zastupljenost manjina pri izboru javnih beležnika i izvršitelja. Ustav predviđa pozitivnu diskriminaciju nacionalnih manjina u članu 77. i mi smo praktično u tom smislu predložili korekciju i zakona o javnom beležništvu i zakona o izvršenju i obezbeđenju, i Vlada je i ove amandmane prihvatila. Ovi amandmani su u osnovi identični onima koji su ugrađeni u zakone o sudijama i javnom tužilaštvu i mislim da je i to dobar primer, a i način što se ovog dela u vezi nacionalnih manjina i nacionalne pripadnosti tiče u procesu izbora sudija i javnih tužilaštva, da je taj princip zaista u praksi i poštovan i naravno, nadamo se, s obzirom na raniju praksu, da će se ovi principi poštovati i prilikom izbora javnih beležnika i izvršitelja. Na kraju bih govorio o poslednjem amandmanu koji isto spada u ovaj korpus, dakle, korišćenja manjinskih jezika, a taj se odnosi na javno-beležničke isprave. Vlada nije podržala naš amandman u prvobitnoj formi zato što se potkrala jedna tehnička greška, praktično, prilikom pisanja tog amandmana koji se odnosi član 18. zakona o javnom beležništvu izostavili smo numeraciju stavova u članu 18. Predloga zakona i to smo naravno jednom ispravkom u međuvremenu i ispravili. U međuvremenu je, inače, Odbor za pravosuđe i upravu podržao ovaj naš amandman, što se nadamo da će na kraju rezultirati podrškom Vlade za ovaj naš amandman. Inače, malo da proširim, da se vratim u neke ranije godine, od 2007. godine, otkako je SVM ponovo parlamentarna stranka, bilo je bezbroj prilika kada smo ubeđivali Vladu i pojedina ministarstva da neka rešenja nisu dobra, a da bi neka rešenja trebalo prihvatiti. U nekim slučajevima smo uspevali, u nekima smo delimično uspevali, u nekima nismo. Zaista smo apelovali na Vladu da ovom prilikom pokaže otvorenost za naše argumente, pošto mislimo da su argumenti i ovog puta na našoj strani. Radi se, naime, o jeziku javno-beležničkih isprava. Prema originalnom predlogu, te isprave bi bile sastavljene paralelno, dakle, istovremeno na oba jezika, na srpskom jeziku i na jeziku manjina u nacionalno mešovitim sredinama. Smatramo da to rešenje, s jedne strane, nije dobro, a s druge strane, da bi to značilo smanjenje stečenih prava. Naime, članom 20. Ustava je utvrđeno da je zabranjeno smanjenje dostignutog nivoa ljudskih i manjinskih prava. Ukoliko ne bi bio prihvaćen naš amandman, došli bismo u situaciju da bi bila smanjena manjinska prava. U ovom trenutku svi oni ugovori, odnosno svi oni sporazumi koji će biti nakon početka primene zakona o javnim beležnicima predmet obaveznog javno-beležničkog zapisa, dakle, oni koji su nabrojani u tom delu zakona, svi ti sporazumi, svi ti ugovori u ovom trenutku mogu da se zaključuju isključivo na jeziku nacionalnih manjina, uz sudsku overu. Dakle, nema potrebe u ovom trenutku ni za kakvim prevođenjem. Mi mislimo, ukoliko bi se ova praksa promenila, naravno zakonom, da bi to značilo jedan korak unazad. Naravno, znamo da će neki pokrenuti ili postaviti pitanje ustavnosti. Mi smo ubeđeni da je ovaj naš predlog u skladu sa Ustavom, zato što se važeći Ustav ne opredeljuje između paralelnog i između ravnopravnog korišćenja manjinskih jezika. Jednostavno, ne reguliše to pitanje. Raniji Ustav je predviđao istovremenu upotrebu manjinskih jezika i to je bilo tako. To je značilo da je bila praktično obaveza prevođenja. U ovom slučaju, dakle, pošto Ustav o tome ne govori, prepušteno je rešavanje tog pitanja zakonodavcu. Naš predlog je upravo taj da zakonodavac, tj. mi iskoristimo ovu mogućnost i da usvojimo rešenje koje ide u pravcu stimulisanja, odnosno promovisanja korišćenja manjinskih jezika, a ne u pravcu destimulisanja. Toliko sam želeo sveukupno o ovih 12 amandmana da kažem. Na kraju bih još jednom apelovao na Vladu, odnosno na ministarku da uvaži naše argumente. Na samom kraju bih samo jednu rečenicu želeo da kažem o temi o kojoj sam i prošle nedelje govorio, o pojavi krađa. U ovom trenutku, u tri ili četiri sela su već formirane civilne straže i mislim da bi to trebalo da bude još jedan upozoravajući signal da ne čekamo kraj godine sa izmenama Krivičnog zakonika.
Iskorišćeno je 13 minuta i 30 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika. Reč ima ministarka Snežana Malović.
Većina amandman koju je podnela vaša poslanička grupa jesu prihvaćeni od strane Vlade RS i Ministarstva pravde i na ovaj način izražavamo vaš stav i zaista poštujemo princip i prava nacionalnih manjina. To ne činimo samo, kao što ste i sami naglasili u svojoj diskusiji, u uobličavanju zakonskih odredbi nego i u njihovoj primeni. Pošto ste vi govorili o amandmanima na sve zakone koji se nalaze na dnevnom redu, i ovom prilikom i kad bude došao taj konkretan amandman i kad budemo raspravljali o njemu reći što i sad. U ime Vlade RS i Ministarstva pravde prihvatam izmenjeni amandman na član 18. stav 1. zakona o javnom beležništvu. Mi bi ga odmah i prihvatili kao Vlada, prosto nije bilo pravno-tehnički moguće. Kroz ovu ispravku ćemo moći da prihvatimo. Što se tiče vaše diskusije u pogledu načina na koji treba da izgleda ugovor sa osiguravajućim društvom, stava sam da on treba da sadrži i prosto smo mislili da to ne treba da se propisuje zakonom, nego samim ugovorom.Mogu da vas ubedim da što se tiče Ministarstva pravde nikakvi razgovori nisu vođeni oko visine tarife ili izgleda ugovora. Pratićemo, naravno, u domenu svojih ovlašćenja na koji način će to biti i regulisano. Što se tiče table za advokate, po meni je to zaista normalna situacija i treba da bude tamo u nacionalnim sredinama da postoji natpis advokata i na samim tablama na jeziku nacionalne manjine. Nismo to stavili u zakon iz prostog razloga što advokatura nije javna služba i ne prenose se javna ovlašćenja, mada se s vama slažem da u nekom teorijskom smislu se može i tako smatrati.
Narodni poslanik Laslo Varga traži reč i imaće je, samo da stenograma radi da obavestim i predstavnicu Vlade, ministarku pravde Snežanu Malović da kad budemo otvorili pretres u pojedinostima, odnosno raspravu o amandmanima na zakon o javnom beležništvu, da će biti potrebno da se ponovi stav Vlade o prihvatanju amandmana koji je podnela grupa poslanika, među kojima je i narodni poslanik Laslo Varga, koji ima reč. Izvolite.
Zaista kratka, delom replika, delom reč zahvalnosti za otvorenost i podršku za ovaj naš amandman. Mislim da ovo zaista predstavlja jedan veliki korak u promovisanju upotrebe manjinskih jezika u službenim postupcima, što je izuzetno dobro. Naravno, godinama se očekuje i donošenje novog zakona o službenoj upotrebi jezika i pisma. Jednom će, nadamo se, i taj zakon stići na dnevni red. Pošto je ova oblast dosta haotično uređenje i ima dosta neusaglašenosti između raznih zakona, gotovo sam siguran da se to neće desiti za vreme ove vlade. Ono što se osiguranja tiče, nisam tvrdio da je Vlada vodila ili Ministarstvo, imam informaciju da su advokatske komore vodile te pregovore i čak sam i dobio jedan nacrt ili predlog opštih uslova jednog od potencijalnih osiguravajućih društava. Ako pročitate te opšte uslove, videćete da se nivo odgovornosti osiguravajućih društava smanjuje ispod realnog nivoa, ispod nivoa koji bi davao neki smisao ovoj instituciji. Ako se to smanji na neki nivo i ako se neće odnositi ni na najosnovnije propuste advokata, onda se gubi smisao uvođenja obaveznog osiguranja. Zato kažem da su neke države koje su ovo mnogo ranije uvele pribegle tom načinu regulisanja da jednostavno zabrane osiguravajućim društvima da tu svoju odgovornost smanjuju ispod određenog nivoa. To je u praksi dovodilo do situacija kad ta odgovornost ili to osiguranje nije vredelo praktično ništa. U tom smislu, znam da bi bilo teško vas ili Vladu ubediti, ali sam ubeđen da će praksa pokazati da smo i ovom prilikom bili u pravu.
Iskorišćeno je vreme ovlašćenog predstavnika i minut od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 28. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 29. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 29. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Spasojević i Zlata Đerić. Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo ministre, mi smo podneli amandman ispred poslaničke grupe NS, gde tražimo u članu 29. stav 4. da se reč "ima" menja rečju "nema". Naime, molili bismo vas da sagledate član u jednom i u drugom obliku, da biste shvatili značaj tog amandmana. Jer, gubi se smisao i značaj zajedničke advokatske kancelarije ortačkog advokatskog društva ukoliko se ne prihvati ovaj amandman, kao i amandman - odgovornosti članova zajedničke advokatske kancelarije, o čemu će kasnije biti reči - stupanjem u zajedničku advokatsku kancelariju odnosno ortačko advokatsko društvo svaki njen član ima određene pogodnosti. Ali, te pogodnosti ne smeju nikako biti na štetu advokata pojedinca. Nesporno je da se advokati ne smeju reklamirati, pa ukoliko se zajednička advokatska kancelarija i ortačko advokatsko društvo na neki način reklamiraju, preporučuju većem broju advokata, onda zbog ravnopravnog odnosa advokata iz zajedničke advokatske kancelarije i ortačkog advokatskog društva sa advokatima koji nisu ni u kakvom obliku udruživanja, članovima zajedničke kancelarije ili ortačkog društva treba uskratiti pravo da, pored pečata iz člana 29. st. 2. i 3, koriste pečat iz stava 1. ovog člana. Hvala lepo.
Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 29. amandman je podneo poslanik Sreto Perić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 30. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Član 30. definiše otkazivanje zastupanja, gde u prvom stavu u Predlogu zakona piše da advokat ima pravo da otkaže zastupanje (punomoćje) i u drugom stavu da je dužan da odmah obavesti organ koji vodi postupak. Mi smo smatrali da je članom 30. nužno, dodavanjem novih st. 2-4, propisati razloge zbog kojih može da se otkaže zastupanje. Želim da ponovim tvrdnju da ovo jeste zakon koji treba da reguliše rad Advokatske komore, advokata unutar Advokatske komore, ali da i Advokatska komora i advokati postoje zbog građana, stranaka i da su prava stranaka i ovim članom zakona nedovoljno, gotovo uopšte nisu regulisana. U odbijanju amandmana, gde mi preciziramo razloge, Vlada kaže da je to pitanje predloženo amandmanom već propisano zakonima koji uređuju sudske postupke. Mi ne smatramo da su ona dovoljno uređena drugim zakonima i zato tražimo da je neophodno da advokata može da otkaže punomoćje, jer je zaista logično dozvoliti mu da on to može da učini. Ali, da on to može da učini u svakom trenutku, bez ikakvog razloga, zaboravljajući pri tom da advokat, kao i lekar, pruža pomoć klijentu u trenucima koji vrlo često jesu najteži životni trenuci za klijenta kome pruža uslugu, ne može se dozvoliti. Znači, ne može se dozvoliti potpuno slobodno i bez postojanja opravdanog razloga da otkaže stranci punomoćje u svakom trenutku. U suprotnom, zaista se pitam kako se može ostvariti poverenje kao preduslov za pružanje pravne pomoći? Mislim da je to neophodno jer se, pogotovo u krivičnim postupcima, odlučuje o osnovnim ljudskim pravima i dobrima, pa je rizik da stranka otkazivanjem punomoćja bude ugrožena, odnosno pretrpi štetu povećan samim nenavođenjem razloga za otkazivanje punomoćja. Amandman je trebalo usvojiti jer smo naveli razloge da je advokat dužan da otkaže punomoćje kada u toku zastupanja sazna za činjenice zbog kojih je bio dužan da otkaže pružanje pravne pomoći onako kako vi to regulišete u članu 19. Predloga. Znači, onog trenutka kada advokat na osnovu saznanja koje ima utvrdi da prema zakonu nije smeo da zastupa odnosno da pruža pravnu pomoć stranci, dužan je da otkaže punomoćje. Smatramo da se na ovaj način omogućuje dosledno poštovanje pravila o sprečavanju sukoba interesa, ali i zaštita interesa stranaka. Molim vas da ovo ne smatrate prenormiranjem, prepisivanjem ili suvišnim odredbama, jer treba pokazati da ovo jeste jedan sveobuhvatan zakonski projekat koji je pre svega u interesu stranaka i građana. Ne znači da time treba favorizovati prava stranaka, nego upravo težimo ostvarenju te prave mere – ostvarenja interesa svih učesnika u procesu.
Iskorišćeno je minut i 40 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Srđan Miković.
Smatram da je Predlogom zakona na adekvatan način regulisana ova oblast. Ono što je u Predlogu zakona navedeno u smislu otkazivanja zastupanja, imajući u vidu važeći Kodeks profesionalne etike advokata, to je apsolutno dovoljno, zato što sve ostalo reguliše sam Kodeks, koji kaže da advokat ne sme iz neopravdanih razloga da otkaže zastupanje, pre nego što je postupak dovršen i pre nego što su, ukoliko za to ima osnova, iscrpeni redovni i vanredni pravni lekovi. Zatim, opravdanim razlozima za otkaz zastupanja smatraju se isti oni razlozi zbog kojih je advokat mogao da odbije zastupanje, izuzev preopterećenosti koju je sam prouzrokovao primanjem novih predmeta. Dalje se kaže da je advokat dužan da otkaže zastupanje iz istih razloga zbog kojih je imao obavezu da se zastupanja ne prihvati, a ukoliko su mu ovi razlozi bili ili morali biti poznati u vreme kada se zastupanja prihvatio, odgovoran je za posledice koje je klijent pretrpeo zbog njegovog zastupanja i u periodu tog zastupanja. Advokat ne sme da otkaže zastupanje u nepodesnom trenutku, osim ako postoje razlozi koji ga na to primoravaju. U slučaju otkaza zastupanja, advokat je u obavezi sve dok klijent ne obezbedi drugog zastupnika ili dok ne istekne najviše 30 dana, osim ako ga je klijent na nesumnjiv način takve obaveze oslobodio, da preduzima sve one mere bez kojih bi klijent pretrpeo štetu. U krivičnim predmetima, napominjem da je i to regulisano, advokat ne sme da otkaže odbranu i kada za to postoje opravdani razlozi, ako bi time položaj njegovog klijenta bio pogoršan, pa čak i ako postoji samo razumna sumnja da bi otkaz u sudu ili u javnosti mogao da bude protumačen kao izraz nepoverenja u okrivljenog i neslaganja sa načinom njegove odbrane, izuzev kada sam klijent zahteva otkaz zastupanja, javno omalovažava rad advokata, uporno odbija saradnju s njim, postavlja mu nemoguće zahteve i od njega traži da krši pozitivne propise i kodeks ili kada već ima drugog branioca. I kada otkaže odbranu, advokat treba da nastoji da to ne čini na način i u vreme koji bi klijenta izložili osudi javnosti ili pogoršanom položaju u postupku. Znači, ukoliko amandmanom hoćemo tu oblast da regulišemo detaljnije nego što je u Predlogu zakona, onda smatram da je trebalo uneti sve ono što stoji u Kodeksu profesionalne etike. Moj stav je da zakon treba da sadrži ovu meru regulisanja, a da sve ostalo bude regulisano ovim aktom koji sam vam pročitao.
Iskorišćeno je tri minuta vremena poslaničke grupe. Pravo na repliku ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Opet imamo situaciju da na zahtev poslaničke grupe Napred Srbijo SNS, u cilju zaštite interesa stranaka, tražimo da deo onoga što je napisano u kodeksu nađe mesta i u zakonu, zato što nam praksa pokazuje da nepoštovanje kodeksa na štetu stranaka i vođenje disciplinskih postupaka ispred komora ne daje rezultate, vi ponovo ističete da postoji kodeks i da je to regulisano. Meni ne preostaje ništa drugo nego da ponovim – u jednom od postupaka, s kojim je upoznata i gospođa ministar, imamo oštećenih osam stranaka, evidentno je utvrđeno da nije poštovano nijedno pravilo iz kodeksa, poveden postupak okončan je kaznom od 100.000 dinara. Znači, nije dovoljno da postoji 90% savesnih advokata, nije dovoljno da postoji 99% onih koji poštuju kodeks. Zbog zaštite interesa jednog života, zbog jedne uništene sudbine, mi ne smemo u zakonu da ostavimo prostor, jer se bojimo da ćemo potrošiti stubac više papira ili da ćemo imati jednu odredbu člana zakona više. Generalno, više neću da pravim razliku između zakona i kodeksa. Smatram da praksa pokazuje da to nije dovoljno i da je razlog zašto tražimo da stranci ne može biti otkazano punomoćje, sem zakonom propisanih slučajeva, jeste upravo taj koji sam navela: praksa i život. Gospodine Mikoviću, mi možemo govoriti o rastu BDP ili apsolutnim iznosima BDP ili stabilnoj inflaciji ili da statistika pokazuje da živimo dobro, ali svaki građanin ima sopstvenu statistiku, svoj novčanik, svoj prazan ili pun tanjir, svoj odnos prema pravdi i svoj odnos prema institucionalno uređenoj državi. Pomozimo da ta statistika bude što pravednija.
Narodni poslanik Srđan Miković, pravo na repliku.
Dame i gospodo, ne petljam se u ono što nije moja oblast. Pitanje ekonomije, finansija itd, u to se ne petljam. U svakom slučaju, smatram da ukoliko nešto postoji regulisano u Kodeksu profesionalne etike advokata, onda je jako teško izvlačiti samo deo nečega i ubacivati ga nepotpuno u predlog zakona. Ako već tvrdimo i stava smo da kodeks ništa ne znači, a smatram da znači veoma mnogo, onda bi trebalo sve te odredbe prepisati u zakon. Međutim, smatram da bi to bilo prenormirano. Druga stvar, u pogledu postupanja bilo kog advokata bilo gde u Srbiji ne znači da postoji amnestiranje od odgovornosti, mislim na deliktnu odgovornost, da li da postoji naknada štete, pa i krivična odgovornost, ukoliko neko ne postupa u skladu sa zakonskim propisima. Uz to, postupanje protivno Kodeksu izaziva i pokretanje disciplinskih postupaka pred nadležnim komorama u okviru advokatske organizacije. U svakom slučaju, smatram da je nivo regulisanja u Predlogu zakona apsolutno dobar. Saglasan sam s vašim stavom da jedan deo ovoga treba da bude regulisan. Smatram ne samo jedan deo nego sve treba da bude regulisano, a to jeste regulisano u Kodeksu profesionalne etike advokata.
Poslanica Jorgovanka Tabaković.
Najkraće moguće. Ne, ne mora sve. Čovek može da živi bez jednog bubrega, može samo s jednim bubregom da živi, ali bez srca ne može da živi. Upravo tako treba razlikovati delove Kodeksa koji moraju da budu uneti u zakon i da za njih postoji direktna odgovornost, a mislim da otkazivanje punomoćja u vrstama postupaka koje sam navela mogu da znače otkazivanje lekarske nege i nadzora za pojedine klijente u pravnoj stvari. Više se neću javljati za repliku ovim povodom.
Reč ima poslanik Mirko Čikiriz.
Ne bih voleo da se ovde pravi atmosfera da je ovaj zakon u interesu advokature, a protiv interesa klijenata itd. Mislim da su odlično izbalansirani i jedni i drugi interesi. Ako je vrlo jasna odredba da je u roku od 30 dana od dana otkaza punomoćja advokat dužan da nastavi s pružanjem pravne pomoći, to se odnosi i na krivični postupak, na dramatične situacije, na pritvorske predmete, na zastupanje u parničnom postupku, u upravnom postupku, vanparničnom postupku i svim mogućim postupcima. Još nešto treba da znamo, kako stvari izgledaju u praksi. Naravno da treba da učinimo sve da zaštitimo klijente i naravno da treba da uradimo sve i da zaštitimo advokate. Danas, ako napravite istraživanje u okviru Advokatske komore Srbije i ako pitate advokate kako stvari stoje oni će svi reći da ima posla, a da nema para. Mnogo je primera da i klijenti nisu ispunili svoj obaveze prema advokatima i pošto je slobodan izbor od strane klijenata ko će da ih zastupa, tu se najčešće naravno postigne i dogovor, onda se slobodnom voljom taj posao koji se ugovori i raskida, ali s ovom odredbom da je advokat dužan 30 dana da pruži kompletnu pravnu pomoć, a ona obuhvata sve ono o čemu smo napred pričali, mislim da su interesi klijenata sasvim dovoljno zaštićeni. Hvala.
Iskorišćeno je minut i 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić, koji ima reč. Izvolite.
Član 33. Predloga zakona, koji je pred nama, reguliše odgovornost advokata. U članu 33. piše da advokat ne može biti pozvan na krivičnu ili prekršajnu odgovornost za pravno mišljenje izneto u postupku pružanja pravne pomoći pred sudom ili drugim organom. Postavlja se pitanje, gospođo ministre, šta je to što će advokata na pravi način i adekvatno sprečiti da svojom krajnjom nepažnjom ili čak možda namerom prouzrokuje štetu klijentu, ako to nije prekršajna ili neka druga odgovornost i ukoliko za štetu, koju će eventualno klijent imati povodom toga, on ne odgovara u nekom drugom postupku za prouzrokovanu štetu po opštim uslovima za naknadu štete. U odgovoru zašto se amandman ne prihvata, vi kažete da Vlada ne prihvata amandman iz razloga što se članom 33. Predloga zakona propisuje imunitet od krivične i prekršajne odgovornosti advokata samo za iznošenje pravnog mišljenja. Kada odete kod advokata, tačno je, vi tražite pravno mišljenje ili pravni savet, ali postavlja se pitanje, gospođo ministre – kakva je posledica davanja tog pravnog saveta? Da li to pravno mišljenje može prouzrokovati neku štetnu posledicu po klijenta? Nepozivanjem na odgovornost advokata, koji je davanjem takvog pravnog mišljenja ili takvog pravnog saveta prouzrokovao određenu štetu za klijenta koji mu se sa najboljom namerom obratio, a ujedno i uvođenjem nekih drugih instituta o kojima se čulo u prepodnevnoj raspravi od strane predstavnika SRS, pogotovo od Petra Jojića, Zorana Krasića itd, između ostalog i uvođenjem stranih advokata bez načela uzajamnosti, kao i nepoštovanjem neke vrste odgovornosti advokata za prouzrokovanu štetu, možete doći u situaciju da od advokature napravite nešto što se sutra može prikazati i što može ličiti na ono da, kako se kaže, "dok jedan parničar kravu poteže za rog, drugi za rep, advokat je muze." Nadam se da to nije bila intencija predlagača, da želite ovde da izbalansirate odnos u kome će biti na neki način zaštićena i jedna i druga strana, uslovno da kažem, dakle i advokati i oni koji im se obraćaju za pravnu pomoć ili pravne savete. Prema tome, mislim da ne stoji vaše obrazloženje o neprihvatanju amandmana. Osvrnuo bih se na kraju na nešto iz prepodnevne rasprave. Bilo je simpatično kada su predstavnici vladajuće većine aplaudirali na ono o situaciji kada se po našem pozitivnom zakonodavstvu okrivljeni može dogovoriti sa tužiocem da prizna krivicu i da za tu krivicu, da kažem, plati određenu sumu novca. Znate da je SRS i onda i sada bila protiv toga. Na kraju, bilo je simpatično čuti taj aplauz od strane vladajuće koalicije, ali da podsetim samo, vi ste taj predlog i tog propisa doneli ovde u Skupštinu. Za to su glasali predstavnici većine. Mi ni tada ni sada nismo bili za tako nešto. Mi smo čak, da kažem, radikalniji i za mnoge druge stvari. Ako se sećate, podsetiću vas samo, gospođo ministre, kada ste predlagali svojevremeno Zakon o oduzimanju imovine stečene krivičnim delom, vi ste predložili da se deo imovine koju je počinilac stekao krivičnim delom može njemu ostaviti, ukoliko to zahtevaju interesi njegovi ili njegove porodice. Međutim, znajte da ni to nije bilo dobro rešenje. Protivimo se i takvim situacijama, a protivimo se i ovome što ste vi predvideli u ovom članu zakona.
Iskorišćeno je tri minuta i 40 sekundi vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili ovaj amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 35. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković, Milica Radović, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković.
Gospođo predsedavajuća, član 35. odnosi se na lišenje slobode advokata i pretresanje advokatske kancelarije. U drugom stavu ovog člana stoji – pretres advokatske kancelarije može odrediti samo nadležni sud u pogledu tačno određenog spisa predmeta ili dokumenta. DSS podnosi amandman koji glasi – pretres advokatske kancelarije, advokata i pregled ili oduzimanje predmeta u njegovom posedu (računari i drugi nosioci elektronskih podataka, spisi, isprave i druga dokumentacija) može odrediti samo nadležni sud u pogledu tačno određenog predmeta, spisa ili dokumenta. Znači, precizirali, pojasnili, obrazložili da postoje i nosioci elektronskih dokumenata, postoji i o tome zakon, da živimo u 21. veku, da se podaci mogu nalaziti na laptopu, koji može da se nalazi u gepeku, na eksternom hard-disku koji može da bude u nekoj fioci, na fleš memoriji, cela kancelarija, praktično njeno poslovanje može da se nalazi. Na DVD, kolega Krasiću, u pravu ste. U obrazloženju Vlade se kaže – Vlada ne prihvata amandman budući da je rešenje iz Predloga zakona preciznije. Mi smo pojasnili, naveli kakve mogućnosti zloupotrebe mogu da postoje, a Vlada se vraća na predloženi tekst zakona, kaže – preciznije. Šta znači spis, predmet i dokument, ukoliko zaista ovo ne bude razrađeno na ovaj način? Ministarka je trenutno izašla. Molim vas da joj pojasnite, mlad ste čovek, znate kako sve to funkcioniše, pa joj objasnite i siguran sam da će ona to prihvatiti.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Zoran Krasić.
