Dame i gospodo narodni poslanici, pročitaću vam svoj amandman, pošto je kratak: Član 1. menja se i glasi: "Državni praznik Republike Srbije je dan državnosti Srbije, spomen na dan kada je 1804. godine proglašen početak Prvog srpskog ustanka. Dan državnosti Srbije praznuje se 15. februara". Juče sam naglasio da nema nikakve potrebe, prema našem Ustavu, da se u imenu državnog praznika spominje crkveni praznik. To čak nije ni moguće. Obrazloženje Vlade za to što je odbila ovaj amandman je to da se poziva na komisiju sastavljenu od istaknutih naučnih i javnih radnika itd. Zainteresovao sam se koji su ti članovi, potražio sam "Službeni list" i kada sam video ko su članovi komisije savršeno mi je bilo jasno da ćemo dobiti zakon kakav smo dobili. Ali, neću to dalje komentarisati. Međutim, stvar je mnogo ozbiljnija. Dame i gospodo, glasanjem ili ne glasanjem za ovaj amandman vi rešavate jedno mnogo krupnije pitanje, a to je: kako će se Srbija dalje razvijati? Da li će ova zemlja biti sekularna, laička, moderna evropska država ili će biti klerikalno-crkvenjačka. Ako odbijete moj amandman, onda otvarate jedan put kojim Srbija ne treba da ide.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč?
Uz svo poštovanje prema profesoru Velimiru Simonoviću, poslanička grupa Srpske radikalne stranke ne može da podrži njegov amandman zato što smatramo da, iako ima u njemu nedostataka, tekst amandmana koji je usvojen juče (misli na amandman Pal Šandora) je bolji od ovoga. Kada se u odrednici državnog praznika kaže "Sretenje", to nije klerikalizam. To ne dira ni po čemu u sekularizam. Sekularizam je oblik političkog sistema u kome je država kao institucija, kao najopštija politička institucija odvojena od crkve u pogledu funkcionisanja (dobacuje mu neko od poslanika iz Socijaldemokratske unije). Vi iz Socijaldemokratske unije ne znate ništa. Vi biste Srbiju da "opoganite" i da je unazadite. Da joj uvedete dekadenciju kao stil života i ono što je razrušilo i Rimsku imperiju i grčku civilizaciju. Zato vi ne treba da se mešate u tu raspravu. Zato je mnogo bolje da se ovde definiše praznik ustavnosti, da poenta bude na donošenju Ustava, Sretenjskog ustava, prvog Ustava, jer, iako je Prvi srpski ustanak bio najupečatljiviji srpski ustanak, pogotovo u 19. veku i sa najdalekosežnijim posledicama, Srbi su u toku viševekovne turske okupacije dizali veliki broj ustanaka. Kad god je neka hrišćanska vojska sa Zapada ratovala sa Turcima i prolazila kroz Srbiju, Srbi sudizali ustanak i priključivali se i teško stradali kada bi se te vojske povlačile, i to je najviše dovodilo do masovnih iseljavanja. Dakle, ne može poenta biti kod dana državnosti - ustanak. Kod dana državnosti poenta može biti formiranje države, ili neki drugi simbol, koji simbolizujeu potpunom svetlu samo državnost. Ovo bi mogao u tom smislu eventualno da bude dan ustanka. Dan ustanka je ipak komunistička kategorija, sa ideološkim prizvukom, nešto što je 50 godina zloupotrebljavano na najgori mogući način, ali da nam treba dan ustavnosti, više je nego činjenica. Mnogi evropski narodi imaju dan ustavnosti, neki ga beleže po danu donošenja važećeg ustava, a neki po danu donošenja prvog ustava. Mnogo je prirodnije da to bude po danu donošenja prvog ustava, i argumentacija da je tada Srbija bila teritorijalno veoma mala, da je obuhvatala i nepun Beogradski pašaluk, nema nikakvog značaja i ne može se to koristiti kao ozbiljan argument u ovojraspravi, jer ustav ne pominje kolika je Srbija, nego kakva je priroda njenog državnog uređenja. Srbija ima više razloga da se ponosi svojimprvim ustavom, zato što je on bio najliberalniji u Evropi tog vremena i zato što su i ruski car, i austrijski car, i turski sultan, videli opasnost od takvog ustava, od ideja koje bi podgrejane takvim jednim ustavom, mogle da prodru i u druge države, pa čak i u velike imperije. Zbog toga još jednom plediram na skupštinsku većinu da se ovajprvi član preformuliše, da bude reč o danu ustavnosti, a dan državnosti da bude dan Svetog Save, ujedno i dan duhovnosti. O tome ću govoriti kada bude reč o amandmanima, koji se na tajčlan odnose. U ovom slučaju je najvažnija ta ustavnost. Ustavnost kao princip, liberalna ustavnost kao pogled na svet, kao početakdemokratskih tradicija u Srbiji, jer demokratske tradicije u Srbiji su nastale suprostavljanjem predstavničkog, zakonodavnog tela , samovolji Karađorđa i Miloša. Naša demokratija je i nastala narodnim suprotstavljanjem i jednoj i drugojdinastiji i njihovim apsolutističkim ambicijama.
Da li još neko želi reč? [[Velimir Simonović traži pravo na repliku.]] Osnov za repliku? (Velimir Simonović, sa mesta: Pomenut sam.) Izvolite, ima reč narodni poslanik Velimir Simonović, replika na izlaganje narodnog poslanika Vojislava Šešelja.
Gospodin Šešelj ne mora da mi objašnjava šta je to sekularna država, zna se šta je to, i to je našim ustavom potpuno jasno definisano. A uostalom, da je ovde predstavnik Vlade i da on može to da radi, i da hoće da radi, bilo bio najbolje da kolega Pal Šandor i ja, i predstavnik Vlade, napišemo taj prvi član, onakav kako treba da glasi. Malo da se uzme od ovoga iz teksta, malo od Pal Šandora i malo od mene, i da to bude jedan dobar član. A uostalom, Sretenjski ustav, koji je donet 1835. godine, popularno se zove Sretenjski ustav, a njegov je pravi naziv Ustav knjaževstva Serbije. Mi ga zovemo popularno Sretenjski ustav, ali zvanično mu je ime Ustav knjaževstva Serbije.
Da li još neko želi reč? ( Ne želi.) Ako ne, stavljam amandman na glasanje. Molim poslanike da se izjasne. Za 45, protiv 89, uzdržanih 6, nije glasalo 30, od ukupno 170 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovajamandman. Ujedno vas podsećam da je Narodna skupština juče prihvatila amandman narodnog poslanika Pal Šandora na član 1., time je osnovni tekst zakona promenjen prihvatanjem ovog amandmana i da imamo tu činjenicu od juče u vidu. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Nikolić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, pošto je Narodna skupština juče većinom glasova usvojila amandman Pal Šandora, koji na sličan način pokušava da promeni član 1, pretpostavljam da su to dogovori vladajuće većine i da se većina neće obazirati na amandmane poslanike iz opozicionih stranaka, ali moja je dužnost da obrazložim motive koji su me vodili kada sam pokušao da popravim zaista loš tekst člana 1. Predloga zakona. Mislim da to ni amandmanom u izvesnojmeri nije urađeno.Dakle, državni praznik Republike Srbije(sada valjda tajčlan glasi) jeste Sretenje. Ne znam zašto je predlagač zakona izostavio reč "Gospodnje". Sretenje je poznato isključivo kao Sretenje Gospodnje. U našem narodu reč Sretenje seni u jednojdrugojprilici ne koristi. Može da bude susret, sretanje, može bilo koja druga reč, ali reč Sretenjese vezuje isključivo za 15. februar i za Sretenje Gospodnje. Mislim da tu ne stoji primedba da bismo završili u verskom fundamentalizmu, klerikalizmu. Kada predsednik Vlade nije kršten ni u jednojcrkvi, to vam je dovoljan znak da ova država , izuzev što će pojedinci glumiti da su privrženi Srpskojpravoslavnojcrkvi i na taj način pokušavatida okaju grehe, koje čine u poslednje vreme, ni na koji drugi način ne pada pod sumnju da će država krenuti onako kako valjda nijedna država u 21. veku više neće da ide. Ali, šta ćete, Vlada se uplašila od epidemije hemoralgične groznice, možda razmišlja da će neko od poslanika da prenese virus članovima Vlade, i u prvim klupama nema ama baš nikoga. Postavlja se pitanje - da li je Vlada uopšte zainteresovana za ovajpredlog zakona, da li je sve svoje poslove završila, kada je obeščastila Vidovdan, najveći srpski dan? Dakle, trebalo bi da u naziv ubacimo reč - Sretenje Gospodnje i da se više osvrnemo na Sretenjski ustav, koji je bio tako dobar, pisan po francuskim modelima, toliko liberalani toliko savremen, da se ni Mahmut II, ni car Nikolaj I nisu usuđivali da ga priznaju, čak i car Nikolaj I, koji je bio patron ....Jeste li vi nešto dobacili? (obraća se predsedavajućoj ).
Ne. Molim narodne poslanike da ne dobacuju iz poslaničkih klupa i da se ne vodi rasprava na relaciji govornica - poslanička klupa. To nam je obaveza.
Mi treba da budemo ponosni na taj ustav, koji je ograničio volju vladara, makar deklarativno vladar je prihvatio da mu narod ograniči volju, deputati su to zakletvama potvrdili. Možda je i to trebalo uvesti u Predlog zakona, možda bi bilo dobro da se mi ovde ponekad i zaklinjemo svom narodu, zato što neki od poslanika zaboravljaju na narod i misle isključivo na interese nekih drugih naroda. Ne misle na srpski narod. Zato vam predlažem da ovaj predlog zakona još jednom, može i u pauzi ove sednice, detaljno razmotrite. Ima osnova da od njega bude dobar zakon, koji bi bio prihvatljiv za sve, ima osnova da ga poslanici prihvate zato što je ovo pravi put i način rešavanja u Skupštini Srbije. Ne prihvatam vaše hvalospeve time da je neka komisija radila, pa sačinila predlog zakona, sa kojim će biti svi zadovoljni. Čak ni poslanici DOS-a ne znaju koji su bili članovi komisije i onda se postavlja pitanje ko je komisiju izabrao i ko je verifikovao njen rad, pre nego što je to kao predlog zakona ušlo u Narodnu skupštinu Republike Srbije, ali je dosta bivših komunista u toj komisiji, sudeći po članu 1. Predloga zakona koji je glasio: "Spomen na dan kada je proglašen početak Prvog srpskog ustanka". To vam je kao kada je 4. jula Komunistička partija proglasila ustanak protiv Nemaca, seli u Zvečanskoj ulici u jednu sobu, dogovorili se da proglase početak ustanka i to što je narod već ratovao protiv Nemaca nekoliko meseci pre toga to, njih nije interesovalo.
Da li još neko želi reč?
Podržao bih nastojanja narodnog poslanika Tomislava Nikolića i mislim da bi bilo krajnje deplasirano raspravljati da li je reč o gaženju sekularizma, ako se naziv izrazito verskog praznika određuje po ovom zakonu kao dan državnosti ili dan ustavnosti. Ovde je sada poenta na tome da li se gazi sekularizam ili ne. Pokušaću za ovaj kratki vremenski period od četiri i po minute da objasnim da se apsolutno ne dovodi u pitanje sekularistički princip. Prvo, kada su naši preci dizali ustanak oni su namerno odabrali Sretenje Gospodnje. Narodni glavari su sazvali na Sretenje Gospodnje narod da se diže na ustanak. Zatim, kada su prvi ustavotvorci Srbije donosili prvi srpski ustav, oni su to namerno učinili na dan Sretenja Gospodnjeg. Oni su hteli neku simboliku na taj način da izraze. Srbija nikada nije bila teokratska država. Postoji samo jedan period, teokratski period u našoj istoriji, a to je pod turskom okupacijom, kada je srpski narod imao autonomiju unutar turske imperije, pošto je Turska bila teokratska država, u kojoj vera i država apsolutno nisu odvajane. Srbi su imali crkveno-versku autonomiju koja je imala mnoge atribute državne autonomije. Imali smo pokušaja državne vlasti da se meša u crkvena pitanja i time gazi sekularizam. To smo imali pod kraljem Aleksandrom i pod Josipom Brozom Titom. Kada je ujedinjena Srpska pravoslavna crkva posle Prvog svetskog rata, Sveti arhijerejski Sabor je izabrao prvog patrijarha, patrijarha Dimitrija i kralj Aleksandar je poništio taj izbor, pa posle godinu dana svojim ukazom potvrdio izbor patrijarha. Pod Titom znamo kako se Komunistička partija mešala u izbor srpskog patrijarha, zakulisnim, policijsko-udbaškim putem, ali prilično efikasno u određenim periodima. Sada kada reafirmišemo princip sekularizma, moramo imati u vidu da država mora u istoj meri biti odvojena od crkve kao crkva od države, ali to nema veze sa crkvenim praznicima. Ovde je kod pitanja sekularizma reč o crkvi kao instituciji. Crkva je između ostalog i društvena institucija, takođe jedna od najopštijih, ali to nema veze sa državnim praznicima. Jedan crkveni praznik nema veze sa crkvom kao institucijom i to je suština. U ovom slučaju Sretenje je važno zbog simbolike, a ne zbog verskog značaja. Imamo druge praznike koji su čisto verskog značaja, kao što su Božić, Vaskrs itd. Ovo nije čisto verskog značaja, bar ne u ovoj odrednici u kojoj se ovde pominje i zato treba da se pominje onako kako to izvorno znači. Ako nama pravoslanim Srbima, ne samo da ne smetaju tradicije stare srpske vere, nego se njima ponosimo, onda i Srbi drugih veroispovesti, katolici ili muslimani ne treba da se ustručavaju, ni da se stide svoje stare vere, vere svojih pradedova, pravoslavne vere. To spada i u njihovu tradiciju i to je element iz njihove prošlosti, iz njihove istorije, kojim bi trebalo da se ponose, kao što mi pravoslavni Srbi poštujemo islam kao religiju, katoličku religiju, tako i oni treba da poštuju pravoslavnu religiju, čak i više, jer su nekada njihovi preci pripadali toj veroispovesti. Prema tome, tu se ne dira ni u čije versko osećanje i ni u čija verska prava, niti se bilo kojoj religiji daje u startu prednost. U ovom slučaju reč je o nečemu što ima istorijski smisao, istorijsko značenje, a srpski politički predstavnici tog vremena i kada su dizali ustanak, kada su donosili ustav, imali su to u vidu i hteli su namerno da to bude upravo na dan Sretenja Gospodnjeg.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Molim narodne poslanike da se izjasne. Za 33, protiv 117, uzdržanih 17, nije glasalo 10, od ukupno 177 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije privhatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Zeldžo Hurić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč?
Poštovani narodni poslanici, moj amandman se skoro poklapa sa amandmanom profesora Simonovića. To držim da nije sasvim slučajno, jer smo po profesiji kolege i možda iz toga slijedi. Naime, u svom amandmanu predložio sam da se u predloženom tekstu samo briše riječ Sretenje. Smatram da nije potrebno da se u ime državnog praznika unosi ime praznika samo jedne konfesije. Obzirom da je odbijen amandman profesora Simonovića, predlažem da to isto učinite i sa mojim amandmanom. Zahvaljujem.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč?
Ovi DOS-ovski protesti su sračunati navodno na izbegavanje rasprave. Parlament postoji da Vlada ne bi mogla samostalno da reguliše pravila života i da Vlada ne bi imala apsolutnu vlast. Ovde insistiranje na odstranjivanju oznaka verskog praznika, izvorno verskog praznika, nije apsolutno ničim argumentovano. Nema nijednog dokaza da je to suvišno, nema nijednog dokaza da se narušava princip sekularizma i nema nijednog dokaza da se narušava princip verske ravnopravnosti, apsolutno nijednog. Ovde je reč o srpskoj istoriji, o istoriji u kojoj se desio jedan slavni ustanak i u kojoj je donosen prvi Ustav. Vaša istorija, pošto mi postavljate pitanje iz klupa, gospodine Huriću, je valjda identična sa istorijom celog srpskog naroda. Ono što je istorija muslimana srpskog jezika, to je takođe istorija celog srpskog naroda. Jednostavno, istorijskim činjenicama treba gledati u oči. U istoriji sve što se desilo, imalo je neki smisao, neke uzroke i neke posledice. Mogu da vam kažem, pošto ste me direktno pitali, zašto najveći procenat muslimana živi u Bosni. Dva su razloga. Bosna je, kako tradicionalni pisci pišu, šapatom pala. Kada je Stevan Nemanja iz Srbije prognao bogumile, oni su otišli za Bosnu. U Bosni su u više navrata zabeleženi pokušaji njihovog nasilnog pokatoličavanja. A to posebno u vreme bosanskog kralja, Stjepana Tomaševića. Tada su na silu mnogi bili bogumili, bili su pokatoličavani, a oni su samo glumili da su prešli na katoličanstvo, a nisu trpeli tu nametnutu veroispovest i mnogi su iz inata prelazili na islam. Nekada ilegalno, a nekada otvoreno itd. I tako je Bosna najlakše od svih srednjovekovnih srpskih zemalja pala pod Turke. To je istorijska činjenica. Drugi je razlog što je Bosna najkasnije oslobođena od Turaka, pa kako su oslobođene druge srpske zemlje, veliki procenat muslimana se preseljavao u Bosnu i tamo koncentrisao. Preci Izetbegovića su iz Beograda, odnosno iz Šapca i odatle su se preselili u Bosnu. Istorijske činjenice postoje, one su nepobitne, toliko ima istorijskih dokumenata da je rasprava ove vrste skoro bespredmetna. Ona je veoma poučna. Postojanje tri veroispovesti, čak i četvrte, jer ima Srba protestanata, ima ih u Pomoravlju, znam, susretao sam se sa nekima od njih, ima ih i u Vojvodini u nekim mestima. Postojanje četiri veroispovesti unutar srpskog naroda je stvar naše istorije, stvar naše tradicije. To se mora poštovati, pogotovu što se zalažemo za princip verske tolerancije i verske ravnopravnosti, koja mora biti izražena u svim segmentima. Ali, takođe, ne smemo zaboraviti da je srpski narod svoju nacionalnu svest sačuvao pre svega zahvaljujući Srpskoj pravoslavnoj crkvi. Oni koji su prelazili na druge veroispovesti, oni su vremenom gubili nacionalnu svest. Do Prvog svetskog rata živelo je više od milion Srba katolika. Na nesreću, Srbi uđoše u Jugoslaviju i olakšaše Vatikanu politiku pretvaranja Srba katolika u Hrvate. Svi istaknuti muslimanski intelektualci, svi najveći intelektualci, ponosili su se svojom srpskom nacionalnošću. Pre svega, Meša Selimović, jedan od najvećih srpskih pisaca uopšte, i to su činjenice. Naravno, nemam nameru bilo koga ko to ne želi da teram da bude Srbin, ali istorijskim činjenicama ljude treba podsećati s vremena na vreme, naročito DOS-ovce, koji u principu ne vole ništa da čitaju, da bi se iz istorije izvlačile neke pouke za budućnost i kako se ne bi ponavljale tragične greške pre svega. Na žalost, mi smo Srbi izgleda osuđeni da nam se najtragičnije greške prošlosti upravo ponavljaju.
Da li još neko od učesnika želi reč? Reč ima narodni poslanik Zeldžo Hurić, replika, pogrešno tumačenje.
Juče sam rekao, neću sebi dati tu ulogu da ovde ulazim u neke teme koje nisu na dnevnom redu. To šta su istorijske činjenice, o tome bi valjalo diskutovati. Na osnovu ovog zadnjeg perioda koji sam preživeo tvrdim da to što mi zovemo istorijom, u velikoj mjeri ne odgovara istini. To može biti ono što se u Hrvatskoj zove "povijest", nešto što je neko pisao, onako kako je njemu odgovaralo u najvećoj mjeri, ali da ne govorimo sada o tome. Hoću samo da kažem za ovaj zakon sledeće, koristim prisustvo ministra, zapravo da akcentujem reči profesora Simonovića - ovim zakonom utiremo put buduće Srbije. Toliko i hvala.
Da li još neko od ovlašćenih želi reč? Ako ne, stavljam amandman na glasanje. Za 11, protiv 141, uzdržano pet, nije glasalo 25, od ukupno 182 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Vučurović. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što budem rekao nešto o amandmanu, sa ove govornice molio sam bar 20 puta da se poštuje skupštinska procedura, da se ovo što ostane u stenografskim beleškama može jednog dana čitati bez sramote. U obrazloženju za odbijanje amandmna uvek se kaže da nadležni odbori, a između njih i Zakonodavni odbor, nije prihvatio amandman. Zakonodavni odbor, da vas podsetim, ne prihvata i ne odbija amandmane. Zakonodavni odbor samo ukazuje da li je amandman pravno moguć ili nije pravno moguć. Molim vas da ubuduće ili menjate predsednika Odbora za zakonodavstvo ili izvršite redakciju teksta pre nego što počnete da čitate narodnim poslacima. Znači, Zakonodavni odbor može samo da utvrdi je li amandman pravno moguć ili nije pravno moguć, a ne da ga prihvata ili ne prihvata jer on nije matični odbor. Vlada nije prihvatila moj amandman na član 1, sa obrazloženjem da se predloženo rešenje suštinski ne razlikuje od rešenja iz člana 1. Predloga zakona, a ovo rešenje se vrlo suštinski razlikuje iz dva razloga. Sretenje, ne znači ništa, Sretenje Gospodnje znači nešto. Čak i u usvojenom amandmanu Pala Šandora, ostalo je Sretenje. I drugo je 15. februar, 15. februar kao dan kada se slavi dan državnosti ili dan ustavnosti Srbije, kako god hoćete, 15. februar je dan Sretenja Gospodnjeg. Ne možemo Sretenje Gospodnje slaviti 16. februara, kako ste vi predvideli nekim drugim članovima zakona. Potrebno je, ako smo već uveli formu crkvenog praznika u članu 1. ovog zakona, taj crkveni praznik ne zovete pravim imenom. Taj praznik se zove Sretenje Gospodnje i on se slavi 15. februara. Po rešenjima iz drugih članova ispada da nama DOS-ova Vlada može da pomera i crkvene praznike, onako kako joj padne na pamet. Znači, možemo Sretenje slaviti 16, ako pada u nedelju na primer. Zbog toga sam podneo ovaj amandman. Mislim da usvojeni amandman gospodina Pal Šandora delimično rešava član 1. Predloga ovog zakona, ali ne u potpunosti.
Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Vojislav Šešelj, kao predsednik poslaničke grupe.
Amandman narodnog poslanika Božidara Vučurovića još jednom naglašava važnost da se što bolje precizira formulacija člana 1. zakona o praznicima Republike Srbije. Namerno kažem zakona o praznicima Republike Srbije, jer bi to bio idealni naziv ovog zakona. Da ne bude naziv rogobatan - o državnim i drugim praznicima, o državnim i verskim itd. Reč je o praznicima Republike Srbije i dodatni atributi nisu potrebni. Ovde je veoma važno da se proslavlja upravo taj dan o kome je reč, da se taj dan praznuje, a ne bilo koji drugi. Nedelja ne sme da pomera praznik. Nedelja se i tako i tako ne može pomeriti. Ne može niko reći kad nedelja pada na dan praznika, da se nedelja pomera za ponedeljak, a ponedeljak menja raspored u sedmici i vraća se na mesto nedelje. Naravno, to je apsolutno nemoguće. Ako je to nemoguće, onda bi trebalo po istoj logici da bude nemoguće da se pomera dan praznika. Ako je Sretenje dan državnog praznika, dan ustavnosti, što bi bilo najbolje određenje, onda taj dan mora biti isključivo 15.februara i nikakvog drugog datuma. Ne sme istorija da se falsifikuje zato što je slučajno u jednoj godini nedelja pala na dan praznika. To je već falsifikat istorije. Ili izrugivanje sa praznicima. Ovde ima još jedan momenat koji treba imati u vidu. Naravno, svi zaposleni žele što više praznika. Ali, naša zemlja je u tolikoj ekonomskoj krizi da nama treba princip - što manje praznika, što manje neradnih dana, pogotovo od kada je subota određena za neradni dan. Nema tu više šta da se krati. Nema tu više prostora na koji bi se moglo računati. Ako treba što više radnih dana, onda treba biti što štedljiviji u određivanju neradnih dana.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? (Ne.) Stavljam amandman na glasanje. Za 46, protiv 101, uzdržan jedan, nije glasalo 33, od ukupno 181 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 1. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Petar Jojić i Stevan Kesejić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosioci amandmana žele reč? (Ne.) Da li drugi ovlašćeni učesnici u raspravi žele reč? (Da.) Narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Smisao amandmana narodnog poslanika Stevana Kesejića je da ovaj zakon o praznicima Republike Srbije bude potpun. Ja sam već u prvom izlaganju, u načelnoj debati, govorio o ustavnim problemima donošenja ovakvog zakona. Jer, Ustav Srbije ne pominje u nadležnostima Narodne skupštine Srbije mogućnost donošenja zakona o praznicima, ali i ne zabranjuje. U određenoj meri se može smatrati da je moguće donošenje tog zakona, ali pošto je Savezni ustav izričit da je nadležnost Savezne skupštine da donosi zakone o praznicima, onda je trebalo čekati taj savezni zakon o praznicima, kao osnovni, pa onda donositi republički zakon. Moguće je da se ne može postići parlamentarna većina za donošenje novog saveznog zakona o praznicima,ali je u našem slučaju bitno, i to je najvažnije, da republički zakon Srbije ne bude u kontradikciji sa odredbama saveznog zakona.Ako se i republičkim zakonom Srbije odredi Nova godina kao praznik, a mislim da smo tu apsolutno saglasni da Nova godina treba da bude praznik, bar jedan dan, onda bi sa prihvatanjem ovog amandmanazakon Republike Srbije bio potpun. Nema onda više koji savezni praznik da se propiše, osim eventualno dana SRJ. To bi mogao biti dan održavanja velike podgoričke Narodne skupštine, kada je odlučeno da se Crna Gora priključi Srbiji. To bi imalo smisla. Srpska radikalna stranka je protiv 1. maja. To je komunistički praznik i mi, apsolutno, ne bi mogli za to glasati. To je čisto komunistički praznik i nemojte da vas neko zavarava. Taj su praznik prihvatale i socijaldemokrate isocijalisti, evropski, ali to je njima ostalo iz komunističkog vremena, od Druge internacionale. To je jedini zaostatak od komunizma koji je ostao modernoj evropskoj socijaldemokratiji, ali je izvorno komunistički praznik i ne treba gauopšte stavljati na dnevni red. Mislim da u Srbiji niko ozbiljan ne bi bio za takav praznik. U amandmanu poslanika Stevana Kesejića se traži da se odredi Nova godina kao državni praznik i da zakon o praznicima Republike Srbije bude kompletan.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? (Ne.) Stavljam amandman na glasanje. Za 43, protiv 105, uzdržana dva, nije glasalo 30, od ukupno 180 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Miroslav Hristodulo i Mujo Muković. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosioci amandmana žele reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miroslav Hristodulo.
Suština ovog amandmana je da se izbriše član 2. Pošto se u članu 1. definiše dan državnosti Republike Srbije, što je 15.02. i što je okej, u članu 2. se definišu verski praznici, što je isto u redu. Moj predlog je da se član 2. u stvari premesti u član 4, dakle, da verski praznici ne budu obavezno neradni za sve građane Srbije, nego da budu fakultativno neradni za one koji ih slave. Dakle, član 2. Predloga zakona je u suštini protivustavan. Naime, članom 13. Ustava Republike Srbije garantuje se jednakost građana u pravima i dužnostima, bez obzira, između ostalog, i na veroispovest, a što se članom 2. Predloga zakona narušava nametanjem praznika samo jedne veroispovesti vernicima drugih veroispovesti, ateistima i agnosticima. S druge strane, pravoslavno hrišćanstvo nije državna religija Republike Srbije. To je po članu 41. stav 2. Ustava, gde su verske zajednice razdvojene od države. U Republici Srbiji, kako pokazuju istraživanja, veoma mali broj građana je zapravo religiozan, u smislu kanonske religije. Dakle, mnogi su tradicionalno regiliozni. Tu je Ministarstvo vera ponudilo pogrešnu statistiku, pa je i sa ovog stanovišta član 2. Predloga zakona neprihvatljiv. Dakle, nije problem u verskim praznicima kao takvim, jer građani imaju pravo po članu 41. Ustava da ih slave. Problem nije čak ni u neradnom obeležavanju. I na to vernici imaju pravo po članu 41. Ustava, po Zakonu o radnim odnosima koji je do sada važio i članu 4. Predloga ovog zakona. Problem je u obaveznosti neradnog obeležavanja, i to po članovima: 1, 13, 35. i 41. Ustava. Dakle, u članu 1 - građanska država, u članu 13 - jednakost u pravima i dužnostima, bez obzira na veroispovest, u članu 35 - pravo na rad (to je jedno od prava koje je tu narušeno), u članu 41 - pravo na izražavanje religijskih osećanja. To je kao kad vi zamislite sada da postoji neki religijski praznik koji propisuje rad. Sada mi u neku nedelju odlučimo da taj verski praznik bude državni praznik i svi moraju da rade, čak i oni pripadnici drugih veroispovesti koji ne rade nedeljom ili ateisti. Znači, vi kažete - vi morate sada da radite nedeljom, zato što neki religiozni praznik to podrazumeva. Pa, ovo je državni praznik i u zakonu piše da morate. I onda bi vi skočili naravno, svi bi rekli - pa ne može, vi kršite naša prava. Problem je u tome što je sada ovde nešto neradno, pa pošto je, možda, u mentalitetu naših građana da što više ne rade, onda eto, umesto jednog kulta svetog Save ovde mi, u stvari, uvodimo kult nerada. Hvala vam.
