Dame i gospodo narodni poslanici, postavio sam poslaničko pitanje vezano za privatizaciju kompanije "Novosti" i postavio sam pitanje da mi se dostave sve transformacije kompanije "Novosti" od 1990. do 2002. godine, kao i pitanje ko stoji iza tri kompanije koje su privatizovale "Novosti", "Trimaks investment", "Ardos holding" i "Karamat holding". Dobio sam odgovor. Interesantno, odgovor je napisan 13. aprila 2010. godine u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja, a ja sam odgovor dobio u ponedeljak. To je stvarno rekord. A, inače, Ministarstvo je ovde, odmah, preko puta Skupštine. Da su slali preko kurira, to bi stiglo mnogo ranije, ali, bitno je ono šta su odgovorili. Na prvi deo pitanja sam dobio odgovor i imaćete prilike da ga čujete. Kaže – ''Uvidom u celokupne spise predmeta utvrđeno je da se stanje u spisima predmeta Ministarstva privrede, vezano za strukturu kompanije "Novosti" a.d. Beograd, bitno razlikuje od stanja evidentiranog u rešenju Trgovinskog suda u Beogradu, broj'' taj i taj, ''kao i podataka evidentiranih u Centralnom registru, te konstatujem da Ministarstvo privrede nikada svojim aktom nije utvrdilo strukturu kapitala koju je kompanija "Novosti" a.d. Beograd upisala u Trgovinskom sudu i Centralnom registru, u delu koji se odnosi na kapital koji poseduje Republika Srbija, iskazan u 1989 akcija i kapital PIO Fonda u 482 akcije osnovnog kapitala.'' Postavljam pitanje – pa, kako je onda bilo moguće da se "Novosti" privatizuju? Kako je bilo moguće kad Ministarstvo kaže – em da se podaci razlikuju, em da nema apsolutno uvida u strukturu ovog kapitala? Ko je onda izvršio privatizaciju i na koji način? Ko je ovde oštećen? Šta radi Republičko javno tužilaštvo? Postavio sam pitanje, da mi se da odgovor, ko stoji iza tri kompanije koje su privatizovale "Novosti" i tada precizno naveo sumnju da možda iza tih kompanija ne stoji Stanko Subotić Cane, Šarić ili neki drugi kriminalac koji je pare stekao švercom duvan ili narkotika. Ni jedne jedine reči, a javi se Stanko Subotić Cane i kaže – po potpisanom ugovoru, a po prethodnom dogovoru prebacujem Beku iznos od 5.779.060 evra na firmu "Ardos holding", iznos od 5.779.696 evra na firmu "Trimaks investment", obe registrovane u Austriji, i iznos od 3.120.266 evra na firmu "Karamat holding limitid". Dobro, narode, šta čekate? Dokle ćete da štitite pljačkaše i kriminalce? Da li ih vi reketirate, pa zbog toga ne istražujete ovo? Je l' poziv predsednika Republike da postoje nepristojno bogati, možda, priprema za izbore i poziv na reketiranje? Zašto javni tužilac do sada nije reagovao? Šta vi hoćete posle ovakvih dokaza? Dokle ćete da štitite kriminalce? Dokle ćete da štitite kriminalce? Šta je još potrebno da se pokrene istraga? Pazite, gospođa Verica Barać je pokrenula 17 krivičnih prijava. Posle kog vremena? I vi ćutite i dalje, baš vas briga. Šta radi javno tužilaštvo? To sve treba da ide u zatvor. Pa, oni su glavni zaštitnici kriminalaca. Ovo je, prosto, neverovatno, posle ovakvih dokaza da Republičko javno tužilaštvo ostaje nemo?! Ovo ne mogu da shvatim. Vi štite Beka, Miškovića i ostale kriminalce koji su opljačkali imovinu građana Srbije! [[Aplauz]]
Vreme. Zahvaljujem gospodine Todoroviću što se pridružujete borbi protiv organizovanog kriminala, koju, inače, vrlo ozbiljno država vodi. Gospodin Dragan Šormaz ima reč.
Da bi država vodila ozbiljno borbu protiv organizovanog kriminala, dame i gospodo narodni poslanici, uvažene kolege, potrebno je da dobijem i odgovor na pitanje koje ću sada postaviti predsedniku Vlade. Trebalo bi Savet za nacionalnu bezbednost da odgovori na to pitanje, ali ne znam da li ću taj odgovor od njih dobiti, tako da ga upućujem predsedniku Vlade, jer država može da ostane bez možda i najozbiljnijeg resursa u borbi protiv organizovanog kriminala, ako učini ono što je naumila, a naumila je da proda "Telekom", ovakav kakav je sada. Naime, ako država proda "Telekom" i on većinski postane vlasnik neke strane kompanije, a ne izdvoji iz "Telekoma" mrežnu infrastrukturu kao posebno javno preduzeće, državi Srbiji će, po mom mišljenju, u bezbednosnom smislu biti učinjen nenadoknadiv udarac, tj. neće moći uopšte da se oporavi od toga jer nikada više neće biti u mogućnosti da tako nešto povrati. Zbog toga želim da mi predsednik Vlade odgovori na sledeće pitanje – da li je Vlada uzela u obzir, da li je tražila, a znam da jeste i znam da je dobila mišljenja, ali da vidimo, mišljenje MUP, tj. Policije, Ministarstva odbrane i Vojske i svih bezbednosnih službi po pitanju prodaje "Telekoma"? Po mojim informacijama, dobila je sva ta mišljenja i sva mišljenja govore da, ako se na ovaj način i ovako prodaje "Telekom" to za bezbednost države nije dobro. Zašto? Građani Srbije treba da zamisle da je "Telekom", evo, na primer "Železnica Srbije", ako se prodaje sve, da neko drugi bude većinski vlasnik – ide sve. Drugim rečima, idu i šine, idu i pruge. A, to danas koriste tj. tu infrastrukturu i mrežu: i Policija i Vojska i bezbednosne službe. Drugu mrežu, drugu infrastrukturu nemaju za korišćenje u slučaju telekomunikacija, fiksne telefonije, internet komunikacije itd. Videli smo gužvu po pitanju ovog amandmana, koji je, da li predat na pisarnici ili je predat portirima, od strane Ombudsmana, valjda će se i to utvrditi, u svakom slučaju, vidimo da BIA koristi tu infrastrukturu u skladu sa zakonom i dan-danas. Ako to prodamo, na primer, kao što se priča, "Dojče telekomu", ne vidim čemu onda priča bilo koga u ovoj državi o vojnoj neutralnosti. Odmah možemo da se pakujemo i da idemo u NATO. Nikakvih više razloga za priču o vojnoj neutralnosti nema. Mi smo i onako i ovako devedesetih više izgubili te ratove na polju informisanja nego na vojnom polju, kao i na polju informacija, to svi znaju. Danas nije bitno da li imate 5.000 ili 100.000 vojnika. Bitno je kako su obučeni i da li su profesionalni, ali je, u svakom slučaju, najbitnije kakve informacije imaju oni koji ih vode, i koliko brzo i koliko tačno. Ono što je, po mom mišljenju, potrebno uraditi jeste izdvojiti mrežnu infrastrukturu "Telekoma" u posebno javno preduzeće, pa onda sve ostalo pustiti u prodaju. Ali, vama je to problem jer ste obećali puteve, autoputeve, subvencionisanje poljoprivrede, obale utvrda, šta sve ne od prodaje "Telekoma", kao da ne znam koja cena će se postići. Ponavljam još jednom pitanje za predsednika Vlade – da li je Vlada uzela u obzir mišljenja koja je dobila od Policije, Vojske i bezbednosnih službi i da li se sprema, što bi trebalo uraditi, da izdvoji mrežnu infrastrukturu u posebno preduzeće, pa onda da pusti "Telekom" u prodaju? Zahvaljujem.
Da li se još neko javlja na osnovu člana 235? (Ne) Zahvaljujem. Obaveštavam da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici: Dejan Radenković, Siniša Stamenković i Aleksandra Janković. Takođe, obaveštavam vas da sam, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pozvala da u vezi sa 3. tačkom dnevnog reda, pored ministra, gospodina profesora dr Žarka Obradovića, prisustvuju i profesor dr Radivoje Mitrović, državni sekretar, Slobodan Jauković, pomoćnik` ministra i Lela Rudić, savetnik u Ministarstvu prosvete. Prelazimo na 3. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O VISOKOM OBRAZOVANJU (nastavak u načelu) Da li još neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi reč? (Da) Gospodin Goran Mihajlović. Izvolite.
Hvala lepo. S obzirom na to da sam juče bio jedini od ovlašćenih predstavnika koji nije stigao da diskutuje o ovoj temi – danas ću da otpočnem, a poslanici SRS će se dalje nadovezati na moje izlaganje. Danas raspravljamo o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju i pre nego što bilo šta o tome kažemo, reći ću da su izmene i dopune nekog zakona uvek mač sa dve oštrice. Naime, vreme kasnije pokaže da ono što se u Zakonu menja i dopunjuje u novoj varijanti može biti bolje, ali često i gore od postojećeg rešenja. Isti je slučaj i sa ovim zakonom koji je donet pre pet godina. Akteri ovog zakona, to će reći studenti, profesori, već su se uhodali i navikli na nešto što je, da kažem, postalo standardno, a već smo na putu da izvršimo jednu značajniju korekciju ovog zakona koji, kažem, egzistira pet godina i pokazao je više loših nego dobrih rezultata. Ne mogu a da ne ponovim ono što su juče rekli skoro svi govornici, a to je da je ovaj predlog zakona došao u Skupštinu u petak popodne, pa su poslanici iz Beograda imali kakve-takve šanse da do njega dođu a, nažalost, mi, poslanici iz unutrašnjosti, tek smo u ponedeljak ujutru mogli da dobijemo taj predlog zakona i navrat-nanos, na brzaka smo morali da napišemo amandmane. To je razlog što je Poslanička grupa SRS podnela svega 11 amandmana, a mislim da je sličan slučaj i sa ostalim poslaničkim grupama. No, bilo kako bilo, generalno mišljenje, koje ću vam reći u startu, jeste da su izmene koje su predložene više kozmetičke prirode i da se, u stvari, suštinski ništa ne menja. Jer, ovo je samo potvrdilo ono što je Poslanička grupa SRS pričala i pre pet godina, kada smo usvajali Zakon, da smo mi, ipak, materijalno, kadrovski i organizaciono bili potpuno nespremni za uvođenje jednog ovakvog zakona koji je, čini mi se, onda usvojen više iz nekog imaginarnog straha da ne usvojimo nešto što su usvojili drugi u našem okruženju, a ne što je stvarno postojala potreba da usvojimo jedan takav zakon. No, donekle možemo prihvatiti mišljenje gospodina Obradovića, koji je na sednici Odbora za prosvetu rekao da mi u ovom trenutku samo želimo da znamo pravila igre kada je u pitanju upis naredne generacije studenata, a da će neke prave i suštinske promene ovog zakona možda doći na red na jesen ili kasnije, jer sigurno je da puno stvari treba da se koriguje u pomenutom zakonu. Inače, aktuelni Zakon o visokom obrazovanju ima nekih 19 celina, 19 poglavlja, pri čemu je ovom prilikom predlagač zakona predvideo izmene u 13 poglavlja, dok u šest poglavlja nema nikakvih izmena, već se u njima zadržava postojeće stanje. Gledano sa kvantitativne strane, najviše izmene je u glavi II, koja se bavi ''obezbeđivanjem kvaliteta visokog obrazovanja'', gde je predloženo ukupno sedam članova za izmenu, pa, onda, u glavi IV koja se odnosi na ''ustanove koje obavljaju delatnost visokog obrazovanja'', gde se menjaju četiri člana i u glavi XI koja se odnosi na ''studente'', gde se menjaju tri člana. Mi na osnovu toga, na neki način, možemo i videti šta je to najviše škripalo u prethodnih pet godina u Zakonu o visokom obrazovanju. Ovom prilikom ću krenuti redom po stavkama da iznesem osnovne stavove i sugestije naše poslaničke grupe po pitanju ovih izmena. I, krenimo redom: u glavi I koja se odnosi na osnovne odredbe predlagač je prevideo promenu samo jednog člana, to je član 1 tačka 5). Ranije je u ovoj tački stajalo da je jedan od principa visokog obrazovanja ''uvažavanje humanističkih i demokratskih vrednosti evropske i nacionalne tradicije''. Vidite, sada je izbačena ta reč ''evropske tradicije'', pa je stavljeno – uvažavanje kulturnog nasleđa. Sada bih postavio pitanje prisutnoj gospodi iz Ministarstva – da li to znači da ste konačno uvideli da nam od Evrope nema 'vajde ili da evropski principi nisu ti koji su prikladni našem obrazovnom sistemu, pa ste ovo izbacili ili ste možda bili, da kažem, inteligentniji i dalekovidiji od ljudi iz ostalih ministarstava, pa ste imali smelosti da ovo javno obznanite? U svakom slučaju, ovo treba pozdraviti, jer, sigurno da je "kulturno nasleđe" prikladniji termin od onog "evropski principi". Dalje, u II glavi – obezbeđenje kvaliteta visokog obrazovanja, rekli smo da se menja sedam članova. Prvi deo izmena odnosi se na brojčani sastav i nadležnosti Nacionalnog saveta. Predloženo je da se Nacionalni savet proširi, da umesto 16 članova broji 21 člana. Šta je tu naša primedba? Vi ste predvideli da se iz reda predstavnika univerziteta, takozvanog Konusa, poveća broj članova sa 10 na 12, a znamo da naš visokoškolski prostor čine i akademske i strukovne studije, pa ostaje nejasno zašto niste predvideli da se i sa strukovnih studija poveća, ako ne za dva, barem za jednog člana broj članova Nacionalnog saveta? Ovde ima nekoliko članova koji se bave nadležnošću Komisije za akreditaciju. Predvideli ste ovde jedan termin "početna akreditacija". Lično mislim da je prikladniji termin "tehnička akreditacija", jer u tom prvom, da kažemo, talasu vrši se provera materijalnih i kadrovskih mogućnosti visokoškolske ustanove, a to su tehnički detalji, pa smatram da je prikladnije da je umesto reči "početna akreditacija" ovde stajalo "tehnička akreditacija". Naredna tri člana iz ovog poglavlja kažu da će se finansiranje Konferencije univerziteta, Konferencija akademija strukovnih studija i studentskih konferencija vršiti iz budžeta, što je na neki način i logično, jer je za visoko školstvo budžet Republike Srbije uvek bio glavni izvor finansiranja. Dalje, u III poglavlju – studije i studijski programi, izvršena je korekcija jednog člana koji se odnosi na proceduru oko pripreme i odbrane doktorata. Visokoškolske ustanove su sada dobile jednu veću, širu, mogućnost da same statutom uređuju ovo pravilo, ali uz pribavljeno mišljenje Ministarstva za nauku i tehnologiju. Ne znam zašto je moralo da se ovde ubaci Ministarstvo za nauku i tehnologiju, verovatno zbog onih 200 miliona evra koje je gospodin Boža Đelić izboksovao kredita, pa to treba podeliti. Znajte da to neko nekada mora da vrati. Kredit je lako uzeti, ali ga treba nekad vratiti. Međutim, ovde se krije prva opasna stvar i zamerka koju imam na ovaj predlog zakona. Po važećem zakonu i državni i privatni fakulteti mogu da školuju doktorante. Tu se javlja jedna opasna disproporcija. Sami znamo kakav je kriterijum na državnim, kakav na privatnim univerzitetima. Onda imamo situaciju da doktori niču kao pečurke posle kiše, pogotovo na privatnim univerzitetima, i kada se negde pojavi neki konkurs u visokoškolskoj ustanovi konkurišu i jedni i drugi, jednaki su pred zakonom, a normalno da nije bio jednak put kojim su došli do tog akademskog zvanja. Predlažem da se u nekoj narednoj budućoj izmeni Zakona o visokom obrazovanju ovo malo bliže uredi zakonom, a ne statutom, jer najopasnije je kada date mogućnost nekome da nešto uredi statutom, onda to uvek može biti mogućnost za manipulacije i velike nesuglasice. U IV glavi – ustanove koje obavljaju delatnost visokog obrazovanja, ovim predlogom izmena ste dali mogućnost da dođe do spajanja civilnog i vojnog obrazovanja. Sada i vojne ustanove, odnosno Vlada u njihovo ime, mogu sklopiti ugovor sa visokoškolskim ustanovama da bi školovali vojna lica. Postavljam pitanje, pošto je gospodin ministar vojni, Šutanovac, već praktično ukinuo Vojsku, jer on što kaže da je profesionalizovao, to je samo drugi naziv za ukidanje Vojske – da li to znači da se polako i sigurno ukidaju i vojne akademije, da se ti ljudi prebacuju na jedan indirektan način da se školuju u civilnim visokoškolskim ustanovama, odnosno da li ovo znači, ova odredba ovog zakona, prvi korak ka ukidanju onih vojnih ustanova koje su kod nas bile tradicionalne? Što se tiče izdavanja dozvola za rad, to ste ovim članom 11. propisali proceduru koja se sastoji iz neka četiri karakteristična koraka. Prvi korak bi bio da Ministarstvo prosvete mora da izvrši prethodnu proveru usklađenosti zahteva neke ustanove za akreditaciju. U drugom koraku vrši se to što ste nazvali početna akreditacija, proverava se da li škole ispunjavaju određene standarde. U trećem koraku sledi izdavanje dozvole za rad. Vidite, kada škola, odnosno ustanova dobije dozvolu za rad, to ne znači da je akreditovana, nego samo da može da otpočne sa radom, a tek posle toga u roku od godinu dana škola podnosi zahtev za akreditaciju i onda se po tom zahtevu rešava. Posebno se akredituje visokoškolska ustanova, a posebno studijski programi. To je jedna vrlo komplikovana procedura. Prema tome, visoke škole strukovnih studija i fakulteti gde se obavljaju akademske studije moraju da izvedu jednu ogromnu proceduru da bi mogle da budu akreditovane, a često se to odvija po principu – tresla se gora, rodio se miš. Podsetiću vas na podatak kada su pre nekoliko godina akreditovane visoke škole strukovnih studija. Od 25 državnih škola, koliko ih ima, svih 25 su dobile akreditaciju u prvom talasu, što znači da je dignuta prašina oko nečega za šta i nije bilo realnog razloga. U V poglavlju koje se bavi naučnoistraživačkim i umetničkim radom nije predviđena nikakva izmena i dopuna, ali smatram da nije ni potrebna, jer smo nedavno u ovoj skupštini usvojili jedan drugi zakon, Zakon o inovacionoj delatnosti, koji je bliže uredio ovu materiju. Nema potrebe da se u Zakonu o visokom obrazovanju ništa posebno dodaje. Organi visokoškolske ustanove – ovde ste predvideli članom 14. izmenu da se menja sastav saveta visokoškolske ustanove. S tim u vezi prvo bih postavio pitanje – zašto je ostalo u zakonu da je potrebno da najmanje 17 članova bude u savetu visokoškolske ustanove? Imate i manjih škola koje možda broje dvadesetak zaposleni, pa, ako zakon propisuje najmanje 17 članova, onda postoji realna opasnost da se savet pretvori u zbor radnika, što sigurno ne doprinosi kvalitetu i načinu poboljšanju rada visokoškolske ustanove. Još bih ukazao posebno na jedan član, a to je član 56. ovog zakona, koji se odnosi na studentski parlament. To je jedini član koji propisuje organ upravljanja studenta. To je taj studentski parlament. Takođe, stavljeno je da se statutom ustanove bliže određuje procedura izbora. Tu bih vam ukazao na drugu opasnu stvar koja se dešava u praksi. Statuti su različiti od jedne do druge ustanove i možete imati potpuno jedan princip izbora u jednoj školi, drugi princip u drugoj. To bi bilo kao kada bi se lokalni izbori u Srbiji održavali u svakom gradu shodno statutu opštine, a ne Zakonu o lokalnim izborima. Stoga, smatram da neminovno ovaj član 56. treba korigovati i proceduru izbora za studentski parlament bliže propisati zakonom, a ne statutom, jer je to bio izvor mnogih manipulacija i nesuglasica u praksi. Podneli smo jedan amandman na ovaj član, pa da ne bih sada obrazlagao, to ću učiniti onda kada bude bila rasprava u pojedinostima. U VII poglavlju – Finansiranje visokoškolske ustanove, predviđena je članom 15. jedna izmena, da škole i fakulteti ne mogu samostalno da određuju visinu školarine, nego to mogu da urade po pribavljenom mišljenju Ministarstva prosvete. Mislimo da je to odavno trebalo da bude slučaj. Sigurno je da u ovoj eri nestašice i teške ekonomske krize studenti ne mogu uvek da priušte da plate školarine na svim fakultetima i treba ići na neku minimalnu vrednost koja bi bila svima prihvatljiva. U VIII poglavlju – Osoblje visokoškolske ustanove, vi ste predvideli uslove za profesora emeritusa na univerzitetu. Pošto se Poslanička grupa SRS zalaže za kompatibilnost strukovnih i akademskih studija, ovde bih postavio pitanje – zašto i na strukovnim studijama ne postoji mogućnost da se neko proglasi za profesora emeritusa? Sigurno ima ljudi koji su i u zvanju doktora proveli ceo radni vek na ovim strukovnim studijama, verovatno su ostavili traga u toj sredini u kojoj su delovali, pa bi trebalo razmisliti da i to bude jedna stavka koju treba promeniti nekom eventualnom narednom izmenom ovog zakona. U X poglavlju koji se odnosi na režim studija, nije ništa specijalno izmenjeno. Trajanje školske godine, režim studija i obaveze visokoškolske ustanove prema studentima su ostali isti. Imamo samo jednu izmenu člana koji predviđa šest ispitnih rokova, umesto pet koliko ih je bilo u dosadašnjem zakonu. I ovde bih apelovao na ono što sam već više puta rekao, da pitanje broja rokova reši na jedinstven način zakonom o visokom obrazovanju, a ne da se daje statutom pojedinih visokoškolskih ustanova. Svi se sećamo situacije od pre mesec-dva dana, kada je velika grupa studenata Ekonomskog fakulteta u Beogradu, ovde, nama ispred Skupštine predala jednu peticiju zato što su im ukinuti apsolventski rokovi. To je, zaista, nepravda prema tim studentima, jer imate fakultete gde maltene imate deset i više rokova za godinu dana, a vidite, njima ukidaju i ove, da kažemo, redovne koji su uvek postojali. Sigurno je da tu treba sprečiti visokoškolske ustanove da to same regulišu statutom, već treba jedinstveno regulisati zakonom. Imamo i član 21. koji se odnosi na stručne, akademske i naučne nazive. To je član koji je već pet godina izvor najvećih nesuglasica, pogotovo kada je u pitanju ovo zvanje ''mastera''. Taj član sigurno treba bliže regulisati, da se tačno zna koje zvanje student dobija i kada, a koliko tu ima lutanja, pokazaću vam na jednom prostom primeru. Za ovih pet godina otkako je uveden Zakon o visokom obrazovanju, indeks je promenjen čak pet puta. Pogledajte, evo ga indeks koji je bio 2005. godine, kada je uveden Zakon, evo ga i ovaj plavi, koji je promenjen posle godinu-dve, a, evo i od prošle godine indeks, koji više liči na pasoš, na putnu ispravu, nego na indeks i za koji je trebalo nama profesorima bar tri-četiri dana da proradimo sve rubrike. Danas sam prvi put video da je za novu generaciju izašao i ovaj novi indeks, koji sadrži sasvim različite rubrike od ovih prethodnih. Ovo je jedan dokaz da ipak u oblasti visokog obrazovanja lutamo i da treba u nekoj narednoj izmeni da donesemo, zaista, suštinske izmene, koje će biti prave prirode, a ne ove kozmetičke koje su više bile u cilju udovoljavanja ovoj generaciji studenata, nego što su od neke trajne vrednosti. [[Aplauz]]
Zbog izdvojenog mišljenja, gospodin Jojić je juče zamolio da uvažimo razlog da, u vremenu kada je to predviđeno, nije bio u stanju da uzme učešće. Dajem mu reč. Izvolite, samo se prijavite gospodine Jojiću.
Hvala, gospođo predsedniče. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, kada je u pitanju donošenje zakona, mora se strogo voditi računa da se donose dobri zakoni. Istini za volju, zakon o kome je reč, gde se vrše izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju, donet je 2005, 2007. i 2008. godine. Ovim izmenama i dopunama previše se zadire u normativu prethodnih zakona, u pitanju je 33 člana i to je preširoka intervencija u jednom zakonu. Problem je u tome što pri donošenju zakona čak i da ne dođe do primene zakona, predlagač ili Vlada traže izmene i dopune. Te izmene i dopune potvrđuju činjenicu da nisu bili doneti dobri i jaki zakoni. Ovde kod donošenja brojnih zakona u Srbiji nema uporedno-pravne analize. Reforma pravosuđa, odnosno prosvete obuhvata i visoko obrazovanje. Primećujem, gospodine ministre, da imate inicijativu da se brojni problemi u prosveti razreše. Međutim, stanje po pitanju pisanja udžbenika nije odmaklo i u tom delu smatram da revizija i recenzija nisu na zavidnom nivou. Kada završi gospođa Nada, dozvolite mi da nastavim. (Predsednik: Nastavite, gospodine Jojiću.) Pa, ne vidim ministra, gospođo predsedniče. Ne znam, ministar ne prati ovo. (Predsednik: Nastavite, saradnici ministra vas prate. Gospodine Jojiću, nastavite.) Izvinite, voleo bih da ministar Obradović prati. Izvinite. Gospodine ministre, kada su u pitanju udžbenici za visoko obrazovanje, tu vlada haos. Navešću vam primer. Na jednom fakultetu imate tri profesora koja predaju jedan isti predmet. Tri profesora koja pišu i koja su napisala tri udžbenika. Sada se postavlja pitanje – kod kojeg profesora će koji student doći da polaže ispite? Zato treba uvesti recenziju, ali timski rad. Sa svih univerziteta i svih fakulteta, ponaosob za svaki predmet, treba formirati komisiju koja će raditi udžbenike. Nemojte dozvoliti, kao što se u praksi dešava, da redovni profesor naruči udžbenik, a da mu drugi pišu. Recenzija mora da obuhvata kako vanredne profesore koji pišu udžbenike, tako mora da se odnosi i na redovne profesore. Ta recenzija i kontrola mora da ide od fakulteta, univerziteta, ali poslednja instanca mora biti ministar prosvete i njegovo ministarstvo, da vrši kontrolu. Drugo, imali ste monopol na pojedinim fakultetima kada su u pitanju pojedini predmeti. Imali ste takav slučaj da student položi u roku sve ispite, ali mu zapne, recimo, međunarodno privatno pravo i tri godine ne može da ga položi, a sadrži možda 200 stranica, ali je profesor koji predaje taj predmet toliko principijelan da on traži dlaku u jajetu, a da su studenti nekada završavali i na klinikama. Tu reda mora biti. Haos vlada kod udžbenika, kako po obimu, tako i po sadržaju. Svako piše udžbenike. Ministarstvo i njegova inspekcija mora da vrši kontrolu univerzitetskih udžbenika na fakultetima podjednako i da na taj način spreči plagijate. Dakle, da omogući da se napiše udžbenik koji će biti delotvoran, a ne da pojedini profesori ili stručnjaci pišu plagijate pa da se oni izučavaju i da se pripisuje jednom profesoru da je to njegovo delo. Znate šta se dogodilo na Pravnom fakultetu kod gospodina Stevana Lilića. [[Aplauz]]
Zahvaljujem, gospodine Jojiću. Obaveštavam vas da su, saglasno članu 93. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, do otvaranja načelnog pretresa prijave za reč u pisanom obliku, sa redosledom narodnih poslanika, podnele poslanička grupe: SPS-JS, DSS-VojislavKoštunica, SNS i SRS. Dajem reč narodnom poslaniku Petru Petroviću.
Poštovano predsedništvo, gospodine ministre, gospodo iz Ministarstva prosvete, dame i gospodo narodni poslanici, kada je reč o izmenama i dopunama Zakona o visokom školstvu koji je danas pred nama na dnevnom redu, sigurno je da on iziskuje određenu pažnju, ne samo kod stručne javnosti profesora na visoko školskim ustanovama, nego i kod građana, odnosno širom Srbije. Zašto? Zato što svi sa pažnjom prate ove izmene, jer građani imaju nekog od rođaka, dece, unuka na fakultetima ili se spremaju za fakultete pa su sigurno zainteresovani kakve se izmene pripremaju i kakve će izmene biti usvojene u ovom domu u vezi sa ovim zakonom. Ono što mogu da kažem ispred Poslaničke grupe SPS-JS jeste da ćemo podržati ovaj zakon u danu za glasanje, kako u načelu tako i u danu za glasanje, kada se bude odlučivalo o kompletnom zakonu sa amandmanima, iz razloga, ne zato što smatramo da je ovo idealan zakon, nema idealnih zakon, već što smatramo da ove izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju u mnogo čemu poboljšavaju postojeći zakon koji je sada u primeni. Dakle, ono što je uočeno od strane Ministarstva prosvete da predstavlja teškoće ili da izaziva nedoumice u pogledu primene ovog zakona, kao i oko toga da treba prihvatiti neke sugestije koje su došle sa visokoškolskih ustanova i plod svega toga upravo i jesu ove izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju. Svoje izlaganje ću usmeriti na dve-tri stvari u vezi ovog zakona, jer je uvodničar ispred Poslaničke grupe SPS-JS već dosta toga rekao, ima i drugih učesnika u raspravi iz ove poslaničke grupe, pa da im ne uzimam vreme, jeste da mogu da pohvalim napore Ministarstva, odnosno predlog u zakonu da se poveća broj rokova za polaganje ispita, sa pet na šest. Mislim da je to na neki način udovoljeno i zahtevima ne samo visokoškolskih ustanova, nego i studenata koji studiraju na ovim visokoškolskim ustanovama. Ono što kod mene izaziva nedoumicu, možda nisam dobro proučio zakon, jeste da se ispiti moraju završiti do 10. oktobra tekuće godine, s obzirom na to da je već na pragu, odnosno u toku je majsko-junski ispitni rok na mnogim fakultetima, da li mogu fakulteti svojim aktima da već urede ovo do 10. oktobra? O tom potom, to neka ostane kao jedno moje pitanje. Takođe, želim da pohvalim to što je došlo do određenih poboljšanja između onih studenata koji se školuju o trošku budžeta i onih koji su samofinansirajući, odnosno da studenti koji su samofinansirajući sada mogu na lakši način kada ispune određene uslove da pređu na budžetsko studiranje. Ono što je posebno dobro i što posebno pozdravljam, ispred Poslaničke grupe SPS-JS, jeste da Ministarstvo, na neki način, izmenama ovog zakona preuzima kontrolu visine utvrđenih školarina na fakultetima. Jer, sada mogu fakulteti svojim aktima da utvrde visinu školarine, ali će ubuduće morati Ministarstvo prosvete da saglasnost da, jer smo do sada imali veliko šarenilo u tom pogledu, od fakulteta do fakulteta su te razlike u visini školarine bile, da upotrebim i taj grubi izraz, nenormalne i nisu bile primerene finansijskoj i ekonomskoj situaciji u kojoj se građani Srbije nalaze. Kada je u pitanju akreditacija visokoškolskih ustanova, gospodine ministre, rekli ste da će da bude lakši put dolaska do akreditacije, ali uz poštovanje određenih zakonskih normi koje svaka visokoškolska ustanova mora da ispuni da bi dobila pravo da školuje studente na svom fakultetu. Međutim, ono što bih morao da kažem, i prenosim mišljenje bar onih građana sa kojima kontaktiram, jeste da imamo jednu hiperprodukciju viših i visokih škola na teritoriji Republike Srbije. Mislim da o tome treba više voditi računa, recimo, pitanje kvaliteta nastave u tim školama itd. Doći ćemo jednog trenutka u situaciju da će maltene svi oni građani Srbije, mladi ljudi koji žele da završe višu i visoku školu i završiti, tako da će, bukvalno, srednja škola kao zanimanje biti samo uslov da bi neko mogao da upiše višu ili visoku školu. Mislim da u budućnosti treba više povesti računa. Nisam i neću da kažem da sam protiv privatnih viših i visokih škola, ali mislim da treba malo pooštriti kriterijume kada je u pitanju otvaranje takvih škola. Takođe i voditi računa o kvalitetu nastave i o kvalitetu struke kada se završi ta viša ili visoka škola. Ono što nije predviđeno ovim zakonom, a što ne mogu da vam ne kažem, hoću da vam sugerišem, uskoro će sigurno biti donet novi zakon, za jedan određeni vremenski period, od strane Ministarstva, ako ne u ovom trenutku, odnosno za nekoliko godina, pošto sam siguran da će ovo ministarstvo u ovom sastavu ostati bar još pet-šest godina u sastavu Vlade Republike Srbije, a to je, da se malo više povede računa kada su u pitanju studenti koji studiraju na teret budžeta, a dolaze iz nerazvijenih opština, odnosno iz opština koje se sukobljavaju sa nedostatkom određenih kadrova. Treba povesti računa, treba razmisliti o tome, naći modus da se iz tih opština za ona zanimanja koja nedostaju u tim nerazvijenim opštinama, omogući, na svim fakultetima, određenom broju studenata, nekoliko mladih ljudi iz tih opština, bez obzira što ne ispunjavaju onaj bonus da bi bili na teret budžeta, ipak, da studiraju na teret budžeta. Jer, moramo da shvatimo da su u tim opštinama plate male, roditelji nisu u situaciji da plaćaju školarinu ovakvu kakva je, pa predlažem da Ministarstvo izađe sa nekim predlogom, zajedno sa drugim ministarstvima, da se iznađe modus da se i tim mladim ljudima koji ne steknu uslov da budu takozvani budžetski studenti, omogući da studiraju na teret budžeta. Na kraju da zaključim, još jednom da ponovim, da će Poslanička grupa SPS-JS podržati ove izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju. Hvala. [[Aplauz]]
Zahvaljujem. Dajem reč narodnom poslaniku gospođi Milici Vojić Marković.
Hvala. Gospođo predsednice, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi kolega gospodin dr Šami, koji je ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe DSS, konstatovao je da smo mi dobili ovaj zakon, zaista, u jednom vrlo neozbiljnom roku. Poslanici koji žive u Beogradu dobili su ga u petak uveče, mi koji živimo van Beograda, ja sam ta, ovaj zakon smo mogli da dobijemo tek u ponedeljak. To bi bilo samo neozbiljno ako danas nismo pročitali novine, pa videli slučajno da i transparentnost Srbije, takođe, ukazuje na to da Vlada Srbije dostavlja poslanicima zakone u jednom vrlo kratkom roku, gde javnost ne može da se izjasni, gde ni poslanici ne mogu ozbiljno da prionu na rad i da je to jedan vrlo simptomatičan slučaj. Zašto je simptomatičan slučaj? Zato što smo imali priliku da juče u toku dana, kada se govorilo o elektronskoj komunikaciji, vidimo da tu nešto nije u redu i da će od danas, odnosno od momenta kada se zakon usvoji i policija i BIA i VBA moći da kontrolišu privatan život svih građana Srbije, bez obzira da li su dobili odluku suda za to. Dakle, moći će da prate njihove mejlove, njihove telefonske razgovore i sve ostalo. Slučajnost ili ne, javnost o tome je mogla da sazna tek juče na zasedanju jer zakon nije videla pre. Takođe, nije mogla da sazna javnost ni to da će građani Srbije morati da plate 150.000 evra za školovanje administracije u Danilovgradu. To bi, recimo, bio podatak i to bi bila činjenica sa kojom bi građani Srbije mogli da budu upoznati pre nego što počne sednica Skupštine, ali, nažalost, ove stvari se dešavaju. Da li je iza toga bila nečija namera da se građani Srbije upoznaju tek kada za to bude kasno ili nije bila namera, neću da tumačim, hoću samo da ukažem građanima Srbije da se stvari dešavaju upravo ovako da i poslanici dobijaju zakone onog trenutka kada o njima već treba da govore. Hajde sada da pogledamo ovaj zakon koji se nalazi pred nama. Moram odmah da konstatujem kada je reč o ovom predlogu, koji je pred nama, da ima nekoliko stvari koje su dobre i da odmah počnem od njih. Dobro je to što ste posle dve godine prihvatili ono što je DSS predlagala u oktobru 2008. godine, kada je u pitanju rangiranje studenata i jedan ravnopravan odnos svih studenata da, praktično, ako osvoje dovoljan broj bodova, bez obzira da li su upisani kao samofinansirajući ili budžetski studenti, budu u istom statusu. Dakle, da mogu da prelaze u status samofinansirajućeg ili onog na budžetu u odnosu na njegov uspeh i na ono koliko je bodova osvojio. Dobro je i to što ste produžili rokove studentima, magistrantima i doktorantima. To je jako pozitivna stvar, jer se ljudi ne nalaze u šumi propisa i u tome što se zakoni i propisi menjaju u toku nekoliko godina, pa onda ljudi ne znaju po kom zakonu treba da završavaju svoje magistarske i doktorske studije. Ali mi se čini, to sam i rekla kada je gospodin ministar sa svojim kolegama bio u Poslaničkoj grupi DSS, da ovde u zakonu niste baš potpuno precizno rekli, da li se ovaj rok produžava za celokupnu proceduru, dakle, za polaganje ispita koji nisu položeni i plus odbranu rada ili se samo odnose na ovu odbranu rada. Razjasnili smo to, ministar je rekao da se odnosi, dakle, na celu proceduru i to je važno da se kaže i ovom prilikom. Volela bih da i ministar o tome govori, ali bih volela da je to u članovima u kojima se u zakonu o tome govori mnogo i preciznije rečeno, jer fakulteti tumače stvari prilično slobodno i tumače na način na koji to njima odgovara. Jer, vi imate situaciju da se i oko školarine, koja se u poslednje dve godine prilično menjala na pojedinim fakultetima, Ministarstvo oglasilo i tražilo da ona ostane ista, pa su fakulteti to razumeli na različite načine, uglavnom, školarine su skakale na skoro svim fakultetima. Takođe, vrlo sam pažljivo slušala šta su moji prethodnici govorili pa, prosto, moram da reagujem i na to kako se akreditacije vrše. Akreditacija u ovom momentu i u ovom predlogu zakona nije loše zamišljena, ali ono o čemu bih ja volela da se više povede računa jeste jedna kontrola procesa i kontrola kako se na kojim fakultetima vrši nastava, kog je kvaliteta, kako se ocenjuje, da ne bismo došli u situaciju da ovde pričamo o tome da u toku dve kalendarske godine na jednom fakultetu izađe 148 doktora nauka. Onda sam bila zaista povedena tim da malo komentarišem i da, recimo, razmišljam i o podizanju broja stručnih nastavnika, broju stručnih nastavnika stalno zaposlenih na fakultetu, jer ako imate 148 doktora nauka u dve godine, onda smo mi vrlo obrazovani. Nažalost, stvari ne stoje baš tako, broj škola jeste veliki ali broj obrazovanih ljudi u Srbiji je mali i može da se meri jednocifrenom cifrom. Tako da prosto mislim da treba da se građani Srbije zaista obrazuju i treba taj procenat da bude mnogo viši nego što je tih 8%. Mi smo, kao poslanička grupa, uložili priličan broj amandmana, otprilike 18 amandmana i videćemo kako, mislim na ključne stvari da smo ih uložili, mada smo imali komentara i na to kako su, recimo, uvodnim delom neke stvari definisane, ali smo ostali na tih 18 amandmana i videćemo, o njima ćemo pričati kada budemo govorili kasnije. Ministar je rekao da su se trudili, on i njegove kolege, da ovim zakonom najviše u susret izađu studentima i to je u redu, mada možemo da komentarišemo koliko je to, u stvari, za ceo proces dobro i da li je to, zaista, izlaženje u susret studentima, jer u naredne dve godine broj poena će se zadržati na 48 što može da bude dobro, ali u jednom trenutku morao bi se napraviti taj presek, pa, mislim da mi odlažemo nešto što mora da se dogodi. Tih 60 poena je nekakva realnost i čini mi se da mi tim podilaženjem studentima ne činimo dobro celom procesu, a najmanje studentima. Jer, mislim da treba povesti računa o tome, zajedno, naravno, i sa studentima i sa profesorima, i sa svima nama ovde u Skupštini, da ono što sve nas ovde interesuje jeste nivo znanja svih tih studenata. Dakle, da vidimo kako se to izašlo u susret studentima. Naravno, pomenula sam pitanje broja bodova, gde će biti sledeće dve godine 48, zatim će se polako povećavati na 60. Izašli smo u susret i ovom što sam komentarisala da je DSS u oktobru 2008. godine podnela kao zakon koji niti je tada bio na dnevnom redu, zahvaljujući skupštinskoj većini, niti se o njemu govorilo, a sada je usvojen kao rešenje. Prema tome, ako imaju dovoljan broj poena, studenti, bez obzira da li su upisani kao budžetski ili samofinansirajući, stavljaju se u istu poziciju i rangiraju se na osnovu broja poena, pa mogu da prelaze u jedan ili drugi status. To je definisano članom 19, odnosno u članu koji menja taj član 88. u starom zakonu. Model koji smo mi tada ponudili bio je dobar i u oktobru 2008. godine, i ne znam zbog čega nije prihvaćen. Prihvaćen je danas, to je dobro, ali smo mi izgubili dve godine. Svaki put smo bili svedoci da je školska godina studenata počinjala bunama, demonstracijama i sličnim stvarima, što nije bilo nužno. Mislim da je vrlo važno za sve nas ovde da se stvari postave na pravi način i u pravo vreme. Dalje, mislim da član 19. nije potpuno precizan, mada ga vi dalje definišete i razvijate u članu 25, što je u redu, ali mislim da član 19. treba da bude bolje definisan. Dalje, kako ste izašli u susret studentima, ponudili ste im šest rokova i to je u redu, s jedne strane. Bojim se da opet nismo precizirali koji su to rokovi, nego se pojavljuje taj oktobar jedan i dva, sve se završava do 10. oktobra tekuće godine, kada je presek. Opet insistiram na tome da mora sve da bude preciznije definisano, upravo zbog tumačenje fakulteta koji stvari razumeju svako na svoj način i rokove daju kako oni hoće, ne vodeći mnogo računa o tome šta u zakonu stoji. Imali smo tu priču sa studentima ekonomskog fakulteta, koju je već ovde napomenuo kolega iz radikalne stranke. Imali smo i razne priče. Ne može tako da se odnosi prema zakonima koji se donesu i zato je trebalo definisati šta se podrazumeva pod šest rokova i koji su to rokovi. Mi, naravno, nemamo ništa protiv da povećavate broj rokova, ali opet kažem da morate da vodite računa o kvalitetu studija i o kvalitetu nastave, a i o znanju koji studenti sa sobom ponesu. Ono na šta nemamo komentara, povećavate broj članova Nacionalnog saveta na 21 sa 16. To može da bude u redu, možemo da komentarišemo, može da bude ovako ili onako shvaćeno, ali ono što DSS ne može da prihvati i na šta smo, takođe, uložili amandmane, ali komentarisaćemo javno, jeste to da dajete predlog da Vlada bira jednu trećinu Nacionalnog saveta. To je jako veliki broj i nema potrebe da Vlada kontroliše Nacionalni savet. Mislim da taj naš amandman treba prihvatiti, jer nema potrebe da se Vlada postavlja kao kontrolor Nacionalnog saveta. Ono što je, takođe, neprihvatljivo jeste i prenos nadležnosti na AP Vojvodinu. Statutom, koji je DSS zaista kritikovala, nenormalno veliki broj nadležnosti prenosi se Vojvodini, ovde vi te nadležnosti još i povećavate. Kolega Šami je napomenuo do čega sve to može da dovede, a ja mislim da to ozbiljno treba da shvatite, zato što ćemo u jednom momentu imati situaciju da imamo dva sistema u Srbiji. To je realna mogućnost, nije možda ovog momenta kad je na vlasti i u Vojvodini i u Srbiji, dakle, ista garnitura, ali nemojmo dugo čekati. Čini mi se da te stvari mogu da se dogode, država ozbiljno mora o tome da povede računa i mora da se stavi na stranu toga da sačuva državu i sistem obrazovanja, a ne da se podilazi nekim političkim moćnicima koji su ovog trenutka na vlasti. Toliko, hvala lepo. [[Aplauz]]
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević.
