Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 2. Predloga zakona o udžbenicima i drugim nastavnim sredstvima. Suština mog amandmana je u tome da se reč „udžbenik“ zameni rečju „udžbenici“. Naime, ovo sam uradio iz razloga da bi se ovaj zakon o udžbenicima i drugim nastavnim sredstvima usaglasio sa zakonom o kojem smo juče razgovarali, znači zakonom o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Taj zakon o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja predviđa da iz jednog predmeta može biti veći broj udžbenika i to sam učinio iz tog razloga. U obrazloženju koje nam je dao ministar, koje je dostavljeno od strane Ministarstva, kaže se da je ovaj amandman nepotreban, jer zakonsko rešenje predviđa da može biti veći broj udžbenika. Ako je to tako, onda moram da podsetim gospodina ministra na zakon o udžbenicima i drugim nastavnim sredstvima, gde se kaže – obavezni deo udžbeničkog kompleta jesu osnovni udžbenik, radna sveska itd. Ako je to tako, onda bi u zakonu trebalo da se predvidi koji je to osnovni udžbenik. Ako imamo više udžbenika, onda ne znamo jednostavno koji je osnovni, a osnovni udžbenik može biti samo jedan. Zato smatram da su Vlada i ministar mogli da prihvati ovaj amandman, jer on u suštini ne menja ni koncepciju zakona niti remeti bilo šta drugo, osim što jasnije i preciznije definiše stvari o kojima je ovde reč.
Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Da li neko želi reč? Ne. Na član 2. amandman je podneo poslanik Saša Maksimović. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Maksimoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, poštovane dame i gospodo iz Ministarstva, amandmanom koji sam podneo na član 2. nakon stava 9. dodaje se novi stav 10. koji glasi: Udžbenik, udžbenički komplet i drugo nastavno sredstvo i pomagalo ne sme imati sadržaje koji su u suprotnosti sa Ustavom Republike Srbije, niti sme sadržati reklamne poruke i oglase“. Obrazloženje Vlade koje smo dobili je da se amandman ne prihvata jer su sadržaji udžbenika usaglašeni sa nastavnim planom i programom, a nastavni plan i program donosi se u skladu sa zakonom i ne smeju da budu u suprotnosti sa Ustavom, što praktično znači da se to podrazumeva. Gospodine ministre, mnoge stvari u Srbiji se nažalost „podrazumeva“. Podrazumeva se da i deca treba da uče iz kvalitetnijih udžbenika, što naravno nije do sada slučaj. Podrazumeva se da ti udžbenici budu prilagođeni uzrastu dece, a nisu. Da ne ponavljam primer koji sam koristio u raspravi u načelu, onaj sa polovinama, četvrtinama i bombonama, mogu navesti jedan izvrstan primer udžbenika veronauke za prvi razred, u kome se nalazi rečenica sastavljena od čak 56 reči. Poznato nam je da rečenica za ovaj uzrast ne sme da ima više od sedam reči. Dakle, 56 reči se nalazi u toj rečenici. Nisam siguran, gospodine ministre, ceneći vašu inteligenciju da vi ili ja možemo zapamtiti rečenicu od 56 reči, a ne deca u prvom razredu. Dakle, kod nas se sve nešto podrazumeva. To je takođe i izvrstan primer propusta Ministarstva. Na primer, evo kod nas pošto se podrazumeva da je sve u skladu sa Ustavom, podrazumeva se da i Predlog statuta Vojvodine bude u skladu sa Ustavom, pa on to nije. Istina još nije usvojen, ali u ovakvom obliku kakav je, on se podrazumeva da je u skladu sa Ustavom, pa ipak nije. Nažalost, stalno se nešto podrazumeva, ne bi trebalo da se podrazumeva, trebalo bi da piše. Bojim se da će neko ipak zaboraviti za taj ustav, pored svih zakona koje treba da pročita, da će zaboraviti šta piše u Ustavu i da će na kraju krajeva to promaći Ministarstvu. Ovo nije kritika u ovom trenutku, gospodine ministre. (Predsednik: Nema više vremena, govorili ste malo duže od dva minuta.) Nemam vremena više poslaničke grupe uopšte? (Predsednik: Nema više poslanička grupa vremena, sve ste potrošili.) Da li mogu samo da završim rečenicu? (Predsednik: Ima još jedan minut ovlašćeni predstavnik samo. Nije sporno, završite rečenicu.) Dakle, ne vidim nikakav problem da se ovaj amandman prihvati, jer ni u kom slučaju ne može da naruši zakon, već može samo da ga popravi, što se nadam da ćete ga i prihvatiti.
Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović, koji želi reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, poznato je da je udžbenik dugi niz godina bio dominantno sredstvo u nastavi, praktično od pronalaska štamparije i Gutenbergove epohe pa do danas ostao je nezamenljiv, a da bi udžbenik bio dobar i imao veliku upotrebnu vrednost, potrebno je da zadovolji kako kognitivne odnosno saznajne mogućnosti učenika, tako da ima i određene praktične, tj. aksiološke vrednosti. Stoga se član 4. u ovom predlogu zakona odnosi na princip jednakih mogućnosti i zabrane diskriminacije, pa sam u tom smislu predložio jednu promenu. Naime, član 4. kaže – udžbenici i druga nastavna sredstva svojim sadržajem i oblikom treba da omoguće sprovođenje principa jednakih mogućnosti devojčica i dečaka. Predlažem da se reči „devojčica i dečaka“ zamene rečju „učenika“, jer u nastavi se radi o učenicima koji su subjekti vaspitanja i obrazovanja, a ne devojčice i dečaci, koji mogu biti predškolskog uzrasta i da nisu obuhvaćeni školskom nastavom. Drugi razlog zbog čega sam ovo predložio jeste da bi se ovaj zakon usaglasio sa zakonom o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja, jer u tom zakonu se kaže da su svi termini u ovom zakonu izraženi u gramatičkom muškom rodu i da podrazumevaju prirodni muški i ženski rod na koji se odnose. Da bi ova dva zakona bila kompatibilna, predlažem da se usvoji ovaj moj amandman.
Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Izvolite, gospodine Saviću
Poštovani narodni poslanici, podneo sam amandmana na član 6. Predloga zakona o udžbenicima i drugim nastavnim sredstvima i to tako da se u drugom stavu doda jedna rečenica, da se izdavaču, odnosno licu koje uređuje udžbenike daju određene smernice. Ovde je Vlada odgovorila da je interes izdavača da obezbedi kvalitetne udžbenike i da zakonom ne treba ograničavati izdavača u pogledu izbora urednika. Naravno, moja ideja i moj amandman nije ni imao cilj da se ograniči izdavač kod izbora urednika, ali moj cilj je bio da se obezbedi što kvalitetniji udžbenik i ovo što sam predložio amandmanom sigurno bi doprinelo da udžbenik bude kvalitetniji. Naime, ovde se radi o izdavačima. Pre svega, mora da znamo, i zbog toga sam i podneo amandman, da primarni cilj izdavača nije da udžbenik bude što kvalitetniji, naravno jeste i to, ali primarni cilj svakog izdavača je profit, a ukoliko je profit primarni cilj, jer to su ljudi koji se praktično bave biznisom, a videćemo, od vremena koje je ostalo na raspolaganju kao ovlašćenom predstavniku govoriću i dokazati da je to tako, onda smatram da je trebalo usvojiti ovaj amandman i da bi to ipak doprinelo na neki način da udžbenici budu kvalitetniji i da izbor urednika od strane izdavača bude bolji.
Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Izvolite, gospodine Mijaljeviću.
Poštovano predsedništvo, u članu 6. stav 1. tačka 2) posle reči: „urednika“ dodaju se reči „koji je dokazani stručnjak“. Amandmanom se predlaže dodavanje navedenih reči u smislu određivanja kvalifikacije urednika. Obrazloženje Vlade je sledeće – amandman se ne prihvata jer je interes izdavača da obezbedi kvalitetne udžbenike, što podrazumeva i kompetentnog urednika sa najvišim stepenom obrazovanja i odgovarajućim radnim iskustvom, te zakonom ne treba ograničavati izdavača u pogledu izbora urednika. To bi bilo kad bi mi živeli u nekoj uređenoj zemlji. Međutim, gospodo, interes izdavača jeste da obezbedi što kvalitetnije udžbenike. Međutim, interes izdavača je i da proda proizvedene udžbenike, naravno, i da proizvede što veći broj udžbenika. Sve ovo navodim zbog toga što se naša država nalazi u stanju divljeg kapitalizma ili još preciznije banditizma. Vaši koalicioni parteri su odgovorni za ambijent u kome se nalazimo, a to je nekontrolisana i beskrupulozna trka za što većom zaradom. U takvoj situaciji naravno opada i kvalitet. Zbog svega ovoga, smatram da je neophodno preciznije zakonsko određenje, a i sami ste svesni koliko imamo isfabrikovanih fakulteta, pa čak i nekih privatnih univerziteta, i ko sve dobija titule magistra i doktora nauka. I ovde u sali imamo tako neke koji po Novom Sadu za tri meseca diplomiraju, magistriraju, a za šest doktoriraju. Sad zamislite da jedan takav stručnjak potpisuje kao recenzent ili kao pisac neki udžbenik na kome treba da se školuju generacije i generacije budućih stručnjaka za određena pitanja. Zbog svega toga smatramo da u zakonu treba biti preciznija odrednica o stručnosti, o onome ko stoji iza udžbenika, sa koliko naučnih radova itd.
Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Izvolite, gospođo Jocić.
Na Predlog zakona o udžbenicima i drugim nastavnim sredstvima u delu dozvola za izdavanje udžbenika ispred poslaničke grupe SRS podnela sam amandman na član 6. stav 1. da se posle tačke 2) (koja inače glasi – urednika za odgovarajući predmet u osnovnom obrazovanju i vaspitanju, odnosno za predmet ili stručnu oblast u srednjem obrazovanju i vaspitanju) – dodaje nova tačka 3) koja glasi – najmanje pet godina iskustva na poslovima izdavačke delatnosti i ako posluje pozitivno. U obrazloženju amandmana kaže se da se ovim amandmanskim izmenama štiti izdavačka struka čijirad obezbeđuje kvalitetne i operativne udžbenike, štiti se naučni i stručni kvalitet udžbenika od kvazinaučnih, nestručnih i nepedagoških uticaja. Smatram da je ovaj amandman trebalo prihvatiti jer je normalno da se zakonom traži određeno iskustvo i stručnost u izdavačkoj delatnosti, naravno da bi nam udžbenici bili kvalitetniji.
Na član 6. amandman je podneo narodni poslanik Miletić Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 6. amandman jepodneo narodni poslanik Jon Magda Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman jepodneo poslanik Goran Mihajlović. Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili su amandman i on je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 7. amandman u istovetnom tekstu podneli sunarodni poslaniciJon Magda i Miletić Mihajlović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 9. amandman su zajednopodneli narodni poslanici Zlata Đerić i Aleksandra Ilić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman jepodneo narodni poslanik Slađan Mijaljević, koji želi reč. Izvolite.
U članu 11. stav 1. dodaju se reči „ili neposrednim angažovanjem autora“, mi to brišemo. Amandmanom se predlaže brisanje navedenih reči u Predlogu zakona da bi se izbegle moguće zloupotrebe, mada i sami znate da izdavači upravo imaju određeni monopol i vrše određeni vid zloupotrebe nad autorima i tako što im zarobe tekst, drže ga po nekoliko meseci ili od nekoliko autora sakupe njihove tekstove, a zatim se to preradi i da nekom svom autoru da objavi i da stoji kao potpisnik određenog udžbenika ili određene knjige. Zbog svih ovih stvari i mogućih zloupotreba koje se zaista dešavaju u izdavaštvu, i ko god se malo bavi izdavaštvom zna koliko su autori u podređenom položaju u odnosu na izdavače i koliko imate izdavača koji možda u životu nisu pročitali ni 10 knjiga otkako su završili osnovnu školu, a danas imaju štamparije i prodajne prostore, i izdaju na desetine naslova godišnje, te upravo zbog togakažem da u ovom članu i u mnogim drugim članovima treba biti još određenija i preciznija zaštita autora. Jer neko se školuje decenijama, postaje stručnjak, iza njega stoji desetine i desetine naučih radova i onda neko ko je završio školu za mesara, a posrećilo mu se da ima štampariju i da ima registrovanu izdavačku delatnost, može da ucenjuje nekoga ko je proveo 20 godina na nekim studijama itd. Mislim da zakon mora u nekim tačkama da bude još precizniji.
Na član 12. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Nikola Savić. Izvolite, gospodine Saviću. Ne želite. Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Miroslav Markićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Aleksandra Ilić. Gospođa Zlata Đerić ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, poštovana predsednice, podneli smo amandman na član 14. stav 2. da se posle reči "zavoda" dodaju reči "a po pribavljenom i obrađenom mišljenju prosvetnih radnika". Mislim da nigde nije toliko važno koliko u školskom sistemu što više konsultovati i uključiti stručno mišljenje upravo onih koji najviše koriste udžbenike, kojima su udžbenici u stvari osnovni alat ili oruđe, a to su prosvetni radnici. Oni su najkompetentniji i najpozvaniji da daju sud o udžbenicima upravo zbog toga što nam se u praksi događalo ne samo da imamo manjkave udžbenike, nego se događa da imate udžbenik sa materijalnom greškom. Kada imate udžbenik sa materijalnom greškom, onda imate problem i autoriteta, imate problem falsifikata materije koju predajete. To bitno kompromituje oblast u kojoj se nađete u tom trenutku. Znate, dete kada se nađe između autoriteta učitelja i nastavnika i onoga što piše u udžbeniku, teško da se može opredeliti u tom slučaju kome će da veruje. Vrlo vam je teško objasniti da neko ko piše knjige može da napravi grešku. To se u tom uzrastu ne sme događati. To je jedna od stvari zbog koje smatram da treba konsultovati struku, upravo izvođača radova na terenu, kako bismo to rekli. Ono što se tiče samog tržišta, zakonitosti tržišta, nažalost, u produkciji udžbenika nisu garant kvaliteta i podizanje kvaliteta, nego su vrlo često garant korupcije i vrlo često obezbeđuju upravo takvo sebi tržište. Mi znamo da knjiga nije profitabilno sredstvo, ali udžbenik još uvek jeste. U štampanju, u ovakvoj produkciji štampanja, štamparima i izdavačima udžbenik jeste jedan od retkih izvora mogućih većih i značajnijih prihoda i tu se ne biraju sredstva da se dođe do sigurnog tržišta. Znamo koliko je to tržište, znamo koliki su tiraži udžbenika i to u ovakvom stanju nije neznačajan element. Ono o čemu sam govorila i ponovo moram da skrenem pažnju i gospodinu ministru i saradnicima u Ministarstvu, govori se ovde o udžbeničkim kompletima, da se taj broj udžbenika koji deca moraju da nose smanji, da se deca rasterete, da mi imamo zaista, i to se samo konstatuje godinama, u prvom, trećem, petom, sedmom razredu obavezne sistematske preglede, a da se napravi i javno objavi informacija o tome koliko dece u kom uzrastu ima problema sa krivljenjem kičme, koliko dece sa ravnim stopalima itd, svi oni problemi koji dolaze od prekomernog svakodnevnog izlaganja prekomernom opterećenju kičmenog stuba. Dakle, nama treba da bude cilj obrazovano dete, a ne osakaćeno dete. Naravno, treba da nam bude cilj zdravo i srećno dete. To je ono što o udžbenicima i o tim kompletima treba da vodimo računa. Već dugo vremena se sporimo u samoj prosveti da li je uputno imati udžbenik u koji se piše, to su tzv. radne sveske, to je udžbenik koji ne može da se koristi u više generacija. Znači, on završava svoj vek sa jednim izdavanjem, sa jednom godinom upotrebe i to je udžbenik čiju upotrebu treba preispitati, i u kojoj meri i u kojim predmetima je opravdana njegova upotreba. S obzirom da su svi u radnim sveskama pronašli fantastičan izvor zarade, upravo zbog te tehnologije njene upotrebe, to je nešto što treba svakako preispitati, proveriti, ono što volim da kažem, podvrgnuti sumnji. Značaj udžbenika nije mali, uticaj udžbenika na formiranje svesti deteta nije neznačajan. Upravo zbog toga pozdravljam donošenje ovog zakona, ali zaista nigde kao u ovom zakonu nije potrebno sprovesti strogu kontrolu šta sve može da ponese naziv udžbenika i kolika je njegova moć. Kroz ovaj zakon i kroz Nacionalni savet, koji bi trebalo da da mišljenje na udžbenike, svakako treba voditi računa šta jeste naš nacionalni interes i kako ga vaspitavati kod mladih generacija. Dakle, ovo je nešto na čemu treba graditi i državnu politiku, u svakom slučaju, jer znate kada je svojevremeno Nebriha otišao kod Elizabete I, španske kraljice, kao najmoćnije oružje u osvajanju novog sveta znate šta joj ponudio, gramatiku kastiljanskog jezika i rekao je - time ćemo osvojiti novi svet. Bio je u pravu.
Gospođo Đerić, vreme preko dva minuta predviđeno za amandman da li želite da ide na ime vremena vas kao predstavnika poslaničke grupe ili od vremena grupe? Od ovlašćenog predstavnika, u redu. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Igor Bečić. Izvolite, gospodine Bečiću.
Dame i gospodo poštovani građani, u ime poslaničke grupe Napred Srbijo - SNS, podneo sam amandman na član 15. koji glasi da izdavač podnosi Ministarstvu zahtev za odobrenje udžbenika u roku od 60 dana od dana donošenja novog nastavnog programa. Uz zahtev, izdavač u tri primerka podnosi elaborat sa grafički, likovno i tehnički oblikovanim rukopisom udžbenika. Ministarstvo dostavlja Zavodu rukopis udžbenika, sa dokumentacijom iz stava 2. ovog člana, radi davanja stručne ocene kvaliteta rukopisa i udžbenika.
Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami, Donka Banović i Milica Vojić-Marković. Izvolite, gospodine Šami.
Gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pre svega da ponovim ono što smo kazali prilikom načelne rasprave. Utisak poslanika DSS je da je ovo, za razliku, nažalost, od onog prethodnog zakona, korektno napisan zakon, rekao bih sa dobrim namerama da se reguliše jedna oblast koju, iz sopstvenog iskustva znam, da je jako teško regulisati. verujem da će vreme pokazati nešto što niko od nas sad trenutno ne vidi, da tu ima nekih stvari koje će verovatno u nekoj perspektivi biti popravljene, ali činjenica je da je ovo bila jedna potpuno neregulisana oblast, u kojoj se dešavalo proteklih, neću da kažem godina, nego decenija, sve i svašta. Napisao sam 13 udžbenika za razne kategorije škola i fakulteta i znam veoma dobro čega sve ima u izdavačkoj delatnosti kada su u pitanju udžbenici. DSS je podnela ukupno pet amandmana na ovaj zakon, mi ćemo govoriti o njima. U ovom slučaju, podneli smo amandman na član 15. stav 1. i odmah da kažem, nesumnjivo je da taj stav 1. valja menjati. Naš amandman nije prihvaćen, ali je prihvaćen amandman gospodina Magde, koji je suštinski isti. DSS je ozbiljna stranka bez obzira i nama je bitno da popravimo zakon, bez obzira ko je autor amandmana koji je prihvaćen, tako da nema potrebe da vam dodatnom obrazlažem ovaj amandman, jer je amandmanom gospodina Magde praktično ispravljen jedan jako loš stav, ne vredi sad ni kritikovati.
Na član 15. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Gospođo Jocić, da li želite? Izvolite.
Na Predlog zakona, u delu odobravanja udžbenika, ispred poslaničke grupe SRS podnela sam amandman na član 15. stav 1. gde se broj "60" zamenjuje brojem "90", tako da bi prvi stav ovog člana glasio - da izdavač podnosi ministarstvu zahtev za odobravanje udžbenika u roku od 90 dana od dana donošenja nastavnog programa. Kao i prethodni kolega, mislim da je rok od 60 dana stvarno kratak iako izmene nastavnog programa mogu biti neznatne, tako da je u takvim slučajevima možda i moguće uraditi novi udžbenik za ovoliko vreme, ali izmene programa mogu biti i korenite, tako da je rok od 60 dana stvarno kratak da bi udžbenik bio kvalitetan. Rok bi morao da bude duži, ako želimo da taj udžbenik bude usklađen sa novim nastavnim programom, da bi se izbegle sitne greške koje mogu vrlo negativno da utiču na kvalitet udžbenika.
Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jon Magda, Dragomir Cimeša, Miodrag Stoilović i Aleksandar Janković. Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili su ovaj amandman i on je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 15. amandman je podneo poslanik Goran Mihajlović. Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili su ovaj amandman i on je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 16. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Aleksandra Ilić. Gospođa Zlata Đerić želi reč?
U članu 16. predvideli smo da se stav 3. i stav 4. brišu, jer smatramo da nije dobro zakonom predvideti da zavod ne uradi svoj posao zbog kog je osnovan. U tom slučaju zavod ne postoji, zavod svoje poslove mora da uradi i to na vreme. U slučaju ovakvih propusta treba preispitati razloge postojanja zavoda, jer zavod ne čini jedan čovek, to je institucija koja je osnovana da svoje poslove uradi. To bi bilo isto kao kad biste rekli - ako škola ne u junu ne podeli knjižice i ne zaključi ocene, onda treba to da uradi ministar. Ne može se zakonom predvideti jedan mnogo manji zadatak da se ne uradi na vreme i zato smatramo da stavove 3. i 4. treba izbrisati, jer nam inače nisu potrebni zavodi.
Na član 17. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jon Magda, Dragomir Cimeša, Miodrag Stoilović i Aleksandar Janković. Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili su ovaj amandman i on je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zlata Đerić i Aleksandra Ilić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami, Donka Banović i Milica Vojić-Marković. Gospodin Šami.
Meni je žao što smo juče bili u nedostatku vremena na Odboru za prosvetu, pa nismo mogli do kraja da se razjanimo oko ovog amandmana. Sada ću pokušati i molim gospodina ministra da razmisli još da li će ovaj amandman da prihvati. Mislim da ga valja prihvatiti. Radi se o članu koji definiše proceduru vezanu za recenziju udžbenika, odnosno definiše sukob interesa ko može, ko ne može da bude recenzent. U Predlogu zakona prvi stav glasi: Radi sprečavanja sukoba interesa u postupku stručne ocene kvaliteta rukopisa udžbenika lice koje učestvuje u tom postupku, pre početka rada potpisuje izjavu (sad pazite) da nije autor tog udžbenika, odnosno da nije sa autorom rukopisa ili izdavačem koji ima licencu povezano lice. Sve ovo što je ovde napisano stoji i treba da stoji, ali nije obuhvaćen jedan kontraslučaj. Vi polazite od pretpostavke da ako sam autor rukopisa ili koautor ne mogu biti recenzent, ili ako sam s autorom u nekom povezanom odnosu ne mogu biti recenzent. To je sve u redu, ali ima i sledeća stvar, mogu biti autor nekog već postojećeg konkurentskog udžbenika i takođe ne mogu biti recenzent, jer imam interes da napišem negativnu recenziju. Obuhvatili ste, da kažem, pozitivna muvanja, ali niste obuhvatili negativna muvanja. Mi smo predložili amandman da se doda - da nije autor postojećeg konkurentskog udžbenika. Juče ste rekli na Odboru da je to obuhvaćeno ovim članom zakona, ali ne vidim da je obuhvaćeno. Molim vas da razmislite da popravimo tekst ovog zakona.
Na član 20. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Ne želi niko reč. Na član 21. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami, Donka Banović i Milica Vojić-Marković. Da li želi neko reč? Izvolite, gospodine Šami.
Član 21. definiše nadležnost za odobravanje udžbenika na teritoriji AP i kaže da organ AP nadležan za poslove obrazovanja itd. odobrava udžbenike 1) za jezike nacionalnih manjina i 2) za pojedine predmete od interesa za nacionalne manjine, i to sporazumno sa ministrom. DSS misli da i ove udžbenike valja da odobrava ministar. Oblast udžbenika je jedna vrlo specifična oblast i mislim da pod jednakim uslovima za sve treba da ministar odobrava udžbenike. Objasniću šta to znači. Prema ovome što je ovde napisano, udžbenike za, npr. Albance na jugu Srbije ili za muslimane u Sandžaku, ili za Vlahe u istočnoj Srbiji odobrava ministar, a udžbenike za npr. Slovake ili Mađare koji žive u AP Vojvodini odobrava Pokrajina. Ne vidimo razloga zašto bi trebalo praviti tu bilo kakvu razliku. I te udžbenike, po našem dubokom uverenju, treba da odobrava ministar, doduše može konsultovati, i verujem da bi svaki ministar to i radio, nadležne organe AP. Mi smo predložili da se ovaj član briše i da nema potrebe da se ovo na ovakav način reguliše.
Na član 21. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Zoran Babić. Izvolite, gospodine Babiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe Napred Srbijo SNS podneo sam amandman na član 21. Predloga zakona o udžbenicima i drugim nastavnim sredstvima. Ovim amandmanom, kao što je i kolega Šami rekao, predviđa se da ministar nadležan za poslove obrazovanja, a ne organ AP, odobrava izdavanje i korišćenje udžbenika na teritoriji AP, a na predlog nadležnog saveta i prethodno pribavljenog mišljenja nacionalnog saveta nacionalne manjine. Razlozi za prihvatanje ovog amandmana leže u dve činjenice, i to: članom 13. Predloga zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina jasno se kaže: ''Ako se obrazovno-vaspitni rad ostvaruje na jeziku nacionalne manjine, Nacionalni prosvetni savet predlaže ministru nadležnom za poslove obrazovanja davanje odobrenja za korišćenje udžbenika i nastavnih sredstava čiji sadržaj izražavaju posebnosti nacionalne manjine uz prethodnu saglasnost nacionalnog saveta.'' Gospodine ministre, da li vi sedite u istoj Vladi Republike Srbije sa gospodinom Čiplićem, koji je za istu nadležnost predvideo vas, a vi ste predvideli organ AP? Da li je ovo možda još jedan primer disharmonije u Vladi Republike Srbije? Da ironija bude veća, oba ova predloga zakona, i Predlog zakona o udžbenicima i drugim nastavnim sredstvima, i Predlog zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina se nalaze u proceduri na istoj sednici Narodne skupštine. Drugi razlog zbog kojeg bi trebalo da prihvatite ovaj amandman je u činjenici da se izbori za nacionalni savet, po članu 29. stav1. Predloga zakona o nacionalnim savetima nacionalnih manjina, zasnivaju na principima slobode izbora, jednakosti izbornog prava, periodičnosti izbora i principu tajnog glasanja. Članovi nacionalnih saveta manjina ne moraju neophodno biti i ličnosti stručno vezane za ovu oblast, pa zbog toga i ne mogu ni predlagati izdavanje udžbenika, ali mogu davati mišljenja vezana za odobravanje udžbenika, što je ovim amandmanom i predviđeno i zbog toga vas pozivam da u danu za glasanje prihvatite ovaj amandman.
Na član 21. amandman su zajedno podneli poslanici Zlata Đerić i Aleksandra Ilić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami, Donka Banović i Milica Vojić-Marković. Gospodin Šami.
Radi se naravno o ovoj istoj ideji koju smo obrazlagali i na član 21. Naime, ovde se u članu 24. govori o rešenju o odobravanju udžbenika na teritoriji autonomne pokrajine. Ceo član glasi ovako – organ autonomne pokrajine nadležan za poslove obrazovanja donosi rešenje o odobravanju udžbenika na teritoriji autonomne pokrajine, shodno odredbama člana 22. i 23. ovog zakona. Ne vidim da to treba da radi organ autonomne pokrajine. Predložili smo da se ovaj član kao nepotreban briše. Ponavljam, jako je važno da u tom celokupnom postupku izdavanja udžbenika ministar ima poslednju reč. Znate, tih udžbenika je ipak samo konačno mnogo i nije to neki dodatni posao za gospodina ministra, bez obzira ko bio ministar.
Na član 28. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Riza Halimi. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami, Donka Banović i Aleksandar Pejčić. Gospodin Zoran Šami.
Član 28. govori o odobravanju stranog udžbenika. Odmah da kažem, DSS nema problem sa stranim udžbenicima. Znam da postoji određen odijum u našoj javnosti prema stranim udžbenicima. Doduše, treba biti oprezan u nekim oblastima ako se radi o nekim oblastima gde bi se na neki drugi način interpretirala istorija ili književnost itd. Ima nekih oblasti koje su osetljive i gde treba biti oprezan, ali ima brojnih oblasti gde je sasvim svejedno da li je udžbenik napisan u Srbiji, Švedskoj, Kini, Argentini. Njutnovi zakoni gravitacije su isti svuda ako je reč o fizici, ili neka trigonometrija isto je svuda ako je reč o matematici itd. Dakle, nemamo nikakav problem sa stranim udžbenicima. Međutim, u skladu sa ovim o čemu smo na prethodna dva amandmana govorili, predložili smo da se u ovom članu izbriše stav 3. koji kaže – organ nadležan za poslove obrazovanja na teritoriji AP, na obrazložen zahtev odgovarajućeg stručnog organa u školi, može da odobri udžbenik za odgovarajući predmet i razred na teritoriji AP. Čekajte, da se vratim na početak. Naprimer, treba da se odobri udžbenik matematike na vlaškom jeziku, koji je neko napisao sa strane, to će raditi ministar u skladu sa ovim zakonom, a ako je udžbenik iz matematike napisan na rusinskom jeziku, onda će to raditi organ AP. Tu ne vidim nikakvu logiku. Mislim da ovde isključivu nadležnost treba da ima ministar i da organ AP tu nema šta da traži. Doduše, tu je problematično i sledeće. Kaže – organ na teritoriji AP će na obrazložen zahtev odgovarajućeg stručnog organa u školi. Znate šta, odobravanje udžbenika ide po nekoj proceduri, ne može da bude meritorno mišljenje nekog nastavnika u nekoj seoskoj školi. To može biti i seoska škola, da se razumemo. Prema tome, mislim da ovo nije dobro uređeno i ponavljam da DSS insistira da sve udžbenike na teritoriji Srbije, po jednakoj proceduri koja je ovde predviđena i opisana korektno, uradi ministar nadležan za poslove prosvete, u ovom slučaju ministar prosvete.
Na član 31. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jon Magda, Dragomir Cimeša, Miodrag Stoilović i Aleksandar Janković. Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 31. amandman je podneo poslanik Saša Maksimović. Da li neko želi reč? Izvolite, gospodine Maksimoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandman koji sam podneo bi podrazumevao da se u članu 31. nakon tačke 5) doda nova tačka 6) koja glasi: „Priručnici za nastavnike“. Istini za volju, gospodine ministre, jeste vi Predlogom zakona predvideli to pod „ostala nastavna sredstva“. To sam predvideo da bude pod niskotiražnim udžbenicima. Niste se složili s tim. Da vas podsetim šta se sve podrazumeva pod tim niskotiražnim udžbenicima.Dakle, udžbenici na jezicima nacionalnih manjina. Dalje, niskotiražni udžbenik je primeren potrebama učenika sa smetnjama u razvoju i invaliditetom. Ne mogu da vas ne podsetim da niste ispravili, iako su poslanici SNS insistirali, grešku što ste posebno nadarenu decu svrstali u one sa smetnjama. Da vas podsetim, to je član 77. Zakona o osnovama sistema obrazovanja, i to je nedopustivo. Ne sme se dozvoliti situacija koja je bila ranije. Vraćam se na priču sa priručnicima za nastavnike. Sada se, recimo, dešava da u jednoj školi dva odeljenja istog razreda koriste različite udžbenike. Koliki je to problem za decu koja pređu iz škole u školu ili iz grada u grad? Postavlja se još pitanje, em što su različiti udžbenici, em nastavnici imaju drugačiji sistem predavanja, deca jednostavno nemaju šansu da se snađu u novoj školi.
Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Slađan Mijaljević. Da li neko želi reč? Gospodin Mijaljević.
U ime SRS podneo sam amandman da se u članu 32. tačka 3) menja i glasi – učini udžbenik dostupnim prodajnoj mreži, najkasnije 15 dana pre početka školske godine. Obrazloženje je – amandmanom se predlaže izmena navedenog stava Predloga zakona zbog toga što je praska pokazala da veliki broj roditelja nabavlja udžbenike svojoj deci znatno pre početka školske godine. Ne sme se dopustiti da se roditelji izlažu novim troškovima kada počne školska godina. Znači, jedno suvislo obrazloženje. Vlada je odgovorila – amandman se ne prihvata jer je država obavezna da na dan početka školske godine obezbedi udžbenike za sve učenike. Rešenje iz Predloga zakona propisuje da udžbenik treba da bude dostupan prodajnoj mreži najkasnije na dan početka školske godine, što ne isključuje mogućnost da udžbenik bude dostupan i pre ovog roka. Naravno, ali nemojte zaboraviti mi živimo u Srbiji, gde imamo manir da sve radimo zadnjeg dana ili poslednji minut nekog zakazanog roka. Zbog velikih potreba nabavka može trajati po dve-tri nedelje. Stalno gledamo te slike gde su kolone i kolone roditelja i dece ispred knjižara nekog petog, šestog, desetog, petnaestog, pa i 20. septembra da bi se nabavili određeni udžbenici. Nemojte zaboraviti i to da je to vreme kada su se ljudi vratili sa godišnjih odmora, da je to vreme kada treba obezbediti potrebe za jesen i zimu, dakle ogrev, zimnicu i ostalo. Mislim da se naše porodice ne nalaze u takvoj ekonomskoj situaciji da možemo sve ove potrebe da namirimo u roku od dve-tri nedelje. Dakle, trebalo bi malo rasteretiti neke stvari tamo gde se može. Tako da ovaj rok treba pomeriti makar 15 dana ranije.
Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Izvolite, gospodine Mihajloviću.
Normalno je da svi koji se bave bilo pisanjem, bilo štampanjem, bilo distribucijom, odnosno prodajom udžbenika imaju prirodnu težnju da taj udžbenik bude izdat u što većem tiražu. Međutim, postoje specijalne okolnosti kao što su udžbenici na jezicima nacionalnih manjina, onda ogledni udžbenici ili udžbenici za specijalne predmete ili specijalne svrhe, koji iz razumljivih razloga ne mogu biti štampani u velikim tiražima, pa u tim situacijama potrebno je da se isti štampaju u mnogo manjem tiražu, što je nekada ekonomski neisplativo za izdavače i to su ti tzv. niskotiražni udžbenici. Pošto većina izdavača izbegava da ih štampa, propisano je da u određenim okolnostima kada se raspiše konkurs izdavač mora da bude odabran i kada se prođe sva ta propisana procedura, o kojoj je govorio moj kolega Slađan Mijaljević u okviru prethodnog amandmana, onda član 33. Predloga zakona o udžbenicima kaže da izabrani izdavači niskotiražnih udžbenika imaju obavezu da ih objave najkasnije na dan početka školske godine. Pošto je nastava jedan organizovan proces, kako u prostoru, tako i u vremenu, predlažemo da se ova reč - objave, zamenjuje rečju - da ih učine dostupnim prodajnoj mreži, jer nije dovoljno da udžbenik bude samo objavljen, nego na dan početka školske godine mora da bude spreman za prodaju, kako bi bio dostupan korisnicima kojima je namenjen. Stoga se nadam da će gospodin ministar ponovo da razmotri ovaj amandman jer je sasvim logičan i u interesu je učenika koji će taj udžbenik da koriste.
Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Nikola Savić. Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili su amandman, pa konstatujem da je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 39. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jon Magda, Dragomir Cimeša, Miodrag Stoilović i Aleksandar Janković. Vlada i Odbor za prosvetu prihvatili su amandman, pa je postao sastavni deo Predloga zakona. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi završnu reč ili neko ko nije iskoristio svoje pravo? Gospodin Šami, izvolite.
Neću dugo govoriti, samo da podsetim gospodina ministra da mi duguje odgovor za amandman na član 4. zakona kojeg smo juče raspravljali. Očigledno nemate nameru da uvedete odredbu po kojoj decu valja učiti patriotizmu, istorijskim, kulturnim i socijalnim pričama zemlje Srbije, malo sam parafrazirao amandman. To je očigledno vaš definitivan stav, ali bih jako voleo da čujem obrazloženje, pa vas molim ako vam nije teško da mi to date.
Gospodin Žarko Korać.
Gospođo predsednice, gospodine ministre, poštovani narodni poslanici, rekli smo da ćemo podržati ovaj zakon zato što praktično sankcioniše već postojeće stanje, a to je da više nema monopola Zavoda za izdavanje udžbenika. Promenio se društveni, ekonomski sistem u ovoj zemlji i ima dosta privatnih izdavača. Ovaj zakon u stvari reguliše jednu veoma važnu oblast koja ne izgleda tako laicima sa strane važna, ali je u suštini od ogromne važnosti, jer su to udžbenici iz kojih uče naša deca i uče svi u ovoj zemlji. Nimalo nije svejedno iz kakvih udžbenika uče, ko ih piše, pod kojim uslovima se ti udžbenici odobravaju i ovaj zakon prvi put reguliše jednu oblast koja je, ruku na srce, poslednjih osam ili devet godina haotična, ko sme da izdaje, ko se sve bavi izdavanjem udžbenika, jer izdavanje udžbenika je vrlo profitabilan posao. Svake godine se štampa toliko i toliko. Izdavaštvo je jedan od najboljih poslova, ako možete da zadovoljite uslove. Taj zakon je bio preko potreban i veoma je dobro da je ovaj zakon urađen. Urađen je na način da je, uz ove izmene koje su usvojene, vrlo teško imati neku suštinsku primedbu. Pošto ono što sledi iz ovoga jeste da Ministarstvo napravi mnogo još težu stvar, a to je kriterijume kvaliteta udžbenika. Šta je kvalitet, jer je to sledeći korak koji je vrlo težak, i formalni i suštinski uslovi da bi udžbenik mogao da se smatra dobrim, jer od toga zavisi u ogromnoj meri kvalitet nastave. Nadam se da će Ministarstvo u nekom razumnom vremenu, znam da postoji jedna grupa koja to radi, znam da je čovek koji bi trebalo da vodi taj posao, jedan od mojih starijih kolega sa odeljenja za psihologiju je više nego kompetentan za tu temu. Od velike važnosti za ovu zemlju je kvalitet udžbenika. Bilo je poslanika koji su ukazivali na neke gluposti u udžbenicima, počevši od toga da možete imati gluposti i netačnosti, do toga da nisu pedagoški i korektno sastavljeni, do toga da ne uvažavaju razvojne intelektualne faze deteta, da traže od deteta da nauči nešto što ne može da nauči, s obzirom na nivo svog intelektualnog postignuća. Mislim da je to od ogromne važnosti. Znam da u Ministarstvu to znaju, ovo više govorim zbog javnosti i povoda, odnosno skupštinske rasprave, ali sledeći važan korak za ovu zemlju je da dobije jedanput i formalizovane kriterijume, odnosno da se precizno utvrdi šta udžbenik može, a šta ne može da ima. Često govorimo o ideološkoj konfuziji, s tim završavam, u udžbenicima kod nas. To se posebno odnosi na udžbenike istorijske nauke, ali i u drugim udžbenicima ima jako mnogo stvari. Navešću samo primer, usvojili smo Zakon protiv diskriminacije. Da li znate da analize našeg Instituta za psihologiju pokazuje da u nekim udžbenicima se veoma snažno podržava diskriminacija žene, pa onda imate da su žene uvek u zanimanjima domaćica, a muškarac je lekar, inženjer, direktor. To su stvari o kojima se treba ozbiljno voditi računa, kakvu sliku polova, odnosno razlika dajemo u udžbenicima. To su stvari moderne, neophodne ovom društvu o kojima jako moramo da vodimo računa. Uzgred budi rečeno, tamo se uvek baka prikazuje kao starica u crnini, a kao što znate danas baka više ne izgleda tako. Neke stvari se moraju promeniti, zato bih uputio još jednu molbu Ministarstvu da što pre uradi te kriterijume, jer su oni direktan nastavak ovog zakona koji je osnova svega.
Gospođa Zlata Đerić.
Poštovani gospodine ministre, samo kratkih par sugestija. Svakako očekujemo od ovog zakona da bude praćen u svojoj primeni, da ga dosledno primenjujete, a ono što je važno za vas kao ministra i za vaše Ministarstvo to je da pratite udžbenike i to njihov život na terenu. Ono što sam vam sugerisala kroz jedan amandman znači da se redovno informišete u struci ili preko struke, preko onih koji udžbenike koriste. Bitne su vam te informacije. One usmeravaju i izdavače i autore udžbenika kako udžbenik treba kasnije da izgleda, jer udžbenik, to smo već napomenuli složiću se s prethodnim govornikom, svakako formira svest. Zato udžbenik nije knjiga. On je udžbenik. Njegov sam naziv to govori. Svakako da se obrati pažnja na onaj paraizdavački svet ili paraudžbenike, koji se pojavljuju na mala vrata u školstvu, donose velike prihode, vrlo su problematični često, a imate zanimljiv posao koji se ipak desio i koji je doneo veliki profit, a nije opravdao profit koji je doneo. To su zbirke za polaganje prijemnog ispita u osmom razredu. Svi znamo koliko su realno koštale. Posle nekoliko godina kada se ponavlja ista zbirka, u njoj se promene samo dva ili tri pitanja, neopravdano su bile skupe za roditelje i neopravdano veliki prihode su donele onima koji su ih štampali, tako da treba obratiti pažnju na to, verujte da su roditelji to preračunali, i broj udžbenika, i broj štampanih zbirki i njihovo dva puta plaćanje, tako da obratite pažnju na takve stvari. Biće vam zahvalni i struka i roditelji.
Reč ima gospodin Nikola Savić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ne mogu a da ne primetim da ste vi i vaša ekipa koja je radila na ovim udžbenicima, pre svega na analizi amandmana koje su podneli narodni poslanici, uložili veliki napor i to govori i činjenica da ste usvojili veliki broj amandman, među kojima je, naravno, veliki broj amandmana SRS. Ne čudi me što je usvojen ovako veliki broj amandmana na ove zakone, jer prosvetni radnici su obrazovani ljudi i oni su ovde te amandmane pisali, sa idejom da se zaista popravi ovaj zakon. Činjenica da ste usvojili ovoliki broj amandmana, automatski ne znači da su zakoni dobri. Pre svega, imam primedbe na ovaj zakon o udžbenicima i drugim nastavnim sredstvima. Neću da kažem da zakon nije potreban, i te kako je potreban. Njegova osnovna mana i osnovni nedostatak je u tome što je on iz jedne krajnosti, koja nije bila dobra, otišao u sasvim drugu krajnost, koja je još gora. Kako ide izdavačka delatnost danas u Srbiji? Naime, svaki izdavač danas u Srbiji angažuje autora koji će da radi na određenom udžbeniku. S njim sklapa ugovor. Autor, nakon sklopljenog ugovora, piše tekst. Posle toga, kada tekst bude gotov pronalazi se recenzent i kada taj posao bude gotov, onda se sve to tehnički uobličuje i udžbenik se štampa i stavlja u promet. Naravno, svaki profesor, svaki nastavnik, svaki učitelj ima pravo, prema ovom zakonu, da shodno svojoj proceni preporučuje svojim učenicima koji će udžbenik koristiti. Međutim, moram da napomenem ovde da se mnogo manje pažnje obraća na neke druge stvari, a ne na samu suštinu i kvalitet udžbenika, što je veoma važno. O ovim stvarima sam govorio nešto više i u načelnoj raspravi. Zaista ću morati i ovde da pomenem, a ponovo ću se zadržati na udžbenicima istorije, jer istorija je, pre svega nacionalna istorija, pamćenje jednog naroda i jedne države. Udžbenici istorije, istorijski atlas i istorijske čitanke moraju da budu u skladu sa nacionalnim stremljenima jedne država. Kao što sam na početku rekao, nemam ništa protiv toga da se donese ovaj zakon. Nemam ništa protiv toga da postoji konkurencija i da se razbijaju monopoli u ovoj oblasti. Imali smo prilike da vidimo da su godinama jedni isti izdavači i, što je još gore, jedni isti autori pisali udžbenike iz određenih predmeta. Tako da neki drugi ljudi, koji su možda bili i kvalitetniji i kompetentniji za sve ovo, nisu mogli da se ubace u ovaj posao. Moram da primetim da ovo što danas imamo u ovoj oblasti više liči na divlji zapad nego na jednu tržišnu utakmicu među izdavačima. To možda ne bi bilo toliko strašno da se perfidno danas ne manipuliše najosetljivijim stvarima kada su u pitanju udžbenici, a pogotovo kada je u pitanju nacionalna istorija. Posledice udžbenika istorije mogu biti pogubne i po narod i po državu. Ovde pre svega mislim na udžbenike pojedinih privatnih izdavača. Gospodine ministre, morate nešto da preduzmete da sredite stanje bar kada su udžbenici istorije u pitanju. Udžbenik nacionalne istorije nije isto što i bilo koji drugi udžbenik. Nemam ništa protiv, neka se državni i privatni izdavači takmiče u tome ko će napraviti bolji, raznovrsniji udžbenik iz bilo kog drugog predmeta, ali udžbenik istorije mora da ima poseban tretman i on pre nego što se pusti u promet, što uđe u upotrebu, mora da prođe veliki broj skenera i saglasnost većeg broja stručnih ljudi, pre svega, iz ove oblasti. Neće biti strašno, recimo, ako naša deca ne nauče, a o tome nešto je govorio i kolega Šami, ili pogrešno nauče neke teoreme iz matematike, neku matematičku formulu, geografski pojam itd. Ne nauče dovoljno neki strani jezik, pa neće biti čak strašno ni to da naša deca ne nauče sve padeže. Znam iz iskustva da u nekim delovima naše zemlje ljudi ionako ne barataju najbolje padežima. Biće, verujte mi, i strašno i tragično ako deca ne budu znala ko smo, šta smo i odakle smo. S obzirom kakvih sve udžbenika imamo i sa kakvim udžbenicima se sreću naša deca, od ovoga preti ne možda sutra ili u neko dogledno vreme, ali u nekoj perspektivi opasnost. Privatni izdavači školskih udžbenika preuzimaju tuđa idejna rešenja i preuzimaju delove udžbenika ili kompletne udžbenike koji se koriste u drugim zemljama, kao što je recimo Hrvatska, Slovenija, a i Nemačka. Jedan takav primer, pominjao sam ga u načelnoj raspravi, jeste udžbenik istorije za šesti razred osnovne škole. Neću ovde pominjati autore, jer sam te autore pominjao kada je bila načelna rasprava. Pomenuću samo izdavača, izdavač je Izdavačka kuća "Klet". Ona je navodno iz Beograda, alu suština je u tome da je to jedna slovenačka, bolje rečeno nemačka firma. Moraću zaista opet ovo, o čemu sam govorio, da potkrepim nekim primerima iz ovog udžbenika. Nemam ništa protiv izdavačke kuće pomenute, niti protiv autora, slično je i sa nekim drugim izdavačkim knjigama. Na strani 19. govori je lekcija ruske kneževine i samo jedna stranica je posvećena Rusiji kada je u pitanju ova knjiga, a govori se o celokupnoj evropskoj istoriji. Nisam to rekao zbog toga. Ovde je na ovoj slici data je slika simbola Rusije, a to je Hram Vasilija Blaženog na Crvenog trgu u Moskvi. Ali, ispod ove slike ne stoji naziv Hram Vasilija Blaženog nego stoji naziv Hram Hrista Spasa u Moskvi. Mogao bih da shvatim da je u pitanju neka crkva u nekoj manjoj zemlji, ali ipak ovo je slika koju maltene svakodnevno možemo videti na našem TV, jer nema neke informativne emisije da makar po jedna vest ne stigne iz Rusije, iz Moskve i da na našim ekranima ne vidimo ovo. Ne verujem da je ovo baš toliko slučajno. Malopre sam to uočio, prethodna strana, a onda je ovde posebno izdvojeno i kaže - unija, objašnjavaju deci šta je unija, pazite deca šestog razreda, kaže, unija predstavlja ujedinjene hrišćanskih crkava pod vrhovnom vlašću rimskog pape. Zaista mislim da nije neophodno za decu u šestom razredu da uče o tome šta je unija, šta je unijaćenje. Imam 50 godina, završio sam fakultet, kroz svoje celokupno školovanje nigde se nisam, verujte mi, susreo sa pojmom unija, a verujem i većina vas koji su stariji od mene ili određeni broj godina mlađi od mene. Ne znam kako je to danas. Kada sam već kod ovog udžbenika, na strani 123. ovog udžbenika obrađuje se nastavna jedinica - sveštenstvo, i onda vidite, slika rimskog pape, slika katoličkog monaha, slika katoličkog manastira u Mađarskoj. Valjda svi dovoljno znamo da smo mi pravoslavna zemlja, većinski pravoslavna zemlja, izvinjavam se. Da ne nabrajam dalje, ima još mnogo tu nekih stvari, recimo na strani 150, prošli put sam govorio, nalazi se slika pape Honorija Trećeg, za koga se tvrdi da je krunisao Stefana Nemanjića Prvovenčanog i uz tekst o tome kaže se - nakon pomenutog krunisanja ugled Srbije jako je porastao i Srbija je tada stekla svojevrsno međunarodno priznanje. Zaista moram da kažem ovde pred narodnim poslanicima da sam mislio da su ove reči novijeg datuma. Nisam znao da ove reči datiraju još iz vremena Nemanjića. Mislim da nije baš tako da je neko ovde pokušao da okrene istoriju naopako. Postoji problem i sa drugim udžbenicima. Ne bih hteo da budem toliko maliciozan pa da kažem da autori ovog udžbenika nisu znali ili ne poznaju toliko istoriju, nego mislim da je pre svega u pitanju ovde prevođenje jednog stranog udžbenika. Naravno to je bilo najlakše, najbrže prevesti, odnosno prevede se, daju se slike, daju se ilustracije i na taj način se ostvari onaj zadatak koji je dobijen od strane izdavača. Ne želim ništa da kažem protiv autora i izdavačke kuće, jer možda udžbenik i nije loš kada je u pitanju država Slovenija ili država Nemačka, ali kada je u pitanju država Srbija, on je potpuno neprimeren, a pre svega i štetan. Gospodine ministre, moram da vam kažem, vi možda nosite i bolje i skuplje odelo od mene, ali ako bih sada obukao vaše odelo, verujte, u vašem odelu bih izgledao samo smešan. Tako i mi, izučavanjem tuđe istorije, koja nije primerena nama, mi možemo ispasti samo smešni, i pred samim sobom i pred drugima. Nije problem samo u ovim udžbenicima istorije, naravno on je najveći i najočigledniji, već taj problem se javlja i sa ostalim udžbenicima. Kao što sam rekao, odomaćilo se prepisivanje, odnosno prevođenje udžbenika iz drugih zemalja, pre svega Hrvatske i Slovenije, i kao što to radite sa evropskim zakonima, to ste doslovno primenili u praksi kod udžbenika. Tako jedna od izdavačkih kuća, koja sada konkurenciju optužuje da neovlašćeno preuzima tuđa idejna rešenja idelove udžbenika je Izdavačka kuća "Kreativni centar". Isto se tvrdi za Izdavačku kuću "Eduka", u čijem udžbeniku za prirodu i društvo traka koja prikazuje određeni vremenski period preslikana je iz udžbenika drugog izdavača i postavljena naopako. Vodeći hrvatski izdavač udžbenika "Školska knjiga" u Srbiji nastupa pod imenom "BIGZ", pa je udžbenik tehničkog obrazovanja za peti razred osnovne škole ova dva izdavača potpuno istovetan, ali u srpskoj verziji udžbenika, to sam takođe pomenuo u načelnoj raspravi, saobraćajac koji reguliše saobraćaj na raskrsnici je u hrvatskoj, a ne u srpskoj uniformi. Slično je i sa udžbenicima iz ostalih predmeta. Recimo negde su samo zamenjeni nazivi ličnih imena i geografskih pojmova. Tako je u jednom udžbeniku naseljeno mesto Županja, znamo svi da je to u Hrvatskoj, zamenjeno nazivom jednog naseljenog mesta iz Srbije - Lazarevac. Što je još gore od svega, završiću, jer mi vreme polako ističe, u školama se koriste i udžbenici koji nisu odobreni od strane Ministarstva prosveta, a izdavačke kuće kojima je pre svega motiv profit, zato sam i podnosio amandmane na ovaj zakon, uveravaju i direktore škola, i profesore i nastavnike - da je procedura u toku i da je to svršena stvar.
Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, obratiće vam se predstavnik predlagača, gospodin Žarko Obradović, ministar prosvete.
Poštovane kolege narodni poslanici, pre nego što pređem na sadržaj zakona o udžbenicima i drugim nastavnim sredstvima, hteo bih da kažem nekoliko rečenica o jednom pitanju koje je postavljeno danas ovde u raspravi, ali van ovog konteksta. Postavio ga je kolega Šami. Čisto želim javno da kažem, vezano za unošenje reči "patriotizam" u sadržaj zakona o osnovama sistema obrazovanja i vaspitanja. Gospodine Šami, verujte mi, kucate na otvorena vrata, ali niste vi meni odgovorili na nekoliko pitanja koje sam vama u raspravi još prošle subote postavio, vrlo glasno i jasno, jer smo nažalost ovih proteklih 19 godina bili u situaciji da sadržaj te reči tumačimo različito i da ga različito osećamo na svojoj koži. Profesor Mićunović je govorio nešto o tome juče. Ja sam takođe imao vrlo različita negativna iskustva vezano za sadržaj te reči. Pripadnik sam političke stranke, koji je doživeo da posle 2000. godine bude prokazan kao izdajnik države. Bio sam u situaciji da od pripadnika, tada vaše poslaničke grupe, kao državljanina Republike Srbije, da me neko šalje u mesto rođenja. Nisam bio podoban očigledno za neke ciljeve koji su tada bili promovisani. Nećemo mi decu naučiti da vole ovu zemlju, jer rodoljublje, koje je po Vujakliji ljubav prema zemlji, time što ćemo koristiti jednu reč više ili manje, nego što ćemo ustanoviti sistem vrednosti, što ćemo znati šta smo, ko smo, odakle smo, šta nam je istorija, šta nam je sadašnjost i da se naučimo da trasiramo budućnost. Potpuno sam uveren u ovo. Smatram da zakon ima puno, puno dobrih stvari, koje apsolutno buduće generacije mogu usmeriti da i te kako poštuju, vole ovu zemlju i da čuvaju svoj identitet, i naravno da svi budu državljani Republike Srbije i da promovišu vrednosti Republike Srbije. Naravno, i svoj nacionalni identitet i identitet pripadnika neke određene manjinske grupe - ali svi da poštuju pripadnost državi Srbiji i da afirmišu državu Srbiju. Čini mi se da smo mi, dozvolite da to bude moj lični stav i moja lična greška, kao država napravili veliki korak prošle godine formiranjem Vlade u tom pravcu, jer smo jednostavno formiranjem nove Vlade neke stvari koje su do tada bile bar mnogo izražene nekako stavili u drugi plan. Možda grešim, ali neka to bude moja lična zabluda, ali smatrao sam da treba ovo da vam kažem. (Narodni poslanik Zoran Šami, sa mesta: Zahvaljujem. Bilo vas je važno čuti.) Kada je reč o zakonu o udžbenicima i drugim nastavnim sredstvima mislim da je reč o jednom dobrom zakonu. Ovo je zakon koji prvi put posle 93. godine uređuje na potpun i sveobuhvatan način postupak odobravanja izdavanja rukopisa. Zašto? Imali smo jednog državnog izdavača, čiji je položaj bio uređen zakonom iz 93. godine, i imali smo privatne izdavače, čiji način rada je bio uređen zakonom iz 2004. godine jednom odredbomkoja se odnosi na ogled. I imali smo situaciju da je položaj jednih uređen na jedan način, a položaj zavoda na drugi. Nama su potrebni i privatni izdavači, a potreban nam je i Zavod. I jedni i drugi imaju apsolutno svoj smisao, sadržaj i postoji potreba za njihovim radom. Zavod se bavi, pored ostalih stvari, i poslom koji drugi ne rade, bar do sada, možda će neko raditi u budućnosti - to su niskotiražni udžbenici. Opet privatni izdavači imaju i te kako svoj značaj. Kao ministar moram reći da sam se sa ovim problemom suočio prošle godine, otprilike čini mi se krajem avgusta, kada sam ni kriv ni dužan saznao da je prethodni ministar zabranio upotrebu 100.000 udžbenika privatnih izdavača. Čeprkajući malo po tom problemu, shvatio sam da je reč o udžbenicima koji nisu prošli stručnu verifikaciju Ministarstva prosvete. Jedini greh, ne mislim da je bio greh odmah da vam kažem, mog kolege prethodnika je bio u tome što je reviziju tih udžbenika od prvog do šestog razreda tražio u martu, a privatni izdavači su štampali te knjige u januaru, bez odobrenja struke, bez odobrenja Ministarstva. U medijima su promovisani stavovi da ministar, odnosno Ministarstvo ne želi da te udžbenike pusti u nastavu. Tada sam, moram biti iskren, saznao koliki je značaj ovog problema i koliko je to važno pitanje - za mene kao ministra prosvete je važno kao obrazovno pitanje, za druge kao obrazovno, ali za neke kao potpuno ekonomsko pitanje. Neko je pomenuo i to ne treba prenebregnuti - mi imamo 905.000 đaka u osnovnim i srednjim školama, i ako uzmete da je komplet udžbenika od 30 do 50-60 evra - izvolite, sami pomnožite ovaj broj sa cenom kompleta, pa ćete videti o kom novcu je reč. Ali, ta ekonomska dimenzija nas ne interesuje, pošto računam da ćemo, bože zdravlja, u budućnosti tu ekonomsku dimenziju staviti u drugi plan i da će ovaj projekat besplatnih udžbenika, koji smo započeli ove godine zahvaljujući profesoru Mićunoviću i nama u Ministarstvu, polako godinu za godinom i polako tu ekonomsku dimenziju stavljati u drugi plan, osloboditi roditelje brige da li će imati novca u avgustu za 1. septembar, da njihova deca znaju da imaju besplatne udžbenike, a onda opet sa izdavačima da konkretno dogovaramo sve stvari vezano za izdavanje tih udžbenika. Ovo govorim i na osnovu iskustva koje smo imali sada. Moram vam reći da taj projekat ide odlično, da smo imali sastanak sa privatnim izdavačima i sa, naravno, Zavodom. Deset izdavača učestvuje u ovom projektu, 44 su kompleta udžbenika, komplet udžbenika podrazumeva udžbenik i radnu svesku, znači onaj obični udžbenik, ima više udžbenika za pojedine predmete, zato 44 kompleta za šest plus dva predmeta u prvom razredu, šest ovih obaveznih, dva, kako da kažem, izborna obavezna. Mi smo njima podelili sve podatke, poštovali smo izbor učitelja nižih razreda, aktiva učitelja, oni su te podatke dobili, dobili mogućnost da to provere i sklopili smo ugovor. Oni su prihvatili, i tu im se javno zahvaljujem, da cene kompleta budu do 30% niže od prodajne cene. Mi ćemo, naravno, taj projekat realizovati. Moram to da pomenem, projekat će biti realizovan ne samo zahvaljujući Vladi Republike Srbije, nego i zahvaljujući predsedniku Izvršnog veća, gospodinu Pajtiću, zahvaljujući gospodinu Đilasu, predsedniku grada Beograda, zahvaljujući gospodinu Stanojeviću, predsedniku grada Čačka i zahvaljujući gospodinu Markoviću predsedniku grada Jagodine, jer su se oni uključili u ovaj projekat i oni su za decu prvake sa teritorije u ovom slučaju autonomne pokrajine, odnosno gradova Beograda, Čačka i Jagodine, prihvatili obavezu da finansiraju buduće prvake i na tome im se zahvaljujem. Mi smo predvideli puno, po nama, logičnih stvari u celom ovom postupku izdavanja udžbenika. Jedna stvar koja nas raduje, ne kažem da je idealna i da je dobra, nijedan zakon nije sam po sebi idealan, ali je dobra stvar što smo mi ovaj zakon uradili zajedno sa državnim i privatnim izdavačima, i što smo održali 10 radnih grupa, utvrđujući sadržaj, i što smo praktično zajedno utvrdili proceduru i predvideli puno toga, puno kontrolnih mehanizama kako bi ceo postupak izdavanja udžbenika i kvalitet bili osigurani. Tu želim da kažem gospodinu Saviću, gospodine Saviću, mi ćemo se potruditi i to smo predvideli kroz ovaj sadržaj zakona, da apsolutno postoji višestepena kontrola sadržaja udžbenika, i ono što je govorila gospođa Đerić, da struka ima svoju reč u tome. Mi smo, ako ste primetili, kada Nacionalni prosvetni savet objavi izdavački plan, plan izdavanja udžbenika, onda izdavač svaki angažuje autora, ali istovremeno i recenzente, gde smo tražili, gospođo Đerić, da jedan od tri recenzenta obavezno bude neko se bavio praktičnom nastavom, da zna sadržaj onoga o čemu će se pisati. Onda ta recenzija od tri člana daje svoje stručno mišljenje, to kasnije proverava Zavod, pa NPS proverava Zavod da li je u skladu sa onim nastavnim planom i programom koji stoji, ministru ostaje samo da potpiše i da se onda ne dešava bilo koja stvar koja je možda do sada bila prisutna sa stanovišta sadržaja. Znači, ovo je strašno važno, uvažavajući apsolutnu struku u nastavi, jer do sada smo imali jednu situaciju, moram to iskreno reći, bar prema onim primerima koji su meni kao ministru predočeni, da je bilo puno udžbenika čiji je sadržaj bio vrlo čudan. Na jednoj konferenciji za štampu, prilikom posete Leskovcu, javno sam postavio pitanje, da se kao ministar pitam da li oni koji pišu udžbenike za decu imaju decu i da li razumeju, da li znaju kom se uzrastu obraćaju sa stanovišta izbora reči i sadržaja tog udžbenika? Bilo je puno reči čiji se smisao nije mogao razumeti i puno nekih primera i pojmova koji jednostavno nisu bili adekvatni za taj uzrast. Međutim, mislim da ćemo sada napraviti jedan red. Nacionalni prosvetni savet je stvorio standarde znanja do osmog razreda, sad će se to spustiti za svaki razred pojedinačno. Biće i nastavni planovi i programi, biće plan udžbenika. Uz ovu proceduru mislim da ćemo doći do kvalitetnijih udžbenika nego dosad. Mislim da i ovo što smo krenuli sa izdavanjem besplatnih udžbenika će uvesti apsolutno jedan red. Zašto? Mi smo sada rekli da postoji nešto što se zove komplet udžbenika, to je osnovni udžbenik i radna sveska. Imali smo situaciju da za jedan predmet, primera radi, izdavači, neću pomenuti nikog ponaosob da se neko ne bi osetio uvređen, ali imali smo primere i slučaj da za maternji jezik imamo pet udžbenika kod jednog izdavača. Znate kako, neko se opredeli, bila je praksa do sada, sad više neće biti, za tog izdavača, uopšte ne znate po kom kriterijumu i tih pet udžbenika idu na teret roditelja. Roditelj, ni kriv ni dužan, 1. septembra kad dođe u školu suoči se sa situacijom da mu se kaže – morate da koristite udžbenike tog izdavača. Naravno, roditelj, šta će, obrazovanje je jako važno, ima ili nema novca, to ga niko ne pita, ali mora da plati. Mi smo sada doveli u situaciju ovim našim projektom besplatnih udžbenika da se izaberu najbolji udžbenici bez obzira ko je izdavač, pa imate za maternji jezik jednog, za matematiku drugog, za svet oko nas trećeg, za muzičko ili likovno četvrtog. Čak su mi učitelji rekli, primera radi, za muzičko i likovno, da ima udžbenika da oni i ne smatraju da su toliko potrebni. Problemi o kojima je govorila gospođa Đerić, na nekim udžbenicima za prvi razred se piše; tačno, piše se, i onda je u javnosti bilo – Ministarstvo želi da eliminiše te udžbenike. Nije tačno, jer imate i drugu vrstu udžbenika na kojima se ne piše. Ako je i jedne i druge odobrila struka, izvinite, u čemu je prednost jednih ili drugih? Struka je odobrila jedno, struka je odobrila drugo, a učitelji biraju. Zašto apriori nekoga eliminisati. Čak su mi neki izdavači rekli, i to nije nikakva tajna i ovo javno govorim i vama i ostaloj javnosti Srbije da zna, da je moguće sadržaj udžbenika promeniti, pojedinih, ne govorim svih, pa ono što je, recimo, sadržaj udžbenika sada da se piše u njima, da iduće godine može biti u radnoj svesci. Ali, kako god okrenete, ovi problemi s kojima smo se mi suočili sada u ovom projektu besplatnih udžbenika za prvi razred oko toga gde se piše ili ne piše, na kojim udžbenicima se ne piše, ne postoje više u drugom i trećem. Svi smo srećni ako nam deca u petom i šestom razredu uopšte i nose knjige, a kamoli da po njima pišu. Znači, mnogo je tu bilo do sada različitih situacija koje mi želimo jednostavno sad da sredimo. Ne kažem da je ovo idealan zakon, ali činjenica je da smo se mi iz Ministarstva složili sa državnim izdavačem, da smo se složili sa privatnim izdavačima, da smo utvrdili određena pravila procedure, kontrolni mehanizam da proveravamo kvalitet, jer tamo, čini mi se, član 37. govori o kvalitetu, da će posle izvesnog vremena biti vrednovan sadržaj, postoji višestepeni kontrolni mehanizam, ovo ipak govori da je reč o ozbiljnim stvarima. Moram vam reći da smo mi, kao i prilikom ovog prethodnog zakona, usvojili čini mi se četvrtinu amandmana kolega narodnih poslanika. Od 43 amandmana mi smo prihvatili 11 i mislimo stvarno da oni u značajnoj meri unapređuju sadržaj ovog zakona. Za nas je problematičniji u raspravi bio član 15. Međutim, tu smo prihvatili amandman kolege Magde, koji je u prvom delu istovetan amandmanu DSS-a, ali u drugom delu proširuje sadržaj ovog člana i daje veće mogućnosti, pa bih želeo, iz bojazni izdavača da mogu biti na bilo koji način ugroženi, da im to kažem, da se članom sada 15. dodaju odredbe koje glase – zahtev za odobrenje udžbenika izdavač podnosi Ministarstvu do 1. oktobra školske godine, koja prethodi školskoj godini u kojoj će se udžbenik odobriti. I novi stav 2, koji svima ide u prilog, a i nama u sistemu – izuzetno, u slučaju kada sudi novi nastavni program, izdavač podnosi Ministarstvu zahtev za odobrenje udžbenika najmanje 60 dana od dana donošenja novog nastavnog programa, najkasnije do 1. maja kalendarske godine u kojoj se uvodi novi program. Stvorili smo situaciju, ukoliko se naravno novi nastavni program usvoji, da može da postoji i zakonski osnov da se može to izvršiti na vreme. Znači, mislim da nema potrebe i nema bojazni vezano za sadržaj udžbenika šta će u njemu stajati, to je pomenuo neko od kolega. Ako pročitate član 22. stav 4, kao i član 4. ovog zakona, videćete da je to vrlo taksativno uređeno, tako da mi nemamo tu nikakve dileme. Evo recimo, stav 4. kaže - nadležni savet neće predložiti ministru odobravanje udžbenika koji nije usklađen sa standardima kvaliteta, znači cela procedura plus standardi kvaliteta, čiji su sadržaji suprotni odredbi člana ovog zakona koji sadrži marketinške, reklamne i propagandne poruke. Opet se u članu 4. navodi vrlo taksativno šta je uslov za sadržaj i oko standarda kvaliteta. Moram vam reći da nam je prof. Ilić mnogo pomagao u izradi ovog zakona i pomagaće nam i u drugim poslovima koji budu vezani, jer činjenica je da donošenje ovog zakona treba da prati i nekoliko podzakonskih akata i mi ćemo to uraditi u roku od narednih nekoliko meseci, opet zajedno sa ostalim kolegama koji su i te kako zainteresovani za ovo pitanje. Oko pitanja organa autonomne pokrajine nadležnog za oblast obrazovanje i vezano za odobravanje i korišćenje udžbenika i nastavnih sredstava, moram da kažem da je ovo rešenje iz Zakona o utvrđivanju određenih nadležnosti Autonomne pokrajine Vojvodine iz 2002. godine, ko ne veruje neka pogleda „Službeni glasnik RS“, broj 6 od 2002. godine. Što se tiče pripadnika drugih manjina, moram reći da smo u Republici Srbiji prihvatili amandman kolege Rize Halimija koji glasi: „Ministar,na obrazloženi zahtev odgovarajućeg stručnog organa, može da odobri udžbenik za odgovarajući predmet i razred, koji je u upotrebi u zemlji matici, koji štampan na jeziku i pismu pripadnika nacionalne manjine, uz pribavljeno pozitivno mišljenje Nacionalnog saveta nacionalne manjine i Zavoda“. Potpuno smo sve manjine u Republici Srbiji stavili u isti položaj, bez bilo kakve diskriminacije. Ovaj nam je amandman pomogao da to rešenje bude istoza sve. Ono što je važno još pomenuti, „Politika“ je danas objavila, koleginice su mi pokazale,konkurs za izdavanje udžbenika za sedmi razred o ogledu i možda će i Zavod imati na osnovu onog svog zakona određeni deo još poslova, ali usvajanjem ovog zakona mi konačno uvodimo red. Svi izdavači su se složili da, bez obzira na pojedinačan odnos njihov prema nekim odredbama zakona, moram reći, neki su postavili pitanje - da li treba da postoje licence ili ne, kao ministar smatram da licenca treba da postoji, jednostavno, treba da se zna ko se bavi izdavaštvom u ovoj državi. Mislim da sada dobijamo nešto što se zove uređeni sistem i onda će nam dati mogućnost da radimo. Ako bude problema – promenićemo zakon. Govorim vam gledajući kako smo realizovali ovaj projekat besplatnih udžbenika, pošto smo imali jednu javnu raspravu, prof. Mićunović je organizovao, pa smo bili u situaciji da čujemo predstavnike različitih izdavača o tom sadržaju zakona. Usuđujem se reći da smo puno problema rešili samom činjenicom da smo taj problem stavili na svetlo dana i otvorili ga prema javnosti Srbije, a pogotovo kada smo ušli u ovaj projekat besplatnih udžbenika i kad budemo sada usvojili ovaj zakon. Neću sada preterano da hvalim zakon, praksa će pokazati njegovu vrednost, ali činjenica da je postignuta saglasnost oko najvećeg dela sadržaja ovog zakona od strane onih koji su najzainteresovaniji, a to je Ministarstvo, jer nama je struka važna, kvalitet i da učenici dobiju najkvalitetnije udžbenike, i da postoji jedna procedura koja utvrđuje ceo taj proces, da su saglasni i privatni i državni izdavač, govori da smo ipak na dobrom tragu da na dobar način uredimo ovo pitanje. U svakom slučaju, zahvaljujem, kao i sinoć, svima vama koji ste učestvovali u raspravi o ovom zakonu, jer čini mi se, kao i sinoć, da jednostavno mi koji raspravljamo o ovim prosvetnim zakonima na jedan suptilniji način možda doživljavamo i koristimo i ovu salu Narodne skupštine Srbije na način koji meni apsolutno odgovara. Zahvaljujem vam na tom dobrom pristupu da kvalitetnim predlozima, rešenjima, a pogotovo diskusijom o problemima obrazovanja unapređujemo obrazovanje u Republici Srbiji. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem, gospodine ministre. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Vašim saradnicima i vama zaista zahvaljujem. Juče smo već konstatovali u kojoj atmosferi smo radili. Mislim da je to na korist ugleda i vašeg ministarstva i našeg parlamenta, a pre svega građana Srbije. Prelazimo na 12. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O UREĐENjU PROSTORA I IZGRADNjI (pojedinosti) Pre nego što pređemo na 12. tačku, dozvolite samo da vas obavestim da u subotu, dakle danas, do 14.00 časova ćemo biti u direktnom prenosu, a posle toga će ići odloženi prenos, obavestio nas je generalni sekretar RTS-a, zbog šeme koju je RTS već unapred imao. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Bojana Stanojević, Mićo Rogović, Igor Bečić, dr Vladan Batić, Žika Gojković, Maja Laušević, Gordana Rajkov, Nebojša Ćeran, Vlatko Ratković, Svetlana Stojković-Milovanović, Bojan Mladenović, Milan Avramović, Vladan Jeremić, Mirko Munjić, Vjerica Radeta, Sreto Perić, Dragan Stevanović, Radiša Ilić, Petar Jojić, Lidija Dimitrijević, Milan Nikolić, Boris Aleksić, Dobrislav Prelić, Milorad Buha, Dejan Mirović, Aleksandar Martinović, Dragan Živkov, Zoran Krasić, Dragan Todorović, Milan Škrbić, Gordana Pop-Lazić, Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Arsen Đurić, Milan Lapčević, Vladimir Milentijević, Radojko Obradović, Miroslav Petković, Aleksandar Pejčić, Miloš Radulović, Dragan Šormaz, Slobodan Samardžić, Milica Radović, Jovan Palalić, Zoran Nikolić, Željko Tomić, Milan Dimitrijević, Judita Popović, Kenan Hajdarević, Miletić Mihajlović, Dejan Radenković, Jorgovanka Tabaković, Milisav Petronijević, Saša Dujović, kao i amandmane Odbora za urbanizam i građevinarstvo. Primili ste izveštaje Zakonodavnog odbora i Odbora za urbanizam i građevinarstvo i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine… Da li je ministar negde blizu? (Da.) Molim samo službu da obavesti ministra Dulića, za koga imam informaciju da je već u zgradi, da dođe u salu pre nego što otvorim pretres Predloga zakona u pojedinostima. Ako nam treba pet minuta, onda ću dati pauzu, ali imam utisak da su tu. Zahvaljujem. U holu je. Možemo onda da krenemo. Narodni poslanik Bojan Mladenović podneo je amandman na naslov Predloga zakona. Da li neko želi reč? Gospodin Bojan Mladenović.
Dame i gospodo narodni poslanici, prva manjkavost ovog zakona jeste u samom naslovu zakona. Smatram da stari naziv Zakona o planiranju i izgradnji nije trebalo da se menja. SRS smatra da je predlagač dao nelogičan naziv zakonu, jer uređenje prostora predstavlja ceo splet postupaka od planiranja do izgradnje, pa je neophodna izmena kako bi se jasnije precizirala materija koju zakon uređuje. Reč „planiranje“ je nepotrebno izbačena iz samog naslova zakona. Naslov ovog zakona je trebalo da ostane isti kao što je bio, a to je Zakon o planiranju i izgradnji. Planiranje je dinamičnog karaktera, to je proces koji traje i navešću vam tri definicije planiranja. Planiranje je proces odlučivanja o odgovarajućoj akciji u budućnosti kroz vršenje niza izbora. Planiranje je proces putem kojeg se bira određeni pravac akcija da bi se postigli postavljeni ciljevi. Planiranje je proces pripremanja skupa odluka o akcijama u budućnosti koji je usmeren ka postizanju ciljeva preferiranim sredstvima itd. Planiranje, kao i prostorni planovi, veoma su bitni za razvoj Srbije kroz koje se utvrđuje raspored pre svega vodovodnog, kanalizacionog, energetskog i saobraćajnog sistema, određuju sezone za turizam, rekreaciju i sport, vrši se zaštita prirodnih i istorijskih retkosti, utvrđuje se raspored zdravstvenih, kulturnih i prosvetnih ustanova, a na osnovu demografske strukture stanovništva određuje se potreba za vrtićima, jaslicama, školama, zatim raspored groblja, pijaca, igrališta, parkova, u zavisnosti od potrebe i broja stanovnika. Prilikom ostvarivanja ciljeva bitno je voditi računa da ne dođe do zagađenosti zemljišta, vode, vazduha, da ne dođe do enormnog povećanja buke i slično. Prostorno planiranje... (Predsednik: Oprostite, hoćete li koristiti vreme i vaše poslaničke grupe?) Vreme koje imam kao ovlašćeni predstavnik. (Predsednik: Hoćete kao ovlašćeni predstavnik? Izvolite.) Svega par sekundi. Prostorno planiranje je od izuzetnog značaja i cilj je da kroz isto dobijemo što optimalnije i racionalnije korišćenje zemljišta. Planiranje je izuzetno bitno. Reč planiranje je jasna i precizna. Zbog toga predlažem da se ovaj amandman usvoji i da se ovaj zakon zove - zakon o planiranju i izgradnji.
Gospodin Dragan Stevanović ima reč.
Gospodine ministre, mislim da je obrazloženje mog kolege Bojana Mladenovića zaista racionalno i mislim da bi trebalo da progutate knedlu i prihvatite ovaj amandman. Čak i da se osvrnemo na obrazloženje i na prvu rečenicu kojom ste odbili ovaj amandman, mislim da bi ono moglo da se iskoristi za obrazloženje da se prihvati amandman. Jer, postupak uređenja prostora i sami ste rekli da podrazumeva procese predviđanja, projektovanja, planiranja i privođenja tog prostora nameni kroz izgradnju. Mi razumemo da ste stavili da je zakon o uređenju prostora, time biste i izgradnju obuhvatili, ali da insistirate da je zakon o uređenju prostora i izgradnji, zaista je besmisleno. Ako ste hteli ove dve stvari da odvojite, onda to niste morali da radite kroz naslov. Ovaj naslov je apsolutno hibridni naslov. Vraćate neke norme iz 89. godine potpuno besmisleno. Ni evropsko zakonodavstvo, na kome insistirate i kroz ovaj i kroz sve ostale zakone koje ovde promovišete, nema ovakav naslov i nazive zakona. Četiri su grupe ili koncepta zakonodavstva u oblasti planiranja i u toj Evropskoj uniji ili Evropi, na koju se pozivate. Prođite ko zna koliko zakona, nećete naći ovakav naziv i ime zakona. Vi ste napravili jedan potpuno hibridni naslov zakonu koji je zaista važan. Ako želite da neko stiče utisak o vašem odnosu prema prostoru, tretiranju prostora na osnovu ovog naslova, zaista utisak neće biti ni pozitivan, niti dobar. Mislim da je racionalno da prihvatite ovo što gospodin Mladenović predlaže, da zakon nastavi jednu praksu, jednu tradiciju, da bude zakon o planiranju i izgradnji. Ako ste već hteli da podvojite te dve stvari, ako ste hteli, imalo je više nacrta, ne zna se na koji više i da se pozivamo, ako ste hteli onda ste mogli da sledite i ono što je vaša koleginica pored vas najavljivala na jednoj od rasprava u Nišu, pa je tada u javnosti izašla mogućnost da ćete ovu oblast rešavati kroz dva zakona - posebno o legalizaciji, a posebno o planiranju. To bismo mogli da prihvatimo. Možda je to bilo i racionalnije i praktičnije. Vi ste postupak i značaj planiranja obesmislili jednim ovakvim zakonom, ali to ćemo kasnije kroz raspravu da obrazložimo i na tome da insistiramo. Zato smatram da je vrlo racionalno da prihvatite ovaj amandman. Progutajte, ponavljam još jednom, knedlu, a sve ostale zamerke u nastavku rasprave.
Gospodin ministar Oliver Dulić želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, znate kako, postoji nekoliko škola mišljenja. Mi kada smo pisali ovaj zakon konsultovali smo i stručnjake iz prostornog planiranja, koji su dali neophodne definicije koje ste vi pročitali, znamo da ste prostorni planeri i da ste stručnjak za tu oblast, i koji su smatrali da je uređenje prostora mnogo šira definicija, koja podrazumeva između ostalog i prostorno planiranje, ali i mnoge druge oblasti. Što se mene lično tiče, mogu sada da kažem, možemo da prihvatimo vaš amandman. Neka se zakon zove "o planiranju i izgradnji", na kraju krajeva tako je i ostao upamćen među građanima i ukoliko će to sprečiti dalje rasprave i elaboracije koje su mnogo više semantičkog karaktera nego što imaju neki suštinski smisao, slažem se da, evo, kao Vlada prihvatamo vaš amandman i da se zakon zove "o planiranju i izgradnji" i na taj način izađemo iz ove teme. Mislim da imamo i druge sfere da raspravljamo.
Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo prihvatili su amandman i postao je sastavni deo Predloga zakona. Na član 2. amandman je podneo poslanik Milan Avramović. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo prihvatili su amandman i postao je sastavni deo Predloga zakona. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo prihvatili su amandman i postao je sastavni deo Predloga zakona. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? Gospodin Jeremić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ovo je ovako lepo krenulo prihvatanjem amandmana i kada sam podnosio u ime poslaničke grupe SRS amandman na član 2. stav 1. tačka 7) isto sam imao jedno logično vođenje prilikom podnošenja amandmana. Amandman se odnosi na sam početak, odnosno poglavlje koje se tiče pojmova Predloga zakona o uređenju prostora i izgradnje i odnosi se na definiciju obuhvata plana. Predlogom zakona je predviđeno da obuhvat plana jeste prostorno ili administrativno određena celina, za koju je predviđena izrada nekog prostornog ili urbanističkog plana, u skladu sa zakonom. Ono što smo kroz amandman predložili jeste da ta tačka glasi: ''Obuhvat plana jeste prostorno ili administrativno određena celina za koju je predviđena izrada ili izrađen i usvojen prostorni ili urbanistički plan, u skladu sa zakonom nekog prostornog i urbanističkog plana u skladu sa zakonom.'' Amandman nije prihvaćen, kako je navedeno u obrazloženju, iz razloga što je neprecizan, a suštinski ova odredba se odnosi na planove koji će biti doneti, kao i na postojeće planove. Zaista, ovakvo obrazloženje smatram nelogičnim i pre svega je ono neprecizno i neobjašnjivo, jer ne vidim razlog odbijanja ukoliko sam amandmanom pokušao da ukažem na neophodnost poštovanja postojećih zakonskih odredbi, jer ako u startu, u okviru pojmova imamo ovakvu situaciju nerazjašnjenu, onda mogu da pretpostavim samo kakva nas tek i primena kompletnog zakona o uređenju prostora i izgradnji očekuje u praksi.
Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo prihvatili su amandman i postao je sastavni deo Predloga zakona. Na član 2.amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li želite reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, imajući u vidu da želite interaktivno da učestvujete u ovoj raspravi, upravo smo sad u poziciji i mi narodni poslanici, a i javnost Republike Srbije da vidi koliko štetne posledice je imalo ono u onom danu kada ste vi najureni iz Narodne skupštine. Podneo sam amandman na član 2. stav 1. tačka 16) u nameri da se na jedan adekvatniji način precizira naseljeno mesto. Moram da ukažem, ne znam koliko je ministar učestvovao u ovome, ali Sekretarijat za zakonodavstvo Vlade Republike Srbije pati od toga da u svom 2. članu mnogih zakona definiše određene pojmove koji se kasnije koriste i operativni koriste u tom zakonu, pa je tako i u ovom zakonu oko 40 pojmova definisano na razne načine, a u ranijem zakonu o planiranju i izgradnji iz 2003. godine vidi se da je tu obuhvaćeno oko 30 pojmova. Apsolutno su neki nepotrebno razrađivani, nepotrebno precizirani ovim članom 2. Predložio sam za definiciju "naseljeno mesto" da se prihvati da je to "izgrađeni, funkcionalno objedinjeni prostor na kome su obezbeđeni uslovi za život i rad ljudi i zadovoljavanje zajedničkih potreba stanovnika", s tim što je u Predlogu zakona dato "sa urbanim elementima, na teritoriji jedinice lokalne samouprave". Postavlja se pitanje - ukoliko znamo kakva su nam naseljena mesta u Srbiji, da su mnogi gradovi, odnosno mnoge opštine bez uređenih vodovoda, kanalizacija, ulica u najužem delu grada, kako možemo tvrditi da su nam naselja urbano uređena, odnosno da poseduju urbane elemente? Stoga predlog koji je SRS podnela ovim amandmanom treba prihvatiti, jer on na bolji način reguliše ovu oblast.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović, koji želi reč. Izvolite, gospodine Stevanoviću.
Gospodine ministre, svojim amandmanom sam predvideo ubacivanje nove tačke 18) u okviru člana 2. ovog zakona, kojim sam definisao termin "gradsko naselje". ''Gradsko naselje jeste naselje čije se stanovništvo pretežno bavi nepoljoprivrednim delatnostima, a koje može biti sedište opštine.'' Šta je bila moja namera? U obrazloženju kojim ste odbili ovaj moj amandman napisali ste da je u tački 17) člana 2. precizno data definicija grada, a koja podrazumeva itd. Kada se osvrnete na tu tačku 17), znate šta piše u njoj: ''Grad jeste naselje koje je kao grad utvrđeno zakonom.'' SRS je svoj odnos prema ovom zakonu izrazila kroz kvalitetne i sadržajne amandmane i kroz činjenicu da je više od trećine ukupnog broja prihvaćenih amandmana upravo došlo iz ove poslaničke grupe. Verujemo da ćete i pristojan broj amandmana u današnjoj raspravi da prihvatite. Mi smatramo da je zakonodavac ovde ostao nedorečen. Tačno je da ste u tački 17) naveli šta je grad, ali to se odnosi i na grad na koji se odnosi Zakon o gradu. Šta ćemo sa naseljima koja nisu grad, a imaju elemente gradskog naselja? Zato smo ovo i predvideli. Ovo pitanje otvoreno je zbog rasprave koje su ranije vođene, tako da se dešavalo da neke opštine u svojim urbanističkim planovima napišu urbanistički plan za gradsko naselje, recimo, bilo koja opština, nije bitno, i da se onda taj urbanistički plan ospori zato što ta opština nema status grada, odnosno nije gradsko naselje, nije regulisana Zakonom o gradu. Zbog toga smo smatrali da se ova diferencijacija mora uraditi i da moramo da imamo šta je selo, i šta je gradsko naselje i šta je grad koji se definiše Zakonom o gradu. Smatramo da bi ovo poprilično objasnilo i pojasnilo stvari i smatramo da bi na ovaj način pokazali i stvorili dobru osnovu za definisanje mreže naselja u svim ostalim, odnosno narednim postupcima planiranja koji su zaista potrebni, jer kada je mreža naselja u pitanju u Srbiji zaista može da se govori o prostornom haosu.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo prihvatili su amandman i on je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? Gospođa Judita Popović. Izvolite.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ovim amandmanom smo hteli samo da pojasnimo situaciju oko splavova, da se konkretizuju stvari što se prava i obaveza vlasnika tih splavova tiče i da ovaj zakon, ukoliko već govori o objektima, o zgradama i slično, ujedno obuhvati i temu splavova, jer i ti splavovi mogu da se iskorišćavaju i kao objekti za stanovanje, kao i za druge namene, za zabavu i slično. Prema tome, ne vidimo razlog da se ovaj amandman ne usvoji, jer ima sve elemente koji su potrebni da poboljšaju zakonsku regulativu iz ovog člana 2. Iako se u obrazloženju Vlada poziva na član 150, gde se navodno lokalne samouprave obavezuju da regulišu to pitanje i plovećih objekata, ponovo napominjem da se ovde ne radi samo o plovećem objektu, ovde se radi o jednoj objektu na vodenoj površini, ne na zemlji, ne na tlu, nego na vodenoj površini, ali ipak se radi o jednom objektu. Prema tome, nije bilo razloga da se odbije amandman gospodina Kenana Hajdarevića i moj.
Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite, gospodine Jojiću.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, očigledno da zapažate osnovanost uloženih amandmana i truda koje narodni poslanici ulažu na predlog ovog zakona. To je jedna, što bi se reklo, prava rasprava, u kojoj ministar uvažava predloge, stavove i mišljenja narodnih poslanika. To se pokazuje u ovom prvom delu, odmah od početka rasprave o ovom zakonu. Što se tiče amandmana koji sam podneo u ime SRS, ostajem kod tog amandmana, s tim što u ovom amandmanu, po mišljenju SRS treba formulisati odredbe člana 2. stav 1. tačka 32) ovako kako je to u amandmanu predloženo. Predlažem da ovaj amandman usvojite.
Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Arsen Đurić, Milan Lapčević, Vladimir Milentijević, Radojko Obradović, Miroslav Petković, Aleksandar Pejčić, Miloš Radulović i Dragan Šormaz. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo prihvatili su amandman i on je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović i Kenan Hajdarević. Gospodin Hajdarević. Izvolite.
Poštovana predsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, član 4. Predloga zakona govori o energetskom svojstvu objekta i predložili smo da se briše ovaj član ovog zakona, ne zato što ne smatramo da je energetska efikasnost izuzetno važna u budućnosti u Srbiji i u svetu, nego naprotiv želeli smo da ukažemo na važnost energetske efikasnosti. Jer predlogom ovog zakona, za razliku od onoga što ste napisali u obrazloženju odbijanja ovog amandmana, uglavnom se govori o uvođenju sertifikata kao neophodnom dokumentu prilikom izgradnje objekta, a mi želimo ovim amandmanom i amandmanom na član 133, koji govori o tehničkoj kontroli, i amandmanom na član 158, koji govori o tehničkom pregledu objekta, da iskažemo važnost ove energetske efikasnosti, odnosno želimo da osobe koje će da vrše tehničku kontrolu projekta i osobe koje će da vrše tehnički pregled objekta imaju veću važnost prilikom ocenjivanja te energetske efikasnosti. Bojimo se da ovako kako je koncipirana energetska efikasnost dovodi samo do povećanja troškova kod investitora, odnosno kod građana, odnosno da će ovo ostati mrtvo slovo na papiru ovoga zakona. Jer energetska efikasnost nije nijednim podzakonskim aktom, nije nijednim propisom definisana. Mi iz ovoga što imamo ne znamo ko daje taj sertifikat o energetskoj efikasnosti, da li su to mašinski inženjeri koji se bave klimatizacijom i grejanjem, da li su to arhitekte. To je važno da znamo, odnosno ovde je važno da imamo tu tehničku kontrolu i tehnički prijem osobe koji o tome govore da kažu da li je taj objekat izgrađen u skladu sa propisima energetske efikasnosti.
Gospodin Velimir Ilić ima reč.
Gospodine ministre, gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, došli smo sada i do amandmana na jedan zakon i malo je nelogično da vladajuća koalicija uputi tolike amandmane i da bude usvojeno oko 60 amandmana, što je dokaz da nešto nije bilo u redu sa zakonom. (Reaguje na dobacivanje.) Znam, ali na dobar zakon vladajuća koalicija uputi tolike amandmane koji budu usvojeni, da li je to popravljala Vlada u međuvremenu preko svojih poslanika zakon, znači da nešto nije u redu. Na dobar zakon koji prođe proceduru Vlade i koji se usaglasi, po meni nikada ne treba vladajuća koalicija da uputi toliki broj amandmana i da toliki broj bude usvojen. To je nezapamćeno ili je to neki interni dil o kome ću sada malo i da pričam. Pazite jednu stvar, prostorno planiranje je izuzetno značajno za jednu državu. Srbija, kao jedna ozbiljna država, mora da ima svoj prostorni plan i to je veoma važno da se usvoji u parlamentu, ali još važnije da se poštuje ono što se usvoji i da to prostorno planiranje, koje jednostavno prođe parlamentarnu proceduru, bude sveto pismo za jednu državu. Međutim, evo otkako sam ministar bio poslednjih petnaestak i više godina i narodni poslanik imao sam više puta slične rasprave. Zašto? Ne poštuje se ono što se usvoji i onda se sledeća garnitura organizuje i to menja. Zašto menja? Što su prostorni planovi bili partijski planovi ili zbog raznoraznih partijskih interesa oni potpuno izađu iz okvira onog prostornog planiranja koje je predviđeno. Mi imamo strategije razvoja određenih sredina, imamo prostorni plan određenih regija, imamo detaljne urbanističke planove i tako dalje u određenim sredinama, ali to služi samo dok ne nastane suprotni interes vladajuće koalicije ili ljudi koji su na vlasti. Onda dolazi do naglih promena svega toga. Dokaz svemu tome je sledeće. Mi smo u Srbiji svojevremeno, pre desetak godina, odredili neke, uzmimo saobraćaj, tačke koje su izuzetno važne i ključne, gde se svake godine meri saobraćaj, znači intenzitet saobraćaja, i to usmerava, reguliše prostorni plan saobraćaja i strategiju razvoja saobraćaja u jednoj državi. Međutim, politički interesi su različiti i onda svaka šuša to sve promeni. Ko god dođe i nešto mu smeta, on jednostavno uzme i to menja. Evo sinoćni događaj koji je veoma važan za Srbiju, izlazi ministar inostranih poslova u pratnji turskog ministra inostranih poslova, koji nema nikakve veze, nema čovek pojma o čemu priča, i kaže: mi pravimo autoput kroz Sandžak. Radovi počinju i čovek održi konferenciju za novinare i najavi. Molim vas lepo, kaže lepo ovo će biti ulaz u Crnu Goru, najkraći put za more i tako dalje. U strategiji razvoja Srbije, u prostornom planu Srbije kaže da put u Crnu Goru autoput ulazi kod Boljara. To je tačka koja je definisana između dve države i Crna Gora radi svoju strategiju i radi svoje projekte ka Boljarima, i mi radimo svoje ka Boljarima. I Vuk Jeremić, jedan nestašni dečko koji putuje stalno po Evropi, navata nekog tamo ministra iz neke druge države, dođe i kaže – e, idemo tamo da radimo. Ako na autoputu koji bi se radio sutra za sada imamo 500 automobila dnevno, između Tutina i Novog Pazara, pravimo autoput kao iz topa, jer je tamo neki ministar rekao – kao, mi ćemo pomoći, pravimo autoput. U našoj strategiji razvoja saobraćaja najveći intenzitet je prema Lazarevcu i Valjevu. Kod Lazarevca imamo 27.000 automobila dnevno i kažemo – dobro, nema veze, evo ovi iz EU kažu da pravimo tamo gde imamo 2.000, 1.000 ili 500. Nije bitno. Ko god dođe sa strane, on u državi Srbiji radi bukvalno šta hoće, planira šta hoće, donosi odluke kakve hoće i to sve prihvatamo. Naravno, naši ministri i političari da budu moderni, popularni, da budu u trendu kada odu u određenu sredinu, neće da dođu prazne ruke, oni ni manje ni više kažu – radimo autoput za vas, nema problema. Prema tome, gospodine ministre, to je nedopustivo. Svaka čast, neka se radi i nek se gradi, ali da li verujete, nedavno sam prošao autoput koji je nedavno rađen sa velikom pompom i urađeno nešto, bez opremanja autoputa je pušten u saobraćaj, nema upotrebnu dozvolu, kako može da se pusti u saobraćaj kada nema upotrebnu dozvolu, nema papire, nema nijedan nadvožnjak i nijedan podvožnjak. Da li verujete, dođe neki lokalni političar, Palma je obećao narodu, ušao je i podržava Vladu, da pravi čovek autoput i praviće autoput prema Kragujevcu, pravi bez papira, određene dokumentacije i šta se dogodi? Nema nijednog nadvožnjaka i podvožnjaka. Sada je žetva počela i jadni seljaci isteraju kombajn i idu 40 km okolo da dođu preko puta, jer im je put presekao imanje koje imaju. Sada poplaste seno i natovare na kamion i traktor i voze po 30-40 kilometara da preteraju sa one strane puta. Ako se nešto gradi mora da se uradi po svim tehničkih propisima, onako kako nalaže plan koji je usvojen, kako nalaže gradnja određenog objekta koji je značajan za tu regiju. Kako može da se uradi autoput bez ijednog nadvožnjaka i podvožnjaka? Bez ičega? Bez opremanja? Bez bilo čega? Tu je ugroženost saobraćaja izuzetno velika. Nemoguće je. Sada vi na to parče autoputa koji je pompezno napravljen isterate traktore, kombajne, freze, kultivatore i sve ostalo, natovarite seno i izađete na autoput. To nigde na svetu nema. Razumete, nemate alternativni put za poljoprivredne mašine i ostalo što je neophodno u ovom slučaju napraviti. Prema tome, jednostavno, bahato se ponašamo, radimo šta hoćemo i kako hoćemo. Ko god dođe od političara da mu nešto treba, da podržava Vladu, da potkočimalo, traži šta mu padne na pamet. Tako su i ovi moćnici tražili da se ugasi koncesija, koja je bila izuzetno kvalitetan projekat, dobar projekat, vrhunski projekat i koji znači za razvoj Srbije jako puno. Prema tome, te projekte koji su značajni i u skladu sa prostornim planom, koji su u skladu sa strategijom razvoja saobraćaja odbacimo ad akta i ovde svako projektuje, svako radi šta mu padne na pamet, svako radi šta želi i kako bi politički ušićario određen broj biračkog tela koji će dobiti. Sećam se odlično, u nekim prethodnim vladama jedan od ministara je toliko forsirao istočnu Srbiju i potpuno je unakazio, potrošio je silne pare i nijedan projekat nije zaživeo više od 30 ili 40%. Uzmimo projekat Stare planine. Tu se toliko uložilo i svi su sada zaboravili. Tamo su bacili nekoliko milijardi i rekli – pa ono pijani milijarderi razbacali, i rekli, ljudi, nema više, niste interesantni, možda ćete nam trebati za neke sledeće izbore, pa ćemo s vama razgovarati. Lokalni političari koji su potrebni da se nešto potkoči, malo pridoda biračkog tela, bukvalno rade šta hoće i kompletno preuređuju jednu sliku Srbije, koja nije u skladu sa ovim dokumentima koje usvajamo ovde u parlamentu. Nema svrhe da tako pompezno dolazimo sa zakonima, najavimo revoluciju u nečemu, kažemo da će to biti čudo, svi smo stali iza toga i sutra kada to odradimo ispadne hiljadu problema. Sećam se, baš na tom delu prema Makedoniji isto nema nadvožnjaka, podvožnjaka, opremljenosti, nema mostova preko reka da povežu određena sela i to stvara izuzetno velike probleme na određenim regionima gde se grade ovakvi objekti. Preporučio bih da vi ipak otpoštujete one odluke koje donosite i da se određene regije usmeravaju i usklađuju sa prostornim planom Srbije, sa strategijama razvoja određene infrastrukture u određenim sredinama, ako mislimo da to sve funkcioniše kao jedna jedina celina. Ovako pravimo partijske projekte, koji čim zasmetaju određena garnitura to promeni i zato jutros gledam u svim vestima predsednicu parlamenta koja se ishvali, usvojeno 70 raznoraznih akata u Skupštini i 200 zakona. Džaba je ta priča ako svih tih 200 mora da ponovi i neka naredna garnitura, koja će, nadamo se, doći iduće godine na vlast u Srbiju, koja će reći da ovo ništa ne valja, da se stavlja ad akta. Samo se vi gospodo smejte i vi se smeškajte, ali pola ovih zakona neće vredeti ničemu, jer će biti strogo partijski definisani i potpuno će odstupiti od strategije razvoja. Ne mora da bude iduće godine, može da bude one tamo naredne godine. Ne može se određeni akt države menjati sa određenim političkim garniturama koje prolaze i dolaze. Ovde su mnogi političari u prolazu, političari su smenjivi, partije su u prolazu i koalicije su prolazne. Ne možemo mi koristiti nešto što traje jednu sezonu, bez obzira kolika je sezona, da li je godinu, dve ili tri. To je kratko za Srbiju, kratak vremenski period. Strategija razvoja, određene tačke udarne koje se definišu u Srbiji moraju ostati na vjeki vjekov. Ova država nije banana država da se može svako sa njom poigravati. Potpuno smo zanemarili određene sredine, potpuno sada. Uzmite priče političke ovih dana koje se vode, evo, vrlo je popularna priča oko autoputeva. Svi će dobiti neki autoput, i Kosovo, i Priština, i povezuju se sa Albanijom i ući će u Italiju raznoraznim načinima itd. Šta će se dogoditi? Niko ne pominje zapadnu Srbiju, ali iz inata ne damo taj autoput gde je najpotrebniji kroz Šumadiju, e tamo ga ne damo, jer nije interes ove vladajuće koalicije. Zašto? Zato što ih to biračko telo neće. Ako nećete nas, mi vam ne damo ništa. Vi ćete tamo da ginete svaki dan, da imate zastoje, da putujete satima, a mi ćemo praviti tamo gde su ljudi poslušni, podobni i to će biti veliki gubitaš. Radili smo studije i svaki autoput koji ima ispod osam hiljada automobila dnevno je neprofitabilan i pravi gubitke. Autoput treba obeležavati, mora da ima određenu signalizaciju, rasvetu na raskrsnicama, nadvožnjake, podvožnjake, da se baca so, rade ograde, zaštita itd. Sve je to predviđeno u skladu sa zakonom. Da bi bio profitabilan mora po naplati da ima osam hiljada automobila dnevno. Autoput koji nema osam hiljada automobila dnevno je neprofitabilan, gubitaš i iz budžeta mora da se dotira. Ako pravimo tamo gde imamo dve hiljade automobila, zamislite koje donacije moramo raditi i otuda gubici javnih preduzeća. Ružno mi je kada dođe ministarka i kaže, ovaj je napravio gubitak. Nije tačno. Ako neko radi i napravi nešto, i stvori nešto, ali ga teramo da pravi nešto što je neprofitabilno, vraćamo se potpuno na strategiju Titove politike. Vidite i sada smo oživeli Jovanku Broz, počinjemo da snimamo filmove o njoj. Evo, Tito u njegovoj politici koju je imao prva stvar je bila slobodan pasoš. Mi sada radimo na tome intenzivno. Druga stvar je bila automobilska industrija, koju je on stvorio i veštački stvaranjem Kragujevca i Fijata, i mi to idemo sada, a to je broj dva ove vlade. I treća stvar, ponos i dika Titove politike bili su nesvrstani, a ne EU, ne neki drugi blokovi itd. Mi sada ponovo vraćamo u igru nesvrstane. Tri stuba jedne potpuno promašene politike koja je krahirala na kraju i dovela do rasula države sada Srbija ponovo forsira. (Predsednik: Gospodine Iliću, hoćete možda i od vremena za poslaničku grupu da nastavite?) Znači, beli šengen... Izvinjavam se ako sam prekoračio. (Predsednik: Ne, možete od vremena za poslaničku grupu.) Evo imam još malo vremena da vam objasnim ovo do kraja. Mi se vraćamo u neko doba. Zašto? Što imamo predsednika, imamo ljude koji su iz saveta tog Brozovog kabineta, njihovi roditelji iz saveta kabineta Milke Planinc, imamo ministre danas, čiji su očevi bili šefovi tih kabineta, veoma ugledni. Izvukli su te projekte i pokušali da vaskrsnu nešto što je prevaziđeno. Šta se sada događa? Mi se ne bavimo ovde i u ovom parlamentu sitnim pitanjima koja život za Srbiju znače. Našem građaninu Srbije treba jedno, da preživi, da plati struju, da školuje decu, obuje, obuče, da ima neki krović nad glavom, to je osnova jedne uspešne porodice. Zato vas molim, gospodine ministre, ova priča o prostornom planiranju, urbanizmu, strategijama silnim i katastru itd, nemojte zabataliti građevinu. Vi ste broj jedan, ministar građevine, broj jedan vam je to u vašoj delatnosti. Građevinarstvo je okosnica srpske privrede. To morate shvatiti, gospodine ministre, da je vaš prvi cilj i vaš prvi plan građevinarstvo. Naravno, njega sve ovo prati kao prateći elementi. Vi ste, gospodine ministre, ministar građevine. Nemojte da se stidite vi i vaše Ministarstvo da forsirate i potencirate građevinu, građevinarstvo. To je naš prozor u svet. Naš izlaz u svet, osnovni točak razvoja Republike Srbije. Pokrenete li građevinarstvo ostaćete zabeleženi kao uspešan. Jeftinu gradnju, jeftinu, tačno je zakon o socijalnom ustanovu, ne samo socijalnom, uopšte jeftina gradnja u Srbiji. Pokrenete li građevinske firme, jer su se godinama u raznoraznim projektima koje je Dinkić sproveo, uništivši srpske banke koje su krahirale zbog jednog "Sartida", gde je kumovao i sadašnji premijer Mirko Cvetković i drugi, razbio ceo sistem Beobanke, Jugobanke, Investbanke, koje su bile okosnice i razvoj srpskog građevinarstva. Sa bankrotom najvećih srpskih banaka bankrotirale su i građevinske firme, kao što su "Komgrap", "Rad", "PIM", u teškoj situaciji je i "Energoprojekt" i mnogi drugi, da ne nabrajam "Kazimir Veljković", "Ratko Mitrović" itd, koje su bile poznate i priznate u svetu, koje su gradile brane širom sveta, autoputeve, velike građevinske objekte itd. To je vaš prioritet prioriteta. Zato vas molim, nemojte stidljivo pominjati građevinarstvo, već ga stavite u prvi plan. Vi ste ministar građevine. Lepo je ekologija, očistimo Srbiju, to može da se radi, to je jedna kampanja, to može svaka šuša da radi, da čisti Srbiju i mi moramo čistiti Srbiju, našu Srbiju da očistimo, i to je dobro. Ali, to je za vas, kao ministra, pod brojem pet. Na primer, broj jedan građevinarstvo na noge da se postavi, ne klimave, već stabilne noge. Mora ta urbanistička mafija, građevinska mafija da se polako sklanja i da počinje da vlada zakon koji se donosi u parlamentu i da sve ovo oživi i da radi. Nemojte dozvoliti da velike građevinske firme nestanu, a to se sada dogodilo. Nestale su i "Hidrogradnja", i mnoge veoma važne firme. "Mostogradnja", to je bio biser srpskog građevinarstva. Sada dolaze ljudi, mašna-tašna, vode i uzimaju za podizvođače naše velike sisteme koji su bili veoma važni za Srbiju i Evropu. Dozvolite da se neki amandmani usvoje. Čuli ste ovde od kolega poslanika dobre predloge. Prihvatajte sve ono što je dobro. Nemojte stranački biti čovek u građevinarstvu, urbanizmu, u prostornom planiranju. Prostorni plan nema granice. Dobar projekat je veoma važan i ono što je strateški važno za Srbiju. Nemojte zabataliti, zanemarati celu zapadnu Srbiju, nemojte Sandžak zabataliti, veoma je važan. Ima strategije razvoja kako to povezati i uraditi lepo na jedan drugi način, vrlo korektan. To život znači za čitavu regiju. Dobro vagajte kuda ćete trasirati autoput da pokupi saobraćaj, da bude glavna aorta kroz Srbiju i da ga dovede ka Beogradu, ka srednjoj Evropi. To je veoma važno. To ima sve precizirano u Prostornom planu Srbije. Nemojte odstupati od onoga što je veoma važno za Srbiju, izlaz srednje Evrope prema Jadranskom moru i strateški važno nešto u šta je Srbija ulagala poslednjih 100 godina, to je luka Bar. Luka Bar je izuzetno važna tačka za spoj srednje Evrope, čitave Srbije sa pomorskim putevima. Tu je bolji gaz nego u Hrvatskoj, mnogo bolji, dolaze veliki brodovi, izuzetno je važna. Nemojte bežati od tih projekata koji život za Srbiju znače i nemojte da vas političari odvlače na stranputicu radi sitnih političkih šićarenja i sitnih političkih interesa.