U pitanju je gotovo identičan amandman, samo što mi nismo tražili promenu stava 2. nego dodavanje novog stava 5. Ali, slažem se i sa ovim mišljenjem Vlade da vam kažem iskreno. Ipak mislim da je ovo materija Zakonika o krivičnom postupku, gde treba da se precizira kada se vrši pretres stana i kada se traže neki spisi i predmeti, pa ukoliko je u elektronskoj formi, da se propiše neka forma. Skrenuli smo pažnju, ovo što Petković reče, to je stvarno činjenica, na običnom flešu možete da nosite tri advokatske kancelarije, a ne jednu. Sada, dobar je naslov iznad ovog člana, a to je lišavanje slobode advokata i pretres stana itd, bez namere da se izvuče neki zaključak koji bi generalno obuhvatio sve advokate. To nije cilj, zato što postoje advokati koji jedva krpe kraj s krajem i to je poznato, ali postoje, gospođo Čomić, i oni garagani koji se reklamiraju. Možete da pišete koliko god hoćete u zakonu da se ne reklamiraju, ali kad se kaže Boško Ristić, odmah se zna, član dva pravosudna organa, advokatska kancelarija, predsednik Odbora za pravosuđe, svrbi vas dlan, gospođo Čomić, pa jeste, i ako hoćete da rešite predmet, znate gde treba da se obratite. Ako predsednik Tadić ima sudski spor i zastupa ga advokatska kancelarija Homen, onda zna se ko vedri i oblači u Ministarstvu pravde, državna sekretarka Homen, ali mi taj problem ne možemo da rešimo zakonom. To je problem. To se ne rešava zakonom. Ovaj zakon je stvarno prenormiran. Ovaj zakon kako ste ga napisali, on jeste uvreda za advokatsku profesiju i poprilično dovodi u pitanje međunarodne standarde i ovo što međunarodne organizacije advokata propisuju kao svoj standard i ono što se primenjuje. Malopre ste čuli gospodina Mikovića. On sve ovo što čita, to je iz 99. godine, one mračne godine. Tada je profesionalni kodeks advokata ponovo donet, inoviran itd. Jednostavno, to je bio uslov da naši advokati budu članovi međunarodnih asocijacija advokata, i ono što je za kodeks, to je za kodeks. Nema ovde – baci ruku u pola šest, pa ćemo sada pola kodeksa da ubacimo u zakon. Ako se tako razmišlja, molim vas, onda se postavlja pitanje – zašto donosimo ovaj zakon ukoliko ne znate šta treba da bude sadržina ovog zakona. Inače, da vam kažem lično, mislim da treba da se pojačaju odredbe o tzv. pretkrivičnom postupku i odredbe Zakonika o krivičnom postupku koje omogućavaju snimanje, praćenje itd. i advokata, opet bez namere da generalno to stavim na teret svim advokatima, a molim vas, malo-malo pa imamo situaciju, advokati su pomogli, gospođo Malović, Šariću, sećate se, pa su bili predsednici upravnih odbora itd. Znate da u Nišu postoji nekoliko advokatskih kancelarija koje su završile proces denacionalizacije, restitucija završena preko advokata, pravosnažno, sve završeno, norma ispoštovana, kako vi to kažete ispoštovana, glumac sa sestrom povratio imovinu, a Cvetković može da se besi što je izgubio imovinu. Dobilo svoj pravni okvir i vidite i sami, mnoge nejasnoće ovde postoje. Sada želi da se monopoliše unutar advokature. Odabrani prolaze. Sudstvo i tužilaštvo je završeno sa odabranima. U Ministarstvu pravde takođe imamo odabrane, dva vrlo važna organa za postavljenje odabranih. Možete da protestujete, može ovaj Đurašković što je meni pisao, jadnik, kaže da je pisao i vama, gospođo Malović, Dušan Đurišić, daću vam da kompletirate dokumentaciju, da vam on kaže ovde šta piše o nekim advokatima šta su radili. Imamo ovde još nekoliko predmeta. Hajde da napravimo jedan mali test, gospođo, koja ste potpisali da se isporuči Karadžić, da li ima neki advokat koji je u stanju da spasi 100 hiljada mladih Republike Srbije koji rade preko studentskih, omladinskih i drugih zadruga i primaju tri i po puta manju platu od svog kolege na radnom mestu. Što to ne istražite, vi ste proevropska, prodemokratska vlast, kojoj je stalo da mladi ostanu u Srbiji, da ne beže širom sveta. Imate 100 hiljada mladih koji rade preko omladinskih i studentskih zadruga. Obezbedite im da se ne zloupotrebljava ta vrsta njihovog angažovanja. Neki rade pet-šest godina preko omladinske zadruge, pa dve godine rade na određeno, pa u međuvremenu odu na neodređeno, pa čak postanu i šefovi. Hajde, imate 100 hiljada ljudi. Evo, gospodo advokati iz Srbije, pokažite koja ste vi intelektualna sila i rešite pitanje 100 hiljada mladih čiji se rad zloupotrebljava. Najviše njih radi u državnim javnim preduzećima. Ćutite i ćutaćete, znam.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Podneo sam amandman na član 37. Predloga zakona gde sam predložio da se ovaj član kao suvišan briše. Ovakvom obavezom, kako predlagač zakona predviđa, dovodi se u pitanje funkcionisanje advokature u Republici Srbiji, jer obavezno osiguranje u sadašnjim uslovima i okolnostima ne bi moglo da prihvati ni 5% advokata koji imaju određeni radni staž i bave se advokaturom. Kako to predviđa EU? Otprilike, 100.000 evra treba onome ko želi da bude osiguran. U EU je tako. Ovo ni država naša ne bi mogla da pokrije, niti da uplati takvo osiguranje. Vršiće se raslojavanje advokature u Srbiji na one koji mogu da sarađuju sa ovim stranim kompanijama i stranim kancelarijama, što je u direktnoj suprotnosti sa odredbama predloženog zakona o ravnopravnosti advokata, njihovoj nezavisnosti i samostalnosti, kako to propisuju odredbe člana 67. stav 2. Ustava Republike Srbije. Predloženo rešenje je suvišno i zbog toga što obligaciono pravo ne lišava, kao vršioca javne službe pri pružanju javne zaštite, odgovornosti za naknadu pričinjene štete ukoliko to učini advokat svojom krivicom. Retko može da se kaže i isključujem to da neko namerno treba da nanese neku krivicu, da krivicom nanese drugome štetu i zbog toga je advokaturu kao jednu javnu službu u pravnom sistemu potrebno dići na viši nivo i da dobije svoje pravo mesto u pravnom sistemu. Uvođenjem ovog obaveznog osiguranja ugrožavaju se pre svega advokati koji neće moći da plate osiguranje jer je kriza, jer neki jedva sastavljaju kraj s krajem. Ponavljam pet posto advokata u Srbiji neće moći da plati osiguranje. Potrebno je da prihvatite ovaj amandman i da se briše, a shodno poreskim zakonima, Zakonu o obligacionim odnosim advokati su odgovorni za naknadu štete.
Iskorišćeno je 40 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Ne slažem se sa uvaženim kolegom Petrom Jojićem zbog činjenice da je ovaj institut bio neophodan u našoj advokaturi, nema tog otežavanja položaja advokata, niti će to biti iznos koji se uplaćuje što se tiče osigurane sume i iznos koji će omogućiti bavljenje profesijom jer će sama Advokatska komora utvrditi sumu osiguranja. Ovaj institut je dobar upravo zbog zaštite klijenata. Naravno, i do sada je postojala odgovornost advokata, postojala je odgovornost po opštim propisima odgovornosti za naknadu štete. Međutim, sada sa ovim principom osiguranja od odgovornosti, advokat može i u najboljoj nameri da proizvede štetne posledice po stranku i onda se postavlja pitanje ko će odgovarati za takvu vrstu štete; naravno da će odgovarati advokat odnosno supsidijarno osiguravajuća organizacija koja je s njim zaključila ugovor o osiguranju. Podsetiću da je uređeno pravnim sistemima, poput nekih zemalja EU, Kanade, SAD, čak su advokati formirali posebne fondove za isplatu ovih vrsta šteta, što je još jedan korak dalje u odnosu na ovaj institut koji je upravo u interesu zaštite klijenata.
Iskorišćeno je minut i 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Kolega Čikiriz je govorio iz sopstvenog iskustva i okolnosti jer je on dugo radio u osiguravajućim društvima. Ovo bi odgovaralo da je Srbija Amerika. Srbija nije Amerika. Da je Srbija Francuska ili Nemačka po bogatstvu, ili Francuska, Holandija, Belgija, Engleska, da imamo takav stepen ekonomskog razvoja, u svakom slučaju bih se sa gospodinom Čikirizom složio. Međutim, on navija vodu na svoju vodenicu. Nije to namera, on je pre svega dobar advokat i pravnik, poznajem ga godinama, ali moram reći da je interes advokature Srbije zapravo da joj se omogući da pod normalnim uslovima i okolnostima može da obavlja tu časnu dužnost, jer je to poslednji bedem odbrane i zaštite osnovnih ljudskih prava u Republici Srbiji. Mislim da smo mi preuranili u tome i zbog toga predlažem da se ovaj amandman usvoji kako bi se advokati spasili nameta jer će mnogi da odu sada iz advokature. Šta može da uradi Advokatska komora Srbije? Ako budete vi evropske standarde primenili Advokatska komora će da kaže – molim vas, moramo da donesemo takav propis za osiguranje gde ćete morati da platite 50 ili 100 hiljada evra, ako to ne možete, mi ne možemo ući u EU. Mene ta EU ne interesuje, naravno ni srpske radikale, ali se zalažem da se taj deo pravosudnog sistema, advokatura, zaštiti i da se onemogući da se ti ljudi maltene rasteraju iz advokature.
Poslanik Mirko Čikiriz ima reč.
Hvala, gospodine Jojiću, na lepi rečima. U pogledu zastupanja pred sudovima o vama mogu da kažem samo reči hvale, međutim nije ovo interes osiguravajućih kompanija niti sam govorio kroz tu prizmu, govorio sam kroz prizmu interesa građana. Ako neko direktno, namerno, svesno pričini štetu, onda se odgovara po opštim propisima o naknadi štete i to je svima jasno. Svako ko je drugome prouzrokovao štetu dužan je da štetu nadoknadi. Međutim, šta radimo u slučajevima kada je došlo do štete usled nehatnog postupanja? Ko će tu štetu da plati? Nema objektivne krivice advokata, ali je šteta ipak prouzrokovana. Tu su onda ovi fondovi iz osiguravajućih organizacija i ukoliko bude više nesavesnog postupanja advokata, možda će osiguravajuće kompanije poslovati sa gubitkom u ovom delu osiguranja i to je svojevrsna vrsta rizika, tako da ne bih ovo svodio na neki lični interes.
Iskorišćen je jedan minut. Na član 37. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković, Milica Radović, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić.
Amandman DSS jeste doprinos raspravi o ovom problemu koji je vrlo značajan i koji je izazvao dosta polemike među advokatima, ali ovo pitanje koje se tiče osiguranja treba vezati sa nizom drugih stvari koje se odnose na generalnu viziju Vlade prema razvoju advokature u Srbiji. Pogledajte sada atmosferu koja se pravi ovim zakonom. S jedne strane se zabranjuje da neko ko se upiše u imenik advokata može da zasnuje radni odnos u advokatskom ortačkom društvu. S druge strane, uvodimo javno beležništvo koje će niz poslova, o tome ćemo tek da pričamo, u manjim mestima faktički, što bi narod rekao, izbiti iz ruku advokatima, recimo, zaključivanje ugovora o prometu nepokretnosti. U uslovima smanjenog obima posla mi sada namećemo advokatima obavezu da obavezno zaključe ovu vrstu ugovora o osiguranju od odgovornosti. Naš amandman ide upravo u pravcu uvažavanja realnosti, a to je da se advokatima da mogućnost da mogu to da urade. Znate, u velikim advokatskim kancelarijama ovde u Beogradu, u Novom Sadu, gde je velik obim posla i gde su rizici po prouzrokovanju štete mnogo veći, i sami advokati će imati interes da ograniče ovu vrstu ugovora. Ali, u malim mestima, gde su advokati opterećeni plaćanjem zakupnine, plaćanjem telefona, sekretarica, borbom na tržištu sa javnim beležnicima, putovanjem u sudove koje ste izmestili vašom reformom,još ova vrsta dodatnog problema može da im optereti poslovanje kancelarije. Molim vas da uzmete u obzir tu činjenicu da ćemo doći u situaciju zbog ovakve vrste pritiska na advokaturu, da se advokatura izmesti u velike gradove i da će mala mesta ostati bez advokata. Gde je tu onda dostupnost pravdi? Ko će da otvori advokatsku kancelariju? Pa, zamislite jedno mesto koje sada dobije javnog beležnika, čovek ima sve moguće poslove koji se rade u jednom malom mestu na raspolaganju. Zaključuju ugovore o prometu nepokretnosti, overava ugovore, pravi punomoćja. Advokat, koji nema sud, to mu je bio jedini izvor prihoda. Sad to neće moći da radi. Mi ćemo tek sad imati nova devastirana područja i nemogućnost da građani dođu do advokata da bi ostvarili svoja prava. Ovo je jedna vrlo važna stvar. Odbijanjem našeg amandmana,sa obrazloženjem na standard koji postoji u većini evropskih zemalja, mi vrlo različito tumačimo tu vrstu standarda. Evo, sad smo polemisali oko prava zapošljavanja. Standard je EU, kad pričamo o EU i njihovim standardima, da advokat ima pravo da se zaposli u advokatskoj kancelariji. Kada pričamo o tom standardu, taj standard prećutimo. Kad pričamo o ovom standardu, taj standard ističemo. Molim vas, postoji dosta kontradiktornosti i nedoslednosti u ovoj situaciji. Amandman koji je podnela poslanička grupa manjina je dobar. Ne znam zašto ga niste prihvatili? Kad već kažete, kad već izuzimate ortačko društvo iz opštih pravila Zakona o privrednim društvima, pa kažete - ovo je neka vrsta "leks specijalisa", evo ovaj zakon će tako urediti stvar da ne da advokatima da se zapošljavaju u jednom pravnom licu, što je neverovatno, jer svako može da se zaposli u jednom pravnom licu.Onda ste mogli tretirati i amandman koji je podnet od strane poslaničke grupe manjina kao neku vrstu "leks specijalisa". Dajte da ne padnu advokati sad u kandže osiguravajućih kuća. Kolike će biti osigurane sume, premije? To je sada nešto što je velika magla. Kadaosiguravajuće kuće to vide, kakvi će to tek ugovori biti? Jer znaju, ako to ne zaključite, gospodo, iz advokature možete da odete. To će biti jedna vrsta pritiska advokata od strane osiguravajućih društava i molim vas da vodite računa o toj realnosti. Lako je napisati nešto- to je standard EU ipropisati obavezu, bez sagledavanja posledica u stvarnom životu. One mogu da dovedu do toga da advokatura ostane otprilike u onom broju gradova gde postoje osnovni sudovi. To će, nažalost, biti posledica ovog što sada imamo sa ovakvim zakonom i kompletnom reformom pravosuđa.
Dva minuta i 15 sekundi iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković.
Gospođo Malović, mislim da je kolega Palalić pogodio suštinu i upravo ukazao kakve probleme ovaj član zakona, ukoliko ovako ostane i ne bude prihvaćen amandman DSS, može da proizvede. Poverovao sam vam da je ovaj zakon pisala Radna grupa sastavljena od advokata. Da li su vam advokati napravili možda projekciju koliko će to da košta pojedince? Šta će uraditi osiguravajuće društvo? Da li je to 200 evra mesečno, da li je to 200 evra godišnje? Zaista nije isto da li to plaća advokat u Lebanu ili u Opovu, o kojima smo malopre pričali, ili advokat koji ima kancelariju od 200 kvadrata na Terazijama? Mnogo je velika razlika. Dajte da omogućimo tim nekim malim ljudima u malim sredinama, koji su izgubili sudove u tim sredinama, da i oni rade i da čestito i pošteno zarade svoju koru hleba, ili da ne patetišem sada ovde. Da li imate nekakvu projekciju kako će to izgledati? Osiguravajuća društva, ne verujem i ne poznajem da je ijedno propalo, zato što nije napravilo dobru procenu. To je kao i kod kladionica, ne verujem da će i oni baš izgubiti na tome, oni će se dobro osigurati i propisati tačne i određene premije za osigurani slučaj, kako ne bi izgubili na tome. Jedan advokat u maloj sredini, koga opteretimo sa, recimo, 500 evra godišnje da plaća ovo osiguranje, to za njega predstavlja ogroman problem. Ovim amandmanom smo predvideli da može svaki advokat da se osigura i da Advokatska komora zaključi kolektivni ugovor o osiguranju, da se na taj način štite s jedne strane i advokati i štite se i stranke. Znam da nikom od advokata, koji ozbiljno rade svoj posao i to su velike advokatske kancelarije, nije prijatno i da često razmišljaju, odnosno, verovatno svake noći ležu sa tom mišlju u glavi, da li je neko od njihovih saradnika nešto pogrešio i da li će zbog toga morati da isplate određene naknade stranci ukoliko joj pričini štetu. Oni koji mogu to da urade neka osiguraju na ovaj način. Postoji kolektivno osiguranje, stranke su na neki način zaštićene. Sada od svakog od njih zavisi, zavisi od njihove sposobnosti i stručnosti, kao i znanja kako će postupati pred sudom i da li će svojim strankamaprouzrokovati štetu. Mislim da ništa nećemo izgubiti ukoliko ovaj amandman bude prihvaćen. Zaista je malo neprirodno i nelogično da se u ovom obrazloženju za odbijanje amandmana pozivate da je to standard u većini evropskih zemalja. Nemojte za jedan član da postavljamo jedne standarde, a za druge članove zakone neke druge. U ovom trenutku smatramo da je ovo najbolje rešenje, da postoji mogućnost da opciono damo advokatima, ukoliko imaju mogućnost da se osiguraju i na taj način obezbede i sebe i svoje stranke, a u nekim budućim vremenima, daće bog da će mnogo bolje da se živi u ovoj zemlji. Ali, ne verujem da će to tako brzo biti, svakako ne za vreme trajanja ove vlade.
Iskorišćeno je dva minuta i 40 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima ministarka Snežana Malović.
Mislim da je dobro što ćemo najzad u našem sistemu, ako govorimo o oblasti advokature, imati obavezno osiguranje procesne odgovornosti. Na današnjoj raspravi smo čuli neke drastične primere, koji ukazuju na to da je potrebno da ovakav institut postoji. Prema onome što su me obavestili iz Radne grupe i prema projekciji koju su oni napravili, negde bi premija osiguranja na godišnjem nivou po advokatu trebalo da iznosi oko 80 evra. Znači, na godišnjem nivou. Ne sumnjam u tačnost njihove procene. Mislim da je to nešto što je prihvatljivo za svakog advokata, nevezano kojom oblašću se bavi i koliki obim posla ima tokom godine. Zahvaljujem.
Da li se još neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 38. i član 38. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković, Milica Radović, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Reč ima poslanik Miroslav Petković.
Vrlo ću kratko. Mislim da je ovaj član još jedan dokaz prenormiranosti zakona. Smatramo da poreske obaveze advokata svakako treba da budu utvrđene. Postoje finansijski i poreski propisi u ovoj zemlji koji to treba da regulišu. Verujte mi, posle obrazloženje koji sam dobio, baš ću se pozabaviti i pročitati ostale zakone, da vidim da li se u svakom od njih nalazi odredba kako je posebno za određenu profesiju predviđena ovim članom, ili je to regulisano poreskim zakonima ove zemlje. Smatramo da ovom članu nije mesto u ovom zakonu, ali ste verovatno išli s tim da od viška glava ne boli, pa da se nađe u jednoj rečenici i ovakav član.
Da li se još neko želi reč? (Ne.) Na član 38. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za pravosuđe i upravu je podneo amandman na član 38. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Miković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo predloga zakona. Na član 40. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Spasojević, Miroslav Markićević i Zlata Đerić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 42. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
U ime SNS jedan amandman koji uverava sve one koji misle da štitimo samo interese stranaka i klijenata. To nam jeste osnovni interes, da zaštitimo građane Srbije. Evo amandman kojim pokušavamo da stvorimo neku meru zaštite i za advokate, i to u slučaju privremene zabrane bavljenja advokaturom, koji ste nam odbili s obrazloženjem da je vaše rešenje u predlogu preciznije. Amandman koji smo podneli i obrazloženje koje smo vam dali govori o tome u stvari da smo sami uredili preciznije ovaj deo nego što ste i vi, iako tvrdite da vam je u interesu zaštita advokature. Samo ću stav 3. da obrazlažem, gde ste predlogom dali mogućnost Advokatskoj komori da po slobodnoj oceni odredi privremenu zabranu bavljenja advokaturom advokatu protiv koga je pokrenut krivični postupak. Uopšte ne pravite razliku zbog težine krivičnog dela za koje je okrivljen. Pored toga, vi predlogom uopšte ne pravite razliku između pokrenutog krivičnog postupka i nije reč o osuđenom advokatu, a vi na takav način članom 42. stav 3. tretirate advokata nad kojim je pokrenut postupak kao da je reč već o osuđenom čoveku. Praksa, naročito poslednjih godina, pokazuje da je u velikom broju slučajeva osumnjičeno, odnosno okrivljeno lice u postupku oslobađano optužbi. Velike sume novaca su na teret budžeta Republike Srbije isplaćene kao naknada štete zbog neosnovanog lišenja slobode, odnosno pritvaranja po osnovu člana 560. Zakonika o krivičnom postupku. U takvim postupcima su i advokati ponekad bili predmet neosnovanog lišavanja sloboda. Zaista mislim da ste morali, imajući na umu te troškove iz budžeta, da ozbiljnije, odnosno preciznije, tj. na način kako smo vam mi predložili, uredite ovaj član zakona. Naravno, kada je podignuta optužnica protiv advokata za teže krivično delo, za koje se može izreći kazna preko pet godina, treba zaista ostaviti mogućnost da se izrekne mera privremene zabrane bavljenja advokaturom i to do okončanja postupka. Tada, ukoliko Komora oceni da delo za koje je okrivljen čini advokata nedostojnim za bavljenje advokaturom, ali imajte na umu za lakša krivična dela da ti advokati izdržavaju svoje porodice bavljenjem ovim poslom i da treba napraviti razliku i u gradaciji dela, ali i pre svega u tome da ne možete onoga protiv koga je pokrenut postupak tretirati osuđenim. Vaše obrazloženje da vi preciznije uređujete ovu odredbu, ovim obrazloženjem jednostavno pada u vodu. Molim vas da još jednom razmotrite i usvojite naš amandman podnet na član 42. Hvala.
Iskorišćeno minut i 30 sekundi vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Srđan Miković.
U pogledu predloženog amandmana u svakom slučaju ne mogu da se složim bar s jednim delom amandmana, a to je da će se advokatu privremeno zabraniti bavljenje advokaturom ako je osuđen za krivično delo itd, o čemu nadležnu advokatsku komoru obaveštava organ nadležan za izvršenje krivičnih sankcija. Kaznenu evidenciju znamo ko vodi. Pitanje je momenta kada organ nadležan za izvršenje krivičnih sankcija biva obavešten o pravosnažnoj, izvršnoj i sudskoj krivičnoj presudi. Znači, ukoliko neko obaveštava, kad bi se ovakav amandman i prihvatio, ne bi mogao da bude organ nadležan za izvršenje krivičnih sankcija nego sud. No, ovde moram da kažem da mislim da je bolje rešenje iz Predloga zakona zato što je u Predlogu zakona u članu 42. stav 2. rečeno – kada će se advokatu privremeno zabraniti bavljenje advokaturom. Znači, ukoliko je određen pritvor i ukoliko je pokrenut postupak za poništaj upisa u imenik advokata, odnosno da li je upisano to ili nije kako treba. Za ostale slučajeve advokatu se može privremeno zabraniti bavljenje advokaturom, pa se onda navodi kada. Cenim da se organi Advokatske komore neće igrati mogućnošću privremene zabrane bavljenja advokaturom bilo kom pojedincu, nego će se svestrano razmatrati činjenično stanje i svaki pojedinačni slučaj i odmeravati da li je opravdano ili nije opravdano da se rešenjem o određivanju privremene zabrane odluči o vremenu trajanja zabrane i da se odredi privremeni zamenik, vodeći računa o odredbama člana 41. ovog predlogazakona. Smatram da je bolje rešenje koje je dato u Predlogu zakona. Smatram da, takođe, ukoliko bi se opredelili da usvajamo predloženi amandman, da bi došli u kontradiktornost u odnosu na one organe koji vode kaznenu evidenciju. To je jasno regulisano.
Dva minuta i 45 sekundi iskorišćeno je vremena poslaničke grupe. Na član 42. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Spasojević i Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 44. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.)Na član 45. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 46. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Spasojević i Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Srđan Spasojević ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, poštovani građani Srbije, poslanička grupa Nove Srbije podnela je amandman da se u članu 46. stav 2. menja i glasi: "Za sve obaveze bilo kog advokata iz zajedničke kancelarije, nastale iz pravnog odnosa prema strankama i trećim licima, solidarno odgovaraju svi advokati iz zajedničke kancelarije". Obrazloženje ovog amandmana – predloženim tekstom zakona, član 45. stav 5, predviđeno je da zajednička kancelarija nema svojstvo pravnog lica. To je u redu. Za obaveze svakog člana zajedničke kancelarije moraju solidarno odgovarati svi članovi te kancelarije jer njihova obaveza proističe iz beneficije zajedništva, odnosno ako imaju zajednički poslovni prostor i ako se prema trećim licima pojavljuju kao subjekt organizovan u skladu sa zakonom, onda moraju svi solidarno i odgovarati jer nemaju svojstvo pravnog lica i nemaju zajednički račun, bez obzira na to. U suprotnom, zajednička kancelarija gubi svaki atribut zajedništva pred strankama i trećim licima. Pojavljuje se kao prosti zbir većeg broja advokata, s namerom da brojnošću zbune i privuku stranke, a bez bilo kakve obaveze koja bi proistekla iz zajedništva. Stoga sve obaveze vezane za advokaturu i u vezi sa advokaturom, kako administrativne, tako i fiskalne, kao i komunalne treba da snose svi solidarno. Dakle, Vlada nije prihvatila ovaj amandman. Obrazloženje je da se ne radi o pravnom licu, ali mišljenja smo da ovde treba prihvatiti ovaj amandman Nove Srbije, iz prostog razloga što najčešće te zajedničke kancelarije su jedni ogromni lobiji, jedna potpuno nelojalna konkurencija, gde se okuplja niz advokata iz svih oblasti, dakle, iz krivičnog, građanskog, iz privrednog prava. Znate kako, građani smatraju da kada odu u tu kancelariju, u neko zajedništvo, da će oni tamo praktično se obratiti jednom ekspertskom timu. To malo odudara od individualizima, od određene slobode advokata, jer poznato je da se dešava da advokati rade u zajedničkim kancelarijama, jedan, dva, ali nemaju tu vrstu zajedništva. Postavlja se osnovno pitanje kod zameničkih punomoćja u slučaju kod zastupanja pred sudovima, ako se radi o takvoj vrsti zajedništva – da li tu takođe postoji solidarna odgovornost? Drugačije je potpuno kada vi nekome date zajedničko punomoćje u drugom gradu da bi se iz celishodnosti postupka ili iz sprečenosti obavio posao, to je uobičajena stvar. Ali, ako postoje ovakve vrste i ovakve mogućnosti, mišljenja smo da u ovakvim slučajevima, bez obzira na ova predviđena osiguranja, da mora da postoji solidarna odgovornost advokata.
Iskorišćen je minut ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 47. i član 47. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković, Milica Radović, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Miroslav Petković ima reč.
Mi možda u DSS sa suviše optimizma gledamo na razvoj advokature u Srbiji. Pokušavamo da zaista omogućimo, a verujem da to i ostale kolege zaista žele, da advokatura bude nezavisna, samostalna, da se razvija, da ne bude slaba i usitnjena, da damo jednaku šansu i domaćim advokatskim kancelarijama, advokatskim ortačkim društvima, kao i stranim. Podsetio sam vas u načelnoj raspravi da baš za strane kancelarije nije zakonski uspostavljena kompletna regulativa, da često oni idu ili prečicama, ili nekim zaobilaznim putem i završavaju određene poslove. Mi smo ovde, pored advokatskog ortačkog društva, predvideli jedan novi institut koji siguran sam da će zaživeti u nekom narednom periodu, to je advokatsko preduzeće, ali očigledno da Vlada nije imala razumevanja za ovaj predlog, pa ga je i odbila. Prosto smatramo da već ako zakon propisuje mogućnost osnivanja advokatskih ortačkih društava, onda je potrebno precizirati uslove pod kojima se osnivaju i kako rade, kako bi se izbegle sve nejasnoće i stvaranje sive zone i neodgovornosti u ovoj oblasti i utvrdilo mnogo jasnije upućivanje na propis o privrednim društvima. O tome smo govorili vezano za prethodne članove ovogzakona. Nema razloga da se ne uvede u jednom trenutku, jer mi smatramo da je već sazrelo vreme za to, pojam advokatskog preduzeća koje odgovara svojom imovinom, ali čiji članovi u potpunosti odgovaraju za rad preduzeća, osim u slučajevima koji su predviđeni ovim zakonom. Znači, posmatramo to preduzeće kao sui generis. Ova dva oblika, na način kako smo mi to predložili ovim amandmanom, obezbeđuju apsolutnu nezavisnost advokatskeprofesije, uređuju način postupanja i konflikt interesa. Rukovodili smo se uporednom praksom, jer upravo ovakva advokatska preduzeća postoje i u okruženju i u zemljama EU, na koje ste se vi često pozivali prilikom obrazlaganja pojedinih amandmana koje ste odbijali.