Za reč se javio narodni poslanik Dejan Mihajlov, kao predsednik poslaničke grupe.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo poslanici, DSS neće naravno prihvatiti ovaj amandman iz više razloga. Prvi razlog je taj što mi težimo da idemo u Evropu, da budemo moderna evropska država i znamo da sve evropske države kao neradne dane slave i ove praznike, tako da ne mislim da je to valjan argument. U tim zemljama isto postoje i građani druge vere i oni isto tako ne rade tim praznicima. Ne mislim da je to valjan argument koji treba da se povlači za ovom govornicom. Mislim da na ovaj način treba slaviti te praznike, u Srbiji živi većina građana pravoslavne veroispovesti. Na ovaj način upravo pokazujemo da su kultura i vera jako isprepletane, da je vera postala sastavni deo bića građana koji žive na ovoj teritoriji. Mislim da ovo mora da ostane u ovom zakonu. Druga stvar, verske zajednice, ne pravoslavne, nego ostale verske zajednice, nisu imale ništa protiv ovakvog slavljenja i ovakvog praznika. Mislimo da ako oni nemaju ništa protiv, ni u ovoj skupštini ne bi trebalo da ima iko bilo šta protiv i ne mislim da se nekome uskraćuje pravo na rad ili neka druga prava zagarantovana Ustavom, tako što će se slaviti ovaj praznik, već nasuprot, oni žive u državi u kojoj je većinski živalj pravoslavni. Mislim da jedan odnos tolerancije koji mi imamo prema njima i oni imaju prema nama, ne treba da se narušava nekim nasilnim uvođenjem nekih novih pravila, ukidanjem nekih praznika. Mislim da bi to bilo jako loše. Treći razlog je taj što sam pomenuo da su ovi praznici, verski praznici, sastavni deo bića našeg naroda, bića naših građana. Ne bih voleo da se mi na ovaj način odnosimo prema njima, da govorimo o njima kao da se ovde nekome nešto uskraćuje. Mislim da ovim praznicima svi dobijaju, da je jako teško organizovati proces rada, ako 70 ili više posto građana u nekim sredinama slavi ove praznike; za 5% zaposlenih ili 5% građana organizovati proces rada je nemoguće. Ovo je rešenje koje je poznato i u svim zakonodavstvima modernih država, gde su upravo neki praznici neradni dani. Mislim da ne treba podržati ovaj amandman, već da apsolutno treba ostati pri članu kako je to predviđeno u Predlogu zakona.
Da li se još neko javlja za reč? Izvolite, reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, kao predsednik poslaničke grupe.
Mene iznenađuje što Miroslav Hristodulo kao član Socijaldemokratske unije nije podneo amandman da se "dan ponosa" homoseksualaca i lezbejki odredi kao državni praznik Srbije. To bi bilo primerenije ideologiji njegove stranke, njihovom zalaganju za uvođenje brakova između dvojice muškaraca ili između dve žene itd. Ono što je dekadentno nalazi uporišta u njihovoj stranci, i njihova ideologija izbija i kroz ovaj amandman. Zašto? Oni nemaju velikog znanja, ali imaju preterane želje i njihove želje pre svega predstavljaju protivprirodni blud. Što se tiče državne religije, u našoj zemlji ne postoji državna religija. Državna religija ne postoji ni u jednojevropskoj zemlji, osim u Grčkoj. Samo Grčka po svom ustavu ima državnu religiju. Modernim državama, bez obzira što su sekularne, i što kod njih ne postoji ni državna religija, ni državna crkva, ne pada ni na kraj pameti da se odreknu slavljenja tradicionalnih verskih praznika. Evropska civilizacija je, pre svega, hrišćanska civilizacija. Ona ima svoja dva pojavna oblika, istočno i zapadno hrišćanstvo, ali u celini, ona ima mnogo više dodirnih tačaka, nego suštinskih razlika po osnovnim pitanjima. Po civilizacijskim pitanjima. Ta je civilizacija rodila demokratiju i ta je civilizacija od antičkih Grka nasledila pojam slobode. U drugim civilizacijama tog pojma nije bilo. One su ga preuzimale od evropske civilizacije, i demokratiju i slobodu. To su činjenice sa kojima se mora računati. Ovde bi bile smislenije neke druge primedbe na član 2. Prvo, šta znači to prvi dan Božića? Ne postoji drugi dan Božića i ne postoji treći dan Božića i to bi trebalo i Demohrišćanska stranka Srbije da zna. Ako ne zna, neka angažuje nekog stručnjaka iz SRS-a, pa da pripomogne. Postoji samo jedan dan Božića. Ono što vi smatrate drugim danom Božića, to je praznik Sabor presvete Bogorodice. Ono što zovete trećim danom Božića to je praznik Sveti Stefan, to je državni praznik Republike Srpske, za one koji ne znaju ili za one koje to ne interesuje. Dakle, Božić se slavi 7. januara i to je dovoljno. Ne treba da stoji prvi dan Božića. Drugo, kod tačke 2. ne treba da stoji - vaskršnji praznici, počev od Velikog petka, zaključno sa drugim danom Vaskrsa, nego jednostavno da stoji - pravoslavni Vaskrs. Ne samo zbog verskog značenja, jer kada je reč o verskom značenju, onda imamo i katolički i protestantski Vaskrs koji nekada pada u isti datum, a nekada u neki drugi datum, zavisno od načina crkvenog računanja tih praznika, u šta ne bih sada ulazio. Zašto je Vaskrs za srpsko nacionalno biće još značajan, a ne samo kao verski praznik? Dve velike zločinačke sile na Vaskrs su tri puta bombardovale Beograd: Nemačka jednom na Vaskrs 1941. godine i Amerika dva puta - na Vaskrs 1944. i 1999. To je jedan veoma jak razlog za srpsku nacionalnu svest, ponos, dostojanstvo. Na veliki hrišćanski praznik, Vaskrs, tradicionalni srpski neprijatelji su bombardovali naš narod i ubijali civile, žene i decu,pre svega. Rušili su najveće srpske svetinje. Nije ni malo slučajno što su nam tada do temelja uništili i Narodnu biblioteku Srbije, to je jedan razlog više da Vaskrs bude državni praznik Republike Srbije.
Narodni poslanik Borislav Pelević, kao predsednik poslaničke grupe i narodni poslanik Miroslav Hristodulo, replika na Poslovnik.
Uvažena gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine ministre, uvaženi poslanici, Miroslav Hristodulo iz SDU i gospodin Mujo Muković su podneli amandman na član 2, a s obzirom da javnost Srbije nema ovaj dokument u rukama, dozvolite mi da pročitam član 2: "U Republici Srbiji praznuju se verski praznici: 1) prvi dan Božića - 7. januar; 2) vaskršnji praznici počev od Velikog petka zaključno sa drugim danom Vaskrsa". Postavlja se pitanje, zbog čega gospodinu Hristodulo iz SDU i gospodinu Muji Mukoviću smeta ovaj član 2. Oni su istovremeno podneli istovetni amandman. Ali, toliko je istovetan da su i zarezi i tačke potpuno istovetni i u predlogu amandmana i u njegovom obrazloženju. Samo je drugačiji potpis. Pretpostavljam da su imali ili istog savetnika, ili su ceo dan sedeli zajedno i ovaj amandman podneli. Ono što nije dobro u ovom amandmanu jeste to što se želi reći da su Srbi pravoslavci ovim predlogom zakona privilegovani. Međutim, to apsolutno nije tačno. Upravo je suprotno. Srbi pravoslavci ovim predlogom zakona su diskriminisani. To je juče jedan uvaženi poslanik i nazvao pozitivnom diskriminacijom pravoslavaca. Mislim da je diskriminacije pravoslavaca uovoj zemlji bilo dovoljno i da je više ne bi trebalo tretirati kao pozitivnu diskriminaciju. Ja ću reći i kako. U članu 4. jasno se kaže da Srbi pravoslavci imaju čak četiri neradna dana manje nego katolici ili protestanti. Takođe, Srbi pravoslavci imaju jedan dan praznovanja manje od vernika muslimana. Prema tome, smatram da bi ovaj amandman trebalo, u svakom slučaju, odbiti. Jer, napisan je, čini mi se, pod veoma sumnjivim okolnostima i nedobronamernim. Drugo, otkud ovi podaci o istraživanjima? Po ovim podacima, ako Srbija ima oko 9 miliona stanovnika i ako gospoda Mujo Muković i Miroslav Hristodulo iz Socijaldemokratske unije kažu da je samo 36% građana po tim njihovim istraživanjima religiozno, to znači, da je otprilike negde oko 3,5 miliona građana Srbije religiozno. Pa, dalje kažu, od kojih bar 35% nisu pravoslavne veroispovesti. To znači da u Srbiji, otprilike, ima samo oko milion pravoslavaca. Neće biti, gospodo narodni poslanici. Čini mi se da pravoslavaca u ovoj zemlji ima mnogo više i ne bi trebalo sa ovakvim totalno neargumentovanim i potpuno netačnim istraživanjima izlaziti u javnost. Stranka Srpskog jedinstva ne samo da neće podržati ovaj amandman, nego će ga sa gnušanjem odbiti. Hvala na pažnji.
Narodni poslanik Miroslav Hristodulo - pravo na repliku. Za reč se javio i narodni poslanik Zoran Ćirković.
Pomenut sam, pa i uvređen, tako da moram da reagujem. Ali, pre toga da se razumemo oko nečega. Argument je da je teško organizovati proces rada za 30% građana, po toj statistici koju nudi Vlada da je 70% građana (obratite pažnju: građana) Republike Srbije pravoslavne veroispovesti. Nije. Zato što je 70% od svih vernika pravoslavne veroispovesti. Ali, nisu svi građani vernici. Ima raznih istraživanja. "Medijum" je radio istraživanja, još jedna agencija u saradnji sa "Politikom", takođe, Institut društvenih nauka i mnogi drugi imaju istraživanja po kojima većinu čine naravno, tradicionalni vernici koji idu u crkvu i slave verske praznike jednom godišnje ili ređe. A, npr. to mogu biti sahrane ili slave. Juče sam govorio o tome. Kanonskih vernika je jako malo, njih ima ispod 10%. Argument da ne može da se organizuje proces rada, to je kao argument da ne može da se poštuje Ustav zato što je teško, gotovo nemoguće poštovati Ustav. Dakle, to nije argument. Zakonodavac mora da sledi logiku Ustava, da napiše zakon koji je u duhu Ustava, da mu neki ustavni sud jednog dana to ne bi osporio (ako ikada više budemo imali većinu ustavnih sudija). Mi sada moramo da se potrudimo, da kažemo da mi hoćemo u skladu sa, recimo, članom 1. ili članom 13, ili 35. i članom 41. Ustava da napravimo zakon, pa, ako se u praksi pokaže da 70 ili 40% ljudi ne radi, to je druga stvar. To je samo u praksi. Ali, mi ne smemo tu praksu koja je u neskladu sa Ustavom ovde prezentovati zakonom. I oko ovih homoseksualaca i te parade... Tri činjenice su u vezi sa tim. Prva činjenica je da to uopšte nije inicijativa Socijaldemokratske unije. Druga činjenica je da se naša stranka, Socijaldemokratska unija, zalaže za dosledno poštovanje prava svih ljudi, dakle, ne samo većine u društvu nego i raznih manjina: etničkih, religioznih, ekonomskih, pa, i seksualnih manjina, naravno. I takođe, izlaganje ovog gospodina koji me je izazvao na ovu repliku, gospodina Šešelja, samo govori o njemu. Dakle, pošto on podržava one verske fanatike, sektaše, neonaciste koji su na Trgu Republike tukli nezaštićene ljude i čak, i žene, sam taj njegov odnos prema homoseksualcima, u stvari, dokazuje njegov latentni homoseksualizam.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? Ima reč narodni poslanik Zoran Ćirković, po Poslovniku.
Niste mi dali reč i pravo na repliku iako imam to pravo. Član 96. kaže da ukoliko se narodni poslanik u svom izlaganju na sednici Narodne skupštine pogrešno protumači, narodni poslanik na koga se izlaganje odnosi ima pravo na repliku. Ja sam u izlaganju gospodina Pelevića protumačen pogrešno. Naravno, ne optužujem ga za zlovolju, nego on je stvar naprosto pogrešno shvatio. Kada govorim o pozitivnoj diskriminaciji, govorim o dobrovoljnosti Srba da učine akt dobre volje i da pojedine nacionalne manjine i posebno nagrade, da se prosto u državi Srbiji osećaju komotno kao ljudi, da se osećaju slobodni kao državljani Srbije. Odnosno, pozitivna diskriminacija ne znači diskriminaciju, ona predstavlja akt dobre volje koju Srbi kao dobroćudan narod čine u nameri da se dopadne svim građanima Srbije. Toliko. Hvala.
Reklamirana povreda Poslovnika, ja za svako izlaganje narodnog poslanika beležim i skretanje sa teme, sa znacima i pominjanje imena i konteksta. Narodni poslanik Zoran Ćirković nije pomenut u izlaganju narodnog poslanika Borislava Pelevića. Pomenuti su imenom narodni poslanici: Miroslav Hristodulo i Mujo Muković. Oni su pomenuti u kontekstu koji može da bude osnov za repliku. To je bilo u izlaganju narodnog poslanika Borislava Pelevića. On vas nije pominjao. Da li želite da stavim na glasanje kršenje Poslovnika? (Ne.) Za reč se javio narodni poslanik Borislav Pelević - replika.
Uvaženi prethodnik je rekao danas ponovo, da je juče pomenuo pozitivnu diskriminaciju srpskog naroda. Objasnio je da to nije mislio u diskriminatorskom smislu, već da je to mislio iz najbolje namere, kao akt dobre volje nas, Srba pravoslavaca prema ostalim verskim zajednicama u Srbiji. Ja to mogu da prihvatim. Ali, ostajem pri tome da je sam naziv prilično rogobatan i prilično neadekvatan. Jer, reči - pozitivna diskriminacija pravoslavnog srpskog naroda - čini mi se da nije baš najadekvatniji termin, ako se uvaženi kolega slaže. Mislim da je bilo dosta diskriminacije srpskog naroda, posebno po verskim pitanjima, u proteklih 60 godina. Mislim da više nikakva diskriminacija nije dozvoljena. Ponovo kažem i tvrdim da je ovaj predlog zakona jedino diskriminatorski prema srpskom narodu, a taman posla da daje veću slobodu i veća prava Srbima pravoslavcima. To sam već obrazložio i nema potreba da ponavljam, jer po ovom predlogu zakona Srbizaistaimaju manji brojpraznika od rimokatolika i od muslimana. Zakon nije dobar i zato SSJ neće glasati za ovaj predlog zakona. Zahvaljujem na pažnji.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi želi reč? (Ne želi.) Ako ne, stavljam na glasanje amandman na član 2. Molim narodne poslanike da se izjasne. Za 11, protiv152, uzdržan jedan, nije glasalo 24, od ukupno 188 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovajamandman. Na član 2. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovajamandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanikNataša Jovanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, Predlog zakona o državnim praznicima obiluje mnogobrojnim manjkavostima i nedorečenostima, i Komisija, navodno ekspertska, koja je sastavljena od strane predlagača, Vlade Republike Srbije, a videlo se to naročito iz diskusija šefa poslaničke grupe naše SRS, prof. dr Vojislava Šešelja, dakle, ta komisija je pokazala elementarno neznanje o istoriji srpskog naroda, našoj religiji uopšte. Zakon je u mnogim svojim segmentima neprecizan, zbog toga što su neki termini pobrkani, da tako kažem, i mi, poslanici SRS, amandmanima koje smo podneli na članove ovog zakona, želimo da poboljšamo zakonski predlog, kako bi se on upristojio, doveo u red i kako bi to postalo prihvatljivo zakonsko rešenje. Amandmanom na član 2. sam predložila ono što mislim da ima prevashodnu važnost za sve građane Srbije, ali pre svega za srpski narod, a to je da neradni dani budu Sveti Sava i Vidovdan. Prof. drŠešelj nam je juče objasnio koliki je značaj Vidovdana i da je to pre svega praznikkoji se vezuje za veru Srba od pamtiveka i da objedinjuje našu nacionalnu tradiciju, tradiciju srpskog naroda, a pre svega zbog toga što je to dan ponosan, a i dan tužan u isto vreme, koji nas podseća na naš zavet, a to je da mi moramo da sačuvamo našu otadžbinu i da moramo da se borimo neprekidno za slobodu srpskog naroda. Kakav odnos prema tako velikom i najznačajnijem prazniku nas Srba imaju pojedinci, pre svega predstavnicivlasti danas u Srbiji i SRJ, imali smo prilike da vidimoove 2001. godine, ali je zaista neophodno da mi danas izglasamo da Vidovdan i Sveti Sava budu neradni dani. To pre svega zbog toga što je sasvim očigledno, što ne vidimo samo mi, poslanici SRS, već većina građana Srbije, da je propuštena jedna veoma važna godina u rešavanju nagomilanih, pre svega nacionalnihpitanja, da su povučeni mnogi pogrešni potezi, sa dalekosežnim posledicama po našu državu i po naš narod, i način obeležavanja ovako velikog i najznamenitijeg praznika u nas Srba, svakako mora da bude neradni. O tome koliko jeSavindan važan ikoliko značaja prvi srpski arhiepiskop sveti Sava ima u našojtradiciji, i da to pre svega treba da bude dan duhovnosti nas Srba, govorili smo juče. Zato pozivam poslanike da prihvate ovajamandman, kako bi, pored najvećih praznika, rođenja Gospoda Isusa Hrista i Vaskrsenja, i Vidovdan i Sveti Sava bili neradni dani u godini. Hvala vam.
Da li još neko želi reč? Ima reč narodni poslanik Vojislav Šešelj, kao predsednik poslaničke grupe.
Amandman narodnog poslanika Nataše Jovanović na član 2. je najpotpuniji i njegovo prihvatanje bi rešilo čitav niz problema, sa kojima se susrećemo u raznim članovima Predloga zakona. Prvo, u postojećem članu 2. bi se ispravila ova greška oko formulacije - prvi dan Božića. Nema, dakle, prvi dan Božića, nego Božić. Božić je samo jednoga dana. Zatim, ispravila bi se greška- drugi dan Vaskrsa. Ne postoji drugi danVaskrsa, postoji Vaskrsni ponedeljak. To je versko određenje datuma, ali nema nikakvog razloga da Vaskrsni ponedeljak bude državni praznik. Dovoljno je Vaskrs, Vaskrs je u nedelju, a nedeljom se i tako ne radi, ali se praznuje.Običnomnedeljom se ne praznuje, ljudi se odmaraju od rada, a ove nedelje bi se praznovalo, na sve one načine na kojejedna država saopštava javnosti da tog dana praznuje, i zastavama,i vojnom muzikom, i svečanim akademijama, i emisijama na radio i televiziji itd. Ovde je bitno da se naglasi da Veliki petak nije praznik, on je dan žalosti. Dan žalosti ne može da bude praznik. Tog dana se radi, ali se apsolutno posti, najstrožiji post je na Veliki petak. To je njegovo određenje u hrišćanskojveri, ali se radii sprema se za praznik . Ovde je određen Sveti Sava, 27. januar, i Vidovdan, 28. juni. Ovde se, dakle, ne daje obrazloženje - zašto koji dan, jer se podrazumeva da svi znaju zašto se koji od ovih dana praznuje, a moguće je da se doda obrazloženje u jednojili dve rečenice za svaki od ovih datuma. Zato mislim da bi najjednostavnije bilo i za DOS-ovsku većinuda se upravo ovaj amandman prihvati, i ukoliko se prihvati ovajamandman, poslanici SRS su spremni da glasaju za zakon u celini.
Da li još neko od učesnika želi reč? (Ne želi.) Ako ne, stavljam amandman na glasanje. Za 49, protiv 110, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 23, od ukupno 182 narodnaposlanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovajamandman. Na član 2. amandman, sa dopunom amandmana, koja se odnosi na dodavanje tačke 4. u amandmanu, podneo je narodni poslanik Zeldžo Hurić. Vlada nije prihvatila ovajamandman. Vlada se nije izjašnjavala o dopuni amandmana, tako da molim predstavnika Vlade, ako ima potrebe, da se izjasni o dopuni amandmana. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman, sa dopunom amandmana. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Zeldžo Hurić.
Poštovane kolege narodni poslanici, zaista bih vas zamolio za malo pažnje, posebno šefove poslaničkih grupa. Mislim da bi bilo dobro da uzmu zakon pred sobom i da me saslušaju bar u nekoliko rečenica. Prvo ću pokušati da dokažem da je zakon neodrživ, ovakav kako je predložen. Na osnovu člana 4. - uvaženi gospodine ministre, pogledajte član 4, u kome stojida samo zaposleni imaju prava koja su navedenapod tačkama 1., 2., 3., i 4. - samo zaposleni. Na primer, u školama, šta ćemo sa učenicima, sa studentima, da li oni imaju ista ova prava koja su navedena pod tačkama 1., 2., 3., i 4.? Ali, dozvolite, imamo škola koje su mješovite, vi znate da postoje takve sredine, i tamo, recimo, gde ima radnika koji pripadaju i jednoj i drugojvjeri, jedni rade, drugi ne rade. Šta je sa učenicima? Po kom osnovu, kojizakon kaže da pripadnici jedne vjerske zajednice ne moraju pohađati školu u to vrijeme? Na osnovu čega da se pozovemo? Šta će razrednog starešinu jednostavno da natera da dete koje je odsutno za vreme Bajrama, recimo, ili za vreme krsne slave, pravoslavno, da mu opravda izostanke? Na koji zakon da se pozove? To je jedna anomalija, koju moramo da ispravimo u ovomzakonu. Ta anomalija se može, po mom viđenju, ispraviti na onaj način kako sam predložio, a predložio sam zakon koji će da uvaži sve ono što je predloženo ovim zakonom, ali dodavanje tačaka 3. i 4. u članu 2. i proširujemo pravo ostalih vjerskih zajednica, s jedne strane i s druge strane, izbjegavamo ovo što je anomalija u članu 4. Naravno, taj moj amandman morate gledati u sklopu amandmana 3, jer je on kao sam neodrživ, zapravo nije dovoljno jasan. U amandmanu 3. stav koji sam predložio da se doda definiše da se ti praznici tretiraju kao državni praznici, odnosno da imaju status državnog praznika samo u onim sredinama u kojima je većinsko stanovništvo one vjerske zajednice koja praznik slavi. Molim vas, recite mi, bilo ko ovde od prisutnih, šta sam tim svojim prijedlogom narušio od onoga što se predlaže u ovom zakonu. Postoji jedna mala stvar, jedna mala stvar koja nije baš potpuno identična sa ovim, a to je samo u onim mješovitim sredinama u kojima oni pripadnici manjinskih vjerskih zajednica ne uživaju baš ona prava koja su ovde predviđena. Recimo, u opštini Tutin za vrijeme Bajrama neće raditi, po mom prijedlogu, državne institucije i onda će samo onaj dio Srba koji živi tamo biti na taj način u manjim pravima u odnosu na ovaj zakon, ali tu se radi samo o tri opštine i ništa više. Po meni je daleko korektniji takav prijedlog od ovoga. Zato vas molim još jednom da ozbiljno sagledate ovaj moj prijedlog, posebno predstavnika Vlade, i da se izjasni. Insistiram još jednom da ništa svojim prijedlogom nisam oduzeo od prava predloženih ovim zakonskim projektom. Druga stvar koju želim ovde da naglasim to je broj dana pojedinih vjerskih praznika pojedinih vjerskih zajednica. Kod nas, muslimanske vjerske zajednice, Ramazanski bajram traje tri dana, Kurban bajram četiri dana. Gospodo, ako meni ne vjerujete, pogledajte crnogorski zakon i videćete da po crnogorskom zakonu muslimani imaju pravo na tri dana Ramazanskog bajrama i tri dana Kurbanskog bajrama. Mislim da u zakon možete vjerovati, ako ne vjerujete mojim riječima. Dakle, to je jedna činjenica i stoga sam ja predložio po dva dana, nisam išao toliko daleko i imao sam neki obzir misleći da amandman lakše prođe. Predložio sam da se vjerskoj zajednici kojojpripadam da dva dana Ramazanskog bajrama i dva dana Kurban bajrama. Zahvaljujem se i nadam se zaista da ćete ozbiljno shvatiti moje riječi i, naravno, ukoliko ovaj amandman ne prođe nema potrebe da se javljam po ostalim amandmanima, jer su oni integralni i ako jedan ne prođe, onda nema nikakve svrhe da ostali prolaze.
Reč ima narodni poslanik Borislav Pelević.
Dame i gospodo narodni poslanici, suština amandmana poslanika Zeldža Hurića je u tome da se dobije još po jedan dan praznovanja za Ramazanski bajram i još jedan dan za Kurbanski bajram. Nemam ništa protiv toga u principu, ali s obzirom da po Predlogu ovog zakona muslimani imaju i onako jedan dan više praznovanja nego Srbi i pravoslavci. Ako bismo usvojili ovaj amandman, znači muslimani bi imali tri dana više praznovanja nego Srbi i pravoslavci. Nije zabeležen ovakav primer ni u jednoj demokratskoj zemlji Evrope i sveta, da manjinska verska zajednica ima više praznovanja za njihove verske praznike nego većinska verska zajednica. Mislim da je to zaista neprihvatljivo i sasvim sam siguran da poslanici Narodne skupštine Republike Srbije neće ovo usvojiti. Ipak je ovo Narodna skupština Republike Srbije, a ne Skupština Republike Crne Gore. Crna Gora ima svoj zakon, a mi treba da donesemo svoj zakon i nije dobro da Srbi i pravoslavci po ovom predlogu zakona imaju manje dana nego što imaju muslimani i nego što imaju katolici. Ako se usvoji ovaj amandman, muslimani će imati mnogo više praznovanja, praznika neradnih nego što imaju Srbi, tri dana više. Mislim da je to neprihvatljivo i nadam se da vi delite moje mišljenje.
Narodni poslanik Zeldžo Hurić se javio za repliku. Osnov za repliku? Pogrešno vas je protumačio.
Gospodine Peleviću, da razjasnimo jednu stvar. Prvo, terminološki, vi ovde govorite o prazniku umjesto da govorite o broju neradnih dana. To što ste vi rekli odnosi se na broj neradnih dana i to sam u svom jučerašnjem izlaganju rekao, ako se sećate. Tačno je da po ovom prijedlogu zakona muslimani, kada su u pitanju, imaju jedan dan više kada su u pitanju neradni dani od pravoslavaca. Katolici, kako sam čuo, mada se ne razumijem dobro u broj neradnih dana Vaskrsa, šta znam i tih ostalih praznika, kako sam juče čuo četiri dana imaju više. To je tačno, ali ne radi se o praznicima. Ne možete vi sada reći da su Božić i Vaskrs praznici za muslimane, Jevreje i druge. Dakle, da znamo to i da se razumijemo. Zaista nisam imao namjeru da pravim komparativnu analizu. Nisam pomenuo ni ostale zakone, Hrvatske, Bosne i Hercegovine, Makedonije, zaista neću zbog vas, poštovane kolege ovde, jer mislim da je sasvim dovoljno da ukažem samo na anomalije postojećeg zakona, a ne da se pozivam na druge zakone. Jednostavno samo da bi nekima koji su dobacivali sa mjesta dokazao da je istina to što sam rekao, da se Ramazanski bajram slavi kod nas tri dana, a Kurban bajram četiri dana. Uostalom, ljudi koji su iz tih sredina, a ima ih ovde, i sami bi mogli to da potvrde. Prema tome, ne stoji to što se vi rekli i držim da ćete me shvatiti pravilno.
Narodni poslanik Vojislav Šešelj, kao predsednik poslaničke grupe.