Uvažena gospođo predsedavajuća, poštovano predsedništvo, poštovani predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, kao što je rekao moj prethodnik, kolega iz Poslaničkog kluba SPS-JS, gospodin Petrović, mi ćemo u danu za glasanje, kao poslanički klub, podržati predložene izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju. Značaj ovog zakona koji danas razmatramo jeste u tome što se odnosi na visoko obrazovanje, a obrazovanje je prioritet svakog društva za koje je odgovorna država, jer ona i obezbeđuje i uređuje ovaj sistem. Smatram da predložene promene predstavljaju značajan doprinos dogradnji i napretku sistema visokog obrazovanja u Srbiji. Obrazovanje ukupno, a pre svega visoko školstvo, rekao bih, jeste odgovorna društvena misija i zato mislim da sve zemlje, a posebno naša zemlja koja prolazi tranziciju i želi da postane razvijena, ima potrebu za mnogim visokoobrazovanim ljudima, jer je to jedina i, rekao bih, prava garancija za uspešan i ekonomski društveni razvoj. Usvojenim zakonom iz 2005. godine postavljene su osnove novog sistema visokog školstva, oslonjene na Bolonjsku deklaraciju, čime i sistem u Srbiji postaje deo evropskog i komplementaran sa njim, i kada je reč o organizovanju i ciljevima visokog obrazovanja i o organizovanju ove delatnosti u okviru visokoškolskih institucija. Sistem obrazovanja je, rekao sam, već, izuzetno važan i možemo zapaziti da naše ministarstvo, na čelu sa gospodinom Obradovićem, posvećuje dužnu pažnju obrazovanju od osnovnog, srednjeg, do, evo, danas govorimo o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju i uveren sam da ćemo mi sa donošenjem strategije obrazovanja i usvajanjem i donošenjem nove klasifikacije zanimanja biti u mogućnosti zaokruživanja obrazovanog sistema Srbije. Ono što vidim kao kvalitet ovih promena je da Ministarstvo, zajedno sa ukupnom univerzitetskom zajednicom, dakle, mislim i na profesore i na studente, pažljivo pratilo procese dosadašnjih efekata reforme i predložilo samo neophodne promene kako bi se poboljšao postojeći sistem. Takođe, veoma je važno da, kada je reč o predloženim izmenama i dopunama Zakona o obrazovanju, postoji jedan konsenzus i dogovor akademske zajednice, profesora i predstavnika Ministarstva. Veoma je važno da oko ovog pitanja postignemo što širi konsenzus, ukoliko je to moguće, i unutar Republičkog parlamenta, jer je potpuno jasno da će predložene izmene doprineti efikasnosti studiranja, a studente, ono što je izuzetno važno, staviti u centar interesovanja. Sa druge strane, logično je da se složimo oko konkretnih mera koje će poboljšati i unaprediti sistem i oblast visokog obrazovanja u Srbiji. Ono što bih želeo posebno da naglasim jeste da i ove promene imaju dve važne karakteristike, prvo, da se postojećim promenama zakona ne diraju osnove sistema, već se obezbeđuje njegova stabilnost, a ide se na one promene koje bi ovaj sistem dogradile, dopunile i učinile efikasnijim. Predložene promene su karakteristične i po tome što se otklanjaju neke nejasnoće prisutne u važećem zakonu. Znači, možda je i u javnosti bilo najprisutnije pitanje konfuzije oko master studija stečenih zvanja. To je jedan od primera koji se reguliše ovim izmenama i donose se, rekao bih, veoma jasna rešenja. Svesni smo značaja obrazovanja u našoj zemlji i želimo da ukažemo na dobre promene koje će doprineti realizaciji i ostvarivanju sistema i ciljeva visokog obrazovanja, a posebno što će omogućiti svima da pod jednakim uslovima steknu visoko obrazovanje i da se obrazuju tokom čitavog života i što će ove promene, kao i ukupna obrazovna politika Vlade, koraknuti napred u cilju realizacije, odnosno povećanja broja stanovnika sa visokim obrazovanjem. U analizama se mogu videti različiti podaci o broju obrazovanih ljudi, recimo, u zemljama Amerike oko 30%, u nekim zemljama Evrope 50%, a Srbija ima, kao što smo mogli čuti, negde, oko, 8% visokoobrazovanih ljudi. Hoću, prosto, da ukažem na potrebu Srbije da ima što veći broj i procenat visokoobrazovanih ljudi. Normalno, taj cilj se ne može brzo realizovati, ali mislimo da sadašnja Vlada u svojoj politici pokazuje rešenost da ide ka realizaciji tog cilja. Konkretno, kada je reč o izmenama o kojima danas govorimo, njihovim usvajanjem biće stvorena mogućnost da se poboljša prohodnost studenata, a samim tim poveća i broj visokoobrazovanih ljudi u Srbiji. Želeo bih da izdvojim još nekoliko vrednosti. Ono što sprečava mnoge mlade ljude da upišu fakultet jeste i školarina, posebno kada je reč o mladim ljudima iz unutrašnjosti. Pozitivno u ovom zakonu je to što će nadzornu funkciju u odnosu na školarine vršiti resorno ministarstvo. Ovaj zakon ovim promenama dalje ohrabruje i podržava autonomiju univerziteta, ali traži njegovu veliku odgovornost i kada je reč o programu i kada je reč o kvalitetu studija, što je, takođe, izuzetno važno. Ovaj zakon je dobar jer otklanja jednu konfuziju koja se odnosi, to sam već rekao, na stečena zvanja završetka odgovarajućeg stepena studija. Sada se vraća za četvorogodišnje školovanje na fakultetu zvanje diplomiranog i to je korektno, optimalno, razumljivo rešenje i, naravno, zadržavaju se tri nivoa studija. Predložene izmene i dopune čuvaju sistem, a menjaju ono što je neophodno. Ovim promenama, time želim da završim, svi dobijaju: studenti – prohodnost i adekvatno zvanje; univerzitet i profesori – autonomiju i odgovornost; Nacionalni savet – demokratičnost i veći broj, a što se tiče društva – predložene izmene i dopune, time zaključujem, odgovaraju potrebama društva. Zahvaljujem. [[Aplauz]]
Zahvaljujem. Dajem reč narodnom poslaniku Zoranu Mašiću.
Poštovano predsedništvo, poštovani ministre i saradnici u Ministarstvu, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da su ove izmene predloženog zakona sasvim u redu i možda je trebalo da budu neki mesec ranije, ali je jun mesec, neki, poslednji rok kada ima smisla ući u ovakve izmene, jer one i zadiru u značajne aktivnosti koje slede i u junu, i septembru, i u oktobru, dakle, početkom nove školske godine. Pre svega bih želeo da iznesem svoje lično viđenje i više neke sugestije nego primedbe, normalno, i naše stranačko viđenje vezano za predložene izmene ovog zakona. Prvo bih se osvrnuo na član 10. koji se menja, a u suštini to je član 2. predloženih izmena, i to na tačku 1) gde se definiše da Nacionalni savet treba da ima 12 članova iz reda redovnih profesora, vrhunskih naučnika, pa, onda, velikim slovom – u zvanju naučnog savetnika. Pretpostavljam da je predlagač želeo da se ovim izmenama omogući da članovi Naučnog saveta budu i naučnoistraživački radnici, prema tome, lica koja imaju i naučna zvanja. To podržavam, ali ovako kako ste to definisali, ne postoji čvrsta garancija da će i ugledni naučnoistraživački radnici, sa naučnim zvanjima, biti članovi Nacionalnog saveta. Sličnu izmenu je, pre dva-tri meseca, učinilo Ministarstvo nauke, gde je, takođe, definisalo da u Nacionalnom savetu za naučnoistraživački rad treba da bude šest uglednih istraživača, redovnih profesora ili naučnih savetnika, s tim, tako je definisano, da budu tri profesora, a tri naučna savetnika. Moj predlog u vezi ovoga, ako se slaže predlagač, jeste da se predloži Odboru, ako nije dat sličan amandman, da se malo predefiniše, da se da mogućnost i sigurna garancija da će barem jedna trećina, tj. četiri istraživača biti iz reda naučnih radnika sa zvanjem naučnog savetnika, a da će dve trećine biti redovni profesori. Zalažem se da to bude i pola-pola, ali ako postoji dobra namera, onda ništa neće narušiti ovaj predlog, ali će ipak izdiferencirati tako da će u Nacionalnom savetu sigurno biti i lica sa naučnim zvanjem. Dalje, ono što želim da pitam i o čemu hoću da diskutujem, povećava se broj članova Nacionalnog saveta na 21 član, s tim da su u okviru Nacionalnog saveta i dva studenta koje delegira Studentska konferencija na period od dve godine i oni će odlučivati u Nacionalnom savetu o tačkama od 7. do 11. Pitam – da li su oni članovi Nacionalnog saveta ili su pridruženi članovi, kao i da li će se pozivati samo kada se raspravlja o tim studentskim pitanjima? Moja sugestija je da oni dobiju status redovnih članova, a u postupku odlučivanja u Nacionalnom savetu, normalno, odlučivaće o onim tačkama i onim problemima koja su od interesa za studente, kao što imamo u komisijama za izbore. U zvanja na izbornim telima docenti ne mogu da biraju vanredne ili redovne profesore, pa, tako i ovde studenti ne mogu odlučivati o nekim strateškim pitanjima vezano za obrazovanje, ali po meni bi bilo simpatičnije da i studenti budu članovi Nacionalnog saveta, ne ovako. Oni će odlučivati o nekim stvarima, ali u suštini, oni, onda, nisu članovi jer ne ulaze u tih 21. Tako da je to moj predlog za predlagača, da razmisli da li ima smisla to na neki način predefinisati. Zatim, ono što želim da govorim odnosi se na akreditaciju i pre svega dobro je da se ušlo u akreditaciju. Već je značajan broj fakulteta akreditovao svoje nastavne planove, programe, to je sigurno više od dve trećine i svi novi fakulteti, faktički, uvođenjem novih nastavnih procesa moraju da prođu akreditaciju. Jedino ono što je po meni sporno, voleo bih samo kada bi se mogli izneti iskreni podaci kakvo je stanje, pre svega, na državnim univerzitetima i na državnim fakultetima, da li sad svi fakulteti i oni koji su prošli akreditaciju ispunjavaju ovaj uslov da imaju 70% nastavnika u stalnom radnom odnosu, sa izvođenjem najmanje 70% časova aktivne nastave? Nešto slično je bilo definisano i u prethodnom zakonu, drugačija je formulacija. Podržavam to, ali bojim se da nije tako čak ni na državnim fakultetima, pogotovo na privatnim univerzitetima i fakultetima. Mislim da je pravi problem, a ovim predlogom zakona to nije ponovo definisano, to je ekvivalencija i prevođenje iz naučnih u nastavna zvanja, gde bi se omogućilo da oni koji hoće iz nauke da pređu u nastavu da to mogu uraditi lako, ne prolazeći iznova celokupnu proceduru izbora, apogotovo kad se bira neko iz naučnog zvanja u nastavno gotovo redovno dobija niže nastavno zvanje nego što je imao trenutno naučno zvanje. Govorim ovo iz ličnog iskustva, to sam prošao i sam. Mislim da će kolega Mitrović apsolutno podržati moj predlog i kao čovek koji je nekad bio u Ministarstvu nauke, tako da je moj predlog – da se to, ako, već, ovim izmenama zakona nije urađeno, u nekim narednim izmenama definiše. Jer, opet, izmenama zakona o nauci postavljena je ta ekvivalencija i, tamo se, u naučnoistraživačkom radu ona i poštuje. Znači, redovni profesor se finansira kao i naučni savetnik i tako po nižim zvanjima. Ali, kada se prevodi iz naučnog u nastavno zvanje onda nastaju problemi, a upravo prevazilaženjem ovog problema to bi se za 70% stalno zaposlenih lakše sprovodilo i izvršilo. Dalje, ono što želim da govorim vezano je za doktorate nauka i ovde stavljam zamerku predlagaču da je ostavio i napravio izuzetak da doktorsku disertaciju može prijaviti neko ko ima specijalizaciju. To se, pre svega, odnosi na lica koja imaju završene studije medicine, da mogu sa specijalizacijom prijaviti doktorsku disertaciju, čak i doktorske studije upisati, ali pod uslovom da imaju objavljene radove u vrhunskim svetskim časopisima. To lepo zvuči, ali znamo, gospodine ministre, i vi i vaši saradnici, i ja, da je danas iz naše zemlje vrlo teško objaviti radove u vrhunskim svetskim časopisima i da je to nešto što samo stoji deklarativno kao mogućnost. Jer, ako postoji neki lekar koji ima specijalizaciju, a koji je izuzetno talentovan, pa, pretpostavljam da će ga taj medicinski fakultet uključiti kao nastavnika i saradnika, i omogućiti mu da ide drugim putem, a, ne, ovako da se pravi iznimka. Nekada se u neka vremena sa specijalizacijom mogao prijaviti doktorat i doktorirati. To je kasnije ukinuto. Sada se opet pravi iznimka samo prema lekarima. Mislim, niti se njima ovakvom formulacijom daje neka posebna pogodnost, a s druge strane se prave neke iznimke koje su po meni nepotrebne. Dalje, vezano za postupak pripreme i uslove za odbranu disertacije – sasvim je u redu da se uređuje opštim aktom univerziteta i fakulteta. To je i dosad bilo tako i tu postoji jasno propisana procedura od prijave, od formiranja Komisije za procenu ispunjenosti uslova kandidata i predložene teze, do verifikacije na univerzitetu. Ne vidim potrebu da Ministarstvo prosvete i Ministarstvo nauke daju posebno mišljenje vezano za taj postupak ako se on legalno obavlja. Ovde je juče izneto od stane vas, ministre, a i od profesora Šamija, da je na nekom fakultetu 148 kandidata doktoriralo za jednu godinu. To je, apsolutno, da kažem, i podatak, ali i obaveza da se pošalje inspekcija tamo i da se vidi kako je moguće tako nešto uraditi. Pa, ni diplomiranih studenata, na većini fakulteta, nema 148 u godini dana, a kamoli doktorskih disertacija?! To je neka zloupotreba, nešto urađeno mimo zakona, mimo propisa i nalaže potrebu da se to ispita. To ne bi trebalo da bude reper, da se sada postavljaju još neki supervizori u smislu kriterijuma. Ali, u krajnjem, ako postoje iskrene namere u proceduri, ne vidim ni smetnju da ni Ministarstvo prosvete, pa ni Nauke, daju saglasnost na taj postupak u sprovođenju i pripremi doktorskih prijava i doktorske disertacije. Dalje, ono što želim da kažem vezano je za uvođenje bankarskih garancija, pre svega ovo se odnosi na privatne univerzitete i fakultete. Mislim da je to u redu i sklon sam da predložim da se i poveća ovaj iznos od 10%. Ako se želi da se obezbedi ozbiljna garancija onda to treba da bude i više od 10%, jer tih 10%, znate i sami, neće omogućiti normalan završetak studija svih studenata koji su se upisali na taj fakultet ili univerzitet. Moj predlog je, ministre, povećajte ovo barem na 30%, pa onim privatni univerzitetima, fakultetima, a pre svega univerzitetima koji imaju fakultete, ako žele ozbiljno da unapređuju nastavu i razvijaju taj univerzitet neće biti problem da obezbede tu garanciju. Ali, da ona stvarno bude u pravom iznosu, a ne ovako, ovih 10% su simbolični i više samo neka, uslovno, pretnja, ali ozbiljnije neće doprineti rešenju mogućih problema koji mogu nastati ako taj fakultet ili univerzitet izgubi uslove da egzistira, a onda će se naći u problemu ta deca, koju su upisali njihovi roditelji, koji su se upisali na takve fakultete i univerzitete. Dalje, ono što želim da kažem vezano je za izbore u asistente. Mislim da je ova reforma, koja je krenula od 2005. godine pa naovamo, najviše uticala da je većina naših fakulteta ostala bez podmlatka. Mora se nešto ozbiljno učiniti da se u značajno većem broju primaju u narednom periodu mladi ljudi, koji će, normalno, ispunjavati uslove, imati prosečnu ocenu i upisivati doktorske studije. Ministarstvo prosvete i Ministarstvo nauke moraju naći načina da finansiraju sve one koji su na doktorskim studijama, normalno, fakulteti koji iskažu svoje potrebe, a znam zasigurno da veliki broj fakulteta u proteklim godinama nije primao mlade istraživače, prvo što nije imao sopstvenih sredstava, a nije ni bilo na pravi način rešeno finansiranje doktorskih studija. Ono nije rešeno ni u ovoj godini, a skupe su te studije. Dakle, većina te dece koja su završila fakultete nema pare da sama upiše dalje, pa, onda, neki student prihvati da bude saradnik u nastavi, obično kada ga mentor kod koga će da radi disertaciju pozove da mu bude kao asistent, i uglavnom su to neke simbolične naknade. Mislim da se mora na pravi način iznaći finansiranje asistenata na fakultetima. Treba se vratiti u neka ranija vremena gde je bilo više asistenata nego nastavnika. Mi danas imamo na nekim predmetima ili katedrama samo profesore i to većina redovni, i docent je retkost, a asistenta nema ni u naznakama, tako da se to mora na malo bolji i drugačiji način rešiti. Vi u izmenama navodite da student doktorskih studijamože ostvariti naknadu troškova studiranja pod uslovima, na način koji utvrđuje ministar. To je činjenica, ali bi trebalo što pre da budu ti kriterijumi obelodanjeni prema fakultetima, da se zna šta će biti kriterijum, da će nekome ko je na doktorskim studijama biti plaćeno i da može biti saradnik u nastavi tri, odnosno šest godina, dok ne doktorira. Što se tiče ispita, predlažete da se povećaju ispitni rokovi na šest. Mislim da ćete se složiti da to bitno neće povećati broj položenih ispita, a može napraviti ozbiljan problem samim tim što vi niste definisali u ovom predlogu koji su to ispitni rokovi, kao što ste u prethodnom predlogu zakona definisali. I znamo da je to pet redovnih, a ispitni rok može biti po okončanju nastave tog predmeta. Prema tome, onaj predmet koji je slušan do 15. januara može se polagati u januarsko-februarskom, martu, aprilu, maju i junu, eventualno julu, septembru itd. Dakle, ograničen je broj rokova. Znamo da u toku nastave svako uvođenje ispitnog roka remeti nastavu te nedelje ili nema nastave, nema vežbi, što onda ne može obezbediti onih 15 nedelja nastave. Dobro je da ste precizirali da je 10. oktobar dan "d" za završetak ispita, ali znamo da mnogi fakulteti imaju i ''oktobar dva'', to se produžava do kraja oktobra i onda nastava počinje u novembru mesecu. Možda je trebalo da definišete, da li je to julski rok, možda do 15-20 jula, iako su u julu upisi novih studenata i tu ima mnogo posla, ili će to biti ''april dva'', jer imamo maj mesec gde se praznuje nedelju dana itd. Trebalo je da to vi da precizirate, a ne da ostavljate fakultetima da sami odlučuju, jer će moći to da se uvede, ali taj šesti ispitni rok će remetiti nastavu. Ceneći da i moj kolega treba još nešto da kaže, želim da kažem nešto o izjednačavanju rokova za odbranu doktorske disertacije, onih koji imaju magistraturu i doktorske studije. Vi ste ovde u izmenama naveli da je rok za završetak doktorata onih koji su upisali doktorske studije školska 2014-2015. godina, za magistre 2015-2016. godina. Mislim da ste pogrešili, trebalo je da se izjednači taj rok ili da skratite magistrima ili da produžite ovima na doktorskim studijima. Onaj ko je na doktorskim studijima, on treba da polaže ispite i treba da uradi doktorat. Onaj koji ima magistraturu, on samo ima doktorsku disertaciju, a ima godinu dana duže. Razmislite o tome, ja predlažem da se produži onima koji su na doktorskim studijima da bude rok 2015-2016, kao što je dato za magistre i da se onda podvuče crta, da se zna da se mora poštovati zakon. Na kraju, svakako podržavamo ovo povećanje norme, tj. utvrđivanje norme od 48 ESPB bodova za 2009-2010. školsku godinu i za 2010-2011. školsku godinu. To će omogućiti studentima da se stabilizuju u ovoj reformi, ali mislim da reforma mora podrazumevati smanjenje broja predmeta, jer je većina fakulteta u odnosu na neka prethodna vremena uvećalo broj predmeta za 50, pa čak i za 100%. Nelogično je, na mom fakultetu, kad sam ja završavao, bilo je 34 ispita, a sada je to, maltene, blizu 60 ispita. To nije reforma, povećavati broj ispita. Izvođenje praktične nastave na nekim fakultetima je dovedeno u problem tranzicijom i transformacijom da nema više društvenih farmi, društvenih poljoprivrednih gazdinstava, naročito u oblasti biotehničkih nauka. Na kraju, uključenje mladih istraživača u naučnoistraživački rad i doktoranata, onih koji su na doktorskim studijama, oni moraju biti uključeni u projekte. Imamo, sad, od 1. januara novi istraživački ciklus. Trebalo bi da ti mladi ljudi budu maksimalno uključeni. Visina njihovih zarada je jako simbolična, trebalo bi razmišljati o povećanju i rešavanju drugih egzistencijalnih pitanja. Samo na taj način možemo zadržati mlade ljude na fakultetima, u institutima i zaustaviti ovaj odliv mladih mozgova. Svi znamo koliko je otišlo mladih ljudi i to najboljih studenata u inostranstvo da rade i da se školuju. Evo toliko, hvala. [[Aplauz]]
Reč ima poslanik Milisav Petronijević.
Poštovana predsednice, poštovani gospodine ministre, predstavnici Ministarstva, dame i gospodo narodni poslanici, moje kolege iz poslaničke grupe su već dale jasnu podršku Predlogu ovog zakona i iznele argumentaciju zašto ga treba podržati. Meni je za ovo kratko vremena što je preostalo, ostalo da istaknem još tri pitanja. Pre toga želim da ukažem na sledeće. Godine 2005. kada je donet Zakon o visokom obrazovanju, kada je označen početak reforme visokog obrazovanja, kada su utvrđeni ciljevi u toj oblasti, želim da kažem da je Predlog ovog zakona o izmenama i dopunama Zakona u stvari na tom tragu. Zašto? Ciljevi koji su utvrđeni, to je neko ''barjače'' koje je pobodeno negde na nekom mestu kome se teži, kome se ide. Upravo ovaj predlog zakona je još jedan korak ka tom, korak koji je praksa, odnosno koji je život nametnuo i u tom smislu oni su ponudili predlog ovih izmena i dopuna. Dobro je što je tako, jer zakon ne dira u sistem visokog obrazovanja. Dobro je što je to tako, jer sistem visokog obrazovanja je stariji od svake vlade, pa i od moje. Samo ću još pojasniti i dodati argumentaciju oko tri pitanja. Prvo pitanje se odnosi na kvalitet obrazovanja. Onaj koji treba najviše da brine o tome, vrhovno stručno telo je Nacionalni savet za visoko obrazovanje. Predlagač nudi rešenje kojim povećava reprezentativnost tog saveta, uključuje, što je po nama dobro, i institute kao sastavni deo visokog obrazovanja, dajući mogućnost da i naučni savetnici budu ti koji mogu biti birani i, naravno, ovog puta uključuje studente kao ravnopravne članove saveta po pitanjima koja su od interesa za studente. Mislim da to zaslužuje apsolutnu podršku. Drugo što želim da istaknem, to je kada se govori o studentima. Oni su ipak centar zbivanja. U ciljevima visokog obrazovanja jedan od ciljeva je u stvari uključivanje studenata u proces visokog obrazovanja kao partnera. Mislim da su ovde dosta uvažene, što je dobro, potrebe studenata, a ja ću samo navesti koje su, tri-četiri primera. Prvo, što sam već rekao, uključivanje studenata kao ravnopravnih članova Nacionalnog saveta. Drugo, mislim da je jedna od najvećih vrednosti, što se vrlo jasno deklarisao predlagač, da država finansira one koji su uspešni. Da li je budžetski, da li je samofinansirajući, to više nije bitno, bitno je da li je on dobar student, odnosno uspešan. Zato je tu stavljena mogućnost da se upisuju svi oni koji imaju 60 bodova, ukoliko ulaze u tu kvotu, bez obzira da li je bio budžetski ili nije bio. Mislim da je to jedna od najvećih prednosti. Naravno, podržavamo apsolutno i ovo što se u ovom periodu i uslovima sprovođenja reforme i teške ekonomske krize daje mogućnost studentima još dve godine da mogu da se upišu kao budžetski i sa 48 bodova, a povećano je i broj ispitnih rokova na šest ispitnih rokova. Ono što je, takođe, važno, važno je za nas socijaliste, jer kad se govori o ovoj temi sve me podseća na onu rečenicu – svi smo mi pomalo socijalisti, važno je što Ministarstvo preuzima odgovornost kada je u pitanju visina školarine. Ostaje da ih fakulteti utvrđuju, ali po prethodno pribavljenom mišljenju Ministarstva. Šta to znači po našem mišljenju? Da Ministarstvo preuzima odgovornost u tom smislu da ona bude realna, objektivna, da bude i ekonomski održiva, ali isto tako, što je važno, socijalno izdrživa. Onda ona ima smisla i mi tu dajemo punu podršku u ovom predlogu. Dotičem treće pitanje – sredstva. Jedan je od retkih zakona koji traži povećanje sredstava na nekoliko mesta, ali i kaže – neće budžet biti opterećen, ne traže se dodatna sredstva, nego na teret sadašnjih sredstava Ministarstva. To je za punu pohvalu, počev od onih članova Nacionalnog saveta i konferencija, finansiranja rada, konferencija univerzitetskih, akademskih, studentskih konferencija itd. Mislim da je to za apsolutnu pohvalu. Jesu veća sredstva, ali ne veći budžet, nego na teret Ministarstva. Na kraju, želim da dam dva konkretna predloga. Gospodine ministre, polazim od toga da vas znam dugo, znam da niste sujetni, znam da veoma uvažavate parlament i znam da vam je sasvim svejedno ko predlaže, a mnogo važnije šta predlaže. Pozivam vas da dobro obratite pažnju na sve amandmane koji su podneti, da ih iz tog ugla posmatrate i uvažite sve one koje možete, koji jesu na ovom pravcu, jer nam je stalo da taj zakon ima što veću podršku. Još nešto, molim vas, pogledajte još jednom principe obrazovanja. Ukinuli ste tamo jednu tačku koja govori o evropskim i nacionalnim tradicijama i uveli drugu koja govori o vrednostima kulturnog nasleđa.Molim vas da bude jedno i drugo. Sasvim na kraju, molim vas, da ne budu drugi veći socijalisti od nas, neka država preuzme obavezu finansiranja svih studenata master i doktorskih studija. Hvala. [[Aplauz.]]
Zahvaljujem, gospodine Petronijeviću. Dajem reč Aleksandru Martinoviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, pre nego što kažem nešto o izmenama Zakona o visokom obrazovanju, dozvolite mi samo jednu malu digresiju. Pre nekoliko trenutaka u Haškom tribunalu saopštena je presuda sedmorici oficira Vojske Republike Srpske. Dva oficira dobila su doživotnu kaznu zatvora, a pet oficira je dobilo ukupno 89 godina zatvora, zbog navodnog učestvovanja u genocidu u Srebrenici. To su, poštovani građani Republike Srbije, prvi gorki plodovi Deklaracije koju je usvojila Narodna skupština Republike Srbije, koja je preuzela odgovornost na Republiku Srbiju za nešto što se u Srebrenici nije dogodilo. Možemo da očekujemo i u narednom periodu da će biti sličnih odluka, vrlo nepovoljnih i po Republiku Srbiju i po Republiku Srpsku.
Htela bih da vas zamolim da se vratite dnevnom redu.
Evo, gospođo Đukić-Dejanović, vraćam se na temu. Poštovani gospodine ministre, mislim da je vama poznato da je koncept visokog obrazovanja, koji je usvojen Zakonom o visokom obrazovanju 2005. godine, u stvari koncept visokog obrazovanja koji postoji na američkim privatnim fakultetima. U junu 1999. godine održana je ta čuvena sednica, odnosno čuveni sastanak ministara obrazovanja EU. Kao plod tog sastanka donet je jedan dokument koji sada u Republici Srbiji, kada je u pitanju oblast visokog obrazovanja ima, maltene, status svete knjige, a to je famozna Bolonjska deklaracija. Na osnovu tih principa iz Bolonjske deklaracije, 2005. godine Narodna skupština je donela Zakon o visokom obrazovanju, pri čemu, mnoga rešenja koja su sadržana u Zakonu o visokom obrazovanju ni direktno ni indirektno, uopšte nisu pomenuta, niti su tretirana Bolonjskom deklaracijom. Mnogo toga što danas postoji u sistemu visokog obrazovanja Republike Srbije nema direktne veze sa principima sadržanim u Bolonjskoj deklaraciji, ali je postalo moderno svaku novinu, pa bila ona pozitivna ili negativna, u sistemu visokog obrazovanja Republike Srbije nazivati ''bolonjskom'' novinom. Kao što je rekao moj uvaženi kolega Goran Mihajlović, kada se saberu i oduzmu svi rezultati ove reforme našeg univerziteta od 2005. godine, može da se izvuče jedan jedini zaključak, a to je da su sve te reforme donele više štete neko koristi. Što se tiče izmena i dopuna Zakona o visokom obrazovanju o kojima danas govorimo, neshvatljivo je da se menja formulacija u članu 4. Zakona o visokom obrazovanju, pa se kaže da je jedan od principa visokog obrazovanja – uvažavanje humanističkih i demokratskih univerzalnih vrednosti kulturnog nasleđa. Smatramo da je bila mnogo bolja prethodna formulacija, a to je, uvažavanje humanističkih i demokratskih vrednosti evropske i nacionalne tradicije. Nemojte da zaboravite, gospodine ministre, donosimo Zakon o visokom obrazovanju Republike Srbije. Neophodno je u zakonu precizirati da se radi o humanističkim tradicijama, pre svega nacionalnim i pre svega evropskim, jer je srpski narod bio i ostao evropski narod, a njegova kultura i njegovo kulturno nasleđe sastavni deo evropske tradicije i evropskog kulturnog nasleđa. Ono što je, takođe, problematično u izmenama Zakona o visokom obrazovanju jeste član 16. Sada u izvesnoj meri liberalizujete broj nastavnika koji je potreban da bi jedna visokoškolska ustanova mogla da radi. Do sada je postojao princip, u dosadašnjem Zakonu o visokom obrazovanju, da visokoškolska ustanova može da funkcioniše ako ima nastavnike koji rade 70% radnog vremena u odnosu na broj predmeta na toj visokoškolskoj ustanovi. Sada se taj princip menja, pa se kaže da visokoškolska ustanova ispunjava zakonom propisane uslove ako ima nastavnike u radnom odnosu sa punim radnim vremenom za izvođenje najmanje 70% časova aktivne nastave na studijskom programu. Do sada je traženo u odnosu na ukupan broj predmeta, a sada se insistira na aktivnoj nastavi na studijskom programu. Šta u praksi ova odredba može da izazove? Može da dovede do toga da pojedine visokoškolske ustanove imaju skandalozno mali broj nastavnika, da imaju manji broj nastavnika, recimo, nego u nekoj osnovnoj ili srednjoj školi. Možda bi bilo dobro, gospodine ministre, da razmislite da se zakonom precizira fiksni broj, minimalni fiksni broj nastavnika koji jedna visokoškolska ustanova mora da ima zaposlenih sa punim radnim vremenom, da nam se ne desi da imamo visokoškolske ustanove sa pet, tri, sedam nastavnika. Onda se u velikoj meri dovodi u pitanje kredibilitet nastavnog procesa na jednoj takvoj visokoškolskoj ustanovi. Takođe, bilo bi dobro, gospodine ministre, da razmislite o nečemu što postoji u EU. Radi se o jednoj direktivi Evropskog parlamenta iz 2005. godine, koja nalaže nacionalnim zakonodavstvima članicama EU da donesu zakon o takozvanim regulisanim profesijama. O čemu se radi? Kada su u pitanju pojedine nauke, države članice EU za visokoškolske ustanove koje obrazuju kadrove iz tih naučnih oblasti propisuju strože uslove za izvođenje nastave, nego kada su u pitanju neke druge naučne oblasti, konkretno, u EU propisuju se stroži uslovi za rad visokoškolskih ustanova iz oblasti, recimo, pravnih nauka, pedagogije i medicine. U Republici Srbiji po ovom zakonu i po postojećem zakonu iz 2005. godine sve visokoškolske ustanove su izjednačene u pogledu uslova koje moraju da ispunjavaju, bez obzira na to kojom naučnom delatnošću, odnosno iz kojih oblasti školuju kadrove. Imate jedan drugi slučaj, recimo, u SAD. I tamo postoje privatni fakulteti, postoje privatni pravni fakulteti, ali ne možete da budete upisani u imenik Američke advokatske komore ako niste završili nekoliko najprestižnijih, pre svega, državnih pravnih fakulteta. Vi sada završite koji god hoćete, ali ako hoćete da budete advokat u SAD morate da završite tačno određeni fakultet. Bilo bi dobro, gospodine ministre, da usvojite takvu pozitivnu praksu koja postoji i u EU i SAD. Naročito je to važno kada je u pitanju medicina. Nemojte da nam se desi da školujemo ljude koji će formalno biti lekari, koji će formalno imati diplomu da su završili neki medicinski fakultet, a koji sutra neće znati gde je bubreg a gde je slepo crevo. Sve ovo može da se ispravi, i greške u suđenju, i greške u procesu obrazovanja dece itd, ali te greške lekara teško mogu da se isprave i vrlo često te lekarske greške mogu da imaju kobne posledice. Ako ste primetili u poslednjih nekoliko godina, te lekarske greške su, nažalost, sve češće u Republici Srbiji. Neću da kažem da je to posledica samo obrazovnog procesa. Imamo dobre medicinske fakultete. Verovatno da postoje i neki drugi dobri razlozi, ali se plašim da će tih lekarskih grešaka biti mnogo više, budemo li imali hiperprodukciju, recimo, lekara koji će završavati medicinske nauke po kojekakvim privatnim fakultetima. Sutra da im dođete u ruke, možete samo da molite Boga da izađete živi iz te njihove ordinacije. Bilo bi dobro da porazmislite o usvajanju te direktive Evropskog parlamenta i u pravni sistem Republike Srbije. Zbog nedostatka vremena, teško je elaborirati sve nedostatke postojećih izmena i dopuna Zakona o visokom obrazovanju. Samo jedan mali detalj – kada je u pitanju davanje zvanja profesora emeritusa, ono što može da se desi sada pri ovom rešenju koje je usvojeno u izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju jeste sledeće: čovek, istaknuti profesor, nastavnik, naučni radnik, godinama radi na jednom fakultetu ili na nekom institutu i zaista podigne ugled te visokoškolske ustanove i postane poznat u naučnim krugovima i u Republici Srbiji i van Republike Srbije, možda godinu dana pre penzionisanja zaposli se na nekom, recimo, privatnom fakultetu. Sada taj privatni fakultet polaže pravo na to da takvog čoveka proglasi profesorom emeritusom i praktično, kapitalizuje ceo nastavni i naučni rad tog čoveka koji se desio i koji se ostvario u nekoj drugoj visokoškolskoj ustanovi, po pravilu, državnoj. Mislimo da to nije pravično rešenje. Mora da se propiše da taj koji se imenuje, odnosno proglašava za profesora emeritusa, mora da radi određeni broj godina u ustanovi koja ga proglašava profesorom emeritusom, da se ne bi desilo da neki novokomponovani privatni fakultet kaže – evo, imamo profesora emeritusa. To što je on 40-50 godina radio na nekom prestižnom državnom fakultetu, to više uopšte nije bitno. Sada, oni njega prisvajaju i kažu – evo kakve kadrove mi imamo. Time, naravno, studenti, naučna javnost može da se dovede u zabludu. Ono što je, takođe, jedan problem, kada su u pitanju asistenti, predlažete sledeće – visokoškolska ustanova bira u zvanje asistenta studenta doktorskih studija koji je prethodne nivoe studija završio sa ukupnom prosečnom ocenom najmanje osam i koji pokazuje smisao za nastavni rad. Onda, menjate stav 2 – pod uslovom iz stava 1. ovog člana, visokoškolska ustanova može izabrati u zvanje asistenta i magistra nauka, odnosno magistra umetnosti kome je prihvaćena tema doktorske disertacije. To je, u stvari, jedan te isti slučaj. Onaj kome je prihvaćena tema doktorske disertacije, a koji je prethodno stekao akademski stepen magistra nauka, on je student doktorskih studija. Nema potrebe razdvajati ova dva slučaja, zato što se radi o potpuno istovetnoj situaciji. Kada su u pitanju ispiti, u članu 90. kažete – ispit je jedinstven i polaže se usmeno, pismeno, odnosno praktično. Ovo u praksi može da dovede do različitih tumačenja. Da li to znači da će se ispiti polagati samo usmeno, samo pismeno ili samo praktično? Ili, pak, fakultet može da bira, pa da kaže – polagaće se i usmeno i pismeno i praktično? Ove zapete između ovih reči: "usmeno, pismeno, odnosno praktično", u praksi zaista mogu da dovedu do različitih tumačenja. Sve u svemu, gospodine ministre, zbog nedostatka vremena, ono što može da se kaže jeste sledeće – reforma koja je uvedena, odnosno koja se sprovodi u Republici Srbiji od 2005. godine, u praksi je dovela do sledećeg: sada imamo jednu inflaciju visokoškolskih ustanova u Srbiji. Zaista nemam ništa protiv privatnih fakulteta, odnosno protiv privatnih univerziteta. Ali, činjenica je, i vi to dobro znate, gospodine ministre, da je kvalitet nastave, da su kriterijumi za polaganje ispita na pojedinim privatnim visokoškolskim ustanovama skandalozno niski. Mene ne može niko da ubedi da student može u jednom ispitnom roku da položi 10 ispita i da gotovo iz svih ispita dobije najvišu ispitnu ocenu. Imamo pametne i talentovane dece, vredne dece, ali u praksi je vrlo teško da neko može zaista da ima taj stepen znanja i taj stepen intelektualnih sposobnosti da u jednom ispitnom roku položi 10 ispita. Takođe, morate da vodite računa, gospodine ministre, da država mora i da planira koji joj je broj kadrova potreban u nekom vremenskom intervalu. Sada imamo opet jednu inflaciju fakulteta koji maltene školuju istu vrstu kadrova. Imate ih svuda, u Beogradu, u Novom Sadu, Kragujevcu, u Nišu, a ima ih i po manjim mestima. Sada su svi neki pravnici, sada su svi neki stručnjaci za administraciju, sada su svi neki eksperti za bankarstvo, za menadžment. Postavlja se pitanje – gde će ta deca sutra da rade? Znate, nije suština samo u tome da nekome formalno date diplomu da je završio fakultet. Sutra će taj mladi čovek negde morati da radi. Nažalost, čini mi se da nema mesta u Republici Srbiji za toliki broj kadrova, u suštini, iz istovetnih oblasti. Nemamo gde da zaposlimo tolike eksperte za državnu administraciju, za konsalting, za menadžment? Gde će ti ljudi da rade? Sutra ćete imati problem. On će reći, ja sam završio fakultet, uložio svoje godine, novac, ja ili moji roditelji, uopšte nije bitno. Očekujem sada od države da mi da posao. Gde će ti ljudi da rade? Država teško može svima da garantuje radna mesta. Jedan deo te dece sigurno ima bogate roditelje koji će moći da im obezbede radna mesta u njihovim privatnim kompanijama. Ali, siguran sam da je većina tih mladih ljudi bez bogatih roditelja. Tražiće od države da im obezbedi radna mesta. Država će teško u tome uspeti. S druge strane, postoji, gospodine ministre, jedan problem za koji mislim da ste i vi potpuno svesni. Imamo u Republici Srbiji fakultete koji školuju ljude za neke obrazovne profile koji su potpuno veštački. Do pre izvesnog vremena imali ste u Novom Sadu jedan fakultet koji se zvao, verovali ili ne – Direktorski fakultet. Promenjen mu je naziv i više se ne zove tako. U suštini, školuje tu vrstu kadrova. Zaista me sada živo zanima kakvo zvanje dobija student koji završi Direktorski fakultet? Šta, diplomirani direktor?! To znači da taj čovek ništa drugo u životu ne može da radi jer iz njegovog obrazovnog profila proizilazi da jedino ono što on može da radi jeste da bude direktor. To je besmisleno. To je smešno. To je skandalozno. Nažalost, to se dešava u Republici Srbiji. Zaista su neizjednačeni kriterijumi i za državne i za privatne fakultete. Potpuno su srozali nivo visokoškolskog obrazovanja u Republici Srbiji. Ima kvalitetnih, ima renomiranih privatnih visokoškolskih ustanova u Republici Srbiji, zaista ih ima. Ali, da ima i ovih drugih koji su samo po formi visokoškolske ustanove, a u praksi, kriterijumi su niži nego u srednjim školama, to je činjenica, gospodine ministre, sa kojom vaše ministarstvo mora da se suoči. Ne smete da gledate u postupku akreditacija samo da li visokoškolska ustanova formalno ispunjava uslove za akreditaciju, da li ima dovoljan broj nastavnika, dovoljan broj prostora, dovoljan broj kompjutera itd, dovoljan broj studijskih programa, to je sve forma. Morate da kontrolišete kvalitet nastave na visokoškolskim ustanovama. Nemojte da nam se desi ono što nam se sada dešava, da školujemo poluobrazovane, poluintelektualce. Ti ljudi sutra neće vredeti ničemu, niti će moći da rade u državnim organima, ni u privredi, ni u privatnim kompanijama. Neće biti ni dobri pravnici, ni dobri ekonomisti, ni dobri lekari. Sa takvim ljudima imaćemo samo problem. Ti ljudi će da žive u lažnom uverenju da su intelektualci, da nešto znaju, a u stvari nivo njihovog znanja vrlo često će biti niži nego kod nekog dobrog đaka koji je završio sa uspehom gimnaziju, ali, nažalost, nema para da studira. To su sve problemi, gospodine ministre, sa kojima vaše ministarstvo mora da se suoči. Nemojte da brzate u reformama visokog obrazovanja. Ono što je utisak Srpske radikalne stranke to je da se u Zakonu o visokom obrazovanju, i u ovom izmenjenom zakonu o visokom obrazovanju, iz EU recipirana neka rešenja koja nisu dobra. A ono što je dobro, to je ostavljeno po strani. Na kraju, imajte u vidu, gospodine ministre, dobri fakulteti u EU, sa viševekovnom tradicijom, nisu navrat-nanos prihvatali sve što im se nudilo pod firmom Bolonjske deklaracije, nego su vodili računa da uzmu samo ono što može da unapredi kvalitet nastavnog procesa. Kod nas nema nikakvih kriterijuma, što god nekome padne na pamet, pri tome ne mislim na vas, gospodine ministre, od raznih eksperata za visoko obrazovanje to se proglašava ''bolonjskim principom'', mora da se unese u zakon. Kakve su praktične posledice – o tome niko ne razmišlja. [[Aplauz]]
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Pejčić. Izvolite.