Na član 47. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Miković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona Na član 47. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Mi smo podneli amandman na član 47. Ima sličnosti sa amandmanom na član 44. koji namerno nisam uzela da branim, jer ste nam u odbijanju amandmana naveli da ideja koju mi imamo, da ovim zakonom uredimo jednu neuređenu oblast, prosto nije bila vaša namera. To ne znači da mi nemamo pravo i želju da upravo uredimo tu oblast i to, da na primer, dozvolimo zapošljavanje advokata u advokatskom ortačkom društvu, i mi smo upravo zato podneli amandman da bismo to predvideli i rekli smo vam u obrazloženju zašto je to neophodno. Nije tačno kako piše u obrazloženju da je to u suprotnosti sa samostalnošću i nezavisnošću advokature, jer onda proizilazi da tamo gde postoje društva sa ograničenom odgovornošću u advokaturi ne postoji nezavisnost advokature, što nije smisleno obrazloženje. Vi ste Predlogom odredili da samo advokati članovi ortačkog društva mogu pružati pravnu pomoć u ime društva, što znači da ne mogu zaposliti druge advokate koji nisu članovi društva. Ovim amandmanom mi predlažemo dodavanje reči – kojima se omogućava da pravnu pomoć u ortačko-advokatskom društvu pružaju i advokati zaposleni u tom društvu. Dodajemo i stav kojim se advokatsko-ortačkom društvu izričito zabranjuje osnivanje drugih društava, kako bi sprečili da advokati posredstvom ovog društva obavljaju i druge delatnosti. U ostalom delu obrazloženja mi navodimo sve ono što smo naveli u obrazloženju za amandman na član 44. i molim vas da još jednom razmislite da li mi želimo da što veći broj ljudi bude zaposlen ili da bude zarobljen nemogućnošću da radi neke poslove koji su u interesu pravne zaštite građana Srbije.
Na član 48. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 48. se odnosi na upis u registar advokatskih ortačkih društava. Ovde se predviđa koji su potrebni uslovi za upis advokatsko-ortačkog društva. U stavu 1. tačka 5. kaže se, između ostalog – ako je društvo zaključilo ugovor o osiguranju od profesionalne odgovornosti u skladu sa odredbama člana 37. ovog zakona. Mi smo predložili da se ova tačka briše. Imamo argumentaciju za to. Jeste neko rekao da je ovaj institut neophodan. Možda je neophodan, a sada kada bi vi otišli kod jednog poljoprivrednika i rekli mu, traktor koji je star 30 ili 40 godina nije dobro da izađe u njivu da ore, bolje da to radi sa novim traktorom. Naravno da taj zna, ali ne može, nema sredstava i ne može da kupi. Nije bilo potrebno uvesti ovaj institut osiguranja u profesiju advokature. U Ljuboviji, Krupnju, Bajinoj Bašti, mnogo je takvih mesta u Srbiji gde advokati ostaju bez posla, nezavisno od toga da li će se uvesti ovaj institut ili neće, jer nema više posla i nemaju šta da rade. Kako se koji zakon donosi, onima na koje se on odnosi sve je teže i teže. Zaista ovde se moglo videti da onako lagano provejavaju neki koji u svojim diskusijama otprilike otkrivaju za koje lobije, možda i nesvesno, oni rade. Lepo je biti osiguran, ali kako kada posla nema, na koji način da se to uradi. Moralo je mnogo drugačije da se razmišlja. Mislim da je predlog ovog zakona koji je bio 2005. godine bio nešto povoljniji nego što je sada, ali gospodo advokati budite zadovoljni, bolje je i danas da se donese ovaj zakon nego za godinu dana, osim za one koji su zaista dobro izlobirali. Čini mi se da s tim ministar pravde nema nikakve veze, oni će imati posla, a vi ostali pogledajte šta ćete raditi, moraćete da se prekvalifikujete. Samo u Srbiji lekari ne leče, samo u Srbiji lekari su možda kondukteri ili vozači u GSP-u, tako će biti i s advokatima i s pravnicima, sa sudijama, pogotovu kada još uvek postoje sudije koje odlaze u advokatske kancelarije, dobijaju od države naknadu i pripomažu malo onima koji su se registrovali, a oni koji bi da registruju advokatsku kancelariju i da rade nemaju posla i ne mogu takvi da ga dobiju.
Na član 48. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Srđan Miković i zajedno narodni poslanici Judita Popović, Nebojša Ranđelović i Bojan Đurić. Reč ima narodna poslanica Judita Popović.
Gospođo predsedavajuća, poštovana ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, naš amandman glasi ovako: "Jedinstveni imenik advokatskih ortačkih društava vodi Advokatska komora Srbije po postupku i na način utvrđen aktom ove komore". Ovo je jako jednostavan amandman, a htelo se da se postigne da se izbegne svrstavanje ovih društava u režim Agencije za privredne registre i smatrali smo da je dovoljno vođenje jedinstvenog imenika u Advokatskoj komori Srbije. Ovaj amandman je podnet iz razloga što smo mi učestvovali prošlog meseca na javnom slušanju Predloga zakona o advokaturi i na tom javnom slušanju bili su prisutni predstavnici Advokatske komore Srbije, Advokatske komore Vojvodine, Beograda i svih ostalih advokatskih komora koje postoje na teritoriji Srbije. Tada su postignuti u načelu neki dogovori u tom smislu da pored načela koje je sada izneto, da se izbegne svrstavanje ovih društava u režim APR, da se spreči osnivanje novih advokatskih komora bez saglasnosti najvišeg organa Komore čije područje nadležnosti bi bilo zahvaćeno područjem nadležnosti novoosnovane komore. Zatim da se utvrde stroža merila za oduzimanje javnih ovlašćenja, da se izričito propiše privremenost te mere i da se pod određenim uslovima advokatskim komorama u sastavu Advokatske komore Srbije omogući osnivanje advokatske akademije. Dakle, to su bila neka rešenja koja su bila prihvatljiva i za Advokatsku komoru Srbije i za Advokatsku komoru Vojvodine, kao i za većinu advokatskih komora čiji predstavnici su sedeli na javnom slušanju ovog predloga zakona o advokaturi. Podvlačim da i danas razgovaramo o zakonu o advokaturi, ovo su pretpostavke koje su od strane prisutnih advokata isticane kao preko potrebne da bi zakon o advokaturi zaživeo u najbolju korist svih advokata. To su ta načela, to su ti zajednički dogovori koje sam malopre pročitala. Šta se dešava? Radna grupa koja je sačinila Nacrt zakona o advokaturi sastojala se od osam članova, od toga šestoro ih je bilo advokata, a dvoje iz redova Ministarstva. Dakle, imamo jedan Nacrt zakona, gde je u pretežnom broju zastupljena advokatska profesija. Imamo neke zajedničke pretpostavke do kojih su došli upravo advokati na jednom zajedničkom sastanku u parlamentu Srbije. Imamo amandmane koji su podneti od strane LDP, koji su u skladu s tim dogovorom, odnosno dogovorima koji su postignuti na tom javnom slušanju. Od svih tih amandman, koje smo mi podneli, usvojena su samo dva amandmana, na čl. 20. i 54. Podvlačim da su i Advokatska komora Srbije i Advokatska komora Vojvodine otprilike predlagale u tom smislu da se podnose amandmani i jedna i druga komora je definisala potrebu za izmenama zakona otprilike sa 14 do 15 amandmana. Faktički samo je usvojeno da se izmene član 20. i 54. Dakle, ako je ovaj zakon u interesu advokature, ako su ovaj zakon pisali u pretežnom delu advokati, ako su određene izmene predlagali advokati, zaista ne vidim razlog zašto se na ovaj način reagovalo kako se reagovalo od strane Vlade, kad je od podnetih 25 amandmanausvojeno dva, koja su faktički od strane advokatskih komora sugerisana, a 126 amandmana je odbijeno. Pogotovo iz tog razloga,jer smo mi danas čuli da je trebalo da advokati odlučuju na koji način će ovaj zakon da reguliše njihovu delatnost, njihovo organizovanje i sve ostalo što spada u rad i delokrug advokature. Prema tome, iluzorno je da mi danas raspravljamo pojedinačno o svakom amandmanu, da se osvrćemo na sve moguće terminološke izmene, dopune, ispravke ukoliko mi oko ključnih stvari, oko ključnih problema oko kojih su se u načelu saglasili u pretežnom delu advokati, odnosno njihove advokatske komore, jednostavno ne možemo da dobijemo pozitivniji odgovor Zato postavljam pitanje, da li će ovaj zakon zaista biti zakon advokature ili će to biti samo jedan zakon koji je nametnut i koji faktički predstavlja samo rezultat možda nekog pojedinačnog interesa koji u stvari upravlja sadržinom samog zakona. Dakle, nije to cilj nijednog zakona koji se pravi, koji se donosi, sprovodi, da zastupa bilo čiji pojedinačni interes i da štiti taj interes, nego je cilj zakona upravo to da u skladu sa realnim životom uokviri određenu problematiku i da sprovođenje tog zakona čini mogućom, a sve u interesu svih onih koji taj zakon na neki način doživljavaju ili koji ga u stvari na kraju krajeva i žive. Iz tog razloga, dodaću samo još jednu rečenicu, mogu da raspravljam o svim budućim amandmanima koji će stići na dnevni red današnje sednice i mogu da vam iznesem obrazloženje za svaki od tih amandmana, ali u suštini mi ćemo se opet vratiti na ono što je po meni bar i ključno, zašto mi ovaj zakon donosimo ako jedno pišemo, drugo pričamo, a treće na kraju sprovodimo.
Šest minuta i 44 sekunde iskorišćeno vremena ovlašćene predstavnice poslaničke grupe. Na član 50. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 51. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe "Napred Srbijo". Vlada i Odbor za pravosuđe su prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 52. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković, Milica Radović, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 52. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Samo jednu rečenicu, a to je amandman koji dosledno izvodi rešenja data u članu 44. i 47. Predloga, gde mi posle reči u stavu 2. "koji su članovi društva" zamenjujemo rečima "zaposlene u društvu i članove društva", gde kažem omogućavamo da se ona rešenja koja su dosledna u članu 44. i 47. sprovode, ali s obzirom na to da nisu usvojeni prethodni amandmani, onda je bespredmetno da i o ovom govorimo.
Na član 54. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodna poslanica Maja Laušević i zajedno narodni poslanici Judita Popović, Nebojša Ranđelović i Zoran Đurić. Vlada i Odbor za pravosuđe su prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da su ovi amandmani postali sastavni deo Predloga zakona. S obzirom da se radi o različitim predlagačima, a istovetnom tekstu, onda su prihvaćeni amandmani. Na član 54. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? Ne. Dobili ste obaveštenje da je amandman koji je na član 54. podneo narodni poslanik Srđan Miković pismenim putem narodni poslanik povukao iz procedure. Izvinjavam se, moja greška. Na član 67. Narodni poslanik Srđan Miković je na član 67. povukao, a na član 54. je podneo amandman sa ispravkom. Na član 54. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Miković, sa ispravkom. Ispravka je u delu teksta ''predsednika UO u dobitnom pravnom licu'', to je ispravka. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Srđan Miković, izvolite.
Gospođo potpredsednice, gospođo ministarka, dame i gospodo drage kolege, u članu 54. Predloga zakona definisani su uslovi za donošenje odluke o upisu u imenik advokatskih pripravnika. Tako u tački 6) je regulisano šta sve ne sme da postoji da bi se neko upisao u imenik advokatskih pripravnika. Između ostalog, nepostojanje druge registrovane samostalne delatnosti itd. U prvobitnom amandmanu sam predložio da se kao isključujući uslov, znači uslov koji onemogućava upis, izostave sledeće reči "predsednika Upravnog odbora u pravnom licu". Podnošenjem amandmana sam ukazao da Predlog zakona ne pravi razliku između dobitnih i nedobitnih organizacija. Upravo da bi valjalo da se omogući, kako advokatu, tako i advokatskom pripravniku, da može da bude predsednik upravnog odbora u pravnom licu, bez obzira da li je dobitna ili nedobitna organizacija. Mislim da ispravkom koju sam podneo na predloženi amandman bliže definišemo ovo i za isključenje da neko ne može da bude upisan u imenik advokatskog pripravnika je samo funkcija predsednika upravnog odbora u dobitnom pravnom licu, a da se omogući da svima onima koji su predsednici upravnih odbora nedobitnih organizacija, kao što su određene nevladine organizacije, kulturno-umetnička društva ili neka pravna lica koja se bave naučnim, sportskim ili drugim oblastima, da se tu omogući advokatskom pripravniku, potencijalnom advokatskom pripravniku da se upiše u imenik advokatskih pripravnika. Opet moram da kažem da se, s obzirom da glavnu odgovornost u advokatskoj kancelariji nosi advokat, omogućavanjem zaposlenom licu, advokatskom pripravniku da bude na ovakvoj funkciji u određenom nedobitnom pravnom licu ni na koji način bilo koja društvena vrednost ne dovodi u pitanje. U tom smislu, ukoliko se ovo dozvoli licima koja pretenduju da se upišu u imenik advokatskih pripravnika, izjednačavamo položaj tih lica sa svim drugim licima u društvu i drugim zaposlenima. U tom smislu, apelujem da se prihvati ovaj amandman sa ispravkom, jer time samo doprinosimo ravnopravnosti svih zaposlenih, bez obzira da li je neko advokatski pripravnik ili je zaposlen na nekom drugom mestu.
Iskorišćen je jedan minut vremena poslaničke grupe. Reč ima ministarka, Snežana Malović.
O ovome je već bilo reči. Želim samo da kažem da u ime Vlade Republike Srbije i Ministarstva pravde prihvatamo ovu ispravku amandmana.
Konstatujem da je u ime predlagača ministarka prihvatila amandman sa ispravkom. Reč ima narodna poslanica Judita Popović.
Poštovana predsedavajuća, poštovana ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, s obzirom da je usvojen ovaj amandman ovako kako je podnet, postavljam jedno pitanje – šta se onda dešava sa čl. 6, 21. i 83. ovog zakona, koji se u stvari bave uslovima za upis u Advokatsku komoru, nespojivosti poslova i prestanak prava za bavljenje advokatskom delatnošću?
Reč ima ministarka, Snežana Malović.
Pokušaću da vam objasnim. Odnosi se na pripravnike. Ti članovi koje ste vi naveli odnose se na same advokate, a ovo se odnosi na pripravnike i jeste na neki način bilo nelogično da se njima kao zaposlenima u advokatskim kancelarijama ograničava na ovaj način.
Reč ima poslanica Judita Popović.
Razumem da se ovde radi o pripravnicima, ali ovo moje pitanje u stvari je usmereno u tom smeru da ukoliko mi to omogućavamo advokatskim pripravnicima, zašto ne bismo omogućili i advokatima? To je najlogičnije. Dakle, ako jedan pripravnik može da bude predsednik Upravnog odbora jednog JUKOM-a, zašto predsednik Upravnog odbora JUKOM-a ne može biti advokat? To je isto jedno nedobitno pravno lice. Radi se o Jugoslovenskom komitetu pravnika. U slučaju da ovako prođe zakon, kako je predložen, nikako ne može biti advokat predsednik te organizacije. Dakle, to je u stvari problem sa ovim zakonom: da ako mi sa jedne strane želimo da ga popravimo i popravimo ga, na drugim mestima ostaju i dalje nelogičnosti koje su se očigledno zacementirale.
Reč ima ministarka Snežana Malović.
Izvinjavam se, ne znam da li ste bili prisutni kada smo raspravljali o tom amandmanu, vezano za članstvo advokata u upravnim odborima. Tada sam rekla, to je bilo u prepodnevnom izlaganju, da smatram da treba prihvatiti tamo gde se radi upravo, kao što ste i vi sami naveli, o nedobitnim organizacijama. Takav amandman nije bio, ali sam rekla da sam vrlo otvorena ukoliko postoje pravno-tehničke mogućnosti za tako nešto da se prihvati. Zašto nije prihvaćeno u ovom izvornom obliku, kao što je predloženo, što još uvek postoji? Zbog toga što se nekada predsednici upravnih odbora, govorim o svim organizacijama, i dobitnim i nedobitnim, bave i zastupanjem. To bi moglo da dođe u koliziju sa poslovima advokature. To je bilo objašnjenje koje sam dobila od Radne grupe. Rekla sam da je Ministarstvo pravde poštovalo stav Radne grupe. U određenim delovima se ni ja nisam slagala, ali, kao što sam rekla, to je demokratija, da poštujete volju većine.
Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za pravosuđe i upravu podneo je amandman na član 54. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 56. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić.
Ovaj amandman se odnosi na tekst zakletve koju polaže advokatski pripravnik. Odmah ću reći da se tekst predložene zakletve, kako ste vi to predložili, u odnosu na tekst koji se predlaže amandmanom razlikuje samo u tome što mi tražimo da se pripravnik zaklinje svojom čašću. U obrazloženju zašto se amandman ne prihvata Vlada kaže da Vlada ne prihvata amandman iz razloga što je tekst zakletve advokatskog pripravnika iz Predloga zakona primereniji. To je obrazloženje Vlade. Ako je primereniji zbog toga što u njemu ne stoji da se pripravnik zaklinje svojom čašću, onda ili neko ne zna jačinu ovoga kad se neko zaklinje svojom čašću ili ga za to nije briga. I jedno i drugo nije dobro. Gospođo ministre, da se odmah razumemo, niko ovde ne gaji neku iluziju da će ova zakletva apsolutno biti obavezujuća za nekoga. Mi znamo za neke koji su položili zakletve i u crkvi, pa ih one nisu obavezale. Čak su ih direktno i pogazili. Tako da nemamo iluziju oko ovoga. Ipak, radi se o mladim ljudima, pripravnicima koji prvi put ulaze u ovu oblast, u ovu delatnost. Ukoliko želite da to bude nešto ozbiljno, da se ti ljudi sećaju te zakletve i da ih ona zaista na neki način sutra obavezuje, onda je trebalo da prihvatite ovaj amandman.
Na član 60. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 60. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Zoran Krasić.
Da nije obrazloženja, odnosno mišljenja Vlade, stvarno bih bio u velikoj nedoumici šta sve treba da se napiše u nekom propisu. Mi smo ovim amandmanom tražili da se stav 4. briše, a on glasi – advokatski pripravnik ne može samostalno da se bavi poslovima advokature. To je nešto najnormalnije, da je zabranjeno. Međutim, nas Vlada obaveštava da to mora da se potencira. Tačno je što mi tražimo amandmanom, ali mora da se napiše, jer kada je napisano onda to obavezuje. Mogao bih da vam pričam o mnogim stvarima koje su napisane, pa nikoga ne obavezuju, o tim zakletvama itd. Tadić se zakleo za KiM, pa je doveo Euleks i ne priča više o KiM. Da ne širimo sada tu temu. Otvorile su se neke druge teme koje se dotiču koncepta ovog zakona. Verovatno gori koncept zakona nisu mogli advokati da naprave, ako su oni tvorci ovoga. Ovaj zakon je verovatno morao da ima 30 odredbi, nekoliko odredbi koje definišu status advokata i pripravnika, njihova statusna pitanja, svakako pitanje advokatske komore, upis, osnove za disciplinsku odgovornost i kraj. Ali, ne. I na ovom pitanju se prelamaju interesi. Zato imamo situaciju da se izmišljaju neke nove kategorije, dopisuje se nešto, navodno želi Srbija da glumi šta se dešava u Evropi, pa hajde i mi da to prihvatimo, a svi znamo da verovatno 40% ovih odredbi ništa ne znače, a kada dohvate advokati i to parcijalno raščereče, znate i sami na šta će sve to da liči. Na kraju, samo da vas podsetim, advokatura je s gledišta, ako mogu da kažem, državne uprave, samostalna delatnost, nije to javna služba, kao što neki to tumače. Ona je, pre svega, samostalna delatnost. Ako je samostalna delatnost, danas smo se onda naslušali toliko improvizacija na temu kako da se ta oblast uredi, pa se navodno štite klijenti, pa navodno advokati, pa navodno da se štiti država. Vidite i sami kakva nam je situacija s advokaturom. Ne daj bože da neki advokat brani nekoga u Hagu, taj bi dobio devet doživotnih robija. Vidite koliko ima ljudi koji beže od advokata. Nažalost advokati su sada neizbežni, ako ni zbog čega drugog onda makar zbog revizije. To je neko još ranije naveo, da su nam advokati nužni. Izvinjavam se onim ljudima koji se bave ovom profesijom, koji su postigli izuzetne rezultate i u pogledu časti, u pogledu morala i u pogledu profesionalnog kodeksa, ali moram da vam kažem da je malo takvih u advokaturi. Ova vlast s vremena na vreme ide toplo-hladno prema advokatima. U jednom trenutku advokati odgovaraju, u jednom trenutku ne odgovaraju. U jednom trenutku oni postaju predmet interesovanja posebnog zakona o sprečavanju pranja novca i finansiranju terorizma, pa onda ide akcija kako da se spreči da advokati preko svojih računa primaju ispunjenje od protivne strane, kako bi se izbeglo plaćanje poreza itd. Pa onda imamo situaciju da nam se advokati nalaze u državnim službama, pa onda imamo situaciju da neki koji nisu bili 2000. godine uspešni kao advokati podelili su se, jedni će da drže kancelariju, a drugi će preko neke stranke da uđu u vlast, pa onda nabacuju predmete. Džabe mi danas pravimo ovde hvalospeve o advokaturi kada građani vrlo dobro znaju kakva je advokatura u Srbiji. Svako je imao makar jedan susret sa advokatom povodom nekog pitanja koje je trebalo da se reši na sudu. Mislim da je trebalo da se primeni druga logika, što manje odredbi, samo odredbe kojima se nešto zabranjuje, elementarne stvari gde su uslovi u pozitivnoj klasifikaciji, a sve druge stvari da se prepuste i advokatskim komorama, uz uvažavanje procesnih odredbi, znači, onih propisa koji regulišu zastupanje, predstavljanje i druge stvari. Naravno, ovo je jedan koncept, slažem se, strategija reforme, ali u toj strategiji reforme nigde ne piše da Nataša Kandić može da zastupa žrtve na sudu, a ona zastupa pred Specijalnim sudom. To možda neko ne zna. Nigde ne piše u nekom propisu da neko iz inostranstva iz kancelarije može da diktira presude, pa smo imali i priznanje da je prvi američki sekretar zadužen za pravna pitanja posmatrač svega ovoga što se dešava. Imamo i situaciju da neki advokati rade za neke druge koji baš ne misle dobro ovoj državi. Svega toga ima, ali malo imamo disciplinskih postupaka i naravno da imamo staleško čuvanje, kao što to postoji kod lekara, kod stomatologa, tako postoji i kod advokata, samo kada se pojavi kao konkurencija koju treba uništiti. Onda se okomi advokatska komora, izbaci nekog čoveka i onda završavaju posao. Da podsetim samo javnost, pošto je to dosta poznato, tačno se zna pri svakoj policijskoj upravi koji su odabrani advokati da budu branioci po službenoj dužnosti. Sada tu pričajte o advokatskoj tajni, da bih vam poverovao. Koliko ima takvih advokata koji se podmetnu pritvorenom licu, da bi se eventualno saznalo što više, a onda BIA i ovi drugi da završe posao u mraku. To se posle prati sa odabranim sudijama, odabranim većima. To je naša stvarnost. Ona se ne sviđa onima koji su na vlasti, ali sve se menja, pa će valjda i ovo da se promeni, samo ukoliko žele građani Republike Srbije.
Na član 64. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanik Srđan Miković i zajedno narodni poslanici Judita Popović, Nebojša Ranđelović i Bojan Đurić. Da li neko želi reč? Potpredsednica gospođa Judita Popović.
Poštovana predsednice, poštovana ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, to je jedan od tih amandmana koje sam malopre spominjala. Radi jasnoće ću pročitati tačno kako glasi naš amandman: "Aktom Advokatske komore Srbije, u skladu sa njenim statutom, uz saglasnost većine advokata na referendumu advokatske komore u njenom sastavu čije se područje nadležnosti menja, mogu se osnovati i druge advokatske komore u sastavu Advokatske komore Srbije". Dakle, to je jedan jako jasan amandman. Mi smo hteli ovim amandmanom da postignemo to da se spreči osnivanje novih advokatskih komora bez saglasnosti većine advokata zainteresovanih za odlučivanje na području koje bi bilo zahvaćeno područjem nadležnosti novoosnovane komore. Međutim, amandman nije usvojen. Time se dovodi u opasnost samostalnost, nezavisnost i javni značaj advokature. Time mi, u stvari, osporavamo čak i član 2. ovog predloga zakona o advokaturi. Ukoliko se dovede u pitanje i ta samostalnost, nezavisnost i javni značaj advokature, koji su označeni kao naslov iznad člana 2, u tom slučaju postoji opasnost od moguće samovolje, zloupotreba. To sve dovodi do pravne nesigurnosti. Advokatska komora je mnogo ozbiljnija organizacija od toga što se, u stvari, ovim zakonskim predlogom predviđa. Prema tome, zaista je nedopustivo da se dozvoli čak i mogućnost da neko zloupotrebljava situaciju da može da odluči o tome da li će da se osniva nova advokatska komora na području gde druga postoji. Smatram da Advokatska komoraVojvodine, koja postoji više od 200 godina, i te kako ima određeni integritet i ugled u društvu i da, za slučaj da dođemo u poziciju da se na teritoriji Vojvodine namerava da se osnuje neka nova advokatska komora, time ćemo mi samo uništiti ugled te advokatske komore i dovesti u pitanje mogućnost njenog delovanja na teritoriji Vojvodine.
Ministarka Malović ima reč. Izvolite.
Iako se u mnogo čemu slažem s vama, prosto po ovom pitanju ne mogu da se složim, zbog toga što mislim da nije tačna tvrdnja da se ovim predlogom zakona urušava samostalnost i nezavisnost advokatske profesije po ovom pitanju, zbog toga što je Predlogom zakona propisano da se ovo pitanje uređuje statutom i to smo i naveli u obrazloženju za odbijanje amandmana. Mislim da bi na ovaj način predviđeno osnivanje novih advokatskih komora upravo podiglo samostalnost advokatske profesije, jer je ostavljeno samim advokatima u okviru svoje strukovne komore da urede to pitanje, a ne da se rešava zakonom.
Najpre poslanik Srđan Miković, a onda ću vama dati reč ponovo.
Nekoliko amandmana koje smo podneli, nešto što sam podneo, ne znam da li u svim predloženim amandmanima, isti tekst su podneli predstavnici LDP. Uglavnom sam amandmane, između ostalog i amandman na ovaj član, podneo u prvoj polovini marta, kasnije je isti takav tekst amandmana ušao u proceduru. Međutim, kada sam predlagao sve ove amandmane, imao sam u vidu Predlog zakona i predlog člana 67. zakona, gde određene stvari koje mogu da se regulišu statutom su regulisane predlogom zakona, što i ima smisla, jer ako je dobro rešenje u Predlogu zakona, mislim da je manje važno da li je to materija za statut ili za sam zakon, ukoliko je dobro rešenje. Ovde možemo da razgovaramo da li je to dobro rešenje ili nije. U odnosu na taj predloženi tekst, predložio sam određene amandmane i trudio se da popravim, tj da stvorim uslove za popravljanje ovakvog predloga zakona. Međutim, imajući u vidu današnju odluku Odbora za pravosuđe Narodne skupštine, gde između ostalog i član 67. je na neki način amandmanom napadnut i učinjen je pokušaj da se popravi taj član, mislim da onda ovo obrazloženje što je dala Vlada ima više smisla, u pogledu toga da sve ove stvari po pitanju mogućeg referenduma, načina izjašnjavanja advokata sa područja određenih advokatskih komora gde treba da se menja, da to mi možemo unutar advokatske organizacije da kao advokati regulišemo i da statutom predvidimo, nadam se, ovakvo rešenje koje smo gospođa Judita Popović i ja u različitom vremenu, ali od reči do reči istovetno podneli. Sada nam ostaje da ukoliko ne budemo u danu za glasanje uspeli da dobijemo većinu za usvajanje ovakvog amandmana, dalji korak je na organima advokatske komore, odnosno na skupštini advokatske komore, da pokušamo da se izborimo da ovakvo ili neko dobro rešenje bude usvojeno od strane nadležnih organa Advokatske komore Srbije. U tom smislu, ne vidim tako tragično ni ukoliko se usvoje ili ne usvoje određeni amandmani, uključujući i onaj amandman u pogledu jedinstvenog imenika advokatskih ortačkih društava, dozvoljavam mogućnost da svaki pojedinačno poslanik ne može da sagleda sveukupnost ovog, ali isto tako smatram da je svaki narodni poslanik koji je pokušao da amandmanom interveniše na predlog zakona učinio to sa najboljom namerom. Mislim da upravo diskusije koje postoje ovde i koje će se zabeležiti u zapisniku sa ove sednice mogu da budu podloga za dalje regulisanje u okviru statuta Advokatske komore Srbije. U tom delu apelujem da se u danu za glasanje prihvate amandmani. Međutim, ukoliko ne, onda ostaje taj drugi deo, da u okviru same organizacije advokata Srbije pokušamo da statutom to regulišemo, opet govorim na najbolji mogući način.