Zahvaljujem, gospodine Iliću. Reč ima ministar, gospodin Dulić. Izvolite.
Dame i gospodo poslanici, gospodine Iliću, ovaj vaš monolog shvatio sam kao jednu duboku samokritiku i od 250 poslanika u ovoj sali, da je 249 poslanika pričalo kao što ste vi sada rekli, s tim što su naravno mnoge stvari tačne koje ste izrekli, rekao bih da ljudi imaju pravo to da kažu, jer nikada nisu sedeli u ovoj stolici u kojoj danas sedim, a u protekle četiri godine ste sedeli vi. Kada pričate i mene kritikujete za gradnju puteva, za pridobijanje glasova, za gradnju bez dozvole i puštanje u promet puteva bez upotrebnih dozvola, sada bih mogao da otvorim i onako da izlistiram niz sličnih situacija u kojima ste se nalazili vi kada ste gradili puteve zbog pridobijanja glasova i kada ste puštali da se u Srbiji desi ono što se nažalost dešavalo u proteklim decenijama, ali se dešavalo i za vaše vreme, a to je da se puste u saobraćaj mnogi putevi koji nemaju upotrebnu dozvolu, da se grade putevi koji nemaju građevinsku dozvolu, da se danas naši građani voze preko mostova koji nikada nisu prošli sve neophodne kontrole itd. Ovaj zakon je osmišljen upravo da reši i te probleme. Vi ste u pravu kada kažete da je građevina motor našeg razvoja i nešto kasnije reći ću šta sve mi činimo da bi oživeli građevinu. Nisu te velike firme propale u poslednjih godinu dana. Proces propadanja velikih firmi je trajao dok ste vi bili ministar. Možemo sad da sabiramo i da oduzimamo šta je sve ono što ste vi radili da bi te firme preživele. Nemam nameru da se s vama raspravljam, mislim da korektno sarađujemo i mislim da ste mnoge projekte otvorili i oni su bili korektni, ali ste mnogo puta i pogrešili. Dakle, samokritika je kada kažete da se na primer prostorni planovi ne poštuju. Možemo da izlistamo čitav niz situacija kada vaše ministarstvo nije poštovalo prostorne planove koje je vaše ministarstvo donosilo. Ono što je novina otkada sam ministar, jeste da nijedan put ne može da krene da se gradi bez dozvole. Dvadeset kilometara autoputa danas koji se gradi u Vojvodini, gradi se uz odobrenje za izgradnju, odnosno prijavu radova koju je izdalo ovo ministarstvo. Nije moglo da se priča o tome dok sve dozvole nisu bile dobijene. To uopšte nije lako zbog toga što postoje - termini, rokovi, pritisak javnosti, pritisak političkih stranaka, pritisak opozicije, pitanje zbog čega radovi nisu krenuli i pritisak potom na administraciju da se što je pre moguće dođe do tih odobrenja za izgradnju, ali do njih se dođe. To je jedna novina. Nadam se, ko god sutra bio na ovom mestu da će pratiti nešto što jeste osnovno pravilo igre. Mi ne možemo da insistiramo na tome da naši građani moraju da dobiju dozvolu, pa tek onda da grade, a da se kao država ponašamo drugačije. To je princip od kojeg smo krenuli, kao što smo krenuli od principa da ne možemo da teramo opštine da donose urbanističke i prostorne planove, ukoliko mi kao država ne donesemo prostorni plan Republike Srbije. U raspravi u načelu i obećao sam da će sledeće godine, marta-aprila, ovaj parlament imati pred sobom novi prostorni plan Srbije koji podrazumeva implementaciju svih strategija koje se u ovom trenutku rade. Mi smo završili strategiju prostornog razvoja Srbije i nadam se sutra da ću imati prilike svima da to podelim da vidite kako to izgleda. To je plod rada u proteklih godinu dana. Nažalost, moram da kažem da Agencija za prostorno planiranje, dok ste vi bili ministar. za četiri godine nije uspela ništa da uradi od tih poslova. Mi smo sada uspeli za ovih godinu i po dana da sve to sustignemo. Možda to nije važno. Za mene je to i te kako važno, jer svaki taj prostorni plan koji se donosi na regionalnom nivou je plan hijerarhijski višeg reda u odnosu na opštinski prostorni plan i nemoguće da bude neusaglašen jedan sa drugim. Imamo jako puno problema u implementaciji zakona koje donosimo i tu ste potpuno u pravu. Imamo jako puno problema sa lokalnim moćnicima koji ne žele da sprovode nešto što su državne odluke i ne žele da poštuju zakon, ali ćemo se izboriti i sa tim. Nama je potreban zakon kao jedno moćno oružje i pravila igre koje uspostavljamo moraju da budu jedan okvir u kojem ćemo svi zajedno da se krećemo i svako od nas mora to svojim primerom da pokaže. Ne sme ministar da gradi bilo šta, makar bilo i u malom planinskom selu, bez građevinske dozvole i bez planskih dozvola. Dok sam ministar i ako budem gradio nikada neću graditi bez građevinske dozvole, i to je nulta tačka nečega što bi trebalo da bude ponašanje. Jer ako od naših građana tražimo da ne grade bez građevinske dozvole, ne možemo mi da se ponašamo tako. Na stranu to što su procedure dugačke, na stranu to što postoji jako puno problema, na stranu to što je Srbija jedna zemlja u kojoj ova oblast nije regulisana jako dugo vremena i nije, da budemo iskreni, postojala politička volja da se reguliše, jer je upravo u neregulaciji postojala mogućnost da administracije budu arbitrarne i da se uzima veliki novac u korupciji. Mi sve te stvari ovim zakonom pokušavamo da presečemo i nama treba podrška svih vas. Nama treba podrška i narodnih poslanika. Iz tog razloga mi u ovim raspravama prihvatamo amandmane narodnih poslanika. Vaša kritika na početku zbog čega smo prihvatili toliki broj amandmana - pa zbog toga što su amandmani dobri? Prihvatili smo amandmane i vaše poslaničke grupe, i SRS, i DSS, i SNS i svih, naravno i većinskih poslanika, jer svi su oni ljudi došli i napisali amandmane sa verom da je to značajna popravka tog zakona i mi smo to prihvatili. Što se tiče Boljara, dok sam ministar, ako prostorni plan putnog koridora, on još uvek nije gotov, ali ako on kaže da će autoput da izlazi na Boljare, nijedan ministar spoljnih poslova, bio naš ili neki strani to neće promeniti. To je nešto što je princip poštovanja akata koje donesemo. Je l' autoput izlazi na Boljarima u Crnu Goru - tamo će izlaziti? Ako neko hoće to da promeni, pa da izađe na nekom drugom mestu, prvo će morati da prođe proceduru koju prolazi ovaj prostorni plan puteva i koridora, koji definiše da će on da izlazi na Boljarima, kao što znate vi to dobro, jer je to rađeno za vaše vreme i rađeno je vrlo dobro. Vi ste samo imali dilemu da li će autoput koji ide ka južnom Jadranu prolaziti preko teritorije opštine Novi Pazar ili preko teritorije opštine Užice. To je suštinska dilema, koji od tih regiona će autoput da zakači. S tim što u ovom trenutku mi radimo jednu varijantu koja bi pomogla da se uz bočne silazne puteve pomogne privreda oba ta, da kažem, podregiona. To je nešto što je u suštini bila ključna ideja. Na kraju, što se tiče građevine, tačno je da ovo ministarstvo puno može da uradi da celokupni građevinski sektor stane na noge i mi to radimo, a radimo to između ostalog i donošenjem ovog zakona, pa između ostalog i kreiranjem tržišta građevinskog zemljišta koje do sada nije postojalo, tako da naši građani plaćaju enormno visoku cenu kvadrata stana zbog toga što građevinsko zemljište nije bilo regulisano na način kako je ovaj zakon predvideo. Pokušavamo da pomognemo građevini kroz to što donosimo zakon koji će značajno skratiti proceduru za izdavanje dozvola, koji će uvesti pravila igre i definisati obaveze svih u tom jednom lancu kako treba da se ponašaju. Ono što vam obećavam, insistiraćemo na njegovom sprovođenju i ličnim primerom ćemo pokazati kako to može da se radi. Ovo ministarstvo će da ispunjava takođe sve one obaveze koje je i ovim zakonom predvidelo, pa ćemo tako da insistiramo da i drugi sprovode te obaveze. Ovde u raspravi u načelu promovisao sam jednu od akcija za koju smatramo da mora da se sprovode, koja mora da poveća tražnju za stanovima u Srbiji u ovom trenutku. Nije problem naša građevinska operativa, ona je živa i zdrava. Ona naravno nema više one gigante koji su postojali nekada. Nažalost, mi tek sada pokušavamo da nađemo nova tržišta za našu građevinsku operativu. Celu priču koju ste pomenuli oko nesvrstanih ne bih sada odvajao od procesa evropskih integracija, jer je to prosto pokušaj da se vratimo tržištima na kojima smo nekada bili uspešni. Mi ćemo imati razgovore i sa nekim afričkim zemljama i sa zemljama Bliskog Istoka koje traže naše građevinare. Hajde da budemo iskreni, pa vi ste krčili taj put i vi ste imali kontakte sa svima njima i oni sada kada dolaze u Srbiju kod nas dolaze kao kontinuitet nečega što ste vi radili. Što se tiče povećanje tražnje za stanovima, u ovom trenutku je najveći problem što se naši građani osećaju nesigurno da uzmu kredit za stan. Nesigurna su im radna mesta, i to je posledica ove krize i to je posledica jedne sveukupne nesigurnosti za koju se svi mi nadamo da će proći što je pre moguće. Mi ćemo kao ministarstvo posredovati između građevinske operative s jedne strane, opštine i vojske koja imaju vrlo kvalitetno građevinsko zemljište, banaka, naših građana, dakle svih onih koji su uvezani u to da bi se došlo do tog modela koji ćemo promovisati veoma brzo, a koji se zove - jedna masovna jeftina gradnja, koja bi podrazumevala da naši građani mogu da dođu do stanova skromne kvadrature, negde 50-60 kvadrata, po cenama koje mogu da izdrže dve prosečne plate koje se smatraju prosekom plata jedne zajedničke porodice. Za to će nam trebati pomoć svih, zbog toga što je to takođe projekat koji nije partijski i koji mora da bude nacionalni. Mislim da sam do sada mnogo puta dokazao da ne patim od nekih partijskih ograničenja. Mislim da sam pokazao, u saradnji sa svima vama, da se zaista trudimo, pogotovo sa opštinama u kojima je opozicija na vlasti, da svakoj opštini damo potpuno identičan tretman što se tiče ovog ministarstva. Zaista smatramo da je važno da se Srbija ravnomerno razvija i da svaki naš građanin oseti boljitke nekih stvari koje mi radimo i zakona koje donosimo. Evo, trudio sam se da vam odgovorim, neću vam više replicirati, zaista bez namere da ulazim u bilo kakvu vrstu dijaloga. Ali, zaista vi ste u pravu, ono što se donese mora da se poštuje, ali svi mi zajedno to moramo da radimo. Hajde da počnemo od nas, da poštujemo zakone ove zemlje, da poštujemo planove koje donosimo i kada mi to počnemo da poštujemo, onda možemo da insistiramo od svih ostalih, pa do poslednjeg našeg građanina koji u ovoj zemlji živi da poštuje zakon.
Gospodine Iliću, vi želite repliku? Imate četiri i po minuta od poslaničke grupe. Replika i eventualno ta četiri i po minuta.
Želim da odgovorim ministru. Nisam želeo da posle moje diskusije mi vodimo neku polemiku, nas dvojica, to ne ide. Rekao sam svoje i stojim iza toga. Međutim, gospodine Duliću, vi ste član DS, kada sam došao na mesto ministra zamenio sam gospodina Šumarca i gospođu Rašetu. Imao sam da pričam sto dana o tome, kad su se dizale mašine u vazduh, radilo, nije radilo, naplaćivalo, dupli nalozi itd. Naplata putarine koja je bila u momentu pre hapšenja drumske mafije 76 miliona, pa povećana na 105 miliona evra, tri puta. Nisam o tome hteo da pričam, nisam hteo da pričam o VIP salonu, nisam hteo da pričam o 18 uhapšenih odmah, kada su me molili da povučemo prijavu protiv gospođe ministarke, nije podnosila pritvor itd. Ali, vi stalno pričate o meni, da kod mene ništa ne valja. Evo, sad ću da vam objasnim samo ukratko. Gospodine ministre, radio sam po jednoj strategiji koja je bila usvojena, prvo je moralo da se rekonstruiše postojeće. Znači, od Beograda do makedonske granice, ona jedna traka morala je kompletna rekonstrukcija da bude. Od Beograda do Dimitrovgrada, Niš-Dimitrovgrad, kompletna rekonstrukcija Sićevaćke klisure, tunela i svega toga; od Beograda do Vršca, to je tražila EU od nas, sve novo; od Beograda do Subotice, dve trake do Novog Sada i do Subotice, kompletno rekonstrukcija jedne trake; od Beograda do hrvatske granice, kompletno sve novo. Od Beograda do Republike Srpske, kompletno sve novo. Šabac-Loznica, kompletno sve novo. Zlatibor, kompletno sve novo. Borova glava, sve novo. Crne tačke da se otklone u Srbiji. Znači, u mom mandatu bio je obeležen jedan period razvoja određenih objekata i projekata koje je trebalo odraditi i zato su nam ponuđene kreditne linije. U tom mandatu odradio sam ukupno četiri hiljade kilometara! Vi ne možete sada belu liniju da povučete na četiri hiljade kilometara, a kamoli šta drugo. Samo da završim, tačno je da su neki objekti rađeni bez projekata, ali niko ne bi dobio tamo projekat. Vaši saradnici sigurno dobro znaju da je bilo nemoguće dobiti projekte za Staru planinu, da je bilo nemoguće dobiti projekte za Lelić manastir, a trebalo je da se uradi, bila je velika proslava, za Žiču, za Studenicu, Studenica-Ivanjica, Ivanjica - Jasenovo, da se spoji Kokin brod, znači, sa Sandžakom i sa ovim delom. Zašto je nemoguće? Što su ljudi pre 600 godina manastiru poklanjali zemlju. Te porodice su odumrle, ne postoje. Znači, hiljade tih građana i tih porodica više fizički nema. Evo, za manastir Lelić kad smo radili, nemate šanse da dobijete, kada niko ko se nalazi na trasi više nije živ, niti te porodice postoje u tom kraju. Ljudi su dali bez ikakvih papira, jednostavno rekli – prosecaj. Znači, mi ne možemo to sad ostaviti u blatu, mi to moramo izraditi i napraviti. I vi ćete morati da popuštate za takav vid objekata. Po mnogim kopaoničkim selima je jednostavno prosečen put bez ikakvog dokumenta, ako uđete pet godina ne možete da napravite dokumentaciju, pola ljudi živi u Australiji, pola u Americi, pola ne postoji, ne zna niko za njih. Gledali smo u crkvenim knjigama i ne postoje. Znači, tu se mora odstupiti od ove projektne dokumentacije da bi se to uradilo, da se uđe u određenu realizaciju. Prema tome, svako vreme ima svoje breme i svi smo mi radili u određenom vremenu. Radio sam Banatsku magistralu, ali tu su sve bile rekonstrukcije, tako da nije trebala dokumentacija. Tačno je da je trebalo da radimo određene projekte, a nije bilo dinara za eksproprijaciju i za projektnu dokumentaciju. U NIP-u nije bilo dinara. Godinama se obećavalo da će se prebaciti pare. Projektanti rade i stanu. Naravno, i vi sad nemate pare za eksproprijaciju i vi nemate pare za projektnu dokumentaciju. Sećam se kad sam radio obilaznicu, muku smo imali. Zašto? Što su bili ugovori od pre 20 godina, tenderi od pre 20 godina, izvođači od pre 20 godina, pola više ne postoji. Trebalo je nastaviti projekte jer oni utužuju, naslednici ili oni koji su kupili firmu, jer su oni tamo formirali asfaltne baze. To su bili veliki projekti i vi ćete ih sigurno danas imati. Prema tome, dobronamerno sam neke stvari kritikovao. Druga stvar,za ove autoputeve gde je bila koncesija, znači, za koncesiju treba idejni i generalni projekat, a u Zakonu o koncesiji uvek dolazi da izvođački projekat radi koncesionar. Znači, on treba dva mesta da spoji autoputem po svom izvođačkom projektu koji prihvata Vlada Republike Srbije i određena ministarstva, a da bi ušli u izvođački projekat mora da uradite eksproprijaciju. Neće seljak da dozvoli da uđete u kukuruz da vozite mašine, da pravite bušotine, da ispitujete zemljište, ako mu niste platili. To je nemoguće. Znači, za to nije bilo para i ministar Dinkić je svake godine obećavao - biće, biće i nikad nismo doživeli taj dan da to bude. Prema tome, molim vas, shvatite ovo kao dobronamerno. Radio sam sa svojim saradnicima onako kako sam mislio da je najbolje i napravio rezultat. Napravite vi pola tog rezultata, ja ću biti presrećan. Sad se došlo kad se sve ovo izrekonstruisalo na nastavak koridora. Mi smo uradili deo autoputa pored Leskovca, 22 kilometra do Vlasotinačke petlje, i uradili smo od niške raskrsnice do Niške banje i dali upotrebnu dozvolu. I prvi put je dozvoljeno da se pusti autoput sa upotrebnom dozvolom i ja sam to uradio. Molim vas, sadašnji autoput koji je pušten pre 30-40 godina nema upotrebnu dozvolu, vi to znate dobro. Mora se raditi na tome da se formira dokumentacija, daju upotrebne dozvole, jer sutra kogod napravi saobraćajnu nesreću može utužiti Vladu, zato što objekat nema upotrebnu dozvolu i mora mu se nadoknaditi šteta. Moja diskusija je bila dobronamerna. Ceo život se bavim građevinarstvom, 23 godine sa privatnom firmom, i verujte, ceo sam se posvetio tome i radio sam najbolje što sam mogao. Ako neko ima nešto protiv, neka izađe konkretno sa činjenicama, tu sam. Ako sam nešto uradio i ogrešio se o zakon, slobodno pokrenite radnje, ali smatram da sam radio čisto kao sunce i to mogu svi proveriti i potvrditi.
Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Milan Lapčević. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Na član 5. sam podneo amandman da objekti koji se budu gradili po ovom zakonu ubuduće budu tako građeni da budu pristupačni za osobe sa invaliditetom, stare osobe i decu. Naime, u članu 5. zakona je predviđeno da stambeni i stambeno-poslovni objekti koji imaju 10 i više stanova budu prilagođeni za pristup osobama sa invaliditetom, a da oni koji imaju ispod 10 stanova nemaju tu obavezu. Mislim da je jedno od osnovnih ljudskih prava upravo pravo da sve osobe, bez obzira da li su one sa invaliditetom ili bez, imaju pristup i mogućnost pristupa svakom objektu. To se u ovom zakonu definiše da svi objekti koji su javne namene moraju da budu prilagođeni osobama sa invaliditetom, ali smatram i da objekti koji su namenjeni za stanovanje, a imaju ispod 10 stambenih jedinica, treba da budu prilagođeni da mogu biti pristupačni osobama sa invaliditetom i to sam definisao kao objekti kolektivnog stanovanja. Vrlo je moguće da svaki stambeni objekat koji ima više stambenih jedinica bude predmet interesovanja neke osobe sa invaliditetom ili čak može da bude pušten u promet, pa može da kupi porodica koja ima osobu sa invaliditetom, te je mislim daleko prihvatljivije da u zakonu stoji da svaki stambeni objekat koji ima više stambenih jedinica bude prilagođen osobama sa invaliditetom.
Gospodin Dulić ima reč.
Samo vrlo kratko, pošto smo ovo smatrali jako važnim pitanjem. Pitanje je o onim rampama za invalidna lica i nekim tehničkim standardima objekata kada je u pitanju dostupnost tih objekata za lica sa posebnim potrebama i pogotovu za invalidna lica. Činjenica jeste da se u ovom zakonu po prvi put stvara obaveza za javne objekte da imaju rampe za pristup lica sa posebnim potrebama. Ovde je sada postavljeno pitanje – da li i svi drugi objekti, tu, naravno, pričamo o stambenim objektima, moraju to da imaju? Evropski standard je da zgrade do deset stanova to ne moraju da imaju i da zgrade sa preko deset stanova moraju da imaju, zbog toga što u zgradi preko deset stanova postoji statistički mnogo veća verovatnoća da će tu biti, između ostalog, stanovnik te zgrade neko ko ima te potrebe ili će u svojoj rodbini i nekim redovnim posetiocima imati nekog ko ima te potrebe. Međutim, ono što smo i vama napisali u odgovoru i što je naša namera, jeste da u podzakonskom aktu predvidimo i tehničke mogućnosti da i u zgradama koje su manjeg kapaciteta postoji mogućnost da, ukoliko postoji potreba, da se tako nešto izgradi. Dakle, u tehničkim karakteristikama objekata će biti planirano da stepeništa budu tako projektovana da postoji mogućnost nadogradnje rampe, ukoliko će postojati potreba za tim. U svakom slučaju, smatramo da bi napravili veliko opterećenje ukoliko bi stavili standard za sve objekte, jer ovo je zakon, dakle, zakonska obaveza je da sve objekte preko deset. Ispod deset ćemo urediti podzakonskim aktom. Nama je svakako stalo da se ovo pitanje trajno reši i da ono postane deo stambene kulture izgradnje objekata, kada je u pitanju poštovanje prava ovih ljudi.
Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Mićo Rogović i Igor Bečić. Gospodin Rogović želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, prvo moram da izrazim žaljenje što je, gospođo predsedniče, nekoliko minuta pre pojedinačne rasprave o amandmanima u poslaničke klubove i kod nas stiglo mišljenje Vlade i samim tim i zbog te konstatacije ne verujem ni da ste vi stigli dovoljno da pogledate sve ono što je Vlada vezano za ovaj predlog zakona odgovorila, a ne mi koji smo iz zakona o obrazovanju i udžbenicima prešli tako brzo na ovaj zakon. Tako se iz dana u dan, s obzirom na poteze koji se vuku i tip letećih izmena, narušava dostojanstvo ove skupštine kroz nemogućnost svih nas da ozbiljno učestvujemo u radu ove skupštine. Gospodine ministre, hoću da ponovim razlike u stavovima o ovom predlogu zakona o uređenju prostora i izgradnji između vas, vladajuće koalicije, i SNS. Mi smo to i kroz podnete amandmane i kroz uvažavanje stručnog mišljenja pokušali da vam damo do znanja, ali ste vi, onoliko koliko sam za ovih nekoliko minuta od nastavka ove sednice uspeo da snimim, prihvatili deo tehničkih amandmana i vrlo mali broj suštinskih amandmana. S obzirom na tu konstataciju, ti razlozi oko neslaganja su i dalje otvoreni i stoje, i mislim da u toku ove pojedinačne rasprave, a s obzirom da ste se uključili u raspravu bukvalno oko svakog amandmana, imamo mogućnost da eventualno neke nedoumice u smislu suštinske izmene ovog zakona i onoga što kaže struka prihvatite i na ovoj sednici. Te primedbe između SNS i predloga ovog zakona odnose se na sledeće. (Predsednik: Izvinite, da li želite od vremena ovlašćenog predstavnika da nastavite?) Kako da ne. Istakao sam i u načelnoj raspravi, odnose se na taj diskontinuitet od 2003. do 2009. godine oko toga da je Vlada bila u skoro identičnom sastavu u oba ova saziva i u tome da je period od šest godina zaista veliki, ali vrlo kratak u donošenju ozbiljnih zakona, pogotovo zakona iz ove oblasti, pa stoji činjenica da se pod maskom reformi u ovom periodu sprovode zaista sasvim neke druge stvari i to je prva primedba koju vam ponavljam. Sledeća primedba vezano za stav SNS je da je ovo zaista set koji je trebalo podeliti na pet zakona: na oblast planiranja, zatim oblast gradnje, oblast građevinskog zemljišta, oblast restitucije i nacionalizovanog zemljišta i oblast legalizacije bespravno izgrađenih objekata. Iz svih primedbi koje sam prošli put naveo i koje ćemo danas vezano za amandmane i pojedinačnu raspravu iznositi, stoji da dugoročna primena ovog zakona iz svega toga zaista nije krajnja svrha ovog zakona i da ćemo dolaziti u situaciju da i u nekom novom sazivu slušamo ovakve rasprave ko je šta od prethodnika uradio, ko šta sada radi. Zadatak naš nije da parlament zbog nekog drugog saziva dovodimo u ovakve rasprave između bivših i sadašnjih ministara, nego da pravimo zakone kojima ćemo se ponositi kao parlament, kao saziv, a ne kao članovi neke političke partije. Zatim, neusklađenost zakona, pogotovo u oblasti planiranja i strategije, kao što je i moj prethodnik, gospodin Ilić, govorio, zaista je problem u smislu obrade materije iz dela planiranja. To je sledeća primedba. Zadnja primedba je legalizacija na način kako mi to vidimo i način kako je ovde izneseno, tj. da se u smislu legalizacije objekata oni mogu podeliti na legalizaciju objekata koji su izgrađeni bukvalno radi obezbeđivanja krova nad glavom i one druge veze krupnog kapitala, lokalne samouprave, Ministarstva i svega ostalog, a odnosi se na izgradnju radi komercijalizacije tržišta. Meni će zaista biti drago, kada ste maločas govorili, da konačno ova oblast izgradnje jeftinih ili socijalnih stanova u Srbiji zaživi ne samo u Beogradu. Moram da ovde, vezano za legalizaciju, istaknem deo primedbi u nekoj raspravi s vama, u nekim kontaktima i dogovorima oko stupanja ovog predloga zakona u proceduri, naglašeno je da je grad Beograd, njegov gradonačelnik, dao niz primedbi na tačke iz članova od 189. do 191. Uspeo sam da snimim da su one delom ispravljene, ali tako što je poslanik iz Novog Sada dao primedbe na njih, moja uvažena koleginica Maja Laušević. Ništa tu loše nema zaista, ali je gospodin Đilas nagovestio da će, s obzirom na glavne probleme iz ove oblasti koje definišu ovi članovi, a koje treba doraditi, i oni su delom i dorađeni, izneti neko od poslanika iz Beograda. Zato stoje svi razlozi da nam se stavovi totalno ne podudaraju i razmimoilaze. Sve ovo što sam naveo zaista stoji kao argument. Istakli ste da su nesigurna radna mesta strah od moguće kupovine nekretnina, ali u ovoj oblasti, s obzirom na podnet amandman na član 8, zbog toga ovo govorim, zar ne smatrate da je nesigurna kupovina nekretnina u Srbiji takođe problem? To se iz dana u dan dešava. Dokaz je da niste prihvatili jedan dobar suštinski amandman na član 8, koji detaljno razrađuje ono što vi u članu 205. zaista imate pravo da rešavate kao podzakonski akt. Ali, s obzirom na konstataciju da niste prihvatili suštinske, bitne izmene ovog predlog zakona o uređenju prostora i izgradnje, stoji nedoumica da ćete vi, i s obzirom na tu konstataciju i na vaše ingerencije iz člana 205. koji daje naznake šta su vaše ingerencije i u vezi registra podataka, pitanje je da li će oni biti obuhvaćeni na pravi način i možda i neko vas zameni, pa tu oblast dobro ne odradi. Zato je u amandmanu na član 8. koji je podnela SNS detaljno razrađen ovaj problem registra i sve ove situacije zbog kojih ne možemo doći u saznanje o kakvom investitoru se radi, a predloženim amandmanom zaista sveobuhvatno se daje analiza svega toga šta treba da sadrži registar podataka o glavnom investitoru, isključuju ovu glavnu konstataciju da problem nesigurne kupovine nekretnina neće postojati, a skoro sam vam naveo i problem nekretnine na Zvezdari, gde su kupci stanova, odnosno pojedinačnih stanova iz oblasti te pomenute nekretnine, uplaćujući čak sredstva i preko Volksbank-e, došli u situaciju da je i od strane te banke stavljena hipoteka na pomenuti objekat. Zato ovaj amandman definitivno daje spoznaju građanima, mogućim kupcima, da u svakom trenutku iz ove baze podataka, koja je amandmanom zaista detaljno regulisana, dođe se do situacije, odnosno saznanja o kakvom investitoru se radi, šta je on do sada uradio, svi njegovi podaci, naziv, sedište, PIB, eventualne primedbe inspekcije, koja je takođe obavezana ovim amandmanom da u registar podataka unese sve svoje primedbe u vezi sa ranijim ponašanjem investitora na nekim objektima, odnosno izgradnji, i otklanja glavnu nedoumicu u vezi ovoga što sam rekao, a to je da nesigurna kupovina nekretnina više neće postojati. Toliko o ovome, nastaviću o kasnijim amandmanima.
Reč ima gospodin ministar, izvolite.
Pošto je ova tema često bila spominjana, a radi se o registru podataka o investitorima koji moraju da se vode i, da kažem, stvaranju jednog od mehanizama koji bi trebalo da spreči naše građane da budu prevareni, kao nažalost što su varani u prošlosti, moram da kažem da je vaš amandman dobar. On u sebi sadrži većinu stvari koje će biti regulisane kako je ovo ministarstvo predvidelo, ali smo predvideli da sadržaj tog registra definišemo podzakonskim aktom, zato što on mora da bude živa materija. Ono što mogu da obećam jeste da će sve ovo što ste vi tražili i biti sastavni deo tog podzakonskog akta, ali će vremenom verovatno dolaziti do toga da će biti nesavesnih investitora i da će oni pokušati da pronađu druge načine da zaobiđu sadržaj u registru, a da opet pokušaju da varaju naše građane. Moramo da imamo jedan živi dokument, jer kad bi ga definisali strogo zakonom, plašim se da tu ne bi bio dovoljan nivo i sadržaj podataka, koje neko sutra može da promeni. Zbog toga to mora da bude regulisano podzakonskim aktom. Razgovarali smo i tako smo se nešto dogovorili. Mi ćemo vaš amandman ne prihvatiti kao amandman, nego ćemo sadržaj vašeg amandmana preslikati u podzakonski akt.
Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Milan Lapčević, koji želi reč. Izvolite.
Član 8. u izvornom obliku kaže –uspostavlja se Registar investitora i on predstavlja javnu evidenciju o svim raspoloživim podacima o fizičkom ili pravnom licu kao investitoru i dostupan je u sedištu jedinica lokalne samouprave, kao i u elektronskom obliku putem interneta. Registar investitora vodi jedinica lokalne samouprave. Predložio sam da se doda još jedan stav, koji glasi – da se Registar investitora ne vodi za fizička lica i investitore objekata za individualno stanovanje. Namera je da sve ovo što je dostupno putem interneta, a tiče se podataka o investitorima, bilo da su oni pravna ili fizička lica, ne važi za investitore koji prave svoje kuće za stanovanje, individualne i stambene objekte, jer za to nema nikakvog razloga. Zašto bi se nečiji podaci nalazili na mreži i bili u Registru investitora ukoliko čovek gradi stambeni objekat za sopstvene potrebe i potrebe svoje porodice, 50-tak, 70-100 kvadrata, i on treba da bude evidentiran kao neki investitor koji gradi stambeno-poslovne prostore na više hiljada kvadrata i za koje podaci jesu potrebni da se nalaze na internetu, zbog toga što će se doći u situaciju da ti objekti, odnosno delovi objekata stambene jedinice budu datina tržište na prodaju, pa javnost mora imati uvid u podatke o tim ljudima. Mislim da nema nikakvog razloga da se vodi registar za fizička lica koja investiraju u sopstvene objekte za sopstveno stanovanje, stanovanje svoje porodice. Mislim da je sasvim smisleno da se ova moja sugestija uvaži i prihvati ovaj amandman.
Na član 10. amandman je podnela... (Vjerica Radeta, sa mesta: Jednu rečenicu na ovaj amandman.) Izvinite, izvolite gospođo Radeta.
Mi nismo podnosili amandman na član 8, ali ova rasprava oko sva tri amandmana na ovaj član me ponukala da vam, gospodine ministre, skrenem pažnju na samo dve stvari. Zaista, ima smisla i amandman gospode iz LDP, ali više od toga ima smisla i javila sam se da bih vam preporučila i zamolila vas da usvojite odmah ovaj amandman gospodina Lapčevića, jer napravićete haos ako fizička lica koja grade objekte za individualnu upotrebu uđu u ovaj vaš registar. Ne piše da neće. Pretpostavljam da se niste možda dovoljno upustili u detalje nekih amandmana, pa pre nego što olako kažete da ćete neki amandman ugraditi u podzakonske akte, da vodite računa o besmislicama koje su sastavni deo ovog rešenja, pogotovo u onom delu koji se značajno kosi sa Zakonom o zaštiti podataka o ličnosti. Nadam se kad budete radili podzakonske akte da ćete voditi računa o tome i preporučujem da prihvatite ovaj amandman gospodina Lapčevića.
Gospodin Dulić. Izvolite.
Kada bismo ga prihvatili u formi kako je predložen, mi bismo opet ušli u detaljnu razradu nečega što smo doneli odluku da se razrađuje podzakonskim aktom. Nama nije namera da u registru podataka o investitorima registrujemo investitore koji grade kuće za sopstveno stanovanje. To am nije namera. Fizička lica koja grade kuću za sebe ne bi trebalo da budu u ovom registru, nama to nije namera. Ali, fizička lica, a to je često slučaj, koja grade stambene jedinice, odnosno zgrade sa više stambenih jedinca bi trebalo da budu sastavni deo ovog registra. Sve će to biti razrađeno podzakonskim aktom. Nivo detaljnosti podataka koji je u prethodnom amandmanu predložen i ovo razdvajanje na fizička lica koja grade za sopstvene potrebe, a koja neće biti sastavni deo toga, mi ćemo sve to da definišemo podzakonskim aktom. Budite sigurni, nama nije namera da stvaramo haos i nije nam namera da registrujemo što nema potrebe da se registruje. Nama je samo namera da našim građanima obezbedimo podatke o fizičkim licima i firmama koji su investitori u više slučajeva velikih stambenih zgrada, da bi se stekao uvid u tome kako su oni tretirani pred državnim organima, da li su bili korektni investitori, da li su bili savesni investitori, da li je bilo sudskih sporova, da li je bilo inspekcijskih kontrola koje su bile nepovoljne po njih, da li su svi objekti prošli različite vrste tehničkih kontrola, da li su gradili u skladu sa tehničkim uslovima koji su predvideli projekte, sve je to nešto što će biti sastavni deo jedne informacije, neka vrsta boniteta građevinske firme ili investitora koje našem građaninu treba samo da pokaže s kim ima posla. To bi značajno moglo da smanji opasnost da se dese slučajevi, kao što su se dešavali u prošlosti, da građanima budu ponuđeni jeftini stanovi po vrlo povoljnoj ceni, na lepim lokacijama, a da se kasnije ispostavi, pogotovo u sivoj fazi gradnje, da ti stanovi ne postoje i da su više puta prodati itd.
Gospođa Judita Popović.
Poštovana gospođo predsednice, poštovano predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, posebno bih htela da istaknem da ovaj član 8. zaista ne pravi razliku među fizičkim licima. Dozvoljavam tu mogućnost da ćete vi jednim podzakonskim aktom da uredite i da razgraničite fizička lica kao investitore za sopstvene potrebe i fizička lica kao investitore za malo šire polje. Međutim, ovako kako član zakona glasi nema razlike između ta dva položaja fizičkog lica kao investitora. Koliko sam razumela ministra, ovde je u stvari osnovni cilj uvid u bonitet investitora, što je inače pohvalno i to bismo pozdravili, jer je zaista potrebno da se uvede red na naše tržište, čak i na tržište izgradnje stanova. Da li se ovim članom postiže taj cilj? Smatram da mi imamo dovoljno već regulative u pogledu kontrole boniteta i između ostalog investitorau izgradnji.Pre svega, imamo Agenciju za privredne registre. Svako danas, ukoliko želi da proveri bonitet neke firme, nekog preduzeća, može na tom sajtu agencije to da postigne. Imamo i druge načine uvida u rad investitora, ako ništa drugo, ukoliko se radi o lokalnom nivou, s obzirom da je to taj nivo, uvek se može izvršiti provera kroz stručne organizacije kojemeđusobno sarađuju da li je neki od investitora savestan, da li je imao problema sa krivičnim gonjenjem ili slično. Međutim, ovim članom mi faktički postižemo, pre svega, jednu birokratizaciju i u stvari postižemo to da je ovaj član usmeren i uperen protiv slobodnog preduzetništva i slobodnog tržišta rada. Jer ukoliko su lokalne samouprave nadležne da vode te registre, šta to znači? Ukoliko se neko od tih investitora registruje kod jedne određene lokalne samouprave, da li je na taj način onemogućen da tu svoju delatnost vrši i na teritorijama drugih lokalnih samouprava. S obzirom da imamo već loše iskustvo sa takvim registrima, sasvim je moguće da ovaj član može da upravo ishoduje takav rezultat, da će da ograniči protok kapitala i rad preduzetnika i na drugim teritorijama, osim one teritorije na kojoj je investitor registrovan.
Reč ima poslanik Radojko Obradović.
Govoriću u okviru onih 15 minuta. Gospodine ministre, gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, navešću jedan primer, pošto je uveliko postupak giljotine propisa, pošto u Srbiji imamo veliki broj propisa među kojima su i brojni koji su u koliziji. Srbija je poznata kao država koja ima najjeftinije troškove ili najmanje troškove za otvaranje firmi. Ti troškovi su oko 50 evra u dinarskoj protivvrednosti, znači između 4.000 i 5.000 dinara. Pre nekoliko dana na jednom sastanku sa velikim brojem stranih investitora u okviru kluba investitora, jedan investitor je pohvalio ideju što je to tih 4.500 dinara. Međutim, prvog meseca nakon što je otvorio firmu, stigao mu je račun za firmarinu koji jeu opštini gde je registrovao 100 evra ili oko 10.000 dinara. Kada je pitao šta je to, nemam nigde istaknutu firmu, jer je to firma koja se ne reklamira, dobio je objašnjenje da je to lokalna taksa, da podrazumeva naziv firme na poštanskom sandučetu i da svakog meseca treba da plati dinarsku protivvrednost za 100 evra. Tako da mi imamo najjeftinije otvaranje firme, ali onda imamo i fiksnu taksu koja takođe mora da se naplati iz ovoga. Nismo napisali kao DSS amandman koji ukida ovo pravo, jer u Srbiji postoji veliki problem sa investitorima koji su nekredibilni, ali potpuno podržavamo i kada smo videli objašnjenje zašto se odbija ne naš amandman, nego amandman kolege iz LDP, upravo se ukazuje na bonitet. U Srbiji nije moguće da registar investitora zameni rad drugih državnih organa. Postoji i Agencija za privredne registre, bile su ovde izmene zakona i nekih podzakonskih akata i ona ima znatno veća ovlašćenja nego što je imala do sada. S druge strane, imamo paradoksalnu situaciju za sve investitore, da oni sada moraju podatke o bonitetu da dostavljaju i Narodnoj banci i Agenciji za privredne subjekte. Ovo će biti treći registar, ako sam vas dobro shvatio, pošto će se voditi računa o bonitetu, onda će investitori morati da se pojave na još jednoj adresi sa identičnim podacima, pod uslovom da ta tri registra ne budu povezana. Recimo, Narodna banka, viceguverner je izašao sa saopštenjem i održao konferenciju za novinare, jer je upravo ukazao na tu nelogičnost, jer kada su se obratili sa idejom da se ukine Centar za bonitet pri Narodnoj banci, da se kompletan registar vodi u Agenciji, nije naišao ni na kakav odgovor Vlade. Podržavamo ideju da se uvede red prilikom gradnje, ali ako ne bude rešen problem na nivou države, onda ćemo imati tri potpune identične stvari koje se vode u Republici Srbiji, a to može samo da stvori dodatne probleme.
Na član 10. amandman je podnela narodni poslanik Lidija Dimitrijević, koja želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanički klub SRS podneo je amandman na član 10. Ovaj amandman odnosi se na dokumente prostornog i urbanističkog planiranja. U članu 10. piše da su dokumenti prostornog i urbanističkog planiranja prvo planski dokumenti, drugo, dokumenti za sprovođenje prostornih planova i, treće, urbanističko-tehnički dokumenti. Amandmanom koji sam podnela ispred poslaničkog kluba SRS predloženo je brisanje 2) tačke tj. dokumenata za sprovođenje prostornih planova. Zbog građana koji prate ovo zasedanje reći ću da su dokumenti za sprovođenje prostornih planova sledeći: program implementacije prostornog plana Republike Srbije, program implementacije regionalnog prostornog plana i program implementacije prostornog plana područja posebne namene. Ovaj amandman je podnet jer SRS smatra da prostorni planovi treba da sadrže i mere za sprovođenje planova i nepotrebno je dodatno administrativno i finansijski usložnjavati proces planiranja i sprovođenja planova. Pored toga, može se dogoditi da se u sprovođenju planova na ovaj način ne postupa objektivno, odnosno neće se izrađivati i donositi dokumenti za sprovođenje svih prostornih planova, regionalnih i posebne namene, već se mogu donositi odgovarajuća dokumenta samo za one planove gde postoji aktuelni politički interes, pa određena područja mogu biti zapostavljena.