Zahvaljujem gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženo predsedništvo, ministre, predstavnici Vlade, danas je na dnevnom redu Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Ono što je karakteristično, pridružiću se kritikama mojih kolega, gospodina Šamija i gospođe Milice Vojić-Marković, da smo izuzetno kasno dobili ovaj predlog zakona i da je to loša praksa, ali je dobra praksa, gospodine ministre, što ste vi posetili naš poslanički klub i sa svojom stručnom ekipom elaborirali i obrazložili suštinu tog zakona. Inače, suština prihvatanja ovog zakona jeste da promenimo klimu obrazovanja i samog visokog obrazovanja, kako bi se stvorila neka druga atmosfera. I sami znamo da obrazovanje počinje od predškolskog doba, tokom celog zrelog doba, pa ako hoćete i tokom celog života. Zato je pred nama velika uloga kakve ćemo zakonske pretpostavke ostaviti našim pokoljenjima, našim sadašnjim studentima, njihovim nastavnicima. Još je sam Kant govorio da su za jedno perspektivno društvo potrebni, pre svega, obrazovani ljudi, mudri ljudi, ljudi koji će znati da povedu demokratsko društvo ka nekoj perspektivi. Postavlja se logično pitanje – da li je Srbija jedno takvo društvo ili je zemlja apsurda i paradoksa? U ovom trenutku u Srbiji ima, po nekim statističkim podacima, 6,5% akademskih građana. To je govori da nam dva puta više fali visoko i više obrazovanih kadrova za neki rad naše buduće ekonomije. Srbija u ovom trenutku ima sedam državnih univerziteta i 87 fakulteta na kojima se školuje 190 studenata. Imamo devet privatnih univerziteta i 53 fakulteta na kojima se školuje još 30 studenata i to je ukupno 220 studenata. Po nekim svetskim kriterijumima na jedan milion stanovnika dolazi jedan univerzitet. Srbija ne ispunjava te uslove, ali se bojim da će nas zahvatiti rumunski sindrom; Rumuni su otvorili veliki broj privatnih fakulteta i posle određenog vremena, zbog nedostatka stručnog kadra, zbog loše nastave, zatvorili su te fakultete. Da objasnimo građanima zbog čega se otvaraju ti privatni fakulteti. Veliki je profit otvoriti privatni fakultet. Ako na jednom privatnom fakultetu imate hiljadu studenata i oni plaćaju prosečnu školarinu 1.000 evra, to je milion evra godišnje. Određeni broj sredstava odlazi na očuvanje zgrade, plaćanje nastavnika, tako da veća svota ostaje upravo osnivaču fakulteta. S tim u vezi treba postaviti pitanje akreditacije privatnih univerziteta. Ono što mi želimo ovde sa vama da podelimo, to je da su predstavnici koji sede u KONUSU članovi koji su iz fakulteta koji nisu akreditovani, a učestvuju u akreditaciji određenih fakulteta i univerziteta. Gospodine ministre, čuli smo da ćemo dobiti ''tajkunski most'',pa se bojim da ćemo ubuduće imati i tajkunski univerzitet. To je i te kako pogubno za Srbiju. Takođe, moramo napomenuti, gospodine ministre, da je Srbija na 132 visokom mestu po broju odliva mozgova, to su najviše studenti koji nisu mogli da nađu posao u Srbiji, adekvatan posao ili posao u struci. Iz Srbije najviše odlaze studenti sa državnih univerziteta. Preko 90% studenata sa državnih univerziteta odlazi put Evrope, Amerike itd. Kada je reč o zakonu, sami ste spomenuli da je na ovom zakonu radila komisija sastavljena od uglednih ljudi, akademskih građana. Učestvovali su u tome i studenti. Nama je drago što ste prihvatili našu ideju, gospodine ministre, iz prethodnog našeg nacrta zakona o visokom obrazovanju, gde su svi studenti ravnopravni. Ono gde se ogledaju naše zamerke to je pre svega oko biranja Nacionalnog saveta visokog obrazovanja. O tome je pričao uvaženi kolega prof. Zoran Šami i ja ću napomenuti. Mislimo da je sedam predstavnika Vlade i te kako mnogo. To je jedna trećina budućeg saveta. S obzirom na to da je to jedan kontrolni paket, a pričamo o autonomnosti fakulteta, mislim da je broj i te kako veliki i da taj broj treba smanjiti. Druga stvar, tražili smo, takođe, pošto Skupština bira taj nacionalni savet, da se predloži 50% više kandidata kako bi ih birali, a ne glasali za njih, jer može doći do konfuzije u samoj vladajućoj većini, da se ne dogovorite oko nekog kandidata i da ne prođu jedan do dva kandidata, onda Savet ne radi punim kapacitetom. To je sugestija koju smo podneli u vidu amandmana. Nadam se da ćete je razmotriti i da ćete je prihvatiti. Možda naša najveća zamerka, gospodine ministre, jeste to da smo mi pre nekoliko meseci ovde usvojili Statut Vojvodine, tj. vladajuća većina je usvojila Statut Vojvodine i prenela određene nadležnosti iz oblasti prosvete AP Vojvodini. Vi i dalje činite ustupke AP Vojvodini. Nama je izuzetno žao što se to dešava, jer, faktički, u nekom drugom periodu mi ćemo imati paralelni sistem školstva. Na kraju, pošto bih završio, gospodine ministre, efekte ovog novog predloga zakona daće pre svega akademska javnost, a ono što treba da čujemo to je glas studenata koji će dati pozitivne i negativne kritike u vezi ovog nacrta zakona. Zahvaljujem. [[Aplauz]]
Reč ima narodni poslanik Nikola Žutić.
Poštovana gospodo poslanici, uvaženi gospodine ministre, prof. dr Zoran Šami je s pravom ukazao na izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju, da nije politički zakon, ali da ipak ima dva člana koji u sebi imaju elemente političkog. To je član koji govori o dodatnom prenošenju nadležnosti na Vojvodinu i član koji govori o sastavu Nacionalnog saveta, to je njegova opaska na odredbu da Vlada bira trećinu članova Saveta. Na razmišljanje kolege Šamija dodao bih i moje zapažanje da postoji jedan član, bolje rečeno famozna tačka 5) koja ima u sebi ideološku karakteristiku, odnosno ideološko-nacionalnu, a i u krajnjoj konsekvenci ideološko-političku, jer može da proizvede nepoželjne nacionalno-državne ili političko-državne posledice. Izmena tačke 5) zaslužuje da se dodatno razmatra, jer će ona, kao što sam ranije isticao, izazvati kobne posledice po opstanak nacionalnog i tradicionalnog, ali i tradicionalno-evropskog u prosvetnom sistemu Srbije. Famoznu tačku 5) člana 4. pominjao sam i ranije, u prepisci sa gospodinom ministrom Obradovićem, prilikom postavljanja poslaničkog pitanja o anacionalnom delovanju na pojedinim fakultetima u Srbiji, s naglaskom na Pravni fakultet "Union", to se, koliko se sećam, desilo u maju 2009. godine. Zbog javnosti hoću ponovo da istaknem neke nove momente vezane za pomenuti član i spornu tačku. Naime, u svom izdvojenom mišljenju govorio sam da nova formulacija člana 1. Predloga zakona ide ka dodatnoj globalizaciji visokog obrazovanja i da ona očito prestavlja dodatno usklađivanje sa antievropskim ''bolonjskim'' modelom studiranja, koji ukida tradicionalne, pedagoške, naučne vrednosti, odnosno govorio sam da se takvom formulacijom ne ugrožava samo nacionalna, prosvetna i šira kulturna tradicija već i stara evropska univerzitetska tradicija. Srpska nacionalna prosveta je naročito na udaru takozvanih novih univerzalnih vrednosti od vremena ''petooktobarskih'' političkih promena. Na udaru su humanističke nauke, naročito istorija, književnost i lingvistika. Na posebnom udaru su bili udžbenici istorije, koji su na egzaktan naučni način revidirali istoriografiju crvenog pobednika i istinitim činjenicama pobijali nametnute falsifikovane istorijske stereotipe. Smatram da treba zaštiti tradicionalne, prosvetne, kulturne i verske vrednosti od antievropskih neoliberalnih kretanja. Takva ideologija ide upravo u antievropskom pravcu negiranja suštinskih, evropskih, moralnih, nacionalnih, kulturnih i verskih vrednosti. Ona razara tradicionalne crkve i verske organizacije, razara tradicionalne narode iz kojih stvara nove evropske nacije, stvara subkulturu tobožnjeg avangardnog, modernističkog, novoevropskog, kulturnog značaja. Anacionalne vrednosti se često prezentiraju studentima srpskih univerziteta i prisutne su u nastavi nekolicine anacionalnih fakulteta. I, upravo se zbog njih pokušava izvršiti ova, po meni, ključna izmena tačke 5) člana 4. U ovom sam uzvišenom domu svojevremeno pominjao anacionalnu strategiju u radu nekolicine fakulteta i naročito anacionalnu i neoliberalnu strategiju Pravnog fakulteta Univerziteta ''Union''. Svojevremeno sam vam, gospodine ministre, postavio pitanje – kako je moguće da Pravni fakultet Univerziteta ''Union'', kao anacionalna prava institucija, koja uništava tradicionalnu srpsku pravnu nauku, legalno deluje u državi Srbiji? Odgovoreno mi je da ta prosvetno-naučna institucija obavlja delatnost u skladu sa zakonom, zagarantovanim principom akademskih sloboda, pod kojim se, u skladu sa članom 5. Zakona, podrazumeva sloboda naučnoistraživačkog rada i umetničkog stvaralaštva, uključujući slobodu istraživanja, javnog predstavljanja naučnih rezultata i umetničkih dostignuća, sloboda izbora metoda, interpretacije nastavnih sadržaja i sloboda izbora studijskih programa. Dakle, pod principom akademskih sloboda, Zakon o visokom obrazovanju iz 2005. godine ne predviđa slobodno, bolje reći, neodgovorno ugrožavanje državnog i nacionalnog temelja, tradicionalne nauke, tradicionalnog morala. Po mom mišljenju, nekontrolisane akademske slobode mogu doprinositi anarhiji u društvu. Zato je neophodna i povremena intervencija državne uprave, odnosno nadležnog ministra, koji u svom resoru treba da predstavlja najveći državni autoritet, a koji se, postiže, u stvari, da podsetim, strogim pridržavanjem državnih zakona. Ministri bi trebalo da budu isključivo rukovođeni interesima službe, interesima državnog opstanka. Prosvetni rad može, naročito kod mladih ljudi, da razvija patriotski osećaj, koji preko nacionalnog vaspitanja jača državno i nacionalno jedinstvo. Ova država kao da je zaboravila elementarni nacionalno-prosvetni rad pred naletom univerzalnih neoliberalnih stremljenja. Takozvane akademske slobode u smislu potpune nacionalne i državotvorne neodgovornosti, u potpunosti će se ostvariti izmenom postojeće formulacije iz tačke 5) Zakona o visokom obrazovanju 2005. godine. Prilikom postavljanja ovog pomenutog poslaničkog pitanja iz maja 2009. godine, u Skupštini sam istakao da pomenuti član zakona, koji govori o principima visokog obrazovanja, u tački 5) zahteva uvažavanje humanističkih i demokratskih vrednosti evropske i nacionalne tradicije. Ta tačka u zakonu, nažalost, nije detaljnije obrazložena. Upravo neuvažavanje nacionalne tradicije, kako sam istakao u svom tadašnjem poslaničkom pitanju, sprovodi već pomenuti Pravni fakultet ''Union'' i još nekoliko fakulteta, kao, na primer, pojedini profesori Fakulteta političkih nauka, državnog pravnog fakulteta, pojedini profesori Filozofskog fakulteta u Beogradu i drugih. Gospodine ministre, u svojim prethodnim diskusijama konstatovao sam da je delovanje pomenutih fakulteta u suprotnosti sa pomenutom odredbom tačke 5) člana 4, koja zahteva da se delatnost visokog obrazovanja obavlja uz uvažavanje humanističkih i demokratskih vrednosti evropske i nacionalne tradicije. Očito je da je posle takvih mojih primedbi, ali i primedbi drugih poslanika, tačka 5) postojećom formulacijom nekome u državi počela smetati. Takozvane akademske slobode, u smislu potpune nacionalne i državotvorne neodgovornosti u univerzitetskoj praksi, u potpunosti će se ostvariti ukidanjem formulacije iz tačke 5) Zakona o visokom obrazovanju a prihvatanjem nove formulacije iz Predloga zakona o izmenama. Gospodine ministre, na kraju, posle brisanja ovakve formulacije tačke 5) Predlogom zakona o izmenama Zakona o visokom obrazovanju nama tradicionalistima, nacional-liberalima, poštovaocima tradicionalne Evrope, Evrope nacija, a protivnicima anacionalne Evrope regiona, izbićete i poslednji pravni argument vezano za uvažavanje humanističkih i demokratskih vrednosti evropske, a pogotovo nacionalne tradicije. Mi, tradicionalisti, nećemo imati, dakle, posle svega toga, pravni odnos u slučajevima kad budemo branili osnovnu nacionalnu i državnu politiku u prosveti. Hvala. [[Aplauz]]
Reč ima narodni poslanik Milan Knežević, izvolite. Imate još pet minuta.
Poštovana predsednice, poštovani ministre, dame i gospodo narodni poslanici, sada da se uklopim u ovih pet minuta i probaću da kažem o nekim segmentima o kojima moje kolege iz Poslaničkog kluba Napred Srbijo nisu rekle, da popunim taj deo i da u celini pokrijem ove izmene i dopune Zakona. Eto, mi, kao Srpska napredna stranka, isto imamo generalnu primedbu na ovu izmenu zakona, gde se sada tačka 5) formuliše na novi način, pri čemu se izbacuje iz prethodne definicije ''nacionalna tradicija'', tako da mislimo da je prethodno rešenje mnogo bolje. Ne treba da brišemo u ovim uslovima u visokom obrazovanju u našoj državi ovu kvalifikaciju ''nacionalne tradicije'', naravno, uz uvažavanje svih humanističkih i demokratskih vrednosti, koje, uopšte, postoje u društvu. Prema tome, saglasni smo da to treba da ostane. Što se tiče Nacionalnog saveta, takođe, imamo primedbu, jer smatramo da je nepotrebno povećan broj članova, sada se predlaže da ovo telo ima 21 člana. Vlada u obrazloženju kaže da ovo povećanje daje mnogo veći dignitet i stručnu kvalifikaciju Nacionalnog saveta. Isto i mi, kao stranka, imamo bojazan zbog ovog povećanja; kaže, Vlada predlaže šest članova, s tim da je jedan predstavnik AP Kosovo i Metohija, sa Univerziteta u Prištini sa sedištem u Kosovskoj Mitrovici, a jednog člana predlaže nadležni organ AP Vojvodine, to je sedmi, tako da od 21, sedam članova ima Vlada. To sigurno sada treba da jedan veći uticaj da, jednu nezavisnost Nacionalnog saveta i da smanji bojazan. Jer, ionako imamo primedbe odgovarajućih evropskih komisija da naš nacionalni savet nije dovoljno nezavisan. A, ako država finansira, daje novac, pogotovo za ove državne univerzitete i treba da ima uticaja, ali u smislu doktrinarnog, stručne kontrole kvaliteta, bez političke obojenosti. Ono što dodatno malo pobuđuje sumnju, a nisam video da je neko od prethodnih poslanika prokomentarisao, jeste da sada ovde u članu 14, a stari je član 52, Vlada kada određuje članove saveta visokoškolskih ustanova, čijije ona osnivač, u kriterijumima za imenovanje tih članova saveta kaže da ostaje samo jedan uslov da – član saveta ne može biti lice zaposleno u toj visokoškolskoj ustanovi ili organu uprave nadležnom za oblast obrazovanja. Sada se briše nekoliko elemenata, ranije je postojao kriterijum da ne može član saveta da bude lice koje je izabrano, postavljeno ili imenovano na funkciju u državnom organu, organu teritorijalne autonomije ili lokalne samouprave, ili izabrano u organ političke stranke. Da li brisanje ovih uslova podrazumeva, a sigurno podrazumeva, da će Vlada moći da imenuje i člana saveta visokoškolske ustanove koji pripada predsedništvu neke stranke. Mislim da treba svi da budemo saglasni da je obrazovanje i prosveta nešto i, rečeno je, što nije partijski segment i element. To su doktrinarni stavovi obrazovanja koji su univerzalni i tu, praktično, ne treba da bude političke obojenosti. Ali, ovi kriterijumi koji su ovde obrisani ostali su za Nacionalni savet. Čim se ovo briše kao kriterijum za imenovanje pobuđuje razmišljanje da će možda član saveta biti imenovan iz lokalne samouprave, iz neke političke stranke, što nije dobro. U istom ovom članu, ako je u školstvu ravnopravno, visokoškolske ustanove, bilo da su osnovane od strane države ili od strane privatnih lica, trebalo bi i za sastav saveta da bude uniformno rešenje. Ovde je samo stav da – broj članova i sastav saveta visokoškolske ustanove čiji osnivač nije Republika, uređuje se statutom visokoškolske ustanove. Lično mislimo da to nije dobro. Zašto? Može ta visokoškolska ustanova da kaže tri člana, što nije dobro. Samo još, na kraju, čuli ste mnogo kritika na račun privatnih fakulteta. Nepotrebno je. Treba ipak usvojiti osnovne principe kao i za državni. I na privatnom postoje tri zainteresovane strane … (Predsednik: Gospodine Kneževiću, privedite kraju.) …samo da završim: osnivač, studenti i zaposleni. Treba isti sastav (saveta) da bude i ovde. Neće biti ugrožena bilo kakva finansijska i vlasnička prava privatnih fakulteta. Time činimo korak ka suzbijanju nekog negativnog odnosa prema privatnim fakultetima. Hvala. [[Aplauz]]
Zahvaljujem. Narodni poslanik Marina Raguš ima reč. Izvolite.
Gospođo Đukić-Dejanović, gospodine ministre, dame i gospodo, ovde se postavlja suštinsko pitanje – čemu reforme visokog obrazovanja i školstva u Srbiji, ukoliko mi ne možemo da stavimo studenta na centralnu poziciju, kada je reč o edukativnom procesu? Nekoliko puta sam nailazila, gospodine ministre, na vaše izjave povodom svega ovoga što Ministarstvo pokušava da uradi, što je vredno pažnje i vredno svake pohvale, ali se, zaista, pridružujem ostalim kolegama kada govore o formalnim promenama, a ne suštinskim. Da li znate kako izgleda iznutra život jednog studenta? Dakle, on nema internu mobilnost i ne može da razmišlja o eksternoj mobilnosti. On ne može da unapredi znanja. On ima svakodnevne egzistencijalne probleme. Ono što je još problematičnije, studenti koji nemaju izvorna sredstva, a jesu stipendisti, njihove stipendije su oporezovane. Dakle, zaista se postavlja suštinsko pitanje – šta će nama reforme, ukoliko reforme kreću od onog poslednjeg stadijuma, a ne početnog? Dakle, mi definitivno samo obraćamo pažnju na formu, a ne na suštinu. Ako je suština da studentima treba da bude sve podređeno i da mi danas-sutra očekujemo da generacije koje izlaze sa univerziteta u Srbiji jesu u perspektivi intelektualna elita, onda je ova reforma zaista čist promašaj. Vi nemate dogovore među fakultetima kada je reč o ''bolonjskom procesu'' o internoj mobilnosti. Dakle, ukoliko jedan student hoće da postane stručnjak, recimo, na doktorskim studijama u određenoj oblasti, na primer, ljudskih prava, matični fakultet mu je možda filozofski, trebalo bi, naravno, da polaže neke ispite na pravnom fakultetu. On to ne može zato što ne postoji memorandum o sporazumevanju između dva fakulteta. On to ne može zato što se sapliće, nažalost, gospodine ministre, o birokratske probleme, o samostalne interpretacije fakulteta kako sprovoditi ''bolonjski proces''. Dakle, ukoliko student jeste centar pažnje Ministarstva prosvete, što jeste za svaku pohvalu, kažem vam da u stvarnom, realnom životu student uglavnom jeste žrtva pogrešnih interpretacija, loših studijskih programa, preopterećenih programa i vi na kraju imate nisku prolaznost, imate studente koji se najpre opredeljuju, ukoliko to mogu, za privatne univerzitete, zato što su tamo kriterijumi mnogo blaži, mnogo niži, ali u perspektivi, na kraju, imate mastere, doktore, dakle, pripadnike prave intelektualne elite u perspektivi srpskog društva koji, nažalost, na kraju ne mogu ni da ostvare svoj radno-pravni status u okviru institucija ovog sistema. Recite mi – ko je, sa kog profila, da li Ministarstvo uopšte ima podatak koliko se studenata zapošljava u svojoj oblasti? Koliko studenata sa našeg univerziteta može da odgovori kriterijumima, recimo, razvijenih evropskih i svetskih univerziteta? Recite mi – da li Nacionalna služba zapošljavanja prepoznaje status master? Da li se raspisuje konkurs, recimo, za mastera u određenoj oblasti? Recite mi – na koji način se ostvaruje interna ili eksterna mobilnost, kada mi imamo slučaj da se uvaženi profesori Beogradskog univerziteta, kada se zauzmu da neki naši studenti odu napolje i neki strani studenti dođu kod nas, takođe, sapliću o užasne birokratske probleme? Pet godina kasnije od uspostavljanja ''bolonjske atmosfere'' u srpskom akademskom prostoru vi imate nekoliko uništenih akademskih generacija. Vi imate diplomirane studente koji su preopterećeni, vi imate mastere koji ne znaju šta će sa svojim master titulama i imate doktore nauka koji, očigledno, ne mogu da pronađu svoje zaposlenje u okviru ovog prostora. Kako dolaze do tih zvanja? Kako završavaju fakultete i na koji način studiraju, trebalo bi možda više da konsultujete studente i ''studentski parlament'' i da, recimo, pratite ankete koje se redovno ostvaruju u okviru Beogradskog i ostalih univerziteta u okviru intelektualnog prostora države Srbije. A, onda ćete naći ovo o čemu vam ja govorim. Sticajem okolnosti, vrlo često kontaktiram sa pripadnicima akademske populacije i ono što moram da vam kažem, ako sve treba da bude u sklopu toga da jedan akademski građanin ostvari što bolje znanje koje treba da bude sprovodivo u praksi, on na master studijama i doktorskim studijama najčešće uči i polaže sve ono što u suštini vrlo malo ima veze sa njegovom tezom. A to govori o studentskim programima. To, takođe, govori o tome da oni koji su i prihvatili standard koji vi prihvatate, a jeste Bolonjska deklaracija, ne mogu da ga sprovedu u okviru našeg akademskog prostora. Mi govorimo o eksternoj mobilnosti, mi nemamo internu mobilnost, opet ponavljam, zbog toga što se najčešće saplićemo o birokratske probleme koji se tiču posebnih interpretacija sprovođenja ''bolonjskog procesa'' unutar samih fakulteta. Volela bih da čujem da li vi imate i evaluaciju ''bolonjskog procesa'', evo, posle pet godina implementacije, u smislu kako to funkcioniše u praksi. Baš me interesuje, recimo, interna mobilnost. Da li je interdisciplinarno to uspelo da se sprovede jer sistem Bolonjske deklaracije, odnosno proces, ukoliko ga ja dobro razumem, jeste da vi u odnosu na ono što želite da postignete kao vrhunsko znanje možete interdisciplinarno da, pošto su usklađeni studijski programi, prikupljate ta znanja i da sve ide u korist onoga što jeste vaša teza ili što jeste odbrana vašeg master rada? Kažem vam da to ne funkcioniše u oblasti srpskog akademskog prostora, to, posebno u oblasti društvenih nauka apsolutno ne funkcioniše. Imamo i drugi problem. Ono što jeste predmet mnogih rasprava jesu državni ''versus'' privatni univerziteti. Ako je dozvoljeno da se osnivaju privatni univerziteti, ako je opet student i znanje centar svega, gajimo intelektualnu elitu u perspektivi, onda bi zaista trebalo da odgovorite i na pitanje, mi smo skoro dobili informaciju – kako je moguće, recimo, da zahtev za akreditaciju Visoke medicinske škole traje dve godine? Je li to uobičajeno? Nije. E, sada ću da vam kažem kako izgleda istorijat zahteva. Dakle, oni se nalaze u Beogradu na adresi Ustanička br. 66. Pretpostavljam da vi ne možete da znate za sve ove detalje, pa vas sada obaveštavam, zato što su neki mladi ljudi upisali tu Visoku medicinsku školu i očekuju, naravno, da iskoriste znanje stečeno tokom procesa učenja. Dakle, 6. juna 2008. godine podneli su zahtev za akreditaciju. Taksa za akreditaciju uplaćena je Ministarstvu prosvete 8. septembra 2008. godine, u iznosu, tada, blizu 11.000 evra. Urgirano je više puta u Ministarstvu obrazovanja, u smislu raspitivanja kod sektora za visoku školu. Pravni zastupnik, advokat Visoke škole, više puta se raspitivao kod Akreditacione komisije bez uspeha. Onda su se pisanim putem, vidite i vama, obratili 8. oktobra 2008. godine, odnosno ministru prosvete. Obratili su se Nacionalnom savetu u pisanoj formi, aprila 2010. godine, Inspekciji Ministarstva prosvete, Glavnog inspektora i, konačno, nikakvog odgovora nije bilo više od dve godine, niti ima izgleda da Komisija ikada dođe, mada se troškovi zakupa nagomilavaju. Više od 30 nastavnika koji su dostavili radne knjižice čeka na posao. Dakle, nema obrazloženja, ne poštuje se ni Zakon o visokom obrazovanju, ni Zakon o opštem upravnom postupku, ni rokovi predviđeni zakonima. Hoćete da govorimo o šteti koja je nastala ovom prilikom? Vidite, ja najčešće, pošto smo imali prilike ovde da čujemo uvažene kolege koji su ovaj predlog, koji ste vi doneli, pred nama, zaista vrlo detaljno obrazložili, moj stil je malo drukčiji, volim da pričam o konkretnim problemima i konkretnim primerima smislenosti donošenja zakona koji se ili ne sprovode, ili se loše interpretiraju, a onda se postavlja i smisao tako značajnog procesa kao što je reforma obrazovanja. Da se razumemo da ne bude loše interpretacije – mi jesmo kao stranka za reformu koja će unaprediti svaku oblast društvenog angažmana, posebno unaprediti svakodnevni život svih građana Srbije. Ali, stiče se utisak, gospodine ministre, pretpostavljam da ćete se složiti sa tim, da se nekako sve naopako radi. Za ovako nešto su potrebne određene pretpostavke, prvo materijalne, tehničke, postojanje institucija nadzora i kontrole, i reforme, zaista, vrlo pažljivo treba sprovoditi s obzirom na to da se one odnose na neke ljude, na neko ime, prezime i na nečije sudbine. I tu moramo da budemo vrlo obazrivi, a svaki put Vlada, nažalost, pada na jednom osnovnom ispitu. Mi samo tek nekoliko dana, i to nije evropska praksa, s obzirom na to da ste odabrali evropski put, pred ovako značajnu raspravu mi dobijemo paket zakonskih predloga. Da li vi možete da zamislite koliko muke mi sad treba da uložimo, rada i napora, da propratimo sve vaše izjave, radnu grupu, javnu raspravu i da sve to složimo, da se konsultujemo sa studentskim organizacijama, jer vrlo ozbiljno ulazimo u ovakvu vrstu rasprave i da ta rasprava bude kvalitetna i na korist studenata, što nam je pretpostavljam obostrani cilj? Naravno, ova priča može da ima i široki i mnogi širi kontekst i da, recimo, zaključim sa tim, sve ovo, nažalost, ne iznenađuje i mislimo da to, zaista, jeste predvorje, ako se u ovom trendu nastavi uvođenje, kako je to predsednik Srbije juče rekao, prosvećenog apsolutizma. Ali, evo, u kontekstu baš intelektualne zajednice ono što, takođe, frapira i mislim da će javnost Srbije tek sada da čuje, a mislim da ste i vi jedan od prozvanih da reagujete u tom smislu, pretpostavljam da znate ko je akademik Vasilije Krestić, intervju akademika Krestića je zabranjen na Radio televiziji Vojvodine. Dakle, ono što je nečuveno u današnjem okruženju, a mi smo to dobili kroz otvoreno pismo novinara Milijane Baletić, koja je radila intervju sa njim i planirala, pretpostavljam da znate o kojoj se gospođi radi, da radi portrete istaknutih, dakle, intelektualnih radnika ove zemlje, veličina, kakav je, recimo, i profesor Smilja Avramov, to neće moći da uradi zato što je početni intervju sa akademikom Vasilijem Krestićem, zbog toga što je izneo svoje stavove, zabranjen na jednoj medijskoj kući, a urednik tog programa dobio je momentalno otkaz. Dakle, ono što smo juče čuli kao najavu zahteva, koji se postavljaju pred, očigledno, sve manje obaveštenim predsednikom Srbije, koji tek sada saznaje za of-šor kompanije i ''nepristojno bogate ljude'', jeste da mi, izgleda, polako ali sigurno, ulazimo u predvorje, kako on kaže, ''prosvećenog apsolutizma''. Rekla bih da ste čovek od profesionalne časti i da ovako nešto što se desilo na Radio televiziji Vojvodine zaslužuje vaš komentar i određenu reakciju, ukoliko živimo u demokratskom društvu i ukoliko svako, zaista, ima pravo na slobodnu reč. A, naravno, očekujem i komentar za onaj deo koji se odnosi na direktno nepoštovanje zakona i na direktno nepostojanje reakcije od strane vašeg ministarstva. Hvala vam na pažnji. [[Aplauz]]
Gospođo Raguš, ceneći vašu poslovničku privrženost, htela bih, javnosti radi, da kažem da je tema Predlog izmena i dopuna ovog zakona. Dakle, ne radi se o setu zakona iz oblasti obrazovanja. Bio je dostupan i vama lično, i svima nama od četvrtka uveče. Imali smo sedam dana za te izmene. Prosto, vaš potencijal jeste takav i naš, nas poslanika, da se možemo u tom vremenu upoznati sa predlozima izmena i dopuna, a ne setom zakona. Samo, javnosti radi, informacija. Dajem reč narodnom poslaniku Nikoli Saviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas razmatramo izmene i dopune Zakona o visokom obrazovanju. Ovo je još jedan u nizu zakona čije izmene i dopune vršimo. Ako bismo imali pred sobom neku statistiku videli bismo da se ovaj parlament mnogo više bavio izmenama zakona nego što je u suštini donosio nove zakone. Naravno, znamo da smo imali izmene zakona koje smo svake godine menjali. Imali smo nedavno zakon koji smo menjali posle nepunih šest meseci. Osnovna verzija ovog zakona je doneta 2005. godine. Imali smo jednu izmenu, doduše kozmetičku, negde, oktobra 2008. godine i to sa jednim obrazloženjem da je cilj ovih izmena poboljšanje u efikasnosti sistema. Ovim neću da kažem da ne treba vršiti izmene zakona. To je i te kako potrebno, jer praksa je ta koja ukazuje na određene slabosti kod nekih zakona i to se radi zbog toga. Mogu da verujem i želim da verujem da je bila iskrena namera predlagača da se poboljša efikasnost sistema. Pogotovo hoću da verujem zato što gospodina Žarka Obradovića doživljavam kao jednog ozbiljnog čoveka, a da li će zaista efikasnost sistema biti poboljšana ostaje da se vidi. Uverenja sam da, kao i kod mnogih drugih zakona koje smo donosili i čije smo izmene i dopune vršili, neće biti stvarnog poboljšanja. Evo zbog čega to kažem – ako se pogleda ovaj zakon, prvi član ovih izmena i dopuna, odnosno to je 4. član, ako se ne varam, osnovne verzije, vidimo da se menja nešto što ne treba da se menja. Prvo, baš, menjate ono što ne treba da se menja. SRS je intervenisala svojim amandmanom u ovoj oblasti. Naime, ovde se radi o tome da se izostavljaju reči – nacionalne tradicije, i govori se o ''univerzalnim vrednostima kulturnog nasleđa''. Naravno, svi znamo da univerzalne vrednosti proizilaze iz nacionalnih vrednosti. Mislim da svaka država na svetu neće tako lako da se odrekne svog nacionalnog kulturnog nasleđa, takođe, mislim da to ni država Srbija ne bi trebalo da radi. Zato bi trebalo u ovom predlogu izmena i dopuna zakona usvojiti amandman SRS i da ostane staro rešenje kada se radi o ovome. Dalje, vidljivo je da u ovom zakonu imamo određene izmene i određene novine. Recimo, jedna od takvih novina je, o tome su govorile i neke moje kolege, ali moram i ja nešto da kažem, povećanje broja članova Nacionalnog saveta sa 16 na 21. Videli smo da su članovi Nacionalnog saveta iz tri asocijacije: iz reda profesora univerziteta, iz reda istaknutih ličnosti i iz redova profesora strukovnih studija. Ovaj broj od pet, za koliko se povećava broj članova Nacionalnog saveta deli se samo na dve asocijacije, a za asocijaciju iz reda profesora strukovnih studija, koja je i do sada imala najmanji broj zastupljenih, ne povećava se taj broj. Ovde je SRS, takođe, svojim amandmanom intervenisala. Pogotovo što znamo da je velika zastupljenost visokih strukovnih škola u Srbiji, više od 70 takvih škola, i ako bi se to prevelo po jedinici studenta, po broju studenata i broju profesora, to je sigurno najveća asocijacija. Kod ovog zakona je primetno kada se govori o početnoj akreditaciji, govori se o potrebnom kvalitetu studiranja i taj početni kvalitet studiranja ovde se tretira kao neka izvesna stvar. Ne možemo mi govoriti o nečemu kao o izvesnoj stvari koja je tek na samom startu, na samom početku. Tom kvalitetu studiranja naravno treba da se teži, da on bude što veći i što bolji, ali o njemu se može govoriti tek kada jedan vremenski period prođe i kada dođemo do određenog iskustva. Za sprovođenje ovog zakona potrebna su i dodatna finansijska sredstva, i to, za rad ovih pet novih članova Nacionalnog saveta, o kojima sam govorio, za rad Konferencije univerziteta i za rad Konferencije akademije strukovnih studija. Kaže se da ova sredstva neće zahtevati dodatna izdvajanja iz budžeta Republike Srbije, nego će se uraditi preraspodela iz budžeta Ministarstva prosvete, i to u okviru razdela 60. Ako znamo, a znamo da je Ministarstvo prosvete, ako se ne varam, najglomaznije ministarstvo, ima najveći broj zaposlenih i kada se uporedi vidimo da je to ministarstvo gde su najmanje plate. Da uprostim, to je najsiromašnije ministarstvo zbog svoje glomaznosti. Ako se još unutar tog ministarstva predvide dodatni troškovi, bez obzira koliki oni bili, neću da kažem da su u pitanju velika sredstva, ali će to stvoriti još određene probleme, jer svi treba da znamo da se plate prosvetnih radnika nisu povećavale i nisu menjale u poslednje dve godine. Dalje, u zakonu se govori o zaštiti socijalne sigurnosti građana i onda navodi da se visina školarine utvrđuje nakon pribavljenog mišljenja Ministarstva prosvete. Principijelno tome nema šta da se prigovori, međutim, želim da kažem jednu drugu stvar. Ministarstvo prosvete trebalo bi da propiše i maksimalan iznos školarina za određene fakultete i za određene univerzitete, pa onda ostaje na fakultetima, odnosno univerzitetima i visokim školama da usklađuju iznose svojih školarina onako kako oni to žele, držeći se odrednice kolika ona može da bude, odnosno najvećeg limita od strane Ministarstva. Znamo da danas različiti fakulteta imaju različite školarine. To, pre svega, zavisi od interesovanja studenata za određene fakultete. Praktično, mogli bismo da kažemo da određeni fakulteti imaju monopol zato što je interesovanje studenata uvek najveće za njih, ali oni to zloupotrebljavaju, pa propisuju enormno visoke školarine. Onda, imajući u vidu socijalni momenat i stanje u kome se nalazi naše društvo, oni najsiromašniji nisu u situaciji da studiraju, recimo, medicinu, pravni fakultet, arhitektonski fakultet ili neke slične fakultete gde su te školarine najveće. Hoću da kažem još nešto, a odnosi se na član 21. ovog zakona. Moram da kažem da je ovaj zakon dosta pažnje posvetio uslovima za sticanje stručnih zvanja, ali i dalje kod velikog broja stručne javnosti i ljudi kojih se na neki način tiče ova problematika javlja se velika nedoumica. Ovo se pogotovo odnosi na diplome na engleskom jeziku, koje se odnose u međunarodnom prometu, a slično je i kada su u pitanju zvanja na srpskom jeziku. Samo ću da pomenem da se pominje: bachelor, bachelor with honours, bchelr (appl.), master, Ph. D, odnosno odgovarajući naziv na jeziku na koji se diploma prevodi itd. Tu je gospodin ministar i ja bih ga pitao, da li, recimo, ovih pet zvanja na engleskom jeziku, odnosno praktično imamo, ako uzmemo i specijalizaciju koja se pominje u članu 21, sedam zvanja u okviru ovoga, dakle, da li to znači da imamo sedam različitih stepena zvanja i da li je u odnosu na broj bodova izvršena njihova gradacija? Šta će se desiti ako se, recimo, za jedno radno mesto jave sve ove kategorije ljudi, a svi oni u uslovima konkursa ispunjavaju uslove da budu primljeni, da li će biti obaveza onoga ko vrši prijem tih radnika da postupi prema najvišem stepenu zvanja ili će to biti prepušteno da se radi na drugi način? Pošto vreme prolazi, ostaviću vreme i mojim kolegama. Otprilike, toliko sam imao da pitam ministra. Hvala. [[Aplauz]]
Narodni poslanik Dušan Marić ima reč.