Poenta amandmana narodnog poslanika Zeldže Hurića, kako sam razumeo, je u tome da je on protiv viška neradnih dana za pripadnike islamske i katoličke veroispovesti. On se zapravo buni što su pravoslavni Božić i Vaskrs praznici za sve građane, a onda građani drugih veroispovesti još imaju posebno svoje. Oni su tu objektivno, na osnovu konkretnih interesa koje ostvaruju, protežirani, jer imaju više plaćenih radnih dana nego pravoslavci. To je činjenica. Međutim, sada se meni nameće pitanje što to vama kao pripadniku muslimanske veroispovesti smeta? Imate više i na određen način ste protežirani. Ne bi trebalo da postoje razlozi. Sada da pogledamo kako to stoji u uporednim pravnim porecima. U celoj Evropi se ti praznici koji su državni, a poreklo im je versko, praznuju na osnovu većinske veroispovesti. U Zapadnoj Evropi, pošto je to kod katolika i protestanata isti datum, oni imaju taj praznik kao državni, a na istoku Evrope, u Rusiji, Ukrajini i Belorusiji se to po pravoslavnom kalendaru slavi kao državni praznik. Ali, to ne ometa pripadnike drugih verskih zajednica da posebno slave sve praznike i zakon im daje tu privilegiju da mogu na taj dan dobiti plaćeno odsustvo i slaviti svoje verske praznike. Od viška, u principu, glava ne boli, pogotovo što bi vas, gospodine Huriću, to bolelo, jer vam nije poniženje valjda da slavite Božić i Vaskrs na taj način što te dane nećete raditi. Niko vas ne tera da slavite u pravom smislu reči. Niko vas ne prisiljava. Tog dana ne idete na posao, imate više neradnih dana. Vaši najdalji preci, Vukašin, Petar, Lazar, Marko itd, radovaće se što tog dana ne radite. Neće ništa imati protiv vaši bliži preci Mehmed, Alija, Sejfudin, Salih itd. Dakle, kao što mi pravoslavni Srbi nemamo nikakvog razloga da zaboravljamo najstariju srpsku religiju, nego se ponosimo onim što je sačuvano u religiji, iako danas pripadamo pravoslavlju, ne vidim razloga zašto bi to pripadnicima muslimanske ili katoličke veroispovesti smetalo. Znate, treba poštovati i mnogi poštuju i svoju staru veru. Ovo što kažete u dopuni amandmana, takođe nije ispravno, ne odgovara činjenicama, ne odgovara praksi, ne odgovara društvenom stanju. Kažete - prvi dan svoje krsne slave za pravoslavce. To nije tačno, jer nemaju samo pravoslavci krsnu slavu. Imaju i katolici, imaju i muslimani. A pogotovu je kod Roma muslimana sačuvana slava Đurđevdan. Muslimani Romi slave listom Đurđevdan. Ostali preci, koji nisu bili islamske veroispovesti,to poštuju i slave. Ima priličan broj muslimana koji takođe obeležavaju svoju staru slavu, porodičnih zaštitnika, a pogotovu katolika i njih ima najviše. I to tamo u čisto srpskim katoličkim sredinama, kao što je Konavlje. I čitav niz drugih. Nikada u Marevoj župi nije živeo ni jedan katolik, to bi vi trebalo gospodine Šandore da malo istražite, malo podrobnije. Zato ova dopuna amandmana nije umesna. Ona ostavlja mogućnost, pošto slava nije obeležje samo pravoslavaca, već je ostala od stare srpske vere, s tim što su Srbi samo promenili naziv slave. Umesto da slave stare srpske bogove ili polubogove, ili aranđele, kako se već zovu, Vesnu, Velesa, Živanu itd, oni su sada iz pravoslavnog kalendara počeli da slave pravoslavne svece, ali na isti dan. Znam za moju krsnu slavu, za Svetog Luku, da su nekada stari Srbi slavili Velesa. Sveti Luka je nekada bio Veles i u isti dan je padao. To je nešto što je nacionalno obeležje, a ne hrišćansko. Nijedan drugi hrišćanski narod nema krsnu slavu. Nemaju je ni Rusi, ni Bugari, ni Grci, a o rimokatolicima da ne govorim. To su činjenice. Ovo ostavlja mogućnost, ne samo svakom pravoslavcu, nego svakom muslimanu, i svakom katoliku, i svakom Jevreju da se izjasni da je tog dana, ne mora da kaže krsna, nego porodična slava i da ima isto pravo kao pravoslavac na taj jedan dan. To je čak bilo i u vreme komunista, da svaki građanin, i oni su bežali od crkvenih određenja, pa su u Ustavu rekli da svaki građanin ima pravo jedan dan u godini da odredi za neke svoje potrebe bez obzira kakve su one.
Narodni poslanik Zeldžo Hurić, replika, a osnov? Pogrešno tumačenje, izvolite.
Taman sam gospodine Šešelj pomislio da sam vas doveo u jednu ravan korektnosti, a vi opet ispadoste nekorektni prema meni. Nekorektni, evo u kom smislu. Vi ste rekli da sam izjavio ovde da meni smeta, da sam uvrijeđen, da se osećam uvrijeđenim zato što neću raditi za vrijeme Božića. Zaista to nisam rekao. Evo vam dokaz, sve sam prihvatio i prihvatam zaista što je predloženo ovim zakonom. (Vojislav Šešelj, sa mesta: To je bilo u formi retorskog pitanja.)
Molim narodne poslanike da ne razgovaraju.
Razlika između mene i vas je u tome što se neću miješati u to da određujem praznike niti pravoslavcima, niti katolicima, niti Jevrejima. Isto to tražim da se i svi ovde tako ponašamo. Da se zato ne miješamo u praznike ostalih vjerskih zajednica, nego da oni sami po svom načinu i po svom osećanju odrede te praznike koje oni hoće. Još jednom zaista insistiram da se dobro pogleda. Ništa ne oduzimam od onog predloženog, nego samo u članu 2. dodajem dakle još dvije vjerske zajednice, islamsku i jevrejsku vjersku zajednicu, s tim što sam amandmanom 3. u članu 3, prvim stavom, regulisao da to bude u kontekstu člana 1, samo u onim sredinama gde je većinsko stanovništvo vjerske zajednice koja ima taj praznik. To je moj stav i molim vas da me tako shvatite.
Da li još neko od učesnika u raspravi želi reč? Ako ne, stavljam amandman na glasanje. Za četiri, protiv 145, uzdržanih 10, nije glasalo 22, od ukupno 181 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Nikolić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Da.
Dame i gospodo narodni poslanici, da je predlagač zakona hteo da malo ozbiljnije pročita predlog ovog amandmana, možda bi otklonio i ove nesuglasice koje se javljaju povodom više članova u kojima se pominju različite vrste praznika. Naime, predlagač zakona je i članom 1, 2. i 5. regulisao praznike, pa čak i članom 4. koji se odnosi na prava zaposlenih, koji u određene dane mogu da ne rade. Pokušao sam amandmanom na član 2. Predloga zakona da sistematizujem praznike koji će se praznovati u Republici Srbiji. Zaista, ovom spisku niti treba nešto dodavati niti postoji nešto što bi čovek smeo sa ovog spiska da skine. Mislim da je Nova godina univerzalni datum. To što ona postoji u Saveznoj Republici Jugoslaviji, to uopšte nije bitno i može da se uvrsti u republički praznik, tim pre što nam predsednik Vlade Srbije preti da do Nove godine nećemo ni imati saveznu državu, jer kaže ili ćemo se dogovoriti ili ćemo se razići, kao da to baš od njega zavisi i od njegovih dogovora. Božić, prvi dan Božića, Sveti Sava 27. januar, zašto Sveti Sava, dan koji bismo možda mogli da usvojimo, čak i kao dan državnosti. Kult svetog Save spada u najraširenije u našoj državi i angažovanjem svetog Save, Srpska pravoslavna crkva je dobila autokefalnost. Na osnovu te autokefalnosti ujedinile su se do tada razjedinjene srpske zemlje. Ima li išta lepše, ima li jednog dana u kome se, sa izuzetkom Božića, oseća veći mir u kući, dana koji čak i svojoj deci posvećujemo, pa smo i školske slave, odnosno školsku slavu slavimo kao slavu svetog Save. Vaskrs, ali dan Vaskrsa, ne Veliki četvrtak, petak, subota, ne vaskršnji ponedeljak, vaskršnji utorak, nego Vaskrs, dan Vaskrsa, iako su nam ga zaista loše obeležili i Nemci 1941. godine, i Amerikanci 1944. godine i 1999. godine, ali smo se ponovo dizali i vaskrsavali kao da nam baš ni jedna svetska sila ne može ništa, a i neće nam moći ako budemo složni na bar osnovnim državnim principima. Naravno, i Vidovdan. Peta Božija zapovest glasi: "Poštuj oca svojega i mater svoju, da bi duže živeo, da ti bude dobro na zemlji".To bi moglo da se kaže i - poštuj pretke svoje. Šta bismo mi Srbi da poštujemo nego Vidovdan, dan koji nas vezuje sa Srbima unazad hiljadama godina,dan koji nas vezuje sa nacijom, kada su Srbi već imali i Boga, i hramove, i kipove, i svoju veru, toliko jaku, toliko moćnu. Toliko je ona u našim genima, da smo Srpsku pravoslavnu crkvu poistovetili sa svojom prethodnom verom i ona je to prihvatila. Jedino mi na kugli zemaljskoj u hrišćanstvu i jedino mi u pravoslavlju obeležavamo svoje praznike onako kako su naši preci stotinama ili hiljadama godina obeležavali. NeVidovdan samo kao spomen na Kosovsku bitku, ali i na Kosovsku bitku. Ali, zna se zašto baš tog dana. Ne Vidovdan kao obeležavanje nekih drugih dana i nikako ne Vidovdan kao dan - Vidovdan 2001.godine, koji je osramoćen i obeščašćen, ali mi ćemo iz svih nevolja izaći. Nas ne može ni loša vlast da uporpasti. Imali smo mnogo lošijih vlada, mnogo lošijih vladalaca. Bilo je mnogo okupatora na našoj zemlji, pa smo pretekli i ostali ponosni, barem to što nas ima ponosnih što smo Srbi. Predlagač zakona je mogao da sistematizuje državne praznike, da nam ne razdvaja na vreske, na neradne, na radne praznike. Šta to znači slaviti radno jedan praznik? Ili, šta to znači pomeriti jedan praznik, koji pada na određeni datum, ukoliko pada u nedelju, a praznik se zove, po amandmanu koji ste prihvatili, Sretenje? Mislim da bi onda bili tu u pravu oni koji kažu da to ime ne smemo da stavimo u naziv praznika, ako već pomeramo. To je svojevrsno licemerje. Ili ćemo slaviti Sretenje Gospodnje ili ćemo slaviti 15, a možda i 16.februar. (Predsedavajuća: 5, 30 minuta). Zato predlažem da prihvatite ovaj amandman. Amandman vezuje Srbe kroz vekove, vezuje našu duhovnu, svetovnu istoriju. Mislim da bi uz prihvatanje tog amandmana zakon bio prihvatljiv za sve poslanike.
Da li još neko od učesnika želi reč? (Da.) Narodni poslanik Vojislav Šešelj, kao predsednik poslaničke grupe.
Amandman narodnog poslanika Tomislava Nikolića je i potpuniji od amandmana Nataše Jovanović. On ovde uvodi u tački 1. Novu godinu - 1. januar. Ukoliko se prihvati ovaj amandman, time bi republički zakon o praznicima bio zaista potpun, s tim što bi u tački 2. napravio ispravku - umesto prvi dan Božića, samo Božić (7.januar), Sveti Sava, Vaskrs i Vidovdan. To bi bili svi zvanični državni praznici, plus slava svakog građanina, bilo da je reč o pravoslavcu, katoliku, muslimanu, protestantu, i što bi ostale veroispovesti imale, prema svojim verozakonima, određene datume kada bi mogle da ne rade i da slave. Šta je u ovom slučaju bitno, što bi trebalo da znaju svi? Srbi su od vajkada, od iskona, oduvek monoteistički narod. Srbi su uvek u jednog boga verovali, s tim što su tog boga nekada zvali sveti Vid, u četiri lika: sveti Vid - kad označava svetlost, dobro, dobrotu; Perun - kad označava silovitost, snagu,gromove, čak i bes; Jakšu, kao zaštitnika domaćeg ognjišta, porodice, porodičnih vrednosti i Vojna - kad nastupa kao bog rata, kad brani otadžbinu, kad brani srpsko ognjište. To su Srbi zadržali i u hrišćanstvu,s tim što bi po mom mišljenju trebalo da znaju i pripadnici muslimanske veroispovesti, da prelaskom sa hrišćanstva na islam nisu prestali da veruju u istog boga.Bog je ostao isti, samo su se verozakoni promenili. Tako da i Kuran, kao sveta knjiga islama,poštuje i proroka Musu, odnosno Mojsija, i proroka Isu, odnosno Isusa Hrista. Kuran poštuje stare vere. Samo neki koji primenjujuKuran u svojoj nekada fundamentalističkoj slepoći to prenebegavaju, to zaboravljaju. Jednu stvar treba svi da znamo - Turci, kao okupatori na Balkanu, nad srpskom zemljom, bili su u verskom pogledu neuporedivo toleratniji od Vatikana ikatolika. Jer, da smo bili pod vlašću Rima, Vatikana, Mađara ili Austrijanaca, pitanje je da li bi išta opstalo od naše pravoslavne vere. To je jedna istorijska činjenica, koja takođe mora da se zna i da se poštuje. Turci nikada nisu prisiljavali pravoslavne Srbe da menjaju veroispovest, a katolici su vodili verske ratove protiv srpskog naroda,ubijali, mučili. Prozelitska akcija je naročito bila izražena u primorju, gde su Mlečani vladali i u Bosni pre dolaska Turaka. To su činjenice koje treba znati. Samo kad znamo sve te činjenice, onda u pravom smislu reči možemo biti verski tolerantni. Treba poznavati sve veroispovesti, sve religije, da bi čovek zaista osećao u duši versku toleranciju. Veroispovest i versku toleranciju treba odvojeno posmatrati od nacionalne svestii od nacionalnosti.To su dve odvojene stvari. Srbi su imali sreću što im je dominantna religija bila srpska pravoslavna, pa im je pomogla u očuvanju srpske nacionalne svesti. Drugi narodi koji to nisu imali, često su i gubili nacionalnu svest i nestajali sa istorijske pozornice. Mislim da bi trebalo da se prihvati ovaj amandman narodnog poslanika Tomislava Nikolića, uz ovu ispravku, jer on do kraja sve pojednostavljuje u ovom zakonu. Onda je u zakonu sve jasno, što bi vi DOS-ovci rekli "transparentno".
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? (Ne.) Stavljam amandman na glasanje. Za 50, protiv 104, uzdržana dva, nije glasalo 24, od ukupno 180 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Vučurović. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Narodni poslanik Zeldžo Hurić, da li ste u ovoj komunikaciji izrekli odustajanje od podnetih amandmana? Da li tako mogu da obavestim Narodnu skupštinu? Da ne bude posle da se u komunikaciji u sali propustila neka razmena informacija. Reč ima narodni poslanik Božidar Vučurović.
Gospođo predsedavajuća, opet vas molim da se Zakonodavni odbor o mojim amandmanima izjasni, da li su pravno mogući ili nisu pravno mogući, a ne da ih prihvata ili ne prihvata. Zamolio sam vas i prošli put, a vi opet nastavljate po starom.
Način na koji radi Zakonodavni odbor, pod predsedavanjem predsednika ili zamenika, je stvar Zakonodavnog odbora. Da li je to u skladu sa prethodnom praksom ili u skladu sa vašim stavom o tome kako treba da se izjasni Zakonodavni odbor, to, nažalost, nije nešto što možemo da rešimo, ni vi kao narodni poslanik, ni ja kao predsedavajući.
Niste mi ništa objasnili, niste me ubedili, jer to nema veze sa praksom, sa načinom i sa manirima. To ima veze sa zakonom. Podneo sam amandman koji je, u principu, gotovo isti kao amandman narodnog poslanika Tomislava Nikolića, u kome kaže da se u Srbiji praznuju Nova godina, Božić, Sveti Sava, Vaskrs i Vidovdan. O potrebi praznovanja ovih praznika, već je govoreno. O značaju ovih praznika za Srbiju i srpski narod je takođe već govoreno. Novu godinu mi praznujemo, pa praznujemo; stavili je u republički zakon ili ona bila u saveznom zakonu, mi 1. januara ne radimo i ovako i onako. Kako nam obećaše predstavnici Republičke vlade, na čelu sa predsednikom Vlade, savezne države nećemo imati, pa ćemo se naći u čudu, hoćemo li 1. januara 2002. godine raditi ili nećemo raditi, jer ga neće biti u zakonu. Božić kao Božić, a ne kao prvi dan Božića i to smo već ispričali, jer drugi dan Božića ne postoji, to je Sabor presvete Bogorodice. Vaskrs kao Vaskrs, Vaskrs je jedan dan, Veliki petak je dan žalosti, Vaskrsni ponedeljak i Vaskrsni utorak su drugi praznici. I, Vidovdan, kao tradicija srpskog naroda, kao deo vere koji nam je ostao iz onog doba pre nego što smo došli na ove prostore. Toliko.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Vojislav Šešelj, kao predsednik poslaničke grupe.
Amandman narodnog poslanika Božidara Vučurovića je veoma precizan. Potpuno je pogodan za prihvatanje, kada bi nekom srećom ovde bilo dobre volje, kod skupštinske većine, da se ozbiljno uđe u suštinu problema, da postoji želja da se zaista donese dobar zakon. Mi iz SRS-a se trudimo, pišući ogromnu masu amandmana, da se svaki zakonski projekat poboljša, popravi, da bude bolji. Međutim, izgleda da je taj posao prilično uzaludan, pošto ovde ne preovladava dobra volja da se zaista donese dobar zakon, nego da se donese bilo kakav. To je neko tamo negde seo, napisao, podneo Skupštini, glasačkom mašinerijom se to prihvati. Pa čak ni Zakonodavni odbor ispravno ne obavlja svoje poslove. Zakonodavni odbor mora po svakom amandmanu da se izjasni na regularan način, da obavesti Narodnu skupštinu o svom mišljenju - ne da li prihvata ili ne prihvata amandman, nego da li je amandman pravno moguć ili nije pravno moguć. Šta to znači pravno moguć? Da li je taj amandman, ukoliko bi se prihvatio, u skladu sa već postojećim zakonima, sa principima pravnog poretka i da li je u skladu sa Ustavom. Da se slučajno usvajanjem tog amandmana ne remeti pravni poredak, da se ne dovodi u pitanje konzistentnost i koherentnost pravnog sistema. Na žalost, izgleda, još izvesno vreme mi nećemo imati takvu dobru volju kao preovlađujuću u ovom parlamentu. Izgleda da smo osuđeni na to da kako koja vlast dolazi, mora bukvalno sve zakone da menja, jer u ranijem periodu nije bilo želje da se donesu zakoni trajne vrednosti, zakoni čiji se osnovni logični princip može koristiti kao pravilo koje će važiti za sve ljude. Ovde je čisto ideološki jedan strančarski pristup, a to strančarenje Srbiju nije nikada vodilo u ispravnom pravcu, uvek je zaoštravalo društvene protivurečnosti, umesto da ih ublažava i da ih razrešava.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Ako ne, stavljam na glasanje amandman. Za 43, protiv 103, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 30, ukupno je prisutno 176 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Borislav Pelević. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Borislav Pelević.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman koji glasi: član 2. se menja i glasi "U Republici Srbiji praznuju se verski praznici: 1) Badnji dan i prvi i drugi dan Božića; 2) Vaskršnji praznici, počev od Velikog petka, pa zaključno sa drugim danom Vaskrsa". Obrazloženje je, čini mi se, prilično jasno i mislim da imam dobra dva razloga da predložim usvajanje ovog amandmana. Prvi je taj što je u srpskom narodu Badnji dan takođe veliki praznik i dan priprema za Božić. Prvog dana svi pravoslavni vernici, oni pravi, idu u crkvu i ceo dan provode, posle toga, sa svojom porodicom. Drugi dan Božića je određen za posete najbližim prijateljima i rođacima. Dakle, mislim da je potrebno iz tih razloga, da Badnji dan i drugi dan Božića budu takođe neradni dani,kako bismo sklopili jednu celinu koja bi se zvala božićni praznici. Mislim da je to neophodno iz jednog drugog razloga, a to je da bi se time ispravila nepravda koju građanima pravoslavcima nanosi ovaj predlog zakona, a to je da građani srpske pravoslavne vere imaju manji broj neradnih dana od muslimana i od rimokatolika. Sasvim sam siguran da se većina vas ovde, u ovoj skupštini, u ovoj sali, slaže sa mnom, makar potajno, ali sam takođe siguran da vi ovaj amandman nećete izglasati. U svakom slučaju, ja ne odustajem od ovog amandmana. Ipak vam preporučujem da poslušate svoju savest i da glasate za usvajanje ovog amandmana. Hvala vam.
Da li još neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Vojislav Šešelj, kao predsednik poslaničke grupe.
Poslanici SRS neće prihvatiti ovaj amandman iz više razloga. Prvo, zato što Badnji dan nikada nije bio praznik. U crkvenom kalendaru se ne označava kao praznik. On je obično u crkvenom kalendaru crnim slovima, ali masnim crnim slovima, odnosno zatamnjenim, što označava da je reč o danu posta. Reč je o poslednjem danu božićnog posta. Na Badnji dan se uvek radilo, nikada se nije praznovalo. Etimološki reč "praznik" znači dan kada se ne radi, koji je prazan od rada, pa to treba imati takođe u vidu. Drugo, ne postoji prvi i drugi dan Božića, to sam već rekao. Ono što se zove drugi dan Božića, to je Sabor presvete Bogorodice, a treći dan je zapravo Sveti Stefan. To je nešto slično kada je reč i o vaskršnjim praznicima, Veliki petak nije praznik nego dan žalosti, a drugi dan Vaskrsa nije drugi dan Vaskrsa, nego je to Vaskrsni ponedeljak. Osnovni razlog zašto nećemo glasati za ovaj amandman je što moramo voditi računa i o principu ekonomičnosti državnih praznika, zvaničnih praznika, javnih praznika. Jer, ukoliko sledimo logiku iz ovoga amandmana, onda bi svako crkveno, crveno slovo moralo da bude državni praznik. Naravno, to nijedna država na svetu ne bi mogla da podnese. Pa, ne može ni naša. Ne treba preterivati u ovim stvarima. Mnogo je bolje ograničiti se na mali broj datuma, ali da oni u svakom pogledu budu nesporni, kao opšte nacionalni praznici.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 25, protiv 114, uzdržan jedan, nije glasalo 38, od ukupno 188 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Branislav Blažić, Gordana Pop-Lazić i Dragan Čolić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko od podnosilaca želi reč? (Želi.)
Dame i gospodo narodni poslanici, da je skupštinska većina prihvatila amandmane poslanika Nataše Jovanović, Tomislava Nikolića i Božidara Vučurovića, mi bismo odustali od ovog amandmana koji smo podneli, i mnogih drugih amandmana, jer su njihovi bili kompleksniji. Ali, znajući da skupštinska većina ne želi da usvoji amandmane opozicionih poslaničkih klubova i opozicionih poslanika, dodatno smo uložili napor da vas nateramo na korekciju ovih praznika koje ste rešili da ostavite kao u predloženom tekstu. Imam amandman na član 2: Član 2. stav 1. tačka 2. menja se i glasi: "Prvi dan Vaskrsa". Priznajem da sam to napisala tako iz razloga što je u našem narodu uvreženo mišljenje da se Vaskrs praznuje tri dana. A, praznuje se tri dana pre svega iz religioznih razloga, jer su i Vaskršnji ponedeljak i Vaskršnji utorak obeleženi crvenim slovom. Naravno, kada govorimo o državnim praznicima i kada pojedine verske praznike hoćemo da priznamo i kao državne praznike, onda je dovoljno da tu stoji samo "Vaskrs", odnosno da se dan kada je i u crkvenom kalendaru Vaskrs obeležen crvenim slovom praznuje kao državni praznik, a Vaskršnji ponedeljak i utorak je nešto što svaka kuća praznuje na svoj način. Ne mora i država da praznuje. Međutim, ne sviđa mi se obrazloženje koje Vlada daje kada ne prihvata ovaj amandman i poziva se na stari zakon, pa kaže da je isti broj neradnih dana bio predviđen i starim zakonom. To nije tačno. Ali, da jeste, taj stari zakon da je bio dobar, verujem ne biste ga vi menjali. Mi smo se principijelno i u načelnoj raspravi založili za smanjenje broja državnih praznika, naročito za smanjenje broja radnih dana određenih za praznovanje određenih praznika i u tom smislu je ovaj amandman i podnet. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Želi.)
Dame i gospodo, radi se o amandmanu da se praznuje Vaskrs pet dana. U principu, idemo sa željom da bude što manje neradnih dana, a, pogotovo što se Veliki petak nikad nije praznovao, niti može biti praznik. Predlažem da se praznuje Vaskrs. Hteo bih da kažem još nešto kada je u pitanju ta trpeljivost i tolerancija koja je ovde bila u dilemi kod amandmana određenih poslanika drugih veroispovesti. Vidite, jedan princip koji je postao dominantan u Evropi posle rata koji je vođen između katolika i protestanata, u DžVII veku i trajao 30 godina. Ubijali su se po gradovima Nemačke međusobno, posle 30 godina besomučnog ubijanja sklopili su Vestfalski mir 1648. godine i osnovni princip po kome je sklopljen taj mir bio je princip: čija je vlast, toga je i vera. Znači, čija je država, toga je i vera. Upravo taj princip je obezbedio spas i na neki način toleranciju između dve različite veroispovesti. Ta tolerantnost pokazuje da ne moramo da se volimo. Nema tu ljubavi. Ali, tolerantnost mora da postoji. Prema tome, jasno je da je ovo srpska država i da je, pre svega, jasno ko je vlasnik ove države i čija je vera ta koja treba da se poštuje i praznuje. Kada Srbi u Nemačkojne budu praznovali katoličke praznike i kada ne budu radili za vreme katoličkih praznika, onda će taj princip biti poremećen i moći će da se primenjuje i u Srbiji. Do tada, ovaj princip koji je obezbedio posle tog Vestfalskog mira toleranciju, mora biti poštovan i u Srbiji.
Ima reč narodni poslanik Dragan Čolić, kao podnosilac amandmana.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam ovaj amandman iz dva razloga. Prvi je taj što bi trebalo smanjivati broj radnih dana, a drugi razlog je što Vlada Republike Srbije i predstavnik Vlade Vladan Batić pokazuju da ne poznaju suštinu i duh pravoslavlja. Najveću grešku prave u predlogu da vaskršnji praznici traju od Velikog petka, zaključno sa drugim danom Vaskrsa. Svi događaji pre samog dana Vaskrsenja Gospodnjeg su uvod u jedan od najvećih praznika koji nam donosi spasenje. Bez vaskrsenja, naša vera bi bila uzaludna. U pravoslavnoj veri praznik Vaskrsa naziva se još i pasha, od jevrejskog - pesak, što znači prelazak. To je nova pasha, novog i večitog zaveta koji su proroci od davina predskazali. To je večni prelazak iz smrti u život i sa zemlje na nebo. To je dan Gospodnji koji su objavili božji sveti proroci. Dan koji je Gospod stvorio za svoj sud nad čitavom tvorevinom, dan njegove konačne i večite pobede. Mi nismo katolici da bismo slavili i praznovali mučenje tela, već radost pobede smrti. Iz tih razloga predlažem da se praznik Vaskrsenja praznuje kao i do sada. On pada uvek u nedelju i ne ubraja se u 12 velikih praznika pravoslavne crkve, pošto se sam po sebi smatra praznikom nad praznicima. Molim vas da usvojite amandman i da najradosniji dan u srpskoj pravoslavnoj veri spasimo od skrnavljenja onih kojima su sve vere sveta bliže, nego vera njihovih predaka.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman. Za 38, protiv 107, uzdržan jedan, ni glasao 31, od ukupno 177 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Vitomir Plužarević, Božidar Vujić, Goran Cvetanović i Srboljub Živanović. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li neko želi reč? (Želi.)
Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam već govorio zbog čega bi bilo dobro da se usvoji ovaj amandman, odnosno da Sveti Sava - 27. januara i Vidovdan - 28. juna budu naši praznici. Sada ću kratko i koncizno izneti još neke argumente. Praznici Sveti Sava i Vidovdan neguju srpsku nacionalnu tradiciju i omogućiće vaspitanje omladine u srpskom pravoslavnom duhu. Obeležavanjem ta dva dana povezujemo svoju duhovnu i svetovnu istoriju. Sveti Sava kao monah i pisac, mislilac i prevodilac, osnovao je sa svojim ocem, srpskim vladarom,Stefanom Nemanjom, manastir Hilandar na Svetoj gori. Zahvaljujući svetom Savi, to jest njegovom angažovanju, Srpska pravoslavna crkva je dobila autokefalnost, na koju su se ujedinile sve srpske zemlje. Sveti Sava, kao graditelj i pokrovitelj umetnosti, označio je početak velike epohe srednjovekovne umetnosti. Kult svetog Save spada u najraširenije u našojsredini i zato bi tajdan trebalo da bude dan duhovnosti Srbije. Praznik Sveti Sava, kao dan duhovnosti, treba sigurno uvrstiti kao verski i nacionalni praznik, s obzirom na značajnjihove uloge u buđenju, izgradnji i očuvanju srpske nacionalne svestikroz vekove. Što se tiče Vidovdana, ja sam već opširno ranije pričao o tome. Vidovdan je kao verski praznik slavljen kod Srba i pre Kosovske bitke, koja je vođena na Gazimestanu, 28. juna 1389. godine, odnosno i pre prihvatanja hrišćanstva Srbi su ovajdan odabrali za početak bitke, verujući da će biti u Božijojmilosti. Kosovski mit u srpskom narodu odigrao je značajnu ulogu u očuvanju srpske nacionalne svesti i borbi za oslobođenje, do današnjeg dana, tim pre što je danas Gazimestan, kao i celo Kosovo i Metohija, pod okupacijom. Vidovdan treba očuvati kao simbol slobodarstva i vere u ostvarivanje srpskih nacionalnih pitanja. Najveći srpski nacionalni praznik, znači, dan svetog Vida - na dan svetog Vida, srpski narod je u prošlosti činio najveće podvige, poput Kosovske bitke, Sarajevskogatentata,proklamovanja demokratskih ustava, pa je zato Vidovdan dan srpske slave i srpskog evociranja uspomena na pale borce za slobodu. Vidovdan, koji ima mitsko značenjeu srpskojistoriji je zakletva svakog Srbina, jer je svetiVid nešto najsvetije i najvredniješto srpstvo ima, DOS-ovska vlast je sve to pogazila. Ono što su oni rekliu obrazloženju, da ne mogu da prihvate amandman samo zbog toga što se Sveti Sava i Vidovdan tradicionalno radno praznuju, to zaista ne stoji,jer ne može ništa da se praznuje radno. Ili se praznuje, ili se radi na taj dan. Hvala lepo.