Na naslov iznad člana 12. i na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović i želi reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman da se član 12. i naslov iznad člana 12. izbrišu. Objašnjenje je slično prethodnom, prostorni planovi treba da sadrže i mere za sprovođenje planova i nepotrebno je dodatno administrativno i finansijski usložnjavati proces planiranja i sprovođenja planova. Takođe, postoji bojazan, kao što je i koleginica rekla, da se područja i regioni neće ravnomerno razvijati zbog političkih odluka, kao što imamo slučaj u Srbiji da se može desiti da ministar ili vladajuća većina određenim područjima neće dati saglasnost ili dokument za sprovođenje prostornog plana upravo zato što je na vlasti druga politička opcija. Inače, neravnomernost razvoja je izražen problem u Srbiji i postoje čitave oblasti koje su zapostavljene, u koje se veoma malo ulaže. Ne razvijaju se infrastrukturno, niti u bilo kom drugom pogledu. Za samu državu i njen razvoj veoma je bitno da se ona ravnomerno razvija, jer samo se tako mogu zadovoljiti interesi svih građana. Potrebno je da se svi delovi zemlje razvijaju, da imaju dobru putnu mrežu, što veći procenat pokrivenosti infrastrukturnom mrežom, osnovne, zdravstvene, školske i druge neophodne ustanove. Vladajuća većina može da koči razvoj područja gde su na vlasti druge partije tako što neće izraditi i doneti dokument za sprovođenje prostornog plana iz tih oblasti. S obzirom da i u članu 33. postoji slična mogućnost, odnosno stoji da je ministar nadležan za davanje saglasnosti za prostorne planove opština, možemo doći u situaciju da stranke na vlasti mogu potpuno usporiti i potpuno paralisati razvoj određenih područja. Stoga predlažem da se ovaj amandman usvoji.
Reč ima gospođa Jorgovanka Tabaković.
Koristiću vreme svoje poslaničke grupe i morati da se dosetim da zbog prenosa koji ide odloženo, a posle 14.00 časova, iznesem i dopunim kolegu Miću Rogovića u vezi sa nekim generalnim primedbama na zakon, ali je upravo ovaj član i amandman idealan povod. Ne mogu da propustim a da ne zamerim da nam je dva dana pred početak sednice dostavljen ovako značajan i ovako obiman zakon, a bez dovoljno vremena da ga proučimo i na njega amandmanima uradimo poželjne korekcije. Usvojili ste jedan jedini amandman SNS. Trebalo je još neke, ali logično je da onaj ko vlada sprovodi svoj koncept i upravo ću o toj razlici u konceptima reći par reči. Ne postoji zakon koji je više kršen, izigravan i nepoštovan od zakona iz ove oblasti. Posledica je preko 150.000 bespravno izgrađenih objekata u proteklih 10-20 godina. To ne znači samo da je naš narod vešt da pronalazi rupe u zakonu. To znači da vrlo često vlast ostavlja smišljeno rupe u zakonu da bi diskrecionim pravom i onom filozofijom gledanja čaše do pola pune ili od pola prazne mogla da reaguje selektivno i prema pojedincima i prema grupama onako kako njoj odgovara. Država je kroz nepostupanje dosledno zakonskim propisima zaista dobrano doprinela stvaranju haosa u ovoj oblasti. Oblast koja se najviše tiče građana je upravo vezana za ono što počinje da se reguliše članom 12, a to su planski dokumenti koji su podloga, osnova i razlog za najveći problem koji se zove legalizacija objekata. Kroz ono što je bila obaveza države da uradi, a nije uradila, dozvolili smo da se stvori haos i danas pokušavamo kroz osnovni problem lošeg definisanja šta je to bespravno izgrađen objekat da opet jedan populistički projekat, gde narodu hoćemo da kažemo da ćemo sa malom cenom omogućiti legalizaciju svih objekata, svesni da više podršku, draga moja gospodo iz DS, nemate ni u stranim investitorima, ni u onom što se zove beli šengen i EU, nego se treba pokazati dobronamernim prema najširem broju građana. Građanima ću da objasnim kako ta vaša jeftina dobronamernost izgleda. Predvideli ste da legalizacija u smislu ovog zakona podrazumeva dobijanje upotrebne dozvole ili građevinske dozvole za objekat kao naknadno izdavanje i to za objekte izgrađene ili rekonstruisane bez građevinske dozvole. Naizgled, to zvuči logično. Ali vi ovakvom formulacijom, gde se svi objekti koji su građeni bez izdavanja građevinske dozvole, gde se svi svrstavaju u istu kategoriju, zaboravljate da postoji bitna razlika u pravnom statusu. Naime, većina objekata koji su građeni bez građevinske dozvole građeni su u vreme kada na području na kome su građeni nije bila ni potrebna građevinska dozvola, jer za ta područja nisu ni postojali planski dokumenti, pa nije bilo uslova za izdavanje dozvola. To nije propust građana, nego propust države. Takve objekte ne možete da smatrate nelegalnim i ne možete ih u zakonu tako svrstavati sve u jednu kategoriju, jer tada kada su građeni na tim područjima to nije bilo kršenje zakona. Treba imati u vidu da pre pedesetak godina najveći deo područja van užeg područja gradova nije imao prostorne planove i druga urbanistička dokumenta, pa samim tim nije bilo ni uslova za izdavanje dozvola. Radi se o velikom broju seoskih i prigradskih područja gde su građene porodične kuće, uglavnom, za lično stanovanje, pomoćni objekti, pa i mnogo onih koji su namenjeni obavljanju lične poljoprivredne delatnosti. Neka do dan-danas nemaju prostorne planove koji su doneti za ta područja, pa nema ni uslova za izdavanje građevinskih dozvola. Sada ono na čemu insistiram je: propisivanjem obaveze da se naknadno izdaju građevinske dozvole, odnosno da moraju da ih pribave u postupku legalizacije znači direktno kršenje člana 197. stav 1. Ustava, o zabrani povratnog dejstva zakona i opštih akata, što je posebno nedopušteno ako se time građanima nameću nove obaveze ili im se uskraćuju već stečena prava. Kako to danas čitaju strani investitori, oni koji su došli u posed objekata i ispod zemljišta a kojima menjate namenu uz fer doplatu i kako to tumače građani sa svoje strane, neka oni procenjuju, između ostalog, i na osnovu onoga što danas govorimo. Kada se radi o tim pomenutim objektima, morate da imate u vidu i faktičko stanje. Većina tih objekata, kojih ima više stotina hiljada u seoskim i prigradskim područjima, građena je pre više od veka. Znate kakvi su to materijali, koje su tehnologije bile u upotrebi i uverena sam da mnogi od njih ne ispunjavaju standarde i zahteve, tako da je vrlo moguće da će njihova legalizacije biti odbijena onako kako to u članu 191. vi i predlažete tačkom 2). Postupak za rušenje se pokreće ako je zahtev odbačen iz formalnih razloga, ne samo ovih koje sam pomenula iz člana 191, kada to više nisu materijali po važećim standardima, kao i slučaju neplaćanja naknada za uređenje gradskog građevinskog zemljišta. Ista je situacija ako vlasnik ne pribavi odobrenje ministarstva za promenu namene poljoprivrednog zemljišta i ne plati naknadu. Znate da su po pravilu takvi objekti građeni upravo na poljoprivrednom zemljištu i da u vreme njihove gradnje nije ni postojao institut promene namene zemljišta. Ni po tom osnovu nije bio kršen zakon i sada uvlačenje tih i takvih, svrstavanje svih u istu kategoriju, jednostavno je nedopustivo. Morate da imate na umu da je reč o velikom broju staračkih domaćinstava, penzionerima i ostalim kategorijama koje neću svrstavati u najsiromašnije, ali sigurno u slabe materijalne mogućnosti, i mislim da neće imati mogućnosti da plate troškove legalizacije, koji nisu mali, i bez obzira na izjave političara da je reč o najjeftinijem mogućem postupku i vašoj dobronamernosti. Prema slobodnoj proceni, takvih slučajeva ima preko dva miliona, odnosno preko dva miliona građana Srbije živi u takvim domaćinstvima, i ako samo razmislite da je priprema tehničke dokumentacije da bi mogli da se uvedu u ovaj postupak, po ceni od otprilike 1.000 evra po domaćinstvu, vi vidite koliko će to biti jeftino, a građani neka procene zašto ovaj zakon ovako sveobuhvatan i u ovom trenutku. Zahtev za legalizaciju i pribavljanje građevinske dozvole i upotrebne možete, gospodo moja, da zahtevate samo za objekte koji su izgrađeni kršenjem propisa, važećih u vreme gradnje, odnosno bez pribavljenih navedenih dokumenata ako su ona bila obavezna. Ali, o vašoj, nema lepše reči, dvoličnosti ili dvostrukom pristupu mnogo bolje govori usvojen amandman poslanika vladajuće većine, član 189. stav 2, gde legalizacijom obuhvatate i objekte koji su građeni po građevinskoj dozvoli, ali se od projekta odstupilo. Znači, onaj koji je direktno kršio propis i dozidao sprat više, proširio se koji kvadrat udesno i ulevo, sada je u istoj situaciji kao i onaj koji je gradio po zakonima koji su u to vreme važili. Ovo je mali doprinos u prilog vašoj tvrdnji o dobronamernosti i želji da pomognete građanima, a ja ću reći o nameri da se budžet zakrpi po svaku cenu, čak i po cenu kršenja ustavnih odredbi i čak i po cenu da se onom ko ima doda još više, a onom ko nema uzme i to malo.
Reč ima ministar Oliver Dulić. Izvolite.
Zašto smo stigli do legalizacije nekako, valjda je to za kraj dana, ali hajde da odgovorim kada već je pitanje otvoreno. Dakle, kao prvo da odmah krenemo od kraja, naravno siguran sam da vi to znate, gospođo Tabaković, zbog toga što ste ekonomista, prihod od legalizacije neće biti prihod u budžet, niti služi da se zakrpe rupe u budžetu, on će biti deo lokalnog prihoda lokalne samouprave i neće imati nikakve veze sa nama. Dakle to je prva stvar. Druga stvar, vi ste sada opisali postupak legalizacije a da pri tom vi jošuvek ne znate kako će on izgledati zato što ćemo mi kao ministarstvo u saradnji sa opštinama taj postupak definisati i on će naravno izgledati na potpuno drugačiji način. Nama je cilj da se legalizuje postojeće stanje u Srbiji i to je jedan veliki iskorak u odnosu na sve postupke legalizacije koji su do sada vođeni. Mi prihvatamo da, iz mnogo argumenata koji su postojali u prošlosti i mnogo razloga koji su nažalost doveli do toga da ljudi grade bez građevinske dozvole, mi danas imamo situaciju da postoje čitava naselja, delovi gradovi koji su građeni bez dozvola, koje niko više ne može da poruši, koji su građeni bez planskih osnova, koji su građeni sa infrastrukturom kako su građeni i da jednog trenutka mi podvučemo crtu u Srbiji i kažemo, sad je bilo dosta. Hajde da sve ovo što je svakako izgrađeno da legalizujemo po jednoj ubrzanoj, jeftinoj i efikasnoj proceduri, a da uz druge norme koje ovaj zakon predviđa i uz striktno sprovođenje ovog zakona sprečimo da ikada više do nelegalnih radnji u Srbiji dođe. To je namera ovog zakona i mislim da svako od vas negde tu nameru može da prepozna i da pozdravi. Ovo nije pitanje moja stranka – vaša stranka, ovo je zaista pitanje uvođenja reda u Srbiji koji je svima potreban. Podsetiću vas, lokalne samouprave koje će ovaj zakon da sprovode po Srbiji imaju različite vrste političkih kombinacija i stranačkih kombinacija, i svakome od njih je važan ovaj zakon. Kada pričate o neophodnoj dokumentaciji za postupak legalizacije, neće biti neophodan planski osnov, vrlo važna stvar. Dakle, neće biti neophodan planski osnov, neće biti neophodno da postoji neki detaljni plan regulacije, bilo koja vrsta plana na osnovu koje može legalizacija da se sprovede. Druga stvar, kada pričamo o tehničkoj dokumentaciji, ona će se bukvalno bazirati na slici objekta, podzakonskim aktom ćemo uraditi samo na koji način, i na jedan neophodan tehnički izveštaj koji neće podrazumevati izradu glavnog projekta. Sve ove cifre koje spominjete nisu prosto tačne. Sve će to biti deo podzakonskog akta. Nama je stalo da se postupak legalizacije završi. Nama nije stalo, kao što vi pokušavate da plašite građane, da mi uzmemo njima novac, nama je stalo da se poslovi legalizacije završe da bi taj isti građanin imao kuću koja je legalna, koju sutra mogu deca da mu naslede, da je prodaju, uzmu kredit, da se zaduže ili urade bilo šta sa njom, jer je to njihova kuća i niko više ne može da je ruši. Takođe nam je stalo da najzad ti objekti budu legalno priključeni na infrastrukturne priključke i da najzad ti ljudi počnu da plaćaju struju, vodu, reše probleme koje su imali do sada. Mi imamo katastrofalne situacije da se po 17 ili 20 objekata priključuje na jedan priključak za struju i naravno da plaćaju enormnu cenu struje ili uopšte ne plaćaju. Nama je stalo da se ceo taj proces reši. Hajte da imate malo poverenja u nas da hoćemo da sprovedemo ovo do kraja i da nam je namera bila da ovaj postupak legalizacije najzad u Srbiji završimo. Iz tog razloga, bez obzira što smo imali realno problem da razumemo potrebu da se postupak legalizacije definiše za sve objekte koji su građeni do stupanja na snagu ovog zakona, zbog toga što postoje različite kvalifikacije dela posle 2003. godine i pre toga, hajde da kažemo da smo napravili jedan iskorak i da sam siguran da smo doneli dobar zakon koji sadrži u sebi norme koje će najzad da reše ovaj problem. Za rešenje ovog problema zaista je potrebna saradnja svih. Još samo jednu stvar da kažem oko legalizacije. Postupak legalizacije na lokalnom nivou će biti onoliko uspešan koliko lokalne samouprave budu sposobne da se organizuju. U nekim opštinama će taj postupak biti mnogo uspešniji nego u drugima, zbog toga što lokalne samouprave nažalost u nekim krajevima naše zemlje nisu u stanju da se na dobar način organizuju. Po postojećem zakonu imamo različite rezultate u različitim lokalnim samoupravama što se tičepostupka legalizacije, mada je ovo zahtevalo jedan mnogo veći obim dokumentacije i bila je to ipak jedna komplikovana procedura. Ova procedura će biti veoma jednostavna. Ono što ćemo mi kao Ministarstvo da sprečimo jeste da postoje enormne razlike u cenama postupka legalizacije od lokalne samouprave do lokalne samouprave, pogotovo kada se radi o stambenim objektima. Mi smo uzeli na sebe da propišemo kriterijume za formiranje cene što se tiče stambenih objekata do sto kvadrata, koji u suštini čine većinu objekata koji će u Srbiji trebati da se legalizuju i naravno za objekte, državne, o kojima smo malopre razgovarali, a to su svi ovi mostovi, putevi, autoputevi itd, veliki broj državnih zgrada koji su takođe nelegalni. Mislim da smo zaokružili taj sistem na najkorektniji mogući način, a rekao bih jedini moguć. Zaista vaša kritika o tome da pravimo jednu normu koja će biti nesprovodiva i koja ne želi da reši probleme nije tačna.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Izvolite.
Ako mi ne date pravo na repliku, iskoristiću od poslaničke grupe. Vi ćete biti bogatiji za minut i po, dva, ja uskraćena za pravo da objasnim da nisam dobro i ispravno shvaćena, ali vi ste ovde vladari našom reči i našim vremenom, pa izvolite. Replika ili vreme poslaničke grupe?
Vreme poslaničke grupe.
Gordana Čomić je Gordana Čomić. Gospodine ministre, kakva je veza između budžeta Republike Srbije i budžeta lokalnih samouprava znaju svi, pogotovo opštine kada im Republike obustavlja transferna sredstva koja su im namenjena i kada im nameće inspekciju i ostale obaveze, a ne prenosi im za to sredstva. Kao ekonomista i neko ko je vrlo radio na budžetskom sistemu odlično znam da je to sistem spojenih sudova i da je to sistem države Srbije. To jeste jedna kasa, jedan trošak za ove građane naše. Šta je važno? Upozoravam ih u ovom trenutku koliki će troškovi iznositi i kakva je vaša dobronamernost. Neću da pominjem izvode rođenih i državljanstva, da li trebaju, koliki im je rok važenja, koliko koštaju, jer građani prave razliku između onoga što im obećamo, kažemo i ono što smo u prilici da uradimo i stvarno na terenu i primenimo kao zakon. Znači, poverenje u vas treba da imaju građani i oni će o tome odlučivati da li ste ga ispunili, verovatno sudeći i o Fijatu, i o akcijama, i o restituciji, i o uspešnosti privatizacije itd. Neću da otvaram te teme. Ono što je meni mnogo važno, ono što je govorila ova poslanička grupa i ja lično, o strukturi deviznih rezervi i o staklenoj kuli koja se urušila, nešto je što je pre neki dan priznala gospođa ministar finansija.O tome sam govorila na vreme, godinu dana unazad. Pravovremeno obaveštavam, a ne plašim javnost o razlozima i posledicama vaših poteza. Za poverenje izborićete se kod građana.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 12. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Arsen Đurić, Milan Lapčević, Vladimir Milentijević, Radojko Obradović, Miroslav Petković, Slobodan Samardžić, Milica Radović i Jovan Palalić. Reč ima narodni poslanik Rade Obradović.
Gospodine ministre, ovo je set članova ili deo zakona koji se odnosi, pre svega, na spisak planskih akata koji postoje, a onda uređuje način njihovog donošenja i sadržine. Posebno bih istakao značaj amandmana našeg koji je prihvaćen u ovom setu članova, a to je amandman koji definiše da sastavni deo strategije, odnosno prostornog plana treba da bude dugoročna strategija o razvoju Srbije. Ono što jeste problem, to je da se, s jedne strane, planski akti strategije ne donose, a s druge strane, to što se donete strategije ne primenjuju. Mi smo ovim amandmanom predložili da se program implementacije, program primene tog prostornog plana pretvori u zakon i da ima zakonski osnov. To ne mora da bude tako. Samo smo hteli da istaknemo, da pomognemo u ovom trenutku ministru Duliću, a sutra nekom drugom, zato što ako je nešto zakon, onda o tome mora da odluči Skupština. Kada odlučuje Skupština, onda je to mnogo više obavezujuće nego što je u slučaju kada je samo program. Ono što je za nas bio slučaj, a to je s jedne strane, kao što je gospodin Dulić malopre rekao, ne postoje planski akte, a s druge strane postoje planski akti, pa se ne primenjuju. Bilo bi vrlo interesantno recimo napraviti analizu od ovih pedesetak strategija koje su na snazi - koliko njih nije u skladu sa prostornim planovima Republike Srbije. Bila ovde jedna vrlo ozbiljna rasprava o jednoj vrlo značajnoj strategiji o energetici, da li se ta strategija primenjuje u Srbiji i da li ona ima ikakve veze sa ovim što se odlučuje svakog dana? Smisao ovoga upravo je da ukaže na značaj primene akata koji su na snazi, da osnaži instrumente kojima ministar može da kontroliše primenu određenih akata.
Reč ima poslanik Vladan Batić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, smatram da je zakon o uređenju prostora i izgradnji pomalo megalomanski po obuhvatu, ali i manipulativan i demagoški po cilju delovanja. Predlagači su ga proglasili kao zakon za opštu korist svih građana Srbije i to više liči na nekakvu predizbornu političku kampanju nego na realne vrednosti jednog zakonskog predloga. Da vidimo koje su to opšte koristi za građane Srbije? Prvobitno je bilo predstavljeno da je osnovni cilj zakona uređenje procedure, pojačanje odgovornosti i veća efikasnost kod dobijanja građevinskih dozvola, a sve u cilju brže gradnje, smanjenja korupcije i većeg pristupa stranih investitora, uz napomenu - da nigde u Evropi ne postoji termin, bolje rečeno, korupcionaški mehanizam dobijanja prava korišćenja - samo u Srbiji. Odjednom taj cilj nije više primaran, nego je primaran cilj - legalizacija nezakonite gradnje. Legalizacija je opet demagoška priča, po kojoj čak postoji milion nelegalnih objekata i da će ovaj zakon sve da reši i da legalizuje sve. To je naravno u sferi ne samo demagogije nego rekao bih alhemije. U Srbiji svaka porodica ima prosečno tri člana, što znači da tri miliona građana Srbije živi u nelegalnim objektima ili bolje rečeno polovina populacije Srbije - to je laž, to nije istina, to je jedan apsurdan podatak. Recimo, prema poslednjem popisu stanovništva u Srbiji, na primer u Beogradu, ima 50.000 praznih stanova poznatih vlasnika. Onda se istovremeno medijski manipuliše sa stalnim nedostatkom bar 150.000 stanova, uprkos činjenici da u Beogradu postoji 558.000 stanova za milion i po stanovnika. Plašim se da je to priča o takozvanom investitorskom urbanizmu i da je to mehanizam - za pranje prljavih para, a ne za brižno zbrinjavanje beskućnika. Verujem u dobre namere predlagača, ali, ponavljam, neke cifre, neki podaci, neke najave su u sferi megalomanije i u sferi demagogije, čak bih rekao politikanstva. Vi imate dokaz - izjave agencija za nekretnine, razne njihove podatke, po kojima postoji specifično tržište nekretnina, gde je dominantno plaćanje u kešu. Svi znamo da je to tako, a nije preko bankarskih kredita i preko bankarskih računa. To je temelj, po vrednosti, najveće korupcije u ovoj zemlji. Mislim da o tome treba voditi računa, a ne pričati da je to pre svega u interesu svih ili većine građana Srbije. Uostalom, postavlja se pitanje zašto legalizacija nije izvršena do sada? Upravo zbog prisutne korupcije. Još jedan detalj koji meni pada u oči. Ovaj zakon predstavlja nastavak, odnosno dovršetak nacionalizacije, a ne afirmaciju prava na restituciju. Oli Ren je juče rekao Borisu Tadiću, ono što vam pričam godinama, da je zakon o restituciji preduslov za ulazak u EU. Ovaj zakon o tome ne vodi računa - o pravima starih vlasnika, o pravima vlasnika nacionalizovane imovine. Tim povodom podneo sam desetak amandmana. Ne znam kakav je stav Vlade. Nisam dobio nikakav odgovor o tome, ali imajući u vidu kako je izvršena nacionalizacija za potrebe Nacionalnog parka Mokra Gora i za u stvari lične potrebe najvećeg spasioca srpstva Nemanje Kusturice, čini mi se da će i onaj trend koji figurira u ovom zakonu, kada su u pitanju stari vlasnici, samo biti nastavljen.
Da li se neko javlja za reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Arsen Đurić, Milan Lapčević, Vladimir Milentijević, Radojko Obradović, Miroslav Petković, Aleksandar Pejčić, Miloš Radulović i Dragan Šormaz. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Milan Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Reč želi narodni poslanik Milan Avramović, izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ministar je očigledno našao razumevanje prihvatajući ukupno 28 amandmana poslanika SRS. Nadam se da će takav tretman nastaviti po pitanju ovog člana 27. koji je podneo moj kolega Boris Aleksić, u kome je dao formulaciju predloženog člana 27. tako da se izbacuje termin "neformalnih naselja". Ako uzmemo u obzir da u članu 2, u kojem se objašnjavaju pojedini izrazi upotrebljeni u ovom zakonu, ne postoji termin neformalno naselje ili formalno naselje, sem termina - naseljenog mesta, grad, selo, građevinsko područje i građevinska parcela, jasno je da ovaj termin "neformalno naselje" ne treba ni da postoji. U obrazloženju Vlade zbog čega nije prihvaćen ovaj amandman stoji - da je predloženom formulacijom "neformalna naselja" otvorena zakonska mogućnost za uređivanje ovih naselja. Zakonska mogućnost je otvorena za gradsko građevinsko zemljište, za građevinsko zemljište i sa osnovnim urbanističkim parametrima, kao i planovima koji su predviđeni za izgradnju bilo kakvog naselja. Kaže se, u skladu sa Predlogom zakona i Evropskom konvencijom o ljudskim pravima, ovaj termin mora da postoji. Sada ne bih želeo da ulazim u detaljnu analizu šta je neformalno naselje. Pretpostavljam da ste mislili na ove vrste naselja koja je popunila romska populacija ispod Mostarske petlje u Beogradu ili bilo gde. Ali, ako generalno uzmemo prioritet šta je formalno naselje, onda dolazimo u zabludu i u ovom samom zakonu. Zbog svega toga mislim da je predloženi amandman mog kolege Borisa Aleksića u skladu sa zakonom i da ga treba prihvatiti.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 28. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Mićo Rogović i Igor Bečić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Igor Bečić.
Dame i gospodo, poštovani građani, u ime Srpske napredne stranke i poslaničkog kluba Napred Srbijo podneo sam amandman na član 28. ovog zakona. Ovo je veoma važna oblast koja je sklona, veoma sklona korupciji, gde se zakonom moraju onemogućiti te negativne pojave u društvu, a na drugoj strani omogućiti građanima da u najkraćem mogućem roku dođu do građevinske dozvole i rešavanja svoje egzistencije. Imamo, recimo, nekoliko segmenata gde prostorni plan jedinica lokalne samouprave, koji se donosi za teritoriju jedinica lokalne samouprave i određuje smernice za razvoj delatnosti i namenu površine, kao i uslove za održivi i ravnomerni razvoj na teritoriji jedinice lokalne samouprave. Recimo, problemi kao 1993. godine, daću primer opštine Vrbas, gde nije postojao prostorni plan, gde i pored loše zakonske regulative na državnom nivou pojedini investitori su dali pismo o namerama ulaganja, gde smo mogli da iskoristimo stratešku poziciju opštine Vrbas. Nepostojanje prostornog plana koji je trebalo da poljoprivredno zemljište pretvori u građevinsko zemljište, da se iskoristi strateška pozicija opštine Vrbas i blizina autoputa, da se stvore industrijske zone, gde, recimo, opština Vrbas u tom trenutku, iako je velika opština, nije imala građevinsko zemljišta unutar građevinskog rejona, znamo da prostorni plan je jedan dokument koji nije lako doneti, gde je veoma dug vremenski period, gde pored lokalnih stručnjaka moraju i specijalizovane agencije, poput novosadskog "Urbisa", do kojeg je teško doći. Takođe i finansijska nemogućnost opština da donesu prostorni plan, jasno je da posle toga ova svetska kriza i naša Vlada sa svojim potezima je oterala potencijalne investitore i jasno je da se u ovom zakonu moraju regulisati oblasti i doneti planovi kao što je prostorni plan, moraju se izmeniti generalni urbanistički planovi, gde može svakih pet godina da sepredvidi njihovo preispitivanje. Ovim amandmanom sam predvideo da se tačka 9) člana 28. briše, jer plan detaljne regulacije treba da odredi sve lokacije koje obuhvata, a ne samo da ostavi mogućnost da se na pojedinim građevinskim parcelama izrađuje urbanistički projekat, izrada urbanističkih projekata opravdana je jedino za lokacije za koje ne postoji plan detaljne regulacije, a od javnog značaja je privođenje tih lokacija nameni. U svim slučajevima se pokazalo da se tu pojavljuju učestale malverzacije i bitno je da se na ovakav način to uredi. Takođe, veoma često kada se rade planovi ne vidi se ni stanje na terenu i onda dolazi do kolizije između urađenog plana i stanja na terenu i imamo problema sa građanima koji su vrlo često uzurpirali neku parcelu pored svoje parcele.
Minut i 25 sekundi od vremena poslaničke grupe ste iskoristili. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 29. amandman je podneo poslanik Dobrislav Prelić. Reč ima narodni poslanik Dobrislav Prelić.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 29. koji glasi - da se reči "prostornog plana područja posebne namene, prostornog plana jedinice lokalne samouprave i" brišu. U svom obrazloženju sam, gospodine ministre, naveo da je u članovima ovog zakona 20. i 22. već definisan sadržaj ovih planova, uključujući pravila gradnje i uređenja, tako da je nepotrebno definisati sadržaj na drugi način. Vi ste u obrazloženju zbog čega se amandman ne prihvata, malo je opširno pa ga ne bih čitao, ali bih vas podsetio na ova dva člana 20. i 22, koji su, iako obimni, i sažeti, i mislim da vam obrazloženje nije na mestu i da ste mogli da prihvatite ovaj amandman, pošto mislim da je stvarno u ova dva člana 20. i 22. sve obuhvaćeno i da nije bilo razloga da ne prihvatite ovaj amandman. Gospodine ministre, s obzirom da učestvujete aktivno u raspravi, što je naravno dobro, za razliku od mnogih ministara, prihvatili ste veliki broj amandmana SRS, tako i jutros amandman na sam naslov zakona, što dovoljno govori na neki način i o vašoj ozbiljnosti da želite da se ovim zakonima postavite zajedno sa poslanicima ozbiljno. Ali, nije mi jasno, gospodine ministre, kako ste mogli da prihvatite da ova četiri zakona uđu u zajednički načelni pretres, jer su toliko obimni da jednostavno ne možemo da se pre svega odgovorno i ozbiljno osvrnemo na sve članove, a s obzirom da poslanici SRS, za razliku od predsedavajuće, poštuju Poslovnik, u sledećem javljanju ću nastaviti da vam obrazlažem zbog čega sam ovo hteo da kažem.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je pravno moguć, pa je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Reč ima narodni poslanik Bojan Mladenović.
Koristiću vreme koje imam kao predlagač. Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 33. stav 4. navodi se da se za prostorni plan jedinice lokalne samouprave i generalni urbanistički plan pribavlja prethodna saglasnost pre upućivanja na javni uvid, kao i saglasnost na te planove pre objavljivanja, ministra nadležnog za poslove prostornog planiranja i urbanizma. Ono što sam insistirao na samom Odboru jeste da ako opština već ima prostorni plan, ako opština usvoji prostorni plan, da je potpuno nepotrebno da ministar daje saglasnost na isti. Evo kako glasi obrazloženje zbog čega je amandman neprihvaćen, pročitaću samo prvi deo: "Amandman se ne prihvata jer je Predlogom zakona predviđeno obavezno usklađivanje planova užeg područja sa planovima šireg područja. Kako prostorni plan jedinice lokalne samouprave, generalni urbanistički plan i plan generalne regulacije donosi skupština jedinice lokalne samouprave, obavezna je kontrola usklađenosti tih planova sa planovima širih područja itd". To je ono što sam i ja rekao. Ako je prostorni plan opštine u skladu sa zakonom, ako je usklađen sa planovima šireg područja, zašto ima potrebu da ministar daje saglasnost? Daju mu se prevelika i nepotrebna ovlašćenja.
Reč ima ministar Oliver Dulić.
U raspravi smo pričali o tome i moram da kažem mi se ne radujemo previše zbog toga što moramo da preuzmemo i ovu obavezu, a to je da nakon donošenja prostornog plana i usvajanja na skupštini lokalne samouprave mi dajemo naknadnu saglasnost, ali ću vam reći šta je primer u Srbiji, koji se uglavnom dešava. Mi damo prethodnu saglasnost, potom se taj plan značajno izmeni amandmanima odbornika, kojima se ne predvidi onda, odnosno ne uskladi sa nekim planovima koji su suštinski višeg reda i koji treba da brinu o zaštiti prirodnih dobara, o koridorima infrastrukturnim i svemu onome što jeste državni interes. Mi ćemo se potruditi da budemo efikasni u kontroli. Nadam se da lokalne samouprave neće amandmanima, menjajući suštinski tekst za koji smo dali prethodnu saglasnost, i ne implementirajući nešto što su dokumenta i podaci iz prostornih planova višeg reda, ali se to nažalost po Srbiji dešava, i mi moramo zasad, dok se pristup prostornom planiranju ne promeni u potpunosti u Srbiji, da zadržimo ovu odredbu. Meni je žao zbog toga, mi smo hteli da prihvatimo vaš amandman, ali smo naknadno prošli kroz dokumentaciju i uglavnom se dešavalo da je postojao pokušaj da se on promeni, uglavnom prema interesu nekih lokalnih investitora i to je nešto što smo ipak morali da zadržimo kao jedan mehanizam, pa da probamo u nekom narednom periodu.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Reč želi narodni poslanik Milan Avramović, po amandmanu Aleksandra Martinovića.
Moj kolega je, u skladu sa kolegom koji je govorio o amandmanu prethodnog stava u kome je traženo da se stav četiri briše, uklopio celu koncepciju ovog predloženog člana. Dakle, ministre, ako pogledate samo taj član malo preciznije, videćete da se pribavljanje saglasnosti u roku od 30 dana, tačnije na plan pre objavljivanja, ministra nadležnog za poslove prostornog planiranja i urbanizma, odnosno organa autonomne pokrajine, u pogledu usklađenosti sa planskim dokumentima šireg područja, ovim zakonom i propisima donetim na osnovu ovog zakona, u roku koji ne može biti duži od 30 dana. Sada pogledajte sledeći stav: Ako ministar ne odluči po zahtevu za davanje saglasnosti na plan regulacije u roku od 30 dana, smatraće se da je na taj plan saglasnost već data. Dakle, ne postoji suština da vi podnosite nešto za odobravanje, pa ako to ministar ne vidi u roku od 30 dana, smatrate da je to odobreno. Narednim stavom kažete – u slučaju da ministar utvrdi nepravilnosti, on će naložiti da se u roku od 90 dana one otklone. Šta ako ministar ne vidi, kao što kaže ovim predloženim stavom za koji je kolega Martinović tražio da se briše? Ako ministar ne vidi, znači da će sve nepravilnosti ući u postojeći predlog. Ne može ministar šta je video, šta nije, ako je stigao, ako nije stigao. Kao i kod prethodnog amandmana kolege koji je govorio o tome da ministar ne treba da se izjašnjava, tako govori i ovaj amandman zašto smo mi tražili da se briše. Dakle, ako ministar već nema obavezu i ako se nešto već podrazumeva, onda nema ni potrebe da se izjašnjava. Znači, terminologija - ako ministar stigne za 30 dana stigao je, ako ne postojeći predlog se uvažava. Ta formulacija svakako u jednom ozbiljnom zakonu, kao što je ovaj, ne može da stoji. Zbog toga je kolega Martinović, u paketu zajedno sa kolegom Živkovom i sa kolegom Dejanom Mirovićem, podneo ovaj amandman koji treba da prihvatite.
Da li još neko želi reč? Na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Živkov.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam ispred SRS amandman da se u članu 33. stav 8. briše. Smatram da je prevelika nadležnost ministra u potpisivanju određenih dokumenata, što bi moglo da bude u nadležnosti lokalnih samouprava, naravno, koje imaju regulacione planove usvojene i sve onako kako to zakon nalaže. Nepotrebno je da se daje saglasnost na planski dokument koji usvaja organ u skladu sa svojim nadležnostima. Saglasnost otvara mogućnost zloupotreba, odugovlačenja procedure i korupcije. Naravno da je SRS ukazivala kroz mnoge zakone i kroz mnoge amandmane da je postojala zloupotreba određenih ministara, gde lokalne samouprave nisu u političkoj opciji kao što je ministar ili vladajuća grupacija koja drži većinu u Skupštini, da se dokumenta mogu odugovlačiti, da se može načiniti zloupotreba i da se može načiniti šteta lokalnoj samoupravi, naravno, samo zbog jednog dokumenta. Samo da vas podsetim da su mnoge lokalne samouprave tražile svoje ambasadore u Beogradu da bi, kada beznačajni dokumenti moraju da se donesu iz Beograda, mogle nešto da učine na terenu. Smatram da je bespotrebno ovaj član, na koji sam podneo amandman, stavljen u zakon, i da treba da se briše kao što su i moje kolege prethodno tražile. Prema tome, ministre, mogli ste usvojiti i jedan, i drugi i treći amandman koje su podnele kolege zajedno sa mnom.
Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Dragan Stevanović, izvolite.
Gospodine ministre, ovi amandmani koji se odnose na član 33. zaista pokazuju, odnosno manifestuju stav SRS da mi upravo insistiramo na potrebi usklađivanja akata višeg i nižeg reda, odnosno planskih dokumenta. Vi ste ovde kroz normativni deo teksta u ovom članu zaista sebi dali za pravo da budete fleksibilni. Navešću to kroz primer malih opština i malih sredina koje će vas u narednom periodu, ako zaista želite da se planskom sređivanju Srbije posvetite, zatrpavati dokumentima. Reći ćemo - doći će vam prostorni plan iz opštine Crna trava koji zaista nećete moći, hajde da uzmemo za primer, da objektivno pogledate i sagledate. Proći će 30 dana, na dokument koji je urađen, a na koji vi niste imali vremena da date saglasnost, faktički saglasnost je data. Neusklađen sa aktom višeg reda, dokument će biti prihvaćen. To je jedan problem. Drugi problem koji će ovde da se javlja jeste činjenica da će te akte nižeg reda raditi neafirmisane firme lokalnog ili regionalnog karaktera, na koje su, složićete se sa mnom, pritisci mogući i biće veliki. U te planske dokument unosiće se pojedinačni ili kolektivni interesi ko zna koga i ko zna čiji. Naša namera kroz ove amandmane na član 33. bila je upravo da postupak usklađivanja zaštitimo od ovakvih pošasti ili anomalija koje će se objektivno javljati. To je sve. Ako može, neka to bude argument više da prihvatite amandman gospodina Bojana Mladenovića.
Reč ima ministar Oliver Dulić.
Slažem se s tim, ali vi ovim amandmanima, formulisanim na ovakav način, ne postižete cilj koji proklamujete. Upravo cilj koji je proklamovan jedino se postiže ukoliko postoji još jedan mehanizam kontrole. Naravno da mi nismo u stanju, ukoliko se budu poštovali termini i rokovi, mi ćemo svakako na tome insistirati, da sve opštine u onim segmentima kako je to ovde predviđeno krenu u donošenje odluka o usvajanju prostornog plana, pa izrade, procedure itd, da ćemo jednog trenutka, to je tamo negde za 18 meseci ili u periodu od 18 meseci do dve godine, mi biti pretrpani različitim vrstama planova na koje treba da damo naknadnu saglasnost. To je tačno. S druge strane, postoje opštine koje donose prostorne planove radi sebe, koji definišu neki budući životni prostor, koji sigurno u sebi sadrži i mnoge strategije sopstvenog razvoja koje prave samo zbog sebe, i postoje one opštine koje u segmentima svojih prostornih planova moraju da implementiraju norme koje su u skladu sa planovima višeg reda. Tu pre svega mislim na prostorne planove posebne namene, tu naravno mislim na prostorne planove putnih koridora, tu mislim na sve one prostorne planove koji su važni, koji su dodatni i koji se tiču nekih stvari koje mi definišemo kao nacionalni interes. Kakve situacije mi danas imamo? Mi donesemo prostorni plan posebne namene i definišemo zone zaštite, zaštite prirodnih dobara, prvu, drugu i treću zonu, definišemo ih, i Vlada Republike Srbije usvoji taj prostorni plan, on počinje da važi, i lokalna samouprava ima interesa i izrađivač plan uopšte ne poštuje taj plan višeg reda, nego napravi prostorni plan opštine u kome definiše zone gradnje, na primer, u prvoj zoni gradnje zaštićena prirodna dobra i to prođe SO. Ukoliko mi nemamo superkontrolu toga, jedini mehanizam koji nam ostaje jeste da urbanistički inspektor taj akt poništi i da mi kao ministarstvo zatražimo zaštitu zakonitosti pred Ustavnim sudom. To je veoma komplikovana procedura koja neće odložiti bujanje divlje gradnje u zaštićenim prirodnim dobrima. Ove odredbe koje smo predvideli na ovakav način su upravo zaštitni mehanizam. Mi ćemo se fokusirati na one prostorne planove u čijim sadržajima i sastavnim delovima mogu da budu, između ostalog, implementacije nekih normi i prostornih planova višeg reda. Dakle, suštinski vi ste u pravu. Bilo bi idealno da živimo u zemlji u kojoj, kada se mi kao ministarstvo dogovorimo sa lokalnim samoupravama, dajući prethodno saglasnost na sadržaj plana, da se taj plan značajno ne promeni u raspravama u lokalnim parlamentima, ali je slučaj da se promeni. Na koji način mi moramo da delujemo da zaštitimo nešto što su državni interesi koji su sastavni deo tog promenjenog lokalnog plana? To je bila namera. Ne radujemo se što moramo da budemo kontrolori, ali opet ponavljam, svest o planiranju i svest o zaštiti zakonitosti, svesto poštovanju zakona, i svest o poštovanju zaštićenih prirodnih dobara, i svest opoštovanju svega onoga što jesu norme i akti, još uvek u Srbiji nije na dovoljnom nivou da imamo poverenje, još uvek mora da postoji jedna vrsta superkontrole. Neću se više javljati.
Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović. Izvolite.
Da li mogu repliku da dobijem?
Ne, koristite vreme poslaničke grupe, ne postoji osnov za repliku. Izvolite. Narodna poslanica Vjerica Radeta. Izvolite.
Gospođo Čomić, javljam se po Poslovniku, na osnovu člana 27. Poslovnika. Zamolila bih vas da mi dozvolite da do kraja kažem ono što sam naumila. Ne radi se o klasičnoj povredi ovog člana, već o molbi vama ili predlogu da, u okviru vaše obaveze o staranju o Poslovniku, dozvolite narodnim poslanicima kad imaju potrebu da repliciraju ministru. Replika nije svađa. Ministar je očigledno…
Narodna poslanice, prvo, razumem da imate molbu. Drugo, davanje prava na repliku ne može biti predmet povrede Poslovnika i ne može biti ni predmet ni molbe. Treće, vreme koje je na raspolaganju poslaničkim grupama je dovoljno u ovom trenutku i može biti korišćeno. Molim vas da ne dobacujete. Ne cenim da li je vreme dovoljno ili ne, vidim da je vreme dovoljno. Mislim da imate sasvim dovoljno dokaza da u slučajevima kada vreme bude iskorišćeno svaki narodni poslanik dobija pravo na repliku. Staram se o redu i staram se o tome da replika ima svoju vrednost. Svaka vrsta razmene mišljenja između ministra i narodnih poslanik biće dozvoljena i poželjna, i možete biti sigurni da u slučaju i u trenutku kada poslanička grupa, vaša ili bilo koja, više ne bude imala na raspolaganju poslaničko vreme, na raspolaganju za rasprave u amandmanima, da će biti davano pravo na repliku, ali prvo da iscrpimo za debatu sve vreme koje nam je na raspolaganju i to u slučajevima ako pravo na repliku bude opravdano. Zahvaljujem. Na osnovu člana 85. stav 5, obaveštavam Narodnu skupštinu da ćemo danas raditi i posle 18.00 časova raspravom o temi koja u tom trenutku bude na dnevnom redu. Sada određujem pauzu i popodnevni deo sednice nastavljamo u 15.05 časova raspravom na član 35, na koji su amandman zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović i Kenan Hajdarević. [[Posle pauze – 15.05.]] Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu, raspravom u pojedinostima na član 35, na koji su amandman zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Kenan Hajdarević.
Poštovana potpredsednice, dame i gospodo narodni poslanici, član 35. ovoga zakona govori o nadležnosti za donošenje planskih dokumenata i, prema Predlogu zakona, prostorni plan Republike Srbije usvaja Narodna skupština Republike Srbije, prostorni plan za pojedine teritorijalne jedinice usvajaju skupštine opština, dok regionalne planove, po predlogu ovog zakona, usvaja Vlada Republike Srbije, osim za grad Beograd i teritoriju AP, što radi skupština grada Beograda, odnosno Skupština AP. Naš predlog je da se reč "Vlada" zamenjuje rečima "Narodna skupština", jer mislimo da je to u skladu sa Ustavom Srbije i mislimo da je neophodno da se usaglasi. Ako regionalne prostorne planove za Beograd i za AP usvajaju njihove skupštine, sasvim je razumljivo, pošto ne postoji ta regionalna podela Republike Srbije, da prostorne planove ostalih regiona usvaja Narodna skupština Republike Srbije. Nas u LDP malo čudi objašnjenje na ovaj amandman, gde se kaže da se amandman ne prihvata iz razloga što bi se njegovim prihvatanjem narušio osnovni koncept zakona u pogledu nadležnosti za donošenje planskih dokumenata. Uopšte nam nije jasno koji je to koncept, da li je to koncept da za pojedine regione usvaja Skupština prostorni plan, dok za druge regione to radi Vlada Republike Srbije, odnosno zašto se ingerencije koje pripadaju zakonodavnim organima Republike Srbije ovim članom Predloga zakona daju izvršnom organu Republike Srbije.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dobrislav Prelić.
Podneo sam amandman na član 36. stav 2, gde predlažem da se menja i glasi: "Izradom prostornih, odnosno urbanističkih planova rukovodi odgovorni urbanista". U Predlogu zakona stoji da izradom prostornih odnosno urbanističkih planova rukovodi odgovorni planer, odnosno odgovorni urbanista. Jedino opravdanje za ovo je ako mislite da u pojedinim i lokalnim samoupravama nema dovoljno urbanista, pa da eventualno i odgovorni planer može da bude odgovorno lice. Gospodine ministre, maločas sam počeo da vam kažem da mi nije jasno zbog čega ste dozvolili da ova rasprava bude objedinjena o ovako važnim zakonima. Verovatno niste mogli da utičete, siguran sam u to, to se pokazalo i u raspravi u načelu, kada ste hteli da se obratite narodnim poslanicima, kada ste morali u 17.55 da pokupite svoje džoke i da izađete napolje. Katastrofa. Postavlja se jedno ozbiljno pitanje: zbog čega se ovako radi, zbog čega se na ovakav način usvajaju zakoni ovde u Narodnoj skupštini? Čemu tolika žurba? Raditi navrat-nanos, letite ko muva bez glave, subotom i nedeljom, u sitne sate, mislim da pre svega nije odgovorno, a i dokazuje na neki način kako se vladajuća koalicija osiono pre svega ponaša. Mislim da je svakom zakonu trebalo prići ozbiljno, u jednoj korektnoj raspravi, u jednoj raspravi koja daje vremena svima da iznesu šta misle, jer ovi zakoni sigurno našim građanima neće doneti ništa dobro. Razmislite dobro o načinu na koji se vodi Narodna skupština, jer sam siguran da je krajnje vreme da stavite prst na čelo i da se duboko zamislite o vašim postupcima.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Dragan Živkov podneo je amandman na naslov iznad člana 37. i na član 37. Reč ima Dragan Živkov.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 37. koji glasi da se naslov iznad člana 37. i član 37. brišu. Postoji više razloga zašto smo podneli ovaj amandman, s obzirom da se radi o odgovornom planeru i odgovornom urbanisti. Imao bih potrebu da zbog građana Srbije pročitam šta je obuhvaćeno članom 37. ''Odgovorni planer može biti lice sa stečenim visokim obrazovanjem na akademskim studijama drugog stepena (diplomatske akademske studije - master, specijalističke akademske studije) odnosno na osnovnim studijama u trajanju od najmanje četiri godine i najmanje pet godina radnog iskustva, koji ima stručne rezultate na izradi dokumenata prostornog planiranja i poseduje odgovarajuću licencu u skladu sa ovim zakonom. Stručnim rezultatima iz stava 1. ovog člana smatraju se rezultati ostvareni na rukovođenju, izradi ili saradnji na izradi najmanje dva dokumenta prostornog planiranja.'' Postavljam pitanje ministru – s obzirom da se radi o nekom mladom čoveku koji je završio studije, treba da ima odgovarajuću licencu kako ovaj član nalaže, verovatno bi mu i za licencu bilo potrebno odgovarajuće iskustvo – gde će mlad čovek steći to iskustvo ako mu se ne da šansa? S obzirom da može da dobije šansu u lokalnoj samoupravi, da bude zaposlen na ovim poslovima kao odgovorni planer, tu bi stekao sigurno iskustvo itd, ali postavlja se i pitanje koliko je iskustva u svemu tome. Ulazimo u jedan začarani krug gde sigurno odgovorni planer ima odgovoran posao za jednu lokalnu samoupravu i gde su projekti vrlo bitni, koji bi, ako su promašeni, decenijama trpeli i koji bi se na neki drugi način morali sankcionisati. Iz tog razloga sam i stavio ovaj amandman da se član i naslov iznad člana 37. brišu.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman je podnela narodni poslanik Bojana Stanojević. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 38. amandman je podnela narodni poslanik Bojana Stanojević. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo su prihvatili ovaj amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Reč ima narodni poslanik Bojan Mladenović.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman da se u članu 38. stav 1. reči "u trajanju od najmanje pet godina" zamene rečima "u trajanju od najmanje četiri godine". Amandman je suštinski isti kao prethodni amandman, koji je podnela koleginica Bojana Stanojević. Moj amandman nije prihvaćen, prihvaćen je njen. Vlada je tako odlučila, ali suštinski je isto i meni je drago da će ovaj član 38. biti izmenjen, odnosno da odgovorni urbanista može biti lice sa stečenim visokim obrazovanjem na osnovnim studijama u trajanju od četiri godine.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 39. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Judita Popović.
Poštovana predsedavajuća, poštovano predsedništvo, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, podneli smo ovaj amandman iz tog razloga samo da se član 39. u stavu 9. precizira što se tiče budžeta, a iz razloga što nam je jasno da ovaj član predviđa da se sredstva za izradu planskih dokumenata obezbeđuju u budžetu ili iz drugih izvora u skladu sa zakonom. Međutim, postoji jedna loša praksa koja bi trebalo da se prekine, a to je finansiranje preko direkcije ili zavoda za izgradnju, tako da ukoliko se ne označi tačno da se ta sredstva obezbeđuju direktno u budžetu, onda može opet da se desi da to ide preko te direkcije ili zavoda, pa nije zgoreg da se tamo gde možemo da izbegnemo i onemogućimo bilo kakve zloupotrebe ili nepravilnosti, ili neku monopolizaciju određenog zavoda ili organa ili slično, to i ne uradimo. To je u stvari generalno stav LDP, da ne idemo u prenormiranje, ali tamo gde možemo da pojasnimo stvari, da konkretizujemo, da izbegnemo sve nedoumice, to treba i da uradimo prilikom donošenja zakona, jer svrha zakona je da se ti zakoni primenjuju, sa što manje nedoumica, da budu funkcionalni i da u praksi pokažu da postižu te ciljeve zbog kojih se zakoni donose.