Dame i gospodo, najvažnija promena koju donosi ovaj predlog zakona jeste smanjenje bodova koje će studenti morati da imaju da bi sledeće godine nastavili studiranje na teret budžeta, sa 54 na 48. To je u stvari osnovni razlog zbog kojeg mi usvajamo ovaj zakon. Mi iz SRS nemamo ništa protiv, nemamo ništa protiv da se taj broj bodova prepolovi. Naš stav je da država treba da obezbedi besplatno studiranje svim onim studentima koji redovno i na vreme daju ispite i školske godine. Međutim, problem je u tome što se ovo pitanje koristi u političke svrhe, što je već godinama predmet trgovine između Vlade Srbije, između vladajućih stranaka i različitih studentskih organizacija. Iz tih čisto političkih razloga izmene Zakona o visokom obrazovanju su postale redovna pojava, sezonska pojava kao sezonski grip. Na kraju jedne ili početkom druge školske godine Vlada i Skupština popuštaju pred zahtevima studenata, smanjuju kriterijume koji su im potrebni za nastavak studiranja. Suštinsko pitanje jeste – da li se na ovaj način poboljšava stanje u visokom obrazovanju? Jasno je da se ne poboljšava, naprotiv, snižavanje kriterijuma studiranja dovodi do toga da se snižava i kriterijum znanja, da se snižava nivo znanja koje studenti nose sa sobom kada završe fakultet i kada odu na svoja radna mesta. Ova država se ponaša neodgovorno zato što čini medveđu uslugu studentima, kao da joj nije važno da ima dobre studente, da ima dobar univerzitet, nego da ima mirne studente i miran univerzitet. Vladi je važnije da nema demonstracije studenata ispred zgrade Vlade i parlamenta, nego da li će sutra ti studenti postati dobri stručnjaci i biti od koristi ovom društvu. Nikada u životu nisam igrao loto ili sportsku prognozu, ali nudim opkladu da ćemo dogodine, negde, u ovo doba na dnevnom redu Skupštine ponovo imati predlog zakona o izmenama Zakona o visokom obrazovanju. Ubeđen sam da će tada kvota od 48 bodova biti oborena na 45 ili 40 bodova, sve zavisi od toga šta studenti budu tražili. Zbog čega ovo tvrdim? Zbog toga što su u proleće 2012. godine redovni parlamentarni i lokalni izbori i vladajuće stranke će ispuniti sve zahteve da bi dobile podršku studenata i članova njihovih porodica. Umesto što predlaže ova ad hok rešenja, Vlada bi trebalo da predloži dugoročna rešenja koja će zaista poboljšati kvalitet visokog obrazovanja u Srbiji. Jedno od tih rešenja trebalo bi da bude i pooštravanje kriterijuma za otvaranje privatnih visokoškolskih ustanova. Svedoci smo činjenice da u poslednjih nekoliko godina fakulteti i više škole u Srbiji niču bukvalno kao pečurke posle kiše. Mislim da nema u Srbiji opštine u kojoj ne postoji jedan fakultet, viša škola ili istureno odeljenje fakulteta ili više škole, a već imamo nekoliko slučajeva da su i seoske sredine postali rasadnici akademskih građana. Ako se otvaranje fakulteta i viših škola nastavi ovim tempom, za nekoliko godina ćemo imati situaciju da u ovo doba kada se objavljuju konkursi imamo javne pozive studentima da upisuju muzičku akademiju "Slavica Ćukteraš" u Četerežu, ekonomski fakultet "Tihomir Stojković Tika – Špic" u Stajkovcu i slično. Zagovornici otvaranja fakulteta i njihovih isturenih odeljenja tvrde kako je to dobro rešenje zato što se na taj način omogućuje studentima da jeftinije studiraju. Tvrdim da to nije tačno. Sav onaj novac koji studenti uštede na ishrani, putovanju, smeštaju, oni kasnije potroše na skupe školarine i na kupovinu ispita. Čitava Srbija zna jednu činjenicu – da se na većini tih fakulteta i viših škola ispiti ne polažu znanjem, već parama. Svako od nas pojedinačno zna bar neki slučaj i na Beogradskom, i na Novosadskom, i na Niškom univerzitetu da je neko položio ispit tako što ga je kupio. Cela Srbija je već dve godine svedok ovoga što se događa na Pravnom fakultetu u Kragujevcu, organizovana prodaja ispita u kojoj je učestvovalo nekoliko desetina profesora. Sada se postavlja pitanje – ako se ispiti masovno prodaju na najprestižnijem fakultetu, jednom od četiri državna univerziteta, šta se onda događa na fakultetima u Varvarinu, Smederevskoj Palanci ili Lešku? Nije teško pretpostaviti. Ono što je mene zaprepastilo, osim načina na koji je materijal dostavljen, jeste činjenica da se u akciju dodvoravanje vlasti uključio i rektor Beogradskog univerziteta prof Branko Kovačević. U izjavi koju je objavio B92, pre nego što je ova sednica i zakazana, dakle, pre nego što se znalo da će se ova tema naći na dnevnom redu, rektor apeluje na poslanike "da se uozbilje i što pre usvoje zakon". Ovde je rektor, prvo, zaboravio svoje nadležnosti a, drugo, promašio adresu. On je svoj apel trebalo da uputi Vladi Srbije. To je prvo. Drugo, njegov posao nije da uozbiljuje parlament nego da uozbiljuje studente, da malo više uče a manje mitinguju. Predlog zakona još nije stigao u skupštinsku proceduru, poslanici ga još nisu ni videli, a rektor univerziteta, koji na valjan način obavlja svoj posao, ne obezbeđuje da mu studenti uče, drži lekcije Skupštini i poslanicima. Na kraju, da se osvrnem i na određene primedbe koje se odnose na primenu ili nepotpunu primenu odredaba Bolonjske deklaracije. Stav SRS jeste da je ''bolonjski sistem'' jedna velika podvala, a njegovo prihvatanje jedna velika greška koja će imati pogubne posledice po srpsko društvo, posebno po naše buduće generacije. Mi smo imali sistem obrazovanja koji nije bio idealan, ali je, u svakom slučaju, bio bolji od ovoga što sada imamo. Napustili smo taj sistem, zaputili se prema toj famoznoj ''Bolonji'', zastali negde na pola puta i sada se nalazimo kao guske u magli, ni tamo – ni ovamo, negde na stranputici. Ovo što sada imamo najviše podseća na jedan eksperiment koji je pre 30 godina sprovodio Stipe Šuvar. Stariji poslanici se sećaju čuvenih škola koje su po njemu dobile naziv "Šuvarice". Kakva konfuzija je stvorena ovim reformama, kako ih vi nazivate, govori i činjenica da ima ljudi koji su završili fakultete i više škole, a budite ubeđeni, neki dan sam prisustvovao jednom razgovoru gde sam video jedan takav slučaj, ne znaju koje zvanje imaju. Uspeju ljudi da završe fakultet, smatraju da imaju jednu diplomu i prisustvovao sam razgovoru gde dvojica ljudi koji su završili visoku školu raspravljaju između sebe koje zvanje trenutno imaju. Iz ove situacije postoji samo jedan izlaz – da Ministarstvo prosvete okupi sve umne ljude sa ciljem da na osnovu naših i tuđih iskustava osmisle jedan dobar sistem obrazovanja, sistem visokog obrazovanja i obrazovanja uopšte, koji će omogućiti da imamo dobre studente, dobre učenike koji će se ponovo sa najvećih i najprestižnijih svetskih takmičenja vraćati kao pobednici i da naši stručnjaci ponovo budu cenjeni i traženi širom sveta. Ako nam sistem obrazovanja bude dobar, ako bude proizvodio dobre stručnjake, niko u svetu neće pitati kako se taj sistem zove. Na kraju, da još jednom podvučem, SRS nema ništa protiv toga da se smanji broj bodova koji je studentima potreban da bi sledeću godinu studirali na teret budžeta, nemamo ništa protiv da studiranje bude besplatno, ali smo protiv toga da se to koristi u političke svrhe, kao politička trgovina i da to radimo svake godine. Hvala. [[Aplauz]]
Reč ima narodni poslanik Marko Milenković. Ostalo je još pet minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, pred nama se danas nalazi Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju, koji Skupština treba da usvoji, a predlagač zakona nas nije ubedio da su predložene izmene sistemske, u cilju praktične promene koncepta visokog obrazovanja u Srbiji. Ako znamo da je važeći zakon iz avgusta 2005. godine nastao kao produkt dodvoravanja EU i usklađivanja sa njenim standardima i da se u praktičnoj primeni kod nas nije mogao u potpunosti sprovesti, kada su se izmene zakona iz oktobra 2008. godine uglavnom odnosile na status studenata koji se finansiraju iz budžeta, zar Vlada i Ministarstvo prosvete nisu videli objektivnu, realnu potrebu visokoobrazovnog sistema za njegovom ozbiljnom reformom? Ovako, pred nama se nalaze izmene zakona, kozmetičke i vatrogasne prirode, kojima se delimično izlazi studentima u susret, koji su važećim zakonom saterani uz zid, ali se u sferi, u procesu obrazovnog sistema, zapravo, ništa suštinski ne menja. Ako u medijima govorite da će današnji predlog zakona studente postaviti u centar akademskog sveta, hajde da pogledamo da li on to zaista hoće. U članu 2. vašeg Predloga zakona neću sporiti povećanje broja članova Nacionalnog saveta od 16 na 21, niti obezbeđivanje sredstava iz budžeta Ministarstva prosvete za rad pet novih članova saveta. Jer, kada su prosveta i nauka u pitanju, odnosno, u prevodu, ulaganje u budućnost, ulaganje nikad nije veliko, posebno ako se uzme u obzir nedovoljno budžetsko finansiranje od 3,6% naspram realne potrebe od 8 do 10% ili osnivanje silnih bespotrebnih i besmislenih agencija koje ste osnovali od 2000. godine do danas, sa previsokim platama direktora, a koje služe za udomljavanje kadrova stranaka na vlasti, a na teret budžeta i građana Republike Srbije. Ne možete istim tim članom da predviđate povećanje broja redovnih profesora i istaknutih ličnosti u Nacionalnom savetu, a da diskriminišete profesore strukovnih studija koji će ostati u zanemarujućem broju. U istom članu, u stavu 3. omogućavate jači uticaj Vlade na rad Nacionalnog saveta, jer predlažete povećanje broja članova koje Vlada bira, sa 3 na 6, a to nikako nije dobro za struku i nauku. Pravo pitanje za predstavnike vlasti jeste koji to fakultet danas u Srbiji treba završiti da bi diplomce čekao siguran posao? Kao primer ću da navedem opštinu Žitorađa, gde su tri javna preduzeća dobila kvotu od 54 radna mesta sa trećim i četvrtim stepenom stručne spreme za javne radove. Na spisku koji su direktori ovih ustanova dostavili direktoru Nacionalne službe u Prokuplju, izvesnom Ivanu Zečeviću, inače kadru G17, od 54 ljudi bilo je devet ljudi sa šestim i sedmim stepenom stručne spreme, jer zbog nemogućnosti da nađu posao u skladu sa svojom diplomom, oni, u demokratiji koja vlada svuda oko nas, prihvataju i druge poslove. Međutim, taj Ivan Zečević na kraju odbija da potpiše ugovor sa direktorima ovih ustanova, ne bi li javni radovi propali, jer vlast u Žitorađi čine SRS, Nova Srbija i DSS. Ništa mu ne znači 54 ljudi koji bi tri meseca obezbedili egzistenciju svojim porodicama. Pitam vas – da li je to kriminal i da li ovaj kriminal nosi ime Ivana Zečevića i stranke koja stoji iza njega i ovakvih njegovih postupaka? Sada, šta ostaje tim ljudima i članovima njihovih porodica, nego da dođu ispred Nacionalne službe za zapošljavanje, zaustave njeno funkcionisanje. Oni su to već najavili. Ali, pre nego što se tako nešto dogodi, apelujem na predstavnike vlasti, posebno na ljude iz G17 da to spreče, jer nam je svima u zajedničkom interesu normalno funkcionisanje ustanova u Srbiji. U članu 61. koji se bavi školarinom Vlada predlaže da visokoškolska ustanova pre raspisivanja konkursa za upis novih studenata utvrdi visinu školarine za narednu školsku godinu za sve studijske programe, ali tek po pribavljenom mišljenju Ministarstva, što u obrazloženju pravdate zaštitom socijalne sigurnosti građana. Kakva je to naizgled zaštita socijalne sigurnosti građana, odnosno roditelja – studenata, koja se treba ostvariti uz neobavezujuće mišljenje Ministarstva? Bila bi sasvim druga stvar da umesto termina – mišljenje, stoji termin – saglasnost. Tu bi stvar bila u potpunosti jasna. Ovako, ulazi se hipotetički u mogućnost da Ministarstvo da mišljenje. Naravno, visokoškolska ustanova, ne prihvati to mišljenje…
Gospodine Milenkoviću, privedite kraju.
Evo, hvala na razumevanju, u dve rečenice ću završiti – visokoškolska ustanova ne prihvati to mišljenje, te se institucija Ministarstva i ministra stavlja u inferiorni položaj, upravo u situaciji kada treba da zauzme kontrolnu ulogu i čvrst stav u brizi za naše studente i njihovu mogućnost da plaćanje naredne školske godine. Hvala. [[Aplauz]]
Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja načelnog pretresa, pitam da li želi reč neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 93. Poslovnika? (Ne) Da li gospodin ministar želi? (Da) Izvolite.
Hvala, gospođo Đukić-Dejanović. Poštovane kolege narodni poslanici, hvala svima vama što ste pričali o visokom obrazovanju, a pogotovo onima koji su pledirali da nam kvalitet i znanje budu rezultat ovog i svih ostalih zakona koje budemo donosili o visokom obrazovanju. Moram da kažem da sam se trudio tokom celog prepodneva da vrlo pažljivo slušam i zapisujem konstatacije i određena pitanja. Stvarno mislim da postoji potreba da neke stvari još jednom pojasnim i vas radi i javnosti radi, da ne bismo iz ove sale izašli, a da nosimo sa sobom neko pogrešno uverenje, šta je suština izmena i dopuna ovog zakona o visokom obrazovanju. Ovo nije novi zakon. Menjamo odredbe Zakona o visokom obrazovanju iz 2005. godine i pokušavamo da zakon učinimo što boljim, da izađemo u susret problemima koji postoje, rešimo neke prazne hodove na koje su ukazali pojedini poslanici, da nađemo odgovore na pitanja koja je postavila praksa i da dođemo do kvaliteta, da povećamo mobilnost, da unapredimo rad visokoškolskih ustanova i da dođemo do znanja. Ne da se udvaramo bilo kome, ni studentima ni profesorima, nego da pođemo od jedne realne situacije koja postoji u Srbiji i da u odnosu na tu realnu situaciju napravimo jedan korak dalje. Mi smo, čini mi se, septembar prošle godine na KONUSU, a KONUS, inače, predstavljaju rektori državnih i privatnih fakulteta, konstatovali da postoje određeni problemi u visokom obrazovanju i da bi trebali da ih rešimo. Tada smo identifikovali nekoliko pitanja, kao što je: pitanje režima studija, pitanje usklađenosti nivoa programa i određenih zvanja, pitanje neuključivanja, odnosno potrebe uključivanja vojnog obrazovanja u sistem obrazovanja, pitanje nepostojanja prava na žalbu u upravnom sporu, pitanje praznih hodova u samom toku akreditacije i možda još nekoliko pitanja kojih sada ne mogu da se setim. Tada sam, kao ministar, formirao jednu komisiju. Na čelu te radne grupe nalazio se moj kolega Slobodan Jauković, sa moje leve strane. Neću pominjati imena ljudi, ne zato što ih nemam, evo, sve ovde, koga bude interesovalo… Samo da bih vam rekao koliko je ta radna grupa bila reprezentativna, odnosno pomenuću da je tamo bio i predsednik Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje i član Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje, i predsednik Konferencije univerziteta Srbije, i rektor Univerziteta u Novom Sadu, i predsednik Konferencije direktora visokih škola strukovnih studija, i predsednik Saveta univerziteta u Beogradu i redovni profesor Pravnog fakulteta i univerziteta, onda, član Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje, pomoćnik ministra za nauku i tehnološki razvoj, predstavnik Univerziteta umetnosti u Beogradu, predstavnici privatnih univerziteta, predstavnici studenata. Ta radna grupa, čini mi se da je održano 24 sastanka, radila je dugo i objektivno, uradili su jedan jako kvalitetan posao, jer su otvorili sijaset pitanja koja su našla svoj sadržaj u tom predlogu radne grupe, a inače imam ovde predlog zakona sa svim tim predlozima koje su oni tada imali. Ali, onda smo procenili da su oni, objektivno, iako su ti predlozi jako kvalitetni, otvorili jednu raspravu i neka nova pitanja, koja, u tom trenutku, mi nismo postavili ni kao cilj, a postavilo se pitanje da li sada treba ta pitanja otvarati, pre nego što damo ocenu kvaliteta ovog sistema koji smo uspostavili? Poštovane kolege narodni poslanici, ovo jeste jedna reforma i reforma je proces, a proces je nešto što traje. Ne možemo očekivati, bar nemam iluzije, da se može reći – ovo je super, ovo nije, ili u odnosu na to da se predloži rešenje. Možda je to rešenje idealno, ali ako je samo stvar mog utiska ili utiska pojedinih profesora, a nije utemeljeno kroz neke brojke, istraživanja, pokazatelje, ipak je pitanje da li je taj predlog toliko dobar da, baš, može doneti dobar rezultat? Taj predlog radne grupe, moram vam reći, sem javnosti, a javnost je o tome jako dobro upoznata, bar preko medija, pošto vidim da svi citiraju medije, kada je reč o nekim drugim stvarima, onda bi bilo dobro da pomenu da su i mediji pisali o ovom zakonu, ali mimo toga, rasprava je sprovedena i u Savetu i u Senatu Univerziteta u Beogradu, i Senatu Univerziteta u Novom Sadu i Senatu Univerziteta u Kragujevcu i Senatu Univerziteta u Novom Pazaru i Senatu Univerziteta umetnosti u Beogradu, i KONUSU, i u SKONUSU, kod studenata i u Konferenciji visokih strukovnih škola i u Nacionalnom savetu za visoko obrazovanje, u okviru njega u KAPK-u, Komisiji za akreditaciju i proveru kvaliteta, imamo pismene primedbe Srpske akademije nauka i umetnosti i imamo pismene primedbe brojnih drugih visokoškolskih ustanova. Opredelili smo se da idemo sa ovim brojem primedbi. Inače, moram vam reći da imamo i Deklaraciju studenata, SKONUSA oko načina njihovog organizovanja, gde ima, čini mi se, 16 tačaka. Od tih 16 tačaka implementirali smo u izmene i dopune ovog zakona više njih, ne da bi se njima udvarali, nego da bismo pokazali njima, praktično, da oni i jesu u centru ovih promena. Rekao sam sinoć i ponavljam i danas, ako neko od studenata živi u ubeđenju da će ''povećanjem broja bodova'', da kažem, on izaći iz ove priče o zakonu o visokom obrazovanju kao pobednik, to je Pirova pobeda. Ko izađe bez znanja, platiće ceh pre ili kasnije! To je moje duboko uverenje i zato govorim. Neki studenti su shvatili ''Bolonju'' kao priliku da se bez mnogo učenja dođe do diplome, kao što, nažalost, neki profesori ne razumeju potrebu da treba da se menjaju. Poštovane kolege, postavlja se jedno logično pitanje za sve nas – šta u stvari hoćemo od sebe i gde je uloga visokog obrazovanja u celom procesu razvoja Srbije? Četrdeset sedam zemalja stvara evropski prostor visokog obrazovanja. Šta, mi treba da kažemo – mi nećemo? Mi ćemo biti, ono, 46 plus jedan i 47 minus jedan. Šta ćemo biti – svoj svet? Kako ćemo onda da kažemo mladim ljudima – da, mi smo za razvoj, mi smo za to, mi smo za Evropu, ali nećemo? Što nećemo? Ni mi ne znamo da nećemo. Naravno da proces podrazumeva usaglašavanje i pravljenje jednog prostora visokog obrazovanja. U ovom trenutku 47 zemalja, verovali ili ne, pravi taj evropski prostor visokog obrazovanja. Ima drugih zemalja u svetu koje, takođe, prave svoje modele obrazovanja. Pomenuo sam prošli put da Australija sa zemljama jugoistočne Azije okuplja 23 zemlje i pokušava da napravi nešto što je model obrazovnog sistema, koji će među njima uspostaviti neke kriterijume i koji će biti osnova da se, da kažem, unapredi mobilnost, da se omogući ta razmena studenata, nastavnog osoblja, da bi se verovatno povećale mogućnosti za dobijanje posla. I, kakva je uloga, jednostavno, visokog obrazovanja u razvoju zemlje? Ovde se prenebregava jedna prosta činjenica. U svetu postoji, naravno, uloga obrazovanja je svakako da pomogne razvoju zemlje. Sve se zemlje, pre ili kasnije, suočavaju sa ekonomskim teškoćama. Kažem, obrazovanje jeste način da se savladaju brojni problemi sa kojima se društvo suočava i statistika, praksa, sva istraživanja pokazuju što je nivo stanovništva veće obrazovanosti, to se, jednostavno, lakše rešavaju problemi sa kojima se suočavaju. Ovde se govorilo dosta u stvari o situaciji koja se pojavila kod nas posle 2005. godine, o privatnim, o državnim fakultetima, da kažem, o pojavljivanju velikog broja diploma, o brojnim drugim stvarima vezano za visoko obrazovanje i zaslužuju da oni budu objašnjeni. Vrlo iskreno kažem, ovo su izmene i dopune postojećeg Zakona, za koji mislim da ima apsolutno svoj kvalitet. Direktive Evropske unije vezano za određene profesije, to upravo sada proučava jedna grupa naših profesora i, naravno, lično nemam ništa protiv, da i te direktive budu implementirane, ali u novi zakon o visokom obrazovanju i da damo ocenu, ovo što ste vi, koleginice Raguš, pitali – da li ima ocene? Nažalost, nema, jer je još uvek jedna celovita ocena koju su dali svi univerziteti u Srbiji, na način, kao što su se, recimo, izjasnili o ovom predlogu zakona, nema, zato što, po mom skromnom sudu, postoji jedna nespremnost da se otvoreno razgovara o svim problemima u visokom obrazovanju. Pre dve godine smo, kada smo tada išli, neko je rekao, ''u kozmetičke'' promene zakona o visokom obrazovanju, konstatovali statistički da je prolaznost na univerzitetima u Srbiji 2008. godine bila između 12% - 28%. Niko se nije usudio da jasnu ocenu da šta je u pitanju – struktura studijskih programa, neprilagođenost udžbenika, neodgovarajuće izvođenje nastave, koncipirani načini izvođenja zaključno te ocene ili studenti nisu shvatili svoju novu ulogu, da moraju da uče i da svakog dana dolaze da se, da kažem, dokazuju, da budu centar odlučivanja na svaki način. Nažalost, iako je prošlo skoro dve godine, ta ocena nije data. Smatrao sam potpuno logičnim da ne treba ići u značajnije promene ovog sistema, dok ne izvršimo njegovu evaluaciju i kažemo – e, ovo je trebalo ovako, a onda, posle toga napraviti jedan, da kažem, radikalan korak i napredak u smislu, ako hoćete i ako treba, i izmene programa, ako treba i izmene finansiranja, a ako treba i brojne druge promene da bi nam sistem bio bolji. Za ono što smo do sada uradili, nagrađeni smo, ocenjeni ocenom 3,8. To je dobra ocena u evropskim prostorima. Bili smo na sredini, otprilike, od 46 tada zemalja, posle se Kazahstan priključio. Bolji smo od nekih komšija ili od nekih zemalja koje imaju dužu tradiciju u oblasti visokog obrazovanja ili se bar time diče. Svako ima svoje probleme. Nigde nije idealno u visokom obrazovanju. Svako se suočava sa tim problemima i pokuša na svoj način da to reši. Rekli smo, došlo je 2005. godine do zakona koji je otvorio put privatnim fakultetima. I tu je praksa različita. Ima zemalja u Evropi koje dozvoljavaju, odnosno i zemalja i zakona koji dozvoljavaju otvaranje privatnih fakulteta i onih koje to ne dozvoljavaju. Kod nas, polazeći od ustavnih odredaba o ravnopravnosti oblika svojine, ovaj zakon uvodi mogućnost i institucionalizovanja nečega što već postoji, da privatno visoko obrazovanje bude deo visokog obrazovanja. Standardi su isti za sve. To je suština. Standardi su isti za sve. A, izvinite, standarde utvrđuje Nacionalni savet za visoko obrazovanje i Komisija za akreditaciju. Nacionalni savet je izabran od strane istog ovog tela pre pet godina i ponovo će ovo telo da bira članove Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje. Komisija je izabrana javnim konkursom, izabrano je 15 članova iz reda, verujte mi, veoma uglednih profesora državnih fakulteta. Mislim da sa privatnih fakulteta ima samo jedan predstavnik u tom telu, koliko znam, i niko se ne meša u njihov rad. Oni su na osnovu standarda i tih kriterijuma, koji su posle razrađeni, vršili postupak akreditacije i akreditovali preko 2.000 studijskih programa. Uradili su jednu, po meni, korisnu stvar za državu i za visoko obrazovanje. Tačno sada znamo šta imamo u visokom obrazovanju, od fakulteta, strukture fakulteta, kakve nastavnike imamo, koje su njihove naučne kompetencije. Dešavalo se da ima nastavnika sa veoma jakom titulom, a iza kojih ne stoji ta naučna kompetentnost. Sada postoji preporuka Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje, pa se kaže da za docenta ne može biti izabrano lice koje nije objavilo to i to, ne bavi se pedagoškim radom. Ovi kriterijumi iz zakona vrlo su detaljno urađeni. Za vanrednog profesora ne može biti izabrano lice koje nije objavilo najmanje 80 članaka, od kojih je pet u roku od tri godine. Tri moraju biti u relevantnim časopisima, odnosno od međunarodnog i nacionalnog značaja. A, te časopise, utvrđuje opet, Ministarstvo za nauku. Onda se tačno zna da li je objavio monografiju ili nije objavio monografiju, da li je objavio udžbenik, jednostavno, izvrši se bodovanje i vidi se ko predaje i šta predaje. To su strašno važne stvari za oblast visokog obrazovanja. To je nešto što se ne može prenebregnuti. Nažalost, dešavalo se i ovo o čemu ste vi, koleginice Raguš, govorili. Dešavalo se da su pojedini ljudi, ili više njih, podneli zahteve za proces akreditacije. Prema prethodnom zakonu bila je predviđena sledeća procedura. Dokumenti se dostavljaju preko Ministarstva Komisiji za akreditaciju i proveru kvaliteta. Komisija za akreditaciju i proveru kvaliteta daje mišljenje. Na osnovu tog mišljenja, naravno, mišljenje može biti pozitivno ili negativno, ne može biti treće, ali mišljenje. Ministarstvo posle toga reaguje. Ako je mišljenje pozitivno, daje dozvolu za rad. Onda se ulazi u proces rada i kasnije sledi proces akreditacije. Onda se desila čudna situacija, da postoji jedan broj predmeta koji uopšte nisu bili predmet provere. Nije se o njima izjašnjavalo, niti da su dobri, niti da nisu. Da su bili loši, onda je sledeća stepenica Nacionalni savet za visoko obrazovanje. Jednostavno, kao ministar sam nekoliko puta urgirao i tražio, ovo govorim vrlo odgovorno pred vama i pred celom javnošću Srbije, tražio sam da se ti problemi reše, kao što sam prošle godine predlagao (pošto je ceo proces akreditacije trebalo da bude), kažem, predlagao, jer mi nadležnosti ne daju da učinim nešto drugo, nama u Ministarstvu ili državi, postoji autonomija i ne želimo da pređemo taj prag, da se mešamo u neke stvari koje su deo onoga što čini akademska zajednica. Da smo tražili, ako kasnimo u procesu akreditacije pa ne možemo sve da postignemo – dajte, onda, neka Komisija, zajedno sa Nacionalnim savetom podeli poslove. Pa, Nacionalne savet je formirao Komisiju. Nisu to dva različita sveta. Sve su to kolege koje rade zajedno, manje ili više. Međutim, u nekim pitanjima, očigledno nije postojala saglasnost. Ono što je dobro, u raspravi je to gotovo prošlo neprimećeno, odnosno, mnogo su veća trvenja među njima nego što se može zaključiti da to javnost prepoznaje kao problem. Za javnost je važan kvalitet. Zato smo mi sada u postupku akreditacije uveli početnu akreditaciju i to se mora vrlo jasno objasniti. Ovde je napisano ima osam koraka. Ministarstvo dobija dokumentaciju. Onda proverava samo tehničku uređenost te dokumentacije i, naravno, proverava da li ima dovoljno dokaza da će određenih nastavnika biti u stalnom radnom odnosu. Sada je rešenje 70% nastavnika, u stalnom radnom odnosu aktivne nastave. Mislim da ne postoji bojazan koju je kolega Martinović izrekao, ali ako bude bojazni, spremni smo da prihvatio amandman, koji je, i ono prethodno rešenje. Aktivna nastava je struktura studentskog programa. Aktivna nastava su i vežbe. Mora biti toliko nastavnika, 70% nastavnika u stalnom radnom odnosu koji proizvodi aktivnu nastavu. To je jedan od uslova u ovom početnom postupku, u kojem se proveravaju dokazi, visina bankarske garancije. Pomenuli ste određenu svotu i tu smo imali čudna rešenja. Sada idemo sa jednim predlogom, ukoliko Skupština ceni da taj predlog treba da bude veći, mi kao predlagači nemamo ništa protiv da se prihvati. Skupština je merodavna da učini ono što misli da treba. Kada se proveri tehnička strana toga, onda se dokumentacija dostavlja Komisiji za akreditaciju. Komisija za akreditaciju proverava stručno i ako da uverenje o početnoj akreditaciji na osnovu toga mi izdajemo dozvolu za rad. Na osnovu toga se ta institucija registruje, jer je i to bio problem, i na osnovu toga ulazi u konkurs, objavljuje konkurs za prijem određenih studenata prema studentskom programu koji su dobili uverenje o toj početnoj akreditaciji. Naravno, postoji zaštita kroz garanciju koja se daje državi u roku od godinu dana. Ako cenite da je godinu dana veliki rok od početka primene studentskog programa, to može biti samo u oktobru, naravno, do iduće godine mora se podneti zahtev za akreditaciju. Ako primetimo da se podnese zahtev za akreditaciju, može i Ministarstvo da reaguje. Sada smo predvideli mogućnost redovne akreditacije u roku od pet godina i vanredne na zahtev Nacionalnog saveta za visoko obrazovanje Ministarstva prosvete ili same institucije. Onda Komisija za akreditaciju proverava sve te stvari u praksi da ne bi došlo do situacije da se jedno dešava ili da se u roku od nekoliko meseci promeni stvarnost, pa da je nekome cilj samo da uzme pare i da napusti Srbiju. Moramo razmišljati o svemu. Naš je cilj da zaštitimo i studente. Videli ste da smo predvideli i mogućnost da ukoliko se desi da se nekome promeni studijski program da mora o tome da obavesti Ministarstvo. Jer, će Ministarstvo sa Komisijom za akreditaciju i Nacionalnim savetom početi da preduzme druge sledeće korake. Ne može se menjati značajnije, da kažem, struktura studijskog programa koji je akreditovan. Jedna je stvar ako imate kao predmet međunarodno privatno i privredno pravo, pa to podelite na međunarodno privatno i međunarodno privredno pravo, ali ne može sad biti, da kažem, mehanika i osnovi elektrotehnike. To su potpuno dve različite stvari. Ovo vam govorim da posle toga, posle provere, kroz akreditaciju, postoji provera i postoji upravni nadzor. Jednodušan je bio stav svih u visokom obrazovanju da postoji potreba da država značajnije utiče, da kažem, kroz te svoje upravne svoje nadležnosti. Moram da vam kažem sad smo, da kažem, postavili, jasnije smo nego pre predvideli u kojim situacijama država reaguje, a usaglasili smo deo zakona koji se odnosi i na prekršaje. Sada je visina novčane kazne i za instituciju i za pojedinca daleko veća nego pre. Sada očekujemo sa primenom ovog zakona da ili privremeno ili trajno zabranimo rad i odeljenja i fakulteta koji nemaju uverenje o akreditaciji i da se na taj način uvede red. A ove dve godine, ako smo pristali da bude 48 bodova, da iskoristimo, da razgovaramo o suštinskim stvarima. Kad pogledate celu skalu koja prati, da kažem, ovaj postupak akreditacije ili sprovođenje visokog obrazovanja imamo, naravno i ovu drugu stranu gde govore programi, udžbenici, provere znanja, ispiti, studenti, njihova uloga, rezultat svega toga bi trebalo da bude kvalitet i znanje. Mi moramo dobro kao država da poradimo na kvalitetu i na znanju. Delim mišljenje nekih kolega narodnih poslanika da onog trenutka kad donesemo strategiju obrazovanja, koja će biti u funkciji strategije razvoja Republike Srbije, da ćemo onda reći – u redu, od sada pa nadalje menjamo i sistem finansiranja, svi mogu da rade koji su prošli postupak akreditacije, dakle, koji imaju kvalitet neophodan da se registruju kao visokoškolska ustanova. Ali, Srbiji su u sledećih pet ili 10 godina potrebni informatičari, lekari, inženjeri, filolozi, nešto što god bude mišljenje ljudi koji se bave projekcijama razvoja države, da bi rast bruto društvenog proizvoda bio toliki potrebno je to i to i onda će oni sigurno, da kažem, biti u prednosti u odnosu na ostale, ali mi toga sada nemamo. Mi toga sada nemamo, kao što nemamo ni ocenu primene postojećeg zakona već se on svodi pre svega na neke pojedinačne utiske. A kad se odnosi na pojedinačne utiske, onda, bez uvrede, ti utisci mogu biti i nekad potpuno pogrešni. Nismo u situaciji, niti možemo niti želimo da se mešamo u pisanje udžbenika. Pobogu, to su sve profesori univerziteta, recenzenti tih udžbenika – to je neko ko ima dovoljno reference da proceni kvalitet tog udžbenika i da ga preporuči za izdavanje ili ne, jer onda bi to bilo, baš, grubo mešanje države u poslove koji nisu deo njihove nadležnosti. Sada smo kroz postupak akreditacije konačno i došli do toga da vidimo kakve su kompetencije nastavnika i mislim da je tu napravljen veliki korak napred. Promene smo izvršili da bismo rešili. Nismo dirali strukturu programa, poštovane kolege. Sami fakulteti su se opredelili za strukture programa. Nismo mi na to uticali. Profesori su se sami opredelili da li za strukturu programa tri plus dva plus tri, ili četiri plus jedan plus tri. To je bila njihova odluka. Mi sada samo pokušavamo, u odnosu na neka vremena pre, da napravimo mehanizam koji neće više stvarati neku situaciju nestabilnosti ili različitog tumačenja. Jer, u godinama pre imali smo zakone koji su nas ipak doveli u jednu čudnu situaciju i sa našom ulogom i mojom, i svih vas koji ste bili u to vreme u Skupštini kada smo doneli ono čuveno tumačenje odredbi zakona o visokom obrazovanje, priznanje diplomiranog za master i onda se u stvarnosti stvorila situacija da je to formalno bilo da, ali je suštinski – ako fakultet dozvoli da uplatite određeni novac i položite neke ispite. Mi sad hoćemo da stečena prava ne diramo, ali od sada pa ubuduće da se zna neki red i da se usaglase nivoi studija sa određenim zvanjima, da napravimo nešto što je red. Ono što moram reći jeste da mi nismo dirali strukture programa. Pokušali smo da nađemo odgovore za neka pitanja. U pravu je prof. Šami kada je rekao da je predlog DSS pre dve godine bio da se unutar te kvote od 120 rangiranje vrši po proseku ocena, odnosno po kvalitetu, ali moram vam reći da tada nije bilo zahteva akademske zajednice. Nije bio! Mi smo počeli kao Vlada 7. jula. To je meni kao ministru bio prvi zakon koji sam branio pred vama, dojučerašnjim kolegama. Akademska zajednica tada to nije tražila, tražila je samo da se smanji broj bodova da bi se povećao broj studenata koji upisuju godinu, a ovo pitanje je ostalo po strani. Mi pokušavamo ne samo da reagujemo na događaje, nego da ipak sada sistem poboljšamo, pa da onda vidimo kakvi će biti njegovi rezultati u odnosu na sve rezultate da napravimo nešto bolje. I, nisu zahtevi studenata bili samo oko bodova, niti su zahtevi oko samo zakona. Kada je reč o zahtevima studenata i studentskim protestima, mnogo toga ima okolo. Mnogo! Za mene je bila paradoksalna situacija baš 2008. godine, da mi menjamo zakon da bismo stvorili uslove da studenti mogu da upišu godinu, a neki studenti demonstriraju ispred Skupštine