Reč ima narodna poslanika Judita Popović.
Gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, samo kratko. Poenta je u tome da smo ovaj amandman predložili nakon razgovora i dogovora sa advokatskim komorama. To je nešto što je očigledno želja i volja advokata koji su se udružili u advokatske komore i Vojvodine i Srbije, a i ovih ostalih komora. Prema tome, ovo nije amandman samo radi amandmana, nije radi forme, nego ukoliko advokati smatraju da je ovo jedino dobro rešenje i da se na ovaj način popravlja taj član zakona o advokaturi, mislim da nema mesta obrazloženju da to eventualno može da se uradi i na drugi način, statutom Advokatske komore Srbije. Mislim da ne možemo da imamo dvojak pristup problematici i da neke stvari rešavamo zakonom, a druge ostavimo da se reše u hodu, nekim statutom ili eventualno na neki drugi način.
Narodni poslanik Mirko Čikiriz ima reč.
Vrlo kratko. Ovde imamo dve vrste istovremenih nastojanja, jedne da zakon bude što kraći, da se što više ostavi advokatskim komorama, pre svega Advokatskoj komori Srbije, da svojim statutom reguliše brojna pitanja od značaja za advokaturu, a s druge strane nastojanje da što više toga što treba da se reguliše aktom Advokatske komore Srbije bude u zakonu. Mislim da je kolega Srđan Miković rekao pravu stvar. Ako zakon ostavlja mogućnost Advokatskoj komori Srbije da osnuje i druge advokatske komore u sastavu Advokatske komore Srbije, a gospođa Judita Popović kaže da su advokati za to raspoloženi, znači zakon im daje mogućnost da njihovo raspoloženje prenesu u njihov statut i da regulišu da li će to uraditi referendumom ili bilo kojom vrstom izjašnjavanja. Neka urade i ovako kako ste vi predložili amandmanom, to bi bilo super rešenje. Mislim da treba tu vrstu dileme samo zarad javnosti da otklone.
Gospođa Jorgovanka Tabaković ima reč.
Iskoristiću, tema je ta, i kada budem prozivana po članu 64, evo koristim priliku pa sada govorim o tome, i u vezi je s članom 67, organima advokatske komore, i bukvalno u temi o kojoj govorimo svi, ali na malo drugačiji način. Ovo je jedno od retkih pitanja na kojima se slažemo, a to je koje će organe imati komora, kakav će biti njen sastav, način izbora, trajanje mandata, delokrug organa Advokatske komore Srbije i komora u njenom sastavu, način ostvarivanja javnih ovlašćenja poverenih ovim zakonom i sva druga pitanja od značaja za advokaturu treba da budu rešena statutom advokatske komore. Da li postoji saglasnost da se neki od amandmana usvoje već sada, a da to zadovolji advokatsku komoru ili se prepušta njima da odluče, zaista mislim da je u ovom trenutku manje važno. Ono što jeste važno je da samostalnost advokature, koja je Ustavom definisana, ne sme da bude grubo prekršena ukoliko unutrašnju organizaciju i međusobne odnose rešavamo mi na način na koji to ne želi ili ne smatra primerenim sama ta strukovna organizacija. Smatram da nije zadatak države da uređuje organizaciju jednog profesionalnog udruženja, ali jeste zadatak države da vrši nadzor nad radom jednog takvog udruženja i baš zato što joj se poveravaju javna ovlašćenja. Međutim, ne možete predvideti članom 64. da se aktom koji se u prethodnom stavu jasno naziva statutom, vrši poveravanje javnih ovlašćenja, jer to Ustav zabranjuje. Znači, član 64. o kojem još uvek govorimo, ali u vezi člana 67, vi ste predvideli da se aktom iz stava 3, znači, statutom, može vršiti pored određivanja sedišta, područja nadležnosti i prenos javnih ovlašćenja. Složićete se sa mnom, član 137. Ustava zabranjuje drugačije sem zakonom da se prenose javna ovlašćenja. Znači, ne može statut komore da bude taj akt koji može da odlučuje o prenosu javnih ovlašćenja. Molim vas da taj amandman prihvatite, jer to je kršenje Ustave. Nemojte da nam zakon pada na Ustavnom sudu. U isto vreme, predlog uređuje detaljnu organizaciju advokatskih komora, a ne utvrđuje način vršenja javnih ovlašćenja, odnosno nadzora nad vršenjem javnih ovlašćenja. Ako se svi slažemo verbalno i u javnim nastupima, hajde da se složimo i kod amandmana, odnosno članova zakona koji regulišu samostalnost strukovne organizacije i pravo da ona uređuje unutar Srbije određeni deo pitanja, ali ono što su javna ovlašćenja možemo im preneti samo onako kako Ustav kaže, a to znači zakonom a ne statutom, a ostavimo to profesionalno udruženje da samo određuje delokrug i način svog rada.Više se neću javljati po amandmanima.
Na član 64. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite, gospodine Jojiću.
Gospođo predsedniče, gospođo ministre, predložio sam u članu 64. stav 3. da se on menja - advokati imaju pravo i dužnost da osnivaju advokatske komore i da o tome obaveste Advokatsku komoru Srbije i statut dostave o novoformiranoj komori. Nije ovaj amandman prihvaćen, jer ga nije izgleda ni predlagač pročitao, ni protumačio dobro. O čemu se ovde radi? Gospođo Malović, obratite pažnju da vi predlažete da ima pravo da se formiraju i osnivaju komore. Nije sporno, to i treba. U Nemačkoj i Francuskoj imate osnivanje advokatskih komora sa 200 advokata, a Beograd ima tri i po hiljada advokata i ima jednu glomaznu konstrukciju Advokatske komore u kojoj su monopol držale samo grupice ljudi. Te grupice ljudi danas čine sve da bi se zakon o advokaturi prilagodio njihovim interesima. Advokati Beograda i advokati Srbije nisu protiv osnivanja komora, ali, molim vas, obratite pažnju na jedan detalj, advokati imaju pravo da osnuju komoru regionalnu, ali imaju tog trenutka dužnost da dostave statut Advokatskoj komori Srbije da su osnovali tu komoru. Šta je sporno ovde da ne prihvatite ovaj amandman? Ništa. Dakle, imaju pravo da osnuju, ali su dužni da osnivački akt i statut dostave Advokatskoj komori Srbije. Što se tiče nekih diskusija ovde povodom nekih javnih ovlašćenja, da li treba javna ovlašćenja da ima koja komora, regionalna ili republička, moram reći da je advokatura ustavna kategorija. U članu 67. ona je tako normirana i kao takva mora biti, pre svega, komora u sastavu Republike Srbije kao republička komora. Ako ćemo disciplinu, ako hoćemo da iskorenimo korupciju i kriminal i ako hoćemo da iskorenimo zloupotrebe kojih ima, nažalost, u advokaturi, onda i Advokatska komora Srbije mora da ima ovlašćenja, da neko dole od ovih osnivača ne bi zloupotrebljavao advokatske komore u lične interese. Gospodin Krasić vam je rekao, uzmite unazad pet godina, gospođo Malović, postaviću vam poslaničko pitanje i tražiću odgovor, koliko je bilo advokata po službenoj dužnosti određenih od strane svih sudova na svim nivoima i od strane policije, pa ćete videti i ovu anomaliju i ovo što je apsolutno neprihvatljivo, da se jedni te isti ljudi nalaze na spisku kod policije ili da ih predsednici sudova ili sudije određuju po službenoj dužnosti, uglavnom one koji su bili nosioci pravosudnih funkcija i oni koji imaju uporišta i oni koji su skloni korupciji i kriminalu. Advokatura je časna. U advokaturi ima časnih i poštenih ljudi, ali ima i onih koji su skloni da zloupotrebe advokaturu, da iskoriste advokaturu. Da sam u pravu, to i sami znate. Znate da se jedan broj njih nalazio i pod krivičnim progonom, i u zatvoru, i advokaturu treba počistiti od onih koji krnje ugled advokaturi. Zbog toga je moj amandman logičan i treba ga prihvatiti. Ako imaju pravo da osnivaju komoru, imaju obavezu da svoj statut samo proslede Advokatskoj komori Srbije.
Na član 64. amandman, sa ispravkom, podnela je grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođa Milica Radović.
DSS iz čistog previda nije podnela amandman na ovaj član predloga zakona. Smatramo da u njemu ima i te kako razloga za reakciju. Ovim članom je propisano postojanje Advokatske komore Srbije i još devet advokatskih komora u njenom sastavu. Ako polazimo od toga da je advokatura samostalna i nezavisna služba, onda bi ona trebalo da ima pravo na svoju samoorganizovanost i u tom pogledu treba da bude potpuno zaštićena od uticaja države. Da to nije tako najbolje pokazuje i ovaj predlog zakona i mešanje u samostalnost i nezavisnost advokature. Najbolje se vidi u ovom članu, stav 2, gde se kaže da će se statutom odrediti područja nadležnosti advokatskih komora u njenom sastavu. Postavlja se pitanje zašto statutom, zašto recimo ne idete na neku varijantu nekog sporazumnog akta ili nekog drugog akta? Zašto statutom ako već advokatura ima pravo na samoorganizovanje. U stavu 4, koji je definitivno najproblematičniji, predviđa se da će u slučaju osnivanja nove advokatske komore u sastavu Advokatske komore Srbije ona svojim aktom, između ostalog, preneti na nju i javna ovlašćenja. Ako pogledamo član Ustava 137, gde se vrlo lako vidi da se poveravanje javnih ovlašćenja direktno i samo vrši zakonom. Ne možemo da javna ovlašćenja prenosimo statutom ili nekim drugim aktom Advokatske komore Srbije i zbog toga je stav 4. ovog člana protivustavan i mislim da zaslužuje brisanje.
Na član 65. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Miković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Srđan Miković.
Dame i gospodo narodni poslanici, predloženim amandmanom moram da kažem da je predviđeno i regulisanje vođenja jedinstvenog imenika advokatskih ortačkih društava. U pogledu samih vršenja javnih ovlašćenja određeni amandmani su povezani. Ukoliko bi bio prihvaćen amandman koji reguliše da Advokatska komora Srbije vodi jedinstveni imenik advokatskih ortačkih društava, onda i ovaj amandman bi trebalo u nepromenjenom obliku da bude aktuelan. Ukoliko, eventualno, ne dođemo do zaključka da treba da usvojimo amandman kojim se ona menja, ondaovaj amandman ne bi mogao bez promene da egzistira do kraja. Međutim, smatram da bi ovim amandmanom, uključujući i onaj drugi, bolje bila regulisana ova oblast. Opet moram da kažem da samo pitanje razloga za oduzimanje javnih ovlašćenja, što je Vlada na stanovištu da treba da se uredi Statutom Advokatske komore, može da se brani. Znači, da li će se to regulisati zakonom ili će to regulisati Statutom, to jeste na neki način dilema. Međutim, opet moram da kažem da se ne bih složio sa stavom koji je ovde iznet, da je na bilo koji način predlog zakona protivustavan u smislu poveravanja javnih ovlašćenja. Pošto, bez obzira kako budu organizovane Advokatske komore na samoj teritoriji Srbije, zna se šta su javna ovlašćenja i koja javna ovlašćenja se prenose uopšte Advokatskoj komori Srbiji i advokatskim komorama u njenom sastavu. Jedino može da bude dilema da li će danas, sutra ili nekada doći do promena u samom teritorijalnom organizovanju advokata po advokatskim komorama na teritoriji same Srbije. Mislim da u tom delu mi bar u Vojvodini nemamo problem, pošto mislim da sama advokatura Vojvodine i funkcionisanje Advokatske komore Vojvodine je za primer. Nadam se da će i kolege u drugom delu Srbije bar onu dobru praksu koja postoji u Advokatskoj komori Vojvodine primenjivati. Mislim da bi i manjih problema bilo u okviru određenih drugih organizacionih delova same organizacije u Srbiji. Znači, u svakom slučaju, za sada ostajem kod ovih amandmana, s nadom da će biti svi usvojeni. Ukoliko ne bude onaj za javno ovlašćenje, onda nema smisla ni ovaj unepromenjenom obliku usvajati.
Na član 65. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić, koji želi reč.
Gospođo Malović, vaš odnos prema zakonu o advokaturi u celini se može podeliti u dve faze. Prva faza je do njegovog radnog teksta, koji je došao u Vladu gde ste vi glasali za njega. Posebno vaš odnos prema ovom zakonu dobija na težini kada su u pitanju amandmani narodnih poslanika. Vi više tu ne možete da se vadite da su tekst Predloga zakona uradili advokati. Očigledno je sad, vi ste u pravu, da su to uradili advokati, ali izgleda da su oni buli usmereni od nekog iz ministarstva. Ne od vas, nego od nekog iz ministarstva, pa čini mi se, iz nekih političkih stranaka. Ako ste pažljivo pratili, to se da vrlo lako i jednostavno može zaključiti da je bilo tako. Tu nastaje dilema -da li da se donese statut, odnosno neke nadležnosti da budu usvojene u statutu, a ne u zakonu. To je pitanje. Strah imaju oni koji znaju kako je došlo do predloga ovog zakona i koji su sukobi bili među samim advokatima. Nedavno, kada mi je jedan mlad advokatski pripravnik rekao,kada klijent uđe kod mog principala i treba da se dogovore o iznosu koji treba da plati, on kaže -to ne mogu da slušam. Naravno da ima i takvih advokata, ali mi ceo dan, bar mi iz SRS danas ne govorimo o takvima, mi ne želimo da štitimo takve i da stajemo u zaštitu takvih. Mi polazimo od toga da je advokatska profesija jedna, pa između ostalog i iznad svega stručna, alii humana profesija. Stajemo u zaštitu takvih. Nama je potreban, mi želimo da imamo takav zakon. Zbog toga smo i predložili u članu 65. stav 1. tačka 1) šta su sve nadležnosti Advokatske komore Srbije. Pa se kaže – odlučivanje o zahtevima za upis u imenik advokata, imenik zajedničkih advokatskih kancelarija, upisnik A i upisnik B, imenik advokata. Upisnik A i upisnik B se odnosi na strane advokate. Upisnik B je pod nešto strožim uslovima. Mi predlažemo da se to briše. Dakle, da ostane samo odlučivanje o zahtevu za upis u imenik advokata, imenik zajedničkih advokatskih kancelarija. Uvođenje osiguranja, strani advokati, to će dodatno da napravi problem za one koji se bave isključivo advokaturom, s jedne strane. S druge strane, očekivao sam da će ipak, na primedbu gospodina Krasića, neko od advokata, da reaguje i da kaže – šta namerava da učini i na koji način da pomogne mladima, onim 100.000 ljudi koji rade preko omladinske i drugih zadruga, da bi im se izašlo u susret. Hvala.
Gospodin Zoran Krasić ima reč.
Gospođo Đukić Dejanović, vrlo kratko ću da objasnim, bez namere i svestan sam činjenice da ne mogu da utičem na ovo što je u predlogu zakona. Pitam se – dokle ovo može da ide? U članu 65. ste zapisali – javna ovlašćenja. Ustav kaže – zakonom se poveravaju javna ovlašćenja drugim organima, organizacijama itd. To što se poverava, to je izvorno državno. Kod advokature, kod koje se garantuje samostalnost i nezavisnost, 70% ovih poslova koje ste ovde nabrojali od broja 1 do broja 15 ove tačke, to uopšte nisu poslovi koje vodi država, pa ih radi lakšeg obavljanja, prebacuje Komori. Jednostavno, ne shvatam. Da li vi razumete šta znači samostalnost i nezavisnost? Dovoljno se država petlja u taj posao procesnim zakonima, gde u ime fizičkog ili pravnog lica nastupa pravni zastupnik. Ovde ste potpuno okrenuli logiku. Kada se čita ovaj zakon, može da se dođe do zaključka da su na planeti Zemlji prvo nastale amebe, pa advokati, pa tek onda klijenti. Izvorno je da je čovek prvo nastao, pa su se pojavili njegovi interesi, pa se pojavi problem sa sukobom interesa, pa su ljudi to sami rešavali, pa se kasnije pojavila jedna grupa ljudi koja je uspešno znala da koristi neka pravila, pa su nastali advokati. Kod vas – amebe, pa advokati, pa tek onda klijenti. Sada vi kažete – prenosimo javna ovlašćenja. Onda kažete – ona je samostalna i nezavisna. Prosto, zbrka. Ima ovde ubačenih prepisivanja odranije, to moram da kažem. Znate i sami, do osamdeset i neke godine je bila neka posebna relacija između naših advokata i advokatskih asocijacija u inostranstvu. Vi sada idete korak dalje, korak stvarno ispod ove crta. Otvarate dilemu, o ovom stavu o kome su svi pričali, on je očigledno neustavan. Organ kome su povereni poslovi, sada može te poslove da poveri nekom drugom ispod sebe. Gde je to moguće? Nije Advokatska komora matična služba u nekoj opštini. Vi kod javnih ovlašćenja sve povezujete sa matičnom službom. Pošto je vođenje matičnih knjiga rođenih, umrlih i venčanih državni posao, a lakše se obavlja u jedinicama lokalne samouprave, on je milion godina, maltene, povereni posao. Sada taj obrazackoristite za sve tipove poveravanja i vršenja javnih ovlašćenja. To je stvarno skandalozno.
Narodni poslanik Mirko Čikiriz, ima reč.
Ovde se ne radi o poveravanju javnih ovlašćenja, već o tome da neko ima javna ovlašćenja. Jedan je stvar kada država zbog određenih razloga poverava jedinicama lokalne samouprave kao državnim organima ili nekom drugom vršenje ovih državnih ovlašćenja koja su u državnoj nadležnosti. Međutim, ovde se radi o delu javnih ovlašćenja koje imaju Advokatske komore, a ipak odlučuju u velikom broju o sudbinama ljudi. Jer, ako se odlučuje o upisu, o privremenoj zabrani bavljenja advokaturom, trajnoj zabrani bavljenja advokaturom, ako se donosi niz odluka, poput, donošenja kodeksa, tarife, itd, onda to jeste vršenje javnih ovlašćenja, ali nije vršenje držanih poslova. Upravo se u ovome i ogleda samostalnost i nezavisnost advokatske profesije.
Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 65. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 65. amandman su zajedno podneli poslanici Judita Popović, Nebojša Ranđelović i Bojan Đurić. Izvolite, gospođo Popović.
Poštovana gospođo predsednice, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, ovaj član 65. definiše javna ovlašćenja. Javna ovlašćenja su od egzistencijalnog značaja po advokate, dakle, svaki advokat vrlo dobro zna šta to znači biti upisan u imenik advokata, šta to znači biti brisan, šta to znači da se odlučuje o zahtevima za privremeni prestanak prava na bavljenje advokaturom, za nastavljanje obavljanja advokature, o privremenoj zabrani bavljenja advokaturom itd. To sam dala samo kao ilustraciju šta to znači javna ovlašćenja. Zašto je naš amandman toliko bitan na ovaj član 65? Iz tog razloga što smo mi, u stvari, želeli da se utvrde stroža merila za oduzimanje javnih ovlašćenja i da se izričito propiše privremenost te mere. Dakle, to su ta dva principa koja su i te kako bitna jer, kao što sam već rekla, javna ovlašćenja su zaista od izuzetnog značaja po advokate i po njihovu delatnost kojom se oni bave. Kao što je već rečeno u više navrata, advokati su bili ti koji nisu zadovoljni ovakvim zakonskim rešenjem, kao što je isti predložen ovim predlogom zakona o advokaturi. Advokati su svesni toga koje su posledice ukoliko se ne definišu ta stroža merila za oduzimanje javnih ovlašćenja i ukoliko se ta privremenost ne propiše. Stoga, smatram da je zaista celishodno da se ovaj amandman nas, poslanika iz LDP, usvoji.
Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za pravosuđe i upravu podneo je amandman na član 65. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 65. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 67. i član 67. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za pravosuđe i upravo podneo je amandman na član 67. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 67. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković, Milica Radović, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Gospođa Radović ima reč. Izvolite.
Ako smo u članu 2. ovog predloga zakona advokaturu definisali kao samostalnu i nezavisnu službu pružanja stručne pomoći fizičkim i pravnim licima, onda se podrazumeva da je osnovni uslov za postojanje te samostalnosti upravo pravo advokature na samoorganizovanje. Koje će organe advokatura, odnosno advokatska komora da ima treba ona sama o tome da odluči, koji će sastav da bude, koliki će uopšte mandat trajanja da bude, kako će da izgleda konstituisanje tih organa i sastav tih organa, treba da bude isključivo u nadležnosti advokature. Nama je drago što je i predlagač zakona, prihvatajući amandman Odbora za pravosuđe, koji ispred sebe ovde nemam, ali sam imala priliku u međuvremenu da saznam na šta se odnosi, shvatio da je ovde prenormirao ovaj član zakona, odnosno Predloga zakona i što smo mi faktički u pravu koji sve ovo vreme tvrdimo da ipak advokatura treba da se samostalno samoorganizuje.
Gospodin Miroslav Petković ima reč.
Vrlo ću kratko, samo da dopunom, s obzirom da smo prešli brzo preko ovog amandmana. Vidim da se i kolega Miković javio. Mi smo na ovo ukazali zaista i u načelnoj raspravi da je ovo donekle u suprotnosti, predlog ovog člana u ovom predlogu zakona, odredbama Ustava, člana 67. Drago nam je da smo naišli na razumevanje da se kao organ advokatske komore ukine izborna skupština, da tu ne postoji prvi, drugi potpredsednik, pa da se onda formira neko predsedništvo. Jeste dosta komplikovano. Mi smo na Odboru danas detaljno raspravljali o tome. Mislim da smo postigli pravu meru i koliko znam, ako vi prihvatite taj amandman, on postaje sastavni deo teksta, ali zaista opet ostaje ona sumnja da je ipak država želela preko zakona da se meša u rad advokatske komore, a to mislim da nikome od nas ovde nije želja i da zaista advokatska komora sama treba da utvrdi i svoje organe, i način njihovog funkcionisanja i način izbora. Zašto da im se mešamo u to? Naravno, država mora da propiše, odnosno zakonom mora da bude predviđeno ono osnovno što im treba da bi mogli da uspostave normalno funkcionisanje, a onda advokati, ako smo se već složili da je to samostalna i nezavisna profesija, neka ovo utvrđuju. Pozivam vas da prihvatite ovaj amandman i onda ćemo mnoge neke nesuglasice otkloniti. Hvala.
Narodni poslanik Srđan Miković ima reč.
U pogledu člana 67. i podnetih amandmana na član 67. mislim da je ono do čega je došao Odbor za pravosuđe i upravu Narodne skupštine Republike Srbije praktično najbolje rešenje. U samom predlogu zakona na određeni način je pokušano da se definišu organi advokatske komore, između ostalog i sa izbornom skupštinom, što je bilo ne baš mnogo srećno rešenje, kada već postoji skupština i u tom delu je moj prvobitni amandman i bio podnet da se u tom delu napravi intervencija. Međutim, ono što kaže i uvaženi kolega Petković, upravo danas smo na Odboru za pravosuđe bili u prilici da ceo ovaj član detaljno izanaliziramo kao Odbor i mislim da je ovo najbolje rešenje. Napominjem da po predlogu Odbora, član 67. treba da glasi – organi Advokatske komore Srbije su skupština, upravni odbor, nadzorni odbor, predsednik, jedan ili više potpredsednika, disciplinski sud, disciplinski tužilac, savet i drugi organi utvrđeni Statutom Advokatske komore Srbije. Druga stvar, jedno lice ne može obavljati više od jedne funkcije u organima Advokatske komore Srbije, osim ako ovim zakonom i Statutom Advokatske komore Srbije nije drugačije određeno. Treće, postupak izbora, trajanje mandata, opoziv, delokrug rada i sastav organa iz stava 1. ovog člana i broj potpredsednika uređuje se Statutom Advokatske komore Srbije. Ovo sam namerno pročitao, da svi oni advokati koji su u prilici da prate ovu sednicu Skupštine znaju koje je predloženo rešenje od strane Odbora. Mislim da je to dobro. Mislim da taj predlog Odbora još jednom afirmiše nezavisnost same advokature i organa advokatske komore i da je to dobro rešenje. Opet moram da kažem da, pošto imam u vidu i okrugle stolove koji su se organizovali i uopšte postupak kako smo stizali do samog predloga zakona, da određena dobra praksa koja je postojala, opet govorim, i u Advokatskoj komori Vojvodine, u načinu izbora i zanavljanja organa, tako da se obezbeđuje i kontinuitet, ali i prohodnost novih kadrova u organima advokatske komore, to je pokušano da se uradi u Predlogu zakona. Znači, sama namera je apsolutno bila korektna i dobra. Mislim da je još bolje da ukoliko Advokatska komora Srbije bude u prilici da statutom ovo uradi, nije nemoguće, na isti ili sličan način kako je to bilo u predloženom onom osnovnom tekstu Predloga zakona i člana 67. Hvala.
Reč ima ministarka pravde Snežana Malović.
U ime Ministarstva pravde i Vlade Republike Srbije želim da kažem da prihvatam ovaj amandman Odbora za pravosuđe i upravu. Takođe, želim da izrazim zadovoljstvo načinom na koji se vodi rasprava vezano za ovaj predlog zakona i izražavam nadu da će i u pogledu budućih predloga zakona koje Ministarstvo pravde bude predložilo da se na ovakav način odvija. Mislim da je ovo pravi konstruktivan doprinos zakonima koji će se primenjivati u ovoj zemlji, da zajedničkim snagama i opozicionih i pozicionih stranaka dođemo do kvalitetnih rešenja. Kao što sam rekla, ovo jeste bio izvorno predlog od strane radne grupe, ali radi pravilnog informisanja javnosti, a i vas, želim da iskreno kažem da jeste postojala dilema od strane samih advokata u okviru radne grupe i predstavnika advokatskih komora. Prisustvovala sam jednom sastanku u Ečkoj, koji je bio u septembru prošle godine, gde se upravo raspravljalo o ovom članu i na tom sastanku jesu izneta različita mišljenja o tome na koji način treba da se uređuju organi advokatske komore. Tada je prevladao stav da to treba da bude kao što je bilo u prvobitnoj odredbi predloga zakona, ali, evo, kao što sam rekla, izražavam zadovoljstvo što smo ipak došli do saglasnosti kako bi ovaj član trebalo da izgleda. Zahvaljujem.
U skladu sa članom 27. obaveštavam predstavnicu Vlade, ministarku pravde Snežanu Malović, da bi proceduralno olakšali tok sednice ukoliko je Vlada, odnosno vi, kao predstavnica Vlade, odlučila da prihvati sve amandmane Odbora, svih sedam, da onda to saopštite Skupštini, da možemo stenogramom da zaključimo šta menjamo u zakonu.
Zahvaljujem se i ujedno izvinjavam što nisam ranije reagovala. To mi jeste bila namera, da kažem da u ime Vlade Republike Srbije i Ministarstva pravde prihvatam sve amandmane koje je predložio Odbor za pravosuđe. Da li treba da čitam ili to postoji u izveštajima? Ne. Znači da postoji u izveštajima, tako da ne moram pojedinačno.
Zahvaljujem ministarki pravde. Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz.