Da li još neko želi reč? Ima reč narodni poslanik Vitomir Plužarević, kao podnosilac amandmana.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na član 2. U članu 2. stav 1. posle tačke 2. dodaje se tačka 3) Sveti Sava - 27. januar i tačka 4) Vidovdan - 28. jun. Praznik Sveti Sava kao dan duhovnosti treba uvrstiti kao verski i nacionalni praznik, obzirom na značaj njegove uloge u buđenju,izgradnji i očuvanju srpske nacionalne svesti kroz vekove. Baš me čudi da predlagač ZakonaSvetog Savu ne predlaže za neradnu slavu, odnosno praznik kod Srba. Zašto je to moje čuđenje došlo do izražaja - zato što smo za vreme Broza uglavnom to slavili krišom ili je to bio samo crkveni praznik, ograničen na naše porušene fruškogorske manastire. Znam dobro da su se u Evropi Srbi okupljali na taj dan u Beču, Budimpešti, Parizu, Londonu, čak i u Njujorku i da su tamo slavili Svetog Savu pod nazivom "Svetosavski bal". Znači, tada i u to vreme je moglo da se slavi, a danas kada je stigla "demokratija", kako je vi nazivate, ne može, odnosno može kao radni praznik. Ta školska slava Sveti Sava je očuvala pamćenje na svetitelja Savu. Dozvolimo Srbima, nama, da to bude praznik koji će i značiti praznik. Neka on uđe u novu istoriju Srba kao praznik duhovnosti. Naš narod će se održati jedino ako se bude držao svetosavskog puta. Taj dan treba da je određen za poseban susret sa ličnošću svetog Save. Naša crkvena i narodna istorija poznaje ga kao svetitelja, prosvetitelja, učitelja, pisca, diplomatu i prvogjerarha, osnivača samostalne srpske crkve. On se javlja u vremenu kada se čitav naš narodni brod, na čelu sa svojim kolebljivim vladarima, ljulja između grčkog pravoslavlja i latinskog katolicizma, između jeliniziranog Istoka i romaniziranog Zapada. Prvi je srpski arhiepiskop, prvi je otvorio škole, širio prosvetu, prikupljao srpsku decu, učio ih pismenosti, dovodio učene monahe iz Svete gore. Mnogo toga može da se kaže, ali ja sada to ne mogu da iznesem, jer je vreme ograničeno za tako nešto. Vidovdan kao verski praznik slavljen je kod Srba i pre Kosovske bitke, koja je vođena na Gazimestanu 28. juna 1389, odnosno i pre prihvatanja hrišćanstva. Srbi su ovaj dan odabrali za početak bitke, verujući da će biti u Božijoj milosti. Kosovski mit je u srpskom narodu odigrao značajnu ulogu u očuvanju srpske nacionalne svesti i borbi za oslobođenje, do današnjeg dana, tim pre što je i danas Gazimestan i celo Kosovo i Metohija pod okupacijom. Vidovdan treba očuvati kao simbol slobodarstva i vere u ostvarivanju srpskih nacionalnih pitanja. Ukoliko se ovaj amandman prihvati, potrebno je brisati član 5. i izvršiti pravno-tehničku redakciju
Da li još neko želi reč? Ima reč narodni poslanik Vojislav Šešelj, kao predsednik poslaničke grupe.
Bilo bi veoma važno da Narodna skupština Republike Srbije prihvati ovaj amandman. Ja sam već u više navrata obrazlagao zašto je Vidovdan važan srpskom narodu, celom srpskom narodu, Srbima svih veroispovesti, kao dan svetog Vida. Sada bih malo opširnije obrazložio - zašto je značajan sveti Sava i zašto bi bilo važno da dan svetog Save bude jedan od najvećih državnih praznika. Sveti Sava je sprečio masovno pokatoličavanje Srba. Njegov brat Stevan Prvovenčani je već primio odpape katoličku krunu i počelo je masovno pokatoličavanje Srba. Jedna trećina Srbaje, prema nekim istoriografskim procenama, bila pokatoličena u to vreme. Dolaskom svetog Save i ovlašćenjima kojaje dobio od carigradskog patrijarha, menja setajistorijski tok, dolazi do velikog preloma. Stevan Prvovenčani dobija pravoslavnu krunu, kruniše se po pravoslavnom obredu, zaustavlja se ekspanzijakatoličanstvai Srbi izgrađuju nemanjićke državotvorne tradicije. Nije nimalo slučajno što jenadbiskup barski odpape dobio tituluprimasa srpskog, u papinojželji dapolitikom prozelitizma pokatoliči sve Srbe i podvede pod sopstvenu kontrolu, jer Vatikan sekroz celokupnu istoriju mnogo više ispoljavaokao država, kao politički faktor, nego kao verski faktor. Čak je Vatikan u srednjem veku vodio ratove sa susednim zemljama, krvave ratove. Zbog čega je još važan sveti Sava - on je kao utemeljivač srpskih državotvornih tradicija, postigavši autokefalnostSrpske pravoslavne crkve, učinio lično u svojim političkim i diplomatskim misijama mnogo na stabilizaciji srpske države. U našem narodu je ostalo sećanje , i kod najnepismenijeg Srbina, kako je sveti Savamirio zavađenu braću, Vukana i Stefana, u vreme kada je postojala opasnost da se već prvi Nemanjini naslednici međusobno pokolju, ili istraže, ili podele zemlju na dva dela, krvno zavađena. Sveti Sava je to sprečio, a posle toga odlaziu mnoge diplomatske misije, i u Vizantiju, i u Bugarsku, i doprinosi stabilnosti srpske države. Sveti Sava je pravi rodonačelnik srpske književnosti. Sveti Sava je osnivač srpske filozofije. Sveti Savaje, u pravom smislu reči, oličenje osnovnih začetaka srpske duhovnosti, ne samo u verskom, nego u naučnom pogledu, u sferi državotvorne ideologije, u sferi književnosti, u sferi umetnosti. Nije ni malo slučajno što su Turci spalili mošti svetog Save, posmrtne ostatke, kosti, 1595. godine, na Vračaru. I, nije bez stvarnosimboličnog značaja to što je Sinan paša, koji je spalio mošti svetog Save, bio Šiptar, Albanac. To govori o tragičnojsudbini Srba i to govorio jednom dubokom istorijskom neprijateljstvu. Nije ovo što se dešava Srbima na Kosovu i Metohiji stvar ovoga vremena, jer su tome komunisti najviše doprineli, ali to je nešto što se dešava vekovima i čiji je cilj da sezatre srpska nacionalna svest. Svetog Savu Srbi su za života mnogo zavoleli, poštovali, i ne samo Srbi, nego i okolni pravoslavni narodi. Posle njegove smrti, stvoren je jedan od najveličanstvenijih kultova u srpskojtradiciji, izgrađen na uspomenina svetoga Savu i njegov doprinos utemeljenju srpske nacionalne svesti. Svetog Savu Srbi su slavili po svim srpskim zemljama, bez obzira pod kojim su se okupatorom nalazili, da li su to bili Turci, Mađari, Austrijanci, Mlečani, ili bilo ko drugi. To je zaistajedna od najvećih srpskihnacionalnih svetinjai zato bi u zakonu o praznicima trebalo da se danusvetog Save posvetiznačajna pažnja, dakle, da bude izjednačen sa drugim državnim praznicima, a ne da ostane ova formulacija - da se slavi radno, jer je zaista smešno, tragikomično da se nešto praznuje radno. Šta to znači slaviti radno? Šta to znači praznovati radno? To je nešto što je možda ostalo od starog komunističkog vremena, stare komunističke svesti i trebalo bi pod hitno izbaciti. Ako neće zvanični praznik biti dan svetog Save i Vidovdan, onda koji to drugi datum zaslužuje da bude naš nacionalni praznik ili državni praznik?
Da li još neko želi reč od ovlašćenih učesnika? Reč ima Božidar Vujić.
Dame i gospodo narodni poslanici, amandmanom predlažem da dan svetog Save i Vidovdan budu zvanični državni praznici, a nikako radni praznici. Zamolio bih gospođu predsedavajuću da mi ovo vreme koje ću iskoristiti za citiranje onoga što u ovom zakonskom projektu piše, ne uračuna u vreme na koje imam pravo u obrazloženju amandmana, a baš je vezano za ovaj amandman. Videćete kada pročitam. U obrazloženju ovog zakonskog projekta kojeg je Vlada podnela vezano za zakon o državnim praznicima lepo stoji: "Ako nešto ujedinjuje pokolenja Srba onda je to lik svetog Save. Sveti Sava stekao je ogromne zasluge, pre svega, na polju duhovnosti. Monah i pisac, prevodilac i mislilac, osnovao je zajedno sa svojim ocem srpskim vladarom Stefanom Nemanjom manastir Hilandar na Svetoj gori. Njegovim nastojanjem stvorena je srpska autokefalna crkva, koja je okupila do tada razjedinjene srpske zemlje. Graditelj i pokrovitelj umetnosti označio je početak velike epohe srpske srednjovekovne sakralne umetnosti. Njegov kult spada u najraširenije u našoj sredini. Vidovdan spada među osnovne pojmove srpskog istorijskog pamćenja. Slavi se kao sećanje na Kosovsku bitku i stradanje srpske vojske u sukobu sa Turcima. Taj događaj već sada prevazilazi okvire jedne bitke, jednog događaja i treba mu dati univerzalno značenje praznika posvećenog svim palim za otadžbinu kroz dugu istoriju srpskog naroda". Molim da mi se ovo citiranje, u skladu sa Poslovnikom, ne računa u vreme potrebno za obrazlaganje amandmana.
Ne mogu da ne računam, jer nije u skladu sa Poslovnikom. Dodatno vreme za citat možete da imate samo kada izjavljujete reklamiranje kršenja Poslovnika i citiranje odredbe vam se ne računa. Vaš zahtev da se ne računa ovo vreme stavilo bi vas, pozitivnom odlukom na takav zahtev, u bolji položaj nego druge poslanike, odnosno imali bismo zahtev još 249 poslanika koji bi kazali - hoću da citiram, ne računajte mi vreme. Dakle, vaših pet minuta teče. Ovih 15 sekundi koliko vam dajem odgovor na zahtev, to vreme ne računam, jer ga ja trošim.
U svakom slučaju, radi se o tome da je javnosti veoma poznato zašto su srpski radikali protiv ministra Batića, zbog njegove krajnje nesposobnosti, nestručnosti i svih ostalih stvari. Jedno mi nije jasno posle čitanja ovog obrazloženja: čemu toliki animozitet DOS-a prema svom ministru? I bez naših amandmana Vlada je sama, s obzirom da je ekspertska, trebalo na osnovu svog obrazloženja, da Svetog Savu i Vidovdan uvrsti u državne praznike i to ne kao radne, nego kao zvanične državne praznike. Vi ćete, DOS-ovci, sami objasniti Batiću što ga mrzite, pa ne prihvatate njegov predlog.
Molim narodnog poslanika da u obraćanju ne izriče svoje stavove i ocene kao tvrdnje. Narodna skupština i vi kao član obavezni ste da iznosite istinite činjenice, a ne stavove i emocije prema drugima.
Šta znači sveti Sava u srpskom narodu? Nema toga kome nije jasno koliko je sveti Sava značajan za autokefalnost Srpske pravoslavne crkve, dobijene 1219. godine. Nema toga kome nije poznato da je sveti Sava utemeljivač srpske državnosti. Nema toga kome nije poznato da je osnivač srpskih škola, ne onog oblika koji danas imamo, ali u onom početku i u onom vremenu kada su se germanski narodi skupljali u neke krstaške ratove, pa kada su te ratnike skupljali sa drveća, da smo mi imali prve oblike pismenosti, srpske književnosti i utemeljivanje vaspitanja i obrazovanja. Nema onoga kome nije poznato, a uostalom vrlo blizu nam je zgrada bolnice "Sveti Sava", da je sveti Sava zaslužan za srpski narod kao jedan od utemeljivača zdravstvenog prosvećivanja srpskog naroda. Nema toga što ovom narodu nije poznato. Možda nekim poslanicima, Titovimpionirima, koji žele da to prenebregnu, ne žele da čuju o tome šta je bio Sveti Sava. Možda bi neki mlađi poslanici želeli više da čuju o Biliju Kidu, o Džesiju Džemsu, o Bilu Klintonu i o Moniki. Možda je to njima interesantnije od svetog Save. Možda bi neki hteli o Endiju Vorholu, o Jovanu Ćirilovu i drugim pederastima, ali u svakom slučaju ...
Molim narodnog poslanika da vodi računa o rečniku koji upotrebljava za govornicom Narodne skupštine, bez obzira o čemu i o kome se radi.
Daće Bog da naredna vlast ustanovi dan Svetog Save kao državni praznik. U svakom slučaju, i Vidovdan jednog dana, dolaskom nove vlasti i padom DOS-a, doživeće da bude državni praznik na slavu, na ponos i na čast srpskog naroda.
Molim narodne poslanike da ne razgovaraju sa poslaničkih mesta. Da li još neko od podnosilaca želi reč? Reč ima narodni poslanik Srboljub Živanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog zakona o državnim i drugim praznicima u Republici Srbiji i u članu 2. stav 1. posle tačke 2. dodaje se: "Sveti Sava, 27. januara i Vidovdan, 28. juna". Slažem se da državni praznik označava Sveti Sava - 27. januar. Kult svetog Save spada u najraširenije u našoj državi. Njegovim angažovanjem Srpska pravoslavna crkva je dobila autokefalnost, na kojoj su se ujedinile do tada razjedinjene srpske zemlje i podigla ulogu u buđenju, izgradnji i očuvanju srpske nacionalne svesti kroz vekove. Vidovdan kao verski praznik slavljen je kod Srba i pre Kosovskog boja, koji je vođen na Gazimestanu 28. juna 1389. godine, odnosno i pre prihvatanja hrišćanstva. Srbi su ovaj dan odabrali za početak bitke verujući da će biti u božijoj milosti. Kosovski mit je u srpskom narodu odigrao značajnu ulogu u očuvanju srpske nacionalne svesti i borbi za oslobođenje, do današnjeg dana. Tim pre, što je danas Gazimestan i celo Kosovo i Metohija pod okupacijom. Vidovdan treba očuvati kao simbol slobodarstva i vere u ostvarenju srpskog nacionalnog bića. Ukoliko se ovaj amandman prihvati, potrebno je brisati član 5. i izvršiti pravno-tehničku redakciju.
Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam amandman na glasanje i molim narodne poslanike da se izjasne. Za 44, protiv 100, dva uzdržana, nije glasalo 25, od ukupno 171 narodnog poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3... narodni poslanik Dragoljub Stamenković, reklamiranjekršenja Poslovnika. Ako ćete citirati odredbu, ja ću vam izuzeti to vreme.
Gospođo predsedavajuća, očigledno su se naši redovi ovde u Skupštini proredili i na osnovu člana 93. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije molim da se utvrdi kvorum, vidim da su tu radikali, ima još nekih, ali poslanika DOS-a ima u manjem broju.
Narodni poslanik Dragoljub Stamenković traži utvrđivanje kvouma za nastavak rada. Molim narodne poslanike da elektronskim sistemom, stavljanjem kartica, utvrdimo kvorum. Molim narodne poslanike da se uzdrže od komentara kada ko ulazi da bi se identifikovao. Kao predsedavajuća u toku rasprave uzdržavala sam se od komentara i tonova, zato što je prekinuta zahtevom za utvrđivanje kvoruma, koji su imali nešto što bi bilo kao ton koji nije tema amandmana. Narodni poslanik Vojislav Šešelj reklamira da je poplaveo, mislim da to nije kvorum. Ne razgovaram sa narodnim poslanikom Vojislavom Šešeljem, koji nije prisutan. To je neidentifikovani objekat na sednici Narodne skupštine. Konstatujem da u toku utvrđivanja kvoruma isti objekat izriče stavove o sebi, molim da to bude... ne zna se još, molim narodne poslanike da uoče da ne primam sugestije, osim iz Poslovnika Narodne skupštine, dakle elektronsko utvrđivanje mora biti obavljeno, sve dok predsedavajući ne proceni da li je završen ulazak svih poslanika i time utvrđen kvorum ili ne. Brojanje može da bude tek ako neko od narodnih poslanika po Poslovniku izrazi sumnju u rezultat elektronskog glasanja. Prema tome, nema osnova da u ovom trenutku tražim brojanje od strane skupštinske službe, jer za sada imam razloga da verujem da elektronski sistem nije prepoznao neke poslanike koji trenutno sede u Skupštini, iz vrlo jednostavnog razloga što dati poslanici, a po članu 113, ne komuniciraju sa elektronskim sistemom, preko svojih elektronskih kartica. Dakle, konstatujem da je od strane određenog broja prisutnih poslanika prekršen član 113. o obavezi identifikacije i, drugo, konstatujem da imamo kvorum. Prema tome, konstatujem da jedan dobar broj poslanika u Narodnoj skupštini zloupotrebljava, a ne upotrebljava svoja prava i da krši član Poslovnika o identifikaciji i radu na sednici Narodne skupštine. Na član 3. stav 1. amandman je podneo narodni poslanik Zeldžo Hurić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja... Da li narodni poslanik Zeldžo Hurić odustaje od amandmana? Konstatujem da je narodni poslanik povukao amandman i time ovaj amandman nije predmet dalje procedure. Na član 3. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li je narodni poslanik identifikovan kao prisutan u sali? Konstatujem da je ovog trenutka identifikovan i ima pravo da govori.
Dame i gospodo narodni poslanici, neophodno je da se doda novi stav u članu 3. i on treba da glasi: "Državni i drugi organi i preduzeća dužni su da i dane praznika iz člana 1. i 2. ovog zakona na svim vidno određenim mestima, državnih i drugih ustanova, jasno istaknu isključivo državne simbole Republike Srbije i SRJ". Neophodno je da se ovaj stav ugradi u član zakona iz razloga što je to uobičajeni način, uz podsećanje na istorijsko nasleđe koje imamo, isticanjem zastave i svih drugih simbola u dane državnih praznika i time se potvrđuje suverenitet na državnoj teritoriji na kojoj se praznuje i sprečavaju se moguće zloupotrebe. Ovo nije tek onako predloženi stav, nego sa velikim razlogom, zbog toga što mi imamo iz bliske prošlosti veoma negativno iskustvo sa pojedinim separatistički nastrojenim političkim faktorima u našoj zemlji, na celoj teritoriji Srbije, gde su se, zloupotrebljavajući državne praznike, naročito u Novom Pazaru, u staroj Raškoj oblasti, isticale zastave koje imaju verski, neki drugi značaj, obeležja drugih država, nikako Srbije i SRJ. Ono što se dešava danas, i pod ovakvom vlašću u našoj zemlji, zaista je zabrinjavajuće i upućuje nas na to da moramo da vodimo računa i šta ćemo da radimo i kada već usvajamo ovakav zakon u kome niste hteli da prihvatite sve naše sugestije, naročito da se praznuju Vidovdan i Savindan. Ali, kod ovog ovako određenog broja i bilo kog broja moraju isključivo da se poštuju simboli i ono što su obeležja zvanične države Srbije i SRJ. Obrazloženje Vlade je za mene apsolutno neshvatljivo. Vlada je rekla da ne prihvata ovaj moj amandman iz razloga što je to uređeno i uređuje se nekim drugim zakonom, a nije rekla kojim to zakonom i kada će to biti uređeno. Ovo što stoji na govornici Narodne skupštine i iznad predsedavajućeg je apsolutno neprihvatljivo. To je nešto što je ostalo iz Socijalističke Republike Srbije, ova komunistička ideološka obeležja, tako da vi koji ste neprekidno govorili da se zalažete za državu koja će vratititradicionalna svoja nacionalna obeležja, niste to uradili po dolasku na vlast. Praktično, mi u Srbiji imamo ovo što se nalazi na govornici i iznad mesta predsednika Skupštine. Ono što se dešava u Vojvodini, zbog separatističkih težnji pojedinih političkih partija, je zabrinjavajuće,a i ne samo zbog toga, nego zbog destrukcije i zbog tendencioznog razbijanja srpskog nacionalnog korpusa koji se tamo održava, a to je zbog toga što aktuelna vlast ne čini ništa da takve pojave spreči. Zaista sa ovako gorkim iskustvom od pre nekoliko godina, koje smo imali iz stare Raške oblasti, iz Novog Pazara, mogu otvoreno da sumnjam da će pripadnici neke dum šinrikjo sekte ili , kako oni sebe nazivaju - Demokratski savez vojvođanskih Hrvata, koji imaju svog potpredsednika Skupštine Subotica, koji , doduše, sebe ne zove potpredsednik, nego na svom novom govoru mnogo drugačije, na dan državnih praznika Srbije isticati ustašku šahovnicu. (Predsedavajuća: Molim narodnog poslanika da vodi računa kada izriče stavove za skupštinskom govornicom, o težini izgovorene reči). Znate,to su apsolutno ispravni stavovi, to što je zastava ustaške i hrvatske države ustaška šahovnica. Izražavam sumnju i bojazan da će se to desiti ako se u zakonski tekst ne doda ovaj moj stav. Isto tako je kod svih drugih obeležja bilo koje vrste, koja nisu zvanična obležja, simboli Republike Srbije i SRJ. Hvala.
Da li još neko od ovlašćenih učesnika želi reč? Narodni poslanik Zeldžo Hurić, po Poslovniku.
Reklamiram povredu Poslovnika u članu 98, u kojem kaže da govornik može govoriti samo o onome što je na dnevnom redu. Gospođice Nataša,zahvaljujem na tome što ste rekli meni sada, ali neću ponoviti, radi javnosti, to što ste rekli. Ali, vi ste to što ste rekli, rekli o sebi. Vi ste pravoslavna hrišćanka i citiraću vam jednu izreku iz novog zaveta. Tamo kaže: "Ne pogani se čovek sa onim što ulazi u usta,već sa onim što mu izlazi iz usta". To je dovoljan komentar na to što ste vi meni rekli sada, prilikom mog izlaska. Ali,hteo sam jednu drugu stvar da kažem. O tim vašim budućim predviđanima i opservacijama, dovoljno je naš narodi naš auditorijum upoznat. Oni će prosuditi šta od toga može da ih zadesi. Ali, o onome što govorite da je bilo u prošlosti, bilo vi ili bilo ko drugi, molim vas da ubuduće kažete ko je to isticao zabranjene simbole, na kojem mjestu i koju vrstu simbola je isticao? Molim vas da to ubuduće radite. Zahvaljujem.
Kršenje Poslovnika u članu koji je reklamirao narodni poslanik Zeldžo Hurić, tiče se držanja teme. Jednim delom moram da se složim da narodni poslanik sa pravom upozorava, jer je moja obaveza da upozorim svakog narodnog poslanika koji skreće sa teme, da to ne čini, jer je to kršenje Poslovnika. Tema državnih praznika,a pogotovo tema koja u suštini ima naslov - uvođenje verskih praznika i definisanje verskih praznika, kao državnih praznika, omogućava vrlo širok spektar argumentacije za svakog od narodnih poslanika. Intervenisala sam kod narodnog poslanika Nataše Jovanović, iz prostog razloga što smatram da tema ili ne, narodni poslanik za govornicom Narodne skupštine nema pravo da izražava svoje sumnje, bojazni i strahove i tako u tim stavovima iznosi kvalifikacije o drugima,nego ima obavezu da iznosi činjenice. Slobodno izgovorena reč podrazumeva jako, jakoveliku odgovornost. Molim narodnog poslanika Zeldža Hurića da kaže da li hoće da se glasa o kršenju Poslovnika? (Ne.) Da li se još neko javlja za reč? Narodni poslanik Vojislav Šešelj, kao predsednik poslaničke grupe.
Ovo je amandman narodnog poslanika Nataše Jovanović, kojim se otvara jedno veoma važno pitanje za zakon o praznicima Republike Srbije. Ovom zakonskom projektu nedostaje konkretizacija šta podrazumeva praznik? Prema projektu, praznik je samo neradni dan, što nije dobro, jer nije dovoljno. Treba još nešto da praznik izdvaja od običnog neradnog dana, kao što su subota i nedelja. Ako to ne bude konkretizovano ovim zakonom, onda će značiti da smo mi zapravo u praksi samo povećali broj subota i nedelja, i ništa više. Praznik mora da se razlikuje od običnog neradnog dana, tako što će svi državni organi, sve državne ustanove i sva pravna lica koje imaju svoja sedišta, biti obavezana da istaknu tog dana na vidnom mestu, na počasnom mestu, državnu zastvu odgovarajućih dimenzija, urednu, čistu, ispeglanu itd. Sve je to potrebno da se jednim zakonom precizira, kako bi državni organi mogli obavljati kontrolu da li se zakon sa tog aspekta poštuje. Neophodno je da to zakon sadrži. Sada je ovde problematično da li se može republičkim zakonom obavezati isticanje savezne zastave. To bi trebalo saveznim zakonom. Nažalost, mi novog saveznog zakona o praznicima još nemamo, ali nije to ni neka smetnja. U svakom slučaju, ovim zakonom treba obavezati isticanje državne zastave Republike Srbije. To je ono što je bitno. Drugo, oko ove umalo incidente situacije koja je izbila bez nekog posebnog razloga. Što se tiče Novog Pazara, tamo je Vlada Srbije zavela privremene mere, jer je bila skinuta zastava Republike Srbije i druga državna obeležja Srbije,a istaknuta je stranačka zastava, kao zvanična zastava. Nemamo mi ništa protiv toga da stranka Sulejmana Ugljanina ima i stranačku zastavu, ukoliko se njom ne vređa javni moral. Bez obzira kakva je ona , to je njihovo stranačko pravo. Ali,ne može stranačka zastava da se koristi tamo gde bi po Ustavu i zakonu trebalo da se koristi državna zastva. I posle upozorenja republičkih organa vlasti, novopazarska lokalna vlast se oglušila i zbog toga su zavedene privremene mere. Dakle, to je to pitanje, da ne bi bilo spora. Što se tiče šahovnice, gde ste vi na veoma neumesan način intervenisali, nikada Hrvati šahovnicu nisu imali kao državnu zastavu, do Nezavisne države Hrvatske. Izvorno je šahovnica, kao državna zastava, ustaška zastava. To su istorijske činjenice. Poslednja hrvatska država je postojala do 1097.godine, kada je poslednji hrvatski kralj Petar Svačić poražen na planini Gvozd. Tada Hrvati nisu imali šahovnicu kao svoju državnu zastavu. Od 1102. godinei ugovora Pakta konventa, hrvatske države nije bilo, nije postojala. Prvu hrvatsku državu u modernom vremenu formirao je Hitler i njena zastava je bila šahovnica. To je bila ustaška država, otvoreno ustaška, šahovnica je ustaška zastava i sadašnja tuđmanovska Hrvatska je tu ustašku zastavu uzela kao svoju zastavu, uz određene nebitne izmene. Prema tome, kada se kaže sa ove govornice da je šahovnica ustaška zastava, iznosi se jedna nesporna istina i nemojte na takav način neukusno i neumesno da ispravljate govornika ili da intervenišete.
Repliku je tražila narodni poslanik Gordana Čomić.
Dame i gospodo, suština replike se odnosi na neumesnost, tj. primedbe za prekid i davanje primedbe na koju imam prava i obaveze po Poslovniku. Narodni poslanik koja je izrekla strah i bojazan da će potpredsednik SO u Subotici isticati šahovnicu, odnosno ustašku zastavu, treba da zna da je obaveza onoga ko predsedava ne da kvalifikuje zastave, nego da kvalifikuje da li je ono što je izgovoreno sa ove govornice u skladu sa nečim što je tolerancija, istina, uljudnost, uvažavanje i ophođenje na koje smo obavezni jedni sa drugima po Poslovniku. Ono što su lični strahovi, to je tema za druga mesta i za druge načine razgovora. Za ovom govornicom obavezni smo da govorimo istinu i da govorimo činjenice. Kako god retorički zamotali određene izjave i određena izlaganja u ovoj skupštini, ja sam se uzdržavala, bar zbog retoričkog umeća pojedinih poslanika, da to otvoreno nazovem prikrivenom netolerancijom, kada je u pitanju neko drugi, kada je u pitanju neko različit po veri, različit po polu, različit po ubeđenju, različit po bilo čemu. Zato što je jako osetljivo prekidati nekoga i u to ne uneti sopstveni stav. Moje uzdržavanje za vreme predsedavanja ovog dela sednice išlo je u tom pravcu. Imam stav o tome da se mora poštovati onaj koji je različit, nema veze po čemu je različit od nas, i da se ne može širiti sopstveni stav nepoštovanja različitosti, ma šta ta različitost bila. Neumesnost se nije odnosila na to, da li neko od nas kvalifikuje zastave kao ustašku ili kao bilo koju drugu. Ne stoji da sam na neumesan način prekinula govornicu. Da bi bilo potpuno jasno, prekid se odnosio na deo izlaganja koji podrazumeva da narodni poslanik zbog svoje sumnje tačno zna kako će se ponašati, na koji način i kako ko u Vojvodini. U Vojvodini je oduvek bilo reda, oduvek je bilo tolerancije, oduvek je bilo poštovanja različitosti. Nemojte brinuti ni o Subotici, ni o Vojvodini. Hvala. [[Aplauz.]]