i kažu – menjate nam zakon u vreme roka. Pa, ako ga ne promenimo nećete moći da upišete godinu. Trebalo je da ostavimo i da ga promenimo u novembru, oni izgube godinu i, posle, biće – država nije reagovala na vreme?! To su sve neki paradoksi sa kojima se mi suočavamo. Ili, prošle godine kada su bili studentski protesti neka dva bagera su se našla pred Vladom Republike Srbije, pred Ministarstvom, a nisu bila ni sa Građevine niti sa Saobraćajnog fakulteta. I, postavlja se pitanje –odakle dva bagera u studentskim protestima ispred Ministarstva prosvete? Ima mnogo toga što se oko studenata valja. Studenti su, ovako, zgodni da se govori u njihovo ime. Ovo su, poštovane kolege, zahtevi studenata, šta su oni zvanično tražili i šta smo mi pokušali njima da izađemo u susret. Ali ono što studenti moraju da shvate, a mi da im pomognemo, to je da moraju da uče i da postanu kvalitet. To će im biti jedina ulaznica u životu. Ništa se ne stvara preko noći. Ni ti privatni fakulteti na Zapadu, koji imaju 300, 400, 700 godina nisu nastali od juče, nego traju toliko, a mi ne znamo kakve su oni promene vršili unutar svog obrazovnog sistema ili unutar same institucije i da li je, baš, sve tako bilo idealno kao što se priča. Neki su sada cenjeni, neki su bili pre 50 godina, a neki pre 100 godina. Trend se mora pratiti i moraju biti deo toga. Još nešto, profesor Branko Kovačević je nezasluženo dobio vašu kritiku, kolega Marić ga je pomenuo. Jeste, Branko Kovačević je jedan jako kvalitetan čovek, i kao čovek i u naučnom smislu, redovni profesor Elektrotehničkog fakulteta i mislim, teško je tumačiti, ali je Branko 100% govori u kontekstu onoga što je bila i naša ideja vodilja da ovo bude usvojeno u junu, a da ne bude predmet razmatranja Skupštine u drugoj polovini jula. Izvinite i mi smo bili u situaciji da čujemo da Skupština neće raditi u vreme svetskog prvenstva u fudbalu itd. Hvala bogu, evo, Skupština radi, zakon je na dnevnom redu i biće usvojen na vreme. Dobro, meni je drago što radi, jer, evo, zakon je važan. Biće još onih drugih, jer studentima će, takođe, biti drago jer će sada znati šta ih sve čeka u sledećem roku, odnosno ono što ih čeka tamo. Ono što mi imamo, generalno, kao veliki problem i to se mora reći. Mi imamo mrežu institucija o visokom obrazovanju koje su deo nekadašnje velike Jugoslavije i imamo tešku ekonomsku situaciju, a nekada se nije postavljalo pitanje kvaliteta na način na koji se postavlja sada, jer i naši stručnjaci su, naši stručni studenti su bili vrlo rado primljeni svuda u svetu. Prohodnost je postojala jer je postojao i kvalitet, ali je postojala, da kažem, i veća mogućnost zapošljavanja. Sad je suženo jedino što se tiče zapošljavanja. Evo, tendencije, ekonomski pokazatelji govore da stvari idu u dobrom pravcu, ali objektivno sa otvaranjem većeg broja radnih mesta. Sa povećanjem ekonomskog razvoja brojna će pitanja biti rešena. Ne može obrazovanje sve da reši. Vi znate kad govorite o visokom obrazovanju studijski programi se akreditiraju na pet godina. Logično je da studijski program bude rezultat interesa fakulteta i njihove zainteresovanosti da kadrovi s fakulteta budu sutra deo privredne strukture, da budu zaposleni. Logično je da se sa nekim konsultuje. Ako postoji, da kažem, ta jedna zatvorenost, pa, naravno, da rezultat neće biti dobar. Sa druge strane, ima još nešto, sami studenti biraju gde će upisati, šta će upisati i oni imaju neku svoju projekciju budućeg života. Za one najbolje, oni uče, kakvi god da su uslovi i mnogo se ne obaziru na usputne konstatacije. Mi smo želeli ovim rešenjem da nagradimo najbolje, da oni najbolji koji bi svake godine iz godine u godinu pokazali najbolje rezultate da mogu da budu na teretu države. Inače, država daje fantastično mnogo novca i to se svesno ili nesvesno prenebregava. Moram da pomenem, još jedanput, da mi u strukturi Ministarstva prosvete nemamo mnogo novca za sve potrebe koja su Ministarstvu potrebne, ali i da se izdvaja ogromna suma i za smeštaj i za ishranu studenata i da imamo veliki broj studenata za koje se izdvajaju sredstva. Ako vam kažem da pored ovih kvota, koje se svake godine uvećavaju za 20% odlukama naučno-nastavnih veća fakulteta, imamo preko 25.000 studenata koji su ostvarili pravo na ishranu, preko 17.000 studenata smešteno u ustanovama, gde se 212 miliona izdvaja mesečno za njihov smeštaj gde postoje kapaciteti smeštaja i oporavka studenata. Onda, dotiramo i kulturnu delatnost i zabavnu aktivnost, i letovanje i pomoć siromašnim studentima, sportske aktivnosti, informativne delatnosti. Zatim, studentski krediti i stipendije, 17.600 studenata je ostvarilo pravo na studentske kredite, 8.411 je ostvarilo pravo na stipendije, stipendije Fondacije za razvoj umetničkog podmlatka, pa ovo što radi Ministarstvo prosvete i sporta. Ne može se reći da država ne vodi brigu. Idealna bi bila situacija kada bi to moglo za sve, ali za sve ne može, ne može se ni jednostavno reći, Ministarstvo nije uradilo ništa, niti vodi računa. Poštovane kolege narodni poslanici, nema, verujte mi na reč, uopšte bojazni da će povećanje broja članova u Nacionalnom savetu za visoko obrazovanje iz reda predstavnika države sa četiri na sedam biti na bilo koji način na štetu visokog obrazovanje. Pa, to je trećina u ukupnom broju, ima 12 kandidata koji će biti predlog KONUSA, a dva iz Visoke škole strukovnih studija, to je 14. Studenti su tu u delu koji bude vezan za njihova pitanja. Prihvatićemo amandman vezano za predstavnike Saveta manjina da i oni učestvuju, kad su pitanja od značaja za manjine, ali samo u onom delu kada će to biti na dnevnom redu. Naša želja je da što više subjekata učestvuje u radu Nacionalnog saveta, iz prostog razloga, oni treba da koncipiraju elemente državne politike i da biraju elemente državne politike u visokom obrazovanju. A, i ti iz Vlade koji budu, videćete, svi pripadaju univerzitetu, nema nijedne bojazni da to može na bilo koji način dovesti u pitanje njihov rad. Završavam time što želim da kažem kolegama, koji su pledirali, molim vas još dve rečenice, promenićemo ovaj 1. član i tačku 5). Prihvatićemo amandmane koji govore o tome da treba vrednosti i evropske i nacionalne tradicije, ali i kulturne vrednosti, kulturne baštine da budu sadržaj visokog obrazovanja. Prihvatićemo i brojne druge amandmane koji će poboljšati sadržaj ovog zakona. Nisam prvi put u Skupštini i vi dobro znate da ne robujem stereotipima, koji god amandman bude u funkciji oko unapređenja sadržaja ovog zakona mi ćemo ga prihvatiti. Stvarno je bilo potrebe da se neke stvari objasne i radi vas, a i zbog studenata i cele akademske javnosti. Ovo je samo jedan korak u pravcu unapređenja stanja u visokom obrazovanju, veliki nas zadatak čeka, a mi moramo da napravimo drugi korak. Poštovane kolege, bio sam vrlo pažljiv, slušao celo pre podne i pisao. Red je da odgovorim na pitanja. Da li vi to prihvatate ili ne, to je druga stvar, ali imam isto prava da kažem ono što mislim o zakonu, kao predlagač. Nadam se da ćete i vi prihvatiti makar deo onog što sam rekao. Hvala vam. [[Aplauz]]
Gospodo narodni poslanici, dozvolite da u vaše i svoje ime zahvalim gospodinu ministru Obradoviću i njegovim saradnicima Jaukoviću i Mitroviću i da vas obavestim da zaključujem načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o visokom obrazovanju. Nastavićemo sa radom nakon pauze od 60 minuta, dakle, u 25 do tri ( 14. 35) počinjemo sa radom i prelazimo na četvrtu tačku dnevnog reda. Zahvaljujem.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nastavka popodnevnog dela sednice, obaveštenje o pozvanim na sednicu. Obaveštavam vas da je, saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić-Dejanović povodom načelnog pretresa Predloga zakona, 4. tačka dnevnog reda, pored predstavnice predlagača Snežane Malović, ministarke pravde, pozvala da sednici prisustvuje i Zlatko Petrović, načelnik u Ministarstvu pravde. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O SUDSKIM VEŠTACIMA (načela) Primili ste Predlog zakona koji je podnela Vlada. Primili ste Izveštaj Odbora za pravosuđe i upravu, Odbora za evropske integracije i Zakonodavnog odbora. Pre otvaranja načelnog pretresa, podsećam vas da, prema članu 94. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe, i to: Poslanička grupa Za evropsku Srbiju – jedan sat, 33 minuta i 36 sekundi; Poslanička grupa SRS – jedan sat, sedam minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa G17 plus – 28 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa Napred Srbijo – 25 minuta i 12 sekundi; Poslanička grupa DSS – 24 minuta; Poslanička grupa SPS-JS – 18 minuta; Poslanička grupa LDP –14 minuta i 24 sekunde; Poslanička grupa Nova Srbija – 10 minuta i 48 sekundi; Poslanička grupa manjina – osam minuta i 24 sekunde; Poslanička grupa PUPS – šest minuta. Saglasno članu 93. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, narodni poslanici koji nisu članovi nijedne poslaničke grupe imaju pravo da govore jednom do pet minuta. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmahpodnesu prijave za reč, sa redosledom narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su poslaničke grupe ovlastile da ih po ovoj tački dnevnog reda predstavljaju: narodni poslanik Siniša Stamenković, Poslaničku grupu PUPS; narodni poslanik Srđan Spasojević, Poslaničku grupu Nova Srbija; narodna poslanica Judita Popović, Poslaničku grupu LDP; narodni poslanik Đorđe Milićević, Poslaničku grupu SPS-JS; narodna poslanica Milica Radović, Poslaničku grupu DSS-Vojislav Koštunica; narodna poslanica Snežana Sedlar, Poslaničku grupu G17 plus. Molim ostale poslaničke grupe, ako u međuvremenu imaju ovlašćene predstavnike, da obaveštenje o tome dostave. Saglasno članu 142. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram načelni pretres o Predlogu zakona o sudskim veštacima. Pre nego što upitam da li predstavnica predlagača želi reč, neophodno je da dobije elektronsku karticu. Da li predstavnica predlagača želi reč? (Da) Reč ima Snežana Malović.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, na početku ove načelne rasprave dala bih nekoliko uvodnih napomena o zakonu koji je predložila Vlada Republike Srbije, a koji je pripremilo Ministarstvo pravde. Istakla bih njegov veliki značaj za efikasniji rad pravosudnih organa u Republici Srbiji, pa samim tim i za sve naše građane. Važeći zakon koji uređuje ovu oblast, Zakon o uslovima za obavljanje poslova veštačenja donet je još 1987. godine. Samim tim, jasno je da sadrži zastarela i anahrona rešenja zbog čega je neophodno doneti potpuno novi zakon koji će biti usaglašen sa drugim propisima i istovremeno regulisati poslove veštačenja na mnogo moderniji način. U dosadašnjoj praksi sudova uočeno je mnogo nedostataka i problema u vezi sa radom veštaka. Imajući u vidu značaj veštaka u sudskom postupku, odnosno neophodnost njihovog stručnog znanja kojim sud ne raspolaže, potrebno je doneti zakon kojim bi se na drugačiji način uredili uslovi za obavljanje poslova veštačenja, postupak imenovanja i razrešenja veštaka, postupak upisa i brisanja pravnih lica koja obavljaju poslove veštačenja, kao i prava i obaveza lica koja obavljaju veštačenje. Rešenja u Predlogu zakona o sudskim veštacima sadrže uslove za obavljanje poslova veštačenja koji su tako postavljeni da obezbede imenovanje i najstručnijih lica za pojedine oblasti veštačenja. Stoga su u odnosu na dosadašnji zakon predviđeni viši kriterijumi i to kako u pogledu potrebne stručne spreme, tako i u pogledu radnog iskustva, stručnog znanja i praktičnih iskustava u struci koji su neophodni za poslove veštačenja. Isto tako, a budući da je obavljanje veštačenja od uticaja na efikasnost i kvalitet rada sudova, Predlogom zakona je izričito predviđeno ovlašćenje suda da podnese predlog za razrešenje veštaka koji nestručno i neuredno obavlja ove poslove. Naime, prateći rad veštaka, sud je u mogućnosti da najbolje oceni njegove stručne i profesionalne kvalitete, pa ukoliko oceni da je veštak nestručno i neuredno obavljao ove poslove, ima mogućnost da podnese predlog za razrešenje takvog veštaka. Takođe, prema Predlogu zakona, ministar nadležan za poslove pravosuđa, uz prethodno sagledavanje potrebe sudova, objaviće javni poziv za imenovanje veštaka. Time će se postići adekvatan broj veštaka i pravilnija raspoređenost lica koja obavljaju poslove veštačenja u pojedinim oblastima. Sam Predlog zakona sadrži šest delova: uvodne odredbe, deo koji reguliše uslove za obavljanje veštačenja, postupak imenovanja i razrešenja veštaka, deo koji se odnosi na pravna lica koja obavljaju ove poslove i deo kojim su regulisana prava i obaveze veštaka, kao i prelazne i završne odredbe. Uvodnim odredbama definisani su poslovi veštačenja, kao aktivnosti kojima se sudu pružaju potrebna stručna znanja pri utvrđivanju pravno relevantnih činjenica. Takođe, određeno je da veštačenje mogu obavljati fizička i pravna lica, državni organi, kao i naučne i stručne ustanove. Članovima od 6. do 10. Predloga zakona propisano je da fizičko lice da bi bilo imenovano za veštaka, pored opštih uslova za rad u državnim organima, mora da ispuni i sledeće uslove: da ima odgovarajuće visoko obrazovanje, najmanje pet godina radnog iskustva u struci, stručno znanje i praktična iskustva. Predviđeno je da stručno zvanje i praktično iskustvo dokazuju i objavljenim stručnim i naučnim radovima, kao i mišljenjima i preporukama sudova i drugih državnih organa i institucija. Pravno lice može obavljati poslove veštačenja ako je upisano u registar nadležnog organa za delatnost veštačenja u odgovarajućom oblasti i ako ima zaposlene koji su upisani u registar veštaka. Postupak imenovanja i razrešenja veštaka predviđa novine u odnosu na postojeća zakonska rešenja. Naime, predviđeno je da ministar pravde objavljuje i javni poziv za imenovanje veštaka, u skladu sa potrebama suda. Kandidat za veštaka podnosi zahtev za imenovanje sa prilozima koji dokazuju ispunjenost uslova za obavljanje ovih poslova. O zahtevu za imenovanje odlučuje ministar, protiv čijeg je rešenja dozvoljeno vođenje upravnog spora. Zakonom je određena sadržina zahteva za imenovanje, kao i rešenje o imenovanju veštaka. Novim zakonskim rešenjem predlaže se da veštak ima svoj pečat. O imenovanim veštacima evidenciju vodi Ministarstvo pravde putem registra veštaka, koji se vodi u elektronskom obliku, dostupan je javnosti preko internet-stranice Ministarstva. Ovakvim rešenjem postiže se da građani mnogo lakše nego do sada mogu doći do podataka vezanim za lice koje je imenovano za veštaka. Predlogom zakona je određeno da postupak za razrešenje veštaka, zbog neurednog ili nestručnog veštačenja, mogu podneti sud ili drugi organi koji vode postupke, kao i same stranke i drugi učesnici u sudskom ili drugom postupku, a takođe je precizirano šta se smatra takvim nestručnim vršenjem veštačenja. Osim ovog, kao i drugi razlozi za razrešenje predviđeni su nepostojanje uslova za imenovanje, osuda za određeno krivično delo, izrečena zaštitna mera zabrane obavljanja određene delatnosti ili gubitak poslovne ili radne sposobnosti. Veštak će se razrešiti i na sopstveni zahtev. U ovom postupku obezbeđena je i sudska zaštita na taj način što se protiv rešenja kojim se razrešava veštak može pokrenuti upravni spor. U odnosu na odredbe vezane za pravna lica koja vrše poslove veštačenja predviđeno je da Ministarstvo pravde vodi registar pravnih lica za obavljanje poslova veštačenja. Za razliku od dosadašnjeg zakonskog rešenja, preciziraju se razlozi za brisanje pravnog lica iz registra i to: ako prestane da ispunjava uslove potrebe za vršenje poslova veštačenja, ako neuredno ili nestručno vrši veštačenje i drugi razlozi. Protiv rešenja kojim je odbijen zahtev za upis, kao i protiv rešenja o brisanju iz registra pravno lice može, takođe, pokrenuti upravni spor. U delu koji uređuje pojedina prava i obaveze veštaka predviđeno je da ima pravo na naknadu troškova i pravo na nagradu, čija se visina određuje propisom o naknadi troškova u sudskim postupcima. Veštak je dužan da veštačenje obavlja u datom roku, savesno i nepristrasno i da čuva tajnost podataka do kojih je došao u obavljanju ovih poslova. Prelaznim i završim odredbama Predloga zakona određuju se rokovi za imenovanje veštaka i uređuje se položaj veštaka, koji su to svojstvo stekli odredbama sadašnjeg zakona. Predviđeno je da tim licima svojstvo veštaka prestaje ako u roku od godinu dana od dana stupanja ovog zakona na snagu ne budu imenovani za veštaka. Ministar pravde će u roku do 90 dana od dana stupanja zakona na snagu objaviti javni poziv za imenovanje veštaka, a samo imenovanje će se izvršiti u roku od godinu dana. Na kraju, još jednom bih istakla važnost ovog zakonskog predloga za dalju reformu celokupnog pravosudnog sistema. Zahvalila bih na pažnji i izrazila nadu da će nakon rasprave u načelu i u pojedinostima predloženi zakon biti usvojen, čime će se stvoriti neophodni normativni okvir koji reguliše ovu vrlo značajnu oblast. Zahvaljujem. [[Aplauz]]
Pre nego što nastavimo rad, u skladu sa članom 37. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam da će Poslaničku grupu SRS predstavljati narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević. Da li izvestilac Zakonodavnog odbora, narodni poslanik Vlatko Ratković, predsednik Odbora, želi reč? (Ne) Da li izvestilac Odbor za pravosuđe i upravu, narodni poslanik Boško Ristić, predsednik Odbora, želi reč? (Ne) Da li izvestilac Odbora za evropske integracije, narodni poslanik Laslo Varga, predsednik Odbora, želi reč? (Ne) Da li narodni poslanik Petar Jojić, koji je izdvojio mišljenje na sednicama Zakonodavnog odbora i Odbora za pravosuđe i upravu, želi reč? (Ne) Da li narodni poslanik Vjerica Radeta, koja je izdvojila mišljenje na sednici Odbora za pravosuđe i upravu, želi reč? (Ne) Da li narodni poslanik Momir Marković, koji je izdvojio mišljenje na sednici Odbora za evropske integracije, želi reč? (Ne) Da li predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa od najmanje ka najvećoj žele reč? (Da) Narodni poslanik Siniša Stamenković.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana gospođo ministarka, poštovana gospođo predsedavajuća, smatram da ovakvim pristupom donošenju zakona o sudskim veštacima stvaramo jednu izvanrednu priliku da u najkraćem mogućem roku, posle 23 godine zastoja, otklonimo jednu od, rekao bih, najvažnijih prepreka u kvalitetnom i ažurnom presuđivanju, odnosno ažurnom pravosuđu, ceneći da su se na pitanjima veštačenja bilo kog oblika i u bilo kojim poslovima sudski procesi izvanredno dugo sprovodili, odnosno odlagali, dešavalo se da se u prvostepenim postupku veštačenja usvoje, a u drugostepenom obore, i dolazi do velikih vremenskih razmaka, koji su i te kako uticali na kvalitet našeg pravosuđa, odnosno svih mera i akta koje su se tamo donosila. Ono što mislim da je bitno uopšte u pristupu kada se radi o zakonu o sudskim veštacima jeste da se posle 23 godine iskoriste prilika i da se oba tipa sudskih veštaka, bilo da se radi o fizičkim licima, a isto tako i pravnim licima, moraju licencirati. Način kako je Ministarstvo predložilo da se utvrdi ko će nam biti veštak, odnosno ko će ispunjavati uslove da obavi tu veoma važnu i veoma odgovornu funkciju u našem pravosuđu, mislim da bi morali biti prošireni činjenicom da se naročito kod veštaka u velikim sudskim sporovima, gde su ogromne vrednosti, mora uspostaviti odgovornost po titularu svojine i morala bi se uspostaviti odgovornost po njegovoj, rekao bih, depoziciji odgovornosti upravo za onaj predmet koji vodi, odnosno koji je dobio, a koji će sigurno kao naknada za njegov rad biti izvan nekakvih, rekli bi, regularnih normi. Mislim da u raspravi u načelu treba da otvorimo raspravu o tome, a u pojedinostima je dato jako mnogo amandmana koji upravo pokušavaju da pospeše ovu odgovornost veštaka za ono što će raditi, odnosno za pravo da dobiju pečat i da iza toga oni predstavljaju sudsku presudu. Kada veštak završi svoj posao neka bude oboreno u drugostepenom postupku, odnosno super veštačenju, sudu preostaje samo da presudi. To su izuzetno velike ingerencije koje dajemo veštacima, bez obzira na njihove stručne i druge sposobnosti koje su i te kako važne da bi se došlo do pečata. Mislim da o tome moramo i kao društvo i kao Ministarstvo, a pre svega pravosuđe da povedemo računa. Kada se radi o aspektu, koji je poštovana ministarka iznela, govori se o oceni naših veštaka, odnosno o tome kako mogu biti ili kako mogu postati veštaci, imali bismo jednu zamerku, ali ono je više tehničke prirode nego političke. Odnosi se na to da će se više ceniti stručnost veštaka i manje će se ceniti njegova dostojnost da obavlja taj posao, jer će se stručnost ceniti sa vaše strane, gospođo ministarka, odnosno uvešćemo ga u registar ako kontumira sve one razloge koje je naveo kao svoje benefite ili stručna znanja, dok će dostojnost svakog veštaka biti prepuštena gospodinu predsedniku suda. Možda smo mi to nepravilno shvatili, ali mislim da nismo. Mislim da o tom aspektu treba ozbiljno razmisliti. Naročito je važno, možda je važnije nego i kod samih sudija da veštaci budu izuzetno dostojni i odgovorni za onaj posao koji rade. Nedostaci i problemi koji su, takođe, uočeni u vezi sa radom veštaka, pogotovo kod pravnih lica, kod instituta kojima raspolaže Republika Srbija u ovom momentu, recimo, naročito, u oblasti saobraćajno- tehničkih veštačenja, gde su poznata veštačenja instituta "Kirilo Savić", da je ''pešak ubio auto na pešačkom prelazu'' i mnoge druge stvari, jednom zauvek moraju biti eliminisani nekom vrstom kontrole, koja se mora uspostaviti i ona bi mogla da proistekne iz licence. Zato smo se zalagali da pored pečata kao nekakvog dokaza, materijalnog dokaza, da je on osposobljen i praktično verifikovan od strane Ministarstva, morao bi da poseduje i licencu za taj posao. Licenciranje bi se vršilo normalno u okviru Ministarstva pravosuđa, uz sve ove kategorije koje ste vi ovde naveli kao kategorije koje su neophodne da bi se došlo do pravih kadrovskih rešenja. Mislimo da uslovi zakona koji su predviđeni od člana 6. do člana 10, ovog zakona, jesu dosta oštri da bi se ispunile obaveze koje su vezane za određena znanja veštaka, ali morala bi da se napravi samo još jedna razlika između veština i stručnih zvanja. Mislim da to nije nemoguće i da je to jedan tehnički pristup tim stvarima, da bi se razdelili oni koji bi određenim veštinama, koje nisu naučno znanje,mogli da budu veštaci u sastavu liste ili registra našeg ministarstva. Kada se radi o postupku razrešenja svih veštaka koji ne budu radili saglasno ovom novom zakonu, mislimo da bi kod tog vršenja neke naknadne kontrole ili revizije trebalo uvesti organ. U drugim zakonskim rešenjima sličnog tipa dali smo određene savete, odnosno komisije ili stručni nadzor. U ovom slučaju će to obavljati direktno ministar preko određenih svojih saradnika. Mislimo da bi i to trebalo podruštviti, odnosno pretvoriti u jedan organ, jedno telo koje bi i te kako moglo da isprati, ne samo rezultate određenih veštaka po određenim materijama, nego i rezultate koji bi bili vezani za određena društvena događanja, pre svega za obimne poslove kao što su tranzicija i sve drugo što nas sada prati. Za sada toliko. Hvala.
Od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe iskorišćeno je sedam minuta. Reč ima narodna poslanica Judita Popović, ovlašćena predstavnica Poslaničke grupe LDP.
Gospođo predsedavajuća, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, LDP zaista podržava reformu pravosuđa. Smatramo da bez ozbiljne reforme pravosuđa nemamo demokratizaciju društva i nemamo ni preduslove za privredni razvoj ovog društva. Baš iz tog razloga kada na dnevni red Skupštine stigne ovakav jedan zakon, koji deluje, možda, kao jedan mali činilac, jedan mali element te reforme pravosuđa, koji je u suštini jedan proces koji će trajati, koji nije završen, onda se misli da tu nema ovaj zakon neku naročitu političku snagu. Međutim, s obzirom na to da je Srbija više od 20 godina čekala novi zakon o sudskim veštacima, jer je postojeći donet još davne 1987. godine, onda se može imati u vidu da je taj postojeći zakon prilično zastareo i anahron. Šta to znači? To znači da i suđenja koja se u dobrom delu naslanjaju i zavise od dobrih nalaza i mišljenja veštaka ne mogu biti ni dovoljno stručna, ni dovoljno objektivna, ukoliko nemamo dobre nalaze veštaka. Prema tome, zaista je bilo krajnje vreme da i ovaj zakon stigne na red da se raspravlja o njemu u Skupštini, jer ukoliko želimo da postignemo te proklamovane ciljeve u pogledu jednog pravosuđa sa značajem, sa integritetom, nikako ne smemo da izbegnemo da i sve činioce, sve elemente tog pravosuđa dovedemo u red. Ovaj predlog zakona o sudskim veštacima ima određene slabosti koje su nedopustive, ukoliko se krećemo prema tom nekom evropskom putu i ukoliko želimo da pravosuđe ima svoju određenu težinu i pravu ulogu koja joj je namenjena u društvu. U čemu se sastoje te slabosti? Kao prvo, izdvojila bih činjenicu da u uslovima za obavljanje poslova veštačenja nedostaje jedan od uslova, odnosno pretpostavki koje su potrebne da veštak ima, koje se inače zahtevaju i kod izbora sudija, a to je dostojnost veštaka. Zašto je bitna ta dostojnost? Zato što možete imati veoma visoko kvalifikovanog veštaka, možete imati veoma stručnog veštaka, možete imati veštaka koji je naučni radnik, a da pri tom taj veštak možda nema nešto što je jako bitno da taj njegov stručni nalaz zaista bude u funkciji pravičnosti i pravednosti buduće sudske presude. Nije veštak taj koji donosi odluke, sudija je taj koji donosi odluke, ali u dobroj meri sudija zasniva svoju odluku na tim stručnim nalazima i mišljenjima. Ukoliko je taj nalaz i to mišljenje dao jedan veštak u čiju dostojnost možemo da sumnjamo, u tom slučaju ni ta presuda, ma koliko je ceo postupak bio objektivan i ma koliko ceo postupak ispunjava sve one kvalitete koji su potrebni da sudski postupak ima, ne može da taj rezultat da, jednu presudu koja će biti maksimalno objektivna, pravična i pravedna i zakonom zasnovana. Evo da krenemo od same definicije šta to znači dostojnost, kako je ona definisana u Zakonu o sudijama. Kaže – dostojnost podrazumeva moralne osobine koje sudija, a ovde bi veštak trebalo da poseduje i ponašanje u skladu sa tim osobinama: poštenje, savesnost, dostojanstvenost, društvena odgovornost, nezavisnost, nepristrasnost, pouzdanost. Dakle, ako vi jedan od elemenata u tom jednom lancu suđenja nemate u dovoljnoj meri konkretizovan u tom smislu da pored svih tih stručnih svojstava ima i to svojstvo jednog moralnog kredibiliteta, jer se očekuje od veštaka da ima određene moralne kredibilitete, onda mi imamo problem. Imamo problem jer nije dovoljno da sudija bude taj koji ispunjava te neke moralne preduslove, u smislu dostojnosti, nego celokupan taj lanac od početka do završetka tog suđenja mora da bude u skladu sa tim nekim moralnim načelima i očekivanjima od jednog pravednog i pravičnog suđenja. Ne može se dostojnost vezivati isključivo za neku krivičnu odgovornost, jer krivična odgovornost kada već dođe na dnevni red, govorim normalno o veštacima, verovatno je tome prethodilo mnogo šta. Dakle, mnogo je trebalo da se izdešava da bi se i primetilo šta je taj sve veštak učinio i uradio. Ako dozvolimo da tek na kraju tog nekog puta sudija primeti da ima problema sa određenim veštakom i ukoliko tada zatraži razrešenje, to je već onda jedna naknadna pamet, naknadna reakcija, pa bi bilo dobro da mi jednim rešenjem, reagujemo, kojim bi i dostojnost uvrstili u kvalitete, odnosno uslove za imenovanje veštaka, a ne da naknadno reagujemo, jer je već šteta učinjena. Dakle, vreme je da ovo društvo reaguje unapred, da razmišlja unapred, da planira unapred, a ne naknadno da gasi eventualne požare. To je jedna od osnovnih zamerki koje mi imamo u vezi ovog zakona. Druga zamerka bi bila to da se opet puno vremena ostavlja u nekom praznom hodu za primenu ovog zakona, jer, dozvolićete, tih 90 dana i godinu dana, kada bi trebalo u stvari da se primenjuje ovaj zakon na neke buduće veštake, jeste previše vremena za Srbiju koja vremena nema. Kada analiziramo ove odredbe koje se odnose na postupak imenovanja i razrešenja, ponovo se vraćamo na ovo prethodno što sam govorila u vezi dostojnosti, jer ako ćete pogledati član 11. u vezi sa članom 12, onda ćete videti da se javni poziv za imenovanje veštaka opet kreće od Ministarstva, da je Ministarstvo ta adresa na koju se upućuju ti zahtevi, a da o kandidatu odluku donosi ministar. Prema tome, šta to znači? Ukoliko ministar ima na svom radnom stolu sve te egzaktne podatke o veštaku, o njegovoj stručnoj spremi, o njegovim kvalifikacijama, radnom iskustvu, naučnim radovima itd, to još ne znači da ministar ima pred sobom sve potrebne elemente da odluči o tome da li je taj veštak zaista kvalifikovan u svakom pogledu da bude imenovan za sudskog veštaka. Dakle, nedostaje neko mišljenje one sredine, nedostaje neki elemenat koji bi dopunio u stvari te kvalitete kandidata za veštaka, a to može ministar da dobije samo na taj način što će zatražiti određene podatke u pogledu tog kandidata. Ukoliko nemamo taj element dostojnosti, ne vidim razloga zašto bi uopšte ministar bio u obavezi da se obraća sudu koji je i podneo određeni zahtev za određeni broj veštaka da svoje mišljenje da, odnosno da se izjasni o tome na koji način je u dotadašnjem periodu sarađivao sa konkretnim veštakom. Zašto je ovo bitno? Bitno je zato jer sam veštak, ukoliko radi u jednom konkretnom sudskom postupku, u velikoj meri može da predstavlja okosnicu oko koje će da se i sama sudska odluka kreće. Dala bih vam neke primere iz života i podsetila bih vas, recimo, na aferu "Topčider". Mi smo imali tu tri veštačenja, imali smo jedno veštačenje koje je odredio Vojni sud i znamo da su po tom veštačenju Dragan i Dražen, nažalost, na taj način umrli što je jedan ubio onog drugog, pa se onda sam ubio. Zar to nije skandalozan nalaz veštaka? Posle toga smo imali jedno nezavisno veštačenje, nezavisnih i samostalnih veštaka, koji su u potpunosti drugi nalaz dali. Sada imamo i veštačenje FBI, koji je, takođe, zaključio da je gardiste ubila treća osoba. Dakle, imate jedan primer u praksi na koji način mogu veštaci i te kako da utiču na eventualne sudske odluke, odnosno na tok jednog suđenja. Recimo, jedan primer iz života koji možda nije toliko dramatičan, ali u Zrenjaninu, nekih, stotinu ljudi iz dve, tri ulice, ''Prvomajske'' i ''Šestomajske'' ulice u gradu, spremaju se da podnesu tužbe protiv lokalne samouprave, s obzirom na to da trpe materijalnu štetu, jer lokalna samouprava godinama nije sposobna, odnosno neće ili ne znamo koji su to razlozi, da promeni saobraćaj koji prolazi kroz te dve, odnosno tri ulice, kroz koje dnevno po hiljadu krstarica i teretnjaka prođe, a da, pri tom, ti kolovozi ne odgovaraju standardima nekih magistralnih puteva koji su potrebni da bi se takav saobraćaj u jednom takvom delu grada odvijao. Šta to znači? Zbog toga se uništava imovina, pucaju zidovi, pucaju instalacije, vodovodna i kanalizaciona. Tu se gomilaju troškovi i šteta i ljudi su spremni da podnesu tužbe, imaju i zdravstvene smetnje, jer se taj saobraćaj odvija 24 sata dnevno, vikendima, radnim danima i praznicima. Dakle, ovde će sigurno morati da se rade veštačenja; građevinska, saobraćajna i medicinska veštačenja. Zamislite koje pritiske će morati ti veštaci da istrpe u jednoj lokalnoj sredini od lokalnih političara, kada jednom dođe na dnevni red da se veštači o tim štetama koje građani trpe, jer tu će biti velike štete u pitanju. Ako se sve to uzme u obzir, onda nije naivno na koji će način ovaj zakon o veštacima da se usvoji, sa kojim članovima i sa kojim rešenjima, jer ovo je izuzetno osetljiva tema, jer, ako ništa drugo, ono iz razloga jer je korupcija i te kako razvijena u Srbiji. Mi se nalazimo na nekom neslavnom mestu i po svetskim merilima i moramo na sve načine pokušavati da bar probamo da i primisao te eventualne korupcije isključimo, a to, između ostalog, možemo učiniti i na ovaj način što bismo već u sam tekst zakona ugradili neke moralne principe, neke karakteristike tih veštaka koje oni moraju da imaju ukoliko žele da budu sudski veštaci. To nisu veštaci, to su sudski veštaci. Ukoliko sudija mora da ima određenu dostojnost da bi mogao da sudi na isti način, moraju i svi ovi ostali elementi koji čine građu celog tog sudskog postupka da budu dostojni i da budu sposobni, i kao ljudi i kao stručnjaci, da se ne sumnja u njihov rad. Ne sme se dozvoliti postojanje čak i sumnje u eventualni rad budućih veštaka. To, opet zavisi od ove skupštine i to, opet, zavisi od Vlade koja će odlučivati o amandmanima, između ostalog i o amandmanima LDP. Prema tome, ničija greška neće biti, osim ovih činilaca koji učestvuju u donošenju zakona. Nemojmo opet dočekati koji mesec pa da radimo izmene i dopune Zakona o veštacima, nego probajmo da idemo u susret problemima, a ne da reagujemo na te probleme kada oni već nastanu.Još jednom podvlačim, mi podržavamo reformu pravosuđa, podržavamo sve zakone koji čine deo te reforme. Ovaj zakon predstavlja jednu ciglu u toj građevini koja predstavlja jedan pravosudni sistem ove države. Ukoliko taj mali elemenat ne bude dovoljno savršen i dovoljno dobar, veoma lako može doći do toga da se ta građevina uruši. Ne treba potcenjivati i te male elemente, koji možda nisu toliko na prvi pogled politički značajni, ali rezultati i te kako mogu biti politički pogubni. Iz tog razloga smo spremni da podržimo ovaj zakon, normalno, uz određene izmene.
Od vremena ovlašćene predstavnice poslaničke grupe iskorišćeno je 16 minuta i 50 sekundi. Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević, ovlašćeni predstavnik Poslaničke grupe SPS.