Zarad javnosti je potrebno reći da je član 67. bio član oko koga su se najviše sporile Advokatska komora Srbije i Advokatska komora Beograda i, kao što je ministarka rekla, mi smo i prisustvovali jednom zajedničkom sastanku u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Uveravao sam kolege koji su smatrali da država ne treba previše da se meša u unutrašnju organizaciju Advokatske komore Srbije da je ministarka pravde, znajući njeno raspoloženje, kod usvajanja svih zakonskih predloga, uvek prihvatala sve predloge koji su bili bolji u odnosu na eventualno one predloge koji su ušli u skupštinsku proceduru. U danu kada smo u načelu raspravljali o ovom zakonskom predlogu ja sam obećao, takođe, ministarki da ću sugerisati kada se bude raspravljalo o amandmanima da se prihvate neki od amandmana, znači član 67. je tu bio ključni član i mislim da je ovo dobra potvrda da nije bila želja ni Ministarstva pravde, kao državnog organa, da se preterano meša u one nadležnosti i poslove koji su isključivo bile i treba da ostanu u okviru Advokatske komore Srbije. Hvala.
Iskorišćen je minut i 20 sekundi vremena poslaničke grupe. Na član 67. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Miković. On je pismenim putem naveo da povlači amandman na član 67, tako da ovaj amandman prestaje da bude predmet rasprave u pojedinostima. Na član 67. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Nebojša Ranđelović i Bojan Đurić. Reč ima narodna poslanica Judita Popović.
Poštovana predsedavajuća, poštovana gospođo ministre, time što je Vlada prihvatila amandman Odbora za pravosuđe i upravu, faktički i ovaj naš amandman je prihvaćen, jer i mi smo stavili primedbu na reči "izborna skupština". Smatrali smo da ona ne može biti poseban organ Advokatske komore Srbije, faktički je prihvaćena sugestija LDP u pogledu ovog člana 67. stav 1. Hvala.
Na član 67. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 67. amandman je podnela narodni poslanik Maja Videnović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 67. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Petar Jojić.
Gospođo ministre, u članu 67. stav 6. predložio sam da se menja i da glasi: "Mandat predsednika i potpredsednika Advokatske komore Srbije traje dve godine i ne mogu se ponovo birati na izbornoj skupštini koja se održava svake druge godine kada se bira novi predsednik i potpredsednik Advokatske komore Srbije na način propisan Statutom Komore". O čemu se ovde radi? Radi se o tome da se u ovaj zakon o advokaturi uvode kadrovi kao što se uvode u Vladi Republike Srbije. Imate prvog potpredsednika, drugog, trećeg potpredsednika i ostale koji nemaju blage veze da se nađu u Zakonu o advokaturi. Mislim da funkciju Advokatske komore ne može da obavljaju ovako predloženi potpredsednici kao prvi potpredsednik u Vladi Republike Srbije. Dalje, kaže – mandat predsednika, prvog potpredsednika i drugog potpredsednika traje dve godine i ne može se ponavljati. Nakon isteka mandata predsednika, zamislite ovo, ovo je besmislica, funkciju predsednika preuzima prvi potpredsednik, a funkciju prvog potpredsednika preuzima drugi potpredsednik. Na izbornoj skupštini, koja se održava svake druge godine, bira se drugi potpredsednik. Čemu ovakva lakrdija? Mogu da vam kažem nešto, gospođo Malović, nemojte dovoditi javnost u dilemu. Čućete posle usvajanja ovog zakona šta kažu advokati, okrugli stolovi koji su održavani na temu advokature i primedbe koje su advokati stavili, ne slažu se sa ovim predlozima u zakonu. Ovo advokatura nije sama radila, apsolutno. Jeste da su bila dva člana, ali vi morate da vidite koliko ima anomalija, koliko ima besmislica, bespotrebno. Niste prihvatili amandman koji se odnosi na polaganje zakletve pripravnika, a prihvatili ste isti sadržaj za advokata kada polaže zakletvu. Čemu to? Neće vam biti u saglasnosti, pa će tu biti problema. Drugo, Advokatska komora Srbije je konsultovana u vezi amandmana i s vama nije postigla sporazum da prihvatate amandmane. Ne morate vi da prihvatate naše amandmane, ali mi smo dužni da kažemo da ovaj zakon ima brojne propuste, brojne greške i on u praksi neće biti delotvoran i dati željene rezultate. Vi ograničavate mnoge stvari, ne prihvatate amandmane opozicije. Mi smo predložili oko 40 amandmana, vi se rukovodite samo jeli iz DS i Odbora koje ste danas prihvatili, članova iz koalicije. Tu mora da prihvatite sve, pa makar oni sutra bili naopaki, makar oni u praksi imali suprotno ili ono neželjeno dejstvo ili željeni cilj. Imajte u vidu, gospođo Malović, osnovne principe u advokaturi izražene na međunarodnom nivou i koja su njihova načela, kao što su sudska praksa Evropskog suda za ljudska prava i Evropskog suda pravde. Da li ste ovde nešto ugradili? Niste. Univerzalna deklaracija o ljudskim pravima, mnoge stvari su narušene u odnosu na ljudska prava ovim zakonom. Evropska konvencija o ljudskim pravima, Povelja EU o osnovnim pravima, Povelja Evropskog parlamenta o osnovnim načelima evropske pravne profesije i o opštem interesu u funkcionisanju pravnog sistema koja je usvojena 2006. godine. Gospođo Malović, advokatura je jedna od vrlo važnih službi u svakom sistemu, a posebno danas u ovo vreme u Srbiji. Podsetiću vas samo istorijske ličnosti ko su bili advokati, Demosten, Ciceron, Tomas Mor, Gandi, Kastro, Mendela, Franc Kafka itd, bili su pre svega po profesiji advokati. Samo da vas podsetim, očekivalo se od ovoga zakona o advokaturi da će se mnogo štošta ugraditi što je demokratsko, da će se štititi prava građana. U našoj zemlji advokatura je prolazila kroz izuzetno teške periode, vi to dobro znate – okupacije, ratove, nasilje, promene režima, diktature itd. Preko 700 advokata je hapšeno u komunističkom režimu između 1945. i 1952. godine. Gospođo Malović, imali ste priliku. Propustili ste je. Niste naše delotvorne amandmane prihvatili. Iza ovakvih rešenja stoji oko 80% advokata. Nemojte da sakupite samo pet ili šest advokata i da ih pozovete u ministarstvo i da kažete da je to radna grupa. Pitajte 7.000 advokata da li su za ovakva rešenja koja vi nudite narodu. Ovim se krše osnovna ljudska prava kada je u pitanju zaštita građana, kroz ostvarivanje njihovih prava i obezbeđenje advokature kao jedne časne službe. Advokatura mora da se digne na viši nivo. Kako to, gospođo Malović, vi ne uzimate u obzir i ne osvrćete se na činjenicu da zemlje EU i druge zemlje sa razvijenim pravom uzimaju 85% u sudije i tužioce ljude iz advokature. Vi potičete iz advokature. Vama ne znam ko piše zakone i kako se u Srbiji pišu zakoni? Doći će na red i drugi zakoni, na primer o izvršnom postupku. Bez 25 ili 30 godina sudske prakse ko nije imao ne može da piše taj zakon. Razmislite koliko ima naših logičnih amandmana. Iza njih stoji 85% advokature u Srbiji. Zbog toga advokatura mora da nađe svoje mesto, mora da bude nezavisna, ali do kog stepena, mora da se pročisti. Ne smete dozvoliti, podsetio san malopre, a to je i gospodin Krasić rekao, uzmite spisak advokata za poslednjih pet godina po službenoj dužnosti, koje određuje policija, poziva, i sudije koje su određivali, ali bez spiska advokatskih komora, videćete da će vam se ponavljati isti ljudi koji su na veoma čudan način došli, a sve je u pitanju veza ličnih interesa i tu vam je na pomolu i leglo za korupciju i kriminal. Hvala.
Iskorišćeno je pet minuta i 45 sekundi vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Na član 67. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Konstantinović. Da li neko želi reč? Reč ima poslanik Zoran Krasić.
Gospođo Čomić, verovatno niste obratili pažnju, neću Konstantinovićev amandman, pošto sam u teškom sukobu sa Otporom, nego o amandmanu gospodina Jojića. Imam veliko zadovoljstvo i drago mi je što će javnost imati prilike da čuje šta znači mandat u Advokatskoj komori Srbije. Imam veliko zadovoljstvo, gospođo Malović, da vas obavestim da ovo pitanje rotacije i ovakvih stvari još nigde nisam video. A mogu da vam kažem kako će ovo u praksi da izgleda. Pošto idete ka Evropi i dokazujete na svakom koraku da ste opredeljeni za vladavinu prava, podsetio bih vas da pogledate kakav je sastav Komisije za hartije od vrednosti. Oni su izabrani 2004. godine, sa mandatom od pet godina. Mandat im je istekao avgusta 2009. godine. Neki članovi te komisije su podnosili ostavke zbog one afere "Knjaz Miloš", i oni rade. Znači, 2009. godine je prestao mandat, evo je 2011. godina, Milko Štimac štrika, radi. To će vam isto biti i s ovim. Zašto? Pitanje je koliko važi zakon u Republici Srbiji? Važi 250 grama, 750 grama se ne primenjuje. Kako da vam veruje neko, a velika mi je čast što vas vidim jer mogu da vam kažem. Znači, imamo nelegalni sastav i sve nelegitimno što se radi od septembra 2009. godine do danas u Komisiji za hartije od vrednosti. Pretpostavljam da znate šta znači ta komisija. Ne može nijedno preuzimanje akcija bez te komisije. Dajte, molim vas, junački izađite. Samo da vas podsetim. Ova skupština je dva pisma poslala da se to pitanje razreši. Stranke vlasti ne žele to da reše. A ovo su htele da reše, pa pošto ne mogu da se pogode da li će mandat biti dve godine, kako da se naši promene, šta da se desi, hajde da napravimo rotaciju, pa kad je moglo u sastavu Vlade, a što ne bi moglo u Advokatskoj komori? To je vaša mera za zakonitost. To je vaša mera za poštovanje zakona, vladavinu prava, za demokratiju, za EU, za NATO vam, to je vaša mera za život građana Republike Srbije. Izuzetno mi je zadovoljstvo što sam mogao pred tako malim auditorijumom da kažem da se osvrnete malo oko sebe. Nije sve u lepim rečima. Pogledajte malo i dela vaših saradnika.
Na član 67. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 68. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 68. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković, Milica Radović, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Gospodin Petković ima reč.
Član 68. praktično se naslanja na prethodni član 67. koji je upravo ministarka malopre prihvatila, tako da ga ne bih posebno obrazlagao. Mislim da se na ovaj način regulišu pitanja koja smo mi otvorili ovim amandmanom. Malopre prosto nisam imao srca da pročitam član 67. i ovu rotaciju – prvi potpredsednik, drugi potpredsednik itd. Mislim da ste napravili dobro što ste prihvatili naš predlog, tako da će potpuno jasno biti šta smo želeli da kažemo i članom 68.
Na član 68. amandman je podnela narodni poslanik Maja Videnović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 69. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 69. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo amandman na član 69. Taj član reguliše organe advokatske komore, kako se biraju, šta je regulisano ovim zakonom a šta statutom advokatskih komora. Predložili smo novi stav, stav 5, koji glasi: "U organe iz stava 1. ovog člana - a tamo se radi o skupštini, nadzornom odboru, predsedniku skupštine i slično – ne može biti birano lice iz redova advokata koji je član bilo koje političke stranke, a ukoliko pristupi nekoj političkoj stranci, automatski mu prestaje funkcija u tom organu". Mi smo zaista želeli da advokatsku komoru, odnosno profesiju, vidimo kao neko političku, a pre svega stručnu organizaciju i naš motiv je bio da, u meri u kojoj je to moguće, iznesemo politiku iz advokature. U razlozima za neprihvatanje amandmana Vlada kaže da se jemči političko, sindikalno i svako drugo udruživanje. Mi ne sporimo to uopšte, ali je zakonom regulisano da i sudije ne mogu biti članovi političkih stranaka. Ako ovde to bude prihvaćeno zakonom, onda nema nikakvih problema da to tako i ne bude. Ali, u stavu 3. već postojećeg člana se kaže: "Jedno lice ne može obavljati više od jedne funkcije u organima advokatske komore u sastavu Advokatske komore Srbije, osim ako ovim zakonom nije drugačije regulisano". I ovde je moguće da budu članovi političkih stranaka, osim ako ovim zakonom nije drugačije regulisano, a vi možete i da pretpostavite da je jedna politička stranka u poslednje vreme htela da u svoje redove primi i sve sudije koji nisu reizabrani. Prosto, pokušali smo daizbegnemo takav način deprofesionalizacije, odnosno unošenja politike i u pravosuđe i u advokaturu. Mislim da neće biti nijednog argumenta koji može ovo da ospori, ukoliko ovaj amandman bude prihvaćen.
Na član 72. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 72. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima poslanik Mirko Munjić.
Ovde se radi o amandmanu koji smo podneli i koji je delimično obrazlagan na neki način od predstavnika SRS u prepodnevnoj raspravi. Ovde se radi o reči "verodostojne" koje se menjaju rečju "izvršne". Dakle, advokatske komore se finansiraju iz sopstvenih sredstava i ta sopstvena sredstva imaju svoje izvore. Izvori iz kojih se finansiraju advokatske komore su prihodi od upisa, zatim prihodi od članarina i neka druga sredstva. Dakle, u principu advokatske komore nemaju svojih sponzora ili se to bar iz ovoga ne vidi. Advokatske komore donose određene odluke koje mogu biti statusnog ili nekog drugog karaktera i te odluke odnose se na visinu dugovanja po osnovu tih članarina, po osnovu upisa, po osnovu drugih materijalnih obaveza advokata. Ovim amandmanom upravo je traženo da sve ove odluke, odluke koje se odnose na dugovanja po osnovu članarina, dugovanja po osnovu upisa, dugovanja po osnovu nekih drugih materijalnih obaveza advokata, imaju karakter izvršnih isprava. Jer, samo uz pomoć izvršne isprave može se efikasno, brzo i potpuno ostvariti neko pravo i interes stranke u tom drugom, u izvršnom postupku. Dakle, samo jednom rečju može se dovesti do efikasnosti jednog drugog postupka, odnosno izvršnog postupka. Smatram da je ovo trebalo prihvatiti.
Narodni poslanik Mirko Čikiriz ima reč.
Tačno je da se prepodne pričalo o jednom sličnom amandmanu, međutim, zaista zarad javnosti, prenos ove skupštine verovatno gledaju i advokati, i sudije i ljudi iz pravničke struke, ipak treba da znamo razliku između verodostojne isprave podobne za izvršenje i izvršne isprave. Računi, odluke Advokatske komore, računi advokatske kancelarije su isprave podobne za izvršenje, što znači da mogu u skraćenom izvršnom postupku da dobiju klauzulu izvršnosti, samim tim da budu izvršene, ali ne odlukom advokatske kancelarije, jer je to državni posao, ne odlukom Advokatske komore, već odlukom suda. Prema tome, radi se samo o tome da li je u pitanju verodostojnost. Verodostojnost da. Kakav je put do izvršenja? Veoma kratak, ali nemoguće je da Advokatska komora ili advokatska kancelarija preuzimaju ulogu suda.
Narodni poslanik Mirko Munjić. Želite repliku? Ne, nije bilo ničega uvredljivog, prosto iznošenje stava. Može biti da nešto nisam propratila. Izvolite.
Jednostavno ovde se ne radi o ovome o čemu je kolega pričao. Tačno je ovo što ste rekli, da samo može sud to učiniti. Međutim, mi samo tražimo da se konstatuje da ove isprave, ali isprave koje se tiču članarina, dugovanja po osnovu članarina, dugovanja po osnovu upisa i drugih materijalnih obaveza, imaju karakter izvršnih isprava. Ništa drugo. U stvari u tome i jeste cilj, da se skrati budući eventualni izvršni postupak na osnovu ovih isprava. Ništa drugo.
Narodni poslanik Srđan Miković.
Gospodin Čikiriz je dobro objasnio, da bih ja objasnio i kako se kreće u izvršenje. U svakom slučaju, na osnovu verodostojne isprave podnosi se predlog za izvršenje na osnovu verodostojne isprave. Ukoliko nema osporavanja toga, apsolutno je podobno za izvršenje i postupak ide dalje. Postoji mogućnost podnošenja prigovora na to i onda se otvara eventualna parnica. Ukoliko ne, dobija se klauzula pravosnažnosti i ide se na izvršenje i bez ikakvih problema. Ali, ne možemo da nazivamo nešto što nije i što, ako bi se usvojio amandman u predloženom obliku, definitivno bi bilo u suprotnosti sa zakonskom regulativom koja sada postoji u Srbiji.
Gospodine Čikiriz, želite u okviru vremena poslaničke grupe? (Da.) Izvolite.
Vrlo ću kratko. Ovo što traži uvaženi kolega Munjić, to bi isto bilo kao da prodavnica, zanatska radnja, bilo ko, napiše račun i kaže – ovo je izvršna isprava. Šta će nam onda sud? To je isprava koja samo služi, podobna, tako se pravničkim jezikom kaže, za izvršenje, ali potrebna je odluka suda. Po skraćenom postupku, na osnovu verodostojne isprave, izvršnost se sprovodi. Ukoliko nema prigovora, pa ide u redovan postupak, pa se osporava iznos, pa način obračuna kamate itd. Ovde ste zaista zalutali u nešto što u velikoj meri, nažalost, niste razlikovali. Treba razlikovati ispravu podobnu za izvršenje i izvršnu ispravu. Zakon je ovo vrlo lepo, vrlo precizno, elegantno regulisao i zaista raspravu u ovom delu treba da skratiti.
Petar Jojić se javio. Po ovom amandmanu? (Da.) Izvolite.
Gospođo ministre, amandman Mirka Munjića je logičan. Pitajte advokate Srbije koji imaju godine i godine iskustva. Šta znači ovo verodostojna? Recimo, može niko i da ne kaže, da ona ne bude osporena u izvršnom postupku, ali da li je izvršna? Da li ima klauzulu izvršnosti? Tu je problem u kome se nalazi odredba člana 72. stav 5. Nije isto, nema težinu, nema kapacitet za izvršenje. Da li je verodostojna, nije sporno da je nju neko izdao, a da li je i izvršna? Ona mora da ima klauzulu izvršnosti. Bavim se ovim poslom 30 godina. Nemojte ovako, molim vas. Nemojte da ne pravite bitnu razliku između verodostojnosti i izvršnosti. Kada je nešto izvršno, konačno tu više nema šta da razgovaramo.
Narodni poslanik Srđan Miković. Verovatno jedan drugoga nećete ubediti. Izvolite.
Moram da kažem gospodinu Jojiću, pretpostavka da bi eventualno isprave Advokatske komore - odluka o visini dugovanja, visini troškova, upisu i drugim materijalnim obavezama - bile izvršne, onda moramo mnogo toga da promenimo u zakonu i da pored suda ovlastimo i Advokatsku komoru da udara pečate izvršnosti i da propišemo postupak u pogledu svega toga. Svaka ta odluka o utvrđivanju visine troškova ima status fakture. Svaka faktura, svaki račun izdat na zakonom propisan način ima karakter verodostojne isprave po kojoj može da se krene u izvršenje. To ne mogu da budu kartice o dugovanjima i svemu tome, a može da bude faktura. U tom smislu, naziv "verodostojna isprava" je apsolutno u saglasnosti s važećim propisima. Kada bi drugo nešto uradili, to podrazumeva menjanje pravnog sistema u celoj Srbiji. Mislim da za to nemamo mogućnost, a pogotovo nemamo mogućnost ovim amandmanom da promenimo sve što se tiče izvršnog postupka. Bićemo u prilici da sutra-prekosutra razgovaramo o Zakonu o izvršenju, pa možda čak delimično i o ovoj materiji, pa da se objasnimo šta je izvršna isprava, šta je verodostojna isprava, ali verujte mi na reč, gospodin Čikiriz je u pravu, valjalo bi da ovaj amandman povučete. U svakom slučaju, za ovakav amandman ne mogu da budem.
Narodni poslanik Petar Jojić.
Neko razmišlja ovako, neko onako, ali ako hoćemo da imamo u pravnom sistemu usklađenost propisa, onda ne možemo, kolega Mikoviću, govoriti jedno o izvršnom postupku, a drugo o ovom zakonu. Jedino ako smatramo da je ovo zakon leks specijalis, onda bi mogli da se složimo. Nije sporno da bi trebalo menjati brojne odredbe u predlogu ovog zakona, ne samo na ovaj član, ovde treba promeniti bar 30-40%. Kada polazite logikom, ako hoćemo da prihvatimo sutra da je to verodostojna, ali i izvršna isprava, tu se razlikujemo. Prema tome, ovo što ste rekli, u Zakonu o izvršnom postupku može da stoji isključivo da je isprava izvršna. Ako se radi o advokaturi možemo da govorimo i da bude prihvaćeno samo po zakonu leks specijalis.
Narodni poslanik Zoran Krasić.
Povodom amandmana gospodina Munjića, to bih objasnio na jedan plastičan način, iz prakse. Promenila se vlast i u opštini Vračar došli su, Mikoviću, tvoji i pojavio se… (Predsednik: Hoćete, molim vas, da se obraćate parlamentu, a ne poslaniku. Nemojte kršiti Poslovnik.) Slikovito, lakše se shvata. Gledaću, sa velikim zadovoljstvom, gospođu Malović. Šta se desilo? Javno preduzeće za poslovni prostor je imalo neko potraživanje zakupa, presaviju tabak, pošalju u to vreme Službi društvenog knjigovodstva i oni prinudno naplate bez bilo kakvog rešenja, bez bilo čega, na bazi nekog obračuna. Vodio se postupak i da vam ne pričam dalje. Videli su da su pogrešili, ali niti je bilo verodostojne, niti je bilo izvršne isprave, nego su rekli – zakupnina je javni prihod, jer poslovni prostor je preduzeće koje pripada lokalnoj samoupravi, a objekat je navodno državna svojina. To je mimo zakona, ali tako je išlo godinama. Da se vratim na ovaj član. Znači, za advokatsku komoru advokat nije treće lice nego je on sastojak, on je deo advokatske komore. Ukoliko on ima neka dugovanja, a advokatska komora dospela potraživanja po osnovu članarine ili, kako rekoste, drugih troškova, onda takav obračun koji daje advokatska komora svom članu može da ima status izvršne isprave i da se što pre sprovede izvršenje. Jer u protivnom, ako bi imalo status verodostojne isprave, onda bi advokat u odnosu na advokatsku komoru bio kao onaj građanin Čačka u odnosu na javno komunalno preduzeće koje mu je isporučilo toplotu.
Narodni poslanik Srđan Miković ima reč.
Jesam član Advokatske komore Srbije i Advokatske komore Vojvodine i zainteresovan sam da sve obaveze prema komorama budu izmirene na vreme. Međutim, smatram da ni komore ne mogu da budu i sigurno nijedan advokat ne bi bio srećan ukoliko bi on bio favorizovan u odnosu na ostatak Srbije. Šta bi to značilo da, ukoliko bi remetili ceo sistem i samo za potraživanje advokatske komore Vojvodine ili Srbije možemo da idemo u izvršenje na osnovu nekog papira koji advokatska komora izda i kaže – dugovanje je toliko i toliko, a za celu Srbiju važi drugi sistem verodostojne isprave, na osnovu toga predlog za izvršenje i molim lepo? Možemo ovde da razmišljamo i o drugim stvarima, pa možda da advokat unapred, čak pre dospelosti obaveze izda menicu advokatskoj komori, pa da može da naplati tako nešto. Mislim da ne treba karikirati to nego treba ići u onaj sistem koji postoji u celoj Srbiji. Znači, kada se izda faktura, ta faktura jeste verodostojna isprava i na osnovu te fakture organi advokatske komore mogu da krenu sa predlogom za izvršenje, sa donošenjem rešenja o izvršenju, kako važi za sve ostale dužnike, govorim po sada važećoj pravnoj regulativi. Ukoliko, eventualno, Predlogom zakona o izvršenju i obezbeđenju bude drugačije regulisano, pa svako ko izda fakturu, svaka ta faktura može da se smatra izvršnom ispravom, onda bi o tome mogli da govorimo, ali ne možemo da dođemo u situaciju da favorizujemo bilo koga, pa ni advokatsku komoru, bez obzira koliko sam na strani advokatske organizacije i advokatskih komora.
Narodni poslanik Petar Jojić.
Kada je u pitanju predlog stava 5. člana 72. pametnije je i delotvornije da u zakonu stoji ne verodostojna, nego izvršna. Doći ćete u situaciju, kolega, da će mnoge stvari biti sporne, da li su one izvršne. Bolje je za advokatsku komoru u odredbi precizna norma, da nije u pitanju verodostojna, nego da je u pitanju izvršna. Šta ćete kada bude neko izdao fakturu, kako će dobiti izvršnost? Drugo, nije sporno da je ona verodostojna, ali ona mora biti izvršna. Zbog toga je u interesu advokature da se menja verodostojna rečju izvršna. To je delotvorno za funkcionisanje advokature, da ne budete sutra u situaciji i advokatska komora da li je nešto izvršno ili nije. Ako se u zakonu odredi, tu nema više spora, da se advokatske komore spore i nadmudruju da li je izvršnost ili verodostojnost, u zakonu neka stoji izvršnost. To je jedino rešenje za advokatsku komoru.
Na član 73. amandman je podnela grupa od 21 poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 73. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Spasojević, Miroslav Markićević i Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 74. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić, koji želi reč.
Gospođo ministre, ako ovo pažljivo saslušate, mislim da ćete prihvatiti ovaj amandman i pokazati vašu potpunu neutralnost prema ovom zakonu, znači, da nije rađen u ministarstvu. Zbog toga što u praksi postoje advokati miljenici, mi smo predložili da se stav 1. člana 74. promeni tako što je advokatska komora obavezna da dostavi predsedniku suda i drugim organima, pre svega MUP, spisak advokata s tog područja koji mogu da postupaju. S druge strane, obavezuje se sud ili drugi organi, opet pre svega MUP, da advokatskoj komori dostavljaju izveštaj dva puta godišnje o licima koja su angažovana, naravno, pod pretnjom novčane kazne. Mi smo ovde predvideli, da ne čitam sad amandman. Ukoliko bi sve tako funkcionisalo, onda bi se izbeglo da postoje advokati miljenici koji uvek postupaju pred određenim sudovima, odnosno pred drugim organima. Gospođo ministar, ne znam da li je vas i predsednika Skupštine neko obavestio da SRS sutra u Šapcu organizuje veliki miting vezano za podršku Božidaru Vučureviću. Obavestite i predsednika Republike. Naravno, njegov režim je to uradio. Mi ćemo sutra pokazati da nije u pravu. Dobro ste došli, pozivam vas.
Na član 75. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković, Milica Radović, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Gospodin Petković ima reč.
U ovom članu se utvrđuje disciplinska odgovornost advokata i pripravnika i u stavu 2. stoji: "Advokati i advokatski pripravnici disciplinski odgovaraju za lakše i teže povrede dužnosti i ugleda advokature, koje se uređuju statutom Advokatske komore Srbije." Mi smo predvideli da se briše ovaj treći stav, gde vi nabrajate šta su lakše, šta su teže povrede dužnosti. Nisam dobio objašnjenje iz načelne rasprave jer kao teža povreda smatra se i traženje naknade veće od naknade propisane tarifom. Već sam govorio, mislim da je veća povreda ukoliko neko od advokata traži manju naknadu i na taj način urušava konkurenciju, a naravno, stranke će imati mogućnosti, ukoliko svi imaju istu cenu, da biraju, pa neće otići kod onoga koji će im to više naplatiti. Nisam dobio obrazloženje vezano za odbijanje i izdavanje stranci računa za primljen iznos naknade ili nagrade. Mi smo i u načelnoj raspravi predlagali da to ne bude račun nego obračun. U suprotnom, ovo je uvod u fiskalizaciju, ali vidim da je prihvaćen amandman u kome stoji obračun, tako da smo i to razjasnili.
Na član 75. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 78. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 81. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 83. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 83. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković, Milica Radović, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 83. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović, Nebojša Ranđelović i Bojan Đurić. Gospođa Popović.