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Ne.) Stavljam na glasanje amandman narodnog poslanika Nataše Jovanović. Za 61, protiv 78, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 17, od ukupno 156 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Srboljub Živanović, Božidar Vujić i Lazar Marjanski. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosioci amandmana žele reč? (Da.) Reč ima gospodin Srboljub Živanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman na Predlog zakona o državnim i drugim praznicima u Republici Srbiji. Član 3. stav 4. treba brisati, a on glasi: "Ako praznik iz člana 1. ovog zakona padne u nedelju, ne radi se prvog neradnog dana". (U Predlogu zakona stoji - "narednog dana".) To mi nije jasno, verovatno treba da se kaže - radnog dana. Vreme u kome živimo teže je od vremena kada je NATO pakt bombardovao našu zemlju. Tada su oni uz pomoć mnogih čelnika DOS-a pogađali civilne objekte i ubijali civile. Takvi ljudi bi trebalo da se nađu u Hagu. U Hag su poslati oni koji su se borili protiv NATO pakta. Sada se ti pomagači NATO zlikovaca nalaze na čelu države, jer su uz njihovu pomoć dovedeni i oni su u svojoj predizbornoj kampanji... (Predsedavajući: Gospodine Živanoviću, molim vas da se držite vašeg amandmana.) ...obećavali su blagostanje. Kada izađu za ovu govornicu, stalno se mole Bogu, jer osećaju grižu savesti, a ovde nema gospodina Vladana Batića. Ako je predlagaču stalo da stavlja neradne dane sa radnim danima, čini mi se da radnih dana i nema. Privreda je uništena posle petooktobarske revolucije, nijedan gigant ne radi, znači radnici praznuju svaki dan voljom DOS-ovske vlasti. Dame i gospodo, danas kada se najviše i najpoštenije radi u najvećoj fabrici pod vedrim nebom, poljoprivredi, danas se žanje i leti... (Predsedavajući: Gospodine Živanoviću, već skoro dva minuta niste ni reč rekli o svom amandmanu. Molim vas da se držite teme.) ...i na verski i na državni praznik, takođe tamo gde fabrike rade bez prekida, proizvodnju radnici ne prekidaju. Mišljenja sam da ne treba povećavati broj neradnih dana za praznike, da se praznuje državni praznik, jer ovoj zemlji je potrebno što manje neradnih dana. U procesu privatizacije, mislim da se svi zalažemo, da se zna da je vlasnik, titular fabrike i da se želi što više proizvesti, broj neradnih dana će ionako biti smanjen voljom vlasnika. Hvala.
Da li se još neko javlja za reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Božidar Vujić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kao i kolege iz SRS-a, gospoda Srba Živanović i gospodin Lazar Marjanski, podneo sam amandman koji se odnosi na član 3, i to da se briše poslednji 4. stav, tj. da ako državni praznik po ovom zakonu pada u nedelju, a odnosi se na Sretenje Gospodnje, onda se taj praznik prenosi na prvi radni dan. Ali, ako je to dan koji treba dosledno obeležavati, onda ga baš kao takvog treba dosledno obeležiti baš u datumu u kojem on pada i u danu u sedmici u kojoj se to događa, pa bila to i nedelja. Pošto se ovaj član 3. konkretno odnosi na član 1. ovoga zakona, tj. na Sretenje Gospodnje, juče je u načelnoj raspravi kroz konkretan primer rečeno da DOS 2004. godine neće slaviti Sretenje kao državni praznik, jer će se dogoditi da toga dana Sretenje Gospodnje bude u nedelju. Na osnovu člana 3. ovog zakonskog projekta preneće se Sretenje Gospodnje da se slavi u ponedeljak. Na taj način DOS-ovska vlast, koja sa jedne strane hoće da bude ekspertska ili stručna, pokazuje svu svoju neekspertnost i nestručnost. Zašto? Zato što ukida pravo pravoslavnim vernicima da slave svoju krsnu slavu. Nema toga koji ne zna da je 16. februar Sveti Simeon Bogoprimac, ako 2004. godine ova država hoće da slavi Sretenje Gospodnje, kao što je red i kao što valja, neće ga slaviti u nedelju, već u ponedeljak. Da li to znači da svi pravoslavni vernici, čija je krsna slava Sveti Simeon Bogoprimac, neće moći da iskoriste zakonski osnov ovog zakonskog projekta. A, neće moći jer će državni praznik biti na njihovu krsnu slavu i neće dobiti pravo na jedan dan. To je ono zašto sam predložio ovaj amandman. I ne samo 2004. godine, kada budete računali te astronomske, kalendarske godine, to će se događati i drugih godina. Na taj način uvredili ste sve pravoslavne Srbe čija je krsna slava Sveti Simeon Bogoprimac. Zbog toga sam i predložio da ako Sretenje Gospodnje pada u dan koji je nedelja, da se tada i slavi i da se potpuno dostojno, onako kako to doliči srpskoj državi, i obeleži. Ali, uostalom, s obzirom da su u koliziji član 3. i član 4. i da ćete vi doneti ovo zakonsko rešenje kako je predloženo u Predlogu zakona, pošto na transparentan način pokazujete vašu neekspertnost i nestručnost, to me neće ni začuditi. Neće me začuditi da je juče, u načelnoj raspravi, Koalicija Vojvodina rekla da jeste za ovaj zakon, zato što nas Sretenje Gospodnje na neki način podseća na 15. februar 1804. Ali, oni tvrde da su u Vojvodini 1594. Srbi podigli ustanak, pa time ne priznaju Prvi srpski ustanak kao prvi, već tvrde da je to. Neće da kažu, a vi to sada potirete da su srpski ustanici u Banatu nosili zastave sa likom svetoga Save, da je Sinan Paša kada se dve godine trudio da u tri pohoda uništi te ustanike i da je na kraju, čak, srušena i crkva Svetoga Nikole kod Perleza, zbog tog nošenja srpskih, ustaničkih zastava sa likom svetog Save - spalio mošti svetoga Save na Vračaru, kako bi na taj način uništio duh svetoga Save. Ako je to radio Sinan Paša, zašto DOS sada uništava onaj kult svetoga Save koji postoji u srpskom narodu. Ali, srpski narod će to znati da vrati na prvim narednim izborima.
Ima reč narodni poslanik Lazar Marjanski.
Ovde se radi o čisto praktičnim razlozima. Zašto ne treba preneti na ponedeljak? Naime, imamo petak, subotu, nedelju i ako bude ponedeljak, spaja se dosta neradnih dana. A, znamo da kod nas Srba postoji običaj, barem u firmama, spajanja više dana, tako da imamo po deset i više slobodnih dana. Imamo dosta godišnjeg odmora, imamo dosta slava i iz čisto praktičnog razloga, oni koji rade u privredi znaju šta znači imati dva i više neradnih dana. Hvala.
Ima reč narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Dame i gospodo narodni poslanici, demagoški je vrlo plodotvorno zalagati se za što veći broj neradnih dana. Međutim, pametne države pokušavaju da broj neradnih dana svedu na minimum. Zbog toga ni mi nemamo razloga da tzv. prenošenjem praznika iz nedelje na ponedeljak povećavamo broj neradnih dana. Pogotovo, ako imamo u vidu jednu nelogičnost u ovom zakonskom projektu. U zakonskom projektu se kaže da ako praznik pada u nedelju, pomera se praznovanje za ponedeljak, a ako pada u subotu, ne pomera se. A, po drugim zakonima, npr. po Zakonu o radnim odnosima, i subota i nedelja su neradni dani. Šta to znači? Ako u subotu pada ne pomera se, a ako pada u nedelju pomera se. Zašto? Niko nije u stanju da objasni zašto. Zašto bi se uopšte pomerao? Jer, praznik je praznik po nekim svojim simboličkim svojstvima, po nekim svojim tradicionalnim obeležjima, po nekim svojim istorijskim znamenjima, a ne pre svega zbog toga što se ne radi. To što se tog dana ne radi je prateće obeležje praznika. Praznuje se, pa se ne radi. Nije suština u neradu, već je suština u proslavi. A, da bi se slavilo, mora da se slavi baš onoga dana kada je zakonom propisan ili određen praznik, kada tradicija nalaže praznovanje. Nekada je ono što tradicija nalaže mnogo jače od onoga što propisuje zakon. Zato, nema nikakvog smisla pomerati praznovanje. Mnogo je bolje kada bi predlagači zakona hteli da se udube u suštinu zakonskog projekta i onome što bi bio naš opšti, zajednički, jedinstveni interes, da se pojednostavi zakon o praznicima, da se svi najznačajniji datumi odrede kao državni praznici, a da se okanu ovog prenošenja koje je takođe jedan zaostatak iz komunističkog vremena, a u suštini ne znači ništa. Osim, povlađivanje onima koji žele što više neradnih dana. Znate, doći ćemo u situaciju da smanjujemo i broj dana godišnjeg odmora. Ta činjenica je objektivna. A, kamoli da stalno povećavamo broj neradnih dana. To ekonomija ove zemlje ne može da podnese. I, ako već ne može da podnese, da otvoreno kažemo da ne može, da otvoreno kažemo ono što bi bilo ispravno, što bi bilo precizno, što bi imalo logičku podlogu, a ne da se zavaravamo bežeći od problema, bežeći od razmišljanja da automatski prihvatimo nešto što je ostalo iz mračne komunističke prošlosti, a zapravo nema logičku podlogu. Nema prihvatljivu suštinu i nema nešto što bi se moglo argumentovano braniti i obrazlagati.
Hvala. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman Za 35, protiv 105, uzdržan jedan, nije glasalo 17, ukupno 158 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Nikolić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovajamandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, ja sam jednim amandmanom obuhvatio dve teme, koje su obuhvatane poslednjim amandmanima o kojima je ovde vođena rasprava. Naime, u članu 3. stav 4. dosadašnjeg Predloga zakona predviđeno je da, ako praznik iz člana 1. ovog zakona padne u nedelju, ne radi se prvog narednog dana. Svojim amandmanom, koji glasi - u dane državnih praznika iz člana 1. i 2. ovog zakona, državni i drugi organi, preduzeća i drugi oblici organizovanja za obavljanje delatnosti ili usluga, ističu na svojim poslovnim objektima zastave Republike Srbije i SRJ. Predvideo sam brisanje tog stava Predloga zakona i upisivanje jednog potpuno novog stava, koji bi prilično iščistio situaciju, konfuznu situaciju, koju će ovajzakon stvoriti, onda kada bude počela njegova primena. Naime, predlagač zakona nam je ovde predvideo nekoliko vrsta praznika. U članu 1. državni praznik, u članu 2. verske praznike,u članu 4.pravo zaposlenih da ne rade, u članu 5. radne praznike. Sada vas pitam - kada će se isticati državne zastave? Hoće li samo u dane praznika iz člana 1, hoće li u dane praznika iz člana 2, hoće li u dane praznika iz člana 5. - sve su ovo praznici, drugačije se zovu, drugačije obeležavaju, ali sve su praznici. Predvideo sam da se definiše upotreba zastava. Ima mnogo razloga, a naša politička prošlost, bliska politička prošlost, poslednjih 5 -6 godina naše političke prošlosti, upućuju nas da odredimo obavezuisticanja državnih simbola, ne samo opštine u kojima su pojedine stranke, koje su svojim separatističkimdelovanjembile na vlasti, i mnoge opštineu centralnojSrbiji, u pokrajinama, u kojima smo mi Srbi većinski narod, u kojima su srpske političke stranke bile na vlasti, izbegavale su obavezu isticanja državnih simbola u dane državnih praznika. To je počelo još sa Koalicijom"Zajedno", koja je preuzela veliki broj opština u Srbiji i ignorisala državne praznike, iako su bili određeni zakonom koji je neka, kakva - takva, ali Narodna skupština Republike Srbije donela. Hoćemo li doći u situaciju da sadau pojedinim opštinama, u kojima su socijalisti na vlasti, oni kažu - ovajzakon namne omogućuje da 4. jula istaknemo zastave, e, zato mi nećemo na neki praznik iz ovog zakona, protiv koga smo bili, da istaknemo zastave. Hoće li doći do toga da ponovo u Raškojoblasti pobedi neka fundamentalistička politička stranka, pa da počne da ističe svoje stranačke simbole, da ukine državne simbole, pa čak su ukinuli i srpski jezik, u vreme kad smo moralida im uvedemo privremene mere. To nije bilo tako davno. Jesu mnogi od njih sada sa vama u koaliciji, ali vi to ne smete da zaboravite. Hoće li simboli susednih država da budu isticani , kao što su do sada isticani u pojedinim opštinama, u kojima su pripadnici narodaiz susednih državau većini, hoće li biti isticani, a možda će biti. Pretpostavljam da ste vi, gospodine Šabiću, obrazovaniji politički od prethodnika, nemojte da nas opominjete, kada ovde iznosimoi svoja predviđanja, i svoje strahove, i svoje nedoumice, i svoje prognoze. To je naš posao za ovomgovornicom. Mi smo dužni da upozorimo građane Srbije na ono što mi predviđamo da će se desiti, a vi upozoravajte na ono što vi predviđate da će da se desi. A istorija, a vreme, uvek pokažu ko je bio u pravu, pa onajkoji je bio u pravu, može da kaže s pravom - ja sam tada i tada u Skupštini Srbije rekao da ćedo ovog doći, kao što to i neki poslaniciiz sadašnje opozicije, i neki poslaniciiz sadašnje vlasti, izađu ovde za govornicu, pa nas podsetekada su šta govorili.To je naše pravo. Dakle, ovajzakon ostavlja veliku nedoumicu, ovajzakon je nedorečen, tim pre što naši praznici nisu dobro regulisani ovim zakonom, ali i naše ponašanje za vreme praznika ovimzakonom nije dobro regulisano, i pomeranje prazničkog dana, nedelje na ponedeljak, i neisticanje državnih simbola . Vlada je u odgovoru lakonski odgovorila - predmet ovog zakona nije isticanje državnih simbola, i smatra da je time završila svojposao, amislim da smo mi mogli, kao ozbiljni ljudi, i savesni,da ovde rešimo sve dileme i da ništa ne ostane za pitanje - kako će se sprovoditi u praksi. Hvala.
Ima reč narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Najprimerenije je da se u zakonu o praznicima Republike Srbije propiše obaveznost isticanja na javnim mestima državne zastave Republike Srbije na dane praznika. Nije tačno obrazloženje Vlade da postoji drugi zakon o državnim simbolima, ne postoji zakon o zastavi. Srbija nema, ne poseduje u pravnom smislu državnu zastavu još uvek. Nikada to nije sprovedeno u skladu sa odredbama Ustava,kao što nema ni državnog grba. Postoji nacionalna zastava, srpska nacionalna zastava, koja se i ovde nalazi, koja još nije ozvaničena kao zastava Republike Srbije, prećutnost se koristi i prećutno je nekim skupštinskim konsenzusom, preporukom, kada je propao referendum iz 1992. godine, skinuta crvena petokraka. Grb državni ne postoji, jer Ustav Srbije, važeći Ustav Srbije propisuje da se odlukao grbu, zastavi i himni Srbije donosi na isti način, na koji se donosi Ustav. To još nije urađeno, niste ni pokušali da se to uradi. Jednom je pokušavano. Tadašnja vladajuća većina nije imala dobru želju da se to sprovede do kraja, to je bilo još 1992. godine.Iako je od strane DOS-ovske dvotrećinske većine bilo nekih poslaničkih inicijativa, odmah po konstituisanju ove Narodne skupštine, s tim se odmah stalo, i izgleda, niko nije zaintresovan da se to napokon uradi. Srbija još nije kao državaodredila svoju zastavu, nije odredila svojgrb i nije odredila svoju himnu, iako je Ustavom propisano da ima zastavu, grb i himnu. To je pitanje trebalo rešiti pre pitanja državnih praznika. Ali dobro, primenjuje se zastava, stara srpska nacionalna zastava, kao zastava Republike Srbije, preporukom. Pa može i preporukom, ali se primenjuje. Ali, grba nema, i himne nema. Ima nacionalni grb. Još nije donesena zvanična odluka da taj nacionalni grb bude grb Republike Srbije. Postoji srpska nacionalna himna, postoji čak i nekoliko himni, od kojih je jednanajznačajnija - Bože pravde, koja još nije ozvaničena kao himna Republike Srbije. Hoće li, i kada će, to je sada pitanje koje se upućuje skupštinskojvećini, za koje SRS nikada sama nije bila u stanju da postigne skupštinsku većinu, nažalost. Ovde je i Gordana Čomić, u prošlojreplici,na jedannekorektan način pomenula to pitanje zastave, i samo ću jednom rečenicom to pitanje da apsolviram. Nemci su u Drugom svetskom ratu ubili oko 100.000 Srba, a Hrvati su ubili skoro milion. Ipak je apsolutno zabranjeno isticanje nemačke nacističke, hitlerovske zastave, i onaj ko bi je istakao, dobio bi verovatno 60 dana zatvora kod sudije za prekršaje, automatski. Po istom osnovu, i onajko bi istakaohrvatsku ustašku zastavu, morao bi da dobije identičnu kaznu zatvora. Ne može hitlerovska nacistička nemačka zastava biti zabranjena, a hrvatska ustaška zastava biti dozvoljena. I, nije ovde reč ni o kakvom, ni skrivenom, ni otvorenom ugrožavanju onih koji se razlikuju,bilo kakvih manjina, nego neštoo čemu, jednostavno, u civilizovanom svetu ne može biti rasprave. Naravno, Nemci kao civilizovani narod u svojoj zemlji su zabranili nacističku Hitlerovu zastavu, a Hrvati kao necivilizovana država proglasili su ustašku zastavu kao svoju zvaničnu državnu zastavu. To je sada bitna razlika između Nemaca i Hrvata.
Molim vas da se vratite na temu.
Pitanje isticanja zastava nije samo pitanje državne zastave. Naravno da postoje još neke zastave koje se mogu isticati u Srbiji i koje će se isticati, ali to treba pravno regulisati. Ovde postoje i čisto verski praznici koji se proglašavaju za državne praznike. Lično nemam ništa protiv da pripadnici islamske veroispovesti na Kurban bajram i na Ramazan bajram ističu svoju versku zastavu, na svojim verskim objektima, na primer. Nemam ništa protiv toga da na taj dan pored srpske državne zastave istaknu i svoju versku zastavu. Oni imaju versku zastavu i znamo kako izgleda ta njihova verska zastava i nemamo ništa protiv toga. Katolici nemaju versku zastavu i u principu mi ne bi smetalo da to bude zastava Vatikana na taj dan, ali to mora da se reguliše, da nam se ne desi ustaška šahovnica, kao što može da nam se desi pod neozbiljnom vlašću. Ustaška šahovnica mora biti apsolutno zabranjena, kao što je i hitlerovska zastava sa svastikom zabranjena.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Ne.) Stavljam amandman na glasanje i molim vas da pristupite glasanju. Za 32, protiv 100, jedan uzdržan, nisu glasala 22, od ukupno 155 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila amandman. Na član 4. amandman je podneo narodni poslanik Zeldžo Hurić. Zamenik sekretara Skupštine me obaveštava da je narodni poslanik Hurić odustao od amandmana. Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman.
Poštovani narodni poslanici, kada sam govorila o tome da je zakon u svojim segmentima neprecizan, da koristi široke pojmove i termine, upravo sam mislila na član 4. i to na tačku 2. i zbog toga sam svojim amandmanom tražila da se taj član 4. menja i da glasi: "Zaposleni imaju pravo da ne rade u dane sledećih verskih praznika i to: 1) pravoslavci na prvi dan krsne slave, 2) pravoslavci koji slave po novom kalendaru - "Mi u Srbiji imamo pripadnike pravoslavne vere koji slave po novom kalendaru, a pre svega mislim na Rumune koji imaju, čak, i svoju crkvu kod nas, zatim i Grci, kojih doduše ovde ima u malom broju, ali bez obzira koliko da ih ima - katolici i pripadnici priznatih, tradicionalnih protestantskih verskih zajednica", a tač. 3. i 4. bi ostale iste. Zašto potenciram to - tradicionalnih protestantskih verskih zajednica i zašto - pravoslavci koji slave po novom kalendaru? Iz razloga što je ova vlast najavljivala da će se pozabaviti time šta su verske zajednice i da će se o tome doneti zakon, da će se ta oblast urediti i da zakonom bude određeno šta je to što priznaje naša Srpska pravoslavna crkva i koje su to zakonom priznate verske zajednice. Ovako širok pojam dozvoljava mogućnost svima onima koji izlaze iz okvira priznatih tradicionalnih protestantskih verskih zajednica da slave svoje praznike. Pre svega mislim na pseudohrišćanske sekte, koje su, na žalost, izuzetno razvijene kod nas i koje uzimaju sve više i više maha, a jedna ozbiljna vlast bi trebalo time da se pozabavi i to da spreči. Zato je neophodno da se u član zakona ugradi upravo takav stav, da se to ne bi dešavalo. Zašto sam stavila u članu 4. umesto, kako je zakonodavac predvideo, pripadnici islamske zajednice - pripadnici islamske veroispovesti? Upravo iz svih onih razloga koje smo potencirali i juče i danas, o kojima je pre svega govorio šef naše poslaničke grupe, a to je da ima Srba koji su islamske veroispovesti, ima i Roma koji su islamske veroispovesti, ima dakle onih koji su druge nacionalnosti, ali su prihvatili tu veru, ali ne možemo da kažemo da su oni pripadnici islamske zajednice, nego se oni jednostavno po veri tako izjašnjavaju.Zato je neophodno da se ovaj član menja, a naročito da se ne bi desilo da pripadnici raznoraznih pseudohrišćanskih sekti zloupotrebljavaju ovaj zakonski projekat, odnosno ovaj član zakona.
Reč ima Vojislav Šešelj.
Očekivao sam da će amandman Nataše Jovanović da malo zamisli predlagača, ali izgleda da je to bilo uzalud. Onaj ko piše zakonske tekstove mora biti stručan, obrazovan, mora znati, pa onda pravnu normu kreirati. Da mi imamo takve pisce zakonskih projekata, naše skupštinske debate bi bile mnogo kraće i mnogo bi češće opozicioni poslanici bili spremni da prihvate pojedine predloge zakona. Ovako, toliko su nam nakaradno zakonski tekstovi napisani, da i pored dobre volje da nešto popravimo, uz stalno odbijanje Vlade i vladinih eksperata, jednostavno ne postoji šansa da za bilo šta dignemo ruku što potekne od sadašnje vlade. Vidite ovde šta je problematično u članu 4. i na šta se suštinski odnosi amandman Nataše Jovanović. U tački 1. stoji - pravoslavci na prvi dan krsne slave. Ne postoji prvi dan krsne slave. Postoji krsna slava i postoje paterice posle krsne slave, kada se još odlazi u goste, kada se čestita krsna slava itd. ali to nije sam dan krsne slave i na taj dan se verski obred ne obavlja. Verski obred i slavski kolač idu samo na sam dan krsne slave. Drugo, ne slave samo pravoslavci i to bi trebalo da znaju pisci ovog zakonskog projekta. Slave Srbi pravoslavci, slave Srbi katolici, slave Srbi muslimani, slave i Srbi protestanti. Kako je onda trebalo ovo odrediti? Trebalo je reći - i na dan slave, ili - na dan porodične slave. Možda muslimani neće da im se to zove krsna slava, ali - na dan porodične slave i time bi se taj problem rešio. Drugo, ne može da se kaže katolici i pripadnici drugih hrišćanskih verskih zajednica. Postoje katolici protestanti i postoje hrišćani pravoslavci koji su preuzeli gregorijanski kalendar, to su Grci i Rumuni, koliko ja znam, ne znam da li postoji još neka pravoslavna crkva koja je prihvatila gregorijanski kalendar. Postoji kod nas tendencija da se pod hrišćanske verske zajednice podvedu i verske sekte. To Vlada mora da spreči, ali Vlada ne čini ništa da bi to sprečila, nego, naprotiv, i sve redove popunjava pripadnicima verskih sekti. Tako, na primer, Dragan Veselinov koji je nazaren, ovde izlazi i tvrdi da...
Gospodine Šešelj, molim vas vratite se na temu. Stvarno vas molim da se vratite na temu, na Predlog zakona o državnim praznicima....
To je tema, ovde je reč o verskim praznicima gde stvari moramo da preciziramo do kraja, da bi svima bile jasne, da ne bi bilo nedoumica i nemojte me prekidati jer nemate nikakvog razloga. Dakle, mi smo sada u situaciji da ministar prosvete Gašo Knežević, kao pripadnik sekte Jehovini svedoci pokušava da spreči uvođenje veronauke, jer nikome normalnom ne pada na pamet da i sveštenik sekte Jehovini svedoci dolazi u osnovne škole i drži versku nastavu. To je nedopustivo. To je nepojmljivo.
Molim narodne poslanike da ne dobacuju.
Mogu oni slobodno da dobacuju, meni to ne smeta, gospodine predsedavajući. Meni to ne smeta, čak mi i prija. Najviše volim kad argumentovanim izlaganjem izazovem toliki bes i revolt iz DOS-ovskih redova. Dalje, ovaj član kada bi bio preciziran i sređen u svom osnovnom tekstu, bio bi u saglasnosti sa članom 2. Zakona, ako Vlada želi da ovaj zakon bude konzistentan. Pošto Vlada ne želi i nema interesa, ispada da je naš trud uzaludan. Nije naš trud uzaludan, jer vide građani Srbije sa kolikom ozbiljnošću mi, srpski radikali, pristupamo analizi ovog zakonskog teksta i koliko je to vama DOS-manlijama zabavno. Mi nismo imali prvostepenu, prvobitnu nameru da vas zabavljamo, ali ako je vaše zabavljanje kolateralna posledica našeg ozbiljnog rada i truda, onda nemamo ništa protiv te kolateralne posledice.
Da li se još neko od ovlašćenih učesnika u raspravi javlja za reč? (Niko.) Stavljam na glasanje amandman narodnog poslanika Nataše Jovanović. Za 32, protiv 100, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 19, a ukupno 151 narodni poslanik. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila amandman narodnog poslanika Nataše Jovanović. Na član 4. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Miroslav Hristodulo i Mujo Muković. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Za reč se javlja Miroslav Hristodulo.
Mojim amandmanom na član 2. bilo je predviđeno da se verski praznici pravoslavnog obreda prebace u član 4, dakle fakultativno slavljenje, a ne u obavezi radno. Pošto moj amandman na član 2. nije prihvaćen, onda ovaj amandman kao njegova dopuna nema smisla, te stoga predlažem da glasate protiv. Povlačim amandman.
Povlačite? Dobro, onda konstatujem, i narodni poslanik Mujo Muković takođe povlači amandman. Konstatujem da su povučeni amandmani u istovetnom tekstu Miroslava Hristodula i Muja Mukovića. Na član 4. tačka 1. amandman je podneo narodni poslanik Velimir Simonović. I narodni poslanik Velimir Simonović odustaje od amandmana. Na član 4. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Dragoljub Stamenković, Milorad Mirčić, Slobodan Janjić i Veroljub Arsić. Da li se neko od podnosilaca javlja za reč? Gospodin Stamenković, izvolite.
Dame i gospodo, amandman koji je grupa poslanika SRS podnela, pokušava da popravi tekst člana 4. Predloga zakona. U članu 4. stav 1. tačka 2. stoji - katolici i pripadnici drugih hrišćanskih verskih zajednica na prvi dan Božića i u dane uskršnjih praznika, počev od Velikog petka, zaključno sa drugim danom Uskrsa prema njihovom kalendaru, imaju pravo da ne rade, dakle u dane tih verskih praznika. Mi predlažemo izmenu člana 4. tako da stoji - da katolici i pripadnici drugih priznatih hrišćanskih verskih zajednica ne rade na prvi dan Božića i prvi dan uskršnjeg praznika prema njihovom kalendaru. To stoga što mislimo da ne treba povećavati broj neradnih dana za praznovanje verskih praznika. Malo je čudno da dva dana koja simbolizuju srpstvo, kao što su dan svetog Save i Vidovdan, praznujemo radno, a sa druge strane neke dane, nekih drugih naroda ili pripadnika drugih verskih zajednica, favorizujemo i dozvoljavamo da se slavi više dana. To liči na ono ranije komunističko - kada se pomene reč Srbin, to je već velikosrpstvo i to treba po svaku cenu ugušiti, i da svima bude dozvoljeno više prava za ispunjavanje posebnosti i svoje nacionalnosti, nego Srbima. Dakle, predlažem da se ovaj amandman prihvati i da se na taj način poboljša tekst člana 4. Predloga zakona.
Reč ima narodni poslanik Milorad Mirčić.