Gospođo Čomić, poštovana gospođo Malović, dame i gospodo narodni poslanici, pokušaću da budem relativno kratak u ovom uvodnom izlaganju. Naime, najpre želim da kažem da Poslanička grupa Socijalističke partije Srbije-Jedinstvene Srbije u načelu podržava ovaj zakonski predlog, jer podržavajući Predlog zakona o sudskim veštacima želimo da podržimo cilj koji se želi postići usvajanjem ovog zakonskog predloga, a to je da se obezbedi da najstručniji obavljaju ovaj izuzetno važan posao. Tačno je da i u dosadašnjoj praksi, kao što je između ostalog rečeno, uočeno mnogo nepravilnosti, kada je reč o radu sudskih veštaka. Tačno je da sudski veštaci, kako je između ostalog, takođe, rečeno, predstavljaju ozbiljan problem pravosuđa u Srbiji i da veštačenje otežava procesne radnje, procesne stvari, odnosno dužinu trajanja postupaka. Takođe, tačno je i to da je prethodni, odnosno postojeći zakon donet 1987. godine da sadrži prevaziđena, zastarela, anahrona rešenja, a ključna potreba za novim zakonom leži upravo u činjenici, odnosno u tome što postojeći zakon ne sadrži i ne propisuje koje su to kvalifikacije potrebne da bi neko mogao da obavlja posao sudskog veštaka. Ono što je izuzetno važno kada je reč o predloženom zakonu jeste da će njegovim usvajanjem prvi put biti napravljen jedinstven registar veštaka i da će biti utvrđena jasna pravila kvalifikacije koje će veštaci morati da poseduju da bi obavljali ovaj izuzetno važan posao. Dakle, pooštravaju se kriterijumi u pogledu stručne spreme, radnog i praktičnog iskustva u struci i smatramo da je to dobar način da se dođe do najkvalitetnijih i najstručnijih. Članovima 6, 7, 8, 9. i 10, ovog zakonskog predloga, predviđeni su uslovi za obavljanje veštačenja, odnosno predviđeno je da veštačenje, uz precizno formulisane uslove, kao što je rečeno, mogu obavljati fizička i pravna lica, državni organi i naučne i stručne ustanove. Ono što je važno jeste da će Srbija prvi put imati registar svih sudskih veštaka i da će taj registar biti postavljen na sajtu resornog ministarstva, shodno članu 16. ovog zakonskog predloga. Pored ostalog, biće dostupni i podaci o svakom sudskom veštaku. Ono što je, isto, važno jesu novine u postupku imenovanja, kao i novine u postupku razrešenja veštaka. Naime, ministar objavljuje javni poziv za imenovanje veštaka i to pre svega u skladu sa potrebama sudova, tako je navedeno u zakonskom predlogu i obrazloženju ovog zakonskog predloga. Takođe, ministar odlučuje o zahtevu za imenovanje i mi želimo da verujemo da će na ovaj način doći do potrebnog i neophodnog broja veštaka koji će biti pravilno raspoređeni po određenim oblastima. Kada je reč o postupku za razrešenje, zbog, kako je navedeno, neurednog ili nestručnog veštačenja, mogu podneti sud ili drugi organi koji vode postupak, odnosno stranke ili drugi učesnici u sudskom ili drugom postupku. Članom 19. vrlo je jasno i precizno definisano šta znači kada veštak nestručno ili neuredno obavlja veštačenje. Naravno da podržavamo ono što je navedeno u obrazloženju ovog zakonskog predloga da je sud kroz praćenje rada veštaka, najpre u mogućnosti da adekvatno oceni koliko veštaci kvalifikovano obavljaju svoj posao i da, zarad efikasnosti i kvalitetnijeg rada suda, treba predvideti mogućnost i ovlašćenja da sud može da podnese predlog za razrešenje sudskog veštaka.Ubeđeni smo da će uvođenje novina, kada je reč o razrešenju veštaka, uticati na suzbijanje i eventualne pojave i mogućnosti korupcije. Procentualno gledajući, to je ono što je izuzetno važno i to želim da kažem na samom kraju, u najvećem broju slučajeva presuda zavisi od nalaza sudskog veštaka, a ne od sudije. Imajući to na umu, veoma je važno da imamo jedan kvalitetan zakon koji će kroz jasno definisana pravila urediti, odnosno rešiti ovaj ozbiljan problem sudskog pravosuđa. Iz tog razloga, Poslanička grupa SPS-JS, to želim na samom kraju da kažem, u načelu podržava ovaj zakonski predlog. Zahvaljujem. [[Aplauz]]
Od vremena ovlašćenog predstavnika iskorišćeno je pet minuta. Da li poslanica Milica Radović želi reč? Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlogu ovog zakona ću pristupiti sa aspekta nekoga ko je četiri godine radio u beogradskom pravosuđu i imao priliku da se svakodnevno susreće sa radom veštaka. Da to ne bude jednostran pristup, pristup sa sudskog aspekta, o ovoj temi u načelnoj raspravi će govoriti moje kolege: gospodin Dimitrijević sa aspekta bivšeg veštaka sudsko-medicinske struke, kolega Palalić sa aspekta advokata. Naravno da veštačenje kao sudsko-procesna radnja predstavlja tekovinu modernog pravosuđa ne samo kod nas, nego uopšte i u svetu. Da bi neko mogao da obavlja ovu važnu dužnost, on bi morao i trebalo bi da bude prvenstveno stručno lice koje ispunjava niz suštinskih i formalnih uslova da bi obavljao ovako važan i odgovoran poziv. Od samog nalaza i mišljenja veštaka zavisi, odnosno od samog njegovog kvaliteta, zavisi i tok sudskog postupka, a neretko i sam ishod sudskog postupka. Ono što treba da predstavlja zadatak samog veštaka jeste da on brižljivo razmotri sam predmet veštačenja, da potpuno tačno iznese svoja zapažanja i da nepristrasno na kraju da svoj sud o onome što treba da predstavlja predmet veštačenja. Sada, neretko u praksi stvari ne izgledaju tako. Neretko su veštačenja subjektivna, nalazi, mišljenja nedovoljno utemeljeni u samoj struci, odnosno u samoj nauci i zbog toga su, takva je bar ocena nekvalitetni. To se direktno odražava ne samo na presudu, odnosno na odluku suda, već i na samo pravosuđe. Ovde treba pojasniti da veštaka angažuje sud iz razloga što sudija nije stručan da obavi ovo veštačenje, odnosno da svoje mišljenje da o onome što predstavlja zadatak veštačenja, na osnovu čega će se doći do same relevantne činjenice koja je ključna za utvrđivanje istine u datom sudskom postupku. Same sudije često nisu u situaciji da ocene dati nalaz i mišljenje veštaka kao nepristrastan, jer one u toj oblasti nisu stručne i zato mu obično pridaju veru, odnosno poveruju mu. Zbog toga je vrlo važno da samo veštačenje, posebno ova oblast koja se odnosi na veštake, da se u zakonu apostrofira odgovornost veštaka. To je nešto što je vrlo važno, a, nažalost, u ovom predlogu zakona, o kome danas raspravljamo nema baš mnogo reči o samoj odgovornosti veštaka. Sada je još uvek važeći zakon iz 1987. godine. Tačno je da je on anahron, neusaglašen jezički, kako sa samim propisima, tako i sa Ustavom. Tačno je da on tretira organizacije koje već duže vremena ne postoje, ali moram da iskažem svoje mišljenje da je on mnogo razrađeniji, da je on precizniji i da je obuhvatniji u odnosu na ovaj koji danas imamo ispred sebe.To nije samo moje mišljenje, to je mišljenje veštaka sa kojima sam se konsultovala prilikom pripreme za raspravu o ovom predlogu zakona. Dobra je stvar i to treba pohvaliti, to je nešto što je vrlo važno što se unosi ovim zakonom, a to je registar samih veštaka. Uvodi se on i postaće obavezan. Ono što je važno jeste da će biti dostupan samoj javnosti. Međutim, nažalost, loše strane ovog zakona prevažu. Prvo, ne postoji stručno telo koje ispituje stručnost, koje ispituje iskustvo, tačno koliko je neko vešt u onome što radi i, nažalost, moralni kredibilitet koji je vrlo važan, s obzirom na poziv koji se obavlja. Druga stvar, kao što sam već ranije rekla, nisu dovoljno definisane odredbe koje se odnose na samu odgovornost veštaka. Ovde je dosadašnje iskustvo pokazalo, kako u samom pravosuđu, da je odsustvo odgovornosti nešto što predstavlja najveću manu, kada su veštaci u pitanju. Još uvek ne znam da je bilo koji veštak odgovarao, iako zakon takvu mogućnost poznaje, kada je načinio određeni propust, na osnovu čega je nastupila nenadoknadiva šteta. Mislim da naše sudstvo ne pamti takav primer odgovornost sudskog veštaka. Takođe, konsultujući i neka druga zakonodavstva, koja se tiču i odnose na ovu oblast, imala sam priliku da vidim da je u mnogim zakonodavstvima predviđeno, odnosno u zakonima koji se tiču ove oblasti, da veštak ima licencu. Mislim da bi bilo dobro da je to ugrađeno i u naš zakon. U modernim državama veštak je ekspert u datoj oblasti. On je akreditovan, on je licenciran, jer prolazi više faza obavezne edukacije na osnovu koje stiče jedan od pet rangova. Kako sam uspela da nađem to je: početnik, akreditovani član, akreditovani stariji procenitelj, licencirani procenitelj i ekspert procenitelj. Ovakav ozbiljan pristup rangiranju stručnih znanja veštaka nam govori da nije dovoljno da veštak, pored toga što ispunjava određene formalne uslove, preda dokumentaciju Ministarstvu pravde i onda, prosto, samo čeka kada će od ministra pravde da bude imenovan. Ovo rangiranje stručnih znanja nam govori još i to da nije svaki veštak u pogledu svoje struke isti. Imala sam priliku da izvršim uvid i u Nacrt zakona o sudskim veštacima, koji, nažalost, nije ušao u ovu proceduru. Mislim da su neka rešenja u njemu mnogo bolja. Sa druge strane, u praksi je primećen jedan vrlo važan problem. To je, da mahom jedan sudija angažuje uvek iste sudske veštake za određenu oblast. To je nešto što je trebalo popraviti. Da li je to moglo da se uradi na osnovu toga što će se sudski veštaci angažovati na osnovu unapred utvrđenog redosleda iz kompjuterskog programa ili na neki drugi način, to je bilo na samom Ministarstvu da proceni koja je najbolja varijanta za to. Ovo je upravo problem i ono na šta će vam svi ukazati kada je u pitanju rad samih veštaka. Na ovom, da tako kažem, sadejstvu između sudije i samog veštaka, postoji veliki problem i prostor za eventualnu, ne tvrdim, ali moguću korupciju i, naravno, postoji prostor za ne davanje samog nepristrasnog nalaza i mišljenja. Takođe, postupak imenovanja sudskih veštaka, malo je promenjen u odnosu na one koje sada imamo. Naša ključna zamerka, Poslaničke grupe DSS, jeste što ne postoji stručna komisija koja bi izvršila, na neki način, razgovor sa samim kandidatima za veštačenje, na osnovu onih referenci i dokumentacije koje je već kandidat za veštaka podneo Ministarstvu pravde, i što nije izvršena neka vrsta trijaže samih kandidata. To je nešto što je loše, jer na taj način veštaci pre samog imenovanja ne prolaze potrebnu stručnu proveru. Mislim da je postojanje stručne komisije ranije bilo u prethodnom Predlogu zakona, ali je šteta što ona više ne postoji. Od nekih predstavnika Ministarstva pravde, čuli smo, u medijima smo imali prilike da čitamo da je ovaj Predlog zakona predviđao postojanje disciplinske komisije koja bi bila sastavljena od predsednika Visokog saveta sudstva, Državnog veća tužilaca i predstavnika Ministarstva pravde, a čiji bi cilj bio ispitivanje osnovanosti svih onih predstavki koje dolaze na rad sudskih veštaka. Naravno, oni bi kao takvo telo imali mogućnost da izriču određene sankcije, kako od same novčane opomene, preko suspenzije, pa do razrešenja. Bez obzira što bi svako od nas ovde imao priliku šta da kaže, kada je u pitanju sastav te komisije, jer bi je činili mahom isti oni ljudi koji su najodgovorniji za neuspelu reformu pravosuđa, čije su posledice, već, više nego evidentne u praksi, smatramo da sama ideja postojanja disciplinske komisije nije loša i da je trebalo uneti u sam Predlog zakona. Ovako, imamo situaciju da veštaci ne prolaze dovoljnu proveru njihove struke ni prilikom samog imenovanja, a kasnije, ni u toku obavljanja svog poziva. Ovde treba biti potpuno objektivan i reći da nalaz i mišljenja sudskog veštaka, odnosno sa aspekta njegovog kvaliteta, ne zavisi isključivo od stručnog znanja sudskog veštaka, iako je ono presudno. Vrlo važan problem u praksi jeste taj što su sudske naredbe za veštačenje neprecizne, što se ne određuje tačno predmet i zadatak samog veštačenja, pa se često dešava u praksi da se veštaci ne bave onim zadatkom veštačenja na osnovu koga bi trebalo da proiziđe relevantna činjenica koja će se kasnije dokazivati u samom dokaznom postupku, već se bave nekim drugim manje važnim tačkama i manje važnim stvarima vezano za samo veštačenje. Pošto sam iznela, rekla bih, objektivan prikaz, sa mog aspekta, stvari kada je u pitanju ovaj predlog zakona, onda se da zaključiti da sem registra, što je, ponavljam, vrlo dobra stvar i treba je podržati, mislim da ovaj zakon, nažalost, ne donosi ništa preterano novo, niti će na najbolji način ovu stvar i ovu oblast da unapredi. Na samom kraju ovog predloga zakona vrlo čudi razlog za hitno donošenje i vrlo čudi obrazloženje ovog predloga zakona koje kaže, da će, u slučaju da se ovaj zakon na vreme ne usvoji, to biti razlog za eventualne negativne posledice koje će pravosuđe da trpi. Prosto, uvaženu gospođu Malović moram da pitam – da li ima veće štetne posledice od šamara koje je srpsko pravosuđe dobilo od strane Evropske komisije, kada je u pitanju reizbor sudija i kada je u pitanju sastav i nezavisnost Visokog saveta sudstva? Činjenica je da su posledice takve jedne reforme u pravosuđu vrlo vidljive. Činjenica je da je poverenje naših građana u sudski sistem do te mere opalo, da, faktički, ne postoji. Činjenica je da će drastičnim smanjenjem broja sudija i drastičnim povećanjem broja predmeta po jednom samom sudiji, pravosuđe u pogledu njegovog funkcionisanja biti dovedeno do samog ruba funkcionisanja. Na samom kraju, pozabavila bih se onim što smo mi podneli u vidu amandmana. Prvenstveno, reagovali smo već u članu 6, gde smo tražili dopunu uslova za obavljanje poslova veštačenja. U članu 7, gde smo tražili da se unese odredbe o postojanju stručne komisije, kako bi se na bolji način proverila stručna kvalifikacija samog kandidata za veštake. U članu 10, tražili smo da se pored nabrajanja državnih organa koji mogu da izvrše veštačenje nađu, pored fakulteta, instituta i zavodi. Prvenstveno smo ovde mislili na Gradski zavod za veštačenje, koji postoji oko 35 godina i koji je formiran od strane Skupštine grada, a za potrebe beogradskog pravosuđa i kao takvo, bar u ono vreme dok sam bila u pravosuđu, predstavljalo je renomiranu instituciju. Čak, ukoliko i postoji određenih problema u njegovom funkcionisanju, nije problem da se ono reformiše. Smatramo da je vrlo važno da je ono trebalo da nađe svoje mesto u ovom zakonu. Takođe, kod razloga za razrešenje, u članu 19, tražili smo da se tačka 7) briše, iz razloga, da bi javnosti bilo jasnije o čemu se radi, ova tačka 7) govori da će veštak da bude razrešen ukoliko u roku od osam dana ne obavesti Ministarstvo pravde o eventualnoj promeni svoje adrese ili o bilo kojim drugim podacima koji se upisuju u registar. Ovakav podatak ne bi trebalo da zasluži, da nađe svoje mesto kao razlog za razrešenje, pored odredbe koja kaže da će veštak biti razrešen, ukoliko nestručno i neuredno obavlja svoje veštačenje. Prosto, po rangu, ta dva razloga za razrešenje nisu izjednačena i ne vidim razlog kako bi to moglo da postoji kao razlog za razrešenje, to, ukoliko on u roku od osam dana ne obavesti Ministarstvo pravde o promeni same adrese, prebivališta ili telefona. To su potpuno irelevantne stvari u pogledu onoga što treba da predstavlja samo veštačenje. Naravno, kada sam govorila o disciplinskoj komisiji, mislim da je vrlo važno da je ona bila uvrštena u ovaj Predlog zakona, jer bi disciplinska komisija u ovom slučaju, pretpostavljam, mogla, recimo, da uputi, odnosno da ga novčano kazni, da ga opomene ili, ukoliko posle druge opomene on to ne izvrši, naravno, da ga suspenduje ili bilo šta drugo. Razrešenje je vrlo, po meni,oštar razlog za ovo s obzirom na to da razlog za razrešenje ovde u ovom slučaju ne postoji. Takođe, to se odnosi i kod samih pravnih lica u pogledu samog brisanja. Mi nismo, kao što vidite, podnosili mnogo amandmana. Podneli smo šest, ukupno. Moram da kažem da, čak, ukoliko, verujem da ćete ih razmotriti, ih prihvatite, kvalitet ovog zakona neće biti dovoljan. Mislim da je u samom Predlogu zakona trebalo predvideti neke novine o kojima sam govorila, prvenstveno mislim na disciplinsku komisiju, prvenstveno mislim na stručnu komisiju koja će da proverava znanje i stručnost određenog veštaka i, naravno, odredbe koje bi se odnosile na samu odgovornost veštaka da bi on bio kvalitetan u samom svom postojanju. Hvala vam. Toliko. [[Aplauz]]
Iskorišćeno je šesnaest minuta i 30 sekundi od vremena ovlašćene predstavnice. Da li poslanica Snežana Sedlar želi reč? (Da) Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, uvažena gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, danas je pred nama Predlog zakona o sudskim veštacima, po mom ličnom mišljenju, kao i po mišljenju Poslaničkog kluba G17 plus, radi se o kratkom ali veoma bitnom zakonu i sasvim su opravdani razlozi hitnosti koji su navedeni u obrazloženju zakona. Zašto? Smatramo da će usvajanje ovog zakona konačno uvesti red u ovako važnu materiju kao što je rad sudskih veštaka, a svi smo ponaosob, neko lično, da li kao obična stranka u sudskom postupku, da li kao zastupnik stranke u sudskom postupku ili kao običan građanin, učesnik bilo kog sudskog postupka ili postupka pred drugim državnim organima, svedoci koliko se materija sudskih veštaka tj. ponašanje sudskih veštaka, moral njihov i sve ostalo nalazi u haotičnom stanju. Smatram da će se usvajanjem ovog zakona direktno uticati na efikasniji, efektivniji, a i svakako kvalitetniji rad sudova i državnih organa. Prema tome, razlozi za donošenje ovog zakona su potpuno opravdani i hitni. Mogu da kažem, primera radi, dolazim iz male opštine u Vojvodini, već sam spominjala taj opštinski sud u Odžacima, koji je, nažalost, imao i ubistvo jednog sudije itd, ali hoću da kažem da ništa od tih loših stvari koje su se desile u tom sudu nisu bile bez nekog redosleda stvari poteza, pa, tako, verujte mi, nažalost, i veštaci su bili jedna od rak-rana rada koji je uticao na rad pravosudnih organa, rad opštinskog suda, rad Trgovinskog suda u Somboru, itd. To su bili uvek isti ljudi, ljudi koji su se maltene određivali po nekoj haotičnoj rođačko-burazerskoj liniji, bez obzira na njihovu stručnost, bez obzira na njihovu dostojnost, tu bih se složila sa kolegama koji su davali akcenat na dostojnost veštaka i videli smo da su se forsirali isti veštaci. A ovaj predlog zakona, po meni, s obzirom na to da je važeći zakon u uslovima za obavljanje posla veštačenja, kao što smo rekli, ministarka je iscrpno u svojoj uvodnoj reči to obrazložila, donet još 1987. godine, zaista sadrži zastarela rešenja, dakle, nužno je doneti, imajući u vidu značaj veštaka u sudskom postupku. Ovaj predlog zakona jako dobro definiše uslove za obavljanje posla veštačenja i upravo omogućava da se izvrši odabir, odnosno imenovanje najstručnijih lica iz pojedinih oblasti veštačenja. Tu su predviđeni viši kriterijumi, kako u pogledu stručne spreme, radnog iskustva, stručnog znanja, ali i praktičnog znanja u struci i iskustva. Dakle, stručna sprema najmanje može biti visoko obrazovanje i to, videli smo, specijalizovane strukovne studije, specijalizovane akademske studije i najmanje visoko obrazovanje u određenoj oblasti i užoj specijalizaciji. Postoji izuzetak samo kod onih potreba predsednika sudova koji traže veštake kojih zaista nema, a potrebni su, iz određenih oblasti, a poseduju najmanje srednju stručnu spremu i znamo svi da postoje ljudi koji se bave, recimo, pojedinim starim zanatima kojih nema, a potrebno ih je upotrebiti u određenom obliku nekog delikta ili bilo koje vrste sudskog postupka. Jako je dobro što je izričito predviđeno ovlašćenje suda da podnese predlog za razrešenje veštaka koji nestručno i neuredno obavlja veštačenje. Pozdravljam našu reformu pravosudnog sistema i, za razliku od mojih prethodnika, mislim da je to dobra stvar i to je stvar koja se već vidi na terenu, zaista, u radu onih opštinskih sudova, da tako kažem, iz kojih mi dolazimo. Primera radi, po meni je potpuno opravdano da je ministar nadležan za poslove pravosuđa, sagledavajući potrebe sudova, on taj koji, praktično, objavljuje javni poziv za imenovanje veštaka. Kažu neke kolege – dugi su rokovi, gubimo puno u hodu. Ne bih se složila sa tim. Mislim da je rok od 90 dana od dana usvajanja ovog zakona, a on stupa na snagu osmog dana od dana objavljivanja u "Službenog glasniku Republike Srbije'', za javni poziv na koji će se javljati i podnositi zahteve lica koja hoće da budu veštaci, a za već postojeće veštake taj rok je godinu dana, jedan sasvim primeren rok i da je apsolutno adekvatan reformi i ovog dela pravosuđa koji se odnosi na sudska veštačenja. Kao što su i moji prethodnici rekli, jako je bitno da se uvode registri. Znači, uvode se Registri kako za fizička lica koja mogu biti veštaci, tako i za pravna lica. Zna se da isto tako i rešenje o njihovom imenovanju donosi ministar. Na osnovu rešenja vrši se registracija. Uvode se veštaci u Registar. Sam pojam šta je veštačenje, to je skup aktivnosti kojima se pruža sudu sve ono stručno znanje pri utvrđivanju pravno relevantnih činjenica, govori o značaju veštačenja. Rekla bih da su razlozi koji su navedeni za razrešenje veštaka sasvim adekvatni i da oni u sebi sadrže na neki način i pitanje dostojnosti jednog veštaka. Ako jedan veštak dokazano vrši neuredno ili nestručno veštačenje, da je takav nalaz, i na to upućuju kako predsednici sudova i druge stranke u postupku, mislim da je to jedan od načina, što će moći da uradi svaki nadležni ministar koji korektno obavlja svoj posao, a naša ministarka je to sigurno, da se takav veštak promptno, po hitnom postupku, izbriše iz registra. Ne bih dalje pričala o formalnim stvarima koje ovaj zakon donosi, ali bitno je da svi ti kandidati za veštake koji ne budu registrovani, koji ne budu imenovani rešenjem ministra za veštake, mogu pokrenuti postupak, upravni spor. Jako je važno da će Registar veštaka biti sa svim onim podacima koji su predviđeni u Predlogu zakona. Što se tiče fizičkih lica, to je i ime i prezime, broj rešenja i njihovo obrazovanje koje su stekli itd, a što se tiče pravnih lica u pitanju je delatnost za koju su oni registrovani, zatim, lica koja poseduju u stalnom zaposlenju kao veštake, opet rešenje itd. i bitna novina je da se u Predlogu zakona predviđa postupak brisanja pravnih lica kao veštaka, što do sada u starom zakonu nismo imali. Što se tiče Registra pravnih lica, taj registar pravnih lica za obavljanje veštaka vodi ministar, o svim zahtevima odlučuje ministar. Razlika u odnosu na prethodni, odnosno postojeći zakon u uslovima za sticanje prava svojstva veštaka sastoji se u tome što se preciziraju razlozi za brisanje pravnog lica, kao što sam rekla, iz Registra. Veštak ima pravo na naknadu troškova i pravo na nagradu, čija se visina određuje propisom o naknadnom trošku o sudskim postupcima. Po meni, nije uopšte loša stvar što će veštaci dobiti svoje pečate koji će biti, ne znam, od 4,5 do 2,5 centimetra, na kojima će stajati njihovo ime i prezime i to da su veštaci, to je čak dobro. To je ono što ih formalizuje i više. Oni su dužni da obave u datom roku veštačenje, to je ono što se predviđa, njihova nestručnost, odnosno neurednost. Neuredni su ako se ne odazivaju na pozive suda, ako ne daju svoja veštačenja u datom roku, a naravno da su nestručni kada daju netačne, nepotpune, nejasne i kontradiktorne nalaze, na osnovu kojih sudovi zaista ne mogu da presude. Do sada je postojao kodeks veštaka, znamo da on i dan-danas postoji, ali po mom skromnom mišljenju i mišljenju svih ljudi koji su dobronamerni kada je ova materija u pitanju, apsolutno niko se tog kodeksa nije držao pa smo svi mi znali otprilike koja je stvar u pitanju koja se veštači na sudu i kakvi su nalazi itd. Imala sam pre godinu i po dana slučaj koleginice koja je diplomirani ekonomista, koja je ovlašćeni knjigovođa, koja je ovlašćeni budžetski revizor i od strane jednog sudije je na zahtev stranke na sudu, koja nema nikakve veze sa politikom, zaista, bila izuzeta samo zato što je član jedne političke stranke. Verujte mi, za to postoje podaci u Opštinskom sudu u Odžacima. O rokovima sam već rekla da su apsolutno u redu i da ne gubimo ništa. Dakle, još jednom ovaj predlog zakona je jasan, sveobuhvatan, kratak, ima svega tridesetak članova, precizan i mislim da ćemo usvajanjem ovog zakona, to jest sigurna sam, poboljšati rad našeg pravosudnog sistema, učiniti svakako rad kvalitetnijim, efektnijim i efikasnijim, i na tome vam zahvaljujem.
Od vremena ovlašćene predstavnice poslaničke grupe iskorišćeno je deset minuta. Da li narodna poslanica Gordana Paunović Milosavljević želi reč? (Da) Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas raspravljamo o Predlogu zakona o sudskim veštacima, koji je Vlada Srbije predložila da se usvoji po hitnom postupku. U obrazloženju razloga za donošenje zakona navodi se da je u dosadašnjoj praksi sudova uočeno mnogo nedostataka i problema u vezi sa radom sudskih veštaka. Po mišljenju Vlade njegovo nedonošenje po hitnom postupku moglo bi da prouzrokuje štetne posledice po rad pravosudnih organa. Da vas podsetim, važeći zakon o uslovima za obavljanje poslova veštačenje je donet još davne 1987. godine i moramo danas da počnemo prvo od te činjenice. U ime SRS postavljam pitanje – zašto se zakon donosi po hitnom postupku? Zašto ništa niste radili 10 godina kada ste znali da je važeći zakon anahron i prevaziđen, a da je obavljanje veštačenja od izuzetnog značaja na efikasnost i kvalitet rada sudova. Zašto ste kasnili i prolongirali kada imamo kadrove koji pokrivaju ovu oblast, a postojali su već odavno i zahtevi od raznih udruženja sudskih veštaka da se ova oblast odavno već reguliše? Jedino, izgleda, nemamo dobru volju vlasti da krene ozbiljno u ovu reformu. Pred nama je jedan vrlo bitan i važan zakon koji bi mogao da ubrza sudske postupke i reformu pravosuđa. Kroz niz argumenta pokušaću da ukažem na njegove nedostatke, zbog čega ovaj predlog zakona nije uspeo da odgovori na razumljiva i opravdana pitanja. Veštačenje je dokazno sredstvo u sudskom, prekršajnom ili upravnom postupku kome se pribegava u slučaju kada je za utvrđivanje ili ocenu neke činjenice potrebno stručno znanje kojim ne raspolaže lice koje vodi postupak. Nalaz i mišljenje veštaka kao iskaz na sudu, treba da budu samostalno i nezavisno dokazno sredstvo. Iskaz veštaka je izuzetno značajan u sudskom postupku, pa u velikom broju slučajeva presuda zavisi od nalaza i mišljenja sudskog veštaka. Sudska veštačenja su poslednjih godina, po opštoj oceni sudova i stranaka u sporu, na nezadovoljavajućem nivou. Neka veštačenja su u velikoj meri subjektivna, a nalazi veštaka su nedovoljno stručni i bez potpune dokumentacije i argumentacije. Posledice ovakvog stanja su negativne i višestruke. Stranke u sporu su izložene povećanim troškovima, a sudovi su dovedeni u situaciju da ne mogu efikasno i kvalitetno da donesu presude. Htela bih da ukažem na stvarnu potrebu da zakonom uredimo ovu oblast. Kada kažem – ovu oblast, to malo šire posmatram. Želim da kažem da je ova tema mnogo šira i mislim da je dobro što smo ovu temu otvorili na jednom zakonu koji, u suštini, ne rešava ovaj problem. Sada malo šire, gospođo Čomić, sve je u okviru ove teme, unapred da vam kažem da ne mislite da sam se udaljila od teme. Mi ovih dana, SRS promoviše istorijsko i kapitalno delo našeg predsednika prof. dr Vojislav Šešelja, najnoviju knjigu koju je napisao u pritvoru Haškog tribunala u kome se nalazi od 24. februara 2003. godine. Knjiga "Policijski dosije" ima četiri toma i preko 4.000 stranica i predstavlja najjači, najveći i najautentičniji dokaz da udruženi zločinački poduhvat nije ni postojao i da on u njemu nije ni učestvovao. U toku suđenja saslušano je oko 80 svedoka Tužilaštva, od kojih su 10 eksperti-veštaci iz raznih oblasti. Na suđenju Vojislavu Šešelju u Haškom tribunalu prekršena su sva garantovana prava, kao optuženom, koji se brani sam, a sigurno, najgrublje, pravo da mu se sudi u razumnom roku i bez nepotrebnog odugovlačenja. Vojislav Šešelj je u toku sudskog procesa osporio stručnost i podobnost veštaka Haškog tribunala za ''govor mržnje'', Entoni Oberšal je doktor sociologije, koji je prvo diplomirao fiziku, a 20 godina je proučavao plemena u Africi. Šešelj je osporio govor mržnje kao oblik izvršenja bilo kog zločina. Takođe, veštak Haškog tužilaštva za demografiju, Eva Tabo, predočila je navod iz studije Sekretarijata za demokratiju i nacionalne manjine Vojvodine iz 2003. godine i navela da je smanjenje broja Hrvata u Hrtkovcima bilo rezultat progona. Šešelj je tvrdio da je Tabo nestručno postupila pri izradi Izveštaja o iseljavanju nesrba iz Hrtkovaca, tendenciozno kvalifikujući taj proces netačnim podacima izvučenim van konteksta. Šešelj je zamerio da je pojednostavljenjem demografskih kretanja falsifikovala situaciju, a da bi ispravan naučni metod dao drugačije rezultate. Andreas Ridlmajer je, takođe, veštak Tužilaštva, ali za islamske verske objekte. Šešelj je osporio stručnost svedoka-veštaka koji je istoričar, Ridlmajer se svojevremeno aktivno angažovao u lobiranju i usvajanju zahteva administracije Bila Klintona da se ukine embargo na izvoz oružja muslimanima. Srpski verski objekti, prema izveštaju Ridlmajera, uopšte nisu stradali tokom rata u BiH. Veštak je evidentirao samo muslimanske i hrvatske verske objekte koji su srušeni. Nepristrasnost eksperta optužbe ozbiljno je poljuljana kada je isprovociran unakrsnim ispitivanjem optuženog Šešelja svedok veštak nazvao srpske radikale neonacistima. U toku suđenja, predsednik sudskog veća Žan Klod Antoneti opomenuo je veštaka da mora da bude nepristrastan. Svedok optužbe i veštak Iv Tomić (Yves Tomic), francuski magistar slavistike… (Predsedavajuća: Narodna poslanice, molim vas da komparativne primere o veštacima koji su birani po zakonima drugih zemalja ili po propisima međunarodnog prava dovedete u vezu sa odredbama ovog zakona ili sa primerima iz domaćeg zakonodavstva, odnosno da poštujete član 103. našeg Poslovnika.) Govorim o veštacima, a kasnije ću da govorim i o tome kako je regulisan ovaj zakon o veštacima i u drugim zakonodavstvima, ako nemate ništa protiv. (Predsedavajuća: Upravo sam vas zamolila da dovedete u vezu primere.) Dovešću. Kažem vam, govorim o veštacima koji su veštačili u procesu Vojislava Šešelja, a kasnije ću da govorim o uporednoj analizi našeg Predloga zakona o veštačenju… (Predsedavajuća: Narodna poslanice, ne govorite o veštacima, odnosno o zakonodavstvu, međunarodnom ili domaćem, drugih zemalja koji se tiču veštaka. Govorite o primerima iz sudske prakse. Molim vas da u skladu sa članom 103. počnete da govorite o temi koja je na dnevnom redu, Predlog zakona koji je pred nama.) Još ću samo jednu rečenicu, pa prelazim na zakon. Svi veštaci koje je pokušalo Haško tužilaštvo da angažuje nije uspelo da dokaže ništa što je stavljeno Šešelju na teret. Da se vratimo na Predlog zakona. SRS ističe izuzetnu ozbiljnost, značaj i ulogu veštaka, posebno njegovu stručnost, nezavisnost i moralnost. Pitanje stručne podobnosti veštaka je u zakonu osnovni problem, po nama. Članovi 6. i 7. Zakona su neprecizni i oni govore o stručnosti, kao ulovu za obavljanje poslova veštačenja. Htela bih da postavim pitanje – šta znači stručno znanje i praktično iskustvo u određenoj oblasti veštačenja, koje se odnosi na član 6. tačku 3)? Znači, da fizičko lice može biti imenovano za veštaka, ako pored opštih uslova ispunjava i poseduje stručno znanje i praktično iskustvo u određenoj oblasti veštačenja. To nikako ne znači da je svaki specijalista, sam po sebi ili samo zbog toga, apsolutna garancija za jedno visokostručno i potpuno istinsko veštačenje. Stručna naučna ili univerzitetska titula jesu pretpostavke da takva osoba raspolaže vrhunskim znanjem i veštinama iz oblasti kojom se bavi. Međutim, onaj koji svoje titule i diplome ne shvata kao potrebu za daljim stručnim usavršavanjem i bavljenjem naučnim radom, ne može dostići nivo istinskog vrhunskog stručnjaka. Bez toga, stručnjak je nedovršen, ostaje na nivou vremena kada je dobio diplome i titule, pa kao takav može biti štetniji zbog svoje nekritičnosti od onog ko je tek završio specijalizaciju. Smatramo da stručno znanje, dakle, specijalizacija, nije samodovoljna za posao veštaka. Zašto bi profesija sudskih veštaka bila na neki način privilegovana? Zašto i sudski veštaci ne bi imali neku vrstu edukacije i posle toga dobijali zvanje sudskog veštaka, kao što i danas u Srbiji postoje licence za gotovo sve profesije? Na taj način bi sudski veštaci ne samo bili i stručniji, nego i moralniji i savesniji u obavljanju svojih poslova. Zatim, tu je i pitanje – kako veštak može da bude nezavisan i nepristrastan kada stručno znanje i praktična iskustva za određenu oblast veštačenja kandidat dokazuje i potvrdom, odnosno mišljenjem ili preporukom sudova? U članu 7. se navodi da stručno znanje i praktična iskustva za određenu oblast veštačenja kandidat za veštaka dokazuje, između ostalog, i mišljenjima ili preporukama sudova. Smatramo da je ovo prosto nedopustivo jer na taj način sudovi mogu da budu i subjektivni, a ne mogu objektivno da procenjuju stručnost veštaka, jer je to kontradiktorno uopšte u ulozi veštaka u sudskom procesu. Uslov da fizičko lice može obavljati veštačenje je da je upisano u Registar veštaka. To nije ništa novo. Danas postoji Registar veštaka u Srbiji i na tom spisku registrovanih sudskih veštaka postoji oko 2.000 veštaka iz različitih oblasti, to su: građevinska, finansijsko-ekonomska, mašinska, medicinska, saobraćajna, itd. U Beogradu samo postoji preko 1.000 sudskih veštaka koji obavljaju savesno svoj posao. Ovim zakonom ništa se ne čini ni dobro, ništa se nije promenilo, a pitanje je da li on može i da opstane. Nije cilj da se zadovolje neke stvari, nego da se reši problem. Nekog veštaka ćete razrešiti po članu 19. ako odmah, a najkasnije u roku od osam dana, ne obavesti Ministarstvo o promenama podataka koji se unose u Registar veštaka. Kako ćete reagovati kada vam državni organi, kao i naučne i stručne ustanove po više meseci ne završavaju veštačenje i ne vraćaju sudski spis? Takođe, nedopustivo je i krajnje diskriminatorno, da u ovim ustanovama, dakle, ustanovama gde se vrše najkomplikovanija veštačenja, mogu da obavljaju veštačenja osobe koje nisu upisane u Registar sudskih veštaka. Radi javnosti, takođe, da podsetim, u Zakonu je predviđeno da veštačenjem mogu da se bave fizička lica, pod uslovom da su i stručna, ali i da su upisana u Registar sudskih veštaka, zatim, pravna lica, ako ispunjavaju sledeće uslove: da je (pravno lice) upisano u Registar nadležnog organa za delatnost veštačenja u odgovarajućoj oblasti i da su u tom pravnom licu zaposlena lica koja su upisana u Registar veštačenja. Prema tome, za fizička i za pravna lica važi uslov da lica koja obavljaju poslove veštačenja moraju da budu upisana u spisak sudskih veštaka. Međutim, član 10. navodi da veštačenje mogu obavljati i državni organi, kao i naučne i stručne institucije, fakulteti, instituti, ali se nigde u članu ne spominje da poslove veštačenja mogu obavljati samo zaposlena lica koja su upisana u Registar veštaka. Ovo je velika greška i nedostatak zakona, jer se najsloženija veštačenja poveravaju ovim ustanovama. Ustanove mogu da obrazuju komisije od naučnih i stručnih radnika koji su kod njih zaposleni, a nisu upisani u Registar veštaka, što je, pored stručnosti, uslov da bi neko bio veštak. Osnovna svrha je da niko ne sumnja u nalaz veštaka. Na ovaj način se otvara prostor za nagađanja koja mogu biti tačna, ali i ne moraju biti tačna. U zakonu se neprecizno, nejasno i konfuzno pominje razrešenje za veštaka koji nije savestan, objektivan, nezavisan i nepristrastan u obavljanju svog posla. Član 19. reguliše kada će sudski veštak biti razrešen. Tu je navedeno osam tačaka kada sudski veštak može da bude razrešen. Tačka 8) govori – ''ako neuredno ili nestručno obavlja poslove''. Međutim, nigde se ne navodi da sudski veštak može biti razrešen ako nesavesno obavlja svoj posao. Ali, u članu 18, zbog čega kažem da je konfuzno, navodi se da: ''Obrazloženi predlog za razrešenje veštaka zbog neurednog ili nesavesnog veštačenja može podneti sud, organ koji vodi postupak, odnosno stranke ili drugi učesnici u sudskom ili drugom postupku.'' Na ovaj način dolazi do toga da se zakon različito tumači i da može da bude stvar zloupotrebe i raznih malverzacija. Da savest i moral veštaka ne zakažu i ne zataje potrebne su precizne procesne garancije u postupku veštačenja. Ovim zakonom je bila neophodna dogradnja postupka i imenovanja i razrešenja veštaka od strane suda na način na koji bi se otklonile navedene negativnosti. U nastojanju da se poboljša imenovanje veštaka od strane suda neka zakonodavstva su uvela specifične načine određivanja veštaka. Tako je u Francuskoj usvojeno kontrolno veštačenje, kada sud imenuje veštaka, ali okrivljeni ima pravo da izabere svog veštaka, čiji je zadatak da izvrši dodatni nadzor nad nadređenim veštačenjem i u tom pogledu okrivljeni mora da plati to veštačenje. U našem krivičnom postupku veštaka imenuje sud, pismenom naredbom. Stranke ne učestvuju u izboru i određivanju veštaka. Kod izbora veštaka treba da bude odlučujuća njegova stručnost, odnosno stručni autoritet, a ne naklonost sudije, što često biva kada sud imenuje veštaka. Stalno angažovanje istog veštaka od strane istog sudije bila je ranije praksa, obezbeđuje veštaku preširok komoditet u radu i može stvoriti kod veštaka uverenje da njegov stručni rad ne podleže nikakvoj kontroli, što je jedan od uzroka površnog postupanja, olakog i nedovoljno argumentovanog iznošenja stručnih zaključaka. Sa druge strane, prihvatanjem takvog stručnog mišljenja sudija se zaklanja iza izveštaja veštaka i prebacuje na njega odgovornost, a da postoji i drugo stručno mišljenje sudija ne bi tako postupao. Ovim zakonom nije predviđena kontrola veštačenja. Kontrola veštačenja je samo jedna od garancija za njegovu pravilnost. Predmet kontrole je sam tok vršenja veštačenja, nalaz i mišljenje veštaka. U našem pravu jedina moguća kontrola je od strane drugog veštaka u slučaju kada sud naredi ponovno veštačenje. Sve to produžava sudski proces. Od momenta kada tužilac podnese tužbu prvostepenom sudskom organu i sud započne proces u kome je veštačenje neizbežno, pa do početka rada veštaka, posebno u sudskim sporovima gde se zahteva muldisciplinarno veštačenje, pa do završetka veštačenja i predaje sudu nalaza i mišljenja veštaka prosečno potrebno vreme iznosi od tri do šest meseci, a u najkomplikovanijim slučajevima i do dvanaest meseci. Posledice toga su pogubne, a štetu trpe i država i narod. I, zbog toga i zbog mnogih drugih problema koji u ovom zakonu nisu otvoreni SRS neće glasati za predloženi zakon. Hvala. [[Aplauz]]
Narodni poslanik Srđan Spasojević ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana ministre, poštovani građani Srbije, Poslanički klub Nove Srbije će u ovoj raspravi u načelu pokušati da ukaže samo na neke suštinske probleme, koji će, ukoliko se ovaj zakon donese, ovako malo ishitreno, možda prebrzo, dovesti do problema. Znate, ministre, da se kada je u pitanju Poslanički klub Nova Srbija trudimo da predložimo nešto što je celishodno, što je dobro. Znate da smo dali dobar amandman, koji ste argumentovano prihvatili, oko priznanja krivice na 12 godina, koji je sigurno puno toga popravio i u praksi, iako taj institut, nažalost, još nije zaživeo, ali se nadam da će se to ubrzo desiti. Kao i uvek, suštinski ćemo pokušati da ukažemo na neke probleme. Ostaje malo nejasno, naravno, sigurno da ćemo pozdraviti da visoki kriterijum kod određivanja veštaka budu prioritet. Sigurno da će ubuduće u praksi tako i biti, ali mi se čini da je to ipak malo prebrzo. Praktično, podneli smo samo dva amandmana, koji će, mislim, ako ih prihvatite, rešiti neke vaše nedoumice. Ukoliko ne, ostaje da praksa pokaže kako će to izgledati. U Predlogu zakona o sudskim veštacima nema tačno nekih uslova ko može da se bavi veštačenjima. Mislim da je trebalo ubaciti neke uslove ko to može da bude, pre svega kada je u pitanju status tog lica, da je on državljanin Republike Srbije, da ima opštu zdravstvenu sposobnost, najmanje srednju stručnu spremu npr, jer predviđate u članu 6. i takvu mogućnost i najmanje 10 godina radnog iskustva. Odmah možemo da primetimo da su kriterijumi praktično podignuti samo kada je u pitanju kvalifikacija – stručna sprema, ali da se kriterijumi pomeraju, kada je u pitanju radno iskustvo, sa 10 na pet godina, što mislimo da nije dobro, tako da smo na član 6. tačku 2) podneli amandman, da bude obavezno 10 godina radnog iskustva na tim poslovima. U stavu 2, ovog člana 6, predviđate mogućnost – ''Izuzetno, od stava 1. ovog člana, za veštaka može biti imenovano lice koje ima najmanje završenu srednju školu, ako za određenu oblast veštačenja nema dovoljno veštaka sa stečenim visokim obrazovanjem. Postoji određena nužna diskriminacija između lica. Praktično, lica sa završenom srednjom školom koja žive u većem gradu su eliminisana su. A, ukoliko žive u nekoj sredini koja, nažalost, nema takve kadrove, oni su favorizovani. Mislim, gospođo ministre, da je ovo moglo elegantno da se reši, da se u prelaznom periodu dok ne dođemo do tih kriterijuma da samo visokoobrazovana lica mogu kvalitetno da vrše veštačenje, pa da se u članu 6. stav 2. napiše – izuzetno, od stava 1. ovog člana, za veštaka može biti imenovano lice koje ima najmanje završenu srednju školu i 15 godina iskustva na poslovima veštačenja, pod uslovom da nadležni sudovi, za koja su obavljena veštačenja, daju preporuku na mišljenje ministra koji donosi konačnu odluku. Zašto je to tako? Prvo, eliminisali bismo ovu diskriminaciju da li neko živi u maloj ili velikoj sredini. I, imali bismo postupnost. Verujte, u praksi ima izuzetno kvalitetnih veštaka sa višom školom, koji odlično rade posao, čak i sa srednjom školom, a na ovaj način će veliki broj veštaka koji godinama veštače biti eliminisani da ne mogu da rade, a jedina mogućnost da oni nastave, što u maloj sredini nema kvalitetnih ljudi. Ukoliko već ostavljamo takvu mogućnost, onda dajte da pružimo šansu i onim ljudima koji su godinama kvalitetno obavljali svoj posao. Po meni, ili može ili ne može. Ukoliko ne može sa srednjom školom, onda treba dovesti veštake iz nekog drugog grada i imati isti aršin za sve. Nemojte moju diskusiju shvatiti da težim ka tome. Podržavam visoke kriterijume, ali ako već ostavljamo u zakonu jednu ovakvu mogućnost, onda, pustite one ljude koji rade preko 15 godina da prirodnom selekcijom, polako i polako, svoj posao predaju visokostručnim ljudima, jer mislim da ćemo tako svi biti zadovoljni. Zbog čega vam ovo kažem? Dešava se u praksi da sud odredi nekog veštaka sa visokim kriterijumima, ali se, takođe, dešava da posle mesec dana veštak taj predmet vrati, pa onda to uradi neki od ovih veštaka koji godinama rade, jer su slobodniji da odrade svoj posao… Zašto ovo govorim? Ne da zaštitim neke veštake koji ne ispunjavaju ove kriterijume po Predlogu zakona, nego što će na kraju trpeti stranke u tim postupcima. Trebalo je možda napraviti neku rang listu. Recimo, lica koja imaju srednju stručnu spremu – prvi rang, lica koja imaju višu stručnu spremu – drugi rang, ovi koji imaju visoku – treći rang, specijalizanti, magistri, doktori nauka – četvrti rang. Postoji u praksi neki detalj, da je možda ispod nivoa da neko od inženjera na nekom terenu, recimo, veštači neku šupu ili itd. Prema tome, mislim da je tu trebalo malo elegantnije iz svega ovoga izaći. Dakle, ostajemo pri stavu – ili mogu svi, ili ne može niko. Naravno, uz ovako jedan blag prelaz, mislim da bi ovo sigurno i nosioci pravosudnih funkcija pozdravili, jer se na terenu susreću sa kvalitetnim geometrima, sa kvalitetnim ljudima koji odlično rade svoj posao, a ovako mi ih brutalno eliminišemo. Sigurno da zagovaram da se u nekom periodu naprave visoki kriterijum, ali, taman dok dođu i nove generacije i novi veštaci bojim se da uvažavajući samo visoke kriterijume ne napravimo jednu prazninu. Jer, objektivno rečeno, ovom reformom pravosuđa dobili smo jedan veliki broj sudija, imamo i jako dobrih mladih sudija, pa, ako odjedanput imamo i mlade sudije i veštake sa pet godina radnog iskustva, bojim se da u jednom trenutku ne dođe do određenog kolapsa u predmetima. Vi odlučite kako mislite. Naravno, vi ste tu da jedan zakon branite ili ne, i da prihvatite ili ne nešto na šta opozicija ukazuje. Ukoliko ne prihvatite ovo rešenje, ništa ultimativno, mislim da u članu 30. u 2. stavu ovaj rok produžiti na dve godine. Ima mnogo započetih postupaka, ima dosta i ukidajućih postupaka, mislim da to može i na taj način da se premosti, bar produženjem roka od godinu dana, taj veliki zaokret u sudskoj praksi, kada su u pitanju sudski veštaci. Eto, to bi bila suština onoga što sam hteo da kažem. Još jedanput kažem – pozdravimo visoke kriterijume, ali, smatramo da to treba malo laganije, ne seći preko kolena, jer, što kaže narod ''što je brzo, to često bude i kuso''. Mislim da ćete imati razumevanja za ovo. Zašto sve ovo govorim? Bojim se da ćemo imati sporije rešavanje sudskih sporova. Verujte, to je praksa dokazala. Drugo je kad mi sedimo ovde u sali i u teoriji je sve drugačije i prihvatljivije, slažem se i ja, ali, kad odete u jedan sud, pa izađete na suđenje, pa se desi, kao što sam naveo, da se predmet posle mesec dana vrati jer je možda prezauzet taj čovek koji je sa kriterijumima ispred nekih ljudi, onda, trpe stranke. Moram vam reći da bez obzira na sve, vrlo često njihovi zahtevi za plaćanjem su bili znatno skuplji nego od ovih koji, takođe dobro odrade veštačenja i, naravno, što poskupljuje sudski postupak, a znamo da to više nije tako malo. Gospođo ministre, vi znate da su izuzetno skupe sudske takse, kao što znate prošle godine smo 50% povećali sudske takse, pa tu imamo i taksu na tužbu, taksu na presudu, eventualno na žalbu, pa na izvršenje, i onda, naravno, kao što znate, uvek se desi da tu zastane. Nadam se da ćete vrlo brzo staviti u proceduru Zakon o izvršnom postupku. Reći ću vam ovom prilikom da trenutno u Kraljevu, u Osnovnom sudu, ima IV broj preko 20.000 predmeta, da ima I brojeva preko 5.000 predmeta. Ovo je trenutak da ukažem na nešto što je možda nepopularno kada se nalazimo u ovako teškoj situaciji – "Telekom Srbije" masovno utužuje građane Kraljeva, ima preko hiljadu tužbi, a najavljuje se oko tri-četiri hiljade tužbi za neke male dugove, koliko, praktično, košta štampanje tih tužbi. Mislim da nije trenutak da se prema građanima u ovako teškoj situaciji na takav način postupa i da se utužuju. Razumem da se možda ide na prodaju "Telekoma", ali, imajte u vidu da nije trenutak za da se za male iznose utužuju građani, s obzirom na to koliki su sudski troškovi ti iznosi će biti mnogo veći. Dakle, kada su u pitanju sudski veštaci, još jedanput, preporuka Poslaničkog kluba Nove Srbije jeste da se prihvatanjem ovih amandmana elegantno prevaziđu eventualni problemi koji u praksi mogu da nastanu. Hvala.