Na član 39. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Arsen Đurić, Milan Lapčević, Vladimir Milentijević, Radojko Obradović, Miroslav Petković, Aleksandar Pejčić, Miloš Radulović i Dragan Šormaz. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Arsen Đurić.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, član 39. definiše sredstva za izradu planskih dokumenata, gde ministarstvo nadležno za poslove prostornog planiranja može na zahtev jedinica lokalne samouprave da finansira ili sufinansira određena planska dokumenta, a uslove i kriterijume za finansiranje tih planskih dokumenata donosi ministar nadležan za poslove prostornog planiranja i urbanizma. Poslanička grupa DSS je podnela amandman kojim predlaže da se u članu 39. doda novi stav koji glasi – da o odobrenim sredstvima ministar obaveštava Narodnu skupštinu RS u roku od 30 dana. Bio sam ubeđen da će ovaj amandman biti prihvaćen, ali on ne da nije prihvaćen, već u obrazloženju stoji da je taj amandman neprecizan i da se ne može sa sigurnošću utvrditi o kojim se sredstvima radi. Zaista ne znam šta je neprecizno. Potpuno je jasno da se tu radi o sredstvima koja će ministarstvo opredeliti za izradu određenih planskih dokumenata opštinama koje se budu obratile ministarstvu. Mislim da ovaj amandman treba da bude prihvaćen jer imamo dosta slučajeva kada se Vladi ili određenim ministarstvima ostavlja mogućnost da određen deo sredstava raspoređuju po određenim programima Vlade ili po nekim kriterijumima koje određuju ta ministarstva. Ne želimo ovim amandmanom da uskratimo ministru pravo da utvrđuje kriterijume i merila, ali mislimo da Skupština treba da bude informisana o tome gde su ta sredstva utrošena, jer se time obezbeđuje transparentnost i to doprinosi većoj objektivnosti čitavog postupka, tako da vas pozivam još jednom da razmislite i prihvatite ovaj amandman.
Na član 40. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić Marković, Arsen Đurić, Milan Lapčević, Vladimir Milentijević, Radojko Obradović, Miroslav Petković, Aleksandar Pejčić, Miloš Radulović i Dragan Šormaz. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 41. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Mićo Rogović i Igor Bečić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Igor Bečić.
Poštovani građani, u ime poslaničkog kluba Napred Srbijo SNS podneo sam sa kolegom Mićom Rogovićem amandman na član 41. U ovom članu se govori o planskim dokumentima, da oni moraju biti dostupni javnosti. Predviđam da se stav 1. promeni i dodaju stav 2. i stav 3. Tako prvi stav treba da glasi: Planski dokumenti, sa grafičkim i drugim prilozima, moraju biti dostupni na uvid javnosti u toku važenja dokumenta u sedištu donosioca, osim priloga koji se odnose na posebne mere, uslove i zahteve za prilagođavanje potrebama odbrane zemlje, kao i podacima o područjima i zonama objekata od posebnog značaja i interesa za odbranu zemlje. Drugi stav: Nadležni odbor dužan je dazainteresovanom licu omogući fotokopiranje svih planskih dokumenata, grafičkih i drugih priloga iz prethodnog stava u roku od tri dana od dana podnošenja zahteva. Treći stav: Svi planski dokumenti izrađeni do dana stupanja na snagu ovog zakona u obimu navedenom u stavu 1. ovog člana moraju biti dostupni u elektronskoj formi na sajtu ministarstva zaduženog za poslove prostornog planiranja i izgradnje. Smisao ovog amandmana jeste dostupnost informacija od javnog značaja građanima. Do sada se dešavalo da se predlozi okače na oglasnu tablu lokalne samouprave. Obično to nisu vidna mesta i građani samo formalno mogu doći do podataka. To je predstavljalo izvor korupcije, jer se službenicima otvarala mogućnost da imaju monopol i kontrolu nad informacijama s kojima su manipulisali.
Na član 45. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Arsen Đurić, Milan Lapčević, Vladimir Milentijević, Radojko Obradović, Miroslav Petković, Aleksandar Pejčić, Miloš Radulović i Dragan Šormaz. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Arsen Đurić.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, članom 45. se definiše obaveza jedinice lokalne samouprave da obrazuje lokalni informacioni sistem planskih dokumenata i stanja u prostoru. Rok za uspostavljanje tog informacionog sistema je godinu dana od dana stupanja na snagu ovog zakona i predložili smo amandman da se u članu 45. doda novi stav koji glasi – da se lokalni informacioni sistem finansira iz sredstava budžeta Republike Srbije. Iz dva razloga smo predložili ovaj amandman. Prvo, u prethodnim članovima definisano je formiranje centralnog registra planskih dokumenata i obaveza lokalne samouprave da formira lokalni informacioni sistem. Pozdravljamo tu ideju i mislimo da je ta ideja dobra, ali ukoliko se bude finansirala iz budžeta Republike Ministarstvo će imati potpunu kontrolu i uvid u stanju u prostoru. Drugi, još bitniji razlog što smo podneli ovaj amandman, jeste što se lokalne samouprave nalaze u izuzetnom položaju. Vlada je rebalansom budžeta za 2009. godinu smanjila transferna sredstva lokalnim samoupravama u proseku za 40%, tako d su time zaustavljeni mnogi razvojni infrastrukturni projekti. Ono što je bitno jeste da više od polovine opština bukvalno ne mogu da funkcionišu zbog nedostatka sredstava, ne samo zbog smanjenja transfernih sredstava nego zbog punjenja lokalnih budžeta u odnosu na planove i u odnosu na prethodnu godinu. Lokalne samouprave su u izuzetno teškoj situaciji i ovim zakonom im se nameće obaveza da formiraju lokalni informacioni sistem. To iziskuje određena finansijska sredstva, za koja smatram da mnoge lokalne samouprave nisu u stanju da obezbede, i zbog toga smo predložili da se to finansira iz budžeta Republike.
Na član 46. amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 46. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 48. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Kenan Hajdarević.
Član 48. govori o konceptu planskog dokumenta i mi iz LDP generalno imamo problem sa predlogom ovog zakona zbog učešća javnosti u procesu donošenja odluka kada govorimo o procesu planiranja, uređenja i gradnje. Mislimo da je to učešće javnosti samo formalno i deklarativnog karaktera. Predlogom ovog zakona se svodi samo na 30 dana trajanje javne rasprave, kada građani imaju uvid u planska dokumenta, bilo prostorne urbanističke planove, i to u fazi kada su skoro definisani, skoro završeni, i u tom trenutku kada su izmene ili skupe ili gotovo nemoguće. Zbog toga smo mi ovde predložili jedan amandman koji govori da je neophodno da koncept plana mora sadržati elaborat uslova nadležnih javnih i komunalnih preduzeća na osnovu kojih se plan radi, kao i rezultate terenskog istraživanja i anketa građana koji žive na teritoriji u obuhvatu plana. Vi ste nama u odgovoru na naš amandman rekli da nema smetnji da koncept plana sadrži, pored ostalog, rezultate terenskog istraživanja i ankete građana koji žive na teritoriji obuhvaćenim planom. Razlika je u konceptu. Mi tražimo da to stoji u zakonu i da to bude zakonska obaveza, a ne da zavisi od dobre volje onih koji prave taj koncept plana. Takođe, vratio bih se na amandman o kome sam govorio na član 35. koji smo iz LDP predložili, a tiče se donošenja regionalnih prostornih planova odnosno mogućnosti da Narodna skupština Republike Srbije donosi te regionalne prostorne planove za one regione koji nisu Beograd i AP. Mislimo da to treba da radi Skupština Srbije, da to ne treba da radi Vlada Srbije. Želeo bih da mi ministar odgovori zašto to ne može da se učini, zašto Skupština ne može da donosi odluku o tim regionalnim prostornim planovima.
Na član 50. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Mićo Rogović i Igor Bečić. Reč ima narodni poslanik Igor Bečić.
Dame i gospodo, poštovani građani, sa kolegom Mićom Rogovićem sam podneo amandman da se u članu 50. dodaju stavovi 4. i 5. koji glase - na dostupnost građanima i kopiranju planskih dokumenata iz ovog člana primenjuju se sve odredbe iz člana 41. Stav 5 - ukoliko 51% upisanih sa teritorije kojom se obuhvata predlog planskog dokumenta, pismenim putem objavi svoje neslaganje sa predloženim planskim dokumentom, ne može biti usvojen. Član 50. govori upravo o javnom uvidu u planove. Imali smo praksu da se vrlo često građani ne slažu sa predloženim uređenjem nekog dela ili bloka, krenu u ulične proteste pošto se ne prihvataju njihove primedbe. Prihvatanjem ovog amandmana izbegli bi se upravo ulični protesti i podstakao bi se dijalog između građana i lokalne samouprave i investitora i poslužio bi kao mehanizam za podizanje građanske svesti i aktivno učešće građana u politiku lokalne samouprave. Hvala.
Na član 52. amandman je podneo narodni poslanik Milan Lapčević. Reč ima narodni poslanik Milan Lapčević.
Članom 52. je uređena materija koja se odnosi na Komisiju za planove. Sve opštine u Srbiji imaju obavezu da pri donošenju planskih dokumenata osnuju komisije za planove. Tu je definisano da članove komisije za planove predlažu lokalne samouprave, odnosno donosi lokalna samouprava. Jednu trećinu članova predlaže ministar nadležan za poslove urbanizma i prostornog planiranja. To se ne odnosi na opštine sa teritorije AP Vojvodine. U obrazloženju odbijanja amandmana je rečeno da se amandman ne prihvata iz razloga što je i po do sada važećim propisima, kao i predlogom ovog zakona, precizno utvrđena nadležnost AP u oblasti prostornog planiranja i urbanizma. Ovo ne može da bude validno obrazloženje, samim tim što zakon o nadležnostima AP Vojvodine nije došao u ovu Narodnu skupštinu i ovo ne može da bude razlog zbog čega se ovaj amandman odbija. Ima razloga da ministar nadležan za poslove planiranja i urbanizma predlaže trećinu članova komisije za planove u svim jedinicama lokalne samouprave, podjednako kako na teritoriji AP Vojvodine, tako i na teritoriji čitave Srbije. Takođe, mišljenja sam da je potrebno da se ograniči, odnosno limitira maksimalan broj članova komisija za planove po opštinama na broj devet. Imali smo situaciju i danas imamo te situacije da taj broj varira od četiri do 20. Mislim da to šarenilo treba ispraviti na taj način što bi se limitirao broj članova komisije. Logično je da to bude neka brojka devet. Hvala.
Narodni poslanik Milan Lapčević podneo je amandman na naslov iznad člana 54. i član 54. Reč ima narodni poslanik Milan Lapčević.
Član 54. definiše termin – lokacijska dozvola. Naime, pri početku gradnje stranka koja želi da gradi bilo koji objekat obraća se nadležnom organu opštine sa zahtevom za dobijanje uslova za izradu glavnog projekta. Do sada se to zvalo uglavnom urbanistička dozvola ili urbanistički uslovi za građenje, odnosno projektovanje. Smatram da termin lokacijska dozvola nije adekvatan i mislim da bi bilo logičnije da se to zovu urbanistički uslovi ili dozvola. Radi se upravo o uslovima za projektovanja, a ne ni o kakvoj dozvoli za određenu lokaciju.
Na član 54. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović i Kenan Hajdarević. Na prethodni amandman? Izvinjavam se. Vraćamo se na amandman koji je podneo narodni poslanik Milan Lapčević, amandman je na naslov iznad člana 54. i član 54. Narodni poslanik Miloš Aligrudić ima reč.
Koristim vreme šefa poslaničke grupe. Dakle, kada je reč o ovom amandmanu, pošto se tu pojavljuje terminologija tipa lokacijska dozvola ili urbanistička dozvola, mi smo se ovde založili za rešenje urbanistička dozvola. Ne kažem da je taj termin lokacijska dozvola potpuno nesrećan. Ima to nekog smisla, jer se razdvaja, s jedne strane, prethodno pitanje pre dobijanja građevinske dozvole koja se tehnički odnosi na objekat koji se zida. Ovde se radi o mogućnostima zidanja objekta na određene lokacije. S tog aspekta, jezički gledano, to zvuči logično. Međutim, taj termin nije previše srećan, iako nisam rekao da je najnesrećniji. Prosto, ne znam šta je smetalo da tu ostane odobrenje za izgradnju, koje je bilo prethodno implementirano, koje je u suštini lokacijska dozvola, jer na osnovu njega ne može da se gradi. Ono govori samo o tome, ne može da gradi se konkretan objekat na osnovu konkretnog projekta, nego se samo govori o tome šta se tu može raditi. Međutim, ovo sve podseća na potpuno naopak koncept koji vlada u našem pravu i od koga se nije daleko odstupilo ovim zakonom. Naime, princip koji je ministar naglasio u svojoj uvodnoj besedi superficies solo cedit, tj. da objekti prate sudbinu zemljišta, ovde nije ni napola uveden, iako je pokušaj postojao. Iako je pokušalo da se nešto učini sa nekim hibridnim rešenjima, mi nismo rešili ovde osnovno pitanje kada je reč o zemljištu. To je pitanje vlasništva nad zemljištem i jedan prost, jednostavan princip, koji se svuda u normalnom svetu primenjuje, a to je da vlasnik zemljišta gradi svoj objekat na svom zemljištu. Prometanjem zemljišta, promeće se i objekat, i te dve stvari se ne mogu razdvojiti. Razdvajanje te dve stvari, vlasništva nad zemljištem i vlasništva nad objektom, pravi celu konfuziju. To je vrzino kolo iz kojeg ova država ne može da izađe, a ne može da izađe ni ministarstvo koje je predložilo ovaj zakon. Ministru je verovatno poznato da su njegovi prethodnici pokušali, a pre svega oni koji su pripadali DSS, ne u tom ministarstvu, nego u nekom drugom, da naprave jedan koncept zakona o planiranju i izgradnji koji je zasnovan potpuno na ovom principu, po ugledu na srednjeevropsko pravo, pre svega nemačko i austrijsko, da je nekoliko nevladinih organizacija učestvovalo u tom projektu, koji je doveden do svojih krajnjih granica u smislu suštine predloga, kako bi se ova stvar razvijala, a onda je u vašem predlogu u odnosu na ono što je ostavljeno kao trag, u tom celom poslu došlo do bitne retrakcije. Vi ste se vratili nazad starim kompromisima, starom načinu razmišljanja i umesto da vam je bila bliska ideja o parcijalnoj restituciji, ne govorim o generalnoj restituciji za koju treba da se donosi poseban zakon, umesto da vama je bila bliska ideja o parcijalnoj restituciji koja se tiče građevinskog zemljišta i da se kategorija podeli na zemljište koje izgrađeno i na ono koje nije izgrađeno, pa da se izvršila kompletna restitucija ovim zakonom neizgrađenog građevinskog zemljišta, vi ste tu kompletnu ideju odbacili. Nje nema u ovom zakonu. Sada kada govorimo o lokacijskoj dozvoli, urbanističkoj dozvoli i ostalim pitanjima koja su ovde postavljena i koja su terminološka, prosto se postavlja pitanje – kako vi mislite iz vrzinog kola u kome se nađete da uopšte izađete? Kako mislite da sprovedete legalizaciju do kraja? Kako mislite to da učinite ovim manirom, ovim načinom koji je praktično ovde povučen i nasleđen od gospodina Šumarca, koji je bio katastrofalan i porazan, koji očekuje od građanina da se angažuje za nešto gde ga je država unakazila od samog početka? Očekujete od njega da reaguje, u smutnji propisa i odlaganju rokova, za koje on ne može da utvrdi, na kraju krajeva, gde mu je ta granica, gde je taj dead line kada on može da reaguje. Takvom smutnjom izazivate bespravnu gradnju dalje. S druge strane, ta ista država u Krivičnom zakoniku predviđakrivično delo bespravne gradnje. Ispadne na kraju da je sveukupni napor države, kompletan cilj države da nekoga prevare ne bi bespravno gradio, ne bi li ga na kraju uhapsili. Je l' to ono što predlažete građanima? Pri tome ljudi stalno imaju u vidi fizička lica, a pitam se šta će biti sa objektima kao što je objekat na Ušću, šta će biti sa čuvenim beogradskim mostom, o kome se toliko priča i koji Beogradu trebaju ne jedan nego mu trebaju tri – ko će tu da ide u zatvor? Stalno radite nešto putem retroaktivnih odredaba, ovaj zakonik ih je pun, zato što stalno postoji kriva Drina koja mora da se ispravi, a načinom na koji ispravljate krivu Drinu pravite novi zavijutak. Ovaj zakon, dame i gospodo, nije dobar. On je dobar pokušaj, ali očigledno će biti jalov. Mi ćemo se videti za tri ili četiri godine ponovo na istoj temu, nažalost. Ima tu iskoraka, ali oni nisu sjajni zato što ne idete do kraja i to je veliki problem. Kada se ne ide do kraja i kada se prave truli kompromisi na pojedinim mestima, onda se prave trula rešenja. Ta trula rešenja će pući o kičmu onih čiji je interes da ova država funkcioniše kako treba, a to su pre svega građani, oni građani kojima je interes da nešto sazidaju ili da sebi stvore neke elementarne uslove za život. To je ono što će se desiti na kraju. Zato sam ovde intervenisao kod ovog terminološkog pitanja, a naravno javiću se i kasnije malo, da razgovaramo o nečemu drugom, kada bude bilo reči o konkretnim stvarima vezanim za pojedine odredbe koje ste u ovom zakonu pisali, a koje su tako napisane – da izgleda da su napisane za konkretne investitore. Ali, o tome ćemo kasnije.
Preostalo vreme na raspolaganju predsednika poslaničke grupe je pet minuta i 40 sekundi. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 54. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Judita Popović.
Poštovana predsedavajuća, poštovano predsedništvo, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, LDP je pokušala da popravi malo član 54, i to u stavu 4, da se doda tačka 4). To bi bila popravka samo u tom smislu što bi ovaj član bio jasniji što se tiče dokumentacije koja je potrebna da bi se zatražila određena dozvola od nadležnog organa. Htela bih da podsetim da je 2003. godine donet jedan zakon o planiranju i izgradnji. Taj zakon je predvideo dosta ozbiljne uslove, dakle dosta komplikovane uslove da bi pojedinac ishodovao određenu dozvolu i da bi dobio građevinsku dozvolu, urbanističku dozvolu itd, dakle, da bi ušao u sistem i legalizovao taj svoj objekat, postupao po zakonu. Od 2003. godine naovamo u međuvremenu je jako puno objekata izgrađeno bez važećih dozvola, dakle radi se o nelegalnoj izgradnji. Ta nelegalna izgradnja ne znači samo to da su objekti građeni bez potrebnih dozvola, nego u stvarnosti znači to da su možda izgrađeni na mestima gde nije predviđena bila ta gradnja i da infrastruktura nije pratila aktivnost izgradnje. Zato mi imamo naselja koja uopšte nisu funkcionalna i nisu zaista odgovarajuća, nisu civilizacijski odgovarajuća za život i stanovanje ljudi na tim prostorima. Iz tog razloga naši gradovi imaju četvrti koje su zgodne za izbegavanje; iz tog razloga imamo slučaj da se gradi na klizištima; iz tog razloga nam se dešava da su pojedine četvrti poprilično ugrožene od poplave, da se urušavaju zgrade zato što nije na vreme kontrolisano na kojim prostorima se izgrađuju objekti. Iz tog razlog, jedan ovako ozbiljan, suštinski, bazični zakon o uređenju prostora i izgradnje mora biti jasan, precizan i konkretan, a nadasve mora biti prijemčiv i razumljiv za one na koje se odnosi. Zašto smo mi faktički podneli ovaj amandman? Zbog toga da bi ta dokumentacija koja je potrebna bila kompletirana, jer mi tačkom 4) u stvari predlažemo da se uz kopiju plana parcele, izvodu iz katastra podzemnih instalacija, kao i dokazu o pravu svojine na građevinsko zemljište, podnese i programsko rešenje ili skica objekta. Nama je Vlada odbila taj amandman i kaže – da joj je cilj bio da se ovim članom u stvari izbegne prevelika obaveza podnosioca zahteva za dokumentaciju. Međutim, posle te tačke 3) u članu 54. ovog zakona kaže se – da zahtev za izdavanje lokacijske dozvole obavezno sadrži i podatke o objektu koji će se graditi, a naročito o planiranoj dispoziciji, vrsti i nameni objekta itd. Prema tome, pored toga što će morati podnosilac zahteva da podnese i ovu dokumentaciju pod tačkom 1), 2) i 3), on u zahtevu mora da opiše taj neki svoj objekat. Da bismo izbegli u stvari komplikacije koje mogu nastati time, jer mi ne znamo ko će sve podneti taj zahtev, da neće znati konkretno da se opiše objekat, zašto je to problem da se pod tačkom 4) tačno navede – da se podnese programsko rešenje ili skica objekta. Smatramo da ne smemo da prenormiramo zakon. Ne smemo da preteramo sa nekim rešenjima koja će samo da iskomplikuju buduće postupke izdavanja lokacijskih dozvola, ali moramo da pojasnimo i da pojednostavimo taj postupak. To što smo mi predložili amandmanom smatramo da je upravo usmereno u tom smeru.
Tri minuta i 15 sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 56. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Arsen Đurić, Milan Lapčević, Vladimir Milentijević, Radojko Obradović, Miroslav Petković, Slobodan Samardžić, Milica Radović i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 57. amandman je podneo poslanik Zoran Krasić. Reč ima narodna poslanica Gordana Pop-Lazić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslanička grupa SRS smatrala je da na član 57, i to i na stav 1. i na stav 2, treba podneti amandman, tako da na kraju i jednog i drugog stava umesto tačke treba staviti zapetu i dodati tekst „ili za koje predviđeni plan detaljne regulacije nije donet“. Stav 1. se odnosi na deo van obuhvata plana, a drugi na obuhvat plana. Pre nego što pročitam samo obrazloženje, htela bih nešto načelno da kažem, da ste promenili terminologiju koja je do sada vladala u ovoj oblasti i da će to izazvati velike probleme, i kod onih koji budu primenjivali zakon, i kod samih građana, a pre svega mislim na građane koji budu dolazili u nadležni državni organ da traže dozvolu za izgradnju svog objekta. Decenijama imamo jednu terminologiju vezano za ovu oblast i to će sada biti izvestan problem. Mislim da ste samo podlegli terminologiji nekih zakona iz okruženja, što nije trebalo da uradite. Dakle, naše obrazloženje je da ukoliko je prostornim planom predviđena izrada urbanističkog plana, jer je planom generalne regulacije predviđena izrada plana detaljne regulacije, a ti planovi nisu doneti, prihvatili smo ovaj vaš termin, lokacijska dozvola može se izdati ako postoje uslovi za njeno izdavanje. Na taj način investitor ne mora da čeka donošenje odgovarajućeg urbanističkog plana da bi dobio lokacijsku dozvolu i počeo proces investiranja. U suprotnom, ili ukoliko se predviđeni urbanistički plan ne donese, takve okolnosti najčešće prouzrokuju bespravnu gradnju. Dakle, mi ne sumnjamo u vašu dobru volju da želite da sprečite bespravnu gradnju i da stvorite uslove da se gradi na legalan način, ali nismo sigurni da će ovaj zakon – kao što ni onaj Šumarčev zakon nije omogućio pre svega legalizaciju, ali nije omogućio ni lakše i brže dolaženje do dozvola –to omogućiti. Naprosto zbog toga što prvo ne vodite računa o pravnom normiranju, ne trudite se da stvari pojednostavite, nego ih do te mere zakomplikujete, da onda neki tamo glavni arhitekta ili neki urbanista može zaista da radi šta hoće, a da niko ko nije baš u toj materiji ne može da pronikne u suštinu stvari. Ovo što je kolega pre mene, ne znam tačno ko, govorio, jeste da uvek kaskamo za događajima i da nam se predlažu neki zakoni koji naprosto moraju da legalizuju neke situacije koje već postoje, uz ovaj silni urbanistički haos koji postoji na pojedinim opštinama, posebno na Voždovcu i na Čukarici u Beogradu, to je ono što je meni poznato. Ali, tu nam je i Ušće, tu nam je Luka i tu vidimo da je bila u igri i prodaja Sajma, i izgradnja i naknadno donošenje plana prema volji onoga ko bi eventualno taj Sajam kupio. To je ono što mi zaista ne bismo smeli da dozvolimo, ali zakon će i to omogućiti i opet na čiju štetu; na štetu celokupne države koja ostaje bez velikih sredstava zbog toga što tako nešto radimo. Skoro sam imala jedan duel na jednoj televiziji upravo po pitanju urbanističke mafije i onda je jedna vrlo pozvana ličnost na tu temu, a koja se inače bori protiv korupcije, rekla - zašto nema unapred određenih lokacija za gradnju? Dakle, znamo, hoćemo da širimo Beograd, potrebna su nam u narednih 10-15 godina dva-tri naselja, pa ćemo to na sever, na jug, ne znam gde ćemo da gradimo, pripremimo lokaciju, dovedemo vodu, uradimo puteve, kanalizaciju i onda ljudi mogu da kupe zemljište i da normalno grade. To bi bilo zaista idealno. To ima koliko znam u Kanadi, ima i u Beču, ali kod nas nema i ne znam kada će da bude. Dakle, tako nešto bi trebalo da bude ideja vodilja ili cilj kome treba da težimo. Zbog toga vam se dešavaju ovakve stvari da ljudi u nuždi moraju da rade neke stvari, a neki nadležni organi gledaju kroz prste i naravno da je tu, to znate i sami, korupcija ogromna na svakom nivou, počev od lokalnog, pa do republičkog. Nekoliko mafija veoma značajnih u Srbiji, pored ove urbanističke mafije, ima i one farmaceutske, i duvanske i još mnogokoje. U jednom vašem izlaganju, a zaista vam verujem da želite da stvorite uslove, barem kada država investira, da se sve radi u skladu sa planovima i dozvolama, pa vas pitam - kako je onda iz NIP-a investirano u pet kilometara izgradnje nekategorisanog puta koji je gospodin Mrkonjić izgradio u jednom selu koje se zove Bajčetina do kuće Tomislava Nikolića? Kako niste reagovali na tako nešto? Nije to samo bacanje para, put svugde treba, ali takav put se gradi iz sredstava lokalne samouprave, a i ona bi tada trebalo da ima dozvolu za izgradnju tog puta.
Šest minuta i 30 sekundi iskorišćenog vremena poslaničke grupe, na raspolaganju je 48 minuta i 50 sekundi. Narodni poslanik Bojan Mladenović podneo je amandman na naslov i članove 58. i 59. Reč ima narodni poslanik Bojan Mladenović.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman da se članovi 58. i 59. brišu, kao i naslov i podnaslov iznad člana 58. Već sam dao obrazloženje kada sam govorio o članu 12, da prostorni planovi treba da sadrže i mere za sprovođenje planova i da je nepotrebno dodatno administrativno i finansijski usložnjavati proces planiranja i sprovođenje planova. Postoji bojazan da će se donositi odgovarajući dokumenti samo za one planove gde postoje politički interesi, pa će određena područja biti zapostavljena. Napomenuo sam tada i sad bih ponovio da neravnomernost razvoja je problem koji je izražen u Srbiji i da postoje čitave oblasti koje su zapostavljene, u koje se veoma malo ulaže, ne razvijaju se infrastrukturno, niti u bilo kom drugom pogledu. Za samu državu i njen razvoj veoma je bitno da se ona ravnomerno razvija, jer samo se tako mogu zadovoljiti interesi svih građana Srbije. Potrebno je da se svi delovi zemlje razvijaju, da imaju dobru putnu mrežu, što veći procenat pokrivenosti vodovodnom i kanalizacionom mrežom, osnovne zdravstvene, školske i druge neophodne ustanove. Vladajuća većina može da koči razvoj područja gde su na vlasti druge partije tako što neće izraditi i doneti dokument za sprovođenje prostornog plana iz tih oblasti. Možemo doći u situaciju da stranke na vlasti mogu potpuno usporiti i potpuno paralisati razvoj određenih područja, odnosno opština, te stoga predlažem da se ovi članovi 58. i 59. brišu.
Na član 62. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Narodni poslanici Judita Popović i Kenan Hajdarević zajedno su podneli amandman kojim su predložili brisanje članova od 71. do 81. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Kenan Hajdarević.
Ovaj amandman koji smo u ime LDP-a predložili je jedan od retkih amandmana za koji smo unapred znali da ga Vlada neće prihvatiti, ali ovo je bio način da iskažemo naše neslaganje sa konceptom Republičke agencije za prostorno planiranje. Mi smatramo da je sama ova agencija nepotrebna, odnosno da se Ministarstvu uzimaju neka ovlašćenja koja ono može da vrši, a da ne vrši to sama agencija. Takođe, ovoj agenciji su data prevelika ovlašćenja, ona vrši upravne poslove, radi planove, prihoduje vršenjem poslova iz svoje nadležnosti i sprovodi stručnu kontrolu poslova koje ona sama odradi, odnosno jedna institucija upravlja, daje sama sebi poslove, sprovodi te poslove i vrši kontrolu tih poslova koje sprovodi. To je po nama neprihvatljivo i nelegitimno rešenje i znali smo da ovaj amandman ne može i Vlada ga neće usvojiti, ali smo hteli na ovaj način, ponavljam, da iskažemo neslaganje sa konceptompostojanja ovakve jedne agencije.
Na član 72. amandman je podneo narodni poslanik Milan Lapčević. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 73. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Arsen Đurić, Milan Lapčević, Vladimir Milentijević, Radojko Obradović, Miroslav Petković, Zoran Nikolić, Željko Tomić i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 74. amandman je podneo narodni poslanik Milan Lapčević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Milan Lapčević.
Članom 74. je definisana nadležnost Agencije za prostorno planiranje i u stavu 2. se kaže - osnovni opšti akt koji donosi agencija je statut, koji donosi upravni odbor, uz mišljenje izvršnog organa autonomne pokrajine i uz saglasnost Vlade. Mislim da ovaj drugi stav je potrebno izmeniti tako što bi Vlada davala saglasnost na statut koji donosi upravni odbor, ali mislim da je ovde potpuno nepotrebno da izvršni organ Pokrajine daje mišljenje na statut agencije. Ako bi se tom logikom vodili, onda bi mogli da dođemo u situaciju da za svaku agenciju, svako javno preduzeće ili bilo koji republički organ koji treba da donosi određena svoja akta, mišljenje daje izvršni organ autonomne pokrajine, te mislim da je to potpuno apsurdno i liči mi na one odredbe nakaradnog Ustava iz 1974. godine, gde se pokrajina pitala za sve što je u nadležnosti Republike Srbije, mnogo više nego što je sama država imala na to pravo. U obrazloženju amandmana se kaže da je zakonom o planiranju i izgradnji predviđena identična odredba koja je preuzeta iz Predloga zakona, koja nije u suprotnosti sa Ustavom i utvrđenim nadležnostima. Ne govorim o tome da li je ova odredba u suprotnosti sa Ustavom, ali ako hoćemo da imamo zakon koji je efikasan i racionalan, mislim da su ovakve stvari birokratske prirode apsolutno nepotrebne i da nije neophodno da mišljenje na statut Republičke agencije za poslovno planiranje daje izvršni organ autonomne pokrajine.
Na član 76. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Arsen Đurić, Milan Lapčević, Vladimir Milentijević, Radojko Obradović, Miroslav Petković, Slobodan Samardžić, Milica Radović i Jovan Palalić. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo su prihvatili amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 77. amandman je podneo poslanik Milan Lapčević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Lapčević.
Članom 77. se pod tačkom 4) kaže da upravni odbor utvrđuje naknade za članove upravnog odbora i direktora, a kasnije zadnjim stavom se kaže da statutom agencije se bliže određuje nadležnost, rad i primanja za članove upravnog odbora i direktora, kao i druga pitanja vezana za rad upravnog odbora. Dakle, očigledno je da se ovde u ovom članu na dva mesta govori o naknadama za primanja članova upravnog odbora i direktora, te mislim da je potpuno nepotrebno da to tako stoji, tim pre što može dovesti u zabunu, odnosno može se ovaj član zloupotrebiti tako što se u tački 4) govori da upravni odbor utvrđuje naknade za članove upravnog odbora i direktora, a statutom agencije se propisuju primanja za članove upravnog odbora i direktora. Može doći u određenim situacijama i do zloupotrebe određenog člana pa će, na primer, članovi upravnog odbora odrediti sebi određena primanja u vidu plate, kao članovima upravnog odbora, a mogu odrediti i naknade za rad, što bi bilo dvostruko nagrađivanje, pa možemo doći u situaciju da, na primer, upravni odbor agencije odredi sebi astronomska primanja, plus naknade i bonuse, kao što smo imali u mnogim agencijama i regulatornim telima koje je osnovala Vlada, primera radi, Agencija za kontrolu leta, gde smo imali primanja i po 500 hiljada dinara. Da se ove stvari ne bi događale, članovi upravnog odbora agencije mogu da imaju naknadu za svoj rad, ali ne bi trebalo da imaju primanja za to da se ovo precizira, da ne bi dolazilo do zloupotreba, a sve na štetu budžeta i građana Srbije.
Na član 78. amandman je podneo narodni poslanik Milan Lapčević. Reč ima narodni poslanik Milan Lapčević.
U članu 78. takođe je potrebno precizirati u tački 4), koja govori o nadležnostima direktora, da direktor donosi akt o unutrašnjoj organizaciji i sistematizaciji radnih mesta, i tu treba dodati reči "na koji saglasnost daje upravni odbor". Upravni odbor je upravo zato i osnovan, da postoji, da kontroliše, da upravlja preduzećem i na neki način kontroliše rad direktora i izvorna nadležnost upravnog odbora je upravo ova, da donosi godišnje planove rada, daje saglasnosti na sistematizaciju radnih mesta, budžet firme itd., te je neophodno da ovde stoji "da daje saglasnost i na akt o unutrašnjojorganizaciji i sistematizaciji radnih mesta". Jer nije mali broj slučajeva gde direktori javnih preduzeća, ustanova, agencija, samostalno donose akte o unutrašnjoj organizaciji, o sistematizaciji radnih mesta, zapošljavaju prekomerno ljude, a da kontrolu nad time nema apsolutno niko. Da bi izbegli ovakvu situaciju, koja je moguća i koja se nažalost dešavala u prethodnom periodu, neophodno je da upravni odbor ima tu vrstu odgovornosti da kontroliše rad direktora, da daje saglasnost na akt o sistematizaciji radnih mesta, da bismo izbegli mogućnost da dođe do zloupotrebe, do prekomernog zapošljavanja, što je, nažalost, slučaj u skoro svakom javnom preduzeću u svim sektorima, svim agencijama, a sve je to opterećenje za budžet Republike Srbije, odnosno za poreske obveznike.
Na član 87. amandman je podneo narodni poslanik Milan Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 87. amandman je podneo poslanik Milan Lapčević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Milan Lapčević.
Članom 87. se definiše da kada se vrši prenamena poljoprivrednog zemljišta u građevinsko zemljište, i između ostalog, kaže se u stavu 4, da vlasnik katastarske parcele kojoj je promenjena namena treba da plati naknadu za prenamenu zemljišta pre izdavanja lokacijske dozvole. Mislim da je ovde potrebno precizirati u kojim to slučajevima je vlasnik poljoprivrednog zemljišta dužan da plati naknadu za prenamenu u građevinsko zemljište, jer se može desiti da, recimo, lokalna samouprava izvrši svojim planskim dokumentima i zahtevom prema nadležnom ministarstvu prenamenu zemljišta određene vrste, gde će naterati vlasnika poljoprivrednog zemljišta da plaća prenamenu u građevinsko, iako taj vlasnik tog poljoprivrednog zemljišta nije tražio da se njegovo zemljište promeni iz poljoprivrednog u građevinsko. Ne vidim razloga zbog čega bi nekome nametali obavezu, ukoliko on to nije zahtevao. U slučajevima kada vlasnik poljoprivrednog zemljišta traži da se izvrši prenamena njegovog zemljišta u građevinsko, onda je logično da će tu prenamenu i platiti, ali u slučajevima kada on to ne traži svojim zahtevom, već se to desi na zahtev ili u slučajevima kada to donese neki drugi organ, odnosno lokalna samouprava, nema logike da opteretimo čoveka čije je to zemljište da plaća taksu za prenamenu zemljišta.
Na član 88. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? Imam prijavu narodne poslanice Judite Popović. Da li ste hteli po prethodnom amandmanu? (Judita Popović, sa mesta: Da.) Izvinjavam se, poslaniče, samo da poslanica Judita Popović...
Pa jeste, ovaj amandman kolege zaista ima neki smisao i zaista ne vidim razloga zašto nije prihvaćen. Htela bih samo da vam napomenem da Zakon o određivanju građevinskog zemljišta u gradovima i naseljima gradskog karaktera iz 1968. godine jeste nacionalizovao poljoprivredno zemljište u određenim gradovima i naseljenim mestima. Konkretno tako se to desilo i u Zrenjaninu i u prigradskim mestima oko Zrenjanina, konkretno jedno mesto koje se zove Mužlja. Svo poljoprivredno zemljište je 1968. godine jednostavno po osnovu ovog zakona prenacionalizovano, faktički je ono nacionalizovano i namena mu je promenjena. Dakle, umesto poljoprivrednog zemljišta, umesto njiva, to zemljište je postalo građevinsko zemljište. Dakle, od 1968. godine ljudi koji su ranije tu zemlju koristili kao poljoprivredno zemljište i nastavili da koriste kao poljoprivredno zemljište i dan-danas ga koriste, više faktički ne obrađuju njive, nego obrađuju građevinsko zemljište. Šta se sada dešava? Dešava se to da lokalna samouprava traži od tih ljudi, koji su sada korisnici inače tog građevinskog zemljišta, a ne vlasnici, koji će se, nadam se, ovim zakonom promeniti i isti će postati vlasnici, da se plati naknada za to što je promenjena namena tom zemljištu. Prema tome, iako je ovim stavom 4. ovoga člana predviđeno da se ta naknada plaća tek nakon što se zatraži lokacijska dozvola, odnosno pre izdavanja lokacijske dozvole, nije konkretizovano ovim članom šta to znači pre izdavanja dozvole. Da li to znači tog momenta kada se zatraži ta dozvola ili to pre znači i u momentu kada je ta prenamena izvršena? Jer, radi se ovde o jednom dužem vremenskom periodu kada je izvršena prenamena do današnjeg dana, dakle, da li oni koji su 1968. godine faktički izgubili pravo vlasništva, odnosno izgubili su svoje njive, a dobili su pravo korišćenja na građevinskom zemljištu, sada moraju i da plaćaju tu prenamenu, a u svakom slučaju u ovom stavu kaže - pre izdavanja lokacijske dozvole. Dakle, već je stiglo vreme da se plaća ta prenamena, a lokalna samouprava tako i tumači dosadašnje propise, pa da li su oni i dalje u obavezi da plaćaju tu prenamenu iako recimo još nisu zatražili te lokacijske dozvole? Prema tome, bilo bi dobro da se konkretizuje tačno momenat kada nastaje obaveza plaćanja. Tu je još jedan primer toga, što LDP ističe kad god podnosi amandmane ili kad god se izjašnjava o zakonima, da zakoni moraju biti konkretni i jasni, a ne preopširni i nerazumljivi. Smatram da bi tu trebalo da se malo poboljša rešenje u ovom članu, jer u Srbiji mi imamo i gradove i naselja gradskog karaktera gde su se ljudi pridržavali zakona, gde su donošeni planovi, prostorni planovi, urbanistički planovi. Zrenjanin je jedan od takvih gradova gde se postupalo po zakonu, dakle Zrenjanin je bio u sistemu i Zrenjanin je poštovao uvek sve propise koji su nalagali da se i gradi na osnovu građevinske dozvole, i izdavale su se upotrebne dozvole savesnim građanima, a veliki je procenat savesnih građana u Zrenjaninu. Ne bi trebalo da se kažnjavaju ta mesta, ti gradovi, te opštine gde su ljudi bili savesni i pridržavali se zakona i radili sve po pozitivnim propisima. Iz tog razloga predlažemo da se zaista ovaj amandman još jednom razmotri.
Pet minuta vremena namenjenog poslaničkoj grupi LDP je iskorišćeno. Korišćeno je vreme ovlašćenog predstavnika? Izvinite, onda je šest minuta preostalo vreme na raspolaganju. Na član 88. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da liželite reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, član 88. na koji je SRS podnela amandman definiše šta se podrazumeva pod izgrađenim, a šta pod neizgrađenim građevinskim zemljištem. Kada je u pitanju izgrađeno građevinsko zemljište, ono se ne razlikuje od načina na koji je to bilo definisano u prethodnom zakonu i dosta je precizirano. Mi smo imali potrebu da intervenišemo u vašem poimanju neizgrađenog građevinskog zemljišta. Preuzeli ste odredbe iz prethodnog zakona, a mi želimo tu da ono što je de fakto pretvorimo da ono budei de iure tako. Neizgrađeno građevinsko zemljište bi moglo da bude samo ono građevinsko zemljište na kojem nema nikakvih objekata, bez obzira da li su izgrađeni legalno, nelegalno ili privremenog karaktera. Mi izražavamo opravdanu sumnju da će ovo biti veoma dobra pozicija za zloupotrebu, za stvaranje novih mafijaških grupa. Ako je neko uspeo da bude lansiran i da zauzme veoma visoke kurirske pozicije između par ekselans mafijaša, kao što su Sreten Jocić i Stanko Subotić Cane, pretpostavka je, a mi u SRS odgovorno tvrdimo da to nije moglo da se radi bez naknade. Ako je neko posredovao između ovih moćnika i vlasnika života i smrti i velikog kapitala u Srbiji, nije radio bez naknade, da je zaradio veliki novac i sada verovatno pored autoputa, pored aerodroma – sve ovo govorim vezano i za gradsku opštinu Zemun, gde smo mi znali 3-4 meseca pre nego što je Gradska skupština uvela privremene mere da će doći do raspisivanja vanrednih izbora u toj opštini – a sve sa ciljem i namerom da se sredstva zarađena na ovakav način ulože u neizgrađeno građevinsko zemljište i da se taj kapital i nekoliko puta oplodi i uveća. Mislim da bi ovde ovaj amandman trebalo iz ovih razloga koje sam naveo prihvatiti, da bi takve i slične postupke sprečili u narednom periodu.
Na član 92. amandman je podneo narodni poslanik Mićo Rogović. Da li neko želi reč? Narodni poslanik Mirko Munjić se prijavio. Mićo Rogović, amandman narodnog poslanika Miće Rogovića. Da, želite reč. izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, evo gospodine ministre, znam da bi danas verovatno ove subotnje popodnevne časove bilo bolje verovatno i vama da niste tu. Koristim priliku da vam se u ime onih koji vam se nisu izvinili, a radite u ovo vreme, izvinim. Ponekad kada posle ponoći dođemo iz ove sale i pogledamo snimak skupštinskih zasedanja na Drugom kanalu, čini mi se kao nekad u dobra vremena kada je bilo puno sportskih događaja, pa repriziraju mnoge bitne sportske događaje ili druge bitne manifestacije, da to liči na stara vremena ponekad mi se čini – ali, znam da to nije to, s obzirom da dolazim u to vreme iz ovih klupa – pa bih se pitao da li je Skupština dobila na tolikom značaju pa se repriziraju u kasne noćne sate ovako bitna dešavanja? Koristim priliku da ste tu, prošli put kada sam u načelu raspravljao o ovom poglavlju građevinskog zemljišta desilo se sasvim slučajno da niste bili u sali i hoću da istaknem još jednom značaj ovog poglavlja i suštinu komentara da je ovo poglavlje zasluživalo poseban zakon. Moram još jednom da napomenem, i zbog građana i zbog vas, da je zakon ih šezdesetih godina, o kome je i prethodna koleginica pričala, koji je dugo bio na snazi, zabranjivao prebacivanje iz namene poljoprivrednog zemljišta, posebno prve kategorije, u kategoriju građevinskog zemljišta. U nekim sredinama, a pogotovo sredine iz koje dolazim, bilo je nemoguće čak i zbog turističke namene, objekte koji su u šestoj, sedmoj ili osmoj kategoriji, znači u zadnjoj kategoriji poljoprivrednog zemljišta, raspodeliti zbog izgradnje tako bitnih objekata u objekte kategorije građevinskog zemljišta. Jedini izuzetak tada je i bilo utvrđivanje javne namene za objekte infrastrukture. Kod nas je u zadnjih dvadesetak godina, a posebno u zadnjih osam godina, a sve pod maskom reformi, veliki broj hektara poljoprivrednog zemljišta, i to poljoprivrednog zemljišta iz kategorije prve klase, prevedeno u kategoriju građevinskog zemljišta. Kao što je i prethodni kolega napomenu, te bitne deonice od Bežanijske Kose u zoni aerodroma, obilaznice oko Beograda, gde je zemlja kupovana iz privatnog poseda za veoma malu vrednost, maksimalno dve i po hiljade maraka, sada zbog značaja tih prostora i sprege između vlasnika krupnog kapitala i lokalne samouprave ili ministarstava, i značaja tih parcela, dobila na vrednosti bukvalno da se kreće od 500.000 do dva miliona evra. Nismo protivnici izgradnje lokalnih puteva, ali jesmo protivnici ovakve sprege lokalne samouprave i ministarstava po pitanju ovih objekata. Trudićemo se da i u opštini Zemun u narednom periodu zaista za sve ljude, koji su izgradili objekte da bi preživeli, da bi obezbedili krov nad glavom, legalizujemo, da izgradimo infrastrukturu i nadam se tu pomoći države i vašeg ministarstva, ali zaista ne možemo imati razumevanja za ljude iz lokalne samouprave koji su na određenim prostorima, na određenom građevinskom zemljištu... Mislim da bi trebalo gospodina da upozorite, gospođo Čomić. Pričam i čujem ono što dobacuje, nemoguće je da vi ne čujete šta on dobacuje. Ne možemo dozvoliti da ta zloupotreba odnosno sprega lokalne samouprave i politike bude predmet legalizacije, odnosno izdavanja pod zakup građevinskog zemljišta na 99 godina pod izuzetno povoljnim okolnostima za određene parking prostore, autobuske ili tome slično. O tome ćemo posebno povesti računa. Sami ovi stavovi zakona govore da i po pitanju poglavlja građevinskog zemljišta ovaj zakon zaista ima kratkoročne namere, odnosno da s obzirom na ovu spregu između vlasnika krupnog kapitala i situacije da su oni građevinsko zemljište koristili skoro preko 50 godina po veoma malim vrednostima odnosno cenama zakupa i da će ovom situacijom koju predviđa zakon moći da se legalizuje i poljoprivredno građevinsko zemljište i građevinsko zemljište pod zakupom, i da se ovim činom onemogućuje praktično restitucija zemljišta, sve su to namere koje govore da ovaj zakon ima jednokratnu upotrebu. Moram da vas podsetim i tog primera koji sam naveo, a odnosi se na to ako neko recimo hoće da proda stan, a izdaje ga za određenu sumu koja će mu izdavanjem omogućiti da za određen niz godina, pet do sedam godina, dobije ta novčana sredstva koja bi inače dobio prodajom. Šta bi se on odlučio? Normalno, odlučio bi se da i dalje izdaje taj stan. Zato vam govorim ovo, gospodine ministre, da se iz oblasti zakupa građevinskog zemljišta po normalnim cenama i okolnostima mogu prikupiti i ozbiljna sredstva i za restituciju, i za zdravstvo, obrazovanje, socijalne, penzijske doprinose, a i za deo vraćanja javnog duga Republike Srbije. Sada kada sam kod amandmana na član 92, dodavanjem stava 4. namera je da se poboljša odnos jedinica lokalne samouprave u oblasti uređenja zemljišta do trenutka završetka objekta. Jer svedoci smo nemalog broja situacija da su određene firme ili privatna lica otkupili po zaista normalnim okolnostima to zemljište i da imaju situaciju da se pored njih nalazi deponija, pa im je onemogućeno bavljenje njihovim poslovima pored deponija smeća i da ono što sve podrazumeva infrastruktura jedinice lokalne samouprave nisu ispoštovale. Iz tog razloga se ovim podnetim stavom na član 92, odnosno dopunom u obliku stava 4. koji je predložen, namera je krajnje jasna, da se uozbilje jedinice lokalne samouprave po pitanju građevinskog zemljišta u pogledu uređenja, ali zaista uređenja istog, a ne samo prodaje po svaku cenu.
Ostalo vam je dva minuta i 30 sekundi kao ovlašćenom predstavniku. Na član 53. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Mirko Munjić.
Gospodine ministre, zamolio bih vas da pogledate član 93. stav 3. Na početku ovog stava se kaže: „Namena građevinskog zemljište...“; trebalo bi da bude, po meni, „Namena građevinskog zemljišta“. Ukoliko je ovo tehnička greška, voleo bih da se izjasnite da je to tehnička greška, da se to ispravi, da ne bi ušlo u integralni deo teksta zakona, a ako nije, onda bi to bila neka jezička nelogičnost i takođe bi valjalo da se o tome izjasnimo. Doduše, nisam zbog ovoga tražio brisanje ovog stava, ali neka i to bude jedan od razloga. Cilj ovog amandmana je da se ukaže da namena zemljišta treba da se određuje isključivo planom i da ona spada u oblast planiranja. Zašto je namena uopšte umetnuta ovde gde se govori o naknadi? U članu 93. stav 3. jednostavno je taksativno nabrojano da namena građevinskog zemljišta može biti stanovanje, komercijalni poslovi, proizvodna delatnost i ostale namene. Šta znači odrednica „ostale namene“? Ova reč može uneti takvu zabunu i takvo ekstenzivno tumačenje, da posle toga može biti i predmet raznih zloupotreba i manipulacija. Zato se planom i obuhvataju svi relevantni činioci iz kojih će, a prema karakteru naselja i drugim elementima, odrediti i naknada za uređivanje građevinskog zemljišta.