Pre nego što krenem sa obrazlaganjem predloga amandmana, samo da ukažem na grešku koju je napravila Služba ove skupštine. Ja sam predao amandman na član 3. stav 4. zavedeno u redovnoj proceduri i gospodine predsedavajući, ne, vama to ne dam, možda nećete biti sutra u ovoj skupštini, evo daću sekretaru, otkud znam, ništa se ne zna. Naime, radi se o ovim predlozima amandmana koje je predložila SRS, o principijelnom stavu da se broj neradnih dana smanji. Ono što je interesantno, predlagač ne prihvata ne samo ovaj predlog u vidu amandmana od strane SRS, nego ni jedan jedini predlog srpskih radikala, bez obzira koliko su oni naučno - istorijski utemeljeni. Začuđujuća je jedna druga stvar. Kada se obrazlaže i izlaže sa ove govornice od strane srpskih radikala, umesto da većina ovde iskoristi priliku da nešto nauči, oni prave opstrukciju i dobacuju. Pogotovo se ističu oni koji su do juče jahali popa ili učestvovali u jahanju popova, oni koji su bežali od crkve, oni pojedinci koji su rodbinu za vreme krsne i porodične slave zaključavali u špajz, jer su negativno uticali na zvanice na krsnoj slavi. (Predsedavajući: Gospodine Mirčiću, molim vas da se vratite na temu.) Ti se sada iz klupa prse i dobacuju, valjda da nadokane ono što su im oduzeli roditelji kada su pozivali goste u kuću. Bolje bi im bilo da su i dalje ostali u špajzu, nego da su došli u ovu skupštinu. Akoništa drugo, onda bar iz poštovanja prema ovim praznicima koji su predloženi kao državni, bar iz tog poštovanja da saslušaju, a njihova je volja i želja -ako žele da prihvate, na to ne možemo da utičemo. Interesantna je još jedna stvar, da pojedinci - pripadnici DOS-a izlaze za ovu govornicu i da uporno žele da izjednače pravo seksualnih manjina sa pravima nacionalnih manjina. Gospodo, to što vi imate probleme, rešavajte ih u svojoj stranci. (Predsedavajući: Molim vas da se držite teme.) Gde ste vi, gospodine - da li ste u nacionalnim manjinama ili u seksualnim? (Predsedavajući: Molim vas da se držite teme. Tri minuta niste progovorili ni reči o svom amandmanu, a zato ste izašli za govornicu.) O amandmanu se i govori. (Predsedavajući: Da li znate šta piše u predlogu vašeg amandmana?) Jako dobro znam. Drugo, ne interesuje me ako mislite da mi vi kažete šta piše. Vaše mišljenje me ne interesuje. (Predsedavajući: Ni mene vaše, gospodine Mirčiću, ali sam dužan da vas saslušam. Govorite o temi.) Vi ste po svim zakonima i propisima prošlost. Prema tome, bolje bi bilo da posvetite ovo vreme da naučite da baratate oko tehnike, da vas struja ... (Predsedavajući: Gospodine Mirčiću, samo jer sam ja u pitanju ne mogu da vam izreknem opomenu. Stvarno se ponašate nepristojno i molim vas da govorite o temi. Možete mene da vređate koliko god hoćete, neću vam izreći opomenu, jer je u pitanju lična antipatija, ali držite se teme i govorite o onom zbog čega ste izašli za govornicu.) Vi mene lično ne interesujete. Možda interesujete one iz Socijaldemokratske unije, a mene. Niti imam nešto lično protiv vas... (Predsedavajući: I da imate, ne zanima me, ali sam dužan da vas upozorim na temu.) Gospodine predsedavajući, nemojte da se raspravljate, da gubimo vreme. Ono što apelujem,a mislim da o tome razmišlja i većina - gospodo,nemojte koristiti ovu govornicu da promovišete svoje seksualne nastranosti. Ipak , morate da vodite računa da u Srbiji, ako ništa drugo, većina je normalnih ljudi. Nemojte da gubite to iz vida.
Da li se još neko od podnosilaca amandmana javlja za reč? (Da.) Ako se gospoda javljaju,onda ćemo odrediti pauzu do 15,30, a ako ne, možda bismo mogli da sprovedemo glasanje. Imaju prava da govore još i gospoda Janjić i Arsić. Određujem pauzu do 15,30 časova.
Nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu. Po zvaničnoj evidenciji za popodnevni deo sednice, prijavljeno je 130 poslanika. Molim vas da, radi nastavka rada, pristupimo utvrđivanja kvoruma. Konstatujem da imamo kvorum. Nastavljamo raspravu u pojedinostima. U prepodnevnom delu zaustavili smo se naamandmanu na član 4. Da li ima još podnosilaca amandmana koji žele reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Slobodan Janjić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, na član 4. podneo sam amandman. Član 4, za poslanike DOS-a, raspravljamo o Predlogu zakona o državnim praznicima. Pošto oni ne znaju ni o čemu se ovde radi, moram da ih podsetim, da bi znali kako posle da glasaju, a verovatno će biti pažljivi i dobro će me slušati. U stavu 2. koji glasi: "Katolici i pripadnici drugih hrišćanskih verskih zajednica - na prvi dan Božića i u dane uskršnjih praznika, počev od Velikog petka pa zaključno sa drugim danom Uskrsa, prema njihovom kalendaru", svojim amandmanom predlažem izmenu: "katolici i pripadnici drugih priznatih hrišćanskih verskih zajednica, na prvi dan Božića i prvi dan uskršnjih praznika prema njihovom kalendaru". Mišljenja sam da ne treba povećavati broj neradnih dana za praznovanje verskih praznika. Ionako od 5. oktobra sve živo počinje da ne radi, odnosno fabrike prestaju sa radom, a to je mnogo neradnih dana. To što pojedincima smetaju srpski pravoslavni praznici nije ništa novo, jer je u programima njihovih stranaka, Srbija nije njihova država. Međutim, svi oni treba da shvate da žive u državi Srbiji, a Srbija je srpska država, hteli vi to ili ne. To što oni u Srbiji ravnopravno žive i pripadnici drugih naroda i etničkih grupa, različitih veroispovesti, nama pravoslavnim Srbima nikada nije smetalo. Mi smo uvek bili ponosni na svoju versku toleranciju. Dok građani nisu znali šta se sve uguralo u DOS, vi ste pobedili na izborima, a sada kada vidimo šta jedni drugima gurate, na ponovljenim izborima dobijate po 4% glasova. Uostalom, za većinu vas iz DOS-a svet nije nastao od Adama i Eve, već od Adama i Steve. Od te vaše teorije korist imaju samo proizvođači vazelina. Stvarno ste najgori. Kod nas kvočke kada kvocaju bez jaja, kupamo ih u kofu za vodu.
Da li još neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Veroljub Arsić, kao podnosilac amandmana.
Dame i gospodo poslanici, pošto je amandman u istovetnom tekstu sa ostala tri poslanika, ne bih više da ga čitam. Ne bih ni o tome da diskutujem da li su to verski praznici koji bi trebalo da budu proglašeni za državne i koliko dana. Više ću da se osvrnem na praktičan deo ovog amandmana. Već u raspravi u načelu dotakao sam se baš pitanja ovih verskih praznika i broja dana koji se slave, pa je gospodin ministar u Vladi Republike Srbije Batić izašao za ovu govornicu i izjavio da su se prilikom izrade ovih zakona i predloga, rukovodili iskustvima zapadnoevropskih zemalja i kako to oni slave. Žao mi je što sada gospodin Batić nije tu, hteo bih da mu kažem da na Zapadu slave i dan krompira. Čudi me, gospodo iz DOS-a, što stalno sa Zapada preuzimate što je loše. Od onih dobrih stvari preuzimate samo automobile. Uglavnom preuzimate samo loše i to i prihvatate - ultimatume, korupciju, prostituciju, narkomaniju, homoseksualizam. Čak su pojedini članovi Vlade pokušavali da se za jedan od praznika ili barem kao manifestacija prihvati dan ponosa. Međutim, srpski narod je na taj dan ponosa rekao da se od sad zove dan po nosu homoseksualcima. Umesto što se okrećemo zapadnim iskustvima, koja imaju po 10 do 15, pa i 20 puta veći životni standard, bolje bi nam bilo da koristimo iskustva nekih drugih zemalja, kako su došle do onoga što sada poseduju. U pojedinim zemljama decu su još u školama vaspitavali da žive u siromašnim zemljama, sa malim prirodnim resursima i da moraju mnogo da rade da bi mogli pristojno da žive. Za proteklih 50 godina, uzeću Japan kao najekstremniji primer, sa takvom jednom doktrinom izrastao je u jednu najmoćniju ekonomsku silu na svetu. Što se tiče životnog standarda, on je izuzetno viši nego u zapadnoevropskim zemljama. Mi smo danas, mogu da kažem, Srbija u celini, bogata zemlja sa siromašnim narodom. Da bi bili bogata zemlja sa bogatim narodom, ne treba povećavati broj neradnih dana, već ga smanjivati, što se predviđa ovim amandmanom. Još samo nešto da kažem, ako se sve ovo reguliše na ovakav način, ako se povećava broj neradnih dana po republičkim zakonima, po saveznim zakonima, po verskim praznicima, ako od ukupnog broja radnih dana u toku godine oduzmete 10% do 15%, nije mi jasno kako ćete izvršiti privatizaciju. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Stavljam amandman na glasanje i molim narodne poslanike da se izjasne. Za 31, protiv 117, uzdržanih jedan, nije glasalo 17, od ukupno 166 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Pre prelaska na član 4. stav 1, a na osnovu člana 82. drugi stav Poslovnika Narodne skupštine, obavaštavam vas da je u prepodnevnom delu sednicu narodni poslanik Milorad Mirčić, ukazao predsedavajućem da njegov amandman na član 3. stav 4. Predloga zakona o državnim i drugim praznicima u Republici Srbiji, koji su u istovetnom tekstu pored njega podneli i narodni poslanici Srboljub Živanović, Božidar Vujić i Lazar Marjanski nije ušao u skupštinsku proceduru. Proverom u Službi Narodne skupštine utvrđeno je da je narodni poslanik Milorad Mirčić istovremeno podneo dva amandmana na član 3. i član 4. Predloga zakona, oba u po jednom primerku, pri čemu mu je originalni tekst amandmana na član 3. vraćen, kao kopija, na kojoj je izvršena potvrda prijema amandmana na član 4, zbog toga amandman na član 3. nije dat u skupštinsku proceduru. Izvinjenje se upućuje narodnom poslaniku Miloradu Mirčiću, zbog ove nenamerno učinjene greške. S tim što je Narodna skupština, izjašnjavanjem o istovetnom amandmanu narodnih poslanika Srboljuba Živanovića, Božidara Vujića i Lazara Marjanskog de facto se izjasnila o njegovom amandmanu. Ali isto tako de facto je bio uskraćen za pravo da obrazlaže amandman, bez obzira što je u istovetnom tekstu. Da ne ostane sumnjivo. Po istom članu 82. stav 2, obaveštavam Narodnu skupštinu, i dobili ste to svi, o ostavci Mirka Petrovića na funkciju narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Primili ste izveštaj Administrativnog odbora Narodne skupštine Republike Srbije povodom razmatranja ove ostavke, sa predlogom da Narodna skupština, na osnovu člana 88. stav 1. tačka 2. i stav 2. i 3. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje prestanak mandata narodnog poslanika Mirka Petrovića, danom podnošenja ostavke. Saglasno članu 88. stav 1. tačka 2. i stav 2. i 3. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština, na predlog Administrativnog odbora, konstatuje da je prestao mandat, pre isteka vremena na koje je izabran, narodnom poslaniku Mirku Petroviću, izabranom sa izborne liste DOS - Dr Vojislav Koštunica, danom podnošenja ostavke. SaglasnoZakonu o izboru narodnih poslanika izvršiće se popunjavanje upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Po članu 82, stav 2. obaveštavam vas o potvrđivanju mandata narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Pošto su se stekli uslovi, predlažem da konstatujemo potvrđivanje mandata narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije, za upražnjeno poslaničko mesto, kako bismo omogućili njegovo učešće u radu Narodne skupštine. Poslanicima je uručen izveštaj Republičke izborne komisije o izboru narodnog poslanika, radi popune upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Takođe, uručen vam je izveštaj Administrativnog odbora, koji je utvrdio da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnog poslanika, sa predlogom da Narodna skupština, shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Đuri Popoviću, izabranom sa izborne liste Stranke Srpskog jedinstva - Prof. Borislav Pelević. Na osnovu izveštaja Republičke izborne komisije i predloga Administrativnog odbora, a shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatujem potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Đuri Popoviću. Čestitam narodnom poslaniku na izboru. Prelazimo na član 4. stav 1. Na član 4. stav 1. amandman je podneo narodni poslanik Božidar Vučurović. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Želi.)
Dame i gospodo narodni poslanici, kako vidim ovo je krnji amandman, ali svejedno je. Tu je izostavljena reč "hrišćanski". Amandmanom sam pokušao da utičem na to da se samo tradicionalne, priznate hrišćanske verske zajednice tretiraju ovim zakonom, jer kvazihrišćanske, pseudohrišćanske zajednice, kako oni sebe nazivaju ili sekte, kako ih mi nazivamo, kao opasnost se uveliko nadvila nad našom zemljom i našom sredinom. Vlada nije prihvatila amandman. Kažu da predloženo rešenje suštinski nije različito od rešenja iz člana 4. tačka 2. Predloga zakona koje je dovoljno jasno. Suštinski se veoma razlikuje. U članu 4. tačka 2, kaže se da katolici i pripadnici drugih hrišćanskih, verskih zajednica, a kod mene se kaže "priznatih, tradicionalnih hrišćanskih verskih zajednica", i kod mene se kaže "na Božić i Uskrs", a ovde se kaže "na prvi dan Božića" (koji ne postoji). Božić je Božić i on je jedan. "I u dane uskršnjih praznika počev od Velikog petka, zaključno sa drugim danom Uskrsa". Znači da se suštinski razlikuje i da se isključuju sekte i znači, praznuje se jedan dan Božića kao Božić. Nema prvog, drugog i trećeg dana. Drugi dan je Sabor, treći dan je Sveti Stevan, itd. Ne Veliki petak kao dan žalosti i ne vaskrsni ponedeljak i utorak, nego samo Vaskrs. U tome je suštinska razlika između mog amandmana i zakonskog rešenja koje je predložila Vlada.
Da li još neko od učesnika u raspravi želi reč? (Ne.) Da li se još neko prijavljuje za reč po ovom amandmanu? (Ne.) Stavljam na glasanje ovaj amandman Za 41, protiv 122, uzdržanih dva, nije glasalo 9, od ukupno 174 narodna poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 4. stav 1. tačka 2.amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Nikolić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Želi.)
Amandmanom na član 4. tačka 2. pokušavamo mi poslanici SRS da učinimo ono što je izgleda, nemoguće u Narodnoj skupštini, da vas prizovemo makar, zdravom razumu ako ne može pameti i ako ne može... (negodovanje u sali) pa, trebalo bi da opomenete roditelje, to je genetska stvar. Stvar vaspitanja. Da li ste vi u stanju da se prizovete ili niste? A, meni, kad bi dali malo veću platu možda bih uspeo da učinim i ono što je nemoguće, da pojedince prizovem zdravom razumu. Još uvek nemamo zakon o verama, verskim zajednicama, kako će se zvati, a ovde je predlagač zakona koji se nije upuštao u tu materiju, hteo je da odredi kada neće da se radi. Predviđa da ne rade i pripadnici drugih, hrišćanskih verskih zajednica, pa kaže - "prvi dan Božića i u dane uskršnjih praznika", svako prema svom kalendaru. Predlagač je ovde bio dužan ili predstavnik predlagača ili barem, neko ko zastupa ovaj zakon pred Narodnom skupštinom, da nam kaže taksativno, zato što svi mi koji o tome ponešto znamo, znamo da to nije veliki spisak, da nam kaže na koje je to druge hrišćanske verske zajednice mislio. Zaista, ovaj zakon je pun nedoumica, pun je nerešenih tačaka, a Predlog zakona ima veoma malo tačaka. Interesuje me šta će biti kada se sa zahtevom da ne rade na neki svoj dan obrate pripadnici raznoraznih sekti. Poslodavac neće moći da kaže da im je to zabranjeno, zato što i oni svi za sebe tvrde da pripadaju hrišćanskoj verskoj zajednici, da pripadaju hrišćanstvu. Raznorazni levi i desni, svi smatraju da oni najbolje tumače i staro i novo pismo, i da najbolje poštuju Isusa Hrista, i svi smatraju da oni drugi nisu u pravu što ih isključuju i gde će nas to odvesti? Hoćemo li mi i sajentologe, i ove "gejove" da sve priznamo i svima da damo ravnopravan status sa onima koje priznaje ceo svet? Dakle, ako Vlada o tome ne želi da razmišlja, razmišljajte vi poslanici. Jedna stvar vam mora biti jasna, narod vas vezuje za ovu vladu. Kakve predloge zakona Vlada ovde dostavi i kakve ih vi usvojite, tako vas narod ceni. Nemojte da neko od vas kada odlučite da krenete u crkvu, da se odmah suoči sa pitanjima zašto ste u onom zakonu ono predvideli onako, a ovo ovako, kada to u stvari treba da bude drugačije. Valjda ćete jednom da pođete i u crkvu. Ostavite novine na miru, obucite se lepo, udesite, pa na službu, a tamo vas sačeka neko ko to poznaje, pa kaže - ali kako ste mogli da uradite to i to? Vi ćete onda reći- kriva je Vlada. Nije Vlada ništa kriva, Vlada radi onako kako jojdozvoli Narodna skupština Republike Srbije. Ovajvećinski saziv Narodne skupštine dozvoljava Vladi da radi šta hoće, čak i usvajanje jednog amandmana na ovajpredlog zakona je znak da Vlada radi šta hoće. A to što niste dovoljno dobro razmislili o amandmanima na ostale članove Predloga zakona je znak da ste još uvek spremni da dozvolite Vladi da radi šta hoće. A onda, kad se bude postavilo pitanje - ko je to sve dozvoljavao, onda ćete i vi morati da odgovarate za sve ono što ste učinili. Ponavljamsavet jednog iskusnog poslanika - nemojte mnogo da čitate novine, nemojte da farbate kosu, nego malo radite i na predlozima zakona, malo se udubiteu materiju koju vam dostavljaju ministri, videćete i sami,da ste kojim slučajem vi opozicija, i da ovakav predlog zakona dođe od neke vlade, ne bi mogla ova govornica da se odbrani od vaših prijava za diskusiju. Sve se to u vama promenilo , u stanju ste da aminujete sve što se radi, a država tone sve dublje, odnosi među građanima su sve lošiji, čak mislim, nepomirljivo lošiji odnosi među građanima. Hvala.
Da li još neko želi reč od ovlašćenih učesnika u raspravi? (Ne želi.) Ako ne, stavljamamandman na glasanje. Za 36, protiv 124, uzdržanih nije bilo, nije glasalo 19, od ukupno 179 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovajamandman. Na član 5. amandman je podnela narodni poslanik Nataša Jovanović. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovajamandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Nataša Jovanović.
Član 5. je trebalo da reguliše celokupnu formu zakona, koju DOS-ovska, DSS-ovska većina, po konceptu i po predlozima kroz amandmane i kroz generalnu debatu SRS nije htela da prihvati. Ovo je ujedno i približavanje kraju rasprave o zakonu u pojedinostima, i šta reći posle svega - dva dana smo govorili o onome šta je tako zbrkano, sastavljeno zbrda- zdola, kroz rad nekakvih eksperata, nekakve komisije koju je angažovala Vlada, a kakva Vlada, takav i Predlog zakona. Doduše, čulo se i iz DOS-ovskih redova, od pojedinih iskrenih poslanika, koji su se malo dublje upustili u analizu ovog zakonskog projekta, da zakon nije dobar, i oni su na neki svojnačin, sa kojim se mi, naravno, nismo složili, hteli da ga poprave. Ono jedino što je bilo ispravno je to što je predlagala SRS. Član 5. je trebalo da se briše, da je DOS-ovska, DSS-ovska većina u Narodnojskupštini Republike Srbije, prihvatila jedino što je ispravno, a to je da dva najveća srpska praznika, Vidovdan i Savindan, budu neradni dani, i nijednom se nije oglasio šef okrnjene poslaničke grupe DOS-a, gospodin Čedomir Jovanović, na uporno insistiranje predstavnika SRS, da nam kaže šta je to što njima smeta i šta je to što zameraju takvim amandmanima, ako se ima u vidu da su to najveći srpski praznici,pre svega Vidovdan,koji se vezujeza staru srpsku veru i praznik koji nama mnogo znači, i pre svega, Sveti Sava, koji je trebalo da bude neradni dan i obeležen kao dan srpske duhovnosti. Na sve to nije bilo nikakve argumentacije. Bilo je samo nekakvih šupljih i praznih priča, pokušaja da nam se drže moralne pridike, pridike o lepom ponašanju, kao da smo mi sa skupštinske govornice govorili nešto drugo, što nije u duhu naše tradicije, u duhu naše istorije, a zapravo, želeli smo da kroz takav zakonski predlog, zakon koji će da važi u Republici Srbiji, izrazimo maksimalnu versku tolerantnost, a da na drugi način suzbijemo mogućnost da se on široko tumači, da se zloupotrebljava od onih koji su pre svega organizovani u sekte. Mislim da je skupštinska većina trebalo mnogo bolje da razmišlja, da najzad stavi prst na čelo, posle kritika povodom svih pogubnih zakonskih projekata, koje ste čuli ovde. Prema tome, obziromda nisu na član 2. usvojeni amandmani koje sam ja dala, i poslanici SRS, bespredmetno je da govorimo o amandmanu na član 5, i zbog toga ga povlačim.
S obzirom da je podnosilac amandmana povukla amandman, on ovim prestaje da bude predmet rasprave. Amandman na član 5. podneo je narodni poslanik Borislav Pelević. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovajamandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? Ima reč narodni poslanik Borislav Pelević.
Poštovana gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, predložio sam izmenu člana 5. i predlažem da on glasi: "U Republici Srbiji praznuje se neradno Sveti Sava, 27. januara, kao Dan duhovnosti i prosvete i Vidovdan - radno, 28. juna, kao spomen na Kosovsku bitku i očuvanje Kosova i Metohije u sastavu Srbije". Dozvolite mi samo dapojasnim amandman. Opšte je poznato da naša deca u osnovnim i srednjim školama već duži niz godinaproslavljaju Svetog Savu kao dan školstva, kao dan škole, i zato smatram da definiciju koju je predložio predlagač, da to bude samo dan duhovnosti, treba dopuniti, da to bude dan duhovnosti i prosvete, odnosno dan duhovnosti i školstva. Takođe, predlažem da Vidovdan bude ne samo spomen na Kosovsku bitku,nego simbol očuvanja Kosova i Metohije u sastavu Srbije.Vidovdan treba da bude i naša stalna opomena da nikada ne smemo zaboraviti da je Kosovo i Metohija sastavni deo Srbije i Jugoslavije. Zahvaljujem se na pažnji.
Da li još neko želi reč od ovlašćenih? Ima reč narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Pošto se DOS-ovska većina oglušila na sve dosadašnje amandmane, koji se tiču praznovanja Svetog Save i Vidovdana, kao praznika u pravom smislu reči, mislim da je ovo sada poslednja šansa, iako bih imao primedbi na samu formulaciju, ali je ovo poslednja šansa da ipak prihvatite da Vidovdan i Sveti Sava budu praznici u pravom smislu reči, da se praznuju na taj način što se tog dana neće raditi u državnim ustanovama, pravnim licima, po preduzećima svih vrsta. Kao dodatni argument, mislim da bi trebalo da se usvoji taj amandman, upravo zbog ove velike sramote koja nam je naneta na Vidovdan 2001. godine, rušenjem pravnog poretka i isporučivanjem Slobodana Miloševića zločinačkom Haškom tribunalu. Ja ću vam pročitati, bio je jedan častan čovek u DOS-u ovde, zvao se Mirko Petrović, i on je podneo ostavku. Ako ima još časnih, ne sumnjam, ali trebalo bi i oni da podnesu ostavku, kao Mirko Petrović, jer svi vi poslanici DOS-a snosite odgovornost za postupak DOS-ovske vlade, vodite o tome računa. Ne može niko od vas da se opere od odgovornosti za ono što je DOS-ovska vlada učinila.
Molim narodnog poslanika da se vrati temi, odnosno sadržaju amandmana i da se sa poštovanjem odnosi prema narodnim poslanicima.
Ovo je obrazloženje moje podrške amandmanu. Čekajte, valjda nećete vi u moje ime da podržavate amandman? Ja podržavam amandman gospodina Pelevića i ovo je obrazloženje moje podrške, a sada bi vi hteli to isto da radite umesto mene. Nemojte. Čak i kad biste mi obećali da ćete glasati za amandman, ne bih vam to dozvolio. Mirko Petrović kaže, obrazlažući ostavku - "Na ovajkorak odlučio sam se posle izručenja bivšegpredsednika SRJ, Slobodana Miloševića, Haškom tribunalu."
Molim narodnog poslanika da objasni vezu između amandmana i ostavke narodnog poslanika Mirka Petrovića.
"Ovaj postupak Vlade Republike Srbije je po mom mišljenju suprotan Ustavu Republike Srbije i Ustavu Savezne Republike Jugoslavije, koji ne predviđaju nikakvu mogućnost izručenja naših državljana. Njime su istovremeno prekršena i osnovna Ustavom zajemčena prava pojedinca, jer se u trenutku izručenja Slobodan Milošević nalazio pod isključivom jurisdikcijom suda, bez čije odluke u ovakvom slučaju izvršna vlast nije smela da deluje. Od prvog izbora za narodnog poslanika ove skupštine 1990. godine dosledno sam se zalagao za načelo vladavine prava, jer je poštovanje tog načela jemstvo političke demokratije i temelj svakog demokratskog društva. Politika Vlade Republike Srbije koju podržava poslanička grupa DOS-a odstupila je od ovog načela i zato sam primoran da podnesem ostavku". Jeste zadovoljni?
Razumela sam da ste sada podneli ostavku na mandat.
Kao i obično uvek loše razumete. Problem je dakle u vašoj sposobnosti razumevanja, jer da ste vi malo razumniji nego što ste inače, vi biste postupili isto kao Mirko Petrović i podneli ostavku.
Da li se još neko javlja za reč? Reč ima Branislav Ivković, pa zatim Čedomir Jovanović.
Poštovana gospođo predsedavajuća, poštovane dame i gospodo poslanici, jasno je kako vreme odmiče oko ovog zakona da smo mi u suštini ukinuli dosadašnje praznike 28. mart, odnosno vi DOS-ovska većina, i 7. juli. U jučerašnjoj diskusiji sam istakao da smo ukidanjem 7. jula faktički simbolično rekli da pravo na samoodbranu i nema neku vrednost na ovim prostorima, jer jednostavno pravo na samoodbranu koje je iskazano u borbi protiv fašizma, očigledno, nema vrednosti poštovanja, kao ni pravo na samoodbranu u borbi protiv NATO agresora, jer je čovek koji je vodio tu samoodbranu ovog naroda i ove zemlje sada u Hagu. Upravo zbog toga poslanička grupa Socijalističke partije Srbije podržava predlog gospodina Pelevića da Vidovdan zaista bude praznik, jer ako smo ukinuli pravo na samoodbranu ukidajući 7. jul i borbu protiv fašizma, neka bar simbolično ona prava Kosovska bitka, koja pokazuje snagu srpskog naroda i želju za svojim integritetom, svojom državnošću, očuvanjem nacionalnog bića, neka na taj način Vidovdan zameni onu simboliku prava ovog naroda i građana Srbije da se bore za samoodbranu, protiv bilo koga ko želi ovim prostorima da upravlja. Sa druge strane, 28. mart, ponavljam, u suštini, velika je greška što je taj praznik ukinut, jer ako je 15. februar, Sretenje, kada je Karađorđe podigao 1804. godine ustanak, dan kada je 30 godina kasnije usvojen prvi Ustav Beogradskog pašaluka, tadašnje Srbije, donet kao zakon, možemo i imamo pravo da razmišljamo danas kao građani Srbije, da je sigurno ideja vodilja i tog Karađorđa i onih koji su donosili Sretenjski ustav za Beogradski pašaluk i bila upravo ta da se dočeka 28. mart 1989. godine i da Srbija bude celovita na svoj svojoj teritoriji i da građani Srbije imaju u okviru svoje države pravo da upravljaju. Zato jeste 28. mart i bio praznik. Vi ste ga ukinuli i upravo zbog toga sveti Sava, kao srpski prosvetitelj, kao simbol očuvanja identiteta srpskog naroda, nacionalnog ponosa i nacionalnog dostojanstva, koji je zgažen ovih dana, i treba da bude pravi praznik i jeste bio do sada. Da se zna da mi živimo u državi koja u prvoj svojoj rečenici definiše sebe kao državu građana. Upravo su socijalisti bili ti koji su se izborili da takav ustav bude i multinacionalna, multikonfesionalna zajednica, jeste, ali Srbija jeste i država srpskog naroda. Sveti Sava može biti samo pozitivan primer za sve one zajednice koje žive sa srpskim narodom, jer je Sveti Sava prosvetitelj, mirotvorac, čovek dobronameran prema svima. Da bi se očuvala ta nit koja je prekinuta ukidanjem 28. marta, mi se zalažemo da Sveti Sava, kao dan proslave duhovnosti, školstva, onih najsvetlijih trenutaka srpskog naroda, bude praznik, pravi praznik kao i Vidovdan i zato podržavamo predlog gospodina Pelevića.
Narodni poslanik Čedomir Jovanović.
Gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, u politici je sve moguće, pa je tako moguće da se Vladi i poslaničkoj većini u ovom parlamentu spočitava nepoštovanje tradicije. Moguće je da oni koji su na mesto svetog Save stavili Edvarda Kardelja, a 7. jul slavili umesto Vidovdana, danas nas optužuju za nedoslednost, nekorektnost, neukost i patriotsku nesposobnost. Dosta puta smo do sada, u prethodnih pet meseci, rekli da vi niste ti koji nas mogu učiti patriotizmu i da vaši postupci nisu mera našeg patriotizma. Za nas su vaši predlozi neprihvatljivi zbog toga što su duboko suprotni duhu našeg društva, suprotni karakteru naše države. Mi veoma jasno iskazujemo nameru i poštujemo svoju tradiciju, ali istovremeno želimo ovom društvu da ponudimo nešto više od nje. Želimo da razmišljamo o vremenu koje je pred nama. Ako su do 1941. godine, a Srbija je postojala i pre 1941. godine i Žikice Jovanovića-Španca, građani ovog društva znali na pravi način da poštuju svoju tradiciju i na pravi način da razmišljaju o budućnosti, mi smo dužni da nastavimo takvim putem. Stoga su ovi zahtevi za nas neprihvatljivi, što se nikako ne može protumačiti našim nekorektnim odnosom prema sopstvenom nasleđu. Što se tiče ostavke gospodina Petrovića, to je jedan hrabar, lični gest koji zaslužuje poštovanje. To je stav čoveka koji brani svoje političko stanovište na kojem je bio prethodnih 10 godina, kako sam kaže. Mi se sa njime u tome možemo složiti, možemo se sporiti, ali sasvim sigurno za mene, kao čoveka koji predstavlja političku grupu, u kojoj je u prethodnih pet meseci radio i gospodin Petrović, neprihvatljivo je da njegova prava zastupa gospodin Vojislav Šešelj. To je osoba kojoj bi najradije gospodin Petrović sam odgovorio i mislim da će to učiniti prvom prilikom, ali je to osoba od koje gospodin Šešelj može mnogo da nauči. Može da nauči, između ostalog, i kako se podnosi ostavka, da je to moralni čin koji ne zavisi ni od koga osim od onoga koji se na njega odluči, a pogotovo ne zavisi od Milana Milutinovića.
Narodni poslanik Vojislav Šešelj, replika.
Narodni poslanik Mirko Petrović je podneo ostavku, a vi ste izbegli da pročitate sa ove govornice njegovu ostavku, pa sam ja to učinio poštujući Mirka Petrovića i ono što je on, kao svoj potez, povukao posle gnusnog čina isporuke Slobodana Miloševića Haškom tribunalu. Naravno da je podnošenje ostavke moralno pravo svakog čoveka, ali obično to pravo koriste samo oni koji imaju moral. Mirko Petrović ovde kaže - zbog kršenja principa vladavine prava da je podneo ostavku. Vi ostali i ne znate šta je to vladavina prava, jer da znate ne biste taj čin objašnjavali principom korisnosti. Za vas bi Ustav bio svetinja i ne bi ministar pravde izjavio da Ustav nije Sveto pismo. Ustav je najsvetije pismo i nema ništa svetije od Ustava za bilo koji državni organ. To je iznad Biblije, iznad svega, za svaku državnu instituciju. To ste morali da poštujete i morali ste prema tome na taj način da se odnosite. To što vama vladavina prava ništa ne znači, što vi odluku Ustavnog suda osporavate na osnovu toga što su konkretne sudije loši ljudi, govori o prirodi vaše vlasti, jer vi na osnovu ličnih procena kakvi su ljudi pojedinci donosite sud o državnim institucijama, nipodaštavate državne institucije, ali ova izdaja koju ste počinili na Vidovdan 2001. godine ostaće najsramnijim slovima upisana u srpskoj istoriji i vi od toga ne možete pobeći. Ne samo vi, vaši potomci će zbog toga ispaštati i u to sam ubeđen. Setite se Obrenovića.
Molim narodnog poslanika da ne preti privatnom životu drugih narodnih poslanika, pogotovu da ne spominje decu i potomke. Po Poslovniku, narodni poslanik Rajko Baralić.
Poštovana gospođo Čomić, dame i gospodo narodni poslanici, u skladu sa članom 95. mislim da je došlo do povrede odredbe Poslovnika Narodne skupštine u članu 88. stav 5. Šef poslaničke grupe ima pravo da više nego drugi učestvuje, i to u radu Narodne skupštine i u načelu, i u pojedinostima. Mi, u ovom trenutku, nismo dobili potrebna dokumenta na osnovu kojih možemo znati da je gospodin Čedomir Jovanović šef poslaničkog kluba. Gospodin Čedomir Jovanović je šef poslaničkog kluba koji više ne postoji. Mi nemamo dokaze da je formiran novi poslanički klub u skladu sa Poslovnikom ove Narodne skupštine i u skladu sa praksom koja ovde postoji. Dakle, sve dok predsednik Narodne skupštine, ili onaj koga on po ovlašćenju zastupa, narodne poslanike ne obavesti o tome ko je šef poslaničkog kluba i ko čini poslanički klub DOS-a ili ostatka DOS-a i koje je njegovo pravo ime, mi ne možemo tolerisati da gospodin Čedomir Jovanović dobija reč preko reda. Molimo da se Narodna skupština izjasni o povredi Poslovnika.
Juče je Narodna skupština obaveštena da su se iz poslaničkog kluba DOS-a, obaveštenjem i potpisima po Poslovniku predsedavajućem Narodne skupštine, izdvojili poslanici DSS-a. Time oni više nisu članovi poslaničkog kluba DOS-a, gde je predsednik narodni poslanik Čedomir Jovanović. Pošto je narodni poslanik tražio glasanje, molim da se Narodna skupština izjasni da li je davanje reči narodnom poslaniku i predsedniku poslaničkog kluba DOS-a povređen Poslovnik. Za 55, protiv 107, uzdržan jedan, nije glasalo 17, od ukupno 180 narodnih poslanika, čime je Narodna skupština potvrdila da nije prekršen Poslovnik. Da li se još neko od učesnika u raspravi javlja za reč? Ne. Stavljam amandman na glasanje. Za 50, protiv 108, uzdržan jedan, nije glasalo 21, od ukupno 180 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandman je podneo narodni poslanik Tomislav Nikolić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosilac amandmana želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, članom 5. predlagač zakona je predvideo da se u Republici Srbiji radno praznuju Sveti Sava, 27. januara, kao dan duhovnosti i Vidovdan kao spomen na Kosovsku bitku, 28. juna. Ovako ciničnim i ironičnim predlogom jednog člana zakona srozana su dva velika srpska datuma. Dovedena su u ravan sa 4. julom, 7. julom, 29. novembrom, jer kakva je razlika kod građana između 27. januara i 4. jula? Po čemu će se to znati da 27. januara radno Republika Srbija proslavlja Svetog Savu. Isto tako će radno proslaviti i 29. novembar. Neshvatljivo mi je da ste Veliki petak, da ste drugi dan Vaskrsa proglasili za praznike koji su neradni dani, a da ste dva velika dana srpske istorije, Svetog Savu i Vidovdan proglasili za dane koje samo ovde pominjete u zakonu i to je bila jedina svrha člana 5. Predloga zakona. Da vam neko ne kaže da niste ni pomenuli te dane. Evo, pomenuti su, proslavićemo ih radno. Šta to znači? Trebalo bi da shvatite da za taj Vidovdan, 28. juni, ovo nije dovoljno kao pokajanje. To što ste pomenuli, ona žrtva, mada bi pod žrtvom moglo da se podvede nešto što ima sveti cilj, ali ono što ste vi učinili na Vidovdan sa mnogo težim posledicama po sebe lično, u svetskoj istoriji učinili suneki ljudi. Učinio je to Agamemnon, učinio je to Jeftaj, bile su ćerke u pitanju, učinio je i Miloš Obrenović, on je glavu Karađorđevu odneo u Carigrad. A Koštunica, Đinđić, Batić, Dušan Mihajlović, Čedomir Jovanović i svi vi ostali, za Vidovdan ste izručili Slobodana Miloševića. Sada vi meni možete slobodno da kažete da kada vam kažu, pozivajući se na Boga i na sve i na verovanja u Boga, da greh neće ostati nekažnjen, možete slobodno da mi kažete da pretim. Ja vam ne pretim. Pročitao sam nekoliko knjiga i u tih nekoliko knjiga nađoh, baš u tih nekoliko knjiga, dokaze za ovu svoju tvrdnju. Šta bi bilo da sam kao vi pročitao mnogo knjiga? Kako to pronađoh u samo nekoliko knjiga istorije: i Obrenovića, i mnogih drugih izdajnika su se zatrla potomstva. Uopšte ne razmišljate o delima koja činite. Ne konsultujete ni roditelje, ne konsultujete ni decu, ne konsultujete ni crkvu. Nije dovoljno, draga moja gospodo, što ste se nakrali para, pa sada hoćete da pomognete izgradnju hramova. Nije dovoljno.
Molim narodnog poslanika da ne iznosi tvrdnje koje se odnose....
Bilo bi me sramota samo da sam uradio malu nuždu na javnom mestu. Dalje, nije vam dovoljno to, draga gospodo, što "Mercedes", "Audi" i "Krajsler" ne stižu da naprave blindirane automobile, onoliko koliko treba Saveznoj vladi i Vladi Srbije, i pojedinim poslanicima, što za vas, što za našu platu... Juče sam u džipu Čedomira Jovanovića video kalašnjikov.
Molim narodnog poslanika da se vrati na temu ili da dokaže vezu između "Krajslera" i državnih praznika Republike Srbije.
To je komunizam, narodu jednu priču, a sebi drugu. Narodu, priču o ravnopravnosti, o slobodama, priču o Evropi, o boljem životu.
Molim narodnog poslanika da se vrati na temu i molim druge narodne poslanike da ne dobacuju.
Za to vreme što pre uskočite u ono što se naziva privilegijama, jer te privilegije neće jako dugo trajati. Da sam ja bio pastir poslaničke grupe DOS i da sam za šest meseci izgubio 60 poslanika, podneo bih odavno ostavku. To ne bih mogao da podnesem.
Hvala i vama ako se to tako može kazati. Da li još neko želi reč? Po Poslovniku, narodni poslanik Stanko Kovačević. Molim narodne poslanike za strpljenje i da se saslušamo.
Gospođo predsedavajuća, od člana 98. do člana 101. i juče i danas mnogi govornici, a i vi lično, neprestano ga povređujete. Jednostavno, vi meni uopšte niste jasni, odakle vama toliki stepen tolerancije za mnoge uvrede, za mnoga odstupanja od dnevnog reda, koja poslanici za ovom govornicom koriste. Vi uporno ne primenjujete odredbe Poslovnika. Malopre govornik vređa, a vi ga molite da on to više ne čini, a obavezni ste primeniti Poslovnik i automatski izreći opomenu poslaniku za uvrede. Ako Boga znate, predsedavajuća, malo više koristite vaša prava iz Poslovnika da bi ste zaveli red u Skupštini.
Što se tiče kršenja Poslovnika, narodni poslanik Stanko Kovačević je potpuno u pravu kada se govori o automatskoj primeni Poslovnika. Za to je neophodno objašnjenje. Rekla sam narodnom poslaniku Tomislavu Nikoliću da ne može da iznosi tvrdnje koje se odnose na privatni život drugih lica. Na predsedavajućem je da proceni da li narodni poslanik ima nameru da te tvrdnje iznese, da bi došlo do automatske primene Poslovnika, odnosno postoji li namera ometanja ukupnog rada sednice Narodne skupštine ili je to njegov trenutni emocionalni izraz, zbog svojih razloga i zbog sopstvenih retoričkih sposobnosti. Krajnji cilj je da se sednice Narodne skupštine održavaju u redu, miru, međusobnom slušanju, u atmosferi tolerancije i bez nepotrebnih ekcesa, ako ih je moguće izbeći. Da li želite da stavim na glasanje kršenje Poslovnika? (Da.) Molim narodne poslanike da se izjasne o kršenju člana 98. koji govori o izricanju opomene narodnim poslanicima koji krše odredbe Poslovnika, naravno, sa moje strane. Za 86, protiv 33, uzdržanih 26, nije glasalo 35, od ukupno 180 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština donela odluku da nije prekršen Poslovnik Narodne skupštine. Da li još neko želi reč? Narodni poslanik Vojislav Šešelj.
Amandman narodnog poslanika Tomislava Nikolića prilika mi je da napravim jednu kratku rekapitulaciju - šta je dobro, a šta je loše u ovom zakonu, pošto je očigledno da ćete vi izglasati zakonski projekat upravo onako kako je podnesen, uz malu izmenu prvog člana. Dobro je što je ukinut 7.juli kao praznik. To je bila velika sramota za srpski narod, strašna sramota, ogromna sramota. Dobro je da se ta sramota ukine, jer tada nije afirmisano nikakvo pravo na samoodbranu, nego je s leđa ubijen srpski žandar, a ubio ga je komunista Žikica Jovanović - Španac. Čak kažu da nije bio srpske nacionalnosti, nije uopšte bitno koje je bio. Ali, sam datum je veoma sramotan za celokupan srpski narod. Dobro je što je kao praznik ukinut 28. mart, iako je taj 28.mart značajan datum u srpskoj istoriji, jer su Tito i njegovi komunisti, najviše krivicom srpskih komunista, Ustavom iz 1974. definitivno ojadili srpski narod, a srpski komunisti su smogli malo snage 1988. i 1989.godine da bar delimično to isprave, pa vrate Vojvodinu i Kosovo i Metohiju pod suverenitet ove sužene Srbije. Srbija je sužena sve dok se ne prostire do Karlobaga. Međutim, taj datum, iako će ga istorija zapamtiti, nije dovoljno veliki da bi se praznovao. Zbog toga je dobro što je ukinut. Dobro što je kao praznik uveden 15.februar - Sretenje Gospodnje. Šteta što nije kao dan ustavnosti, ali dobro je kao praznik, pa dok se ne promeni ovaj zakon.Desiće se to vrlo brzo, možda i za pola godine, u vrh glave godinu dana, pa će se onda ispraviti sve ovo što u ovom sadašnjem tekstu ne valja. Otprilike,već vidim šta će da ostane: praznik Sretenje Gospodnje će ostati,ali uz preformulisanje da je reč o danu ustavnosti. Ostaće iBožić i Vaskrs, naravno, uz neke logičke i umne izmene,kao i verski praznici drugih konfesija. Ono što je najveći nedostatak ovog zakona je što Sveti Sava i Vidovdan nisu praznici u pravom smislu reči. Uveren sam da će nova vlast Srbije, čim bude konstituisana, ovaj ključni nedostatak sadašnjeg zakona da ispravi.
Da li još neko od učesnika želi reč? (Ne). Stavljam amandman na glasanje. Za 53, protiv 110, uzdržanih nije bilo,nije glasalo 17, od ukupno 180 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije prihvatila ovaj amandman. Na član 5. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici Velimir Simonović i Zeldžo Hurić. Vlada, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja i Zakonodavni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Da li podnosioci amandmana žele reč? Narodni poslanik Velimir Simonović odustaje od amandmana. Ima reč narodni poslanik Zeldžo Hurić, kao podnosilac amandmana.
Uvažene kolege narodni poslanici, samo da kažem dve - tri reči, nevezano za amandman. Naime, već je evidentno da ćemo mi ovaj zakon prihvatiti sa onom jednom izmenom na prvi član. Normalno je što ja držim do toga da je onaj model koji sam ja predložio najbolji model zakona. Čini mi se, više sam nego siguran, da će se to kad - tad usvojiti. Naravno, što bude pre, više ću biti srećan. Ovo što sada neće biti usvojeno hoću da pripišem više sopstvenim nedostacima, nego možda slabostima DOS-a,jednostavno zbog moje emotivne veze prema DOS-u, a i zbog imidža koji ta politička organizacija uživa na ovim prostorima. Zaista mi je žao što moj zakon nije prošao, ali neka bude to moja greška. Neka to bude odraz mog političkog profila, profila koji nije mogao da kaže dovoljno jake reči koje bi vas ubedile u ispravnost mog stava, ali, ostaje mi da se popravim, da budem bolji i da vas ubedim sledeći put.
Da li je narodni poslanik Zeldžo Hurić povukao amandman? (Da.) Konstatujem da je amandman povučen i time prestaje da bude u proceduri. Ovim smo završili i pretres u pojedinostima i odlučivanje o amandmanima. Da li predstavnik predlagača želi reč? Reč ima narodni poslanik Dragoljub Stamenković, po Poslovniku.
Pošto uskoro predstoji glasanje o kompletnom zakonu, bilo bi zaista šteta da predstavnici opozicije sami usvoje ovaj zakon, pa vas molim da utvrdimo kvorum kako bi se u međuvremenu i poslanici vladajuće većine prikupili, jer kad god zatražimo kvorum, baš tada oni dođu iz hodnika, restorana ili iz grada. Molim vas da utvrdimo kvorum.
Molim narodne poslanike da utvrdimo kvorum, na predlog narodnog poslanika Dragoljuba Stamenkovića. Konstatujem da imamo kvorum za nastavak rada sednice. Da li predstavnik predlagača želi da da završnu reč? (Ne.) U tom slučaju, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Stavljam na glasanje Predlog zakona o državnim i drugim praznicima u Republici Srbiji, u celini. Molim narodne poslanike da se izjasne. Za 111, protiv 57, uzdržan jedan, nije glasalo tri, od ukupno 172 narodna poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Predlog zakona o državnim i drugim praznicima u Republici Srbiji. [[Aplauz.]] Time smo završili rad po 7. tački dnevnog reda. Prelazimo na 8. tačku dnevnog reda: - PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O IZGRADNjI OBJEKATA Po Poslovniku, narodni poslanik Aleksandar Radosavljević.
Dame i gospodo narodni poslanici, u skladu sa članom 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije predlažem da vreme trajanja diskusije bude pet minuta. Time ne umanjujem značaj, ali smatram da je pet minuta sasvim dovoljno da o problematici kojom se ovaj zakon bavi može da se iznese sve što se naumi. Znači, pet minuta je moj predlog da traje vreme rasprave. Hvala.
Po Poslovniku? Narodni poslanik Vojislav Šešelj, po Poslovniku.
Predlažem da učešće svakog narodnog poslanika u raspravi bude 30 sekundi. To je optimalno vreme i molim vas da izglasate 30 sekundi, jer vama, DOS-ovcima, svakako nije do rasprave. Vas rasprava ne interesuje, mrzi vas da slušate opoziciju, jer vam opozicija budi nečistu sasvest. Tako da mi to maksimalno skratimo na 30 sekundi po poslaniku, da budete i vi zadovoljni, a da vas srpski radikali ne muče previše, jer vam zaista postaju nepodnošljivi.
Narodni poslanik Čedomir Jovanović, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne radi se ovde o sposobnostima DOS-a, već o racionalnom odnosu prema poslu koji radimo. Ove sednice koštaju, pet minuta je sasvim dovoljno [[žagor u sali]] da mi razgovaramo o bespravnoj gradnji ili na zakonom propisan način sankcionišemo sve one koji su u vreme dok se Srbija rušila, bespravno zidali. Za 30 sekundi ne bismo mogli ni da nabrojimo sobe gospodina Šešelja, a kamoli da pomenemo sve ono što su oni za sobom ostavili. [[Aplauz.]] Zato, pet minuta je dovoljno vremena za argumentovanu i odgovornu raspravu.
Podsećam narodnog poslanika da je taj predlog već podnet. Narodni poslanik Vojislav Šešelj, osnov za repliku, pomenut je u izlaganju po Poslovniku Čedomira Jovanovića. Izvolite.
Čekaj Čedo, čekaj, čekaj, ode Čeda, zaustavite Čedu, čekaj Čedo...
Molim narodnog poslanika i narodne poslanike, da se podsete, da je kretanje narodnih poslanika po Skupštini slobodno.
Jeste, ali je Čeda malopre zaboravio da se našmrče, pa dođe ovde da broji moje sobe.
Molim narodnog poslanika da ne izriče stavove o osobinama iz privatnog života drugih lica.
Nije to stav. Nemam nikakav stav prema Čedi Jovanoviću, imam samo konstataciju, koja je opšte poznata. Notorne činjenice se ne dokazuju, da li je tako? Drugo, ovog puta je bio brz i efikasan, to je dobro. Sada će verovatno i smislenije nešto da kaže, kada počne da deluje, da li je to tako, Čedo?
Molim narodnog poslanika da ili pređe na repliku ili...
Čekajte malo, reč je o mojih devet soba. Što se tiče mojih soba, Čedomir Jovanović ima osnovni problem što nijedna nije bespravna. Sve su pravno, po građevinskoj dozvoli, po urbanističkoj dozvoli i čak je tehnički prijem obavljen. Za razliku od Čedomira Jovanovića, nijedna moja soba nije neuseljena. A ako mi bude trebalo, možda ću još neku sobu da dozidam, pošto se osećam u punoj snazi, ne pušim, ne pijem alkohol i ne ušmrkavam, kako se ono zove, ne mogu da se setim. Pošto me ubedio Čedomir Jovanović da zaista demokratija i parlamentarizam mnogo koštaju (kralju Aleksandru kada je ukidao Narodnu skupštinu, parlament je mnogo koštao, kao i svim drugim diktatorima), ja ću da redigujem svoj malopređašnji predlog. Umesto 30 sekundi, tražim da učešće u raspravi narodnih poslanika bude po 20 sekundi.
Ne možete da redigujete predloge, možete samo da iznesete dva predloga i to ste i uradili po istom članu. Ako je namera narodnih poslanika da se po svaku cenu unese nered u sednice Narodne skupštine i da se primenjuju rigorozne mere da bi se pokazalo da smo, kao sastav Narodne skupštine, nesposobni za toleranciju, moram da vas obavestim da u toj nameri, ko god da je ima, imate u meni oštrog protivnika. U ovoj skupštini će biti tolerancije i neće biti incidenata i neće biti vređanja poslanika ni po kom osnovu. Po Poslovniku, narodni poslanik Milka Marinković, pa narodni poslanik Tomić, pa narodni poslanik Stanko Kovačević.
Molim vas, tišina, hoću da pričam. Prethodni govornik, gospodin Šešelj, a on je jedan od 23 po redu koji je prekršio član 101. tačka 6. Poslovnika Narodne skupštine, sa ciljem da od ove skupštine napravi cirkus i da narodu pokaže kako DOS ne može da vlada, ne ume da vlada poslanicima, ne ume državom, što naravno nije tačno, jer narodu je sve dobro poznato. Onaj ko nije umeo da vlada ovom zemljom jeste SRS i SPS. Ali, pošto mi ne želimo da nas uvuku u taj cirkus, jer mi nismo cirkusanti nego smo odgovorni ljudi koji su dobili poverenje 70% građana ove zemlje ja tražim da se u Skupštini pod hitno zavede red, da se neidentifikovani objekti identifikuju kada uđu u salu ili da im se izrekne opomena, svakom ponaosob. A, da se sada Narodna skupština izjasni i gospodinu Šešelju izrekne opomenu, jer je predsednika poslaničke grupe nazvao narkomanom. Da ne govorim o glupostima kao što su: "mala nužda", "velika nužda", "ludaci", "vanzemaljci", "marsovci", to je valjda, terminologija u kojoj se jedino radikali snalaze, ali ovde to pod hitno mora biti sprečeno. [[Aplauz poslanika DOS-a.]] [[Šešelj sa mesta traži repliku.]]
Videla sam vas, ali po Poslovniku se javilo još troje narodnih poslanika, pre nego što ste vi zatražili repliku. Trenutno je 17,01, završili smo tačku dnevnog reda broj 7, imamo da radimo još dva i po sata. Prema tome, imamo vremena za sve replike, za sve upotrebe Poslovnika, za sve ono što smo želeli da kažemo, a nismo imali kad. Molim narodnog poslanika (mislim na Šešelja) da bude strpljiv i da sedne na poslaničko mesto. Imaćete pravo na repliku onda kada dođete na red. Po Poslovniku su se javili narodni poslanik Stanko Kovačević i narodni poslanik Slobodan Pavlović.
Gospođo predsedavajuća, vi ste, kada ste videli da u ruci držim Poslovnik i da želim da se prijavim po Poslovniku, izrekli pretnju i rekli da će oni koji žele po Poslovniku da traže da se ovde napravi nered u skupštini, u vama imati protivnika. To ste rekli. A, ja vam kažem, draga Čomićka, kada smo zajedno bili članovi Demokratske stranke, nisam se plašio takvih pretnji, niti se danas plašim pretnji u vašoj funkciji predsedavajućeg ove skupštine. Predlažem Skupštini, zbog toga što predsedavajuća uporno ne primenjuje članove Poslovnika radi zavođenja reda, da joj se izrekne opomena zbog toga, a da se istovremeno gospodinu Šešelju izrekne opomena od strane Skupštine, jer je to predsedavajuća propustila, zbog vređanja poslaničke grupe i šefa poslaničke grupe DOS-a. Hvala.
O izricanju opomene i o redu na sednici Narodne skupštine stara se predsedavajući. Red na sednici Narodne skupštine ne može se održavati bez saradnje svih narodnih poslanika. Možemo pregledati stenogram, nije mi palo na pamet da izričem pretnje i da se usprotivim nekome ko traži reč po Poslovniku. Usprotivila sam se namerama da se uspostavi nered na sednici Narodne skupštine i ostajem kod toga da sam oštar protivnik nereda i nekulturne komunikacije i netolerantne atmosfere na sednicama Narodne skupštine. Narodni poslanici za koje vi svi dobro znate da su izgovarali za skupštinskom govornicom ono što su izgovarali, morali bi sami da se staraju o obavezama prema Poslovniku. Imamo izbor. Ili ćemo pokušati svi zajedno da uspostavimo toleranciju i da svi zajedno učestvujemo u stvaranju kulturne komunikacije ili ćemo završiti na izricanju opomene. Dakle, intervencija narodnog poslanika Stanka Kovačevića može da bude izvedena samo tako da se glasa o povredi Poslovnika i da vi to tretirate kao izricanje opomene predsedavajućem. Jer, Skupština ne može da izrekne opomenu, to radi predsedavajući, i narodnim poslanicima i svakom onom ko ugrozi red, mir, dostojanstvo ove skupštine. Ne mogu se sa vama složiti više i ne mogu sa vama više učestvovati u onome što je emocionalni stav kada su izrečene neke reči za ovom govornicom, ali, imam obavezu da se ovde svi saslušate. Dakle, stavljam na glasanje predlog narodnog poslanika Stanka Kovačevića o kršenju Poslovnika od strane predsedavajućeg. Molim da se izjasnite. Za 30, protiv 68, uzdržanih 19, nije glasalo 42, od ukupno 159 narodnih poslanika. Po Poslovniku se javio narodni poslanik Slobodan Pavlović.
Poštovane dame i gospodo, gospođo predsedavajuća, do sada se u svojstvu poslanika SPS-a nisam nikada javljao po Poslovniku. Tu stvar u našoj poslaničkoj grupi radi neko drugi. Sada se javljam u svojstvu ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Imate pismeno obaveštenje o odsustvu prof. dr Baneta Ivkovića na današnjoj sednici. Moje javljanje je usledilo mnogo ranije i imalo je za cilj da stavi do znanja svim kolegama, narodnim poslanicima da tačka o kojoj treba da raspravljamo, tačka 8 - Predlog zakona o izmeni i dopuni Zakona o izgradnji objekata u našoj Republici ima izuzetan značaj za urbani prostor, za urbanistički red, za izgradnju. Hteo sam da predložim da se ne prihvati predlog kolege iz DOS-a da se skraćuje vreme rasprave o ovom važnom zakonu. Isto tako, usledio je predlog gospodina Šešelja, šefa poslaničke grupe SRS, da rasprava traje 30 sekundi, to sam takođe smatrao neprimerenim. Ne želim da se upuštam u sve ovo što se posle toga dogodilo na raznim relacijama. Predlažem da se rasprava o zakonu pod tačkom 8. sprovodi u skladu sa Poslovnikom i da traje 10 minuta. Hvala vam.
Kada bi malo čitali Poslovnik, svima bi nam bilo lakše. Molim vas da se vratite na svoje poslaničko mesto. (Misli na Slobodana Pavlovića.) Po Poslovniku Narodne skupštine izrečeni su predlozi za skraćenje vremena i o tim predlozima će se glasati. Predlozi da bude kao što je u Poslovniku podrazumevaju zloupotrebu, ako se narodni poslanik javlja po Poslovniku, po tom pitanju. Ima reč narodni poslanik Čedomir Jovanović, replika na izlaganje narodnog poslanika Vojislava Šešelja.
Ako je to jedini osnov da ja dobijem reč, zamolio bih kolege poslanike da se ipak, vratimo onome što je naš posao. Molim Skupštinu da, uprkos zahtevu gospođe Marinković, ne glasa o povredi Poslovnika, u situaciji u kojojje gospodin Šešelj bio nepristojan prema meni. Mi smo dužni da se brinemo o stotinama hiljada žrtavapolitike čiji je protagonista bio taj čovek, a nedaštitimo jedni druge, iako nam ponekad treba kolegijalnost. Dakle, molim vas, ako možemo da se vratimo poslu. Izvinjavam se ako sam ja bio jedan od inspiratora ovoga što je polusatno gubljenje vremena.
Narodni poslanik Milka Marinković je pogrešno protumačena. Ima reč narodni poslanik Milka Marinković.
Insistiram da se glasa o mom predlogu, zbog toga što ja apsolutno ne branim gospodina Jovanovića, on sasvim dobro ume da se brani i bez mene. Branim dostojanstvo ove skupštine, svoje lično dostojanstvo, i svih poslanika, koji su poslanici, a ne cirkuzanti, i zato tražim da se glasa.