Poštovana gospođo predsednice, poštovana gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, nama je bilo potpuno jasno da ukoliko niste prihvatili naše amandmane na članove 6. i 21, da u tom slučaju sigurno nećete prihvatiti ni ovaj amandman na član 83, s obzirom da su svi ti amandmani u stvari vezani i odnose se na položaj advokata kada se zaposle kao direktori, odnosno kada budu imenovani za predsednike upravnog odbora u nekom pravnom licu. To je potpuno jasno. Međutim, čitajući ovo obrazloženje zašto naš amandman na član 83. nije prihvaćen primećuje se određena konfuzija koja je bila u Vladi kada je odlučivala o tome šta raditi sa advokatima koji bi mogli biti direktori pravnih lica ili članovi odnosno predsednici upravnih odbora pravnih lica. Obrazloženje glasi ovako – Vlada ne prihvata amandman imajući u vidu da je odredbom člana 6. Predloga zakona predviđeno kao uslov za upis u imenik advokata da kandidat ne može biti član upravnog odbora pravnog lica, pa je shodno tome isti razlog i za prestanak prava na bavljenje advokaturom. Međutim, član 6. tačka 7) predviđa da advokat ne može da obavlja tu svoju delatnost ukoliko je direktor ili predsednik upravnog odbora u pravnom licu. Dakle, uopšte se ne spominje članstvo u upravnom odboru pravnog lica, tako da je zaista nejasno zašto je ovaj amandman odbijen, iako bi mogla da se shvati namera Vlade zašto je amandman odbijen, ali i to samo govori o tome da nisu baš bili jasni kriterijumi i razlozi zašto advokat ne može biti direktor u pravnom licu, odnosno predsednik upravnog odbora.
Na član 84. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković, Milica Radović, Miloš Aligrudić i Jovan Palalić. Gospodin Petković.
Podneli smo na član 84. amandman. Vidimo da je prihvaćen drugi amandman kolege iz vladajuće većine i drago nam je da je ipak na drugi način regulisan ovaj predlog koji smo mi podneli. Izrazili ste zadovoljstvo današnjom raspravom. Zaista jesmo argumentovano pokušali da doprinesemo da se ovaj zakon što više popravi, ali i dalje ostaje ona sumnja i žal da je ipak Predlog zakona došao u ovakvom obliku i mislim da su upravo narodni poslanici svojim angažovanjem za vrlo kratko vreme uspeli da ovaj zakon u znatnoj meri poprave. Neke odredbe svakako da neće biti lako primeniti, ali menjaćemo ih vrlo brzo, pa će i ovaj zakon dobiti pravo značenje kakvo treba da ima za advokatsku profesiju. Hvala, više nema amandmana DSS. To je to.
Na član 84. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 84. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Konstantinović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 84. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Spasojević i Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Da.)
Gospođo predsednice, gospodo narodni poslanici, gospođo ministre, poslanička grupa Nove Srbije je podnela amandman da se u članu 84. stav 3. posle reči "zakonom" dodaju reči "i to u roku od 30 dana po isteku roka u kome je odluka morala biti doneta". Obrazloženje ovog amandmana – iz razloga pravne sigurnosti mora se odrediti rok u kome nezadovoljna stranka može podneti žalbu. U savremenoj teoriji i praksi, kako stranoj, tako i našoj, zauzet je jedinstven stav da nezadovoljna stranka mora imati pravo na podnošenje pravnog leka u situaciji kada nadležni organ u zakonom propisanom roku ne donese odluku po njenom zahtevu. Pravo stranke ne može biti neograničeno, odnosno u svim savremenim sistemima i granama prava taj rok je ograničen, 30 dana je u skladu sa opštim principima našeg prava. Ne vidim razlog zašto ovaj amandman nije prihvaćen. Činjenica je da je kolega Konstantinović delimično uredio, odnosno popravio ovaj zakon, ali mislim da je ovo bilo preciznije. Inače, generalno kao narodni poslanik u današnjoj raspravi ne mogu da budem uopšte zadovoljan načinom kako se obrazlaže amandman kada ne bude prihvaćen. Mi smo u prepodnevnoj diskusiji imali jednu malu nesuglasicu oko toga. Ako Vuk Dinčić podnese jedan amandman na član 6. i ako on podnese na stav 1, stav 6. i stav 10, a obrazloži se samo stav 1. i stav 8, a moj amandman koji je brisao onu tačku, gde je praktično taj amandman prihvaćen, ne mogu da budem zadovoljan njegovim obrazloženjem, jer se nigde ne pominje tačka 10. Zato apelujem na ministra da u budućem periodu ipak se malo preciznije te stvari izlože, znam da je vreme i vama veoma kratko, da ima dosta amandmana, ali je potrebno da se ovakve stvari ipak zbog neke preciznosti ubuduće ne ponavljaju.
Na član 85. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Nenad Konstantinović, Aleksandar Martinović, narodni poslanici Nebojša Ranđelović i zajedno narodni poslanici Srđan Spasojević i Zlata Đerić. Da li neko želi reč?
Veoma kratko. U članu 85. predložili smo da se stav 2. briše. Obrazloženje – stav je u skladu sa opšteprihvaćenim pravnim stavovima iz srpskog i savremenog pozitivnog i uporednog prava, pa nema potrebe da se posebno ističe u zakonu. Jednostavno pravilo predviđeno u ovom stavu se podrazumeva. Ono je tekovina savremenog prava, pa nema potrebe da se posebno ističe. Kao što sam rekao, mislim da je suvišno i zato ga treba izbrisati.
Na član 86. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanik Srđan Miković i zajedno narodni poslanici Judita Popović, Nebojša Ranđelović i Bojan Đurić. Gospodin Miković ima reč.
Dame i gospodo, u amandmanu sam predložio da se u članu 86. posle stava 2. doda stav 3. koji glasi: "Advokatska komora u sastavu Advokatske komore Srbije, koja ispunjava uslove za osnivanje i rad advokatske akademije iz stava 2. ovog člana, može za područje svoje nadležnosti osnovati advokatsku akademiju, u skladu sa programom opšte i specijalizovane obuke koji uređuje Advokatska komora Srbije". Na taj način se ne dovodi u pitanje program opšte i specijalizovane obuke koja se utvrđuje na nivou Advokatske komore Srbije, ali smatram da se ovim amandmanom samo otvara mogućnost za osnivanje i advokatske akademije pri advokatskim komorama, konkretno Advokatske komore Vojvodine ili druge regionalne advokatske komore. U obrazloženju Vlada nije prihvatila amandman iz razloga što se osnivanje advokatske akademije u komorama u sastavu Advokatske komore Srbije uređuje statutom i drugim opštim aktima komora. Može i to da se reguliše statutom. Opet govorim, u predloženom amandmanu sam ostavio mogućnost da se ta materija reguliše zakonom. Ako se prihvati, bilo bi lepo. Ukoliko se ne prihvati, ostaje nam da u okviru Advokatske komore Srbije pokušamo da se izborimo za takvo rešenje, što mislim da može samo da doprinese poboljšanju rada advokata, advokatskih pripravnika, diplomiranih pravnika i lica zaposlenih u advokatskim kancelarijama.
Judita Popović, ima reč.
Poštovana gospođo predsednice, poštovana gospođo ministarko, dame i gospodo narodni poslanici, cilj našeg amandmana je bio da se pod određenim uslovima advokatskim komorama u sastavu Advokatske komore Srbije omogući osnivanje advokatske akademije. Pre svega, imali smo u vidu jednu vrstu autonomije, kao da je na taj način data ovim ostalim advokatskim komorama, a ujedno i neka mogućnost stručnog usavršavanja. Time što ovaj naš amandman nije usvojen mislim da je ipak u dobroj meri uskraćena ta mogućnost. Dakle, s jedne strane ta autonomija, a s druge strane mogućnost da advokatske komore same kreiraju stručno usavršavanje i sve ono što je potrebno u radu advokata odnosno advokature.
Na član 87. amandman je podneo narodni poslanik Vuk Dinčić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 87. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Spasojević i Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 87. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 87. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Miković. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Mikoviću.
Predloženim amandmanom samo sam hteo da izričito stoji u zakonu da advokati koji su do stupanja na snagu ovog zakona upisani u imenik advokata nemaju obavezu polaganja advokatskog ispita. Da, to je regulisano, uređeno članom 93. Predloga zakona, ali član 93. treba tumačiti. Mislio sam da se izričitom zakonskom normom to odredi. U svakom slučaju, neko ko se bavio 10, 20, 30 godina advokaturom, ko je upisan u imenik advokata, mislio sam da za sve te do sada upisane advokate treba izričito to navesti. Ne sporim da i ovim članom 93. je to regulisano, smatrao sam da mojim amandmanom doprinosim jasnoći zakonskog teksta.
Grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo podnela je amandman na član 87. Da li neko želi reč? (Da.) Za reč se javio gospodin Petar Jojić. Da li želite reč po ovom amandmanu? (Petar Jojić, sa mesta: Javio sam se po amandmanu kolege Mikovića.) Malo ste se kasno javili. (Petar Jojić, sa mesta: Vi mnogo žurite, nisam stigao da se javim.) Ne žurim, imam normalnu dinamiku. Izvolite.
Ne vidim razlog da se ovaj amandman predlaže. On nema svrhu. Ako je u članu 93. Predloga zakona stavom 1. izričito normirano – advokati i zajedničke advokatske kancelarije upisane u imenik advokata i imenik zajedničkih advokatskih kancelarija do stupanja na snagu ovog zakona nastavljaju sa radom. Možda kolega Miković misli na nešto što je bilo eventualno jasnije, ali mislim da je ovaj stav dovoljno jasan.
Gospodin Miković ima reč.
Predložio sam amandman i na član 93. stav 1, upravo to što ste čitali, da bi to bilo jasnije definisano. Nema nikakvih problema ukoliko ostane član 93. stav 1. ovako kako je dato u Predlogu zakona. Radi se o jasnijem definisanju zakonskog teksta, suština je ista. Tehnički je popravljen.
Narodni poslanik Srđan Spasojević ima reč.
Pošto smo se malo vratili na ovaj amandman, uvažavajući kolegu Jojića i kolegu Mikovića, doći ćemo do tog člana, ali šta to znači "nastavljaju sa radom"? Može neko da nastavi sa radom, a da bude ograničen rokom da će u nekom periodu morati nešto da polaže ili ne. Mislim da je kolega Miković u pravu i da treba ovaj amandman prihvatiti zato što jasno, preciznije govori u zakonu, iako su kolega Jojić i on u pravu, ali može jednostavno da se popravi nekim tumačenjem, da ne bi bilo zabune.
Na član 89. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 90. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Konstantinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 90. amandman je podnela narodni poslanik Biljana Hasanović Korać. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom,pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 90. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Spasojević i Zlata Đerić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 90. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 93. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Miković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 93. amandman je podneo narodni poslanik Nemanja Šarović. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, u pojedinostima i u celini. Prelazimo na 2. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O JAVNOM BELEŽNIŠTVU (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Zoran Krasić, Milica Radović, Miloš Aligrudić, Miroslav Petković, Jovan Palalić, Vjerica Radeta, Petar Jojić, Aleksandar Martinović, Sreto Perić, Dragan Stevanović, Srđan Spasojević, Zlata Đerić, Miroslav Markićević, Srđan Miković, Mirko Munjić, Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač, Arpad Fremond, Gordana Pop Lazić, Boris Aleksić, Milovan Radovanović, Bojan Mladenović, Milan Avramović, Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga, Radovan Radovanović, Filip Stojanović, Nikola Savić, Radica Jocić, Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Igor Bečić, Jelena Budimirović, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borisav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Dragan Šormaz, Dušanka Plećević, Riza Halimi, Nenad Konstantinović, Lidija Vukićević, Nataša Jovanović, Vladan Jeremić, Milorad Buha, Jadranko Vuković, Srboljub Živanović, Dejan Mirović, Zoran Popović, Dušan Marić, Paja Momčilov, Slađan Mijaljević, Nikola Žutić, Momir Marković, Milorad Krstin, Dragan Živkov, Milan Škrbić, Goran Mihajlović, Branimir Đokić, Radiša Ilić, Lidija Dimitrijević, Judita Popović, Bojan Đurić i Nebojša Ranđelović, Marina Toman, Vitomir Plužarević, Milan Veselinović i Tomislav Ljubenović i amandman Odbora za pravosuđe i upravu. Primili ste izveštaje Zakonodavnog odbora i Odbora za pravosuđe i upravu, kao i mišljenje Vlade o amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Za reč se javila Marija Bugarčić, narodni poslanik. Izvolite.
Uvažena predsednice, poštovani ministre, uvažene koleginice i kolege, kao što su najavile moje koleginice i kolege iz LDP kada je bila rasprava u načelu o ovom zakonu, mi ćemo naravno podržati ovaj zakon o beležnicima. Ovaj zakon građani Srbije čekaju već više decenija, praktično od 1930. godine, kada je uveden onaj zakon i koji nije uveden na celoj teritoriji tadašnje Jugoslavije. Podsetiću da smo jedina zemlja, izuzev Albanije, koja nije donela ovaj zakon. Naši susedi su to uradili daleko ranije, već od 2002. godine BiH, Crna Gora 2006. godine i sve zemlje u okruženju su to uveliko uradile. Kada govorimo o prednostima ovog zakona neizbežno je reći da će ovaj zakon vidno olakšati život građana i omogućiće im se brže i jednostavnije da ostvaruju svoja građanska prava, od običnih overa potpisa, do overavanja ugovora, hartija od vrednosti, čuvanje novca i čitav niz poslova koje im omogućava ovaj zakon. Neće više biti dugih redova u zgradama suda i na šalterima sudova. Taj deo posla će se ceo prebaciti, po ovom zakonu, na notarske kancelarije. Deo državnih poslova se takođe prenosi na javne beležnike i na javno-beležničku službu. Notarski sistem u uporednom pravu, ono na šta bih se osvrnula, doneo je odlične rezultate, kako u zemljama u okruženju, tako i u svim članicama EU. Iskustva u primeni ovog zakona, u uslovima kada je dobro urađen ovaj zakon, ako su stvoreni mehanizmi kontrole njenog rada koji se korektno primenjuju, pokazala su da je uvođenje ovog zakona doprinelo znatnom rasterećenju sudova i organa uprave, bržem odvijanju pravnog prometa i time brzom i sigurnom ostvarivanju i zaštiti ljudskih prava i interesa svih građana. Ono što bih promenila u ovom zakonu je u članu 15. gde kaže – na svakih 25.000 stanovnika da se odredi po jedan javni beležnik. Mislim da je taj broj malo preveliki i pretenciozan s obzirom da je u zemljama u okruženju ovaj broj negde oko 20.000 u uporednom pravu. Mislim da je mnogo celishodnije da on bude i ovde kod nas 20.000. To naročito mislim na male opštine tj. male lokalne samouprave koje su ispod 25.000 stanovnika, neophodno im je garantovati, to ima u ovom zakonu, da svaka mala lokalna samouprava ima po jednog notara, jer ljudi koji žive u malim sredinama nemoguće je da idu u velike sredine da izvrše neki deo od ovih poslova. Ono što nije precizno definisano ovim zakonom je mehanizam kontrole, odnosno monitoring nad prvih 100 notara koje imenuje Ministarstvo pravde. Plaši me ta činjenica da smo od 180 zemalja mi ipak 85. zemlja po korupciji, nažalost i da se nalazimo na samom dnu lestvice u celom regionu. Ono što je ukazao pre neki dan Štefan File kada nam je bio u poseti jeste visok stepen korupcije. Ono što je po njemu očigledno, to je da nekažnjeno prolaze ljudi koji se bave korupcijom. O tome govori i ona činjenica o onih 64 pitanja koja nam je Evropska komisija dodatno dostavila da uradimo. Takođe, podsetiću vas na podatak iz oktobra 2010. godine, koji kaže da je mito u oktobru bio 255 evra po glavi stanovnika. Ono što je dobro u ovom zakonu je to, što ste prihvatili amandman LDP na član 58. koji je podnela moja poslanička grupa. Njegova svrha je da se poveća poverenje građana kao korisnika usluga javnih beležnika, a s druge strane da se poveća odgovornost ove službe koja dobija prevelika ovlašćenja. Amandman je prihvaćen. Da smo bili u pravu kada smo pisali ovaj amandman govori današnja promena člana 59. stav 1. koji je danas Odbor za pravosuđe promenio, a to je ono da se treće lice briše iz spiska. Nadam se da će ministarka, koja je po meni jedna od retkih ministara koja dobro radi svoj posao, završiti ovu traljavu reformu pravosuđa i uspeti da do kraja svog mandata stane na putu korupciji i kriminalu u ovoj zemlji. Nadam se da ovih prvih 100 notara koji budu imenovani neće biti simpatizeri vladajuće koalicije, nego će biti ljudi koji su od zvanja, znanja i struke u ovoj zemlji.
Zahvaljujem koleginici Bugarčić. Dajem reč narodnom poslaniku Zoranu Krasiću.
Marija, nemoj da braniš moj amandman na ovaj način, molim te, nema ništa od ovoga. Čim se pojavila ideja da se donese zakon o javnom beležništvu, a pošto vas je pohvalio ovaj File, znači, u borbi protiv mita i korupcije, prvo treba da stoje ovi advokati, pošto su oni jedan deo posla obavljali, i oni koji vrše overu u sudu i u opštinama. To je vrhunac borbe protiv mita i korupcije, sve drugo je idealno dobro. No, amandman glasi ovako, tražim da javno beležništvo ne bude služba od javnog poverenja, jer ne znam šta znači ovo "javno poverenje". Kažem vam da neću imati nikakvog poverenja u prvih sto koje budete vi imenovali. Javno kažem – neću imati nikakvog poverenja u njih. Pošto mi zastupamo drugi koncept ove delatnosti, amandmanom smo tražili da član 2. stav 1. glasi – javno beležništvo je javna služba preko koje se obavlja vršenje javnih ovlašćenja koja se prenose ovim zakonom. Naravno, poslove beležništva smeštamo takođe da budu u sudu i u upravama jedinica lokalne samouprave. U te pojedince koji su završili kurseve na pravnim fakultetima pre nego što je i krenula ideja od tog vašeg pozivanja na strategiju reforme, znamo, epohalni rezultati strategije reforme pravosuđa jesu – cvetanje kriminala, pogotovo organizovanog kriminala, mogućnost da se ispred zgrade specijalnog suda izvrši napad i ukrade 850.000 evra. Naravno, pogodio sam odmah tog dana da se radi o policajcu. Koji su to epohalni rezultati? Malo ćete da udomite nekih 400 advokata da budu javni beležnici. Mislite da neće biti redova? Biće redova. Da li će biti gužvi? Biće gužvi. Možda i ne bude, zato što nemaju ljudi šta da zabeleže, nemaju pravni posao građani da obave. To je naš problem. Gospođo Đukić, izvinite što sam malo preterao.
U redu, to ste od vremena grupe. Reč ima Srđan Milivojević.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvažena gospođo ministar, poštovane kolege narodni poslanici, ovo je jedan evropski zakon i to nije zakon iz seta zakona antikorupcijskih. Svako je imao prilike u ovoj sali da iskaže svoj stav o antikorupcijskim zakonima kada se o tim zakonima glasalo. Podsećanja radi, neki koji danas najglasnije kukaju nad korupcijom, nisu glasali za te zakone u ovoj sali, niti su glasali za formiranje Agencije za borbu protiv korupcije. Ovo je jedan evropski zakon koji fali Srbiji. Ovo nije izmena zakona, ovo je kompletno nov zakon. Ovim zakonom će građani Srbije dobiti vrlo kvalitetnu uslugu. Da li će neko imati poverenja u javne beležnike ili ne i da li će neko imati poverenja u javne institucije i organe Republike Srbije, to zavisi od njega samog, a ne od ljudi koji će tek biti izabrani za javne beležnike. To će svakako biti za korist građana Srbije koji neće više stajati u nepreglednim redovima po sudovima da bi neki dokument overili, već će moći da se opredele kod koga žele da overe taj dokument. Ne znam zašto se neki plaše javnih beležnika i overavanja javnih dokumenata i zašto neki stalno strahuju od Specijalnog suda i zašto neki stalno omalovažavaju rad Specijalnog suda. Samo podsećanja radi, oni pljačkaši koji su oteli 850.000 evra su uhapšeni. U vreme kada su neki koji kukaju nad sudbinom kriminalaca i pljačkaša imali prilike da upravljaju ovom zemljom, ti nisu nikada došli pod udar zakona koji su krali novac.
Narodni poslanik Zoran Krasić ima reč.
Ovo je po Poslovniku. Zamolio bih vas da nam samo kažete vreme koje imaju poslaničke grupe, pošto ste objedinili raspravu, da bismo mogli da planiramo vreme. (Predsednik: Poslanička grupa - 28 minuta i 30 sekundi, a ovlašćeni predstavnik sedam minuta. A druge poslaničke grupe? (Predsednik: Vi pitate za sve?) Za sve, naravno. (Predsednik: Pa drugi znaju.) Mislim da ne znaju. (Predsednik: Ne, ne, neću vam dati taj odgovor.) Zašto? To je tajna?
Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Miloš Aligrudić, Miroslav Petković i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? Gospođa Radović ima reč.
Odmah na početku javila se potreba da amandmanski reagujemo u članu 2. Smatramo da je potpuno neopravdano iz teksta Predloga zakona izostala odredba po kojoj se javno beležništvo definiše kao profesija, kao slobodna profesija. Smatramo da ako već imamo nameru da u tekst zakona unesemo model latinskog sistema notarijata, onda bi ova definicija javnog beležništva trebalo da nađe svoje mesto u ovom predlogu zakona. Slobodne profesije, kako u pravnoj nauci, tako i u samom zakonodavstvu, imaju određene karakteristike koje ih čine drugačijim u odnosu na druge profesije. Recimo, jedna od takvih specifičnosti jeste i obavezno udruživanje nosilaca javnih profesija, kojim se članovi slobodne profesije drže stalno na okupu. U većini stranih zakonodavstava ovakva definicija javnog beležništva stoji kao definicija i to ste prosto mogli da vidite uporednom analizom tih zakonodavstava. Smatram da je potpuno neopravdano ova definicija izostala iz teksta Predloga zakona. Ona bi se na mnogo bolji način definisala i bilo bi mnogo jasnije šta ona podrazumeva.
Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić, koji želi reč.
Gospođo predsedniče, kada je u pitanju javno beležništvo, dužan sam da kažem da je u pitanju zakon kojim se duboko zadire u predmet rada advokature, koju je odredio Ustav Republike Srbije kao nezavisne i samostalne službe za pružanje pravne pomoći, drugim rečima, notari bi ovakvim zakonom dobili deo nadležnosti koju je Ustav suvereno poverio advokaturi, čime se flagrantno povređuju odredbe Ustava o advokaturi, i to pre svega u članu 67. Prema tome, donosi se istovremeno zakon o advokaturi kao ustavnoj kategoriji i zakon o javnom beležništvu bez potrebnog dubljeg razgraničenja, ovde nema razgraničenih stvari. Rade jedan posao i jedni i drugi, ali jasnog razgraničenja nema, u tome je problem. Ovaj zakon nije konzistentan. Dovešće do preklapanja nadležnosti, čime bi se advokatura lišila ustavnih ovlašćenja, a građani, odnosno fizička i pravna lica bi se onemogućili da dobiju kvalitetnu i stručnu zaštitu za svoja ugrožena i povređena prava, odnosno za uređivanje svojih pravnih odnosa po drugim zakonima. Ovakvo postupanje Vlade, tj. resornog ministarstva, očigledno onemogućava da se na ovaj način, kao što se čini na drugim zakonima, zakonom o advokaturi i zakonom o izvršenju i obezbeđenju, ponudi makar delimično uređenje ovog zakona i njegovo usklađivanje sa Ustavom i drugim pravosudnim zakonima. Putem amandmana koje smo predložili ovo se može ispraviti. Gospođo ministre, još davne 2000. godine radio sam jednu studiju o javnom beležništvu i, molim vas, bilo bi dobro kada biste vi koristili Institut za uporedno pravo, pa kada bi mogli da poslanicima i prevode zakona iz uporednog prava dostavite i omogućite da vam verujemo da ste imali dobru nameru, da želite da uskladimo naše propise sa međunarodnim standardima, a moram reći da je Kraljevina Srbija imala 1930. godine Zakon o beležništvu. Međutim, ovaj zakon o beležništvu neodređen nije razgraničio ovlašćenja i nadležnosti i javna ovlašćenja koja se prenose na beležnika, a beležnik, gospođo ministre, nije ustavna kategorija. Ustavna kategorija vam je sud, tužilaštvo, ombudsman, poverenik, ali ovoga nema nigde kada ga nema u Ustavu. Advokatura u Ustavu postoji kao ustavna kategorija, ali beležnika nema, nažalost. Kada bi on bio ustavna kategorija, ne bi bilo sporno. Oblici organizovanja beležništva i pregled tih njegovih karakteristika u anglosaksonskom i kontinentalnom pravu razlikuju se. Mi smo 2000. godine naročito posvetili veliku pažnju preko Instituta za uporedno pravo i dobili smo uglavnom pregled svih važnijih zakona o beležništvu. Niste mnogo koristili odavde. Hvala.
Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić, koji želi reč.
Neko se dosetio da uvede nešto novo i onda ovi sada podržavaju i kažu – ovo je dobro, ovo je evropski zakon, ovakav zakon fali i Srbiji. Ma, nama trebaju srpski zakoni i Srbiji fali posao, fali bolja i poštenija vlast, ne fali njoj beležništvo javno i slično. Imao sam priliku da idem u javno beležništvo u Republici Srpskoj i da plaćam neke takse koje su enormno visoke i to vi ne pričate građanima Srbije šta ih očekuje posle ovoga. Vi se samo pozivate na neke redove. Bio sam i u sudovima da nešto overavam, nisam video uopšte tolike redove. Da li se oni pričinjavaju nekima? Nemojte kriti nesposobnost i želju nekih da rasparčaju ovo, da raščlane što treba da se raščlani, eto, velikim redovima, nekom neefikasnošću sudova. Pa, čiji je problem, gospođo ministar, ako su sudovi neefikasni? Sada ne bih da upadnem u zamku, zaista. Vi nastojite, vi ste jedan od ministara koji, ako ništa drugo, ispoštuje ovu Narodnu skupštinu jer ste od prvog do poslednjeg minuta s narodnim poslanicima. To mora da ceni i onaj ko je vaš politički protivnik. Ali, kako se možete pohvaliti da ste nešto dobro uradili, a ovamo traljava, kako reče koleginica, reforma pravosuđa? Ona je tu u pravu, zaista je reforma pravosuđa traljava. Overu nije trebalo izmeštati iz sudova, iz lokalne samouprave. Nikakav problem nije bio tamo da se to uradi kvalitetno. Znači, građani će morati sada, to vi nećete da kažete, mnogo više da plaćaju nego što su do sada plaćali. Javni beležnici su ljudi koji će pretežno biti advokati, verujem u ovih sto da će najviše biti advokata ili možda neke druge profesije uopšte nije bitno. Ne znate, mislim da koleginica Radović zna da je na pravnom fakultetu možda 500 onih koji su već odslušali predavanja. Koliko: 700. Te nazovispecijalističke studije je pohađalo 700 lica, gde je bilo oko 100.000 po kandidatu. Čini mi se da je organizovao niko drugi do onaj ko je pisao, učestvovao u radnoj grupi za izradu ovog zakona, profesor Hiber. Šta će se desiti kada ti ljudi završe, očekuju neki posao? Hoće li ga biti? Neće. Niste vi tu krivi. Meni su krivi narodni poslanici koji na ovakav način doživljavaju ovaj zakon. Nisu krivi, ali prosto ne mogu da razumem takvo poimanje ovih predloga zakona. Ovo je nakaradno, ovo ništa neće značiti za Srbiju, a još manje za građane Srbije. Mi se sada oduševljavamo ovim kao da će to rešiti problem blizu milion nezaposlenih, 800 hiljada. Neće. Neće rešiti nijedan problem. Neće smanjiti korupciju. Ništa dobro od ovog zakona nema. Ali, mi smo učestvovali u ovom zakonu ne na taj način što smo rekli da se brišu svi članovi, overa treba da postoji i mi smo videli tu overu u sudovima i u lokalnoj samoupravi. Pošto se u članu 13. spominje komora, mi smatramo da komoru treba brisati, javnotužilačka funkcija neka se sprovodi u sudovima i u lokalnoj samoupravi. Nisam siguran da nekome neće pasti na pamet da kaže da treba formirati komoru sudskih pozivara ili dostavljača sudskih poziva. Šta ćemo onda? Neko će da kaže da nam je samo to falilo, da je to evropski zakon i da će Srbija sada da procveta s takvim zakonom. Manite se, drage kolege, gluposti. Dajte da vidimo šta možemo iz već postojeće situacije da uradimo. Gospođo ministar, ne znam da li sam vas pozvao sutra, vas i predsednika Skupštine, u Šabac, u 18.00 časova?