Na član 93. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Nebojša Ćeran. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 94. amandman je podnela narodna poslanica Maja Laušević. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Arsen Đurić, Milan Lapčević, Vladimir Milentijević, Radojko Obradović, Miroslav Petković, Zoran Nikolić, Željko Tomić i Milan Dimitrijević zajedno su podneli amandman kojim su predložili da se posle člana 94. doda novi član 94a. Da li neko želi reč? Reč ima poslanik Zoran Nikolić.
Član 94. ovog zakona se pre svega odnosi na uređivanje građevinskog zemljišta i on je dosta obiman član, i mi na sam sadržaj nemamo neke ozbiljnije primedbe, ali u poslednjem stavu se kaže da je nadležni organ obavezan da u roku od 30 dana ispoštuje ugovorne obaveze, odnosno zaključi ugovor u roku od 30 dana od dana donošenja odluke. Samo smo smatrali da je to potrebno pojačati određenim konkretnim merama i predložili smo da posle člana 94. se doda član 94a, koji glasa da dozvole, tj. saglasnosti koje izdaju državni organi, lokalne samouprave i javna preduzeća u obavezi su da u roku od 30 dana odgovore na postavljeni zahtev investitora, i da ukoliko nadležna služba koja izdaje saglasnost ne odgovori investitoru na traženu saglasnost, nadležni rukovodilac je obavezan službenika koji obrađuje predmet suspenduje sa radnog mesta. Ukoliko to ne uradi, onda i sam rukovodilac može biti suspendovan od strane nadležnog ministarstva. I ono što je važno, da investitor kome je šteta napravljena zbog neažurnosti administracije ima pravo da od strane koja je napravila štetu traži nadoknadu iste. U obrazloženju zašto se amandman ne prihvata, rekli ste da je ovim zakonom jasno određena odgovornost službenih lica u nadležnom organu uprave, i tačno je da ovaj zakon na konkretan način kalkuliše sa odgovornošću službenih lica, ali smatramo da to nije dovoljno. Dakle, apsolutno ako krenemo od stava da korupcije ima jako puno u ovoj oblasti, šta se dešava kada prođe 30 dana? To je vrlo čest slučaj. To je poziv administracije investitoru da pomalo razmisli, da još dodatno razmisli i otvara se prostor za korupciju, da ako se potplati, podmiti, onda te dozvole se mogu i izdati u brzom roku, jer imamo slučajeve da se čeka po godinu ili dve dana. Smatramo, apsolutno ako je želja svih nas da ovo služi i da je u funkciji borbe protiv korupcije u ovoj oblasti, da bi ovaj amandman trebalo da se prihvati.
Na član 96. amandman je podneo narodni poslanik Milan Lapčević. Da li neko želi reč? (Da.)
Poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine ministre, ovaj zakon koji ima nekoliko celina, da ne kažem nekoliko zakona u okviru jednog zakona, između ostalog, u ovoj oblasti definiše gradsko građevinsko zemljište. Gradsko građevinsko zemljište je jedan od najvažnijih resursa privrednih u ovom trenutku i razvojnih za našu zemlju. Bio je uvek predmet interesovanja svih vladajućih garnitura i nažalost izvor korupcije u svim mogućim vlastima do danas. Ovim članom 96. se definiše otuđenje ili davanje u zakup građevinskog zemljišta. Hoću da govorim o ovom članu upravo u skladu s onim što sam malopre rekao, jer mi se čini da se ovim članom dodatno može otvoriti mogućnost za razne zloupotrebe. Naime, prvim stavom se kaže da se otkup, otuđenje ili davanje u zakup građevinskog zemljišta u javnoj svojini radi izgradnje sprovodi javnim nadmetanjem ili prikupljanjem ponuda javnim oglasom. Ne treba da pominjem slučaj gradonačelnika Zrenjanina, slučaj Ušća i mnogih drugih javnih afera koje su nastale mogućnošću da se građevinsko zemljište daje putem prikupljanja ponuda. Prikupljanja ponuda jeste manje otvoreni oblik javne procedure i smatramo da, ukoliko želimo da eliminišemo korupciju u ovoj oblasti, treba brisati mogućnost davanja građevinskog zemljišta u javnoj svojini putem prikupljanja ponuda. Znate, skupi se pet-šest drugara, pa daju pet ili šest različitih ponuda i onda jedan po jedna odustaju dok ne dođu do one najmanje. Tako se nameštaju sve moguće prodaje i izdavanje građevinskog zemljišta, razne lokacije. Mislim da ovu stvar treba brisati. Još veća mogućnost za korupciju i neverovatna formulacija se nalazi pri kraju ovog člana koji je obiman, gde se kaže da segrađevinsko zemljište u javnoj svojini može otuđiti ili dati u zakup neposrednom pogodbom u raznim slučajevima, između ostalog u slučaju pribavljanja građevinske dozvole vlasniku bespravno izgrađenog objekta, koji je zahtev podneo u rokovima propisanim ovim zakonom, ako je izgradnja tog objekta u skladu sa uslovima. Pazite šta otvarate ovom formulacijom? Mogu da napravim, mislim ja ne mogu, ali neko ko je blizak vama može da napravi svoj objekat, bilo individualni, a u mnogim slučajevima i stambeni objekat, stambenu zgradu na opštinskom zemljištu, da preda glavni projekat i zahtev za legalizaciju i da traži od opštine da se sa njom pogađa da mu proda zemljište. Da li je to moguće, da li je to normalno? Valjda može da se da građevinsko zemljište javno putem neposredne pogodbe onim licima koja su gradila svoj objekat na svom zemljištu i delimično ušla u javno zemljište, a ne da potpuno izgrade objekat na javnom zemljištu i da se onda pogađaju sa opštinom da zakupe to zemljište, odnosno da otkupe. U obrazloženju odbijanja amandmana ste rekli da se amandman ne prihvata, jer bi prihvatanjem ove izmene u tački 2) najveći broj zahteva za legalizaciju bio odbijen, što je potpuno netačno. Najveći broj zahteva za legalizaciju se odnosi na individualne stambene objekte koji su građeni na sopstvenom zemljištu vlasnika, a ne na državnom zemljištu. Ako ova stvar prođe ovako kako je predviđena, da se može davati građevinsko zemljište u zakup, samo se otvara dodatno mogućnost za korupciju u ovoj oblasti i to prema onim tajkunima koji su gradili stambene i poslovne objekte na državnom zemljištu, bez ijednog papira, sada podnose zahtev za legalizaciju, a vi im ovim zakonom omogućavate da to zemljište dobiju neposrednom pogodbom. To će biti skandalozno ukoliko se na ovaj način bude ova oblast uredila i otvoriće mnoge afere i zloupotrebe, pranje para i čega sve ne.
Iskoristili ste dva minuta i 40 sekundi poslaničke grupe. Na član 96. amandman je podneo narodni poslanik Žika Gojković. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Gojković, izvolite.
Poštovana gospođo predsednice, gospodine ministre, članovi Ministarstva, dame i gospodo poslanici, želim prvo reći da ću koristiti deo vremena poslaničke grupe, ali da se neću javljati po svim amandmanima, pošto amandmani koje sam podneo imaju jednu suštinu i odnose se na jednu temu, tako da ću se potruditi da budem što jasniji, ali i da uštedim što je moguće više vremena. Čuli smo dosta kritika na račun Ministarstva i rad gospodina Dulića. Jedan sam od onih koji će takođe reći neke od kritika, ali pre nego što počnem o tome, želim reći i svoj lični stav, ali i stav SPO. Mi u SPO verujemo da ste jedan od najboljih ministara u Vladi, pa u potpunosti podržavamo rad, želju i hrabrost koju pokazujete prilikom rešavanja određenih problema. Takođe verujemo da su ti isti problemi s kojima se suočavate problemi s kojima vaši prethodnici ili nisu imali želje ili petlje da se suoče. Reći ću smo da izdavanje građevinskih dozvola, urbanistički planovi, legalizacija jesu stvari, teme koje su dugo godina zapuštene i koje su kao takve bile predmet ogromne korupcije, ali ono što je mnogo gore, i ozbiljnog odbijanja i stranih i domaćih investitora. Najporažavajući podatak u svemu tome je da nedavna analiza Svetske banke kazuje da se od 188 zemalja Srbija nalazi na 184. mestu po brzini izdavanja građevinskih dozvola. Takođe, gospodine ministre, pozdravljamo vašu nameru da nećete dopustiti da oni koji su bespravno gradili ovaj putu budu u nekoj vrsti povlašćene pozicije i prođu jeftinije nego oni ljudi koji su ceo život pošteno radili i pošteno gradili. Podržavamo i to da objekti koji su građeni na zaštićenim prirodnim dobrima i na tuđoj zemlji nikada neće moći da budu legalizovani. Moram priznati da sam iznenađen obrušavanjem pojedinih poslanika na ministra kritikama na ovaj zakon, a sve u vezi sa zakonom o restituciji, koji nažalost još uvek nije donesen. Kažem da sam iznenađen zato što pojedinci, koji su iznosili raznorazne primedbe, pokazuju koliko potcenjuju građane, iste one koji su ih birali i zbog kojih se danas nalaze u parlamentu. Potcenjuju ih na način da misle da su ti građani zaboravili da su predsednici njihovih stranaka, ne tako davno, bili potpredsednici Vlade, bili resorni ministri sa ogromnim ovlašćenjima, a da ni prstom nisu mrdnuli ne bi li rešili jedan od najvažnijih problema u našoj istoriji i pomogli da se donese zakon o restituciji. Moram reći da mi se, gledajući neke poslanike kako se brinu o zakonu o restituciji, iznoseći raznorazne činjenice, učinilo da će zaplakati, ali sam video da se kod većina njih, sem časnih izuzetaka, poput gospodina Batića, koji su podneli amandmane u vezi sa ovim zakonom, vrlo lako moglo shvatiti koliko su to krokodilske suze. Što se tiče SPO, mi smo podneli 15 amandmana na zakon o uređenju prostora i izgradnji. Svi se odnose na vezu između ovoga zakona i zakona o restituciji. Podneli samo amandmane na članove od broja 96. do broja 113, i suština je gotovo istovetna. Najviše amandmana i najviše polemike, naravno i kod nas, stvorila je tema otuđenje i davanje u zakup građevinskog zemljišta u javnoj svojini, kao i konverzija prava korišćenja u pravo svojine, uz naknadu ili bez naknade. Mislim da objašnjenje koje smo dali, koje se tiče velike većine ovih članova koje sam naveo, jeste sledeće – da se odredbe ovih članova ne primenjuju na izgrađeno i neizgrađeno građevinsko zemljište u javnoj svojini, koje je u skladu sa odredbama Zakona o prijavljivanju i evidentiranju oduzete imovine od strane ranijih vlasnika i njihovih zakonskih sledbenika, uredno prijavljeno i evidentirano u Republičkoj direkciji za imovinu Republike Srbije. Naše obrazloženje je da je Zakonom o prijavljivanju i evidentiranju oduzete imovine predviđena obaveza prijavljivanja oduzete imovine najkasnije do 30.06.2006. godine. U skladu sa istim zakonom, Republička direkcija za imovinu ustanovila je evidenciju oduzete imovine. Amandmanom se predlaže ograničenje u raspolaganju na ovoj imovini. Dodatno što opterećuje shvatanje ove materije, bar nas iz SPO, jeste da je pre nekoliko godina donesen Zakon o denacionalizaciji koji se tiče verskih ustanova, tj. crkvi. Vrlo je dobro je poznat stav SPO kada su u pitanju crkve. Branili smo crkve i kada su ih oni koji danas idu u njih obilazili u širokom krugu. Međutim, treba biti iskren prema svojim građanima i reći da je ovo bio jedan tipičan politički zakon, koji danas unosi jednu vrstu diskriminacije prema svojim građanima. Diskriminacije u smislu da se imovina vraća crkvama, ali da se ta imovina ne vraća još uvek i građanima kojima je ta imovina oduzeta od 1941. godine pa nadalje. (Predsednik: Izvinite,moraćete ponovo, molim vas, karticu, šest minuta je do sada bilo.) Proglašavanjem celokupnog oduzetog zemljišta za javnu svojinu lokalnih samouprava ukida se i poslednja mogućnost za restituciju građevinskog zemljišta originalnim vlasnicima katastarskih parcela. Da se uradilo kako je SPO godinama predlagao, prvo doneli zakon o restituciji, kao i zakon o svojini i drugim stvarnim pravima, kao sistemske zakone, prvo što bi se desilo, to je da bi bio rešen prekid kontinuiteta svojine nastao nasilnim oduzimanjem tokom i posle Drugog svetskog rata, političkom voljom i dekretima tadašnje vladajuće oligarhije. Ono što je možda još važnije, legalno i legitimno stečena vlasnička prava trajno bi bila zaštićena. Treća stvar, u koju SPO duboko veruje, da je zakon o restituciji donesen pre zakona o privatizaciji, da bi efekti bili mnogo veći nego efekte koje imamo danas od zakona o privatizaciji. Ovaj model bi bio očiti pokazatelj da se politički sistem u Srbiji transformisao u demokratski i da je srednja klasa građanskog sloja osnov i stabilnost svake normalne države, pa tako i Srbije. Čitajući analizu, gospodine Duliću, mislim da je analiza vašeg ministarstva, kako su se slični problemi rešavali u zemljama u okruženju, moram reći da je analiza sjajna i da je praksa iz tih zemalja umnogome pojačala snagu argumenata koju ste koristili prilikom odbrane ovog zakona. Međutim, Srbija je ipak bar malo drugačija u odnosu na zemlje u okruženju. Kao prvo, mnogo više imovine se potražuje i, kao drugo, rane koje su ostale prilikom oduzimanja te imovine mnogo su dublje. Samim tim ne možemo baš preslikati sve što je u okruženju i na Srbiju. Moramo bar na tren pogledati kroz oči starih vlasnika. Samo jednu kratku retrospektivu događaja. Do 1941. godine postoje ljudi kojima je imovina oduzimana, ljudi koji su ispaštali samo zato što su drugačije mislili, što su imali i što su to nasledili od svoje rodbine. Ti ljudi su živeli kao građani drugog reda dugi niz godina, 65 godina oni čekaju da se ispravi nepravda. Dolazi početak višestranačja, ratovi, opet većina njih i njihovih porodica odlazi u ratove, kao i drugi normalan svet koji nije imao zaštitu. Za to vreme jedna grupa skorojevića se enormno bogati. Uzima ogromnu imovinu i danas imaju priliku da otkupe imovinu koja je trebalo da bude predmet restitucije. Znam da je vaša argumentacija poprilično jaka. Ali, moramo da bismo ovaj problem rešili gledati i kroz oči ovih ljudi. Želim reći nešto što mnogi drugi ne govore, a to je da su ti ljudi uglavnom fini, korektni ljudi. Vrlo često preplašeni i danas, 65 godina posle svega ovoga što se dešava. Nažalost, vrlo loše su organizovani i to nisu ljudi koji sebi odsecaju prste da bi došli do svojih ciljeva. Međutim, to nikako ne sme biti njihov nedostatak. Za njih, kao i za nas iz SPO, restitucija nije samo ispravljanje nepravde, već uništenje sistema baziranog i na ratnom zločinu, i na zločinu protiv sopstvenog naroda. Zbog toga je to borba za principe koja je i temelj programa SPO. Završiću, gospodine Duliću, znam da potičete iz časne porodice, znam da razumete sve ovo što sam rekao. Ne sumnjamo u dobru volju da rešite nagomilane probleme i naravno želimo da pomognemo u svemu tome. Pretpostavljam da će i ovaj zakon biti izglasan. Zbog svega toga očekujemo da ćete uložiti svoj autoritet, koji nije mali, da se zakon o restituciji donese do kraja godine, i da bude pravičniji i pravedniji od onih koje su nam do sada predlagali isključivo kao nešto što je bilo plod političke propagande i prilika za prikupljanje jeftinih poena. Želimo da to svi uradimo ne zato što to Oli Ren i Evropska unija traži od nas, već zato što je to obaveza prema našim građanima.
Gospodin Dulić. Izvolite, ministre.
Dame i gospodo narodni poslanici, stigli smo do ovog seta članova zakona koji se tiču najškakljivije teme koju ona obrađuje i u raspravi u načelu nešto sam govorio o tome. Voleo bih da vam se sad na početku obratim da ne bi možda kasnije ulazili i u raspravu o svakom amandmanu pojedinačno. Kao prvo, dolazim iz porodice koja je bila ne samo predmet nacionalizacije, nego i konfiskacije kompletne imovine. Moj deda je proglašen za narodnog neprijatelja i ubijen je 1951. godine. Moja porodica je bila jedna od najbogatijih u kraju iz koga dolazim, a na kraju je moja baka sa četvoro maloletne dece završila na ulici i do penzije je radila kao spremačica. Imam apsolutno razumevanja za sve one koji danas, i preko ovog zakona i iščekujući zakon o restituciji, čekaju da im se isprave nepravde, ne samo imovinske, nego i nepravde koje se tiču rehabilitacije njihovih očeva, dedova, baka i majki. To je nešto što je apsolutno bio lični argument kada smo pričali o tome da zakon o restituciji mora da se donese što pre je moguće. Budite sigurni da ću lično da se zalažem za to što smatram da nepravda mora da se ispravi. Međutim, kada smo pisali ovaj zakon, polazili smo od činjenici da smo mi kao ministarstvo nadležni da rešavamo svojinske odnose u građevinskom zemljištu i da smo kao ministarstvo resorno nadležni da rešavamo sva pitanja koje se tiču građevinskog zemljišta. Mi nismo srećni što smo sa ovim zakonom došli pre nego što su doneti zakon o javnoj svojini i zakon o restituciji. Sigurni smo da bi model i koncept koji smo nudili morao pre svega da prati princip koji smo postigli od samog početka. Mi smo išli pre svega u izradi jedne analize koja pokazuje iskustva restitucije u zemljama istočne Evrope i u zemljama bivše Jugoslavije i došli smo do modela koji je najmanje neuspešan, kada je u pitanju rešavanje svojine nad građevinskim zemljištem u svim zemljama koje su prošli postupak nacionalizacije, konfiskacije i svega onoga što su bile nepravde iz prošlosti i kasnije u proteklih 20 godina postupak restitucije, denacionalizacije i vraćanje građevinskog zemljišta. Nama je krivo što smo se našli na udaru različitih udruženja koja se bave pitanjem restitucije, a pri tome nijednog trenutka nismo zalazili u model restitucije. Mi smo samo zalazili u nešto što pitanje elementarnog priznavanja nekih prava koja su stečena u proteklih 60 godina i koja sada moraju da se uklope u model koji je primenjen ovim zakonom, a to je superficies solo sedit, odnosno vlasništvo nad objektom mora da prati kasnije i vlasništvo nad građevinskim zemljištem. Mi smo svesni da ćemo implementacijom ovih normi verovatno produbiti nečije rane i da će verovatno doći do određenih, da kažem, razočaranja onih koji su imali neka očekivanja - da bi zakon o restituciji rešio njihov lični problem. Svesni smo toga da će mnogi od onih koji su mislili - da će nekada njihovo poljoprivredno zemljište, danas građevinsko zemljište, postati ponovo njihovo naturalno. Svesni smo da ćemo sigurno ovim zakonom doći u situaciju da će neki ljudi potpuno neopravdano doći do imovine nad zemljištem, zbog toga što su u ovom trenutku vlasnici nad objektima i da će ta vrednost biti verovatno mnogo veća nego što oni zaslužuju. Svesni smo da će možda neki skorojevići biti srećni zbog ovoga, ali smo suštinski vođeni mišlju da će milioni problema koji danas postoje u Srbiji biti rešeni ovim zakonom koji nemaju nikakve veze sa pitanjem restitucije. Kada donosimo zakon mi donosimo jednu opštu normu. Ta opšta norma podrazumeva njegovo trajanje i njegovo primenjivanje na teritoriji cele zemlje. Nemoguće je izdvojiti listu ovih ljudi i pokušati rešiti njihov problem na jedan način, a da to nije segment opšte norme. Vi i gospodin Batić ste podnosili amandmane koji su u potpunosti u skladu sa onim što je bio zahtev različitih udruženja građana koja se bave restitucijom. Opet hoću da ponovim - ovo ministarstvo ne ulazi u model restitucije. Ovo ministarstvo ulazi u konverziju prava korišćenja na svojinu i ulazi u nešto što je suštinsko pitanje, a to je konverzija onog načela od koga smo krenuli kada smo pisali ovaj zakon, a to je - pravo vlasništva nad objektom obavezno treba da prati i pravo vlasništva nad zemljištem, kako god ono nastajalo u proteklim decenijama, a nastalo je i ne može da se promeni. To je ono što smo hteli da kažemo. Dakle, zalagaćemo se da se do restitucije dođe što je pre moguće. U samom postupku pisanja zakona o restituciji mi kao ministarstvo ćemo insistirati na tome da dođe do pravedne nadoknade za ljude koji su i na ovaj način možda izgubili san o tome da bi njihovo zemljište moglo da bude naturalno restituisano. Mislim da smo kroz rešenja koja smo predložili u ovom zakonu formirali i jedan ozbiljan mehanizam punjenja fonda za restituciju, iz koga očekujemo da će jedan značajan deo sredstava biti obezbeđen upravo za te ljude. Mi smo učinili najviše što smo mogli. Mi više od ovoga nismo mogli, a da ne narušimo nešto što je bilo osnovna norma i osnovni princip koji je, da kažem, najmanje neuspešno primenjen u svim zemljama, a pre svega u zemljama bivše Jugoslavije. Mi ne možemo da se poredimo sa Češkom i Poljskom, ali i te kako možemo da se poredimo sa zemljama bivše Jugoslavije, jer suštinski svi zakoni po kojima su se dešavale i nacionalizacija i konfiskacija, dešavale su se po zakonima koji su važili na celoj teritoriji bivše Jugoslavije. To nam je bio osnov od koga smo krenuli. Onda smo krenuli od jednog neuspešnog modela koji je Slovenija primenila i koji je na kraju doveo do ogromnog broja problema. Mi se samo plašimo da bismo nekim drugim modelom izazvali milione sudskih sporova koji bi zatrpali naše sudove i suštinski ne bi rešili problem. Ovo je dakle najmanje loše rešenje koje smo mogli da predložimo. Stojimo iza njega, bez obzira na sve kritike koje su mogle da se čuju ovih dana. Hvala vam puno.
Na član 98. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Vi ste se javili po ovom amandmanu, gospodine Batiću, je l' te? Replika je l' te? Ne znam po kom osnovu ste se javili.
Gospođo predsednice, podnosilac sam amandmana na član 96. Kako prvo član 98, pa se vraćate na član 96? Pročitali ste član 98.
Gospodine Čikiriz, vi ste se javili po ovom amandmanu.
Gospodine ministre, ne bih ponavljao ono što je rekao gospodin Gojković, jer je to stav SPO, jednog dela koji mi u šali zovemo u okviru Liste za evropsku Srbiju, DES, odnosno Desna evropska Srbija. Mislim da nakon 38 sistemskih zakona donetih posle Drugog svetskog rata koji su direktno zadirali u najveće imovinsko pravo, pravo privatne svojine, i nakon jednog eksperimenta koji je očigledno propao, država ovim zakonom u velikoj meri uređuje pravnu sigurnost u jednoj od najvažnijih svojih oblasti. Zbog kog razloga? Kada su predstavnici bivše još komunističke Jugoslavije pokušavali da objasne stranim investitorima šta to znači - pravo korišćenja, kako može objekat da bude u vlasništvu jednog lica, zemljište u vlasništvu države, recimo javne svojine, pa šta je to pravo korišćenja - nikome nije bilo jasno? Načelo Rimskog prava da pravna sudbina objekta je vezana za pravnu sudbinu zemljišta na kome se objekat nalazi potvrđuje se ovim zakonom. S druge strane, možemo, da ovo ovako nije regulisano, da se pravno igramo i da vratimo vlasniku njegovog zemljišta i da kažemo - ti si vlasnik zemljišta, bez obzira što na tom zemljištu postoji objekat, a ti ga ne možeš koristiti. Ono što smo iz SPO tražili jeste da postoji ta zakonska usklađenost. Naime, po Zakonu o prijavljivanju i evidentiranju oduzete imovine, ovim članom se samo traži da se izuzme ovaj deo imovine, da se zakon naravno kao opšti pravni akt odnosi na sve, ali smatramo da ovo ne bi bila smetnja. Ovo bi bilo takođe u interesu pravne sigurnosti, a u interesu i moralne, i imovinske i svake vrste satisfakcije ljudima koji su kažnjeni samo zbog toga što su drugačije mislili. Budući da ste dali vrlo iscrpno obrazloženje, mislim da je ovo dobro zarad javnosti, mi ćemo reći naravno da verujemo obrazloženju koje je dao ministar, verujemo da će uložiti svoj autoritet da se zakon o restituciji što pre nađe u domu Narodne skupštine, i budući da su se u ovoj raspravi i mnoge političke stranke, koje se ranije nisu zalagale za restituciju ili makar javno to nisu smele da kažu, za to sada založile, mislimo da će zakon o restituciji biti usvojen velikom većinom svih poslaničkih grupa.
Gospodin Batić - replika.
Uvaženi gospodine ministre, nisam uveren u jasnoću vaše argumentacije, uz sav respekt prema vašoj porodičnoj genezi, koja je slična onome što je doživela moja porodica. Moj deda je bio proglašen za državnog neprijatelja i doneta je bila presuda, osuđen je bio na smrt streljanjem, pa kasnije na zatvorske kazne. Prvo, neadekvatna je argumentacija da je vaše ministarstvo pre drugih ministarstava podnelo jedan predlog zakona. Valjda Vlada treba da deluje kao jedinstveni organizam, u potpunoj korelaciji, u potpunoj koheziji, a ne da se pojedina ministarstva ponašaju kao zasebna nebeska tela? Drugo, kada pominjete bivše jugoslovenske republike, sve one su donele odavno zakone o restituciji ili denacionalizaciji, ili vraćanju oduzete imovine i obeštećenju, uključujući i Republiku Srpsku - jedino nije Srbija. Pitanje restitucije je prethodno pitanje zakonu koji vi predlažete. Znači, postoji neki redosled i tako se stvari rešavaju. Uzalud vaša dobra volja kada bude predlagan zakon o restituciji ako tada vlasnicima više ne bude imalo šta da se vrati. Ovim zakonom, znam da to nije vidim ni vaša volja, ni vaša namera, konzervira se postojeće stanje i nastavlja se nepravda prema ljudima koji su bili žrtve nacionalizacije, u korist raznih vajnih biznismena, tajkuna, oligarha i onih koji gospodare dobrim delom Srbije, a to je građevinsko zemljište - u centrima raznih gradova u Srbiji.
Na član 96. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite, gospodine Periću.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, moj kapacitet nije toliki da vas ishvalim kao gospodin Gojković. Ništa loše ne mislim, ali mom ličnom utisku ne mogu da se otmu dve stvari. Vi možda imate nameru da se na korektan načinuredi ova oblast i to ste uglavnom svojim aktivnim učešćem u raspravi sa poslanicima pokazivali u onom delu gde se više govori o proceduri. Još jedna stvar, vi ste lekar, ali ste se potrudili da o ovoj problematici govorite odgovorno i stručno. Ali, kada smo mi u Srpskoj radikalnoj stranci prepoznali probleme ovog zakona, onda dolazi do vaše pasivnosti. U članu 88. stav 3. već smo vam ukazali na izvesne probleme koji mogu da se pojave. Evo ga sada član 96. na najbolji mogući način ukazuje na veliku mogućnost zloupotrebe. Gospodine Batiću, vi kažete nastavlja se nepravda, mogu da podelim to mišljenje, ali ona se čini ovde i dalje i ću pokušati tumačeći odredbe člana 96. u ime SRS to da dokažem. Ovde imamo princip otuđenja i davanja u zakup građevinskog zemljišta u javnoj svojini. Stav 1. člana 96. kaže da se to čini javnimnadmetanjem i prikupljanjem ponuda javnim oglasom, po tržišnoj ceni i tako dalje, to je pravilo i tu nema izuzetka. Ali, imamo stav 6, na koji mi iz SRS intervenišemo i on kaže ovako – izuzetno od odredaba stava 5. ovog člana. Ovo što piše - izuzetno, garantujem vam, niti će se odnositi na nekoga iz Kosjerića, niti na nekoga iz Ljubovije. Na koga bi moglo da se odnosi? Verovatno na one kurire i njihova povezana lica. Šta dalje kaže? Jedinica lokalne samouprave može otuđiti ili dati u zakup građevinsko zemljište po ceni, odnosno zakupnini, koja je manja od tržišne. Vidite, znači ne da se čini nepravda, nastavlja se, pljačkaju se građani Srbije.Dati u zakup građevinsko zemljište po ceni nižoj od tržišne, odnosno zakupnine ili otuđiti ili dati u zakup građevinsko zemljište bez naknade, uz prethodno pribavljanje saglasnosti Vlade. Evo, gospodin Dulić može da se upire ma koliko, uvažavam činjenice, lična svojstva vaša o kojima ste govorili, ali vi ste ipak član one vlade koja je nesposobna, koja najmanje računa vodi o građanima Srbije i vi možete sve lično da učinite, ali Vlada je ona koja kreira ambijent i koja kreira ukupnu politiku, i mi ćemo platiti cenu bez obzira što vi imate možda iskrene želje da se ovim zakonom to reši na dobar način. Kaže – bliže uslove i načini za otuđenje ili davanje u zakup građevinskog zemljišta iz stava 6. ovog člana propisuje Vlada Srbije. Moje pravničko znanje je skromno, ali ovaj zakon se otprilike može nazvati i zakonom o podzakonskim aktima. Skoro da nijedan zakonski propis nije ostavljao potrebe da se ovoliko zakonskih, odnosno podzakonskih akata donese. Vi ste komentarisali u prvom delu rasprave po amandmanima da je veliki broj amandmana narodnih poslanika kvalitetan, ali da ćete vi te odredbe koje su se predlagale uključiti u podzakonske akte, odnosno ugraditi u podzakonske akte. Kako prokomentarisati u stavu 9. ovog člana gde se kaže – pribavljanje građevinske dozvole vlasniku bespravno sagrađenog objekta koji je zahtev podneo u rokovima propisanim ovim zakonom, ako je izgradnja tog objekta u skladu sa uslovima predviđenim ovim zakonom? Zaista ovim odredbama nema mesta u ovom zakonu. Najmanje što bi trebalo da učinite jeste da prihvatite amandman na član 88. i amandman na član 96. i onda biste pokazali da ono što ste uspeli kao čovek, kao jedan individualac u toj vladi da uradite, da zaista to i želite. Ukoliko ovo ostane ovako i ne prihvatite amandman, onda vaša priča o vašim dobrim namerama da se ovde uradi nešto na dobar način ne stoji i za nas u SRS nije prihvatljiva.
Gospodin ministar ima reč.
Po meni je ovo jedna dobra odredba i ona će da stavi ili da jasno definiše jedno pravno stanje koje se inače dešava u praksi. O čemu se tu konkretno radi? Zbog čega postoji potreba da se ta oblast i uredi ovim zakonom i podzakonskim aktom? Radi se o situacijama koje u Srbiji nisu retke, da dođe veliki investitor koji hoće da zaposli jako mnogo ljudi, da ostvari jednu veliku grinfild investiciju u Srbiji i gde mu opštine daju različite vrste popusta, pa čak i do toga da mu ustupe besplatno zemljište na korišćenje, samo da bi bile konkurente u odnosu na druge opštine ili druge zemlje u ovom regionu i da bi do realizacije investicije došlo. Dakle, to se do sada dešavalo u Srbiji, ali nije bilo regulisano i od opštine do opštine je bilo na različit način definisano. Naša namera je bila da podzakonskim aktom definišemo o kakvim se investitorima radi kada nekome ustupate javno zemljište pod povoljnijim uslovima nego što je tržišna cena, šta taj investitor treba da ispuni prema državi Srbiji, koliko ljudi treba da zaposli, kolika je investicija koja će investirati da bi on ostvario ovo pravo koje bi mu ova uredba definisala. Nismo to mogli da stavimo u zakon, jer će to naravno zavisiti od mnogih okolnosti. Ima razlike kada dođe investitor koji hoće da investira u fabriku automobila ili kada dođe investitor koji hoće da investira u obnovljive izvor energije. I jedna i druga investicija mogu da budu značajan podsticaj za razvoj i tog regiona i same zemlje Srbije. To je u suštini bila ideja. Mi ćemo upravo iz razloga što to do sada nije bilo regulisano, jednim podzakonskim aktom regulisati uslove i to nam je bila namera. Dakle, nije namera da se nekom ustupi nešto bez pravila. Mogu da vam kažem da imamo jako mnogo primera u Srbiji, nekoliko opština koje su na taj način uspele da privuku investicije i na neki način su nam ukazale i da tu oblast moramo da regulišemo. To je što se tiče ovog člana koji ste vi citirali. Naravno, znam da ovako kako ste vi ispričali i deluje da postoji mogućnost za zloupotrebe, ali mnogo više mogućnosti postoji za zloupotrebe ukoliko mi to ne definišemo. Na ovakav način kako smo ga regulisali, i članom zakona i podzakonskim aktom, mislim da ćemo mnogo bliže da tu materiju uredimo i da je odredimo na jedan način koji bi korektniji. To je bila naša namera kada smo pisali taj stav u članu zakona.
Gospodin Sreto Perić. Koji je osnov javljanja?
Pogrešno tumačenje, moram samo da dodam. Uključite mi mikrofon. Mi nismo protiv podzakonskih akata, samo sam rekao da ih je ovde možda previše i veoma je teško definisati koliko je optimalno za jedan zakonski predlog podzakonskih akata. Ali, ako su pojedini ministri, pa čak potpredsednici u ovoj vladi slagali – nema drugog izraza, mi smo u srpskom parlamentu, moramo pričati srpski da bi se razumeli - putem zakona o besplatnoj podeli akcija pet miliona građana Srbije prevarili, šta mi da očekujemo od jednog podzakonskog akta? Ovde nema druge nego onako kako sam tumačio. Potpuno sam siguran, ne tvrdim da ste vi to želeli, ali krajnja namera ovom zakonu jeste ta i takva, jer vrlo brzo će beneficije ovog člana tražiti oni koji su pomogli da u Srbiji nestane opozicije, odnosno da ona bude na marginama političkih dešavanja i političkog života. Oni će sutra da koriste sve beneficije ovog člana, a neće građani onih opština, mogu da kažem svih opština i gradova Srbije, nego će koristiti upravo oni koji su i do sada sebi obezbedili velike povoljnosti baveći se politikom. Zahvaljujem.
Na član 96. amandman sa ispravkom podneo je narodni poslanik Miletić Mihajlović. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Milisav Petronijević.
Poštovana predsednice, poštovani gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, naš kolega Miletić Mihajlović podneo je amandman na član 96. zakona. Radi se o članu o kojem već neko vreme govorimo, član koji govori o otuđenju ili davanju u zakup građevinskog zemljišta u javne svojine. Naravno, da je to značajno pitanje, značajna materija, imajući u vidu da je građevinsko zemljište jedno od najvećih bogatstava kojima se raspolaže. Naš sud o ovom zakonu, naš stav smo rekli u načelnoj raspravi i ne bih da ponavljam. Želim samo kratko da podsetim da prilikom razgovora sa gospodinom ministrom koji je imao u vreme kada je obilazio sve poslaničke grupe, što pozdravljam i pohvaljujem, jer je na taj način pokazao odgovornost i spremnost da se dođe do najboljeg rešenja u zakonu, prihvatajući amandmane, ne gledajući ime i prezime i stranku iz koje dolaze, što je svakako za pohvalu, da smo tada razgovarali o ovom amandmanu koji je podneo kolega Miletić Mihajlović. O čemu se radi? Radi se o građevinskom zemljištu koje se može otuđiti ili davati u zakup neposrednom pogodbom. Tu, između ostalog, stoji u tački 1) - izgradnja objekta iz nadležnosti državnih organa i organizacija, pod 2) - pribavljanje građevinske dozvole vlasniku bespravno sagrađenog objekta, pod 3) - ispravke granica susednih katastarskih parcela, pod 4) - formiranje građevinske parcele u skladu sa članom 105. i pod 5) - otuđenje ili davanje u zakup iz stava 6. ovog člana, ustvari ono o čemu je bilo govora malopre. Naš kolega Miletić Mihajlović je podneo amandman kojim je predložio da se dodaje tačka 6), da se tako nešto može dati u slučaju sporazumnog davanja zemljišta ranijem vlasniku nepokretnosti koja je bila predmet eksproprijacije, u skladu sa propisom o eksproprijaciji. O čemu se radi? Raniji sopstvenici stambenih zgrada, poslovnih prostorija itd., kojima je eksproprisano zbog potrebe društva i države zemljište, ovde se traži da takođe i oni imaju pravo da putem nagodbe učestvuju u dodeli zakupa zemljišta. Smatramo da je to ispravno, dakle,da ne idu na tender, već da neposrednom pogodbom to čine. Dakle, ponavljam, radi se o ranijem sopstveniku nepokretnosti koja je eksproprisana. Tada smo razgovarali da bi to bilo prihvatljivo, samo da se precizira baš to koja je eksproprisano. Ovde je sada malo nejasno, jer amandman na koji je mišljenje Vlade dala, dala je na amandman bez ispravke. Međutim, ispravka je podneta i gospođa Đukić-Dejanović, uvažena predsednica, to je pročitala, tako da mislim da nema nikakvih smetnji da se amandman sa tom ispravkom prihvati, gospodine ministre. Predlažem da pogledate još jednom i da ovakav amandman, sa ispravkom, prihvatite. Dakle, nije više ono samo raniji sopstvenik stana, stambene zgrade ili poslovne prostorije, pa se ne zna ko je kakav, već raniji vlasnik nepokretnosti koja je bila predmet eksproprijacije.
Gospodine ministre, izvolite.
Mi smo i rekli da ćemo prihvatiti, ukoliko se preciznije definiše ovo što je vama namera bila, jer je nama namera jasna i ona je prihvatljiva za nas. Dakle, ukoliko je to podneto u ovakvoj formi kao što ste vi sada pročitali, mi bismo prihvatili ovaj amandman.
Na član 96. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Izvolite, gospodine Batiću.
Gospodine ministre, vi ste sada ušli u koliziju između vaša dva objašnjenja i argumentacije. Zašto onda ne prihvatite amandman kolege Gojkovića i moj amandman, koji su celishodniji i racionalniji? Mi samo tražimo da se nacionalizovano građevinsko zemljište, gde su građani, po Zakonu o prijavljivanju nacionalizovane imovine, podneli prijavu, ne može otuđiti, ne može dati u zakup, ne može opteretiti. Kako sada može eksproprisano, a ne može nacionalizovano? To je pravni nonsens. Ovo govorim najdobronamernije. Ako već pokazujete dobru volju za nešto niti je vaša obaveza, niti vaša krivica. Meni nije ni jasan stav ove vlade, ministar Đelić apriori kaže - nema ništa od restitucije, to je izjavio 9. maja na Dan Evrope, jasno, glasno, prkosno, odlučno, jer nema para. Gospođa Dragutinović kaže - biće do kraja godine. Vi kažete da imate dobru volju. Oli Ren kaže Borisu Tadiću - ako preferirate da uđete u EU, donesite zakon o restituciji. Šta onda restitucija znači ako tajkuni uzmu sve? Ovo govorim u ime DHSS, koja je pre šest godina podnela Predlog zakona o denacionalizaciji, ponovila to 6. marta ove godine, ali u ime brojnih udruženja za povraćaj oduzete imovine i u ime hiljada i hiljada ljudi koji najzad iščekuju da neka pravda bude uspostavljena, na koju čekaju 60 ili više godina. Ne vidim šta je tu jeres, da se samo zabrani otuđenje, opterećenje, davanje u zakup imovine koja je nacionalizovana i po zakonu od strane građana, kao takva, prijavljena. Hvala.
Vidite, gospodine Batiću, ne treba nama Oli Ren da kaže da je restitucija neophodna, mi smo toga svesni i o tome se priča, mislim da generacije političara u proteklih 20 godina i sve partije koje su učestvovale u radu vlada u proteklom periodu su pokušavale da taj problem reše. Nažalost, on do sada nije uspeo. Mi smo imali razgovore sa svim stranama koje bi mogle da budu zainteresovane oko donošenja ovog zakona. Poslednji razgovor smo imali sa Mrežom za restituciju juče, gde smo i pokušali da definišemo nešto što je, u principu, i naš stav, a to je da mi ne bi imali ništa protiv da ovim zakonom na neki način sprečimo da dođe do konverzije prava korišćenja u pravo svojine nad onim građevinskim zemljištem koje bi eventualno mogao da bude predmet restitucije. Problem je u tome što mi, bez obzira što vi spominjete zakon, taj zakon nije osnov na osnovu koga vi možete validno da dokažete da neko je zaista potražilac ili ima bilo kakvu zakonsku vezu sa ranijim sopstvenikom i zaista predstavlja njegovog pravnog naslednika. Kada pričamo o ovom konkretnom amandmanu, mi pričamo o veoma jasnim postupcima koji su vođeni oko eksproprijacije, o nečemu što ima svoj sudski sled, o nečemu gde postoji kompletna dokumentacija. Kada pričamo o ovim pitanjima koja se tiču restitucije i pitanja ko je u stvari raniji sopstvenik i ko je njegov pravni naslednik, mi samo imamo jedan zakon koji je predvideo upisivanje neke vrste prava, ali to pravo niko nije kontrolisao. Bukvalno ste vi mogli da odete da se upišete da potražujete, ne znam, celu Knez Mihailovu, da niko u tom trenutku to nije kontrolisao, jer je to bilo nešto što je samo bila neka vrsta evidencija o tome da vi potražujete neku imovinu. Dakle, to je ono što je naš problem što mi, kada pričamo o restituciji, nismo prešli ni taj prvi korak koji treba da podrazumeva jasno utvrđivanje ko je raniji sopstvenik, ko je njegov pravni korisnik i ta baza podataka suštinski ovde nedostaje. Mi ćemo sada da proverimo i sada razgovaramo o tome. Nama nije namera da se otuđi imovina koja bi eventualno mogla da bude predmet restitucije. Mi i hoćemo da zakon o restituciji reguliše to pitanje. Ukoliko mi možemo prihvatanjem vaših amandmana da sprečimo da taj jedan segment građevinskog zemljišta, koje je bilo i pre rata građevinsko zemljište, koje je i kada je oduzimano bilo građevinsko zemljište. Dakle, ovde odmah hoću da stavim na stranu sve ono što su bile poljoprivredne parcele, njive oko Beograda koje su u međuvremenu postajale građevinsko zemljište ulaganjem ove države, gradova, opština, ljudi, i koje danas neko misli da sada može da potraži kao svoju građevinsku parcelu i da zakuca na vrata svakog stanovnika tih zgrada i da im naplaćuje naknadu za korišćenje. Dakle, mi ovde samo pričamo o konkretnim slučajevima oduzimanog građevinskog zemljišta. Ukoliko to ovim amandmanom može da se reši, mi bismo ga prihvatili. Nažalost, plašim se da ne može da se reši, jer je nemoguće jasno precizirati o kakvim se situacijama radi kada je u pitanju građevinsko zemljište koje je bilo gradsko građevinsko zemljište prema onim zakonima po kojima je ono oduzimano. To je ono što je suštinski naš problem. Verujte mi da smo uradili sve da pokušamo da nađemo opštu normu koja bi trebalo da definiše sve probleme. Nismo uspeli. Pogledaćemo još jedanput vaš amandman. U danu za glasanje mi bismo zamolili onda poslanike da ga podrže, ukoliko je to moguće, ali nismo uspeli da nađemo način kako može taj problem da se reši, a da opet ne odstupimo od onoga što je bio princip, a to je: u 60 godina, nažalost, oduzelo se, strašno je što se to desilo, uovih 60 godina neko je postao vlasnik tog objekta, ljudi su kupovali stanove. Mi ovde pričamo o zgradama u kojima danas žive ljudi koji imaju puno pravo da, kao i komšije pored njih, konvertuju korišćenje građevinskog zemljišta koje se nalazi ispod njihovog stana u pravo svojine i sada ne možemo da dovedemo ljude u neravnopravan položaj. Dakle, tu se radilo suštinski o tome. Tako da je materija veoma kompleksna. Pogledaćemo, to je ono što vam sada obećavam, ali nemoguće je definisati to kroz normu, kao što ste vi to rekli.
Gospodin Miloš Aligrudić ima reč po amandmanu. Vi ste hteli povredu Poslovnika?
Izvinite, prolazi mi vreme, a pokušavam da konstatujem da koristim vreme šefa grupe. Hvala na pažnji. Dakle, ovaj zakon, kad već govorimo o ovom amandmanu i o posledicama i ukupnom dejstvu, gospodine ministre, naravno, ne može da se promeni i da se obezbedi restitucija jednim amandmanom i jednim članom, jer je ovaj zakon ceo suprotstavljen ideji restitucije. Ovaj zakon u svojoj biti, u svojoj suštini je smrt za restituciju države, zato što vi ne koristite elementarno logično načelo koje ste proklamovali prvog dana superficies solo cedit. Niti znate, niti ekipa koja radi za vas, vi znam da niste u toj struci ne znate sigurno, ne može da dođe do postupka do kojim bi došli na tu ravan. One zemlje koje su krenule od privatne svojine i drže je kao oči u glavi od početka, koje nisu imale presedane, kao što smo imali sa socijalističkom revolucijom, oduzimanjima i trista čuda, te zemlje nisu u tolikom problemu. Kod njih je javni interes izražen kroz ideju javnog zemljišta drugačije postavljen i radi se na drugi način. Vi ćete ovde neposrednom pogodbom nekome da dajete prava na javnom zemljištu. To piše u jednoj odredbi vašeg zakona. Da li vi mislite da je to nešto što može da pomogne ideji načela restitucije? Odakle ćete fond da skupite, odakle ćete kroz ovakve utroške koje ovaj zakon, kao i drugi zakoni koje predlažete predviđaju, odakle ćete doći do fonda sutra, na osnovu koga bi se restitucija sprovela, čak i da nije materijalna, odnosno da nije u naturi, na koji način? Rekao sam vam na početku, jedina ideja restitucije na neizgrađenom zemljištu, makar kroz tu fazu, kroz ovaj zakon, da je provučena kroz jedan sasvim drugačiji koncept, pomogla bi i ideji ovog zakona i načinu na koji bi se ideja zemljišta i svojinskih odnosa ovde uspostavila na valjan način, i pomogla bi ideji građevinske dozvole i načina gradnje u državi i obustavljanja bespravne gradnje. Ovo sve što ste ovde radili, to je vrtenje u krug, mnogo košta i neće dovesti ni do kakvih efekata.
Gospodin Vladan Batić.
Gospodine ministre, biću slobodan da vam repliciram. Niste u pravu, ali pokušaću kao profesionalac, neko ko se godinama bavi stvarnim pravima na nekretninama da vam objasnim zašto niste u pravu. Prvo, nije tačno da su ljudi prijavljivali bilo šta i da sam mogao da odem i da prijavim da sam vlasnik Knez Mihailove ulice i da je ona mojim precima nacionalizovana. Nije tačno. Ljudi su morali uz prijavu da dostave pravni osnov. To je jedna stvar. Druga stvar, čak nezavisno od toga, u katastru, u zemljišnim knjigama postoje zbirke isprava i za svaku nepokretnost vidite šta je, kakva je bila njena pravna sudbina pre sadašnjeg statusa i vidite da je bila – čekajte, ako sam nešto radio i radim, to znam – predmet nacionalizacije. Mi ne pretendujemo ovim amandmanom da se mimo zakona o restituciji vrati oduzeta imovina, nego pretendujemo samo da ona ne može biti otuđena. Ispade da se žurilo sa ovim zakonom, da se sve što je atraktivno u centrima gradova brže-bolje otuđi i optereti pre nego što bude donet zakon o restituciji. Tako ispada, ne govorim da je to vaša namera, ali tako ispada. U čemu je greh, u čemu je jeres da nacionalizovana imovina ne može biti predmet, da pojednostavim, nacionalizovano građevinsko zemljište ne može biti predmet otuđenja, opterećenja i nikakvih vidova presije nad vlasništvom? Ovde, kad stavljate na tas pravo ranijih vlasnika, odnosno njihovih naslednika nad raznim tipovima koji su na ko zna kakav način došli do tih atraktivnih lokacija, ispada da su ovi drugi u prednosti. Može se, to je samo pretpostavka, to je prezumpcija, praesumptio iuris tantum, čak oboriva pretpostavka, ali u svakom slučaju videće se da li je predmet nacionalizacije ili nije, ali ne može da se otuđi i optereti. To je suština amandmana.
Gospodine ministre, izvolite.