Zahvaljujem. Pošto se više niko od predsednika poslaničkih grupa niti ovlašćenih predstavnika ne javlja za reč, pitam, da li još neko ko u ovom momentu ima pravo na reč želi reč? (Ne) Prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč u načelnom pretresu. Dajem reč poslaniku Maji Laušević.
Poštovana gospođo predsednice, poštovana gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je Predlog zakona o sudskim veštacima i ustavni osnov za donošenje ovog zakona sadržan je u odredbi člana 97. tačka 17. Ustava Republike Srbije. U dosadašnjoj praksi sudova uočeno je mnogo nedostataka i problema u vezi sa radom veštaka. Nadalje, imajući u vidu značaj veštaka u sudskom postupku, odnosno potrebu za njihovim stručnim znanjem kojim sud ne raspolaže, potrebno je doneti zakon kojim se na drugačiji način uređuju uslovi za obavljanje poslova veštačenja kao i postupak imenovanja i razrešenja veštaka. Pored toga, važeći zakon, podsetimo, tačnije, Zakon o uslovima za obavljanje poslova veštačenja, donet je još davne 1987. godine i sadrži zastarela i anahrona rešenja pa je stoga neophodno doneti novi zakon. Uslovi za obavljanje poslova veštačenja moraju biti tako postavljeni da obezbede imenovanje najstručnijih lica za pojedine oblasti veštačenja. Stoga su predviđeni viši kriterijumi, kako u pogledu stručne spreme tako i u pogledu radnog iskustva, stručnog znanja i praktičnih iskustava u struci. Budući da je obavljanje veštačenja od uticaja na efikasnost, a naročito na kvalitet rada suda, potrebno je predvideti ovlašćenje suda da donese predlog za razrešenje veštaka koji nestručno i neuredno obavljaju veštačenja. Kome se poveravaju veštačenja? Veštačenja se poveravaju kako fizičkim tako i pravnim licima. Istovremeno, podsećamo da i u sadašnjoj pravnoj praksi, tačnije u Zakonu o parničnom postupku, veštačenja mogu biti poverena i ustanovama, pogotovo kada su u pitanju, na primer, grafološka veštačenja. Član 1. Predloga zakona zapravo nas uvodi u suštinu problema kojim će se baviti ovaj zakon. Znači, ovim zakonom uređuju se uslovi za obavljanje veštačenja, postupak imenovanja i razrešenja sudskih veštaka, postupak upisa, brisanja pravnih lica koja obavljaju veštačenje kao i prava i obaveze lica koja obavljaju veštačenja. Poslovi veštačenja predstavljaju, kao što je do sada već precizno i rečeno, aktivnost kojom se uz korišćenje naučnih, tehničkih i drugih dostignuća, pružaju sudu ili drugom organu koji vodi postupak stručna znanja koja se koriste prilikom utvrđivanja ocene ili razrešenja pravno relevantnih činjenica. Podsetimo da je to veoma važno. Takođe, važno je stvoriti ovako normativan okvir da bi u presudama imali jedno stručno utemeljenje koje se nalazi u samom obrazloženju. Uslovi za obavljanje poslova veštačenja predviđeni su decidno članom 6. i kažu da fizičko lice može biti imenovano za veštaka, pored opštih uslova za rad u državnim organima propisanih zakonom, predviđaju i druge uslove koji su ovde navedeni. Stručno znanje i praktična iskustva za određenu oblast veštačenja kandidat za veštaka dokazuje objavljenim stručnim ili naučnim radovima, potvrdom o učešću na savetovanjima u organizaciji stručnih udruženja itd. Takođe, nadalje su ovim predlogom zakona predviđeni decidno uslovi kako pravno lice može da ispunjava uslove da obavlja veštačenje. Kao što sam rekla, veštačenje mogu obavljati državni organi u okviru kojih se može obavljati veštačenje, kao i naučne i stručne ustanove i fakulteti, instituti itd. Postupak imenovanja i razrešenja jeste predviđen ovim predlogom zakona i postojanje potrebe za veštacima iz određene oblasti. Veštačenja se u stvari dostavljaju Ministarstvu, predsednici prvostepenih, sada osnovnih sudova i ministarstvu nadležnom za poslove pravosuđa. Ministar objavljuje javni poziv u "Službenom glasniku Republike Srbije" i na internet-stranici Ministarstva. Nužno je da se osvrnemo na izlaganja prethodnih kolega koji su govorili. Znači, ovde su decidno navedena pitanja kojima se bavi ovaj zakon, a druga pitanja po kojima se zapravo i angažuju veštaci u sudskim sporovima jesu predviđena Zakonom o parničnom postupku. Tako, recimo, članom 253. u sadašnjem Zakonu o parničnom postupku stoji da veštak može biti isključen ili izuzet iz razloga kao sudija ili sudija porotnik, što je notorna činjenica. Takođe, interesantno je, što se tiče same ličnosti veštaka, da postoji predlog određene strane u sudskom postupku, ali kojim se mora tačno odrediti predmet i obim veštačenja. U slučaju da protivna strana u parnici ne prihvati ovaj predlog, o tome odlučuje sud, itd. Nužno je napomenuti na ovom mestu da je, takođe, u Zakonu o parničnom postupku decidno navedeno da su predviđene novčane kazne za, da kažem, nepoštovanje procesne discipline u izradi nalaza i mišljenja veštaka itd, itd. Smatramo da će na ovaj način biti uređen jedan normativan okvir u ovoj oblasti koja je veoma važna za reformu u pravosuđu. Zahvaljujem. [[Aplauz]]
Zahvaljujem. Narodni poslanik Jovan Palalić ima reč.
Poštovana predsednice, poštovana ministarko Malović, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama je jedan vrlo važan zakon, koji je, kako je rekla ministarka Malović, u jako važnoj i velikoj vezi sa čitavom reformom u pravosuđu koja je izvršena 2008. godine. On zaista jeste u vezi, ali problemi i efekti te loše reforme pravosuđa definitivno će se odraziti na primenu ovog zakona i sprečiće mogućnost da se unapredi stanje u ovoj vrlo važnoj oblasti za dobro i kvalitetno funkcionisanje pravosudnog sistema i, nadasve, da ono što interesuje sve građane, a to je da se pravilno utvrđuje činjenično stanje i da se odluke, primena materijalnog prava, donose brzo i u skladu sa rokovima. Podsetio bih, a videćete u kojoj je to vezi sa ovim predlogom zakona, na obrazloženje koje smo čuli prilikom razmatranja u Narodnoj skupštini Predloga zakona o utvrđivanju mreže sudova. Tada je, između ostalog, na samom Odboru za pravosuđe i upravu rečeno da se sudovi ukidaju u malim mestima zato što je stepen korupcije u tim sudovima, zbog veze između advokata i sudija, toliko izražen da je način da se ta korupcija spreči u malim sredinama da se ukine sud. Svi oni koji se bave pravosuđem, problemima u pravosuđu, znaju kakav upravo predstavlja problem u tim takozvanim malim sredinama, neuporedivo veći od odnosa sudija-advokata, veštaka i veštačenje, kao i problem njihovog učešća u pojedinim sudskim postupcima. Upravo tu leži ključni problem, ne samo u nekvalitetu odluka koje sudovi donose, nego i u korupciji. A, suštinsko pitanje koje ovaj zakon treba da reši jeste da poveća stručnost i efikasnost u ovom važnom segmentu koji se odnosi na davanje mišljenja kod utvrđivanja činjenica u onim situacijama kada sud nema dovoljno stručno znanje. E, sada imamo situaciju da smo u jednom velikom broju malih opština ukinuli sudove, da smo izabrali nove sudije, da je od strane ne samo ovdašnje javnosti, nego i od strane Evropske komisije, osporen način izbora, ali upravo u onom segmentu koji je najvažniji, a to je pitanje stručnosti i sada očekujemo da će ta stručnost, koja je dovedena u pitanje u osnovnim sudovima i u višim sudovima, biti iskazana kroz izbor veštaka. To je veoma sporno pitanje. Pokušaću kroz rešenja koja se predlažu u ovom zakonu da ukažem gde se, u stvari, tu nalazi problem i gde su osnovni nedostaci ovog zakona. Ono što bi trebalo da svaki veštak ispunjava u radu po pojedinom predmetu koji mu dodeli sud, to je: da je dostojan, da je stručan i da nepristrasno da nalaz. U ovom predlogu zakona to nedostaje. Pođimo redom. Kada se definišu uslovi, u članu 6, mi ne dobijamo precizan odgovor šta to znači "praktično iskustvo veštaka". Naime, kaže se da veštak, pored toga treba da ima najmanje pet godina radnog iskustva u struci, a u tački 3) treba da ima "stručno znanje i praktično iskustvo". Onda u članu 7. kaže da: ''Stručno znanje i praktično iskustvo za određenu oblast veštačenja kandidat za veštaka'', pa kaže –dokazuje ozbiljnim svojim objavljenim stručnim i naučnim radovima, potvrdom o učešću na savetovanjima, mišljenjima od strane udruženja naučnih i drugih institucija. Znači, nigde se ne govori o praktičnom iskustvu. Ovo su sve razlozi koji se odnose na njegovo stručno znanje. Onda se kaže: "kao i mišljenjima ili preporukama sudova ili državnih organa gde je to veštačenje vršeno". Ovo je apsolutno nepotrebno, da se na osnovu mišljenja suda tvrdi da neki veštak ima stručno znanje ili praktično iskustvo. Da li neki veštak ima stručno znanje ili praktično iskustvo, u krajnjoj liniji, može da utvrdi samo Ministarstvo, koje bi kroz rad tog veštaka, po broju ukinutih predmeta, po njegovim nalazima, po broju urađenih, kako se kaže u praksi, superveštačenja, moglo da kaže da li taj veštak ima stručno znanje ili praktično iskustvo, a ne da se na osnovu mišljenja suda tvrdi da neki veštak to poseduje. Dakle, pojam praktičnog iskustva ni na koji način ovde nije određen. Ono što predstavlja ključni problem, i vezano za ovu reformu pravosuđa, jeste pitanje razloga za razrešenje veštaka na osnovu nestručno obavljenog veštačenja, kada veštak daje netačne nalaze. Pa, veštak se angažuje zato što sud nema to stručno znanje da nalaz da povodom određenih činjenica. Sada taj sud, koji nema znanje veštaka, treba da utvrdi da je veštak dao netačan nalaz i da preporuči, u krajnjoj liniji, Ministarstvu da se taj veštak razreši. To je apsolutno nemoguće. Niti sudovi imaju taj kapacitet, niti imaju to znanje da oni cene nalaz veštaka kao netačan. Osim toga, sudovi gde je smanjen broj sudija, gde je povećan priliv predmeta, sada treba da rade jedan ozbiljan i veoma zahtevan posao – da prate rad veštaka, da analiziraju njegove nalaze i da u isto vreme obaveštavaju redovno Ministarstvo o svemu tome. Sudovi, u stanju kakvo je stvoreno nakon reforme, nemaju kapacitet da to rade. Sasvim sigurno, to neće dovesti Ministarstvo pravde da će imati mogućnost da pravilno ceni da li je veštak dao nestručan nalaz, da li je dao nepotpun nalaz i, u krajnjoj liniji, da li je uopšte savesno obavljao svoj posao. Vrlo važan i ključni problem jeste način na koji će sudovi određivati veštake u pojedinim predmetima. Da ne ulazimo u to da nije razređeno pitanje šta se dešava ako u jednoj sredini gde, u ovom trenutku nemamo osnovne sudove, imamo odeljenja, nemamo nijednog veštaka? Kako će se određivati, na koji način će sudovi da određuju veštake sa liste koja bude navedena u Registru i u kojoj meri će to da poveća ili neće da poveća troškove? Najveći problem je ako u jednoj maloj sredini imamo samo jednog veštaka u jednoj struci. Ako nemamo konkurenciju veštaka, pa makar na nivou višeg suda, to će stvoriti ozbiljan i veliki prostor za korupciju. Dakle, samo jedan veštak koji veštači u jednom sudu, u svim predmetima, u jednoj oblasti?! Bar bi trebalo da Ministarstvo da mogućnost da se sa nekakve liste, koja bude formirana nakon formiranja Registra, na nivou višeg suda, određuju veštaci po nekom redosledu u pojedinim predmetima u sudovima, a ne da se dopusti samo sudu da određuje veštaka onog koji jedini ima prebivalište u toj sredini. Podsetiću vas, nije problem u odnosu između sudova i advokata, kako je ovde navedeno kao razlog zašto su ukidani sudovi u pojedinim opštinama i da to stvara korupciju, veći je problem upravo u dokaznim postupcima i u ovim pitanjima. Svi koji smo bili u praksi znamo kakav je to problem i kakav je to stepen korupcije u situaciji kada se daju predmeti veštačenja pojedincima koji imaju, da kažem, monopol u toj struci. Moram da kažem da je uvođenje Registra, zaista, napredak u odnosu na stanje koje smo do sada imali. Sada smo imali situaciju da sudovi potpuno paušalno određuju pojedine veštake u pojedinim oblastima. Medicinska struka je najbolji primer za ovaj problem. Koliko god ima doktora u jednom domu zdravlja, svi su potencijalni veštaci, iako nemaju nikakvu licencu, niti mogućnost, da su potvrđeni kao veštaci u svojoj struci. Sada, ovaj registar će doprineti, ali dajte mogućnost da bar na nivou višeg suda svi veštaci u ovoj struci, po nekom redosledu, kao što se sada određuju i sudije u predmetima, dobijaju mogućnost da veštače. Ovo su neke ključne primedbe koje bih želeo da istaknem, koje su u praksi vidljive i koje mogu stvoriti veliki problem, ali problem koji nije rešen jeste – određivanje i definisanje ko će da kaže da li je neki nalaz nestručan, kako će se odrediti šta je praktično iskustvo, kao i na osnovu kojih kriterijumima će se veštaci upisivati u sudski registar. Hvala. [[Aplauz]]
Reč ima poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Gospođo ministre, dame i gospodo narodni poslanici, SPO je kao korektan i konstruktivan koalicioni partner vladajućoj većini podržavao, sa puno razloga, reformu pravosuđa i sve zakonske predloge koji su se do sada našli u skupštinskoj proceduri. Bili smo zainteresovani, pratili smo i Nacrt zakona o sudskim veštacima i detaljno analizirali Predlog ovog zakona. Ono što je prva i generalna ocena jeste da smo očekivali više. Molim vas, gospođo ministre, da obratite pažnju na svu argumentaciju koju ću izneti, jer ona nije politička, ona je zasnovana na podlozi detaljne analize, analize uporednog zakonodavstva, analize stanja u našem pravosuđu i data je od strane vrlo kvalifikovanih stručnjaka. O postojećem zakonu, trenutno važećem na snazi, neću ništa da pričam zato što je rešenje kojim je neko postao sudski veštak, odnosno veštaka je prvi put Ministarstvo videlo onog momenta kada je veštak otišao da uzme rešenje i kada je postao sudski veštak. Maltene, nikakve provere stručnosti, dostojnosti, objektivnosti i svega ostalog pre toga nije bilo. Kao posledicu toga imali smo jedan sveopšti javašluk, pri tom, želim da istaknem da srpsko pravosuđe ima u svim oblastima izvanredne moralne stručne i objektivne veštake, ali se i tu rađa odmah jedan problem, pošto najčešće nisu umreženi, korumpirani, oni po pravilu imaju i najmanje posla. Reći ću vam jedan karakterističan primer. Pred jednim od većih sudova u Republici Srbiji jedan veštak se stalno žalio da ima malo posla. Kao predstavnik osiguravajuće kompanije koju sam zastupao predlagao sam često tog veštaka. Sudije su se nećkale i dosta kolega je reklo danas, i mislim da je to centralno pitanje, da su mnoge sudije imale svoje veštake, da su mnogi advokati imali svoje veštake i da je tarifa maltene jadna. Sada, ako je stanje takvo, a izneli su predstavnici svih poslaničkih grupa, onda treba da vidimo kako ćemo iz njega da izađemo. Da završimo priču o onom sudskom veštaku, odjednom je počeo da veštači, maltene, u svim predmetima. Bio je omiljeni veštak advokata i završio je u Specijalnom sudu za organizovani kriminal, pravosnažno je osuđen na tri godine zatvora, u grupi koja se zove ''saobraćajna mafija''. Nekoliko puta sam, kada sam pričao o stanju našeg pravosuđa, ukazivao na problem sudskih veštaka. Jeste formalno i po Zakonu o krivičnom postupku i po Zakonu o parničnom postupku veštačenje jedan od dokaza u sudskom postupku i opet, formalno, teoretski sud je dužan da veštačenje ceni u sklopu svih ostalih dokaza, ravnopravno, ali u praksi, a već je zaživelo i u narodu, naš narod kaže – veštak presuđuje. To je centralno pitanje, veštak presuđuje. U nekoliko hiljada predmeta sam, u sopstvenoj praksi postupanja pred sudovima, a ušao sam u 80% srpskih sudova, samo jednom sreo sudiju koja je cenila nalaz i mišljenje veštaka i obrazložila. Rekla je – u ovom delu prihvatam nalaz i mišljenje veštaka, jer je u skladu sa ostalim dokazima itd, a u ovom delu ne prihvatam nalaz i mišljenje veštaka i, takođe, izvanredno obrazložila i tu presudu je potvrdio Viši sud. Šta rade ostali veštaci? Može nalaz i mišljenje veštaka biti u suprotnosti sa celokupnom dokumentacijom iz spisa predmeta, sa izjavama svedoka, sa izjavama stranaka, itd. Sud će se pozvati na frazu da je nalaz i mišljenje dat od strane stručnog lica u čiju objektivnost sud nije imao razloga da sumnja, samim tim su primedbe nezadovoljne strane neosnovane. Sada, ako smo završili u najvećem delu što se tiče pravosuđa, reformi, i ako očekujemo dobre rezultate, mi smo očekivali od ovog zakona da bude jasniji, da u više odredbi razradi i način upisa veštaka, odnosno dobijanja licence i uslove i nadzor i periodičnu ocenu rada veštaka, ali i mnoge prateće probleme koje srećemo u praksi. Recimo, opšte je poznato da veštak pored znanja mora da ima i veštinu, objektivnost, ali mora da bude i hrabar čovek. Veštak će često, a posebno veštak, u velikim sredinama su veće mafije, da bude na udaru neke mafije, jer njegov nalaz neće odgovarati okrivljenima u krivičnom postupku za organizovani kriminal itd, ali će se, takođe, zameriti i sudijama i advokatima, i mnogima u lokalnoj sredini. Da li danas imamo u srpskom pravosuđu veštake koji su dominantno objektivni, stručni i hrabri? Čini mi se, a to i rezultati rada Suda za ratne zločine i Suda za organizovani kriminal pokazuju, da se otprilike tamo pažljivije vodi računa o tome ko će da veštači. Verujte mi, i kao sam i neiskusan u početku sam mislio – nema nikakvih problema, predmet je kod sudskog veštaka, ne boli me glava. U 90% slučajeva me bolela glava. Pomenuću i neke predmete koji još uvek opterećuju srpsku javnost. Ubistvo novinarke Dade Vujasinović 1994. godine, veštaci su konstatovali da je reč o samoubistvu i, zamislite, dva puta je Dada Vujasinović po veštacima pucala iz lovačke puške u sebe. Tek posle 15 godina je došlo do drugog veštačenja, gde se konstatuje da je reč o ubistvu. Jedan od kolega je pomenuo slučaj ubistva vojnika u Topčideru, ali interesantno, isti veštaci koji su veštačili u ovom predmetu, veštačili su i u ovom drugom i naravno da su sva kasnija veštačenja, i FBI i Nezavisne komisije i još jedne komisije veštaka konstatovali da se radi o ubistvu i da ih je ubila treća osoba. Ako se tako dešava u predmetima za koje je zainteresovana šira javnost i u koju su uprte oči celokupne naše javnosti, zamislite šta se dešava u predmetima u kojima javnost nije zainteresovana? Razumite sada kakva je to oholost, bahatost i sigurnost u laž tih veštaka, kakva je to umreženost. Pred Opštinskim sudom u Nišu postupa veštak koji je specijalista svih struka iz medicine. On je i psiholog i psihijatar i neuropsihijatar i ortoped i internista i kardiolog, a pred Opštinskim sudom u Novom Sadu, u jednom složenom predmetu, gde se radilo očigledno o lekarskoj grešci, ali naravno, kolege iz Novog Sada nisu htele svojim kolegama da stave omču oko vrata, koji su napravili lekarsku grešku, sudsko-medicinski odbor je odbio da veštači. Pojavio se stručnjak iz Niša koji je sada kao farmakolog dao svoje stručno mišljenje. Ovaj zakon nejasno i neprecizno zabranjuje, on kaže da će veštaci biti upisani u Registar sudskih veštaka, što se tiče jedne oblasti, ali mislim da to treba detaljnije razraditi. Kakve su posledice ovakvog ponašanja veštaka? Mnoge razorene porodice, velika izgubljena imovina, propast velikog broja naših firmi, oslobađanje kriminalac ili ublažavanje njihovih kazni, ostvarivanje prava na neosnovanu štetu. Ovde sam nekoliko puta pričao o veštacima iz Novog Sada, koji dijagnostikuju jednu te istu vrstu povreda za koju ne postoji objektivan nalaz. Postoji šema, postoji tarifa, postoji sve. Sve se zna, niko ne reaguje. Dovođenje do bankrotstva i firmi i porodica, znate li samo koliko je samoubistava bilo, koji su direktna posledica nesavesnog i neobjektivnog ponašanja sudskih veštaka? Ima li danas potencijala da mi sa reizborom veštaka, faktički, stvorimo kvalitetnu podlogu za kvalitetno veštačenje? Ima, ali da bismo to uradili, čini mi se da mi u normativnom delu moramo znatno preciznije da propišemo mnoge odredbe ovog zakona, a ukazaću i koje. Postoji jedan čuveni veštak, on je neuropsihijatar, u vreme kada je neurologija i psihijatrija bila jedna te ista grana medicine. Napisao je jedan od najznačajnijih udžbenika iz te oblasti, možda i najznačajniji. Ali se, takođe, hvalio da u svojoj bogatoj sudskoj praksi nikada, ali nikada, u regresnim postupcima protiv pijanih vozača nije našao uzročno-posledičnu vezu između alkoholisanosti i saobraćajnog udesa, bez obzira, da li je alkoholisanost i preko dva, tri, četiri promila. Stručnost ne znači i dostojnost. Znanje ne znači i objektivnost. Po sadašnjem zakonu, koji je još uvek na snazi, veštaci ne dobijaju licencu, pa je samim tim ne mogu ni izgubiti. Čini mi se, a dosta sam tražio te podatke i niko nije danas izdao podatak da je jedan jedini sudski veštak do sada krivično odgovarao zbog neobjektivno datog nalaza i mišljenja. Ako su danas svi poslanici koji su učestvovali u ovoj diskusiji na sličan način prikazali sliku stanja, što se tiče sudskih veštaka, a niko nije odgovarao, ili možda jeste, ali mali broj, tih podataka nema. Očigledno, iako postoji neko ko je odgovarao, ja ne znam, onda je to sigurno zanemarljiv broj u odnosu na štetu koju su veštaci svojim postupanjem naneli. Šta je po nama trebalo ovaj zakon još da predvidi? Pored formiranja stručne komisije koja bi, pre svega, cenila i stručnost veštaka, trebalo je uvesti, zbog stanja koje je danas takvo kakvo je, i povremene kontrole. Veštak ima svoj dnevnik veštačenja. Ministarstvo ima svoj Registar veštačenja. Ministar formira ad hok komisiju, sastavljenu od najpozvanijih stručnjaka iz te oblasti. Ima dosta primedbi na objektivnost rada tog veštaka. Ministar jednostavno kaže – molim vas, proverite da li taj veštak, zaista, pošto ima mnogo primedbi i građana i sudija, radi u skladu sa pravilima struke. Konstatuje se da ne radi u skladu sa pravilima struke i šta? Pored toga što će biti razrešen, treba krivično da odgovara, ali treba i da nadoknadi štetu, jer je njegovim postupanjem nekome naneta šteta. Ovaj zakon je zbog toga mogao da predvidi, a podneo sam i amandman i naveo odredbu koju predviđaju mnogi zakoni u uporednom zakonodavstvu – osiguranje veštaka od delatnosti. Pa, ako veštak nema imovinu da se od njega direktno naplati za štetu koju je prouzrokovao svojim kriminalnim radnjama, onda to treba da plati osiguravajuća kompanija, kao štetu od delatnosti. Ovim predlogom zakona se, faktični veštaci biraju na neodređeno vreme. Postoji stalnost u izboru sudskih veštaka. Po nama to nije dobro. Zbog čega? Do sada su bili izabrani, faktični, za stalno, dok ne stupi ovaj zakon na snagu, koji predviđa ponovni reizbor i pokazalo se da je stalnost jednako uljuljkanost, odnosno jednako korupciji. Čini mi se da zbog opšteg stanja, što se tiče veštaka, veštake treba birati na neki period od četiri ili šest godina. Podneo sam amandman da to bude na šest godina. Mislim da postoje i neki drugi razlozi koji nisu samo zbog korupcije i neobjektivnosti, i zbog toga što se ceni stručnost izrade nalaza i mišljenja veštaka, već, jednostavno, veštak koji sada dobije rešenje ima 75 godina, za šest godina će imati 81 godinu i neće biti lišen poslovne sposobnosti, a videće se, recimo, da je u nalazima pisao ono što je kolega malopre rekao ''da je pešak ubio vozilo'' itd, a niko nije pokrenuo postupak ili je postupak u toku itd. Ali, čini mi se, pre svega, zbog korupcije i zbog opšteg stanja i zbog toga što veštaci koji će sada biti izabrani treba da imaju tu vrstu pozitivne bojazni, da za šest godina, možda, zbog toga što nisu dobro radili, neće ponovo dobiti licencu sudskog veštaka, pa će i te kako voditi računa kako veštače. Što se tiče sudskih predmeta, ako smo usvojili odredbu da, faktički, više ne može advokat ili stranka u sporu da bira sudiju kome će predmet da dođe u rad, onda je nezamislivo, ministre, verujte mi, ovo, takođe, ostavlja prostor za korupciju. Ništa nismo uradili ako ista odredba ne važi i za sudske veštake. Ako smo ih već upisali u Registar sudskih veštaka, uzmimo bilo koji sud, sudija je dužan svaki naredni predmet da daje drugom veštaku. Zašto bi jedan veštak, po pravilu, korumpiran, imao mnogo posla, em je korumpiran, em ima mnogo posla, em posao dobija baš zbog toga što je korumpiran i što piše nalaze po željama stranaka, a onaj drugi je i savestan i stručan i nema posla. Dajte svima podjednaku šansu, pa ćemo onda imati i pozitivan sudar između veštaka. Boriće se svi, što se tiče stručnosti. Želeće svi da se dokažu. Želeće jedan veštak da dokaže da je u pogledu stručnosti bolji od onog svog kolege, a imaće i podjednaku zaradu i podjednak tretman od strane sudija. Što se tiče Dnevnika objavljenih veštačenja, pored evidencije koju vodi sud, slažem se sa kolegama da pored svega što su sudovi preopterećeni, još treba oni i da analiziraju rad veštaka itd, mislim da je dovoljno da se jednom ili dva puta godišnje na opštoj sednici sudova analizira rad veštaka sa tih sudova, da se daju preporuke, da se predlažu razrešenja, potreba za novim veštacima itd. Mislim da veštaci treba da vode i Dnevnik veštačenja. Verujte mi, da su sadašnji veštaci imali i Dnevnik veštačenja, videli biste da se tu stalno pojavljuje jedan te isti sudija, omiljeni sudija i omiljeni veštak, da se pojavljuje jedan te isti advokat, omiljeni advokat, a samo što ne bi pisalo da postoji i određena tarifa. Što se tiče podataka o stručnosti, naravno da podaci o stručnosti treba da budu dostupni javnosti. Što se tiče sankcija, mislim da ima predloga da se uvede i disciplinska komisija. Vi ste i predstavnici vašeg ministarstva to i pre godinu dana najavljivali, pamislim da to ne bi bilo loše. Ako bismo pričali o onome, ovde su kolege pominjale, što smo svakodnevno sretali u sudskoj praksi, sretali smo takve nalaze i takva mišljenja da se čovek prekrsti i levom i desnom rukom, ali nije problem u tome, problem je što takav nalaz i mišljenje prihvati prvostepeni sud i dobije potvrdu na Višem sudu. Reći ću vam samo jedno mišljenje veštaka iz jednog predmeta u Kraljevu. ''U teorijskom smislu opisana povreda je teška. Gledano praktično – to je laka. Ova povreda je realno laka, a po kvalifikaciji teška.'' Gospodin ne može da odradi predmete koliko ih ima u radu –stanovi, automobili, sve ostalo, ugledni je građanin. Pa, samo jedan veštak i jednom da napiše ovakav nalaz i mišljenje, Ministarstvo treba odmah da mu daje rešenje da više nije sudski veštak, jer to ne doprinosi objektivnosti. Po pravilu se traži drugo veštačenje, traži se usmeno izjašnjenje veštaka, usporava se postupak, povećavaju se troškovi postupka. Šta da pričamo o veštacima koji drže predmet po osam, devet ili deset godina? Oštećena stranka ode kod sudije – sudija kada ćete da zakažete, kaže: predmet je kod sudskog veštaka. Znam da ste upoznati sa uporednim pravom, tamo su i rokovi strogo propisani, čak i obaveza veštaka da ako u određenom roku ne stigne da izradi pismeni nalaz i mišljenje obavesti sud da nije u mogućnosti i da traži naknadni rok. Zatim, ovo su sve problemi iz prakse, Zakon nije predvideo šta u situaciji kada sudski veštak radi bez naloga suda, a radi nalaz i mišljenje za potrebe suda. Pred Opštinskim sudom u Novom Sadu po pravilu kod sudova, advokat pozove veštaka i kaže – konstatuj oštećenja, uradi mi nalaz i mišljenja, a stranci kaže – brzo sklanjaj auto da ga niko živi ne vidi, pa umesto štete od 100 ili 200 evra veštak napiše da je šteta pet ili šest hiljada evra. Pred sudom se pojavljuje kao objektivan, stručan, dostojan pod zakletvom, u svojstvu svedoka, jer je jedini video oštećenja u svojstvu veštaka i onda on potvrđuje da je to što je napisao bez naloga suda baš to što je video. Često su ranije išli na foru da su fotografije prilikom razvijanja filma, dok nisu bili digitalni aparati, po pravilu, bile oštećene i nisu mogle da se izrade itd, ali ovaj zakon nije predvideo. U redu je da stranke često imaju potrebu da angažuju veštaka za privatnu potrebu, ali veštak ne sme da radi bez naloga suda, jer Zakon o vanparničnom postupku u tom delu je jasan, ali su zloupotrebe u ovom delu zaista velike. Pošto sam u ime poslanika SPO podneo nekoliko amandmana na Predlog ovog zakona, verujte mi, i dobro je da sve ostale poslaničke grupe tako razmišljaju, ovde ima najmanje politike. Dobru nameru sam prepoznao sa svih strana, verujte mi da ništa nećemo ozbiljno uraditi u reformi pravosuđa ako korenite promene ne napravimo kod Zakona o sudskim veštacima. Hvala. [[Aplauz]]
Poštujući da iz poslaničkih klupa, zaista mogu da se čuju izvesne konstatacije, imam potrebu da u ime najvećeg broja veštaka, koji vrlo korektno i savesno rade svoj posao, izrazim zahvalnost onima koji su u sudovima do sada pomagali, i u vaše i u moje ime, jer su radili kompetentno i stručno. Pojedinaca sigurno ima, ali, možda, neka lična iskustva prosto, treba i minimizirati kada uopštavamo priču. Reč ima narodni poslanik Vjerica Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, sve današnje rasprave o Predlogu zakona o sudskim veštacima su, zapravo, u prilog tvrdnji nas iz SRS da ne postoji nijedan razlog da se ovaj zakon stavi na dnevni red u vanrednom zasedanju i to po hitnom postupku. Kada je to već tako, onda je ovaj predlog trebalo uraditi mnogo ozbiljnije. Imali smo ovde i imamo svakodnevno predloge zakona o kojima poslanici SRS iznose stavove stranke i puno primedbi pre svega iz koncepcijskih razloga, iz koncepcijskog pristupa rešavanju neke oblasti društvenog života na način kako bi to radila SRS i onako kako predlažete vi iz sadašnjeg režima. Naravno, to je potpuno suprotstavljeno, ali ovako šupalj, ovako prazan, ovako paušalan i loš predlog zakona, gospođo Malović, verujte, ne znam da li sam videla u ovoliko godina koliko sam narodni poslanik. Čuli ste da slično misle i kolege poslanici koji će glasati nakon rasprave za ovaj zakon. Nije dobro da se donosi zakon samo da bi se skinuo sa dnevnog reda. Gospođo Malović, ušli ste u jednu ozbiljnu reformu pravosuđa. Koliko ste to dobro uradili i koliko su vam reforme dobre, svakodnevno vas demantuje vreme i demantuje vas život. Naravno, sve ono što smo govorili kada je bilo reči od samog početka ovih reformi, svaki dan se susrećemo sa dokazima, i u medijima i od stručne javnosti, da smo u potpunosti bili u pravu. Sećate se kada ste nam govorili – čekajte, krajem godine će se videti dobrobit ovih reformi. Pa ste onda rekli – čekajte, od februara će početi da se vidi kako su dobre ove reforme u pravosuđu. Pre neki dan sam vas čula da ste rekli da treba da se strpi narod, otprilike krajem ove godine, videće se pomaci, odnosno nekakvi pozitivni efekti ovih vaših reformi. Ovaj predlog zakona ste nam predložili i tražite da se usvoji u sklopu svih tih reformi. Zašto mislimo da to nije moralo ovako da se radi? Najpre, postojao je zakon, istina, iz 1987. godine, ali to samo govori o nečemu drugom, da se živelo pravno, i u pravosuđu i veštaci, i pre vas. Ne mislim sad na vas lično, mislim na sadašnji režim. Postojao je zakon koji je, istina, u mnogočemu zastareo, ako ni u čemu drugom, onda zbog činjenice da je to zakon iz vremena kada smo živeli u SFRJ, pa smo onda živeli u SRJ, pa ste je vi uništili, pa smo živeli u zajednici Srbija i Crna Gora, pa ste i to uništili. Danas smo u Srbiji. I to gledate da uništavate maksimalno u svakoj oblasti. To može da bude razlog da se izmenama i dopunama možda promeni Zakon o sudskim veštacima, jer problemi o kojima se danas govorilo nisu u postojanju lošeg ili nepostojanju nikakvog zakona, ne, problemi su u sistemu, problemi su u korumpiranom društvu, u korumpiranom vrhu vlasti. Gospođa Đukić-Dejanović kaže – zahvaljujem veštacima koji su radili savesno, objektivno, nepristrasno. Svaka čast, pridružujemo se, ali šta ćemo reći za primere o kojima je govorio kolega Čikiriz, o onom nemuštom objašnjenju da li je nešto uticalo ili nije uticalo, sada da ne ponavljam, čuli ste malopre i svi ste se nasmejali, ali i to je nalaz veštaka. Dakle, problemi su mnogo dublji. Nalaz i mišljenje veštaka u sudskom postupku, bilo da se radi o krivici, parnici, o prekršaju jeste od izuzetnog, izuzetnog značaja. Mnogo puta se desi da neko izgubi ili dobije spor na osnovu laži, na osnovu zloupotrebe, lažnog nalaza i mišljenja, na osnovu korumpiranosti, na osnovu bliske veze između veštaka i sudije, odnosno veštaka i advokata ili u trojstvu advokata, veštaka i sudije. I svi znamo da je to istina. Kada mi, srpski radikali, govorimo, mi vam tvrdimo da se u našim diskusijama prepoznaje ogroman broj građana u Srbiji, sada ko prati rad ovog parlamenta, zamislite koliko će ljudi da kaže, da, imam takvo iskustvo, u pravu su ovi radikali kada kažu, imam iskustvo da je angažovan jedan veštak koji je radio za neku drugu stranu, odnosno za veće pare od onih koje treba da dobije u redovnom veštačenju. Ne radi se o tome da su ti veštaci nestručni, ne, ne, naprotiv. Svi su oni i ti korumpirani su i te kako stručni, svi ti nalazi se tako lepo upakuju da vi ne možete da kažete, ovo je nestručno. Ima i nestručnih, to je posebna tema. Ali, najveći problem su veštaci koji nisu objektivni, koji su korumpirani, koji nisu nezavisni, koji nisu nepristrasni, takvi veštaci su najveći problem. Šta vi sada hoćete ovim zakonom? Hoćete još da napravite od tih, takvih, veštaka jednu kastu, kao što je već urađeno, recimo, sa licenciranjem stečajnih upravnika. Kada smo mi tvrdili da je to najveća besmislica, onda su nam se smejali. Danas sve više o tome govore i stručnjaci i mediji pišu itd. Tako će biti i sa ovim. Dakle, nikakvo dodatno obrazovanje nije potrebno za ljude koji mogu da budu veštaci, ali vaši kriterijumi u ovom predlogu zakona su potpuno paušalni, a mogu slobodno da kažem, i ne postoje. Ko će biti veštak? Kako će biti izabran? Koliko veštaka u kom sudu treba? Koji kriterijumi će presuditi o tome? Kako ćete vi, gospođo Malović, da raspišete taj javni poziv za veštake? Koliko ćete da tražite kojih veštaka? Na osnovu čega ćete doći do tog broja da kažete treba nam 500 veštaka medicinske struke, treba nam 200 veštaka saobraćajne struke, treba nam pet veštaka ove ili one struke? Gde su kriterijumi u ovih tridesetak članova zakona? Nemate to. Niste to predvideli. Kako? Dogovaraćete se, opet ćete i od veštaka praviti nekakve partijske klanove, kao što ste napravili od sudova, pa vas i danas boli glava zbog toga i danas vas prozivaju. I taj problem sa reizborom sudija i vi sami znate da još nije završen. Trebaće nama, kako stvari stoje i kako odlučuje Ustavni sud i Bosa Nenadić i veštaci pravne struke da veštače i takve presude i takve odluke. Ovo sada malo karikiram, ali, nažalost, zaista je tako, i vi znate da je tako i znaju građani Srbije da sam potpuno u pravu za sve ovo što iznosim. Vidite, mi smo vas zato i optuživali, a vi ste kroz ove vaše reforme pokušali, i u dobrom delu uspeli, da tribunalizujete srpsko pravosuđe, specijalni sudovi, specijalna tužilaštva, svedoci saradnici itd. Niste hteli da nas slušate da su to loša iskustva. Vidite, jedan od dokaza zašto nije trebalo da tribunalizujete naše pravosuđe jeste ovo što se desilo u Haškom tribunalu. Kako vi reagujte kao čovek, kao Srpkinja, kao ministar pravde? Da li ste se kao ministar pravde, pre svega, oglasili na činjenicu da je danas u Haškom tribunalu, da su Srbima izrečene dve doživotne robije i ukupno 87 godina vremenske kazne