Zahvaljujem. Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Spasojević, Zlata Đerić i Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Miković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić.
Podneo sam amandman na član 15, i to na stav 1. i stav 3, gde sam tražio da se u stavu 1. reči "po pribavljenom mišljenju Komore" brišu, a u stavu 3. reči "na predlog ili uz pribavljeno mišljenje Komore" takođe brišu. Vlada nije prihvatila ovaj amandman zato što kaže da je neophodno da se javni beležnici udružuju u javno-beležničku komoru koja vrši, kako kaže, određena javna ovlašćenja u cilju pravilnijeg obavljanja poslova, u cilju nadzora nad radom i zaštite interesa. Takođe, ne zaboravlja da spomene Vlada da je tako i u nekim drugim zemljama. Dakle, ovde sam tražio da se brišu reči "po pribavljenom mišljenju", a vi kažete u odgovoru da je potrebno. Nešto sasvim drugo. Vi ovde kažete da po pravilu za područje jedne opštine, grada ili gradske opštine, jedno beležničko mesto. A hoćete li vi prihvatiti, gospođo ministre, ako vam, recimo, komora predloži dva mesta? Pitanje je, je li tako? Prema tome, zašto će vama mišljenje Komore? Mislim da je Ministarstvo i ovlašćeno i osposobljeno da u stvari ono ovo uradi. Mi vam jednostavno dajemo značaj. Ne vama, nego javno-beležničkoj delatnosti, tako što smo tražili da vi, odnosno Ministarstvo, određujete broj javno-beležničkih mesta, kao i da ministar može izmeniti na kraju javno-beležničko mesto ako to zahtevaju neki demografski razlozi ili neke druge promene. Očigledno je da niste prepoznali naše zalaganje da je Ministarstvo dovoljno stručno osposobljeno i opremljeno – bar bi tako trebalo da bude, u šta, eto, sada moramo izraziti sumnju i da mu ne treba apsolutno mišljenje neke komore. Komora može biti ili pristrasna, ili imati neke svoje interese itd. Zato smatramo da je bolje da ostane kako smo mi predložili amandmanom.
Na naslov iznad člana 16. i na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 17. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop Lazić. Da li neko želi reč? (Da) Ima reč gospodin Krasić.
Mislim da je sada prilika da malo temeljnije uđemo u ovu oblast. Znate, pošto težite ka EU, ni tamo ne postoji jedinstven sistem koji reguliše materiju javnog beležništva. U teoriji postoje četiri sistema, tzv. anglosaksonski, državni, latinski i advokatski. Ovaj koncept zakona potpada pod taj tzv. latinski tip javnog beležništva. Međutim, moram da vam skrenem pažnju da u ovom i ovakvom nedorečenom zakonu mi amandmanima nismo mogli kvalitetnije da utičemo, osim da u prvih nekoliko desetina članova amandmanima izbacimo ili preformulišemo ono što smeta, a da otprilike javno beležništvo ostane u sudu i u upravi, jedinicama lokalne samouprave. Nismo taj posao do kraja završili, samo smo hteli da skrenemo pažnju, pošto se koncepcijski ne slažemo. Jer, ima tu puno poslova koje beležnik treba da radi, a to su poslovi koje danas rade i advokati, i oni koji rade na overi u sudu, u opštinama, a ima, doduše, jedan mali deo poslova koji radi i opštinska uprava. Nije to samo izjava. Ima tu puno pravnih poslova, a beležništvo treba da bude svojevrsna verifikacija, nešto što treba da potvrdi i da da mnogo veći značaj nego običnoj privatnoj ispravi. U našim uslovima, izvlačiti ovo i dati neuspešnim advokatima koji žele da budu notari i izvršiti svojevrsno monopolisanje ovog posla, oteti deo poslova advokatima u pogledu sastavljanja nekih isprava je potpuno neracionalno, a nemamo nijedan tračak nade da će ovo da uspe. Zašto neće da uspe? Ako mi nismo mogli da budemo sigurni u overu koja se dešava u sudu, pred sudskim službenikom, ukoliko nismo mogli da budemo sigurni u zapisnik, izjavu ili nešto što je sastavio sudija u vanparničnom postupku, ukoliko možemo da izrazimo sumnju ili da dokažemo da smo u pravu kada je u pitanju overa u opštini, koja nam je garancija da će fizičko lice, sa titulom javni beležnik i tablom, da bude pouzdano? Šta – pretnja krivičnim sankcijama? Te krivične sankcije postoje i prema sudskim i opštinskim službenicima. O čemu se onda radi? Radi se o svojevrsnom monopolisanju. Kakva je ova država koja predlogom zakona priznaje da nije sposobna da sredi dve pisarnice? Kaže – mi nismo sposobni da sredimo upisnik. Koja vam je garancija da će kod nekog budućeg notara, advokata, koji će na vezu da bude izabran za javnog beležnika, da to bude regularno? Meni je to dokaz da će sve biti neregularno i da će biti uzrok mnogih sporova, gde će se osporavati istinitost nekih isprava, a to će sve dodatno da utiče i na neke druge poslove. Nema garancije. Apsolutno nikakve garancije nema. Ali, ovde se ide u promenu. Ako je toliko značajan notar, zašto ga onda bira ministar? Zašto ga ne bira Vlada? Zašto ga ne bira neka komisija stručnjaka? Zašto neko drugi ne bira nego pojedinac? Po kom osnovu pojedinac može da bira nešto što treba da bude od javnog poverenja? Šta je garancija javnog poverenja koju javnost treba da ima u beležniku? To što ga je ministar izabrao? Pa, nemojte tako molim vas, hapse se i ministri. Pogrešan koncept, kao što je pogrešan koncept kompletne transformacije i reforme pravosuđa. Ovo je prirodna posledica pogrešnog koncepta. Slažem se da javno beležništvo odgovara drugim društveno-političkim sistemima. Ovaj društveno-politički sistem jedino može da se okarakteriše kao "drp" sistem. Dokaz za to vi dajete. Vi kažete – privatizacija nije uspela. Vi kažete ovo, vi kažete ono. Vi pobrojavate ove stvari koje su loše i ružne, ne izmišljam ih ja, samo citiram ono što ste rekli. Šta može advokat s notarom da napravi u nekom mestu? Može čudo da napravi. Mogu da naprave takav monopol da je to strašno. I to monopol u onim oblastima koje se tiču stanja pojedinca, njegovih prava i njegovih interesa. Evo, unapred mogu da vam kažem, advokati ima da naprave izuzetno dobru reklamu – idemo kod mog prijatelja notara, to ćemo da završimo i to je već zakonska prezumpcija da je sve u redu, na sudu završićemo to kako hoćeš. Možemo mi sada da se takmičimo ovde u osećanjima, neće tako biti, nema garancija, biće ovako, biće lepo. Svako ima pravo da misli da će biti lepo, ali surova stvarnost nam ukazuje da ne smemo da budemo lakomisleni i da ovo progutamo tek tako. Evo, ovo vam je bila idealna prilika da ojačate Posebno odeljenje Osnovnog suda za dobar broj poslova koji se poveravaju beležniku, a koje može sudija da radi. U pitanju su, recimo, ostavine, statusi, lična stanja itd. I da dobije svoju pravu težinu, jer, ipak sud je državni organ. Ovde ćemo imati ljude koji su se na brzinu nešto odškolovali, na nekom ubrzanom kursu. Pitanje da li je mogao da postoji uopšte program za takvu vrstu obrazovanja i edukacije. Pitanje da li je mogao da postoji do sada. Oni su stekli neke sertifikate, neke diplomice da bi seu to krenulo. U većim mestima sigurno će to morati pored notara da bude poprilično jača služba. Evo, uzmite samo jedan primer. Pre nekoliko godina smo, prošle godine, čini mi se, promenili jedan zakon, da sudovi moraju da registruju sve ugovore o prometu nepokretnosti, stanova, pogotovo ono što je u izgradnji, da se ne bi desilo da se jedan stan šest puta proda. Je li tako? Džabe smo donosili taj propis. Pa evo, to će preći kod njih. Sad će kod njega da se overavaju ti ugovori. Znači, epohalno se najavi, podgreju se velika očekivanja kod građana od nečega da će ovo da bude smrtonosni udarac za neke loše i ružne stvari koje se dešavaju, a onda vidimo da to nije bio taj udarac, nego svojevrsno kanalisanje, da to i dalje postoji, ali odabrani su zaštićeni, drugi nisu zaštićeni. I u to ima da se izmetne ova institucija notara. Zato smo mi podneli ove amandmane. Unapred vam kažemo, nismo tim amandmanima mogli da završimo zato što je koncepcijska razlika, ali smo želeli da vam skrenemo pažnju da može biti mnogo veća šteta ako se ide na ovaj koncept, već da treba na drugi koncept da pređemo. Znači, da se razgraniče poslovi, šta se završava u opštini, šta se završava u pisarnici suda, šta se završava kod sudije, šta se završava kod advokata. Čist račun – duga ljubav. Ovako sve je došlo na jedno mesto, biće jedna velika papazjanija, otprilike osamdesetak akata taj beležnik treba da radi na neki način, a to može i da se standardizuje, mogu da budu i neki obrasci, a opet nemate garanciju da će da omogući normalni pravni promet taj beležnik. To je taj problem. Zato smo vam podneli ove amandmane. Sve su to činjenice, 126, vi sve možete da izglasate, ali ne rešavate problem. Kad Ministarstvo ovako nešto predloži i poziva se na strategiju reforme, a u suštini kaže da tamo postoje veliki problemi, onda je to veliki neuspeh za Ministarstvo pravde. Ministarstvo pravde priznaje da tu oblast nije moglo da reši u sudu, pa kako će da reši kod fizičkog lica, kao beležnik, molim vas. To logički ne može da se opravda.
Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? Ne. Na član 17. amandman je podnela narodni poslanik Srđan Miković. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Predložio sam u članu 17. posle stava 2. da se doda stav 3. koji glasi: "Javno-beležnički akt sačinjen izvan službenog područja javnog beležnika nema svojstvo javno-beležničkog akta". Ukazujem da u osnovnom tekstu Predloga zakona je definisano, službeno područje javnog beležnika obuhvata područje osnovnog suda na kome se nalazi službeno sedište javnog beležnika. U stavu 2. istina definiše se da sud može poveriti obavljanje poslova, u smislu člana 4. tačka 3. ovog zakona, samo onim javnim beležnicima koji imaju službeno sedište na njegovom području. Međutim, stav 3. koji sam predlagao ne odnosi se samo na poslove koje im sud može poveriti, već na sačinjavanje svih vrsta javno-beležničkih akata. Upravo zbog toga smatram da ovaj stav 3. ima pre svega veze sa članom 16. Predloga zakona, gde se definiše jedno službeno sedište, gde se definiše da u principu treba da vodi javno-beležničku kancelariju u mestu službenog sedišta. Određene poslove može da radi i van kancelarije, ali ovde, pre svega, mislim da usvajanjem amandmana će se definisati jasno da javni beležnik koji ima kancelariju u nekom sedištu za određeno područje ne može da sačinjava javno-beležnički akt za drugo područje. U tom smislu sam predložio ovaj amandman da javno-beležnički akt sačinjen izvan službenog područja, bez obzira da li je u kancelariji ili u određenim situacijama kad neki akt treba da sačini i van same kancelarije, ali samo na tom određenom području javnog beležnika, da se ne desi sutra nastanak spora da ukoliko neki javni beležnik učini i sastavi neki akt van tog područja, šta će to biti, da li će biti važeći ili neće biti važeći. Moj predlog je bio da se definiše apsolutno mesna nadležnost za to i u tom smislu nije vezan za stav 2. člana 17. nego pre svega za ceo član 16. i za prvi stav člana 17. Mislim da se time doprinosi jasnoći zakonskog teksta i mislim da može da bude samo korisno stanje ovakvog amandmana.
Na član 18. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač, Arpad Fremond. Odbor za pravosuđe i upravu prihvatio je amandman, sa ispravkom. Da li neko želi reč? Ministarka, izvolite.
Poštovana predsednice, dame i gospodo uvaženi narodni poslanici, u ime Vlade RS prihvatam ovaj amandman, a što sam i učinila u prepodnevnom izlaganju. Mislim da će i ovaj amandman doprineti tome da se afirmišu prava nacionalnih manjina, kao što smo to i činili u drugim pravosudnim zakonima. Kad sam već uzela reč, želim da se osvrnem na neke diskusije koje su date povodom ovog predloga zakona i opet želim da ukažem na činjenicu da je Srbija jako dugo čekala ovaj zakon. Evo i u nekim diskusijama smo videli da se postavila određena analiza i još 2000. godine za uvođenje ovog instituta, a po mojim saznanjima izradi ovog zakona pristupilo se još 1988. godine, a evo sad je 2011. godina i tek sad u ovom uvaženom domu raspravljamo povodom odredbi ovog zakona. Takođe, izneto je da smo mi poslednja zemlja u regionu, sem Albanije, koja nije usvojila ovaj zakon. Smatram da ne treba da imamo strah za uvođenje instituta javnog beležnika, neće javni beležnici oduzeti posao advokatima. To se izričito vidi u Predlogu zakona i u određenim odredbama, gde se vidi da to nije ekskluzivno pravo notora, već postoji podeljena nadležnost, nadležnost i advokata i notora za sastavljanje određenih isprava. Određene nadležnosti suda, koje ne predstavljaju suđenje u užem smislu, preći će na notare. Naš stav je bio da to bude, kao što ste i sami istakli, latinski tip notarijata i da sve ono što može da izađe iz suda, tj. sve ono što može da se prenese od sudskih poslova na javne beležnike, da se to i učini. Međutim, to ne znači da nemamo poverenja u sudove, naravno da se to uopšte ne dovodi u pitanje, ali smatramo da će se na ovaj način prosto taj postupak učiniti efikasnijim. Toliko.
Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Spasojević, Zlata Đerić i Miroslav Markićević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 18. amandman je podneoDa li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Krasić.
Ovo što stoji u ovom članu 18, praktično javni beležnik treba da razume strani jezik, pa može i da radi neprekidno, mislim da je to đuture. Nova Srbija i mi smo podneli taj amandman. Naravno, vi to niste usvojili, zato što vas to uopšte ne interesuje, šta ste napisali tu. Ali, kada već pričamo o tome, da vas samo podsetim. Šta su to poslovi koje obavlja javni beležnik? To je službena overa. Da li je tako? Pod jedan – privatno-pravnih isprava. To mogu biti građansko-pravni akti, poput ugovora, poklon, testament, podela imovine, usvojenje, izjava i potvrde. Javno pravnih isprava – pravne činjenice od značaja za građansko-pravne odnose, poput rođenja, smrti, venčanja, razvoda, nasleđivanja, identiteta, stručne spreme i radnog iskustva. Činjenica od značaja za građansko-pravni promet, kao što je overa, verodostojnosti potpisa i pečata, istovetnost kopije, izvoda, prevoda i sličnost sa originalom. Dalje, izvršnih dokumenata iz poverilačko-dužničkih odnosa, kao što su ugovori o vraćanju i naplati dugovanja. Obavlja i druge prateće poslove, kao što je primanje na čuvanje isprava, novca i predmeta od vrednosti i dokumenata, testamenti, recimo, radi predaje drugim osobama ili nadležnim organima. Sastavljanje dokumenata za overu u ime i za račun klijenta, obavljanje drugih poslova po nalogu suda ili državnih organa u postupcima određenim zakonom itd. Ko to sme danas u ovoj i ovakvoj Srbiji da poveri nekom advokatu koji nije izabran za sudiju ili za tužioca? Išao nekoliko meseci na kurs na pravnom fakultetu, želi da po svaku cenu uspe, izboriće se da uđe u jedan od sto, dobiće svoje područje, krenuće ove poslove da radi, i ko sme da veruje kada taj notar stavi svoj pečat preko takve neke isprave? Da li neko danas u Srbiji takvom čoveku može da veruje? Ako može, onda vi snosite odgovornost. Već vas 11 godina, uvek unapred, upozoravam šta će da se desi. Pa i vama sam pre dve i po godine pričao šta će biti sa vašom transformacijom u pravosuđu, pa ne možete da se opravdate ni pred Bogom, ni pred narodom, ni pred Briselom. Gledajte koji je galimatijas po sudovima. Samo nastavite.
Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač i Arpad Fremond. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Milovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 20. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Spasojević, Zlata Đerić i Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Filip Stojanović. Da li neko želi reč? (Ne.) (Sreto Perić, sa mesta: Do kada čitamo?) Molim? Dokle čitamo? Radimo dok radimo. Vi ste u punoj koncentraciji i mislim da bismo mogli da nastavimo. Vi ste mi reper. Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Izvolite, gospodine Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog zakona o javnom beležništvu. Moj amandman se odnosi na 23. član ovog zakona. Taj amandman sam podneo s namerom da se pomenuti član briše. Naravno, Vlada nije prihvatila ovaj amandman, kao što nije prihvatila ni ostale amandmane SRS, ali meni je indikativna jedna stvar, a to je obrazloženje koje Vlada daje povodom odbijanja naših amandmana. Naime, Vlada uporno daje jedna te ista obrazloženja za odbijanje ovih naših amandmana. To obrazloženje sadržano je, pre svega, u činjenici da se uspostavlja nova pravosudna profesija, odnosno javni beležnici. Naravno, SRS nije protiv toga da se beležništvo vrši. Beležništvo postoji i sada, ali se ono i te kako obavlja u sudovima i opštinama, odnosno lokalnim samoupravama. Moj kolega Krasić je ovde s puno argumenata govorio o tome zbog čega ne treba da se prihvati ovaj zakon, odnosno zbog čega treba da se prihvate naši amandmani. Jer, kada se Srbija nalazi u situaciji u kakvoj jesmo, gde nemamo poverenja ni u sudove, ni u lokalne samouprave, zar baš tako važne stvari od značaja za interes građana treba poveriti nekim javnim beležnicima koji su završili određene kurseve, ovih prvih sto na pravnom fakultetu, a oni sledeći verovatno kod ovih prvih sto. To je taj pilot-projekat i oni će se boriti za to da edukuju ove buduće javne beležnike. I ovim zakonom, kao i svim drugim vašim zakonima, vi uspostavljate sve i svašta, a to, naravno, pravdate nekim evropskim standardima. Na kraju ipak praksa pokaže da su poslanici SRS uvek bili u pravu kada su kritikovali sve vaše zakone i sve vaše predloge. Duboko sam uveren da ćemo i ovoga puta biti u pravu, jer vaše bahato ponašanje na sve naše argumente, na kraju, ispostavi se da je samo na štetu građana. Zato apelujem na prisutnu gospođu Malović da još jednom razmotri i pogleda amandmane SRS i da ovu materiju, koja je veoma važna, tako i tretira i shvati.
Na član 24. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili ovaj amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 25. amandman je podnela narodni poslanik Dušanka Plećević. Gospođa Plećević želi reč. Izvolite.
Član 25. se odnosi na uslove za imenovanje javnog beležnika. Amandmanom, koji sam podnela ispred SRS, predlaže se da javni beležnik može biti ''zaposleno i'' imenovano lice koje ispunjava uslove koje ste pobrojali u ovom članu. Ovako kako je napisano u Predlogu zakona ispada da se beležnička funkcija uspostavlja kao samostalna delatnost. To se posebno odnosi na tačku 8) člana 25. u kojoj stoji – da ima ili da može, to je jedan od uslova, dokazati da će obezbediti odgovarajuće prostorije i opremu za obavljanje delatnosti javnog beležnika. Mi u SRS smatramo da beležnička funkcija treba da se vrši u sudovima i upravi jedinica lokalne samouprave. S obzirom da se poslovi kojim će se baviti javni beležnik već obavljaju u ovim institucijama, to je neophodno obezbediti uslove za rad javnom beležniku u okviru institucija. To što se zakonom deo državnih poslova prenosi na javno-beležničku funkciju, ne znači da ona treba da ode iz sudova i uprava jedinica lokalne samouprave, već treba da se u okviru tih ustanova kadrovski i materijalno osposobi za taj posao. Tako se ne bi postavljali uslovi iz citirane tačke 8. člana 25. javnim beležnicima, već bi to bila obaveza pomenutih ustanova. Pošto se imenovanje javnih beležnika vrši od strane ministra, na taj način bi se smanjila mogućnost kadriranja po partijskoj pripadnosti, koju smo već imali pri reizboru sudija, tako što bi bila imenovana osoba koja to već radi, naravno, ako ispunjava određene stručne kvalifikacije.
Na član 25. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 25. amandman podne narodni poslanik Riza Halimi, koji želi reč. Izvolite.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo ministre, amandman koji sam podneo tiče se prakse, da je tu predviđeno pet godina nakon polaganja pravosudnog ispita, što smatram da je predug period, jer je sasvim dovoljna praksa koja je neophodna pre polaganja, uz dve godine dodatno, a stvorila bi se mogućnost za veću konkurenciju i bolji izbor i iz toga bi proizašao veći kvalitet za obavljanje ove funkcije. Ovom prilikom ću pozdraviti i usvajanje amandmana koje je podnela poslanička grupa manjina, a koji se tiču preciziranja i kompletiranja prava manjina, upotrebe maternjeg jezika i u oblasti javnog beležništva. Mislim da će to doprineti da se u praksi do kraja sprovodi dvojezičnost, ali uglavnom ta službena primena jezika manjina. Kod nas je praksa da to veoma teško ide u glavnim državnim organima, u sudstvu, tužilaštvu. Nažalost, i pored toga što se zakonima to predviđa, možda i zbog određenih nepreciznosti koje sadašnji zakoni sadrže i možda nisu dovoljno obavezivale institucije u sprovođenju dvojezičnosti, imamo tu praksu da je još uvek nizak stepen primene tog prava koje Ustav garantuje, koje je zakonom predviđeno. Nažalost, imamo veoma nizak procenat korišćenja tog prava. Već sam rekao da je možda ta situacija zbog toga, ne samo u sudstvu nego u svim državnim organima, da je svim izvršiocima koji primenjuju i jezik manjina to dodatni posao, povećava obim posla. Zamislite dva izvršioca, jedan će da radi na jednom jeziku, samo na srpskom, a on bi trebalo da radi na oba jezika, i na srpskom i na albanskom ili nekom drugom jeziku manjina. Njemu je to povećani obim posla, jer on će da obradi manji broj predmeta, ako je sudija, nego kad se radi samo na jednom jeziku, npr. na srpskom. Onda će ovaj imati posledice zbog manjeg broja predmeta. Opet koristim ovu priliku da objašnjavam da se mora tu nešto dodatno, kao kod javnog beležnika, prihvatanjem ovih amandmana do kraja kompletira ta problematika. Računam da će u praksi to pozitivno da se odražava. Nadam da ste to učinili, nisam stigao da vidim, da je slična situacija i u advokaturi. Kažem, morao bi čitav kompleks pravosudnih zakona da bliže i preciznije ovu materiju obrađuje, da bi do kraja u praksi zaživela ta ustavna obaveza službene primene i jezika manjina. Smatrao sam potrebnim da ovom prilikom i ovu problematiku iznesem. Uglavnom, mislim da će sa ovim dopunama ovo biti dobar zakon i zbog toga ga podržavam.
Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Konstantinović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman ostao sastavni deo predloga zakona. Na član 26. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Spasojević, Zlata Đerić i Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 26. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Miloš Aligrudić, Miroslav Petković i Jovan Palalić. Gospođa Radović ima reč.
Podneli smo amandman zato što smatramo da je ovde potrebno restriktivnije odrediti nedostojnost u stavu 1. tačka 2. Naš amandman nije prihvaćen, ali izražavamo zadovoljstvo što je, bez obzira na tu činjenicu, prihvaćen amandman kolega iz vladajuće koalicije. Mi nismo sujetni i pozdravljamo tako nešto, zato što smatramo da taj amandman definitivno popravlja tekst ovog zakona. Dalje, u istom ovom članu stav 1. tačka 4, na koju nismo podneli amandman, ali smatramo da ovaj uslov treba brisati iz razloga što ga neće biti moguće ceniti. Potpuno je sporno kako neko unapred može da odredi da li će lice, koje je u postupku imenovanja savesno i pošteno, obavljati poslove javnog beležnika. Zbog toga smatram da ovaj stav treba brisati.
Na član 27. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Vukićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Miloš Aligrudić, Miroslav Petković i Jovan Palalić. Gospođa Radović ima reč.
Ovo je jedna od ključnih odredbi koju mi napadamo u ovom predlogu zakona. Ne znamo, to sam pitala i u načelnoj raspravi, zbog čega nije razmišljano u tom pravcu da imenovanje javnih beležnika bude prepušteno Narodnoj Skupštini. U toj situaciji bi imali mnogo transparentniji postupak samog izbora nego ovako, kada se ovim predlogom zakona daju ogromna ovlašćenja ministru u pogledu regulisanja svih važnih pitanja za javne beležnike, čime dovodimo ovu profesiju u situaciju da direktno bude potčinjena izvršnoj vlasti. Kolika su ovlašćenja ministra kroz ovaj zakon reći ću samo u par rečenica. Ona su toliko široko postavljena da ministar sam određuje broj javnobeležničkih mesta, da čak određuje radno vreme beležnika, što smatramo da apsolutno nema nikakve potrebe, to treba da radi javnobeležnička komora. Zatim, njegova su ogromna ovlašćenja u pogledu imenovanja. Da ne pominjem da je on isključivo nadležan za imenovanje ispitne komisije, da je isključivo nadležan za imenovanje konkursne komisije, a da ni dan-danas, koliko je vremena prošlo od načelne rasprave, ne znamo ko su članovi konkursne komisije. U Predlogu zakona je napisano da konkursna komisija ima tri člana. Koja tri člana? To sam pitala i nisam dobila odgovor. Mislim da je vrlo važno pitanje i treba da dobijemo odgovor. Dalje, da ne govorimo kolika su ovlašćenja samog ministarstva, koje direktno podređuje komoru svom uticaju. Ministarstvo je takođe nadležno za određivanje visine tarife. To su pitanja koja ne treba da spadaju u opseg ili delokrug rada ministra, odnosno ministarstva. Ovo treba prepustiti javnobeležničkoj komori, ukoliko želimo da na jedan korektan način obavljaju svoju dužnost. U Predlogu zakona takođe nije dovoljno naglašena nezavisnost javnobeležničke službe. Smatramo da postoje odredbe koje upućuju na prenaglašenu zavisnost ove javne službe, odnosno profesije, od izvršne vlasti i to naravno nije dobro. Mi nemamo nikakvu ambiciju da verujemo da će ovaj naš amandman biti prihvaćen, jer on koncepcijski kompletno menja ovaj tekst Predloga zakona, ali podnošenjem ovakvog amandmana želimo samo da istaknemo svoj stav da se ne slažemo sa tako širokim ovlašćenjima koje ministar ima u pogledu onoga što je najvažnije, onoga što je regulisano ovim zakonom.
Na član 28. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač, Arpad Fremond. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 29. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Spasojević, Zlata Đerić i Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Miloš Aligrudić, Miroslav Petković i Jovan Palalić. Gospođo Radović, imate reč.