Više se neću javljati, opet sam vam rekao, proverićemo da li ovim amandmanom može da se reši to pitanje. Plašim se da ne može. Jeste podnošen pravni osnov, ali njega niko nije proveravao. Podsetio bih vas, gospodine Batiću, živimo u zemlji za koju je jako teško napraviti opštu normu, u kojoj postoje zemljišne knjige koje su pisane pre nekoliko stotina godina, kao što je na primer situacija sa nekim opštinama u Vojvodini i gde postoje regioni celi u Srbiji, gde i dan-danas nemate uređene imovinsko-pravne odnose na zemljištu i na objektima, jer još uvek nije izvršen adekvatan popis toga. Vi kada pričate o istorijskoj logici, ona možda može da se primeni na centar Beograda i vi tu možda možete nešto da dokažete, ali mi pišemo normu za celu Srbiju i ne možemo da definišemo sve te situacije na način kako ste vi zamislili. Kazaću vam šta smo mi uradili ovim zakonom, što se tiče ranijih sopstvenika i njihovih korisnika. Njima pravo korišćenja na neizgrađenom zemljištu, koje je predviđeno još uvek postojećim zakonom, mi konvertujemo u pravo svojine. Takođe, ukoliko su oni stekli pravo nad objektom po sili ovog zakona, pričamo o izgrađenom zemljištu gde su oni vlasnici objekta, steći će pravo svojine nad zemljištem, odnosno na zemljištu koje se nalazi ispod tog objekta. Takođe ćemo 50% naknade od konverzije prava korišćenja u pravu svojine uplaćivati u fond za restituciju iz koga će se nadoknađivati sve ono što ne možemo da rešimo ovim zakonom. Puno smo uradili za ceo postupak restitucije ovim zakonom, pokušavajući upravo da ono što bi eventualno mogle da budu potencijalne nepravde ispravimo kroz ono što će se formirati i puniti fond za restituciju. Više od toga nismo mogli. Opet kažem, ako je ovaj amandman, ako on ima pravno dejstvo, kao što ste vi rekli, da se spreči veoma jasna nepravda prema onima koji su imali građevinsko zemljište do Drugog svetskog rata, kojima je oduzeto građevinsko zemljište koje je izgrađeno i ukoliko možemo da sprečimo njegovo otuđenje do donošenja zakona o restituciji, mi bi tu normu prihvatili. Plašim se da to nije moguće u ovom trenutku.
Na član 97. amandman je podneo narodni poslanik Žika Gojković. Da li želite reč? (Ne.) Na član 97. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Mićo Rogović i Igor Bečić, koji želi reč.
Dame i gospodo, uvažene kolege, poštovani građani, član 97. govori o izdavanju građevinskog zemljišta i zajedno sa kolegom Rogovićem podneli smo amandman da se u članu 97. stav 4. brišu reči "ili neposredne pogodbe". Jedina situacija kada je neposredna pogodba bolja od javne licitacije je kada neko hoće da uzme mito. Zašto se onda zalažemo za borbu protiv korupcije kada u zakon stavljamo takve mogućnosti, jer je to samo jedan izvor korupcije. Ovde je potrebna jedna tržišna utakmica, jer mi smo, recimo, evo za pet godina bavljenja javnim poslovima u lokalnoj samouprave, nijedno izdavanje zemljišta nije dato neposrednom pogodbom, i jedino se zalažem sa javnu licitaciju, jer upravo, kao što sam rekao, to je tržišna utakmica, gde se dobija najveći iznos za lokalnu samoupravu. Imamo i školske primere korupcije, recimo, izdavanje neposrednom pogodbom od strane Mlađana Dinkića poslovnog prostora na Novom Beogradu za TV B92 po ceni kvadrata daleko ispod tržišne. Još ih je častio čovek sa 200 hiljada evra sa reklamom. Imamo i veoma zanimljivo mišljenje Vlade, gde se kaže da se amandman ne prihvata iz razloga što su u Predlogu zakona precizno utvrđeni slučajevi u kojima se građevinsko zemljište u javnoj svojini može otuđivati ili dati u zakup neposrednom pogodbom. Član 96, imamo tu i zanimljiv stav 6, gde se kaže – damože da ti po ceni koja je manja od tržišne cene, odnosno zakupnine ili otuđiti i dati u zakup građevinsko zemljište bez naknade, uz prethodno pribavljenu saglasnost Vlade. Takođe imamo iskustvo da ovu vladu gospodin Dinkić uvek može da uceni i uvek ostvari svoju nameru. Ne vidim da postoji nešto usled čega gospodin Dinkić neće moći ili ne može da dobije ono što želi, tako da ni krajnja reč našeg ministra, koji siguran sam da bi pokušao tako nešto da spreči, ne bi bila ni poslednja.
Na član 97. amandman je podnela narodni poslanik Svetlana Stojaković-Milovanović. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo prihvatili su amandman i on je postao sastavni deo predloga zakona. Na član 98. amandman je podnela narodni poslanik Maja Laušević. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo prihvatili su amandman i on je postao sastavni deo predloga zakona. Na član 98. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Radenković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 98. amandman je podneo narodni poslanik Žika Gojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 99. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović, koji želi reč. Izvolite.
Ovaj amandman je više tehničke prirode. Smatrao sam da reč "konverzija" treba zameniti rečju "pretvaranje". Obrazložili ste da je reč "konverzija" u primeni. To mogu da prihvatim, ali ipak sam na strani Ustava koji nas obavezuje da je kod nas zvanično u upotrebi srpski jezik, ćirilično pismo, i time sam se rukovodio. Iskoristiću ovo vreme, gospodine ministre, i osvrnuću se na jednu izjavu, odnosno vašu konstataciju malopre, a došli smo do segmenta zakona koji se odnosi na tu legalizaciju, odnosno teme koja je otvorila mnoge polemike, suprotstavila raznorazne i različite stavove. Čini mi se da ste malopre rekli da je vaš cilj da legalizujete postojeće stanje. Mi dobrim delom možemo da se složimo s vama, ali želimo da izrazimo našu skepsu u odnosu na činjenicu da ćete vi to uspeti da uradite. Nekako smatramo, gospodine ministre, da kada govorimo o legalizaciji ili ovom segmentu zakona zaista smo dužni, ovo nije adresirano samo na vašu adresu, da apstrahujemo populizam ili neko mesijanstvo. Znate, sada bi svi da budu dobri i da stiču političke poene tako što će se, da kažem, poigravati sa nečijom nesrećom, a koja je prouzrokovana nečijom neodgovornošću. E, o toj neodgovornosti zaista niko od predstavnika vlasti ne želi da priča. Vi morate da nam zaista kažete, na jedan glamurozan način predstavljan je i zakon iz 2003. godine i sve ovo što ste vi obećavali ovih dana i što obećavate to je Dragoslav Šumarac obećavao tada. Ali, morate se složiti sa činjenicom i verujem da ste se uverili, prostor u Srbiji je u haosu. Da li postoji neko ko je spreman za to da prihvati odgovornost ili da ukažete na toga ko je odgovoran za tu činjenicu? Govorite malopre o lokalnim samoupravama i njihovim obavezama kakve će biti kada su u pitanju planiranje, odnosno prostorni planovi, a i sami znate kakva je situacija, samo 20% opština ima plansku dokumentaciju. Koliko možete da očekujete od opština da odgovore na one izazove koje će kroz ovaj zakon u kontekstu planiranja da dođu? Evo, gospodine ministre, ukoliko želite red, onda taj red morate da promovišete i primere odgovornosti morate da dajete prvo vi kao ministar, a onda i vaše kolege u ministarstvima koji sede zajedno sa vama u vladama. Ovde promovišete odgovornost, a pre nekoliko dana vaš kolega ministar otvara put do Bajčetine, gospodin Milutin Mrkonjić. Da li taj put ima dozvolu, da li taj put ima projekat na osnovu čega je rađen? Da li na osnovu činjenice da ima dokumentaciju ili na osnovu činjenice da je neko dao kvorum na devetoj sednici i desetoj sednici ili da konstantno daje kvorume na nadležnim i resornim odborima skupštinskim? Znate, dok god ne budete vi lično u Vladi promovisali odgovornost i ozbiljnost, nemojte da očekujete da je u Srbiji na terenu imate.
Na član 99. amandman je podnela narodni poslanik Svetlana Stojaković-Milovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 100. amandman je podnela narodni poslanik Svetlana Stojaković-Milovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 100. amandman je podneo narodni poslanik Žika Gojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 101. amandman je podnela narodni poslanik Svetlana Stojaković-Milovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 101. amandman je podneo narodni poslanik Žika Gojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 101. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić, koji želi reč. Izvolite.
Suština amandmana je više pravno-tehničke prirode, umesto jedne, po nama, rogobatne formulacije ''može se utvrditi pravo na konverziju prava korišćenja na neizgrađenom građevinskom zemljištu'', mnogo je celishodnije reći - uspostavlja se pravo svojine na neizgrađenom građevinskom zemljištu. To je suština. Nadovezujući se na ono što je već rečeno o amandmanu 96, interesuje me, pošto je sada to u modi očigledno, u poslednje vreme je bila velika polemika u vezi sa Zakonom o izmenama i dopunama Zakona o javnom informisanju, da li su sa odredbama ovog predloga zakona o uređenju prostora i izgradnji upoznate odgovarajuće institucije Saveta Evrope, pogotovo u pogledu odredaba koje se u korelaciji sa restitucijom.
Na član 101. amandman su zajedno podneli poslanici Judita Popović i Kenan Hajdarević. Gospođa Popović ima reč.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, čini mi se da se malopređašnja rasprava svela samo na jedno, a to je da ovaj zakon nije smeo da prethodi ni zakonu o restituciji, ni zakonu o denacionalizaciji, ni zakonu o javnoj svojini, ni zakonu o svojini. Ako je već morao da se donese, onda nije trebalo da obuhvati te odredbe, te članove zakona koji se odnose na svojinu, na konvertovanje svojine gradskog građevinskog zemljišta, jer ta svojina bi morala da bude predmet tih zakona koje sam navela, tim pre što nije stavljen ni van snage Zakon o sredstvima u svojini Republike Srbije. Ovaj član 101. je specifičan iz tog razloga jer govori o konvertovanju prava korišćenja u pravo svojine na gradskom neizgrađenom građevinskom zemljištu. Dakle, ako je intencija ovog zakona, a to je u stvari cilj, da se izvrši legalizacija bespravno podignutih objekata, dakle, to je ono što se posebno proklamuje kao najvažniji cilj ovoga zakona, sve je ostalo sekundarno u odnosu na ovaj osnovni cilj, da se napravi red u izgradnji na teritoriji Republike Srbije, koliko sam razumela, dosad se oko toga i najviše diskutovalo. Ako je to tako, onda mi sa ovim rešenjem Predloga zakona u vezi člana 101. jednostavno stavljamo u drugi plan, stavljamo u građane drugog reda građane koji su korisnici neizgrađenog gradskog građevinskog zemljišta. Kada kažem korisnici, ne mislim samo na one ljude koji su to pravo stekli time što imaju pravo, odnosno svojstvo prvog vlasnika, odnosno njegovih naslednika, odnosno lica na koja su ova lica prenela pravo korišćenja u skladu sa pozitivnim propisima, nego mislim i na ona lica, na one korisnike koji jesu stekli to pravo korišćenja, odnosno preuzeli su tu nekretninu neizgrađeno građevinsko zemljište od ovih legalno utvrđenih legalnih korisnika. Zašto to govorim? Govorim iz tog razloga jer od 1968. godine gradsko građevinsko zemljište nije u prometu. Od 1968. godine život nije stao. Dakle, od 1968. godine, promenio se i prvi vlasnik, promenili su se i njegovi zakonski naslednici. Stupili su u red za korisnike neka lica koja nisu mogla po pozitivnim propisima da steknu to pravo korišćenja. Dakle, šta će biti sa tim licima, kako će oni da konvertuju to pravo korišćenja u pravo vlasništva, kada u stavu 3. ovog zakona tačno nabrajate koji su uslovi, šta je sve potrebno da se podnese kao dokaz da su ispunjeni uslovi za konverziju. Navodite kao dokaz da neko ima svojstvo prvog vlasnika. Davno je bilo da je neko bio vlasnik gradskog građevinskog zemljišta. Navodite da mora da podnese dokaz da je zakonski naslednik tog lica, to je moguće. Navodite da je to neko treće lice koje je u smislu zakona steklo to pravo korišćenja, dakle legalno. To je moguće. Međutim, šta će se desiti ukoliko nastupi ta situacija da to treće lice nije to lice u nizu koje je moglo da stekne pravo korišćenja u smislu pozitivnih propisa. Ujedno tražite da se podnese dokaz iz javnih knjiga o pravu korišćenja, dokaz o postojanju nekretnine i to je u redu. Tražite da u tom izvodu stoji tačno navedeno ime i prezime korisnika koji sad traži konverziju. Šta će se desiti ukoliko neko nije uspeo da u međuvremenu upiše to svoje pravo korišćenja? Da li ćete ga odbiti na pravo konvertovanja, korišćenja prava svojine, zato što nema izvod iz javne knjige? Govorili smo i malopre da Srbija u 80% sigurno nema legalno upisana prava vlasništva i korišćenja. Dakle, nema javne knjige, za razliku od Vojvodine, gde smo čak javnu knjigu, koja je vrlo dobro funkcionisala, ukinuli zarad katastarske nepokretnosti. Dakle, šta ćemo onda da radimo sa konvertovanjem ovih prava ako ne mogu da pruže dokaz sa tim izvodom iz javne knjige? Zar nije onda mnogo korisnije ono što sam podnela u svom amandmanu, da se podnese dokaz o tome da postoji nekretnina, izvod iz javne knjige, da se podnese dokaz o svojstvu prava korišćenja, da li zato što je prvi vlasnik, da li zato što je zakonski naslednik ili dokaz da je to treće lice steklo pravo korišćenja od jedne od ove dve grupacije ljudi? Ukoliko on to jednim kupoprodajnim ugovorom, koji je overen, koji je prošao kroz proceduru naplate poreza na prenos apsolutnih prava, ukoliko sve te dokaze prezentuje, zašto mu ne omogućiti da konvertuje, odnosno da se upiše to njegovo pravo korišćenja i ujedno konvertuje u pravo svojine? Pozivate se na zakon koji će ovim zakonom da se stavi van snage. Jednostavno će prestati razlog ništavosti tog pravnog posla, na koji bi eventualno mogli da se pozivate. Prema tome, ako prestane pravo ništavosti tog pravnog posla, a svi ostali uslovi su ispunjeni, zar nije sasvim normalno i legalno da je, time što su prestali razlozi ništavosti, to treće lice steklo pravo na promet nepokretnosti po osnovu ovog zakona i samim tim ujedno i pravo konvertiranja i iskorišćivanja prava vlasništva. Samo predlažemo neka racionalna rešenja, jer sa ovim rešenjem, ma koliko delovalo legalistički, na kraju će biti jako velikih problema i neće moći da se sprovede, a imamo iskustva i sa zakonom iz 2003. godine, koliko je u stvari, ma koliko delovao racionalno i legalistički, postao nesprovodiv. Dakle, suština zakona je da bude funkcionalni, da prihvataju realnost i da u što boljoj i jasnijoj meri olakšaju život građana. Samo iz tog razloga smo podneli ovaj amandman koji sam sada i obrazložila. Predložila bih, upravo u interesu građana, da se ova prazna praznina koja će nastati stupanjem na snagu ovog zakona otkloni.
Na član 102. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović i Kenan Hajdarević. Gospodin Kenan Hajdarević ima reč.
Praktični problem u realizaciji odredbi predloženog člana 102. je vremenski redosled i razdvojenost postupka donošenja rešenja o poništavanju rešenja i oduzimanju gradskog građevinskog zemljišta iz poseda ranijeg sopstvenika i njegovog zakonskog naslednika i odvojenog postupka utvrđivanja novčanog iznosa koja ta lica treba da vrate. Ovim amandmanom smo predvideli da novčani iznos naknade primljen za iznos građevinskog zemljišta, naslednik ili raniji sopstvenik je dužan da vrati pre povraćaja tog gradskog građevinskog zemljišta. Iskoristiću priliku da vam, gospodine ministre, iznesem jedan problem koji, čini mi se, neće biti rešen odredbama ovog zakona, a tiče se opštine Priboj. Mislim da ste donekle sigurno i upoznati sa situacijom da preko 60% izgrađenog građevinskog zemljišta u opštini Priboj, u naseljenom delu, vlasnik je privredno društvo „FAP“ odnosno korisnik, koji ima ugovore o korišćenju tog zemljišta, a na tom zemljištu se nalaze stambeni objekti, javni objekti, ulice, parkovi, odnosno preko 10.000 stanovnika živi u zgradama i kućama koje se nalaze na zemljištu čiji je korisnik preduzeće „FAP“, koje nije privatizovano. Postavljam pitanje – šta se dešava u ovoj situaciji, odnosno da li će građani koji imaju stanove na toj teritoriji, na tom zemljištu postati automatski vlasnici tog gradskog građevinskog zemljišta, odnosno šta se dešava sa javnim površinama koje se nalaze na toj teritoriji? Da li to odmah ide u vlasništvo lokalne samouprave ili ostaje u vlasništvu preduzeća „FAP“ dok ne dođe do privatizacije? Mislim da je to jedini slučaj na teritoriji RS gde je preduzeće vlasnik, odnosno korisnik gotovo celokupnog gradskog građevinskog zemljišta. Mislim da iz odredbi ovog zakona nije vidljivo kako se rešava taj problem, jer bojimo se da ćemo doći u situaciju da ako se konverzija ne izvrši sada, a dođe do privatizacije firme, da će neki budući vlasnik određivati koliko iznosi naknada za to što se nalazi stan, zgrada ilibilo koji objekat na njegovom zemljištu.
Na član 103. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Izvolite, gospodine Batiću.
Suština amandmana je da se pravo svojine na izgrađenom građevinskom zemljištu u državnoj svojini priznaje ranijem vlasniku, odnosno njegovom nasledniku, zadužbinama i udruženjima građana koja su od nacionalnog značaja. Da potpuno skratim i pojednostavim, suština je između ostalog što bi se ovom izmenom omogućila primena pravosnažnih izvršnih rešenja o rehabilitaciji lica koja su po obuhvaćena odredbama Zakona o rehabilitaciji u delu koji se odnosi na oduzeto zemljište. Da skrenem pažnju da je na to ukazao i Ustavni sud marta ove godine.
Na član 103. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović i Kenan Hajdarević. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo prihvatili su amandman, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 104. amandman je podneo narodni poslanik Nebojša Ćeran. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo prihvatili su amandman, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 103. amandman je podneo narodni poslanik Žika Gojković. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 104. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
Moram da ukažem da postoji mišljenje Republičkog javnog pravobranilaštva od 3. jula ove godine, koje je ukazalo na praksu neosnovanog upisa prava korišćenja na zemljištu primenom člana 19. stav 2. Zakona o osnovnim svojinsko-pravnim odnosima, te na taj način neosnovano bogaćenje pojedinaca na račun Republike Srbije, na teret Republike Srbije, posebno u slučajevima kada su u pitanju objekti malih površina koji se nalaze na zemljištu ogromne površine. Svedoci smo pojedinih TV polemika u poslednje vreme, da neki tajkun kupi firmu koja ima, recimo, par stotina kvadrata na zemljištu od nekoliko hektara zemlje u centru grada ili u blizini centra grada. Onda stekne enormnu dobit, dođe do neosnovanog obogaćenja u milionima i milionima evra. Imali smo nekoliko dramatičnih slučajeva u Beogradu tim povodom. Znači, treba onemogućiti tako nešto, ministre, vi me ne slušate, i ostaviti samo da se može koristiti zemljište pod zgradom i za elementarnu redovnu upotrebu zgrade, a ne za bogaćenje tajkuna.
Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za urbanizam i građevinarstvo podneo je amandman na član 104, a Vlada prihvatila amandman. Na član 104. amandman je podneo narodni poslanik Žika Gojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 105. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 105. amandman je podneo narodni poslanik Žika Gojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Dragan Stevanović podneo je amandman na naslov iznad člana 106. Da li želite reč? Da, izvolite.
Ovaj moj amandman, gospodine ministre, kompatibilan je sa sledećim amandmanom, tako da eventualno ukoliko se odlučite, nakon argumenata koje će moje kolege kasnije da iznesu, da prihvatite amandman na član 106, onda bi bilo logike da prihvatite i ovaj amandman. Samo ću da iskoristim priliku, ako biste bili ljubazni da me saslušate, s obzirom da je opština iz koje dolazim, odnosno Direkcija za građevinsko zemljište i puteve, sklopila je jedan ugovor sa vašim ministarstvom, a odnosi se na predeo izuzetnih odlika Vlasina i tim ugovorom vi ste se obavezali da ćete sufinansirati određeno sprovođenje određenih mera sa sredstvima u iznosu od milion i 600.000 dinara. Obavezali ste se ugovorom da ćete to učiniti 10 dana po sklapanju ugovora. To je bilo oko nove godine i za sada ste uplatili samo 800.000 dinara. U ime građana te opštine bih vas zamolio da, ako možete i smognete snage, da ta sredstva prebacite kako bi se program mera za predeo izuzetnih odlika sprovodio.
Na član 106. amandman je podneo poslanik Dragan Todorović. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Vjerica Radeta.
Član 106. predloga ovog zakona je zapravo suština donošenja ovog zakona, gospodine ministre. Rekla sam vam to i u načelnoj raspravi i razgovarali smo vi i ja o ovom amandmanu i nakon toga, i žao mi je zaista što nisam uspela da vas ubedim da ovaj amandman prihvatite. Bili smo spremni, i dalje smo spremni, da čak na izvestan način uredimo ovaj amandman. Reći ću vam u toku ove rasprave na koji način može da se amandman uredi da bi se otklonile one dileme o kojima ste vi govorili. Postoji svakako poslovnička mogućnost da se to sada uradi. Sećate se kada ste bili predsednik, da se Zakonodavni odbor povuče, ionako to mora da uradi za amandman gospodina Miletića Mihajlovića, i ako tone uradi Zakonodavni odbor, ni taj amandman niste mogli na taj način da prihvatite. Inače i to je dobar amandman, rekla sam vam sa mesta da treba da se prihvati, jer to zaista tako mislimo. Šta je suština člana 106? Vi ovim članom zapravo nameravate da legalizujete pljačkašku privatizaciju i da država primenom ovog člana trajno izgubi mogućnost da raspolaže zemljištem koje je u tom procesu privatizacije, uz postojeće objekte, pripalo novim vlasnicima. Interesantno je da kolege koje su raspravljale o prethodnim članovima, koji su na izvestan način povezani sa ovim, zapravo cela ova glava je suštinski sa istom temom, interesantno je da su o tome govorili ljudi koji su svih ovih devet godina, na ovaj ili onaj način, u neko vreme bili deo vlasti i imali mogućnost da urade ono za šta se danas zalažu. Takođe, interesantno je da kod Zakona o privatizaciji nije bilo ovakvih tonova da kada je u pitanju nacionalizovana imovina itd. Mi se ne zalažemo za restituciju i nikada nismo. Ali, čini mi se da će ova Jedanaesta sednica, pošto je inače veoma čudna i po načinu rada, da će zapravo otkriti jednu novinu u radu ove Vlade. Kada je u pitanju zakon o javnom informisanju, čitamo danas da kažu iz Saveta Evrope da vam nisu dali saglasnost na taj zakon. Oli Ren vas upozorava da vam nije na evropskom putu ovaj zakon. Da li to znači, gospodine Duliću, da ova vlada zapravo ne želi evropske integracije, pa da kažemo, svaka čast, evo vlada će izgleda konačno da se bavi problemima države Srbije. Ovo je bila mala šala, nažalost to nije tako. Sad ću vam kažem šta i na koji način možemo, ukoliko postoji vaša dobra volja, da rešimo problem ovog amandmana i da zaista rešimo jedan veliki problem, da više nemamo afere poput Ušća i Luke Beograd. Jer, verujte mi ministre, posle ovog amandmana imaćemo seriju takvih afera, ali pošto ćete vi u međuvremenu usvojiti ne daj bože ovaj zakon o informisanju, niko neće znati šta se zapravo dešava i na koji način se i dalje pljačka država Srbija i građani države Srbije. U svim gradovima Srbije imaćemo umesto fabrika šoping molove, imaćemo luksuzne hotele. Svako u Srbiji zna, znate i vi gospodine Duliću, da 99% privatizovanih fabrika nisu kupljene da bi se nastavila, obnovila i proširila proizvodnja, već zbog lokacija, zbog činjenice da kad protekne onaj rok od dve godine koji su ugovorili, da će posle na tim lokacijama da rade šta hoće. Zašto smo intervenisali ovako amandmanski? Sad imamo u toku ovaj postupak vezan za privatizaciju Sajma. Samo da iznesem jedan deo podataka. Neću da govorim ni o ceni, ni o licemernoj Đilasovoj izjavi da on to neće dozvoliti itd., nego šta obuhvata Beogradski Sajam. Dakle, 24,5 ha zemljišta sa perfektnom infrastrukturom pored autoputa, bulevara, dve pruge, 600 metara obale Save, a 106 kvadratnih metara zatvorenog prostora, od čega je 65 metara izložbeni prostor itd. Dakle, ako ne prihvatite naš amandman imaćemo isto kao i kod Petra Matića i Ušća, a ovde ćemo imati na ime 10 ha, neko će dobiti 24, 5 ha zemljišta, zamislite na kakvoj lokaciji. To će sad nažalost biti po zakonu, kao što će biti po zakonu da neko ko je kupio fabriku, ne možete to da vidite, objasniću vam to, mogu da vam pokažem. Imate parcelu od 10 ha i otprilike su tolike parcele na kojima su građene fabrike. Fabričke hale, sa upravnim zgradama, obuhvataju jedna jedini hektar. Na ime toga što je pljačkaškom privatizacijom za bagatelne pare neki tajkun kupio tu fabriku, on sada dobija devet hektara zemljišta za džab-džabe, na poklon. Od koga? Od države Srbije, od građana Srbije. Gospodine Duliću, klimate glavom kao da nešto ne verujte u to. Sad ću da vam objasnim ako želite, kako to može da se izbegne. Može da se izbegne tako, evo prihvatamo da promenimo amandman tako da zemljište ispod objekta i ono koje je potrebno za redovnu upotrebu objekta, može da ostane sa pravom korišćenja, a ostatak da se stavi na javnu licitaciju da se prodaje, ali na rok do 99 godina. Nijedan ministar i nijedna vlada ne sme da prodaje zemlju, tatinu da, ali državu Srbiju na ovaj način ne. Ovo je veoma opasna situacija. Veoma je opasna situaciju gospodine Duliću, zato što vi znate da na ovaj načinmožemo da dođemo u situaciju - kako Kina na Hong Kong polaže pravo na osnovu toga što je na ovaj način postala vlasnik zemljišta. Vi ćete nas dovesti u situaciju da domaći i strani tajkuni postanu vlasnici Srbije. Mi zato pokušavamo ovim amandmanom da to sprečimo. Naravno, kada biste ovo prihvatili, onda bismo bili spremni da i u ovom stavu 3. našeg amandmana kažemo - da nosioci prava korišćenja iz ovog prethodnog stava bi mogli da vrše rekonstrukciju postojećih objekata, ali naravno i gradnju novih, ukoliko ne bi platili ova dodatna sredstva. Evo, stojimo na raspolaganju, ako želite da razgovaramo o ovom amandmanu, da ga Zakonodavni odbor, zajedno s nama i s vama uobliči i onda stvarno da prihvatimo da ovaj zakon, uz sve mane i uz laži o legalizaciji itd, može da ostane, jer sve ostale odredbe ovog zakona nemaju trajne posledice, a člana 106. imaju trajne i pogubne posledice za državu Srbiju.
Na član 105. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović... Izvinite, hoćete vi reč? Gospodin ministar želi reč.
Dobro, razgovarali smo o ovome i meni je drago da je SRS podnela konkretan predlog. Meni je žao što su neke druge stranke kritikovale predlog ove vlade i rešenja koja smo mi predložili, a da nisu pokazale šta bi one uradile, jer mi nešto moramo da uradimo. Nemojte da zaboravite jednu činjenicu, donet je Ustav koji je predvideo različite oblike svojine nad građevinskim zemljištem - imamo javnu, zadružnu i privatnu svojinu. Mi smo duhom zakona hteli da najzad rešimo pitanje svojine nad zemljištem. Došli smo u situaciju šta da radimo sa privatizovanim preduzećima koja nisu kupovala pravo svojine nad zemljištem. Oni su ušli u određeni oblik prava korišćenja. Šta da radimo u situacijama kada su oni de fakto postali vlasnici objekata koji se tamo nalaze zauvek. Postali su vlasnici i šta da se radi sa pitanjem zemljišta. Ako se sećate u proteklih nekoliko meseci mi smo permanentno bili optuživani kao ova vlada, da ćemo za džabe dopustiti tajkunima da postanu vlasnici nad zemljištem. Ovaj zakon je odgovor na te tvrdnje. Voleo bih sada da vidim nekoga ko će da kaže - kako mi hoćemo to tajkunima džabe da dopustimo kupovinom prava korišćenja, odnosno kupovinom imovine, ispod koga postoji pravo korišćenja, mi sada njima omogućujemo da oni bez naknade postaju vlasnici toga zemljišta. Mi kažemo - biće uz naknadu, koja će se odrediti po jednoj metodologiji koja je jedina moguća da se odredi, a to je pitanje jedne tržišne cene koja treba da se definiše određenom formulom. Znam, naravno, da je tu bilo različitih ideja i vi ste dali jednu ideju. Vi ste dali ideju sada - da mi kažemo, nema konverzije prava korišćenja u pravo na svojinu, ostaće pravo korišćenja. Onda u nekom drugom stavu kažete - ministarstvo potpisuje ugovor o zakupu, znači, pravo korišćenja, a ovde je zakup. Treća stvar - cena će se definisati na tržištu nekom vrstom licitacije, ne znam kako ste definisali. Dakle, ta norma apsolutno nije primenjiva u konkretnoj situaciji i to je nešto što je moj stav i naš stav ovde. Mi smo vam negde tu i dali odgovor. Postojale su određene poslaničke grupe koje su predlagale da se organizuje ponovna licitacija za kupovinu izgrađenog građevinskog zemljišta. Sada možete da zamislite situaciju da ste recimo evo vi vlasnik firme, da ste kupili tu firmu, kupili ste objekat i imate pravo korišćenja, a onda sada da mi izlazimo na tržište i da se organizuje licitacija za pravo svojine nad izgrađenim građevinskim zemljištem gde je neko drugi vlasnik objekta. Onda da se javi vaša konkurencija i da vam podigne, jer je vama stalo da postanete vlasnik i zemljišta nad kojim se nalaze vaši objekti, i da oni na toj licitaciji sto puta podignu cenu vašeg zemljišta i da vas uvedu u neverovatno u situaciju da oni na kraju kupe zemljište, a da vi i dalje budete vlasnik objekta i ulazite u one vrste sporova koje smo mi hteli da izbegnemo. Mi smo primenili jedninu moguću normu. Da vam ne pričam koliko je teško bilo osmisliti i napisati i koliko će verovatno biti izazovno definisati jednu odluku vlade koja će definisati način na koji ćemo da računamo tu cenu. Neće to biti lako. Ovo ministarstvo to neće pisati, već će pisati Ministarstvo finansija naravno, uz pomoć Geodetskog zavoda, uz pomoć institucija koje su dužne ovoj zemlji da rade tržišne procene i da daju neku osnovnu formu na koji način treba da se proceni nešto što jeste tržišna cena tog zemljišta. Ovog puta cena se neće procenjivati cena na tržištu, ali postoje drugi načini da se definiše nešto što jeste cena - uzme se tržišna cena u okruženju, zna se u gradu Beogradu kako se definiše pitanje zoniranja itd. i ne bih u to ulazio. Hteo bih da kažem da ovim članom zakona odgovorili smo svima onima koji su tvrdili da ćemo besplatno da damo tajkunima zemljište - nije tačno, ima da ga plate. Druga stvar, na ovaj način smo ispravili jednu potencijalnu nepravdu koja je mogla da se desi kroz proces privatizacije, gde su ljudi sa jasnom namerom kupovali fabriku, ne da bi nastavili proizvodnu delatnost, nego da bi to jednog dana postalo jeftino građevinsko zemljište - mi ćemo ih u tome sprečiti. Ne znam pošteniji model koji može da se stavi u zakonsku normu i koji može da se predloži od ovoga. Naravno vi možete da budete skeptični da li će taj podzakonski akt sada biti pošten? Verujte da ćemo svi insistirati na tome, na kraju krajeva i javnost će insistirati na tome da ta sredstva, taj prihod koji bude realan, i ono što je jako važno taj prihod će biti preraspodeljen - to će biti delom prihod opštine koja je u proteklom vremenu ulagala u neko građevinsko zemljište i drugi deo prihoda će biti prihod fonda za restituciju. Mislim da je ovo dobra norma, mislim da u datim okolnostima u kojima mi hodamo po veoma pipavom terenu konverzije prava korišćenja u pravo svojine. Imamo dovoljno hrabrosti da ga predložimo, da najzad da pokušamo da raspetljamo taj čvor koji stvara ogromne probleme zaista u Srbiji. Mislim da je ovo norma koja će ipak razrešiti taj ogroman problem. Jednog dana ja ću se naravno potruditi da moja stranka i ova koalicija koja danas upravlja u ministarstvima i u Vladi Srbije bude i u budućnosti na istom mestu, ali možda jednoga dana će biti neko drugi tamo. Taj neko ko bude došao u ovo ministarstvo biće zahvalan što smo mi ušli u ovu pipavu sferu i što smo razrešili najveće probleme koji su opterećivali Srbiju u proteklim decenijama i koji nisu mogli uopšte da dozvole da se uredi celokupna oblast građevine i urbanizma. Jer bez ove norme mi dalje nećemo imati ni tržište građevinskog zemljišta. Naši građani će plaćati užasno skupu cenu kvadrata zbog toga što to tržište građevinskog zemljišta ne postoji. Mi nećemo najzad osloboditi taj tromb, progurati taj tromb koji je stvarao užasne probleme zbog gota što nismo imali rešene svojinsko-pravne odnose na veoma kvalitetnom i atraktivnom građevinskom zemljištu koje suštinski postoji, koje je nažalost danas zarobljeno na ovaj način, što kroz privatizaciju nismo to pitanje rešili. Vaš model, siguran sam, doveo bi do mnogo problema. Cenim što ste vi potpuno ponovili i ranije ponovljene stavove vaše stranke - privatizacija je bilja pljačkaška, mi hoćemo da se to reši, ne damo nikada nikome zemljište, to mora da ostane u svojini ove države, raspisaćemo licitaciju samo šta će biti cena koštanja toga. Tvrdim da je to model koji nikada ne bi mogao da zaživi, da bude uspešan. Ovo je model s kojim smo obezbedili nešto što je ustavna norma, a to je privatno vlasništvo nad građevinskim zemljištem, za koje će neko morati da plati. To je naš stav i mi smo spremni i u debati ibudućnosti da se borimo da on bude sproveden što je poštenije moguće. U svakom slučaju zahvaljujem. Vi ste napisali veliki broj veoma dobrih amandmana i pokazalo se da smo ih mi prihvatili. Ovaj nažalost ne mogu da kažem da je definisan na način da bi bio primenjiv.
Gospođa Vjerica Radeta.
Gospodine ministre, vi pričate o Ustavu i o privatnoj svojini, zaboravljate da Ustav predviđa i javnu svojinu, koja je zapravo državna svojina. U obrazlaganju ovog amandmana prihvatila sam da su postojale neke nelogičnosti u primeni ovako formulisanog člana. U raspravi sam vam iznela tačno detalje šta može da se ispravi i na koji način da se ispravi da bismo došli do jednog potpunog primenjivog člana, umesto ovog vašeg člana 106. O tome nismo govorili ni vi ni ja, vi ste predvideli da ovu konverziju, na način kako ste je vi ovde osmislili, primenjuju lokalne samouprave. Zamislite tek šta će da rade lokalni tajkuni. Malopre je koleginica Judita rekli jednu odličnu stvar, da je neophodno da zakoni kada se donose, i vi koji ih predlažete i mi koji ih usvajamo, da moramo da vodimo računa o jednom realnom stanju u državi u kojoj se donose. Mi zakon donosimo u državi Srbiji i mi ovim našim amandmanom ni na koji način ne ugrožavamo pravnu sigurnost kada je u pitanju privatizacija. Mi imamo svoj stav o privatizaciji. Neophodno je da se sve privatizacije preispitaju. Oni koji su sigurni da su u privatizaciji bili pošteni, da su radili u skladu sa zakonom, da nisu uz masne provizije došli do nekih privatizacionih preduzeća, oni mogu mirno da spavaju. Mi smo ubeđeni da će jednog dana doći na red i ta priča o privatizaciji, ali ovo sad nije tema. Ali, vi niste objasnili, gospodine ministre, šta je motiv i šta vam je osnov, gde vam je tu ustavni ili ne znam kakav osnov da neko njegovu zemlju kupi. Taj neko o kome vi govorite i o kome mi govorimo, ponavljam, kupio je fabriku koja je veličine jedan hektar, a vi njemu sada dajete još devet hektara. Nema on pravo preče kupovine, nije on brat države Srbije, pa da ima preče pravo kupovine u odnosu na državu Srbiju, gospodine Duliću. Samo jedno pitanje, molila bih da mi odgovorite, konsultujte se sa saradnicima, koliko će gospodin Mišković da plati državi Srbiji primenom ovog vašeg člana za zemljište na kojem je izgrađeno univerzitetsko selo, a zamislite koliko će para da uzme kad proda sve one stanove?
Dva minuta i 55 sekundi iskorišćeno [[Vjerica Radeta, sa mesta: Ovo je bila replika.]] Narodna poslanice, molim vas da ne dobacujete. Koristili ste vreme poslaničke grupe. (Vjerica Radeta, sa mesta: Gospođa Slavica mi je dala repliku.) Molim vas da ne dobacujete. Pitala sam predsednicu da li ste dobili vreme za repliku ili od poslaničke grupe i predsednica je rekla od poslaničke grupe. Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Želite povredu Poslovnika? Izvolite.
Gospođo Čomić, povredili ste član 27. i član 104. i vi, a ako vam je to gospođa Đukić-Dejanović rekla, onda i ona. Ne bih koristila vreme poslaničke grupe u ovom dodatnom javljanju da ubeđujem gospodina ministra u nešto u šta očigledno ne mogu da ga ubedim, rekla sam da se javljam da repliciram ministru i gospođa Đukić-Dejanović je rekla - gospođo Radeta, izvolite. Nije rekla to što vi sada kažete. To je zaista neverovatna zloupotreba, dovođenje u zabludu i mene i cele naše poslaničke grupe i zaista ne znam zašto se tako ponašate. Opet seli vi, a i malopre kad ste bili zabranili ste, očigledno, gospodinu Duliću da učestvuje u raspravi. Malopre se opustio dok je bila gospođa Đukić-Dejanović. Ona je takođe, za razliku od vas, davala narodnim poslanicima pravo na repliku, jer je shvatila da gospodin Dulić želi dijalog i da mi želimo. Ovo nije okrugli sto, ali na koji način mi da komuniciramo sa ministrom ako nam vi ne dozvoljavate pravo na repliku, bez namere da se svađamo, da vređamo, pričamo o materiji, pričamo o temi, i ponavljam, tražiću kad dođe gospođa Đukić-Dejanović, makar sutra, ili kad dođe, da ona kaže i tražiću stenogram da se vidi, a tvrdim vam, pitajte gospodina sekretara, da li mi je gospođa Đukić-Dejanović rekla da ovo vreme koristim kao vreme poslaničke grupe. Šta je ona vama rekla u prolazu, kako vi vršite primopredaju, mene to zaista ne interesuje, ali tvrdim vam da sam dobila pravo, tražila sam repliku i dobila od gospođe Đukić-Dejanović pravo na repliku i nemojte molim vas da čim dođete tu...
Dva minuta je isteklo. Niste dobili pravo na repliku. Ne možete vi da birate da li ćete da replicirate ili ne, to vam kaže predsedavajući. U stenogramu ćete videti da je predsednica kazala – izvolite, gospođo Radeta. Upravo zato da izbegnemo svaki nesporazum, pitala sam je da li koristite vreme poslaničke grupe ili vreme za repliku i ona je rekla da je vreme poslaničke grupe. (Vjerica Radeta, sa mesta: Ukrali ste naših tri minuta. Mogu da pitam, vi možete da kažete - nemate prava na repliku, onda se ne bih javila.) Molim vas da ne dobacujete. Vreme za repliku i repliku daje predsedavajući, ne možete da birate vi da li govorite po pravu na repliku, nego to radi predsedavajući. Narodna poslanice, molim vas da ne dobacujete. Iskoristili ste vreme poslaničke grupe i imate još uvek dovoljno vremena na raspolaganju kao vreme poslaničke grupe. I vreme koje je Poslovnikom uređeno da koriste poslanici za vreme rasprave u pojedinostima upravo služi debati, dijalogu sa ministrom. Replike služe nečem drugom. Kad bude osnova za repliku, biće i replika. Dovoljno dokaza tokom vođenja sednica da se replike daju onda kada za to postoji poslovnički osnov, sve ostalo je zajedničko kršenje Poslovnika. Narodni poslanik Milan Avramović želi da govori o povredi Poslovnika.
Gospođo Čomić, moram da vam skrenem pažnju da ste povredili član 104, jer vi niste nadležni da određujete da li jedna poslanička grupa ima dovoljno vremena ili ne. Ako uzmete u obzir da je četiri paketa zakona u jednom vremenu, da nisu srodni i da nemaju kopču, ne možete vi odrediti koliko će poslanici jedne poslaničke grupe da pričaju i u kom periodu će to vreme da troše. Dakle, vi niste bili predsedavajući u trenutku kada je gospođa Đukić-Dejanović dala reč i vi ne možete donositi sud o tome na osnovu usmenog kazivanja predsedavajuće usput kada je vršila primopredaju te dužnosti. Dakle, pratite sednicu i onda kada vam ne odgovara, a ne samo kada vam odgovara. Ne možete na ovakav način uzimati vreme poslaničkoj grupi i za dva minuta, ko da će propasti rad Skupštine, da oduzimate vreme na pravdi boga zato što ste uzeli funkciju predsedavajućeg u datom trenutku. Ovo nije prvi put i skrećem vam pažnju da na ovaj način vređate dostojanstvo svakog narodnog poslanika koji želi da učestvuje i u raspravi i u diskusiji i da polemiše sa ministrom o određenoj tački dnevnog reda, tačnije člana predloženog zakona. Nemojte vršiti diskriminaciju na takav način rasprave koja ide u dobrom toku od celog današnjeg dana. Vi znate da je ministar usvojio veliki broj amandmana zato što je rasprava u pravom toku, u pravom smeru i u dobrom izgledu da se tako i završi. Vi ste svojim predsedavanjem sada tu raspravu upravo okrenuli u drugi tok. Možda vam je to bila želja ili namera, ali nemojte to raditi, jer to radite često. Nije vaše pravo da određujete da li jedna poslanička grupa ima dovoljno vremena ili ne. To ste uradili onim trenutkom kad ste spojili nespojivo, tačke o zaštiti životne sredine i tačku o planiranju i izgradnji, da ne nabrajam ostale tačke. Dakle, molim vas, uzdržite se od tih komentara, toliko budite kulturni.
Dva minuta, zahvaljujem. Nema povrede člana 104. Kada kažem dovoljno vremena, znači da imate vremena na raspolaganju da diskutujete i polemišete u okviru vremena koje je na raspolaganju poslaničkoj grupi, to je u ovom trenutku 33 minuta i 30 sekundi. To da je dovoljno, to znači da imate pravo da dobijete reč, a koliko ćete dugo govoriti, naravno, ostaje na izboru poslaničkoj grupi, i to vama, kao i svakoj drugoj poslaničkoj grupi. Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković želi reč.
Gospodine ministre, vaše obrazloženja vezana za član 106. govori najjasnije o napuštanju koncepta privatizacije primenjivanog od 2001. godine, koja se pokazala neuspešnom i vi idete u dopunsko ispravljanje nepravdi, ali samo u delu koji je državi u interesu. Kad kažem država, pod tim podrazumevam i lokalnu samoupravu i vlast na republičkom nivou, pa i vlast na pokrajinskom nivou. Znači, ova izmena člana 106. je motivisana interesom države koja troši preko svojih mogućnosti, države koja već duže vreme jede svoju supstancu na račun svojih građana. Problem korišćenja zemljišta i objekata u privatizaciji i stečaju je problem koji nije od danas, problem koji je otvorio Zakon o svojinskoj transformaciji još 1997. godine. Nuđena su mnoga rešenja da do ovog ne dođe, tako da se ne može reći da smo se juče suočili sa problemom, a danas ga rešavamo i to u interesu građana. Zaključiću jednom jedinom rečenicom. Koji su motivi za ovakav predlog i ovo zakonsko rešenje pokazaće posledice njegove primene, tj. ko od njega bude imao koristi, taj će stajati iza vaših motiva.
Jedan minut i 35 sekundi. Reč ima ministar Oliver Dulić.
Siguran sam da će od njega koristi imati i građani i lokalne samouprave. Siguran sam da će na taj način biti ispravljene, kao što sam rekao i mi ne bežimo od toga da kažemo, i neke nesavršenosti koje su se dešavale u proteklim vremenima i koje su dovele do toga da u suštini mi u ovom trenutku, konverzijom prava korišćenja u pravo svojine, pokušavamo da naplatimo taj resurs koji u suštini nije kupljen u privatizaciji, to govore neke presude Vrhovnog suda i to govore i neki sporovi koji su se dešavali u prošlosti. Jedinima kojima je to moguće prodati, to su vlasnici objekata koji se nalaze iznad tog zemljišta koje se u ovom trenutku konvertuje. Dakle, to je ono što je ideja i to je ono što će sigurno dovesti do određenih prihoda. To da mi nismo hteli da ti prihodi budu budžetski prihodi i tu se možda ne slažemo, ipak mislim da ako je nešto prihod lokalne samouprave koji je namenjen za izgradnju dalje infrastrukture za proširenje zona građevinskog zemljišta, to nije de fakto prihod, odnosno to je odgovor za one napore da mi na ovaj način pokušavamo da napunimo budžet itd. Ova sredstva će biti namenski korišćena za proširenje zone građevinskog zemljišta u budućnosti i za restituciju onih ljudi kojima je zbog različitih procesa u prošlosti učinjena nepravda. To je ono što je bila namera i opet ponavljam, to je najčistija i najpoštenija moguća namera, da pokušamo da razrešimo to jedno klupko koje je, i sami ste to rekli, dovodilo do jako mnogo problema. Mnoga rešenja su predlagana, nijedno nije usvojeno i mi danas 2009. godine imamo jedno neverovatno pravo korišćenja koje je potpuno zatvorilo i onemogućilo dalji razvoj građevine u Srbiji i mi pokušavamo da ga rešimo na ovaj način. Ono što ste još rekli, da ponovim i da apostrofiram, stvarno se više neću javljati, onaj koji bude imao koristi od toga, za njega je pisan zakon. Pokušajte da zamislite koliko su se oni, koji će morati da plate nešto što su mislili da će steći bez naknade, borili da do ovog člana ne dođe.
Reč ima Jorgovanka Tabaković.
Neću se navići da ne tražim repliku, ali čisto da budem praktična. Znači, kada naviknete one kojima prodajete u bescenje brendove, tržište, fabrike, a zemljište poklanjate bez naknade, odnosno džabe, zaista će im danas biti sve skupo. Upravo govorim o pogrešnom konceptu privatizacije od 2001. godine i još mnogo nepravdi koje je potrebno ispravljati, ali sam uverena da će te nepravde umesto vas ispravljati u najskorije vreme SNS.
Trideset sekundi, vreme na raspolaganju je devet minuta i 30 sekundi poslaničkoj grupi. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 106. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Judita Popović.
Poštovana predsedavajuća, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, LDP ima svoj stav u vezi ovog člana 106. Mi takođe smatramo da je to jedan od najozbiljnijih razloga donošenja ovog zakona i mi smatramo da ovaj član ipak ne služi na čast pravnoj državi. Sada ću navesti iz kojih razloga. Smatramo da kada vi, kao državni organ, u jednom privatizacionom, u jednom stečajnom, u jednom sudskom, izvršnom postupku, prodajete određenu imovinu, vi u stvari propisujete pravila, vi postavljate uslove, dakle, vi ste komandant parade, vi određujete na koji način, za koju cenu će neka imovina biti prodata u privatizaciji, u stečaju i izvršnom postupku. Oni koji se javljaju u privatizaciji, u stečaju, u izvršnom postupku, javljaju se na poziv državnog organa i pretpostavljaju da državni organ zna šta radi. Kada pažljivije pročitamo član 106, uočava se odmah na početku da se ovde spominje građevinsko zemljište u državnoj, odnosno u javnoj svojini. Dakle, ukoliko su se privatizovali građevinski objekti, preduzeća, zgrade itd, napominjem da svi ti građevinski objekti, fabrike, sve one su izgrađene na određenoj parceli koja služi za redovnu upotrebu i iskorišćavanje tih građevina, objekata itd. Dakle, ukoliko tu postoje, recimo, površine od preko 20 ha, čisto sumnjam da ste vi imali parcelu od 20 ha koja služi za iskorišćavanje jedne fabrike, preduzeća, bilo čega, građevine, verovatno je tu postojalo mnogo više parcela. Ako postoji mnogo više parcela, a radi se o građevinskom zemljištu, dakle, nije promenjena namena tog zemljišta iz poljoprivrednog, iz njiva u građevinsko, u gradsko građevinsko zemljište, neizgrađeno, u tom slučaju u privatizaciji, u stečaju i u sudskom postupku vi ste prodali i pravo korišćenja, nazvali ga vi kako god hoćete, ustupali, radili šta god hteli, vi ste otuđili pravo korišćenja na tom građevinskom zemljištu. Opet napominjem da vi ovde u određenim članovima, čini mi se da je to sedamdeset i ne znam koji, dakle baš član 70, tačno definišete određivanje zemljišta za redovnu upotrebu objekta u posebnim slučajevima itd. Dakle, u ovom slučaju vi naknadno, kada ste već jednom utvrdili cenu tog građevinskog zemljišta, doduše, nazivali ste ga pravom korišćenja, vi naknadno menjate uslove tržišta, jer vi sada menjate uslove zbog kojih i na koji način je ta imovina otuđena. Vi možete da se čudite koliko god hoćete, ali opet se vraćamo na početak. Nažalost, nije donet ni zakon o restituciji, ni zakon o denacionalizaciji, ni zakon o svojini i javnoj svojini koji bi tačno definisao, koji bi tačno označio šta je javna svojina, šta je svojina, kako se ona otuđuje, kako se stiče ili kako je u prometu. Kada ste krenuli sa privatizacijom, kada ste krenuli sa stečajevima i izvršnim postupcima sudskim, morali ste znati da zemljište prati sudbinu objekta, a ukoliko se radi o zemljištu na kojem se ne nalazi objekat, to je neka druga priča, ali tada ste verovatno cenu formirali samo na osnovu cene tog zemljišta. Kako ćete onda sada da promenite uslove što se privatizacije, stečaja i izvršnog postupka tiče? Dakle, ostajem pri tome da jeste u prošlosti rađeno mnogo šta, da su mnogi zakoni doneti koji su obojeni ideologijom, ali danas se donose zakoni koji čak nemaju nikakvu ni boju, a pogotovo što su nelogični, a pogotovo što će verovatno otvoriti Pandorinu kutiju i što će nastati veliki problemi sa svom privatizovanom imovinom koja je u prošlosti završena, da ne pričam o stečaju i da ne pričam o izvršnim postupcima. Volela bih da ne bude tako, ali videćemo.