zatvora: Vujadin Popović doživotna, Ljubiša Beara doživotna, Drago Nikolić 35 godina, Ljubomir Borovčanin 17 godina, Radivoje Miletić 19 godina, Milan Gvero pet godina, Dinko Pandurević 13 godina. Da li je moguće da niko u državi Srbiji ne reaguje na ovakve presude? Ne! Vama je sve potaman, samo vam fale još Mladić i Hadžić. Umesto Mladića… (Predsednik: Samo bih vas zamolila da se vratite na dnevni red. Govorimo o veštacima, molim vas.) Gospođo Đukić-Dejanović, govorim o veštacima kao o delu pravosuđa i ilustrujem primerima, mislim da je to dozvoljeno. Je l' tako? Dozvolićete. Dakle, umesto Mladića hapsite njegovu ženu, ali, evo, ne daju da se o tome priča. Evo, o veštacima. Kada su u pitanju, govorio je kolega Čikiriz, o nekim primerima veštačenja iz Srbije. Moram da pomenem nekoliko sudskih veštaka Haškog tribunala koje je Vojislav Šešelj do te mere ismejao da su postali predmet sprdnje, ne samo u srpskoj javnosti, nego i u evropskoj i svetskoj javnosti. Neki Oberšal, fizičar, nije znao da odgovori Vojislavu Šešelju na pitanje – šta je imaginarni broj. Mi ćemo imati ''nekog Oberšala'' u našoj grupi veštaka, zato što nemamo kriterijume, niste predvideli kriterijume na osnovu čega će se birati, niste ustanovili opipljive kriterijume. Ne znam, veštak Haškog tribunala Tunens, veštak za naoružanje, nije znao da odgovori Vojislavu Šešelju na pitanje – kako se rasklapa puška, nije znao razliku između puške i automata. Zašto govorim o ovim primerima? Zato što se mi, srpski radikali, zalažemo da izbegnemo takve stvari u našem pravosudnom sistemu, na onaj tamo ne možemo da utičemo mi odavde, ali može, hvala bogu, Vojislav Šešelj onoliko koliko utiče, a to je maksimalno da ih sve ismeje i da napravi budale od njih, da celokupnoj svetskoj javnosti pokaže da ne postoji niko ko može da dokaže bilo kakvu krivicu, jer je nema. Mi odavde sa ovog mesta apelujemo i na vas kao ministra i skupštinsku većinu da ne pravite takve gluposti i takve greške u našem pravosudnom sistemu. Gospođo Malović, u članu 6. gde govorite o uslovima za obavljanje poslova veštačenja, šta će vam ovaj stav gde kaže da, izuzetno od stava ovog člana, za veštake može biti imenovano lice koje ima najmanje završenu srednju školu, ako za određenu oblast veštačenja nema dovoljno veštaka sa stečenim visokim obrazovanjem. Da li vi donosite zakone da se spuste kriterijumi ili da se podignu kriterijumi? Ako kažete da je ovo što je rađeno po dosadašnjem zakonu bilo loše, pa onda dajte da sada bude nešto bolje. Kako može da bude veštak u bilo kojoj oblasti neko ko nije visoko obrazovan? Uz sva uvažavanja svih ljudi koji to nisu, ali postoje neke oblasti, postoje neki delovi društva, sistema, gde zaista mora da se poštuje struka i obrazovanje. Kažete u članu 9, ovo moram da priznam, hajde, recimo, nisam razumela i očekujem da ćete vi da nam objasnite, ako nije greška, onda je zaista neverovatno – pravno lice može obavljati veštačenja ako ispunjava sledeće uslove. Nije sporno da pravno lice može da obavlja veštačenje. Vi kažete, između ostalog, uslov je da su u tom pravnom licu zaposlena lica koja su upisana u Registar veštaka. Ovo ne mora. Ovo je besmisleno. Ovo je nepotrebno. Angažovaće sud, recimo, građevinski fakultet da veštači u nekom sudskom predmetu. Da li po ovom, kako ste vi napisali, svi profesori građevinskog fakulteta moraju biti upisani u Registar veštaka? Ne moraju. Mora biti građevinski fakultet i mora da se dokaže, da pruži dokaz, a što je naravno nesporno, da su na građevinskom fakultetu zaposleni profesori, doktori iz određene oblasti, iz građevinske struke. Potpuno nepotrebno i ne samo nepotrebno, nego će stvoriti zabunu. Da sam stranka u postupku, kada bi mi, recimo, saobraćajni fakultet veštačio u nekom predmetu, potrudila bih se da pronađem nekog profesora ili nekog zaposlenog, nekog iz obezbeđenja saobraćajnog fakulteta koji nije upisan u Registar veštaka i oborila bih na osnovu ovog vašeg takvo mišljenje veštaka. Postupak imenovanja i razrešenja, to sam vas već pitala, dakle, postojanje potrebe za veštacima za određene oblasti veštačenja, predstavnici prvostepenih sudova dostavljaju ministru nadležnom za poslove pravosuđa. Ovo će zaista biti problem, gospođo Malović, jer ne znamo, ne znam da li vi znate koliko će koji sud da traži i na osnovu čega veštaka, koje struke. Tu dugujete odgovor. Ovaj zakon duguje odgovor na to pitanje. Ministarstvo vodi Registar veštaka, o tome govori član 16. Ovde su se čula različita mišljenja da li treba taj registar, da li ne treba. Naravno, treba da postoji, sada postoji i spisak veštaka, objavljuje se u "Službenom glasniku". Sad smo tehnički osavremenjeni, pa onda pored "Službenog glasnika", nisam gledala, ali pretpostavljam da spisak sudskih veštaka postoji i na internetu. Ako ne postoji, treba da bude, pored ovog u "Službenom glasniku". Ali, da li mora poseban registar? To što sada imamo je, takođe, registar. To što se objavljuje u "Službenom glasniku" piše – sudski veštaci za oblast tu i tu, objavljeno u "Službenom glasniku" tom i tom, poimenice nabrojani, to je registar. Nije morao baš zakon zbog toga. Ali, u svakom slučaju treba da se uredii tu se apsolutno ne sporimo. Treba da se uredi, treba da se zna i ko su veštaci i kako ih bira sud, kako ih određuje, ali nažalost ovaj zakon to ne reguliše. Opet ćemo imati haos, opet ćemo imati zloupotrebe, opet ćemo imati korupciju. Niste našli dobro rešenje da to regulišete u ovom zakonu. Ovo je zaista, gospođo Malović, interesantno, član 18. kaže – sud, odnosno organ koji vodi postupak prati rad veštaka i o svojim primedbama i novčanim kaznama koje su izrečene veštaku obaveštava Ministarstvo. Kako sud može da izrekne neku kaznu veštaku? Gde to piše? Može za nepoštovanje suda, može ako veštak opsuje u sudu, pa onda sud može da ga kazni na licu mesta zato što se nepristojno ponašao u sudnici. Dakle, to nije dobro rešeno, zapravo, nije nikako rešeno. Nije! Ne piše u zakonu, gospođo Malović. Veštak će biti razrešen, između ostalog, ako se utvrdi da nisu postojali, odnosno da su prestali uslovi na osnovu kojih je imenovan. U ovom zakonu nigde ne piše – ko će biti odgovoran ako se desi da se utvrdi da nisu postojali uslovi da neko bude imenovan za veštaka. Zakon ako nema kaznu, ništa ne znači. Ako nije zaprećena neka kazna, ako neko nešto ne uradi, ništa ne znači. Vi ste sada izvršili reizbor sudija, isto u onom zakonu na osnovu kojeg ste to uradili, nigde nije stajala odgovornost vas i Visokog saveta sudstva šta vama može da se desi u krivično-pravnoj oblasti ili radno-pravnoj ako ne uradite taj posao dobro. Vi ste taj posao uradili loše i danas se posledice osete i nikom ništa, pojeo vuk magarca. Tako je i ovde. Dakle, kaže – ako se utvrdi da nisu postojali uslovi da neko ima uslove za veštaka, on će biti sklonjen sa liste veštaka. A onaj ko ga je izabrao i ko ga je pustio da veštači, možda godinu dana, pa posle godinu dana se utvrdi da on ne ispunjava uslove, u međuvremenu ko zna koliko sudskih postupaka bude završeno na osnovu njegovog veštačenja i nikom ništa – niti je odgovoran on, niti ste odgovorni vi koji ćete da ga birate. Kada će biti razrešen veštak, između ostalog, ako neuredno obavlja veštačenje, ako neopravdano odbija da veštači, ako se ne odaziva na pozive suda, ako veštak nestručno obavlja veštačenja, ako daje nepotpune, nejasne, protivrečne ili netačne nalaze? Nigde, gospođo Malović, nema šta će se desiti ako se utvrdi da se desila zloupotreba, da je veštačio, odnosno da je uradio nalaz iz koristi, iz koristoljublja, da je zloupotrebio taj položaj, da je bio u dilu sa advokatom, drugim rečima, da je učinio krivično delo. Verovatno ćete u obrazloženju da se pozivate na Krivični zakonik. Mi srpski radikali se zalažemo i stalno to govorimo za kodifikaciju krivičnog zakonodavstva, zalažemo se i godinama o tome pričamo, ali vi nas ne slušate. Vi nas ne slušate i zato onda niti imate uredno kodifikovana krivična dela u Krivičnom zakoniku, niti ih imate u ovim zakonima u kojima, zapravo, ne bi ni trebalo da stoje krivična dela. Ali, to su propusti kompletne oblasti, kompletnog sistema. Problem je u tome što vi ne želite da vam se skrene pažnja na nešto što je potpuno argumentovano. Ne prihvatate da ste pogrešili, a jeste, svi smo, pa ste i vi, naravno. Član 25. – pravno lice neuredno ili nestručno obavlja veštačenje kada veštaci zaposleni u tom pravnom licu neuredno ili nestručno obavljaju veštačenje, u smislu člana 19. st. 2. i 3. ovog zakona. Ovo je, takođe, potpuno nepotrebno, to sam već objašnjavala kada sam govorila o veštačenju pravnog lica. Najinteresantniji su članovi 27. i 28. Oni su u Glavi V koja govori o pravu i obavezama veštaka. Član 27. kaže: ''Veštak je dužan da se pridržava rokova određenih rešenjem suda i da veštačenje obavlja savesno i nepristrasno.'' Član 28. kaže: ''Veštak je dužan da čuva tajnost podataka koje je saznao obavljajući poslove veštačenja.'' Pitanje za milion dolara – šta će se desiti, gospođo Malović, veštaku koji se ponaša suprotno čl. 27. i 28? Ništa! Vi ste rekli šta je dužnost veštaka, a nigde niste propisali šta će se desiti ako se veštak ne ponaša u skladu sa onim što stoji u zakonu da je, u čl. 27. i 28, dužnost veštaka. Dakle, mnogo vremena potroših mojim dragim kolegama koje će nastaviti gde sam stala, ali u jednoj rečenici – povucite Predlog zakona, verujte, lošijeg predloga, praznijeg, nepotpunijeg, rekla sam već, u svojoj višedecenijskoj pravničkoj praksi nisam videla. Hvala. [[Aplauz]]
Narodni poslanik Milan Dimitrijević ima reč. Izvolite.
Gospođo predsednice, gospođo ministar, dame i gospodo narodni poslanici, kada sam razmišljao da govorim o ovom zakonu o sudskim veštacima na pamet mi je pala jedna izjava jednog poznatog beogradskog advokata. On kaže i smatra – da građani Srbije nikada nisu bili u nezavidnijoj situaciji kada je u pitanju pravna sigurnost pri organima izvršne vlasti i pravosuđa, a veštaci su samo deo ovog miljea. Dakle, u diskusijama smo čuli od kolega šta se dešava u ovoj oblasti veštačenja. Kada se ovaj zakon pojavio i kada je državni sekretar, gostujući na državnoj televiziji govorio o nekim novinama, očekivao sam da ću videti jedan kompletan zakon, zakon koji će potpuno regulisati ovu oblast. Šta je to što ovaj zakon donosi i što jeste u redu? Koje su to novine u odnosu na onaj zakon iz 1987. godine? To je svakako Registar i to je u redu. To mora postojati. Neki red se mora uvesti. Pečat svakako – da. To je i ranije, čini mi se, postojalo. Međutim, sporna je odredba za imenovanje najstručnijih. Tu se otvara prvo pitanje – na koji način? Kako? Koja je to institucija koja će odrediti koji su to najstručniji veštaci? A, šta su to nedostaci, i to ozbiljni, kada je u pitanju ovaj zakon o sudskim veštacima? Prvo pitanje koje se otvara – da li je neko do sada uradio reviziju postojećih veštaka? Nije. A zašto nije? Neki ljudi sticajem okolnosti više ne mogu da rade taj posao ili ne žele da ga rade. Zašto u zakonu ne postoji zakletva sudskog veštaka? Ovde pred sobom imam jedan vrlo ozbiljan zakon, preveden zakon jedne članice EU, gde takva odredba u zakonu postoji. Dostaviću vam pa ćete videti kako ozbiljna država reguliše, na ozbiljan način, ovu materiju. Šta je sledeće? Zašto nema obuke sudskih veštaka? Zašto zakon ne predviđa konsultante i pomoćno osoblje za tog veštaka? Zašto zakon ne predviđa nadzor nad radom sudskih veštaka? Na kraju, zašto ne postoji strukovno udruženje sudskih veštaka, komora? To su neka pitanja i neke načelne zamerke. Sada ću se bazirati, pošto sam bio godinama sudsko-medicinski veštak, na tu vrstu oblasti. No, da bi vam to plastično dočarao kakvo je stanje u oblasti sudsko-medicinskog veštačenja, navešću vam lični primer, gospođo ministre. Tu postoje dve vrste odnosa. Odnos između veštaka i suda, na koji način sud prihvata ili ne prihvata mišljenje veštaka. Gospođo ministar, radi se o Trećem beogradskom sudu. Pre izvesnog vremena uži član moje porodice je nastradao u saobraćajnoj nesreći kao pešak na trotoaru, ograđenom trotoaru, zadobivši, pri tome, povrede koje su opasne po život. Životna ugroženost je bila 20 dana. Šest meseci nepokretnost i lečenje na Institutu za ortopediju "Banjica". Epilog, i pored nalaza veštaka, sudsko-medicinskog, i veštaka za pitanje saobraćaja, sudske presude je godinu dana – uslovno. O tim stvarima govorimo i upravo je ovaj zakon trebalo te stvari da poboljša, ali, očigledno, onako kako ste ga vi koncipirali i doneli tu poboljšanja neće biti. Kada se govori o sudsko-medicinskom veštačenju, moram reći da je to jedna osetljiva oblast. Ne možemo to regulisati na pravi način ako ne poštujemo evropske standarde. Šta nam fali? Šta nedostaje na početku ove priče? Nedostaje jedan ključni zakon. Nedostaje zakon o pravima pacijenata. Nekoliko puta sam govorio u ovoj skupštini o tom zakonu. Ministarstvo zdravlja se ne obazire. Poziva se na Zakon o zdravstvenoj zaštiti, koji, istina, ima u nekoliko članova tu oblast koja bi trebalo da reguliše prava pacijenata. A šta imamo u realnom životu? Imamo nekoga ko je surogat, koji je zaštitnik prava pacijenata. To je jedna osoba koja je zaposlena u zdravstvenoj ustanovi, domu zdravlja, bolnici, zavodu, klinici i postavlja se pitanje – da li taj koji je zaposlen u toj ustanovi, da li će da brani prava pacijenta ili prava ustanove? E, odatle se počinje. Drugi problem koji se javlja u sudsko-medicinskom veštačenju jeste što ni na jednom našem fakultetu, medicinskom, stomatološkom, farmaceutskom, ne postoji predmet – medicinsko pravo. Lekari koji bi trebalo da se bave ovim stvarima nemaju dovoljno znanja da bi se upustili i da bi sagledali sve pravne aspekte sudsko-medicinskog veštačenja. Znam da to postoji na pravnom fakultetu, takođe, postoji i kod nas Udruženje za medicinska prava koje je ko zna koliko puta, unazad, desetak godina, apelovalo zbog ovakvih stvari, da se uvede red u veštačenje, da ne dođemo u situaciju kao što je naveo primer gospodin Čikiriz u Kraljevu, pa imamo i takva sudsko-medicinska veštačenja. Dakle, sve u svemu, gospođo ministar, ne sporim vašu nameru da uvedete red, ali kada se ovakav zakon donosi ne počinje se građenjem krova, nego temelja. Osnovni zakoni koji treba da podupru ovakav zakon o sudskim veštacima ne postoje ili su potpuno besmisleni. Bez stvarnog početka i stvarnog uvođenja reda, kao i donošenja novih zakona, koji će da pripreme ovakav jedan zakon, ovaj zakon neće imati onu svrhu za koju je on nama i predstavljen. Zahvaljujem. [[Aplauz]]
Poslanik Sreto Perić ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministar, SRS ne da ne podržava reforme, nego se zalaže i insistira na sprovođenju reformi i mi na tome već preko 10 godina u kontinuitetu radimo. Ne želimo da pređemo ni preko onih deset godina pre 2000. godine i kažemo da se već duži niz vodi jedna negativna selekcija u sistemu pravosuđa. Jedan određen broj kolega jeste govorio da ovo nije politički zakon, da je on čisto stručne, odnosno pravne prirode. Apsolutno se slažem. Po definiciji jeste to tako. Međutim, drage kolege, ovaj predlog zakona vrvi od politike i moja je namera da vam u svom izlaganju pokažem da je to tako. Videćete da ovo više liči na neki podzakonski akt, poslovnik, nego na sam predlog zakona. Gospođo ministre, vi ste dama i trudim se da budem džentlmen, moram da istaknem sledeće, jer želim da polemišem sa vama i da vas ubedim da niste dovoljno i stručno dali Predlog zakona o sudskim veštacima. Ovde redovno prisustvujete kada ste ovlašćeni predstavnik u ime Vlade. Sećam se 2008. godine, 28. i 29. decembra kada ste bili tu, mi to uvažavamo. Ne želim da osporim vaš stručni kapacitet, ali ovo što je dato kao predlog zakona, imam apsolutno puno pravo da kažem, u ime građana Srbije, u ime sudija, u ime tužilaca, u ime časnih veštaka, da je bilo krajnje vreme da se malo umešate u svoj posao. Ovo je apsolutno prazno. Ići ćemo po pojedinim odredbama i pokazati da je to tako. Kolega Čikiriz je izneo jedno stanje kada su u pitanju veštaci i zaista mi ne pada na pamet da kažem da je to pravilo. On se potrudio da pronađe izuzetne slučajeve, koji ukazuju na to. Takvih ponašanja imamo u svim strukama. Ali, nakon ovoliko njegovih dilema smatram da vaša poslanička grupa, odnosno deo poslaničke grupe kojoj vi pripadate, ne bi smela, jer će vas neko sutra pitati, govorili ste jedno, glasali ste za potpuno drugo, ne bi trebalo da poverenje da ovom zakonu. Član 8. kaže: ''Fizičko lice može obavljati veštačenje pod uslovom da je upisano u Registar veštaka.'' Nema potrebe za tim. Narodni poslanik može da učestvuje u raspravi u načelu po određenim zakonskim predlozima ako je došao u Narodnu skupštinu. To se podrazumeva. Jedino tako može, ako je došao. A člana 13. Predloga zakona o sudskim veštacima kaže: ''Rešenje o imenovanju veštaka donosi ministar. Rešenje iz stava 1. ovog člana osnov je za upis u Registar veštaka.'' Ovo je potpuno nepotrebno i ne treba ovde da stoji. Ali, to je manji problem. Ajmo sada da utvrđujemo neke stvari, pa smo mogli i više puta, u tri ili četiri člana, da kažemo da može postupati samo ono lice koje je upisano u Registar veštaka. Što se tiče člana 15, ovde ću vam pokazati da ovo ima karakter podzakonskog akta ili možda poslovnika o radu sudskih veštaka, gde se kaže: ''Veštak ima pečat pravougaonog oblika, veličine 4,5 h 2,5 cm, koji sadrži ime i prezime veštaka'' itd. Ovo nije trebalo da uđe u materiju Predloga zakona, a mnoge druge stvari, koje smo očekivali da ćemo da nađemo u Predlogu ovog zakona, ne postoje, uopšte. Nema kvaliteta. Nema naznaka o kvalitetu ljudi koji treba da postanu veštaci ili koji to već jesu. Mi u SRS ne slažemo se kad su u pitanju bilo kakve licence za obavljanje nekih delatnosti. Podrazumevamo da prilikom školovanja, usavršavanja, stičemo određena znanja, određena znanja iz struke i možemo postati veštak ili nešto drugo ili ne možemo postati. Evo, sada će velika glavobolja nastupiti u Srbiji kod polaganja prijemnih ispita i niz drugih stvari, što je potpuno bespotrebno. Ali, vi, baveći se politikom, gurajući je tamo gde joj nije mesto, pokušavate i da napravite tako nešto, umesto da se puste da svi oni koji žele da se školuju na određenim fakultetima, određenim smerovima ili školama, to i upišu, treba imati jedan kriterijum koji bi bilo moguće objektivno utvrditi, na osnovu toga neko se kvalifikuje da ide dalje ili da, jednostavno, da se ispisuje sa tih škola ili fakulteta. Slična je situacija i sa sudskim veštacima. Ne znamo kako i na koji način, kada budete odlučivali o sudskim veštacima, na osnovu koje argumentacije i kojih kvaliteta? Ne želim uopšte da sumnjam da vi nemate najbolju nameru da angažujete upravo najbolje prijavljene, odnosno da im vi date zeleno svetlo da se mogu baviti kao sudski veštaci, ali na osnovu čega vi možete da zaključite ko bi sutra dobar veštak? U članu 16. stoji: ''Ministarstvo vodi Registar veštaka.'' U Registar veštaka se unose sledeći podaci: redni broj upisa, prezime i ime jednog roditelja, ime veštaka, njegovo prebivalište, adresa i telefonski broj. To sada ne bi bio nikakav problem da to stoji u nekom podzakonskom aktu, jer treba da postoji komunikacija između sudskog veštaka i suda, da ga može angažovati potrebno je da ima i neki kontakt telefon, ali ne može i ne sme to biti razlog za prestanak funkcije sudskog veštaka – ako on nije blagovremeno obavestio. Možda je imao jedan fiksni telefon ili mobilni, pa ga promenio, pa nije odmah obavestio, to se kaže u članu 17, a najkasnije u roku od osam dana, i to je razlog za prestanak njegove funkcije sudskog veštaka. Imamo situaciju da narodni poslanici postavljaju Vladi i ministrima pitanja i da nikada ne dobijemo odgovor, da ne dobijemo odgovor u roku od mesec dana i niko ne snosi posledice za to. Ali, takođe, imamo i situacije da se pojedini sudski sporovi vode i duže od 20 godina, o tome će vam verovatno iz svoje dugogodišnje i bogate advokatske prakse govoriti moj kolega Petar Jojić, i tu nema nikakvih problema, a ovamo jedna banalna stvar se pojavljuje i to je jedan od razloga za prestanak funkcije sudskog veštaka. Na osnovu svega ovoga se da zaključiti da je zaista vaš pristup Predlogu zakona o sudskim veštacima bio površan i nije pokazao ni najmanje volje da se nastavi reforma u pravosudnom sistemu. Određene kolege su govorile, a to je, čini mi se, bio površan pristup, da imamo zastoj u Zakonu o sudskim veštacima od 23 godine. Apsolutno nije tačno. Kad bude prihvaćen ili usvojen ovaj predlog zakona, i ako kolega Čikiriz bude glasao za ovaj zakon, on će biti stavljen van snage, ovo sam se malo šalio, ali Vlada je uputila ovaj predlog parlamentu 28. maja 2010. godine, a stigao je u Skupštinu 31. maja. Danas je 10. jun, znači, kasnimo i zastoj je nekih desetak dana, nije zastoj od 23 godine. Onaj ko je, pripremajući se za ovu raspravu, čitao Predlog zakona i čitao još uvek važeći zakon, videće, prihvatam stanovište svih onih koji su govorili da postoje neke anahrone definicije, još su definisane neke društvene ustanove koje su bile uspostavljene Zakonom o udruženom radu, ali to je bilo 1989. i 1990. godine, da se promeni samo u tom delu, inače, postupak i ono što je suština ovog zakona – zasigurno je da su neka rešenja bolja u važećem Zakonu nego u Predlogu ovog zakona. Imenovanje veštaka izvršiće se u roku od godinu dana od dana stupanja na snagu ovog zakona. Zašto godinu dana? Neko je i sa ovim rokom bio zadovoljan ili nije, mislim da bi to moglo da se uradi znatno ranije. Kaže se da će ministar raspisati oglas o imenovanju sudskih veštaka u roku od 90 dana od dana stupanja na snagu ovog zakona. Verujem i znam da ste vi već sad snimili situaciju, možda ne vi, gospođo ministar, koliko nedostaje veštaka, koji su dostojni da vrše tu funkciju a koji nisu, dakle, vi imate potpuno jasnu situaciju vezano za ovo što treba da se desi, nego, jednostavno, potreba da se nađu oni o kojima ste vi govorili. Izražavam sumnju da sad možda neće biti dominantni ti veštaci koje ste vi navodili kao pojedinačne slučajeve, kojih je bilo verovatno u svim sudovima, ali će oni možda sada imati dominantnu ulogu u veštačenju, što ni u kom slučaju nije i ne sme biti dobro. Bilo je dovoljno vremena da sagledate institut veštaka, o tome je na izvanredno dobar način govorila moja koleginica Gordana Paunović-Milosavljević, o veštacima koji su se pojavljivali u Haškom tribunalu i na koji način su oni demistifikovani, na koji način je njihova uloga obesmišljena. Da nam se to ne bi desilo, da ne bismo imali tribunalizaciju pravosudnog sistema u Srbiji, vi ste o tome morali da vodite računa i morali ste u ovaj predlog zakona da unesete odredbe koje bi apsolutno isključile bilo kakvu sumnju ili mogućnost zloupotrebe, ne vaše, naravno, nego zloupotrebe i čvrstog uvezivanja, s jedne strane sudija, advokata i sudskih veštaka. Svakako spadam u red narodnih poslanika koji podržavaju potrebu da i veštaci, ako to čine sudije, tužioci, polažu zakletvu, jer smo i to imali u važećem zakonu. Doduše, kaže se da je to svečana izjava. Zbog čega je to sada izbačeno? Ne znam koliko bi ta zakletva popravila moral, popravila ljudski kvalitet kod tih veštaka? Ona u stručnom smislu ne znači ništa, ali očekujemo da bi bar u određenoj meri sigurno imalo pozitivnog uticaja. Kakva nam je reforma pravosuđa mogli smo da vidimo iz činjenice da i Visoki savet sudstva i Državno veće tužilaca nisu dobro uradili predlog prilikom imenovanja sudija i tužilaca. Da se mi iskreno zalažemo za reformu pravosuđa ukazuje i činjenica, ne da je to učinila Evropska komisija, ne Venecijanska komisija, da smo mi prilikom rasprave i po osnovnim zakonima iz oblasti pravosuđa i prilikom izbora i imenovanja nosioca pravosudnih funkcija ukazivali da to što činite nije dobro. Svakako, ne pada nam na pamet da osporimo izbor apsolutno svih sudija. Uvek će, ma kakva bila zakonska procedura i osnov za izbor nosilaca pravosudnih funkcija, biti sudija i tužilaca, kao što će biti i sudskih veštaka, koji će na moralan i dostojan način da obavljaju tu funkciju. Ma koliko mi probali da oskrnavimo neke vrednosti i da donosimo takve zakone koji u principu ne obezbeđuju to što je naša želja, oni će kao ljudi od moralnih kvaliteta, od dostojanstva, pokušavati da to obavljaju na dobar način. Činjenica da je Ustavni sud doneo odluku takvu kakvu jeste, na nama, na članovima SRS, jeste da poštuje ne odluku Ustavnog suda, nego da poštuje odluke svih sudova. Ovo me malo podseća na to kada bi neko ko upiše medicinski fakultet i školuje se i polaže ispite po programu medicinskog fakulteta, a kada završi da mu kažu – vi ćete sada biti diplomirani inženjer mašinstva. Isto na to podseća odluka Ustavnog suda vezano za mandate odbornika, pravljeno je i rađeno u skladu sa nekim trenutno važećim i zakonskim propisima i neki moralnim principima i u skladu sa pokušajem razvoja višestranačke demokratije, a odjednom imamo drugu situaciju. Jednostavno, čini mi se da mislite da ćete najbolje očuvati svoje funkcije ukoliko zamutite baru do kraja, pa onda niko živ neće moći da se snađe i da bi protok vremena osigurao vama i kraj mandata. Još jednom, gospođo ministre, velika zamerka vama, što se niste umešali u svoj posao da ponudite pred ovim parlamentom jedan kvalitetniji zakon, to vam ne osporavaju samo poslanici Srpske radikalne stranke, to su argumentovano izneli oni koji su ozbiljno izvršili analizu ovog predloga zakona, a podržavaju inače Vladu čiji ste vi član, sve ono što nije dobro u ovom zakonu. Hvala. [[Aplauz]]
Narodni poslanik Petar Jojić ima reč.
Gospođo predsedniče, gospođo ministre, kolege su veoma dobro ukazale na veliku problematiku kada je pitanju oblast veštačenja, a koja i te kako utiče na funkcionisanje i celishodnost, ekonomičnost pravnog sistema u Republici Srbiji. Radi izrade ovakvog jednog zakona lično smatram trebalo je uraditi jednu uporedno pravnu analizu i videti kako je to regulisano u drugim državama. Što se tiče sudskih veštaka u Srbiji u toj oblasti vlada veliki nered. Imao sam priliku da se u to uverim dok sam bio u Republičkom ministarstvu pravde i u Saveznom ministarstvu pravde, a imao sam priliku i lično u svojoj profesiji, kao advokat 30 godina, da se uverim u ogromne probleme i nepravilnosti kada su u pitanju veštaci i njihovi nalazi, i kada su u pitanju prava koja građani traže da ostvare pred sudom. Kolega Čikiriz i kolega Perić ukazali su na konkretne stvari, kao i moje kolege prethodno koje su govorile, kao i naša doktorka koja je ovde i predstavnik, a inače je i veštak. Veštaci su mnoge građane Srbije zavili u crno. Mnogi su izgubili svoja prava, mnogi su izgubili imovinu, mnogi su svojim radom doprineli da se neke parnice vode i vodile su se pred sudovima u Srbiji i po 30 godina. Ono što posebno želim da ukažem, a to je, dakle, vremenski period suđenja i tarifa koju veštaci primenjuju i koju im sud dosuđuje prilikom veštačenja, a to plaćaju parnične stranke. Imao sam prilike da se uverim da su u bezbroj slučajeva veštaci odbili da veštače dok građanin, stranka u postupku, ne položi u depozit suda pare da bi veštak mogao da prihvati predmet. Postavlja se pitanje stručnosti veštaka. Postavlja se pitanje kada je u pitanju izbor veštaka. U Predlogu ovog zakona se predviđa ko može biti veštak, pa čak u članu 6. predviđa se da za veštaka može biti imenovan i izabran i upisan u Registar i lice koje ima srednju školu. To razumem, i ja bih čak išao i korak dalje kada je to u pitanju. Kada je u pitanju izbor veštaka, a znate u kom pravcu, i sa osnovnom školom u oblasti poljoprivrede jedan poljoprivrednik može da veštači kada klasa pšenica. Jedan filatelista ne mora da ima fakultet, ali sa skromnim svojim obrazovanjem on može biti odličan veštak, jer ima veštinu i on poznaje prilike i zna da sudu pruži stručno veštačenje i nalaz kada je u pitanju filatelija, ali ima jedan drugi problem kada se bira veštak i kada se razrešava veštak. Vi ste u članovima 9, 8. i 7. predvideli i govorite koje kriterijume mora da ispuni jedno lice da bi bilo veštak. Rešenje donosi ministar. Govorite o tome da lice ne može biti izabrano za veštaka ukoliko se protiv njega vodi krivični postupak, dok traje taj postupak. Konkretno, gospođo ministre, hoćete li da upišete u Registar veštaka lice koje je ranije osuđivano za krivična dela davanja lažnog iskaza pred sudom? To niste predvideli. Predviđate da će biti razrešen u slučaju da se protiv njega pokrene krivični postupak, ali nakon toga, kada bude izabran. Međutim, ako ne prođe kroz kaznenu evidenciju i evidencije sudova, on ne može biti izabran, jer vi ćete napraviti grešku i propust da možete izabrati za veštaka lice koje je kriminalac, jer nemate dokaz iz kaznene evidencije da li je osuđivan ili nije. To vam je veliki propust i to je moralo da se ugradi u zakon kao jedan od kriterijuma – da li je osuđivan za davanje lažnog iskaza, on je nedostojan za obavljanje funkcije veštaka. Kada su u pitanju pojedini veštaci, iz svoje prakse ću vam reći sledeće. Imate veštaka balističara, na njegovom nalazu i mišljenju temelji se odluka suda, samo ako je rekao da je optuženi bio na udaljenosti toj i toj, bio je u tom i tom položaju, imao je to i to oružje,pucao je iz položaja tog i tog, i tog i tog stava i sudija zasniva odluku. Džabe je što drugi predlažu da bude drugi veštak ili veštačenje. Drugo, gospođo ministre, proverite, u Zrenjaninu je suđenje direktorima "Agroživa" iz Pančeva. Molim vas, ispitajte ovaj slučaj. Postavljam vam pitanje, a verujem da ćete biti zainteresovani, jer se radi o veštačenju na kome sud treba da zasnuje odluku – da li u predmetu "Agroživa" veštači Institut ili Zavod za veštačenje iz Novog Sada, koji je istovremeno oštećeni u tom predmetu? Molim vas, ispitajte to, videćete da je to protivzakonito, da je to gruba greška, da je to nedopušteno, da su tu bitne povrede od strane nadležnog suda koji vodi postupak. Zatim, gospođo ministre, vi niste predvideli drugostepenost u ovom postupku. Kada razrešite veštaka svojom odlukom, svojim rešenjem, on ima pravo da pokrene upravni spor i završava se tu, nema dvostepenosti u postupku. To je sledeći propust. Dalje, do sada je bio haos i javašluk. Ne mogu paušalno da kažem da su svi veštaci korumpirani i da su kriminalci, ne, ali pojedinci jesu, to je praksa pokazala, za to postoje osuđujuće presude. Saobraćajna mafija: desi se saobraćajni udes, dva vozila se sudare u kojima je bilo po pet putnika. U nalazu veštaka se kaže – svih 10 lica koja su bila u vozilima imaju istegnuće vrata. Šta vam to govori? Sud donosi presudu. Saobraćajna mafija kojoj je suđeno i osuđeni su u Novom Sadu, veštaci su veštačili nepostojeće predmete saobraćajnih nezgoda. U tim radnjama i tom kriminalu učestvovali su: policajci, advokati i učestvovali pojedini koji su sa njima učestvovali kao tužioci i kao lica koja su imala, navodno, a nisu imala pravo za naknadu štete, pa su osiguravajući zavodi, i te kako, plaćali ogromne štete. Gospođa predsednik je veoma stručan specijalista. Evo, samo da pomenem. U svojoj praksi sam imao sledeće slučajeve: radi se o saobraćajnom udesu gde je u pitanju laka telesna povreda. Za tu laku telesnu povredu jedan veštak kaže – umanjena životna aktivnost 10%, a drugi kaže – umanjena životna aktivnost 30%. Pretrpeo strah jakog intenziteta u dužem vremenskom trajanju. Da li to može? Ne može. To bi moglo da se prihvati da su bile u pitanju telesne povrede sa teškim posledicama, kao teške telesne povrede. Sećate se onog slučaja u Smederevu kada su lekari veštačili i davali lažne nalaze, povodom toga je bila velika afera, da su mnogi stekli invalidninu i penziju lažnim nalazima i mišljenjima tih lekara. Zato, gospođo ministre, lično smatram da je potrebno da se osnuje ''stalno nezavisno stručno telo'' kao institucija koja bi imala sledeće nadležnosti. Pod brojem jedan – prijem veštaka uz ocenu njihove kompetentnosti, iskustva i stručnosti. To telo bi moralo da ima veliki broj stalnih saradnika, pripadnika univerziteta, naučnih instituta i drugih stručnih institucija i stalnog predstavnika advokature koga predlaže Advokatska komora Srbije. Ovo telo bi vršilo stalni nadzor nad radom sudskih veštaka i imalo bi pravo da svojim aktom u slučaju konstatovanja nepravilnosti ili grube povrede, rada veštaka, takvog veštaka izbriše sa liste sudskih veštaka. Kako bi ovo telo moglo da obavlja svoju funkciju nesmetano potrebno je utvrditi jasne i precizne kriterijume za izbor veštaka: da se donese poslovnik o radu ovog tela, a da odluka ovog tela ima važnost upravnog akta i treba razmisliti o dvostepenosti u upravnom postupku. Bilo bi nužno doneti kodeks profesionalne etike sudskih veštaka, kao povreda kodeksa bi istovremeno povlačila odgovarajuću disciplinsku meru, a u najtežim slučajevima i brisanje iz imenika sa liste sudskih veštaka. Posebnim zakonskim rešenjima trebalo bi utvrditi obavezu sudova, od osnovnih do Vrhovnog kasacionog suda, da o uočenim nedostacima i nepravilnostima u radu sudskog veštaka obaveštavaju ovo telo. Ista obaveza bi važila u prvom redu i za advokatske komore, pravobranilaštva, tužilaštva, druge pravne subjekte, uključujući i fizička lica. Ali, Ministarstvo pravde ovde mora da ima prava i da ima obaveze da kontroliše, jer se postavlja pitanje, kolege su jako dobro obrazlagale i navodile primere, imao sam prilike da se uverim, godinama nisam mogao da se izborim, ukazivao sam predsednicima sudova, sudijama da isti advokati u predmetima predlažu iste veštake, i taj veštak je stekao monopol, to je za njega biznis. Veliki broj sudija uvažava predlog advokata.
Gospodine Jojiću, 18.00 časova je, moraćemo da prekinemo.
Mogu li još samo dve-tri rečenice.
Recite još jednu rečenicu, ali, kršimo Poslovnik.
Jedni te isti advokati predlažu iste veštake, sud ih prihvata, ali često ti isti veštaci ne izlaze iz advokatskih kancelarija. Zbog toga smatram, raspraviću ako dozvolite sutra, ako ostane vremena…
Ostalo je vašoj poslaničkoj grupi 12 minuta. Bićete vi i gospođa Gordana Paunović Milosavljević, tako da ćemo sutra završiti sa narodnim poslanicima prema redosledu prijavljenih za reč. Molim vas da sutra u 10.00 nastavimo sa radom. Zahvaljujem. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Drugog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2010. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 109 narodnih poslanika. Da bismo utvrdili broj prisutnih poslanika u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da je u sali 87 narodnih poslanika, odnosno da postoje uslovi za rad. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju narodni poslanici: Dejan Radenković, Đuro Perić, Mladen Grujić, Aleksandra Janković, Milutin Jeličić, Nikola Lazić, Aleksandar Pejčić. Saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, pored predstavnika predlagača gospođe Snežane Malović, ministra pravde, pozvala da sednici prisustvuje i Zlatko Petrović, načelnik u Ministarstvu pravde. Prelazimo na 4. tačku dnevnog reda – Predlog zakona o sudskim veštacima (nastavak načelnerasprave) Reč ima narodni poslanik Petar Jojić. Izvolite.