Mislim da je u razloge za razrešenje definitivno trebalo uneti i tačku koja kaže da se javni beležnik razrešava ako njegovi poslovni odnosi ili način vođenja tih poslova ozbiljno ugrožavaju interese stranaka. Ovaj predlog je bio predviđen u nacrtu teksta zakona koji je radila radna grupa i ne vidim razlog zbog čega je on iz ovog teksta zakona izostavljen, a ovo što smo dobili kao obrazloženje našeg amandmana od strane Vlade je potpuno neprihvatljivo. Kaže se da Vlada ne prihvata amandman iz razloga što je rešenje predloženo amandmanom već sadržano u odredbi člana 31. stav 1. tačka 7). Tačka 7) kaže – ako obavlja poslove koji nisu spojivi sa ugledom i dostojanstvom javnog beležnika. Mislim da se radi o potpuno dve različite stvari i ovaj amandman je zasluživao da bude prihvaćen, jer bi on još više precizirao ovaj član, a nikako ne bi odstupao, ne bi narušavao celinu datog člana.
Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Jadranko Vuković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Srboljub Živanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Laslo Varga, Balint Pastor, Elvira Kovač, Arpad Fremond. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Čanak, Bojan Kostreš, Aleksandra Jerkov, Olena Papuga i Radovan Radovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 37. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Popović, koji ima reč.
Dame i gospodo, članom 37. u prvom stavu predviđate da u kancelariji javnog beležnika može raditi njegov pomoćnik koji je upisan u imenik javnobeležničkih pomoćnika. Takođe, predviđate da ovaj imenik vodi komora. Amandmanom na ovaj stav tražio sam da se reč "komora" zameni rečju "ministarstvo". Obrazloženje je jednostavno – beležnička funkcija treba da se vrši u sudovima i upravama jedinica lokalne samouprave, a ceo postupak od imenovanja do razrešenja, kao i vođenje imenika pomoćnika treba da bude kod nadležnog ministarstva. Ali, vama nije dovoljno što imate ministarstvo koje je stručno i opremljeno za vođenje ovih poslova, već predlažete da to radi u ovom slučaju komora kao povereni posao. Advokatska komora mora da bude razvlašćena po pitanju vođenja imenika pomoćnika javnog beležnika iz razloga što javnog beležnika postavlja Ministarstvo, pa je logično da i njegovog pomoćnika postavlja to isto ministarstvo. Zato smatram da je ovaj predlog bolje rešenje od ponuđenog.
Na član 39. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 39. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Miloš Aligrudić, Miroslav Petković i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? Gospođa Radović.
Smatrali smo da iza stava 2. ovog člana treba dodati nov stav, koji glasi da se odobrena mesta za javnobeležničke pomoćnike popunjavaju na osnovu konkursa koji raspisuje i sprovodi komora. Ako pročitamo član 39, tačnije stav 1. i 2, onda se vidi da nije jasno na koji način se popunjavaju ta mesta kada Ministarstvo odobri otvaranje i zbog toga ovaj amandman ima isključivu nameru preciziranja ovog člana zakona, a nikako remećenje celine. Ne vidim razlog zbog čega nije prihvaćen.
Na član 40. amandman je podneo narodni poslanik Paja Momčilov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 41. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 43. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Miković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 44. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Žutić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 45. amandman je podneo narodni poslanik Momir Marković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 47. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Krstin. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 48. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 49. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić, koji želi reč.
Amandman je podnesen na član 49. koji govori o vršiocima dužnosti javnog beležnika. Po mišljenju nas iz SRS ovo je još jedna zavrzlama koja može dovesti do zablude ako se desi i primeni ovaj član. Otprilike, on glasi – ako javni beležnik umre, bude suspendovan u skladu sa ovim zakonom, lišen poslovne sposobnosti, lišen statusa ili se odrekao obavljanja javnobeležničke funkcije, komora će po službenoj dužnosti odrediti vršioca dužnosti između susednih javnih beležnika itd. Pet-šest stavova govore o tome. Vršilac dužnosti javnog beležnika obavlja javnobeležničke poslove u svoje ime, za svoj račun, puno u jednom članu stvari koje mogu da se zloupotrebe. Zato sam podneo amandman na ovaj član koji je jasan i glasan - član 49. briše se. Da ne bi došli u neke nedoumice, ovaj amandman je jasan. Amandman je podnet iz razloga što to nije stav SRS, zato što beležnička funkcija treba da se vrši u sudovima i upravnim jedinicama lokalne samouprave, a ne kao poslovi privatnog preduzeća. Naš koncept je drugačiji – definisati i razgraničiti šta ko radi, šta opština radi, šta rade sudovi, šta rade advokati itd. Kolega Krasić je to izneo detaljno i nabrojao te funkcija, jedan deo tih funkcija radi javnosti, a kada sve to saberemo i pogledamo, vidimo da će beležnik obavljati približno nekih 80 akata i stvari i treba da radi 24 sata ako bude potrebe. Međutim, taj jedan beležnik neće moći to sve kvalitetno da uradi i pogotovo, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, ako sve uzmemo u obzir, u kojoj državi živimo, može li se verovati njima u ovom momentu, u ovakvoj Srbiji i ovakvoj situaciji, u ovakvom društvu, a sve to pod ovom Vladom? Bajkovite reforme pravosuđa, to smo slušali u zadnjih pola godine i u štampi i u novinama, o uspešnosti reformi. Poštovani građani, vi ne verujete ni ovoj vlasti, a vi ćete presuditi da li je ovaj zakon dobar jer će u danu za glasanje biti skupljeno nekako 126. Dalje neću da pričam, taman mi je vreme isteklo. Što se tiče mog amandmana građani će ubrzo da presude o brzini donošenja zakona i o svemu onome što će biti posle donošenja zakona primenjivano, a znamo i unapred da neće moći sve tako da bude. Znači, ovo sve govori o nečemu što neko nameće, da moramo usvojiti zakone, da moramo prilagoditi mnoge zakone evropskim nalogodavcima, a svesni smo i svedoci, pogotovo mi ovde u Skupštini, da mnogi zakoni koje smo na brzinu doneli ne mogu da se primenjuju u ovom okruženju.
Na član 49. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Spasojević, Zlata Đerić, Miroslav Markićević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 50. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Goran Mihajlović. Izvolite.
Članovi od 25. do 51. Predloga zakona o javnom beležništvu bave se subjektima javnobeležničke delatnosti, pa je tako, između ostalog, navedeno da javnom beležniku u njegovom radu mogu pomagati javnobeležnički pripravnik, javnobeležnički pomoćnik i administrativni osoblje javnog beležnika. Kao što znamo, u određenim okolnostima i za određeni vremenski period mogu ga menjati javnobeležnički zamenik i vršilac dužnosti javnog beležnika. Moj amandman se upravo i odnosi na ova dva spomenuta zadnja subjekta, na javnobeležničkog zamenika i vršioca dužnosti javnog beležnika koji, shodno odredbama ovog predloga zakona, imaju sva prava i obaveze javnog beležnika. Konkretno, u pitanju je član 50, čije sam brisanje predložio, a za ovo brisanje postoje barem dva relevantna razloga koja ću pokušati ukratko da obrazložim, jer ovaj član je malo duži pa da ga ne bih čitao u celini, pokušaću da objasnim o čemu se radi. Naime, prvi razlog zašto predlažem brisanje je taj što su gotovo svi stavovi iz ovog člana već sadržani u prethodnim članovima. Konkretno, u članu 46, 47. i 48. ako se radi o javnobeležničkom zameniku, odnosno u članu 49. ako se radi o vršiocu dužnosti javnog beležnika. Takođe, odredbe koje se bave disciplinskom odgovornošću ovih subjekata pomenute su u kasnijim članovima od 149. do 164, pa je logičan zaključak da član 50. samo ponovo konstatuje nešto što negde drugde već postoji u drugim članovima. Time se samo otežava aplikacija ovog zakona u praksi, umesto da se njegova primena učini nedvosmislenom, jednostavnom i lako primenjivom. To je prvi tehnički razlog zbog koga sam predložio brisanje. Drugi je mnogo značajniji i sadržan je u stavu 3. ovog člana 50, gde se kaže da javnobeležnički zamenik odnosno vršilac dužnosti ima ovlašćenje da vrši sastavljanje javnobeležničkih isprava i izdavanje otpravaka, prepisa i izvoda, pri čemu su dužni da navedu svoje tačno ime i prezime i u kom svojstvu postupaju. Upravo ova činjenica, u kom svojstvu postupaju, krije najveću zamku koju svesno ili nesvesno može upasti javni beležnik. Naime, javni beležnik je u suštini stručnjak iz oblasti prava koji treba da obavlja posao u službi od javnog poverenja, u ovom slučaju u oformljenoj javnobeležničkoj kancelariji. To podrazumeva da, pored stručnih, javni beležnik mora da poseduje određene etičke i aksiološke crte ličnosti i kada bi to javni beležnik posedovao, to ne bi bilo sporno, ali šta ako se desi da javni beležnik ne poseduje neku od ovih karakteristika? Onda njegov posao može da se izrodi u nešto drugo, pa umesto da bude dobar i uspešan beležnik, on može postati dobar i uspešan privatni preduzetnik. To je nešto protiv čega je SRS uložila veći broj amandmana. Smatramo da izdavanje ovih otpravaka, prepisa i izvoda treba i dalje da se obavljaju tamo gde su se i do sada obavljali, a to znači u sudovima i u jedinicama lokalne samouprave, pogotovo što u ovim jedinicama lokalne samouprave posle 2000. godine znate i sami da je zaposleno mnoštvo kumova, prijatelja, rođaka i ostalih kadrova DOS-ovskog režima, pa vam ne može biti izgovor to da nemate dovoljno ljudi. U prilog ovome ide i činjenica da u prvom početnom periodu rada ne bi postojala adekvatna kontrola javnog mnjenja, jer ovo beležništvo kod nas ne postoji već 60 godina, postojalo je samo za vreme Kraljevine Jugoslavije, od 1930. do 1941. godine, pa se narod na neki način odvikao od ove institucije javnog beležnika, što znači da bi bio potreban jedan određeni period da se ljudi ponovo priviknu. Da ne otvaramo sada ponovo ono što je rekao gospodin Jojić, pitanje da li je to uopšte ustavna kategorija, čak i mi poslanici koji nismo pravnici, kada pročitamo Ustav Srbije videćemo da u njemu nigde nema kategorije javnog beležnika, što znači da je ovo jedna diskutabilna kategorija i da treba biti oprezan u primeni ove institucije. Zato smo i predložili brisanje člana 50. u celini.
Na član 53. amandman su zajedno narodni poslanici Srđan Spasojević, Zlata Đerić i Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 54. amandman je podnela grupa od 21narodnogposlanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 54. amandman je podneo narodni poslanikBranimir Đokić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 55. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 57. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 57. amandman su zajedno narodni poslanici Srđan Spasojević, Zlata Đerić i Miroslav Markićević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 58. amandman je podnelanarodni poslanik Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 58. amandman su zajedno narodni poslanici Judita Popović, Bojan Đurić i Nebojša Ranđelović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 59. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Ljubenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika amandman na član 59. podneo je Odbor za pravosuđe i upravu. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođa Malović.
Samo kratko. U ime Vlade Republike Srbije prihvatam ovaj amandman.
Konstatujem da je amandman prihvatila predlagač. Na član 60. amandman je podneo narodni poslanik Milan Veselinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 61. amandman je podneo narodni poslanik Vitomir Plužarević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 62. amandman je podnela narodni poslanik Marina Toman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 63. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Miković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 76. amandman je podnela grupa od 21narodnogposlanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 82. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Miković. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Srđan Miković.
Želim da se zahvalim Ministarstvu i Vladi što su prihvatili četiri amandmana od sedam koje sam podneo na zakon o javnom beležništvu. Smatram da će prihvatanjem ovih amandmana dobar predlog zakona biti još bolji. Ovde se radi o amandmanu na član 82. Predloga zakona i moram da kažem da je tim članom 82. u stavu 1. definisano da u obliku javnobeležničkog zapisa sačinjavaju se naročito, pa je rečeno koji sve akti: ugovori o imovinskim odnosima između supružnika, ugovori o imovinskim odnosima između vanbračnih partnera, sporazumi o deobi zajedničke imovine supružnika i vanbračnih partnera, sporazumi o zakonskom izdržavanju, u skladu sa zakonom ugovori o raspolaganju nepokretnostima lica koja su poslovno nesposobna itd. Predložio sam da poseban tretman imaju i pravni poslovi o raspolaganju nepokretnom imovinom koje preduzimaju lica sa posebnim potrebama. Upravo to iz razloga što bi se usvajanjem predloženog amandmana posebno istaklo da lica sa posebnim potrebama treba da uživaju posebnu pažnju i pomoć kod preduzimanja pravnih poslova o raspolaganju nepokretnom imovinom. Smatram da ovakva dopuna člana 82. ne može da šteti. Bez obzira i ukoliko bude prihvaćena i ukoliko ne bude prihvaćena, dužnost je da se u obliku javnobeležničkog zapisa i to sačinjava, pa sam smatrao da je potrebno posebno istaći da kada se radi o raspolaganju nepokretnom imovinom koja preduzimaju lica sa posebnim potrebama, da to treba i podvući.
Na član 86. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Spasojević, Zlata Đerić i Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 86. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Miloš Aligrudić, Miroslav Petković i Jovan Palalić. Reč ima gospođa Radović. Izvolite.
Mi smo amandmanom predvideli da oblik javnobeležničkog zapisa mora imati zapisnik sa osnivačke skupštine i druge skupštine otvorenog akcionarskog društva, s tim da smo ove reči - koje ima više od sto akcionara - brisali. Mislim da je na taj način sam član zakona preciziran, jer forma javno-beležničkog zapisnika daje zapisniku skupštine akcionarskog društva snagu javne isprave. Jer, notar ne garantuje samo za tačnost, već garantuje i za samu zakonitost sadržine. Tako se štite, po našem mišljenju, ne samo akcionari, već i poverioci akcionarskog društva, smanjuje se mogućnost zloupotrebe rukovodstva skupštine i mogućnost potencijalnih sporova, vezanih za odluke skupštine. Ako ovaj amandman ne bude prihvaćen, a po svemu sudeći je da neće, ostavlja se prostor za zloupotrebe, tako što akcionarsko društvo može da izbegava kontrolu zakonitosti rada skupštine, recimo, tako što će organizovati da skupštini akcionarskog društva umesto 100 akcionara, prisustvuje 99. Tada već ima mogućnost da izbegne ovu obaveznu formu, što mislimo da nije dobro.
Na član 103. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Miković. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 108. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Spasojević, Zlata Đerić i Miroslav Markićević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 108. amandman je podnela grupa od 21 narodnog poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 116. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Spasojević, Zlata Đerić i Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 118. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Miloš Aligrudić, Miroslav Petković i Jovan Palalić. Gospođa Radović ima reč.
Amandman smo podneli zato što smatramo da je vrlo važno da svi javni beležnici sa teritorije Republike Srbije budu obavezno članovi Komore. Ako pogledamo član koji reguliše šta sve Komora radi, onda to proizilazi kao logično rešenje. Ako se kaže da Komora donosi odluke koje su obavezne za javne beležnike, ako se kaže da se Komora stara o stručnom usavršavanju svih javnih beležnika, ako se kaže da Komora organizuje stručne seminare, savetovanja i stručne skupove javnih beležnika i ako u isto vreme vidimo odredbu člana 31. stav 1. tačka 6) u kojoj je predviđeno da se javni beležnik razrešava ako nije pohađao seminare ili druge stručne skupove, druge oblike obaveznog usavršavanja javnog beležnika koja su određena od strane Komore, onda je po nama vrlo logično da ovaj amandman bude prihvaćen, jer nema boljeg načina od toga da on sazna šta je to što sama javnobeležnička komora organizuje i koje su to aktivnosti koje ona sprovodi, ukoliko je njen član. Ovaj amandman je usko vezan i sa amandmanom koji smo podneli na član 2, gde smo predvideli da je javnobeležnička profesija slobodna profesija i upravo je jedna od glavnih specifičnosti ta obaveznost udruživanja nosilaca slobodnih profesija. Upravo zbog toga smo i predložili ovaj amandman.
Na član 118. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Konstantinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 118. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Milica Radović, Miloš Aligrudić, Miroslav Petković i Jovan Palalić. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 123. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Miroslav Petković, Miloš Aligrudići Milica Radović. Izvolite, gospođo Radović.
Samo bih još nešto da kažem u vezi s članom 119. koji ste pročitali, ako mogu. Ako je Vlada prihvatila ovaj amandman koji smo podneli, a kojim smo predvideli da Komora postane i bude prvostepeni disciplinski organ, onda je bilo potrebno i intervenisati u onom pogledu gde se određuje disciplinska komisija kao drugostepeni organ. Zbog toga smatram, prosto, da ne bi kasnije morali da vršimo intervencije na samom zakonu, taj amandman je trebalo prihvatiti, ako ste prihvatili već o vo rešenje. Kada je u pitanju član 123, ne bih se preterano mnogo tu zadržavala, isto je obrazloženje kao kod onog gde sam govorila da, po našem mišljenju, svi javni beležnici treba da budu članovi Komore.
Na član 127. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Miroslav Petković, Jovan Palalić i Milica Radović. Da li neko želi reč? Gospođa Radović.
Evo o čemu sam govorila. Ovde se kaže, u članu 127 – disciplinska komisija je prvostepeni ili drugostepeni organ u disciplinskom postupku. Pošto je već prihvaćen naš amandman na član, čini mi se, 118, gde smo predvideli da je javnobeležnička komora prvostepeni organ, onda smatramo da je logično prihvatiti i ovaj, gde se predviđa da je disciplinska komisija drugostepeni organ. Prosto, logično je.
Na član 139. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Spasojević, Zlata Đerić i Miroslav Markićević. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 143. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Miković. Da li neko želi reč? (Da.)
U članu 25. Predloga zakona o javnom beležništvu definisani su uslovi za imenovanje javnog beležnika. Između ostalog, traži se da je položilo pravosudni ispit, ispit za javnog beležnika i da ima najmanje pet godina radnog iskustva u pravnoj struci posle položenog pravosudnog ispita. Moj amandman je da se umesto "javnobeležnički ispit može da polaže lice koje je završilo pravni fakultet i ima najmanje dve godine radnog iskustva na pravnim poslovima u javnobeležničkoj kancelariji, sudu ili advokaturi, odnosno tri godine radnog iskustva na drugim poslovima" doda još nekoliko reči "da javnobeležnički ispit može da polaže lice koje je završilo pravni fakultet, ima položen pravosudni ispit i koje je nakon polaganja ovog ispita radilo najmanje dve godine na pravnim poslovima u javnobeležničkoj kancelariji, pravosuđu ili advokaturi, odnosno tri godine na drugim pravnim poslovima". Možemo da polemišemo o tome da li po redosledu treba da se polaže pravosudni, pa javnobeležnički ispit. Smatram da je to korisno. Jer, javnobeležnička delatnost je jako važna i valjalo bi da svi oni koji pretenduju danas-sutra da budu beležnici, koji hoće da polažu taj ispit, treba da imaju i pravosudni ispit, mislim pre nego što polažu javnobeležnički ispit. Može i drugim redom – javnobeležnički pa pravosudni. Ali, smatram da kada lice koje ima prethodno pravosudni ispit bude polagalo javnobeležnički ispit, apsolutno će drugačije i dublje da razume suštinu pravnog sistema i svega ostalog, što može da doprinese kvalitetnijem obavljanju ove delatnosti, koja je jako važna za celu državu.
Na član 145. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Miroslav Petković, Jovan Palalić i Milica Radović. Gospođo Radović, imate reč.
Ovaj amandman je tehničke prirode. Smatramo da se njime unosi preciznija definicija i razlikovanje između usmenog i pismenog dela javnobeležničkog ispita, jer ovako kako je definisano ispada da ne postoji neka preterano velika razlika. Mi smatramo da u pismenom delu ispita treba da se proveravaju samo praktična znanja u sačinjavanju javnobeležničkih isprava, a da se na usmenom delu ispita proverava poznavanje pravnih instituta u vezi s javnobeležničkom delatnošću.
Na član 146. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković, Jovan Palalić, Milica Radović i Miloš Aligrudić. Da li neko želi reč? Ima reč gospođa Radović.
Iz teksta zakona nije jasno zašto komisija mora da ima šest članova ako jednog kandidata proveravaju i ispituju tri člana? Ne vidim razlog za ovakvo definisanje?
Na član 153. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Spasojević, Zlata Đerić i Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 173. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Srđan Spasojević, Zlata Đerić i Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 177. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Milica Radović, Miroslav Petković i Miloš Aligrudić. Da li neko želi reč? (Da) Ima reč gospođa Radović.
Smatramo da najveći problem ovog zakona upravo leži u prelaznim i završnim odredbama. Nije nam jasno i do sada nismo dobili odgovor na pitanje – zašto se pošlo za tim rešenjem da se u tom prvom mahu, u prvom ciklusu, imenuje 100 javnih beležnika, ako znamo da se javnobeležnička mesta određuju na osnovu kriterijuma teritorija osnovnih sudova? Takođe, ako znamo da tih osnovnih sudova danas u Srbiji ima 34, zašto predvideti rešenje koje predviđa 100 javnih beležnika? Naravno, mi ovde vidimo mogućnost velike zloupotrebe od strane onog koji je nadležan za imenovanje javnih beležnika, iz prostog razloga što smatramo da nema razloga za žurbu. Jer, ako se ne varam, ovaj zakon stupa na snagu 1. jula 2012. godine. Zašto prvo ne oformiti javnobeležničku komoru, pa onda izvršiti imenovanje preostalih javnih beležnika? Ovo posebno postavljam kao pitanje, zbog toga što je nejasno iz samog teksta zakona kako se uopšte vrši, koja su to merila i koji kriterijumi na osnovu kojih ministar imenuje javne beležnike? Jer, ovom pitanju je posvećeno svega pet članova, ako se ne varam, od 25-30, gde je samo u jednom stavu jednog člana predviđeno da će se uzeti u obzir uspeh na javnobeležničkom ispitu, pravosudnom ispitu i rezultati dosadašnjeg rada. Jednostavno, smatramo da postoji prevelika proizvoljnost u odlučivanju. Plašim se da ovde ne bude slična situacija koju smo imali i kod reizbora sudija.
Na član 178. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković, Jovan Palalić, Milica Radović i Miloš Aligrudić. Da li neko želi reč? (Da) Gospođa Radović ima reč.
To je ono pitanje koje sam takođe postavila u načelnoj raspravi – koji su to članovi konkursne komisije? Definisano je samo da konkursnu komisiju čine tri člana, ali nije nigde napisano i nije nigde određeno koja su to tri člana? U nekim zakonodavstvima, u zemljama koje imaju dugačku javnobeležničku tradiciju, konkursnu komisiju čine kako sudije najviših sudskih instanci u državi, tako i profesori pravnih fakulteta. Upravo zbog toga i naš amandman ide u tom pravcu. Mi smo predvideli da članovi konkursne komisije budu: jedan član ispitne komisije, jedan član Visokog saveta sudstva i jedan sudija Vrhovnog kasacionog suda.
Gospođa Malović ima reč.
Sastav komisije se nalazio u sličnom obliku kao što ste vi predložili amandmanom u nacrtu zakona koji je bio upućen ka Vladi iz Ministarstva pravde. Međutim, u mišljenju Sekretarijata za zakonodavstvo dobili smo stav da ne može zakonom da se određuje sastav komisije. Potpuno se slažem s vama da to treba da budu eminentni pravnici iz ovih institucija i ukoliko budem bila u prilici da imenujem komisiju, ona će biti upravo u takvom obliku. Što se tiče amandmana koji se odnosio na broj prvih beležnika koji treba da formiraju javnobeležničku komoru, to bi uvek bilo diskutabilno. Koji god broj da predložite, možda bi nečije mišljenje bilo da je veliki ili mali. Slažem se, možemo da polemišemo da li je 100 odgovarajući, da li je 34 odgovarajući itd. Vaša logika je bila da to bude prema broju osnovnih sudova, a s druge strane na to mogu da odgovorim da teritoriju jednog osnovnog suda čini više opština, pa da bi možda trebalo da u tom prvom broju bude veći broj. Uslovi koji će se koristiti prilikom imenovanja i tih prvih beležnika odnose se na svaki drugi redovan postupak imenovanja koji će biti od strane javnobeležničke komore, tako da ćemo nastojati to da ispoštujemo, a vi ćete naravno biti u prilici da vidite da li smo to učinili zaista ili ne.
Reč ima narodni poslanik Milica Radović.
Samo kratko. Vi imenovanjem prvih 34 javna beležnika ne zatvarate vrata daljim imenovanjima. Htela sam samo da kažem da bi mnogo transparentnije bilo u ovom trenutku ići za nekim ili povesti se nekim manjim brojem imenovanih javnih beležnika, dok svi organi koji bi trebalo da budu definisani u samom javnobeležničkom udruženju, odnosno organizaciji, ne budu oformljeni, jer ne vidim stvarno razlog za žurbu. Ako vi sada imenujete prvih sto javnih beležnika, a zakon počinje da se primenjuje tek od jula 2012. godine, ne vidim razlog zbog čega toliko mnogo ovlašćenja preuzimate na sebe, posebno u pogledu imenovanja, ono što je faktički najosetljivije u ovom predlogu zakona. Stvarno ne vidim razlog, a naravno, pri tom ne vidim razlog ni zašto je to broj sto. Zašto sam predložila 34? To je jedini kriterijum koji me je naveo na tako nešto na osnovu samog teksta zakona, jer ste rekli da se javnobeležnička mesta određuju na osnovu kriterijuma teritorije osnovnih sudova. Znači, osnovne sudove ste vi predvideli. Da li ima jedna, dve ili više opština, to je ono što ste vi predvideli reformom, odnosno mrežom sudova. Samo poštujem ono što je sada na snazi.
Na član 180. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Milica Radović, Miroslav Petković i Miloš Aligrudić. Da li neko želi reč? Gospodi Petar Jojić želi reč.
Samo bih vezano za beležnike zamolio ministra da objasni - hoće li se za tih sto primljenih beležnika smanjiti sto sudija i koliko je predviđeno da jedan beležnik ima u kancelariji, hoće li se za tri-četiri službenika po sudu smanjiti u sudovima? Šta je problem ovde? Ovde se plaćaju beležnici i sve troškove snose građani. Kada je to tako, hoćemo beležnika? Hoćemo. Hoćemo li manji broj sudija? U Engleskoj, 1.629 sudija imate. Ima beležničku službu. Pitam samo, oprostite, molim vas, na kraju smo - hoćemo li imati manji broj sudija kada uvodimo beležničku službu?
Gospođa Radović ima reč.
Mi stvarno ne vidimo razlog zbog čega je potrebno 15 meseci da prođe od dana stupanja na snagu ovog zakona da bi se donela javnobeležnička tarifa. To nije toliko komplikovan i kompleksan posao. Mislim da on može da bude donet mnogo ranije. Sada ćemo doći u vrlo čudnu situaciju, da ćemo u roku od godinu dana od stupanja na snagu ovog zakona imati imenovanih ukupno prvih sto javnih beležnika, da faktički nećemo imati donetu javnobeležničku tarifu. Znači, prosto mi nije jasno zbog čega se čeka 15 meseci. Za to vreme može da se napravi ceo nov set pravosudnih zakona, a ne da se donese ovakav jedan propis.
Na član 181. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jovan Palalić, Milica Radović, Miroslav Petković i Miloš Aligrudić. Gospođa Milica Radović ima reč.
Ovaj amandman smo podneli iz razloga što smo smatrali da je neophodno preciziranje člana 181. i dok se ne pređe na primenu ovog zakona ne treba ostavljati pravni vakuum u tekstu zakona, već ga treba precizirati. Amandman ima cilj da precizira da se ugovori o raspolaganju nepokretnostima u periodu do dve godine od dana početka primene ovog zakona mogu sačinjavati, odnosno dati pred sudom i dati drugim državnim organima.
Na član 182. amandman je podneo narodni poslanik Nenad Konstantinović. Vlada i Odbor za pravosuđe i upravu prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo predloga zakona. Pošto smo završili pretres o amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Dozvolite da se gospođi ministar i njenim saradnicima zahvalim na radu. Molim vas, sutra nam je ministarka tu, biće prilike da razgovaramo. Današnji rad je očigledno rezultirao kompetentnim sugestijama za koje je predlagač imao razumevanja, što se ogleda u značajnom broju usvojenih amandmana. Zahvaljujem. Nastavljamo rad sutra u 10.00 časova.