Tri minuta i 20 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za urbanizam i građevinarstvo podneo je amandman na član 106. koji je Vlada prihvatila. Na član 106. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 106. amandman je podneo narodni poslanik Nebojša Ćeran. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 106. amandman je podneo narodni poslanik Žika Gojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 107. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 107. amandman je podneo narodni poslanik Nebojša Ćeran. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 107. amandman je podneo narodni poslanik Žika Gojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 108. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Vladan Batić i Milan Avramović. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo prihvatili su amandman, odnosno amandmane bi trebalo da stoji, ako su u istovetnom tekstu. Molim vas da u stenogramu stoji da su prihvaćeni amandmani narodnih poslanika Vladana Batića i Milana Avramovića. Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da su amandmani Vladana Batića i Milana Avramovića, narodnih poslanika, a u istovetnom tekstu, postali sastavni deo Predloga zakona. Na član 108. amandman je podneo narodni poslanik Žika Gojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 109. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 109. amandman je podneo narodni poslanik Nebojša Ćeran. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 109. amandman je podneo narodni poslanik Žika Gojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 110. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 110. amandman je podneo narodni poslanik Nebojša Ćeran. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 110. amandman je podneo narodni poslanik Žika Gojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 111. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 112. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 112. amandman je podneo narodni poslanik Žika Gojković. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Žika Gojković podneo je amandman kojim je predložio da se posle člana 113. doda novi naslov i novi član 113a. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 123. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Rajkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 128. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Arsen Đurić, Milan Lapčević, Vladimir Milentijević, Radojko Obradović, Miroslav Petković, Zoran Nikolić, Željko Tomić i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 133. amandman je podneo narodni poslanik Milan Škrbić. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 133. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Rajkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 133. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 137. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Dragan Živkov.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman da se u članu 137. stav 2. tačka 3) posle reči "500 tona" dodaju reči "benzinske pumpe". S obzirom da je Vlada odgovorila da nije prihvatila amandman iz razloga što su benzinske pumpe, složenost njihovih projekata itd. Ne razumem odgovor Vlade zato što u članu ovoga zakona postoje mnogo veći objekti, tj. kao što su npr. objekat za proizvodnju biodizela, regionalni toplovod, regionalni gasovod, naftovod itd. Ne razumem kako je benzinska pute složeniji projekat od ovih projekata koje sam naveo i koji se navode u ovom članu? Međutim, ministar nije tu, ali želeo sam upravo da pitam ministra, pošto je načeta tema privatizacije, što se tiče firmi Republike Srbije i sada koje obuhvataju i građevinsko zemljište koje pripadaju takvim firmama, želim samo radi podsetnika da pitam ministra da li se seća kad su tri šećerane kupljene za 10 evra i posle stečenog prava na prodaju, tri godine, otuđene su tuđim firmama, tj. Grcima, Italijanima, ne znam ko je treći vlasnik tada? Smatram da je to kolateralna šteta, što su vlasnici iz Grčke, Italije itd. postali vlasnici građevinskog zemljišta u Republici Srbiji samo zato što su kupili i stekli pravo na korišćenje tog zemljišta.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 137. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Vlatko Ratković. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo prihvatili su amandman, sa ispravkom, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 138. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jorgovanka Tabaković i Mićo Rogović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Podnela sam amandman zajedno sa kolegom Rogovićem na član 138. Predloga sa zahtevom da se on briše, zato što se tim članom zakona poverava autonomnoj pokrajini izdavanje građevinskih dozvola za izgradnju objekata koji su pobrojani u članu 137, i to za one koji se u celini grade na teritoriji AP. Zaista je neophodno da makar deo tih objekata, koji su navedeni u članu 137, iznesem pred javnost. Tu spadaju kapitalni objekti infrastrukture od državnog značaja, kao što su velike akumulacije, pruge, plovni putevi, aerodromi, državni putevi, ali su takođe obuhvaćeni i kapitalni industrijski objekti, i mislim da je ovo bilo važno da čuje i gospodin Dulić, zbog njegovog multidisciplinarnog znanja iz ove oblasti, sa najvišim stepenom uticaja na okolinu i potencijalne opasnosti, kao što su npr. nuklearna postrojenja, postrojenja za preradu skladišta i deponije opasnog otpada, rafinerije, postrojenja za proizvodnju opasnih materija i slično. Mislim da ovaj stav ovako definisan jeste u suprotnosti sa Ustavom pre svega i međunarodnim pravom, jer ovakva vrsta objekata i delatnosti koje mogu da izazovu potencijalne opasnosti ne samo za teritoriju pokrajine, znači lokalno, već i čitave države Srbije, ali i ostale okolne države, jesu po međunarodnom pravu i po svim pravilima kojih se pridržava UN odgovornost isključivo suverene države. To ne može da bude nadležnost samo jednog dela suverene države, već isključivo suverene države i neću da pominjem svetske primere i odgovornost koju UN zahtevaju od država u ovom smislu. Neću čak ni da pominjem mogućnost da na telu suverene države Srbije, npr. na KiM, a uz granicu sa Srbijom, onim što se zove uži deo Srbije, bude lociran neki takav objekat. Nedopustivo je da ovakvo definisanje nadležnosti za izdavanje građevinske dozvole ostane, ali iz još jednog razloga. Gasni aranžman je u toku, izgradnja tih postrojenja je takođe vrlo aktuelna. Postoji mogućnost da takve situacije, da zaključen ugovor, koji je zaključila Republika kao država, bude onemogućen u sprovođenju samim tim što bi Pokrajina izbegla da da dozvolu za gradnju gasovoda na trasi koji prolazi kroz Vojvodinu. Molim vas da zaista najozbiljnije još jednom razmotrite ovaj amandman. I vaš odgovor koji ste dali po mom i Mićinom amandmanskom prigovoru, ispalo je da se republika pita i za najmanje složene objekte. Gospodo ministri, njegovi pomoćnici, a zašto vi niste uobičajenom praksom Vlade, podnošenjem amandmana u poslednjem trenutku razdvojili te manje složene za koje može Pokrajina da se pita i ostavili u nadležnosti Republike ono što Ustav zahteva, što međunarodni ugovori i konvencije zahtevaju, jer je to jedino moguće rešenje za ovaj član 138.
Dva minuta od vremena poslaničke grupe je iskorišćeno. Preostalo vreme na raspolaganju sedam minuta i 30 sekundi. Na član 139. amandman je podneo poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milorad Buha.
Moj amandman se odnosi na pravno-tehničku korekciju člana 139. stav 2, gde umesto "obezbedio" predlažem "isplatio". Naime, u članu 139. stav 2. predviđeno je, od dokumenata koji su predviđeni uz zahteva za izdavanje građevinske dozvole, dostavljanje dokaza koji dostavlja krajnji korisnik eksproprijacije, gde se u dokazu navodi stav da je obezbedio novčana sredstva u visini tržišne vrednosti nepokretnosti. Postavlja se u pravno-finansijskom smislu šta znači dokaz da je obezbedio sredstva. Ko izdaje taj dokaz i šta on u pravnom smislu znači, a šta znači u finansijskom smislu da je obezbedio sredstva. Pravno i finansijski, ako se radi o konačnom rešenju, konačnoj presudi, koja je izvršna i konačna, nema dokaza. Znači da je okončan postupak u izvršnom smislu i da je faktički taj dokaz od strane suda dostavljen i na taj način završen celokupan postupak. Mislim da ministar i Vlada, kada su razmatrali ovaj amandman, nisu do kraja sagledali ovaj aspekt i da su tu pogrešili. Pozivam još jednom ministra i prisutne saradnike da razmotre ovaj amandman. Mislim da je smislen, opravdan i kao takav bi bilo neophodno da ga usvojite.
Na član 139. amandman je podneo narodni poslanik Milisav Petronijević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodo iz Vlade, podneo sam amandman u ime poslaničke grupe na član 139. Taj član govori o zahtevu za izdavanje građevinske dozvole. On predviđa da se uz zahtev za izdavanje građevinske dozvole prilaže lokacijska dozvola, glavni projekat, dokaz o pravu svojine, dokaz o uređenju odnosa u pogledu plaćanja naknade sa uređivanje građevinskog zemljišta, kada je u pitanju linijska infrastruktura konačno rešenje o eksproprijaciji, kada je u pitanju izgradnja gde je vlasništvo više lica saglasnost lica itd., i kada je u pitanju izgradnja energetskih objekata, uz zahtev se prilaže i energetska dozvola u skladu sa posebnim zakonom. Smatramo da je potrebno, u skladu sa Zakonom o proceni uticaja na životnu sredinu, uz zahtev za izdavanje građevinske dozvole dodati još jedan stav. Smatramo da je to važno pitanje, jer kada se dostavljaju sva ova dokumenta, mora se dostaviti, po našem mišljenju, i sledeće: da se doda stav za izgradnju objekata za koje je obavezna ili je utvrđena potreba procene uticaja na životnu sredinu. Uz zahtev iz stava 1. ovog člana prilaže se saglasnost nadležnog organa na studiju o proceni uticaja na životnu sredinu, a za izgradnju objekata za koje je utvrđeno da nije potrebna procena uticaja prilaže se odgovarajuće rešenje nadležnog organa izdatog u skladu sa posebnim zakonom. Šta je priča? Ako već imamo posebne zakone, a imamo poseban zakon u oblasti zaštite životne sredine o proceni uticaja na životnu sredinu, smatramo da, shodno tom zakonu, uz zahtev za izdavanje dozvole treba da se priloži i taj dokaz. Sada ću kao ovlašćeni predstavnik ove grupe izneti još u okviru vremena kojim raspolažemo nekoliko naših stavova kojima treba da podsetimo ovo ministarstvo, da se ne bih kasnije javljao na sve amandmane koji slede. Želim još jednom da upozorim Ministarstvo da još jednom pregleda detaljno ono o čemu smo pričali kada je u pitanju rešenje za gradnju, gde se govori o tome, upozoravaju nas stručnjaci, da ne može da se gradi trafostanica 10/04 i 20/04 na osnovu idejnog projekta, već mora glavni projekat. Upozoravaju nas stručnjaci da takođe ako se traži informacija za te trafostanice, čak i za pomoćne objekte, da se mora tražiti informacija i za bazne stanice mobilne telefonije, jer takođe uredbom koja bliže definiše u odnosu na zakon procenu uticaja na životnu sredinu, oni spadaju u nešto za šta je potrebno obavezno pribaviti saglasnost. Još jednom da vas upozorim na član 154. i na član 157, i više se nećemo javljati, da bismo što racionalnije ovo vreme iskoristili do kraja, a takođe se odnosi na izgradnju, još jednom upozoravamo da pogledate amandmane koji se odnosi na član 154. i 157, koji govore da svi ravnopravno mogu da učestvuju na tenderu, pa i strana privredna društva, ali kod njih samo onda ako imaju lokalnog partnera ovde. Na taj način štitimo domaće izvođače, domaća privredna društva, iz prostog razloga da ne dođemo u situaciju da strano privredno društvo dobije posao, a onda samo taj isti posao poveri podizvođaču našem, da naše firme ne budu podizvođači, već da budu lokalni partneri u tom poslu. To je jedan set tih naših amandmana koje smo podneli i za koje smo smatrali da treba još jednom dodatno da objasnimo, da upozorimo i dalje se više nećemo javljati oko svih ovih ostalih amandmana.
Dva minuta i 40 sekundi od vremena na raspolaganju ovlašćenom predstavniku. Na član 139. amandman je podneo narodni poslanik Mićo Rogović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mićo Rogović.
Dame i gospodo narodni poslanici, želim da nastavim u duhu prethodnika, kolege Petronijevića, i da apelujem na predstavnike Ministarstva da još jednom obrate pažnju na navode amandmana na prethodni član koji je kolega Jorgovanka Tabaković iznela. Zaista se radi o vrlo bitnim stvarima. Da ne bih trošio vreme poslaničke grupe, s obzirom da nas sutra čekaju još tri bitna zakona, hoću da iznesem malo nešto vezano za amandman SNS na član 139. U moje ime i u ime kolege Igora Bečića hoću da kažem da je u članu 139, koji je inače vrlo bitan, a bavi se zahtevom za izdavanjem građevinskih dozvola, novina u tački 2), da se uz zahtev prilaže glavni projekat u tri primerka sa izveštajem o izvršenoj tehničkoj kontroli, u odnosu na ranije predlog idejnog projekta zaista dobra novina i sprečava zloupotrebe u celom postupku za izdavanje građevinske dozvole i kasnije ponašanje investitora s obzirom na ovu situaciju. S obzirom na ovu situaciju, ali i ono što sam naveo, da se posle stava 5. dodaje novi stav i glasi: "Organ nadležan za izdavanje građevinske dozvole obavezan je da u roku od 30 dana od dana prijema zahteva odgovori na postavljeni zahtev investitora za izdavanje građevinske dozvole", zaista je u duhu najbolje namere i radi sprečavanja dosadašnje loše prakse. Vi me svojim odgovorom, da su propisima koji predviđaju opšti upravni postupak predviđeni rokovi od 30 do 60 dana za okončanje upravnog postupka, dovodite u situaciju da vas ponovo pitam - kako je moguće da se, na osnovu neprihvatanja ovoga i bez obzira na zakonsku proceduru u upravnom postupku, desi situacija kao, recimo, u opštini Zemun: na 21.600 podnetih zahteva odobreno je 6.300, odbijeno 1.100, a samo izdato 1.000 dozvola. Ovim amandmanom, odnosno ispravkom skreće se pažnja da se ove stvari koje su se dešavale u ovom periodu ne dešavaju. Apelujem da zaista, bez obzira na navod u komentaru, treba ovo dodati radi ozbiljnosti službenika, iako ste kasnijim članovima ovog zakona predvideli i kazne za službenike, koje su od 25.000 do 50.000. Zaista moramo u zakonu staviti decidno neke stvari da bi one bile ispoštovane. Čim postoji mogućnost dešavaće se ovakve i mnogobrojne slične situacije u jedinicama lokalne samouprave.
Na član 139. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Narodni poslanik Igor Bečić podneo je amandman kojim je predložio dodavanje novog člana 139a. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Igor Bečić:
Dame i gospodo narodni poslanici, u ime poslaničke grupe Napred Srbijo SNS Tomislava Nikolića podneo amandman da se posle člana 139. doda član 139a koji glasi: ''Sve primedbe na dokumentaciju od strane nadležnog organa moraju biti u pismenoj formi, overene i konačne. Ukoliko proceni da primedbe službenika u organu lokalne samouprave nisu na mestu, odgovorni projektant obaveštava Inženjersku komoru Srbije radi pokretanja postupka pred Sudom časti. Odgovorno lice koje potpisuje spisak primedbi mora imati licencu odgovornog projektanta.'' Apsurdno je da projektanta sa licencom kontroliše neko bez nje ili bez iskustva. To je i motiv ovog amandmana. Iskoristio bih još samo, ministar nije tu, ali verujem da će mu njegovi saradnici preneti pitanje, novi Ustav je propisao da se u određenom roku donese zakon o vraćanju imovine lokalnoj samoupravi i pitanje je - kada će taj zakona doći u skupštinsku proceduru.
Na član 140. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 140. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Sreto Perić.
U ime SRS – prof. Dr Vojislav Šešelj podneo sam amandman na član 140. ovog zakona. U članu 140. govori se šta sve sadrži građevinska dozvola, u kojem roku treba nadležni organ da donese građevinsku dozvolu i šta ukoliko lice koje je podnelo zahtev za izdavanje građevinske dozvole nije zadovoljno. Kada je u pitanju član 137. moram još samo jedan mali osvrt na član 138. Mislim da stav 2. člana 138. može da ostane, a stav 1. člana 138. funkcionalno mu nije mesto ovde. Predložio sam da se u članu 140. stav 4. dodaju reči - drugostepenom organu. Na rešenje iz stava 3. ovog člana može se izjaviti žalba, kome, drugostepenom organu, u roku od osam dana od dana dostavljanja. Inače, zakonski predlog u kojem se definiše da je nadležni organ obavezan da u roku od osam dana donese, odnosno izda građevinsku dozvolu, to je nešto što treba pozdraviti, jer smanjuje sistemsku korupciju u najvećem broju slučajeva. Šta se do sada dešavalo? Da lice zainteresovano za izgradnju podnese kompletne dokaze, odnosno svu potrebnu dokumentaciju, ali prođe po dve ili više godina, a da nema nikakvog odgovora. Lica koja su nadležna za izdavanje građevinskih dozvola dolaze i nađu tamo izvođača radova, pa pitaju gde se nalazi investitor, pa stupe u kontakt s njim, pa onda uzimaju određen novac, nastavlja se sa izgradnjom. Nadam se da nakon usvajanja ovog zakona i imajući u vidu ovu odredbu to više neće biti moguće. U obrazloženju o neprihvatanju ovog amandmana, ako nije problem da istovremeno govorim bez prekida, pošto sam podneo amandman i na član 141, stoji da je regulisano članom 143. način odlučivanja po žalbi. Suštinski može da ostane i ovaj član 143, ali smatramo da je praktičnije, da je celishodnije, da je strankama koje se pojavljuju u postupku mnogo jasnije i mnogo jednostavnije da znaju od koga će tražiti zaštitu u drugom stepenu. Pretpostavka je da dozvolu donose opštinski organi, odnosno organi lokalne samouprave, a drugostepeni organ bi u ovom slučaju bilo Ministarstvo. Sada ću malo da prokomentarišem i amandman koji sam podneo na član 141. U stavu 6. predlaže se da na rešenja iz stava 3. ovog člana može izjaviti žalba drugostepenom organu u roku od osam dana od dana dostavljanja. Ako je rešenje izdalo ministarstvo nadležno za poslove građevinarstva, odnosno nadležni organ AP, može se tužbom pokrenutu upravni spor. Ukoliko je građevinsku dozvolu donelo Ministarstvo, a ono će to učiniti uglavnom za sve one slučajeve koji su predviđeni članom 137. Predloga zakona, a to su po mojoj proceni, odnosno po proceni SRS, kapitalne investicije, i dozvolu za izgradnju tih objekata koji su od posebnog značaja za Srbiju mislim da bi samo Ministarstvo trebalo da donosi građevinske dozvole za te objekte, a ne i AP Vojvodine. A za sve druge slučajeve koji nisu predviđeni članom 137. je nadležna lokalna samouprava i u tom slučaju član 143. postao bi suvišan, ukoliko bi se prihvatili amandmani SRS na čl. 140. i 141.
Upravo završeno izlaganje narodnog poslanika Srete Perića bilo je izlaganje po pravu na korišćenje dva minuta u raspravi u pojedinostima na amandman na član 141, pri čemu je narodni poslanik Sreto Perić podnosilac amandmana. Na član 145. amandman je podnela narodna poslanica Lidija Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 145. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Radenković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 146. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Mićo Rogović i Igor Bečić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 146. amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 148. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Arsen Đurić, Milan Lapčević, Vladimir Milentijević, Radojko Obradović, Miroslav Petković, Zoran Nikolić, Željko Tomić i Milan Dimitrijević. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 149. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Rajkov. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 149. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Radenković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 149. amandman je podneo narodni poslanik Milisav Petronijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 149. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Gospodine ministre, zaista je bilo vrlo logično da prihvatite ovaj amandman 149, da se st. 9. i 10 brišu iz ovog člana i da samo na osnovu obrazloženja koje možda niste pročitali, pa ću da ga pročitam, gde se kaže da objekti za koje nije izdata građevinska i upotrebna dozvola ne treba da budu upisani u evidenciju nepokretnosti, jer svaki objekat koji je upisan u katastar nepokretnosti bez tereta stiče pravo na rekonstrukciju, odnosno pravo na promenu konstruktivnog sistema i veličine, pa se od takvog bezazlenog objekta može stvoriti problem, a za objekte za koje se ne izdaje građevinska dozvola normalno je da se ne izdaje ni upotrebna dozvola. Vi ste, istina je, usvojili jedan popriličan broj amandmana SRS, naravno, zato što smo mi, videli ste i sami kroz ove amandmane, ovaj predlog radili zaista krajnje studiozno, svaki član po član. Samo ću ilustracije radi da vam kažem koje ste vi amandmane usvajali, one gde ste vi napravili kardinalne greške. Recimo, usvojili ste amandman na član 210. gde ste predvideli kaznu od 100.000 do 500.000 za lice koje ne obezbedi pristup objektu osobama sa invaliditetom. Prihvatili ste naš amandman da to bude iznos od 300.000 dinara, jer je nemoguće da se tu ide u neki raspon od- do, jer to ili postoji ili ne postoji, ili se kažnjava ili se ne kažnjava. Ne znam zašto niste prihvatili recimo amandman na 214, gde smo predvideli da se u članovima 206, 207, 210. i 212. kažnjavaju inspektori koji ne podnesu odgovarajuće prijave, i to da im se kazna poveća, ne na 25.000, nego od 100.000 do 300.000 dinara, zato što su građevinski inspektori nažalost izvor korupcije kada je u pitanju lokalna samouprava i kada je u pitanju gradnja bez građevinske dozvole.
Da li želite ponovo reč ili ste slučajno? Ne, ne, ne, dva minuta ste koristili za amandman nego se ime ponovo pojavilo na panelu, pa proveravam da ne bude nesporazuma. Na član 152. amandman je podneo narodni poslanik Mićo Rogović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 154. amandman je podneo narodni poslanik Milisav Petronijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Dodavanje novih članova 155a, 155b, 155v, 155g, 155d i 155đ; narodni poslanik Mićo Rogović podneo je amandman kojim je predložio dodavanje ovih članova novih. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 156. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 156. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Rajkov. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Narodni poslanici Mićo Rogović i Igor Bečić, zajedno su podneli amandman kojim su predložili brisanje člana 157. i dodavanje novih članova 157, 157a, 157b i 157v. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 157. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Rajkov. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 157. amandman je podneo narodni poslanik Milisav Petronijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 158. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 158. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanici Mićo Rogović i Igor Bečić, zajedno su podneli amandman kojim su predložili da se posle člana 159. doda novi član 159a. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 162. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jorgovanka Tabaković i Mićo Rogović. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Narodni poslanici Mićo Rogović i Igor Bečić zajedno su podneli amandman kojim su predložili dodavanje novih članova 163a, 163b, 163v i 163g. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 164. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 167. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Arsen Đurić, Milan Lapčević, Vladimir Milentijević, Radojko Obradović, Miroslav Petković, Slobodan Samardžić, Milica Radović i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 168. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Mićo Rogović i Igor Bečić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 170. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Arsen Đurić, Milan Lapčević, Vladimir Milentijević, Radojko Obradović, Miroslav Petković, Slobodan Samardžić, Milica Radović i Jovan Palalić. Da li neko želi reč? (Ne)
Na član 172. amandman je podneo narodni poslanik Saša Dujović. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo prihvatili su amandman, pa je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 176. amandman je podneo narodni poslanik Vlatko Ratković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za urbanizam i građevinarstvo podneo je amandman na član 176. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 176. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Mićo Rogović i Igor Bečić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 176. amandman je podneo narodni poslanik Milisav Petronijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Vlatko Ratković podneo je amandman kojim je predložio da se posle člana 177. doda nov član 177a. Da li neko želi reč?(Ne.) Na član 177. amandman je podneo narodni poslanik Vlatko Ratković. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 179. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Rajkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Vlatko Ratković podneo je amandman, sa ispravkom, kojim je predložio da se posle člana 179. doda nov član 179a. Da li neko želi reč?(Ne.) Na član 181. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Rajkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 184. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Judita Popović i Kenan Hajdarević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine Odbor za urbanizam i građevinarstvo podneo je amandman na član 188. Vlada je prihvatila amandman. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 189. amandman je podnela narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 189. amandman je podneo narodni poslanik Mićo Rogović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 189. amandman je podneo narodni poslanik Igor Bečić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 189. amandman je podnela narodni poslanik Maja Laušević. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 189. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 190. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jorgovanka Tabaković i Mićo Rogović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 191. amandman je podnela narodni poslanik Maja Laušević. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo su prihvatili amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je i ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 191. amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Preliću.
Podneo sam amandman da se u članu 191. stav 1. tačke 3), 4), 7) i 8) brišu. U obrazloženju sam stavio da SRS smatra da država u postupku legalizacije objekata mora da nađe ravnotežu, definiše mehanizme, odnosno da konsekvence koje će proisteći uređivanjem haotičnog stanja u ovoj oblasti pravično i ravnomerno rasporedi na sve one koji će biti obuhvaćeni ovim postupkom. Razlog pre svih za ovakav stav je činjenica da država već godinama ne pokazuje opredeljenje za planskim uređenjem prostora u Srbiji, nego prepustivši ga stihiji indirektno natera fizička i pravna lica na bespravnu gradnju. Vi ste ovde u obrazloženju zbog čega se amandman ne prihvata stavili da je to iz razloga što bi se njegovim prihvatanjem narušio osnovni koncept zakona u vezi sa naknadnim izdavanjem građevinske dozvole, odnosno legalizacijom objekta. No, da ne dužimo, gospodine ministre, dosta amandmana je prihvaćeno i mislim da je u redu. Ima jedna činjenica koja mi je zapala za oči. Ima u Skupštini poslanika koji sede, koji su građevinci po struci, a primetio sam da nijedan amandman nisu podneli na ovaj zakon. U prilici sam da imam samo dva tumačenja – ili nisu u struci i znaju da drže samo lopatu, a izgleda da i to ne znaju da drže, ili im odgovara ovakav način legalizacije, da dođu u situaciju da legalizuju objekte koje su stekli kriminalnim radnjama. Zahvaljujem.
Na član 191. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Mićo Rogović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 191. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Igor Bečić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 191. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 191. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 193. amandman je podneo narodni poslanik Saša Dujović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 195. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Arsen Đurić, Milan Lapčević, Vladimir Milentijević, Radojko Obradović, Miroslav Petković, Zoran Nikolić, Željko Tomić i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 196. amandman je podneo narodni poslanik Milan Nikolić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite. Reč ima narodni poslanik Milan Nikolić. Hoće gospodin Nikolić, ali ne znam po kom osnovu? Ne možete. Vi ćete po svom amandmanu, sačekajte. Izvolite, gospodine Milane M. Nikoliću.
Poštovani narodni poslanici, podneo sam amandman na član 196. ispred SRS. U članu 196. posle reči ''projekta'' reči ''podnosi se dokaz o pravu svojine, odnosno zakupa na građevinskom zemljištu'' briše se. Ovaj član nije dugačak, pa ću ga pročitati radi razumevanja: ''Uz zahtev za naknadno izdavanje građevinske dozvole za radove na izgradnji objekta za koji je izdato odobrenje za izgradnju po propisima koji su važili do dana stupanja na snagu ovog zakona, a kojim je odstupljeno od izdatog odobrenja za izgradnju i potvrđenog glavnog projekta, podnosi se dokaz o pravu svojine, odnosno zakupa nad građevinskom zemljištu, odnosno pravu svojine na objektu, projekat izvedenog objekta itd.'' Smatram da su za objekte za koje je izdata građevinska dozvola po prethodno važećem zakonu tada regulisani imovinski odnosi i da u ovom momentu kod legalizacije nije potrebno opterećivati vlasnike objekata da ponovo dokazuju vlasništvo. Sve ovo drugo je u redu, znači, oni će dostaviti izvedeno stanje i potvrdu o svojini, a potvrdu na zemljište su regulisali u prethodnom postupku. Smatram da je to korisno za one koji ulaze u legalizaciju i bespotrebno je da se bave time.
Na član 196. amandman je podneo narodni poslanik Saša Dujović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 197. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Izvolite, gospodine Munjiću.
U članu 197. stav 1. tačka 1) posle reči „odnosima'' briše se tačka i zarez i dodaju se reči „ili ugovor overen u sudu“. Tačka 1) kaže – za objekat izgrađen na građevinskom zemljištu u svojini drugog lica pravosnažna sudska odluka kojom je utvrđeno pravo svojine na zemljištu, koju vlasnik pribavi u skladu sa propisima o svojinskim odnosima, tu tražim da se doda „ili ugovorom overen u sudu“. U obrazloženju Vlade zašto amandman nije prihvaćen kaže se – da je u članu 197. tačka 2) već predviđena mogućnost podnošenja ugovora overenog kod nadležnog suda kao dokaz. Tačno je da je to predviđeno, ali u tački 2). U tački 1) to nije predviđeno. Moram da konstatujem da tačka 1) i tačka 2) predviđaju dve različite pravne situacije. Tačka 1) predviđa da je objekat izgrađen na građevinskom zemljištu u svojini drugog lica, za razliku od tačke 2) i u njoj nije predviđeno da sekao dokaz o rešenim imovinsko-pravnim odnosima u postupku legalizacije može podneti ugovor overen u sudu. Kažem da se to predviđa u tački 2) i tu nema ništa sporno. Međutim, amandmanom tražim da se predvidi u tački 1) i to za objekt izgrađene na građevinskom zemljištu u svojini drugog lica. Paušalna ocena Vlada da je to predviđeno u tački 2) ne znači ništa. Predlažem da prihvatite ovaj amandman.
Na član 197. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović, koji želi reč. Izvolite.
Gospodine ministre, ovaj amandman se odnosi na datum 13. maj 2003. godine i SRS je smatrala da taj limit koji predviđate kroz ovaj zakon treba izbrisati, odnosno da se promeni odredba danom stupanja na snagu ovog zakona. Smatram da je ovo što smo predložili u ovom zakonu apsolutno duh onoga što ste vi rekli malopre – da želite da legalizujete faktičko stanje, odnosno postojeće stanje na terenu. Ne znam kako mislite to da sprovedete, a da namećete određene vremenske limite. Legalizacija sama po sebi, s obzirom da je država svojim nečinjenjem u proteklih 10 godina, mnoge u postupak bespravne gradnje naterala, donosi jedan vid diskriminacije u odnosu na one koji su postupak gradnje svojih stambenih ili nekih drugih objekata radili na jedan regularan ili zakonom predviđen način, bar tamo gde su imali mogućnosti. Sada ako se odlučimo i prihvatimo da iz nelegalnog uđemo u legalno stanje i taj presek u državi napravimo, zašto bi onda oni koji su predmet legalizacije bili diskriminisani, odnosno oni koji su izgradili objekte do 2003. godine mogu, a posle maja 2003. godine ne mogu. Moraćete tu nešto da učinite, da uradite ili da ovo prihvatite, jer zaista ne znamo kako to mislite da izvedete i da li je moguće utvrditi činjenično stanje da odgovara istini, koji su objekti sagrađeni 12. maja, a koji 18. maja 2003. godine.
Na član 197. amandman je podnela narodni poslanik Maja Laušević. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo prihvatili su amandman i on je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 198. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo prihvatili su amandman i on je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 198. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, koja želi reč. Izvolite.
Vidite, gospodine ministre, mi istrajavamo u odbrani svojih amandmana. Želim u amandmanu koji se tiče postupka legalizacije da vam skrenem pažnju da je bilo neophodno da ostavite primeren rok. Mi smo ga odredili da je to 30 dana za organ koji sprovodi legalizaciju, dakle za državni organ ili za lokalnu samoupravu i 30 dana opet onome ko je zatražio legalizaciju da može da dopuni svoj zahtev. Smatramo da je to neophodno da bi postupak legalizacije tekao kako treba. Bilo je ovde priče da ima ovde mnogo zahteva za legalizaciju, u pojedinim opštinama zaista, pogotovo u Beogradu i ima. Činjenica je da su te komisije mnogo zahteva i obradile i da su donele veoma veliki broj rešenja da je objekat moguće legalizovati, ali da građani prosto nisu imali interesa ili nisu imali dovoljno novaca da odu u Direkciju i da sklope ugovor sa Direkcijom, kako bi kasnije mogli da zatraže građevinsku dozvolu. Otuda tako veliki broj onih koji nemaju građevinsku dozvolu, ali imaju rešenja da njihovi objekti mogu da budu legalizovani, što im je dovoljno da znaju da neće biti uklonjeni. To je prava istina što se tiče legalizacije na pojedinim opštinama. To mogu da kažem pouzdano za opštinu Zemun, koja je zaista imala veliki broj zahteva za legalizaciju i ne zbog toga što je bilo nekog urbanističkog haosa, nego zbog toga što smo davnih 1997. i 1998. godine formirali tri nova naselja nakon egzodusa Srba iz Krajine i BiH, i to tako planski urađena naselja, da ste vi sada mogli samo da napravite avionski snimak i da imate planski akt, bez ikakvih izmena, dakle sa sve bulevarima i ostavljenim prostorom za svu ostalu infrastrukturu, podzemnu ili kakvu god drugu. Dakle, to je ono što je krasilo Zemun, ali ono što želim da kažem, a mislim da smo vam to i u načelnoj raspravi rekli, nažalost, ni ovaj zakon neće doprineti tome da idemo brže u postupak legalizacije, zato što jednostavno neće grad Beograd moći u ovom roku koji ste vi ostavili da donese planske dokumenta za čitav grad. Ako to uspeju, oni su za Nobelovu nagradu, verujte mi. Pola Novog Beograd, pola gradskog jezgra Zemuna nema planske dokumente, kako onda da se vrši legalizacija? Prema tome, neka nam je bog na pomoć, napori se čine, to je očigledno, ali mislim da nemamo baš pravi put za to.
Na član 199. amandman je podneo narodni poslanik Dobrislav Prelić. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo prihvatili su amandman i on je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 199. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo prihvatili su amandman i on je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 201. amandman je podnela narodni poslanik Maja Laušević. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo prihvatili su amandman i on je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 101. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 202. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Jorgovanka Tabaković i Mićo Rogović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 202. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić, koja želi reč. Da li želite reč, gospođo Pop-Lazić? (Ne.) Na član 203 amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo prihvatili su amandman i on je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 204. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović, koji želi reč. Izvolite.
Gospodine ministre, skratiću priču na 15 sekundi, ali mi recite kako ćete primeniti ove odredbe u članu 204? Objasnite nam samo kako će u roku od 90 dana, po kojim uzusima, pravilima, principima i uz kakve nadljudske napore će vam opštine dostavite spisak objekata sagrađenih posle 13. maja, a koji nisu porušeni? Prvo pitanje - što ih niste rušili? Zašto opštine niste terali da poštuju zakon iz 2003. godine? To je ona priča od malopre kada sam rekao da se ostavimo populizma. Rešili ste da legalizujete bespravno sagrađene objekte i dajte legalizujte, pa u skladu s tim definišite strateški, odnosno održivi razvoj ove države. Znate li šta će otvoriti ovo po opštinama koje hoćete da naterate da sada poštuju zakone, svoje obaveze, a niste uspeli za 10 godina. Pre nekoliko dana gospođa koja sedi do vas na televiziji je rekla - mi nemamo tačan uvid bespravno sagrađenih objekata na teritoriji Republike Srbije, a to je zato što niko nije imao zakonsku obavezu da to radi. Parafraziram vas, tako ste rekli.
Na član 204. amandman je podnela narodni poslanik Maja Laušević. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo prihvatili su amandman i on je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 205. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Živkov. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite.
U članu 205. reč "ministar" zamenjuje se rečju "ministarstvo". Pored principijelnog stava SRS, to nije samo sada primer za ovo ministarstvo, SRS se zalaže u mnogim resornim ministarstvima da se reč "ministar" zameni rečju "ministarstvo" iz više razloga, kao što smo to objašnjavali i ranije. Uz svo uvažavanje struke gospodina ministra, smatramo da iza određenih podzakonskih akata bi trebalo da stoji ministarstvo, a ne ministar. Iskoristio bih još vreme koje mi pripada za odbranu amandmana da, s obzirom da ministar nije bio prisutan u prošlom mom izlaganju oko privatizacije određenih firmi na nepravilan i nekorektan način, gde su firme preuzete sa 25% i 30% od realne vrednosti, znači sa netržišnom vrednošću itd, smatramo da je učinjena velika šteta srpskoj privredi i srpskoj državi. Preko ovog zakona se sada samo to još produbljuje. Ako se po jutru dan poznaje, gospodine ministre, ako primenite ovakav sličan zakon i na poljoprivredno zemljište, Srbija će ostati bez svog katastra i bez svog vlasništva. Na mnogim primerima, kao što je Zakon o poljoprivrednom zemljištu, ne znam da li vi ministre razgovarate između vas tamo u Vladi, ali Zakon o poljoprivrednom zemljištu nije sproveden u Republici Srbiji, nećete ga ni sprovesti iz više razloga. Zato što ljudima koji su vas doveli na vlast, tajkunima ste obezbedili državno zemljište da koriste na mnogo načina, a ovim zakonom o građevinskom zemljištu obezbeđujete svojim tajkunima, koji ne da su vas doveli na vlast, već koji vas i drže danas na vlasti.
Narodni poslanik Vlatko Ratković podneo je amandman na član 205. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 210. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo prihvatili su amandman i on je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 213. amandman je podnela narodni poslanik Bojana Stanojević. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo prihvatili su amandman i on je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 213. amandman je podneo narodni poslanik Vlatko Ratković. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo prihvatili su amandman i on je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 213. amandman je podnela narodni poslanik Maja Laušević. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo prihvatili su amandman i on je postao sastavni deo Predloga zakona. Narodni poslanik Bojana Stanojević podnela je amandman kojim je predložila da se posle člana 213. doda novi član 213a. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo prihvatili su amandman i on je postao sastavni deo Predloga zakona. Na član 214. amandman je podneo narodni poslanik Milan M. Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 218. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković, Arsen Đurić, Milan Lapčević, Vladimir Milentijević, Radojko Obradović, Miroslav Petković, Zoran Nikolić, Željko Tomić i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 219. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želite reč? (Da.) Izvolite.
Dame i gospodo, gospođo Đukić-Dejanović, nisam imao volju i želju da raspravljam dok je predsedavala gospođa Čomić, ali pošto ste se vratili, moram da se javim po ovom amandmanu. Dakle, ministre podneo sam amandman na član 219. stav 1. U obrazloženju Vlade dobio sam odgovor za ceo član 219, koji je ponuđen kao odgovor svim narodnim poslanicima koji su učestvovali amandmanom na ovaj član i apsolutno ovaj odgovor Vlade se ne odnosi na pitanje koje sam postavio, pa prema tome moram da obrazložim to. Dakle, jedinice lokalne samouprave koje nisu donele prostorni plan opštine do dana stupanja na snagu ovog zakona, doneće odluku o izradi prostornog plana jedinice lokalne samouprave u roku od tri meseca. Mislim da za jednu odluku koju treba da donese jedinica lokalne samouprave nema potrebe da bude više od 30 dana, s tim da su ovim članom 219. stavom 2. i 3. predviđeni rokovi, ako ima odstupanja ovih planova da se usklade ili ako imaju vremenski rok od tri meseca. Za usklađivanje prostornog plana sa odredbama zakona jedinica lokalne samouprave doneće odluku u roku od tri meseca od dana stupanja na snagu ovog zakona. Dakle, postoje već neki rokovi koji su definisani, obrazloženje to ne govori. Nisam čak ni postavio amandman vezano za ovakav odgovor, nego sam tražio da se donosi odluka u roku od 30 dana; za donošenje odluke, ne sprovođenje odluke, to je već navedeno u ostalom delu. Sećate se svi prezentacije zakona, sadašnjeg zakona, iz 2003. godine, koja je bila u Sava centru, kada je pompezno najavljeno gašenje i ukidanje postojećih urbanističkih planova i obaveza donošenja novih u roku od 18 meseci, uz pretnju da će se, ukoliko isti ne budu urađeni u roku, država umešati i o trošku opštine isti uraditi. Odmah je i bilo sumnjivo to plašenje mečke rešetom. Na primedbu šta će biti ako opštine to ne urade, tadašnji tumači zakona su pomalo i cinično izjavljivali da će to političari osetiti na sledećim lokalnim izborima, ali od toga nije bilo ništa. Zato prođe 18 meseci, velika većina opština ne donese odgovarajuće planove, nikome dlaka sa glave nije falila, jurile su se donacije, radili su se projekti za dobijanje para, ali oko urbanizma niko se nije lomio (Predsednik: Prošlo je dva minuta. Privedite kraju, završite misao.), onda je resorni ministar doneo ponovo zakon u kome se faktički govori o vremenskim rokovima puj pike ne važi, šalili smo se, idemo ispočetka. Zato je dobro da usvojite ovaj amandman (Predsednik: Tri minuta.), on samo donosi vremenski rok u kome se donosi odluka.
Na član 219. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Izvolite, gospodine Buha.
Gospodo, neću se upuštati u razmatranje amandmana, nego generalno ću reći osnovnu primedbu na sve ono što se odnosi na lokalnu samoupravu i izradu prostorno-planske dokumentacije. Opšta konstatacija je da lokalna samouprava nije ispunila zadatak koji joj je postavljen ranijim Zakonom o planiranju i izgradnji, neće to učiniti ni sada. Zašto? Dva su razloga. Prvi razlog je što lokalna samouprava nema dovoljno sredstava za izradu prostorno-planske dokumentacije i zakonom utvrđeni rokovi za izradu prostorno-planske dokumentacije sigurno neće biti ispoštovani. Bez pomoći države, bez pomoći republičkog budžeta, lokalna samouprava tu obavezu neće moći ispuniti. Sve ono što je cilj ovog zakona neće biti ispunjeno. Zbog toga, ministre, vi morate sada iznaći mogućnosti za obezbeđenje sredstava lokalnoj samoupravi, jer od ovog posla neće biti ništa. Džaba smo krečili, džaba ste provodili javno raspravu, angažovali određene institute itd., nema tu pomoći dok se iz republičkog budžeta ne obezbede sredstva. Nadalje, nema ni dovoljno kvalitetnih edukovanih ljudi koji mogu raditi u ovoj problematici i to je osnovna primedba. Mislim da shvatate suštinu ovog što sam rekao i mislim da iskustvo koja imamo iz 1998. godine, iz 2003. godine jasno daju naznake da nema završetka poslova vezanih za izradu prostorno-planske dokumentacije, a posebno to govorim sa aspekta legalizacije. Nema završetka legalizacije bez izrade prostorno-planske dokumentacije i bez sredstava koje vi morate da obezbedite.
Na član 219. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Izvolite, gospodine Munjiću.
U članu 219. stav 3. reči "od tri meseca" zamenjuju se rečima "od 30 dana". Gospodine ministre, ovde se radi o donošenju odluke o izradi plana generalne regulacije za naseljeno mesto čije sedište ima manje od 30.000 stanovnika. Predvideli ste da ova, uslovno mala mesta, donesu odluku za svoje planove u roku od tri meseca od stupanja na snagu ovog zakona. Obzirom da smo u situaciji kada se sve manje gradi, ali posebno kada se sve manje gradi baš u ovim malim mestima, treba ih bar podstaći da krenu sa mrtve tačke. Prvi korak ka tom cilju treba da bude što ubrzanije donošenje odluke o izradi plana generalne regulacije. Zašto? Često je nedostatak plana generalne regulacije bio kamen spoticanja u investiranju i u nekim projektima koje su mogli da imaju prohodnost i u ovim malim mestima. Nakon toga, ovo je bio i osnovni razlog da pare ne dođu u tu malu sredinu i u tu nerazvijenu opštinu, i onda je ona još nerazvijenija, začarani krug se nastavlja i sve tako unedogled. Počnite malo da mislite i o tim malim mestima, ima dobrih projekata i u tim malim mestima, a prvi korak u tome jeste da prihvatite amandman i skratite rok u kome će te lokalne samouprave u tim malim mestima doneti odluku o izradi plana generalne regulacije. Oni ovu odluku mogu da donesu čak i u rokovima koji su mnogo kraći i od ovog roka koji smo mi predvideli, dakle, kraći i od 15 dana. Ali, smatramo da je rok od 15 dana primeren da oni donesu ovu odluku i predlažem da prihvatite ovaj amandman.
Na član 219. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Izvolite, gospodine Periću.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, meni je cilj da objašnjenjem ovog amandmana dokažem da vi radite sa dosta voluntarizma. Kolega Mirko Munjić je objasnio, pošto je amandman na isti stav člana 219. ovog zakona, šta je obaveza lokalne samouprave koja ima manje od 30.000 stanovnika. Vi u odbijanju ovog amandmana dajete objašnjenje da su rokovi potrebni za izradu tih planova upravo toliki. Uopšte ovde ne pominjem skraćivanje rokova. Dakle, ostaje ova tri meseca, nego stupanje na snagu plana generalne regulacije prestaju da važe određena dokumenta i kažem da to treba brisati. Zaista imate jedan voluntaristički pristup ovome. Hajde da prihvatimo da je bilo dosta amandmana, pa ste se malo umorili. Ima još jedna stvar koju želim na kraju ove rasprave da vam kažem. Mi vama ne možemo da verujemo, vi se jeste trudili da na vrlo kvalitetan i korektan način učestvujete u današnjoj raspravi, ali bili ste svedok kada je predsedavajuća i predsednik Narodne skupštine dala reč gospođi Vjerici Radeti. Vjerica Radeta je jasno pitala - mogu li dobiti repliku. Onda je došla gospođa Gordana Čomić i rekla - ne može replika, oduzima vam se vreme od poslaničke grupe. Ovaj komentar vežem za amandman na član 96. koji sam podneo, kada smo rekli kako i na koji način može javno građevinsko zemljište da se otuđuje. Ako pred očima javnosti, ako pred kamerama neko ko vodi sednice ove skupštine može da izrekne jednu bezočnu laž, moram tako da kažem, nema blažeg termina, ne odnosi se na vas, onda nismo sigurni da vaši podzakonski akti mogu biti dovoljno kvalitetni i da u njima neće biti takvih ili sličnih situacija. Ako je umor bio prilikom davanja odgovora na ovo, mogu i da razumem, a ako je namera, onda to nije dobro. Hvala vam puno.
Na član 219. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 219. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Narodni poslanik Svetlana Stojaković-Milovanović podnela je amandman kojim je predložila da se posle člana 221. doda novi član 221a. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 222. amandman je podnela narodni poslanik Maja Laušević. Vlada i Odbor za urbanizam i građevinarstvo prihvatili su amandman i on je postao sastavni deo Predloga zakona. Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za urbanizam i građevinarstvo podneo je amandman na član 224, koji je Vlada prihvatila. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi završnu reč? (Ne.) Sasvim je danas bilo dovoljno objašnjenja i pojašnjenja od našeg ministra, koji je zaista vrlo aktivno i kvalitetno učestvovao u raspravi i pojašnjenjima. Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Rad nastavljamo sutra u 10.00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sednicu Jedanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da je u Skupštini 99 narodnih poslanika. Da bismo tačno utvrdili broj poslanika prisutnih u sali, molim vas da ubacite identifikacione kartice u poslaničke jedinice.Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 88 registrovanih narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine i da postoje uslovi za rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici: Borislav Pelević, Elvira Kovač, Nikola Krpić, Momo Čolaković, Konstantin Arsenijević, Đuro Perić, Mladen Grujić, Vlajko Senić, Balint Pastor, Riza Halimi, Laslo Varga i Arpad Fremond. Saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam da sam pozvala da sednici, pored predstavnika predlagača dr Olivera Dulića, ministra životne sredine i prostornog planiranja,prisustvuju i Aleksandra Damjanović-Petrović, pomoćnik ministra, Nebojša Janić, pomoćnik ministra, Ljilja Stanojević, pomoćnik ministra, Nenad Tesla, direktor Republičkog geodetskog zavoda, Željko Jurakić, direktor Fonda za zaštitu životne sredine i Svetlana Ristić, samostalni savetnik, a povodom pretresa u pojedinostima po tačkama 16, 17, 18, 19. i 20. dnevnog reda. Pored predstavnika predlagača profesora dr Tomice Milosavljevića, ministra zdravlja, i dr Olivera Dulića, ministra životne sredine i prostornog planiranja, sednici prisustvuje i Periša Simonović, državni sekretar u Ministarstvu zdravlja. Prelazimo na 13. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O DRŽAVNOM PREMERU I KATASTRU (pojedinosti) Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Gordana Pop-Lazić, Sreto Perić, Mirko Munjić, Zoran Krasić, Aleksandar Martinović, Dejan Mirović, Boris Aleksić, Milorad Buha, Vjerica Radeta, Maja Laušević, Petar Jojić, Radoslav Milovanović i Zoran Nikolić. Primili ste izveštaje Zakonodavnog odbora i Odbora za urbanizam i građevinarstvo i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Amandmane su povukli narodni poslanik Zoran Nikolić na član 12. i narodni poslanik Sreto Perić na član 27. stava 4. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Nikolić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li želite reč, gospođo Pop - Lazić? Izvolite.