Samo da pitam narodnu poslanicu Milku Marinković - zahtev za glasanje je bio da li je prekršen Poslovnik. Podsećam narodne poslanike da Narodna skupština ne može svojim odlukama da izriče opomene drugim narodnim poslanicima. O tome donosi odluku predsedavajući i predsednik Narodne skupštine. Možemo da glasamoo tome da je prekršen Poslovnik i, pošto se predsedavajući stara o primeni Poslovnika, glasali smo već dva puta, ali evo, glasamo treći put o tome - da li je predsedavajući prekršio Poslovnik i nije primenio član. Podsećam Narodnu skupštinu da ne može da glasa o tome da li je neki poslanik prekršio Poslovnik, nego o tome da li je predsedavajući primenio Poslovnik, ili ne. Prema tome, stavljam na glasanje kršenje Poslovnika. Za 61, protiv 10, uzdržana dva, nije glasalo 98, od ukupno 171 narodnog poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština zaključila da neizricanjem opomene, da nije prekršen Poslovnik Narodne skupštine. Narodni poslanik Vojislav Šešelj traži repliku. Šta je osnov replike?(Poslanik Vojislav Šešelj, sa mesta: Ja mogu samo sa govorniceda odgovorim.) Onda nemate osnov za repliku.(Poslanik Vojislav Šešelj, sa mesta: Milka je dva puta o meni govorila.) Vidite da možete bez govornice. Sada da pričamo o tome šta je Milka uradila. Samo mi kažite osnov za repliku, na izlaganje kog poslanika? (Poslanik Vojislav Šešelj, sa mesta: Na Milkino izlaganje dva puta i Čedino jedno izlaganje.) Šta je bilo u tom izlaganju uvredljivo, netačno, pomenuti ste? Morate mi reći osnov za repliku. (Poslanik Vojislav Šešelj, sa mesta:Da li mi dajete reč?) Ne, ako mi ne kažete osnov za repliku. Prelazimo na glasanje. (Poslanik Vojislav Šešelj traži reč, po Poslovniku.) Izvolite.
Vi stalno pravite cirkus od ove skupštine. Prvo, dva puta mi ne date da iskoristim pravo na repliku povodom izlaganja Milke Marinković, pa onda Čedomiru Jovanoviću dajete repliku na repliku. Ja sam malopre njemu replicirao, a vi njemu dajete repliku na repliku. U pitanju je član 96, odnosi se na vas. Insistiram da mi omogućite da iskoristim moje pravo na repliku ili da konstatujete zapisnički da ja jedini ovde nemam pravo na repliku i kad se ispune poslovnički uslovi. Dok sam ovde, hoćete li da komentarišete moju reklamaciju, ili čekate da odem?
Niste imali osnov za repliku, ostajem kod te tvrdnje, zbog toga što kažete samo da su neki narodni poslanici nešto kazali. Nije jasno definisano šta je osnov za repliku.
Nisu nešto kazali, nego su govorili o meni. Čedomir Jovanović je rekao da sam ja kriv za neke žrtve, a Milka, šta je Milka sve ovde sasula u ove mikrofone, to niko živ nije u stanju da ponovi.
Tek onda nemate osnov za repliku, ako ne znate šta je kazala.
Imam osnov za repliku, jer je govorila o meni, i ona se, prvo, uvredljivo izrazila o meni, i drugo, na neistiniti način je interpretirala neke moje reči sa ove govornice. To za cirkuzante, to ništa ne smeta, to može da kaže. Je l( mi sada dajete pravo na repliku?
Molim narodnog poslanika da ne komunicira sa poslanicima iz klupa.
Jesam li vas sada ubedio da imam pravo na repliku?
Niste.
Jesam li ja kriv za neke žrtve?
To vi znate.
A imam li pravo da ovde kažem to svoje znanje o žrtvama?
Onda kada na sednici Narodne skupštine to bude tačka dnevnog reda.
A je li po toj tački dnevnog reda Čedomir Jovanović govorio da sam ja kriv za neke žrtve?
Nije vam spomenuto ime.
Kako nije spomenuto ime, nemojte da izmišljate sada ovde. Kako nije pomenuto ime?
U svakom slučaju, nemate osnov za repliku.
Evo, ja sam se samo javio da priznam krivicu. Ja sam kriv za izvesne žrtve, i Čedomir Jovanović je moja glavna žrtva. Ja sam kriv što je Čedomir Jovanović već 11 godina student i što ništa ne zna. Ja sam kriv, priznajem.
Molim narodnog poslanika da ne izriče tvrdnje koje se odnose na privatni život drugih lica. Zaista, i sami znate da je to za opomenu i da je stvar svojevrsnog licemerja da se ikada više javite po Poslovniku, ako izričete tvrdnje koje se odnose na privatni život drugih lica. Stavljam na glasanje predlog narodnog poslanika Aleksandra Radosavljevića o vremenu trajanja rasprave u načelu o 8. tački dnevnog reda - Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o izgradnji objekata. Predlog je da rasprava traje pet minuta. Molim poslanike da se izjasne. Za 110, protiv 52, uzdržana tri, nije glasalo 8, od ukupno 173 narodna poslanika. Ovim smo doneli odlukuda rasprava traje pet minuta. Primili ste Predlog zakona, koji je podnela Vlada Republike Srbije. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Tomislav Nikolić, Živko Selaković, Slobodan Janjić, Dragan Čolić, Goran Cvetanović, Božidar Vujić, Dragoljub Stamenković, Lazar Marjanski, Vitomir Plužarević, Stevan Kesejić, Branislav Blažić, Petar Jojić, Aleksandar Vučić, Gordana Pop-Lazić, Miroljub Veljković, Srboljub Živanović, Božidar Vučurović, Rajko Baralić, Hranislav Perić, Milorad Mirčić, Veroljub Arsić, Zlatan Jovanović, Ljubomir Kragović, Nataša Jovanović, Radojko Petrić i Slobodan Pavlović. Primili ste izveštaje Odbora za urbanizam i građevinarstvo i Zakonodavnog odbora i primili ste mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Otvaram načelni pretres. Da li predstavnik predlagača želi reč? Ima reč ministar Dragoslav Šumarac.
Poštovana gospođo potpredsednice, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, jedno od obećanja DOS-a bilo je zaustavljanje bespravne gradnje, odnosno neplanske gradnje. Skoro da ne treba trošiti reči na objašnjenje - zašto je bespravna gradnja jedna od najskupljih gradnji, pre svega za investitore. Objekti koji su napravljeni bez građevinske dozvole, ne mogu se uknjižiti, to znači ne mogu se legalno prodati, ne mogu se ni naslediti. S druge strane, za društvo je to višestruko skuplji vid gradnje, pre svega što takvi investitori ne plaćaju ni komunalije, ni infrastrukturu, ni uređenje gradskog građevinskog zemljišta, da ne govorim o tome koliko se štete nanosi prostoru, a kao što znate, prostor smo nasledili . To je ono što imamo, što smo nasledili i što moramo da prenesemo našim potomcima. U poslednjih deset godina je u ovojzemlji sve zamrlo, posebnoprivredne aktivnosti, a jedina stvar koja je cvetala kod prethodne vlasti, to je bila bespravna gradnja. Procenjuje se da u našojzemlji ima od 700.000 do milion bespravno napravljenih objekata. Simbol bespravne gradnje su one dve male kućice, ako pođete iz Batajnice, pa preko Brankovog mosta, i onda ih vidite na onom soliteru, na soliteru ovde, koji se vidi sa Brankovog mosta. Pored toga, napadnuto je staro jezgro Zemuna, okolina Knez Mihajlove ulice, napadnuti su nacionalni parkovi - Kopaonik, Zlatibor, Tara, park i šuma na Zvezdari, gotovo da ih nema, a da ne govorim o Kaluđerici i drugim naseljima, ne samo u Beogradu, nego i u drugim gradovima, u Novom Sadu, Kraljevu, Čačku, Kragujevcu itd. Zbog toga su predložene izmene Zakona o izgradnji objekata gde predlažemo krivične kazne i to za preduzetnike, odnosno odgovorno lice i pravno lice koje je investitor objekta, odnosno koje gradi objekat bez građevinske dozvole, dakle preduzimač ili odgovorno lice koje gradi objekat bez građevinske dozvole i predlažemo kaznu zatvora do jedne godine. Zatim za investitora, odnosno odgovorno lice u pravnom licu koje je investitor, koje gradi objekat bez građevinske dozvole i predlažemo kaznu zatvora do tri godine. Zatim za fizičko lice ili odgovorno lice u pravnom licu koje priključi objekat, koji je izgrađen, normalno bez građevinske dozvole, na infrastrukturu, odnosno na elektroenergetsku mrežu, na vodovod i kanalizaciju i to takođe do tri godine zatvora. Napominjem samo da je ovo rešenje već ušlo u Zakon o izgradnji objekata u Crnoj Gori. Pored toga, novčane kazne u zakonu su povećane, odnosno prilagođene su kaznama, odnosno novčanim iznosima koji su predviđeni Zakonom o prekršajima i privrednim prestupima. Za upravu već postoje propisane krivične kazne u Krivičnom zakonu. Naime, ako predstavnici uprave, odnosno nadležnih organa ne izdaju građevinsku dozvolu građaninu koji ima pravo na nju, a zna se da je po Zakonu o planiranju 30 dana za izdavanje urbanističke dozvole, a 15 dana za izdavanje građevinske dozvole, kazna zatvora je zaprećena i do pet godina. Na ovaj način smatramo da će bespravna gradnja biti zaustavljena i na ovaj način želimo da podvučemo crtu i da kažemo da od trenutka kada bude stupio zakon na snagu da neće niko više graditi bez građevinske dozvole, odnosno neće niko graditi bespravne objekte. Dakle, zakon nije retroaktivan i nije revanšistički. Šta ćemo da radimo sa objektima koji su već izgrađeni? Mi smo siromašna zemlja i najskuplje bi bilo porušiti sve te objekte, pa ponovo napraviti planove i planski ih sagraditi To smo već nekoliko puta rekli, na više nivoa, da postoje zapravo tri vrste tih objekata. To su oni koji se mogu prilagoditi planovima i koji mogu dobiti građevinsku dozvolu, zatim oni koji se moraju pre svega uskladiti sa planskim dokumentima, odnosno izvršiti neka njihova rekonstrukcija i treći su oni objekti koji su nažalost na nekim važnim pravcima, na infrastrukturnim pravcima kao što su gasovodi, zatim na putevima i oni moraju, nažalost, biti porušeni. Da ne bismo došli u situaciju samo da kažnjavamo mi smo zajedno sa gradskim vlastima iz Novog Sada, i gospođa Čomić to zna, pokrenuli jednu akciju, Zavod za izgradnju grada i Zavod za urbanizam. Napravili su jednu kancelariju gde će se na jednom mestu izdavati svi papiri potrebni za izdavanje građevinske dozvole. Naime, stranke ne moraju da idu od šaltera do šaltera u sva javna komunalna preduzeća, već će ovde biti predstavnici na tom jednom mestu i već ima mesec dana od kada je ta kancelarija zaživela. Nadamo se da će na ovaj način biti ažurirano izdavanje dozvola. To je još ranije uvedeno u Subotici i sada će to ovde, zajedno sa gradskim vlastima iz Beograda,biti uvedeno i u Beogradu. Na kraju, želeo bih da kažem da možda izgleda da je ovaj zakon isuviše restriktivan, možda primeren nekom totalitarnom društvu, međutim, nadamo se da niko ubuduće neće graditi bez građevinske dozvole i da niko neće doći pod udar ovog zakona.
Da li izvestioci nadležnih odbora žele reč? (Ne.) Da li predsednici ili predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Reč ima Vojislav Šešelj.
Predlagač ovog zakona nije želeo da uđe dublje u suštinu problema i da traži varijantu da se problem reši, a ne da se samo okrutnim i svirepim sankcijama kažnjavaju oni koji su, rešavajući svoje životno pitanje krova nad glavom, morali da pribegnu izgradnji pre svega stambenih objekata i privatnih kuća. Šta je problem, šta je suštinski problem koji ovaj zakon nije u stanju da elaboriše? Zašto je došlo do izgradnje skoro milion bespravnih objekata u Srbiji? Ko je kriv? Kriva je država, jer država nije na vreme određivala placeve za individualnu stambenu izgradnju, placeve za privrednu, industrijsku i drugu izgradnju i onda su ljudi morali da se snalaze, kako je ko znao i umeo. Ogroman broj opština je na kašičicu građanima dodeljivao građevinske placeve i nekada je to bio glavni izvor korupcije. Trebalo je imati jaku vezu u opštini ili dobro podmazati parama nekog opštinskog činovnika, pa dobiti prvo građevinsku parcelu, plac, pa onda ide putešestvije kod onih koji su davali urbanističke uslove, pa građevinsku dozvolu, pa tehnički prijem itd. Neću da kažem da su kriminalizovani svi ljudi koji su to radili. Sigurno je da nisu svi, ali je tamo bio veliki broj ljudi sklonih kriminalnim radnjama, sklonih podmićivanju. Ljudi su, pre svega, podizali na svojoj zemlji i to je za državu uvek manji problem nego kada se podiže na tuđoj zemlji i na državnoj zemlji. Da bi se doneo ozbiljan zakon o gradnji objekata potrebno je prvo da se menja Ustav Srbije. Po Ustavu Srbije normirano je da je gradsko građevinsko zemljište isključivo u državnoj i društvenoj svojini. Mora se omogućiti da gradsko građevinsko zemljište bude ili u državnoj ili u privatnoj svojini i svima onima koji su legalno podigli porodične kuće na gradskom građevinskom zemljištu da se omogući i otkup placa, da bi se omogućila trgovina građevinskim placevima, a da ne bi građevinski plac zapravo bio dodeljivan na 99 godina, kako je to nekada bio slučaj i da posle prati sudbinu izgrađenog objekta. Ni danas vlasnik kuće nije vlasnik placa na području grada, nego samo kuće i on koristi plac dok mu je kuća čitava. Čim se poruši kuća, više plac nije njegov i mora istu proceduru iz početka da prođe, urbanističku i građevinsku dozvolu i sve ostalo, kao da mu je tek dodeljen plac. Da je Vlada ozbiljno mislila da reši ovaj problem, ona bi krenula od Ustava, pa bi onda propisala obaveze jedinicima lokalne samouprave koliko svake godine moraju građanima učiniti dostupnim placeva za individualnu stambenu izgradnju, proporcionalno broju stanovnika na toj opštini i proporcionalno stepenu rešenosti stambenog problema, jer naša zemlja zadugo neće biti u mogućnosti da masovno gradi kolektivne smeštaje, zgrade sa više stanova. Malo koji privatnik se odvaži da u to uđe i ako uđe gradi manji broj stanova. Više ne možete naći nekoga da gradi zgradu sa 100 stanova i to komfornih, velikih stanova itd. Državni je interes da se podstiče individualna stambena izgradnja. Dodatni razlog je i ogroman broj izbeglica u Srbiji koje ostaju ovde, koje nemaju kud da se vraćaju, a nemaju rešeno stambeno pitanje. Gde god je država intervenisala, mi smo to videli u Zemunu, u Temerinu i u nekim drugim mestima u Vojvodini, dajući povoljno placeve izbeglicama i tamo su oni sami rešavali svoje stambene probleme. Poenta treba da bude u rešavanju problema građana, a ne u stavljanju novih nameta, čak i odvođenju u zatvor. To je besmislica ovog zakona. Drugo, naši urbanistički planovi su odavno zastareli. Nisu inovirani, nisu sređeni, nisu uredno registrovani, nisu ni registrovane promene na terenu, nemate ni jednog urbanističkog plana koji odgovara stanju na terenu. Ne samo po pitanju bespravnih objekata koji su promenili ono što piše u urbanističkom planu, što je nacrtano, nego i onih objekata koji su potpuno pravnim putem izgrađeni. Izvršni organi vlasti, pre svega...
Pet minuta i 30 sekundi.
Nastavljam sledećih pet minuta, ako nemate ništa protiv. Izvršni organi lokalne vlasti, do Ministarstva građevina, kada su davali dozvole da se podižu određeni objekti, nisu vodili računa da odmah kod nadležnog urbanističkog organa reaguju, da ga obaveste, da sa njim dogovore da se promeni urbanistički plan u tom delu: 90% stanova na Novom Beogradu nije uneseno u zemljišne knjige. Dakle, sa aspekta tradicionalnih pravnih principa, sudski nije moguće dokazivati vlasništvo na onaj način na koji se to primarno utvrđuje. Vlasništvo mora posebno da se utvrđuje na osnovu kupoprodajnih ugovora, na osnovu drugih dokaza, čak nekada sa dva svedoka, ako ne može drugačije. Jedino za sud je apsolutno relevantno ono što piše u zemljišnim knjigama. To je apsolutni dokaz vlasništva nad nekretninama. Naše zemljišne knjige su u haosu. Vi ste počeli ribu da čistite od repa, a treba od glave, u tome je problem. Okanite se repa, krenite od glave, angažujte jedan tim stručnjaka koji će celinu problema da apsolvira, pa na osnovu toga da se celovit novi zakon o građevinskim objektima donese. To je ono što bi moralo da se uradi. Drugo, dosadašnji zakon o izgradnji objekata nije imao krivično-pravne sankcije. Umne države, prosvećene države, civilizovane države, države gde je najviši princip vladavina prava, vode računa da se sva krivična dela propišu samo jednim zakonom, Krivičnim zakonikom, da kompletno krivično zakonodavstvo bude kodifikovano. Naša zemlja, je na žalost, primer u suprotnom smislu. Mi već imamo 15 saveznih i oko 30 republičkih zakona koji sadrže krivično-pravne objekte. Vi dodajete još jedan. Već nekoliko godina čeka gotov, novi krivični zakonik u Saveznom ministarstvu pravde. Nema dobre volje, nije ni ranije bilo da se on usvoji, a Petar Jojić je dovršio konačnu verziju tog zakona dok je bio ministar, a ni ranije vlasti nisu imale dobru volju da se to iznese pred Saveznu skupštinu, a ni sadašnje vlasti nemaju dobru volju da se to uradi. Iako su obe federalne jedinice ustavnim odlukama svojih skupština se saglasile da se kompletna oblast krivičnog zakonodavstva, u pogledu normiranja i sankcionisanja, prenese na saveznu vlast, na federaciju. Zato je zaista protivno osnovnom načelu vladavine prava da vi ovde uvedete krivično-pravne odredbe i da propišete kaznu od tri godine zatvora ako je neko bespravno izgradio neki objekat. To je strašno. Uopšte ne ulazite u to da li je neko podigao na svom zemljištu ili na tuđem. Znači, mora neka distinkcija da se pravi. Nije isto kada čovek podigne objekat na svojoj zemlji i na tuđoj zemlji. Nije isto kada dozida već postojeći objekat i kada podigne sasvim novi objekat. Vi uopšte ne ulazite u pojedinosti. Zašto? Žurili ste sa ovim zakonom. Šta vas je teralo da idete tako po hitnom postupku sa ovim zakonom i to nepromišljeno? Mi srpski radikali tražimo da ovaj zakon bude ozbiljan, bez obzira koja će ga vlast i koja skupštinska većina izglasati, da on bude jedan ozbiljan zakon koji će ulivati pravnu sigurnost građanima, a ne rušiti im pravnu sigurnost. Desiće se i ovakvi slučajevi, a na svu sreću niste predvideli retroaktivno važenje krivično-pravnih odredbi ovog zakona, a mene iskreno čudi što vam ni to nije palo na pamet. Videćemo, kada dođu amandmani, to ćemo da vidimo. Sada raspravljamo o projektu zakona. Mene iskreno čudi što vam i to nije palo na pamet, pa da retroaktivno kaznite 900.000 ljudi što su zidali bespravno. Šta to znači? Šta znači stvarati veštački situaciju, u kojoj neko već ima izgrađen građevinski objekat, ali niko ne zna, opština ne zna, urbanisti ne znaju,komunalne inspekcije ne znaju.
Deset minuta i dvadeset sekundi.
Imam li još prava na pet minuta?
Imate.
Niko ne zna za taj objekat, na primer. Objekat izgrađen ove godine, evo, sada pre 15 dana. Sada vi donosite ovakav zakon i posle tri meseca neko dođe, zakuca na vrata i kaže - izgradili ste bespravan objekat, treba da platite kaznu ili da idete u zatvor. Podnesete krivičnu prijavu. Kako će on na sudu da dokaže da je objekat izgradio pre 10. jula ili ga je izgradio 15. jula. Šta će da radi onaj ko je započeo objekat, pa ga sada zakon preseca, nije dovršen. Na primer, sazidao kuću do krova i sada nema para, traži mogućnosti da zaradi, da se snađe itd, jer te kuće uglavnomgradi sirotinja, pogotovu u prigradskim naseljima. Šta sada u tom slučaju? Mora ovde postojati osnovna distinkcija. Da li čovek gradi na svojoj zemlji ili na tuđoj zemlji i tu da se pravi dijametralna razlika. Onda, da li izgradnjom svog objekta ugrožava neko javno dobro ili ne. Ako ne ugrožava vodovod, kanalizaciju, saobraćajnicu itd, onda je stepen društvene opasnosti od nelegalne gradnje manji nego tamo gde je neko posred nekog vodovodnog objekta sazidao kuću ili u blizini nekog vodovodnog bazena ili rezervoara itd. Ili možda sazida negde kod kanalizacionog kolektora, pa zagradi ulaz do tog kolektora. Tu se mora praviti razlika. Morate prvo omogućiti svima onima koji su izgradili nelegalno objekte, ukoliko ta izgradnja direktno ne ugrožava neki društveni interes, da po vrlo povoljnim uslovima registruju, odnosno legalizuju te svoje objekte, a onda da se donese zakon koji bi u budućnosti oštrije sankcionisao nelegalnu gradnju, ali prethodno da se obavežu organi lokalne vlasti da omoguće građanima legalno sticanje građevinskih parcela u onoj meri u kojoj postoji ta potražnja za tim parcelama. Znam, kada sam bio predsednik opštine, raspisivali smo konkurse i 1.000 ljudi se javljalo na te konkurse, 6.000 građevinskih parcela je dodeljeno, 6.000 ljudi dižu sebi kuće i to je način rešavanja stambene krize. Vi obrnuto, vi biste ljudima da sprečite da se snađu. Više vredi, u smislu ekonomičnosti poljoprivrede, više vredi šest ari okućnice, nego hektar zemlje pod pšenicom. Vi kada zasejete hektar zemlje pod pšenicom, možete računati na zaradu od 1.000 maraka u proseku. Dabogda da se toliko zaradi, to je možda preterani iznos. To je što neko može toliko da postigne, a to je neki maksimum. Više se sa šest ari placa oko kuće zaradi u poljoprivrednom smislu, u smislu ekonomičnosti poljoprivredne proizvodnje, nego sa cenom hektara pod pšenicom. To za one koji se ljute što se ugrožavaju plodne njive, a grade se kuće. Jeste, ali kuća je otprilike jedan ar placa, a ostalo je okućnica. Na tim okućnicama mnogo je produktivnija poljoprivredna proizvodnja, nego na golim njivama gde se stotine hektara proteže po horizontu. To niste imali u vidu. Mi srpski radikali želimo da ova zemlja ima dobre zakone, da Srbija zaista ima dobre zakone, da ti zakoni budu uzorni i za okolne zemlje, a ne da se onako ofrlje donose, bez ikakvog prava, bez ikakvog reda, bez ikakvog smisla, bez ikakve koncepcije. Ovo je jedan od zakonskih projekata koji ste podneli Narodnoj skupštini, a da iza njega ne stoji nikakva koncepcija osim vaše želje da kažnjavate. Kada govorite o one dve kuće u Brankovoj ulici, tu treba na krivičnu odgovornost Nebojšu Čovića da dovedete. U njegovo vreme je to počelo da se zida. On je tad bio predsednik Skupštine Beograda. U vreme Nebojše Čovića je najviše nelegalnih objekata sazidano u Beogradu. Vi sad hoćete tako s neba,pa u rebra, da za 180% promenite politiku. Ne može to tako. (Predsedavajuća: 15,15 minuta). Ovo je nešto što se tiče suštinskih egzistencijalnih interesa ogromnog broja građana naše zemlje. U svim opštinama ne sme da se preseca tako jednostavno, ne sme da se prelama preko kolena. Ozbiljni ljudi timskim radom moraju da dođu do pametnog zakonskog projekta koji će obuhvatiti i sferuparcelisanja, i sferu vlasništva i sferu unošenja u zemljišne knjige, izdavanja urbanističkih, građevinskih i drugih dozvola. Samo u tom slučaju narod može biti zadovoljan zakonom. Ovim zakonom će građani Srbije biti duboko nezadovoljni, ako ga , ne dajBože,usvojite.
Da li se još neko javlja za reč? Narodni poslanik Slobodan Pavlović, kao predstavnik poslaničke grupe.
Gospođo predsedavajuća, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, koleginice i kolege, Vlada Republike srbije je dostavila Narodnoj skupštini Predlog zakona o izmeni i dopuni Zakona o izgradnji objekata. Zbog obrazloženja koje je dato u ovom predlogu zakona i potreba za njegovim izmenama i dopunama, dozvolite mi da samo podsetim da postojeći Zakon o izgradnji objekata, za koji se predlažu izmene i dopune, je usvojen , kao što ste videli iz obrazloženja, 26.oktobra 1995. godine i da su izmene i dopune ovog zakona vršene maja 1996.godine i polovinom aprila 1997.godine. Ovim zakonom, koji sada važi, definisana su sva bitna pitanja i svi važni aspekti izgradnje objekata u našoj Republici. Pomenuću samo neke. Vrlo precizno su definisani građevinsko-tehnički i tehnološki uslovi za prethodne radove u izgradnji objekata. Drugo,definisan je kompletan apsekt izrade tehničke dokumentacije za izgradnju objekata. Treće,definisane su nadležnosti za izdavanje građevinske dozvole za izgradnju objekata. Četvrto, definisana je oblast građenja, gde spadaju , pre svega, izvođenje radova i stručni nadzor nad izvođenjem radova. Peto, definisano je ustupanje radova, i to: ko vrši ustupanje radova, kada se i kako vrši ustupanje radova pri izgradnji objekata. Šesto,definisana su ovlašćenja za projektovanje i rukovođenje u izgradnji objekata. Sedmo, definisani su svi aspekti izdavanja upotrebne dozvole. Ovo kažem i zbog gospodina Šešelja, jer ne znam da li njegova kuća ima upotrebnu dozvolu. (Vojislav Šešelj, sa mesta: Ima.) To nisi rekao, ali sad smo čuli da ima i upotrebnu dozvolu. To znači i izdavanje, kontrola, probni rad i gradnja montažnih objekata. Osmo, definisano je i rušenje objekata koji nisu u dobrom stanju. To je važno zbog člana 43. predloženog zakona. Definisano je i ovlašćenje za donošenje podzakonskih akata - ko ima pravo da predloži i ko donosi podzakonska akta u oblasti izgradnje objekata. Definisan je i nadzor nad sprovođenjem zakona , što je takođe važno. Sada, posebno podvlačim - 12. deo Zakona o izgadnji objekata definiše kaznene odredbe. Ovo naročito naglašavam, jer kompletan zakon ima 66 članova. Deo koji se odnosi na kaznene odredbe ima 6 članova. Ovo govorim zbog toga što ću sada da postavim jedno pitanje - šta se to sada predlaže izmenama i dopunama? Odmah semože videti daizmene i dopune, koje se predlažu ovim zakonom, u stvari ne tretiraju uopšte ni jedan važan deo Zakona o izgradnji objekata, osim bespravne gradnje, iako, to znam ja,to zna i ministar Šumarac, to zna i gospodin Đalović, to zna i celo ministarstvo iVlada, postojali su razlozi da se ide na ozbiljnije izmene i dopune Zakona o kome je reč. U tom delu se slažem sa opaskom gospodina Šešelja, da je to trebalo (ne razume se). U obrazloženju se vidi da se predlaže u članovima od 3. do 9. samo drakonsko povećanje kazni, i to od 3 - 20 puta ili od 300 - 2.000 %. To se obrazlaže time da je to u stvari usaglašavanje sa Zakonom o prekršajima, odnosno sa Zakonom o privrednim prestupima. Iako je tako, složićete se, mnogo je, brate, i od predlagača. Drugo,u članu 2. se uvode nove krivično-pravne norme , u cilju sprečavanja bespravne gradnje, jer, kako se kaže u obrazloženju, postojeće norme nisu dale odgovarajuće rezultate. Dakle, u članu 52. se predviđaju krivično-pravne norme i kazna zatvora od 1-3 godine za izvođača na objektima bez građevinske dozvole, a u članu 43a se zabranjuje priključivanje izgrađenih objekata bez građevinske dozvole na komunalnu infrastrukturu. U članu 52b se predviđa,za onoga ko izvrši priključivanje, bilo da je u pitanju pravno ili fizičko lice, takođe kazna zatvora do tri godine. Dakle, očigledno je da je suština priče vezana za represiju, za nove kazne i za krivično pravnu normu zatvora za prekršioca. Inače se može postaviti pitanje da li će se zaista samo na ovaj način ili ovim merama sprečiti bespravna gradnja. I vi znate,i ja znam, i većina ovde prisutnih , a i javnost zna da to neće biti moguće. Zašto? Zato što nije u pitanju samo nepridržavanje i nepoštovanje postojećih propisa, nego zbog toga što postoji veliki broj razloga za bespravnu gradnju i njeno nastajanje. Možemo da se sporimo da li ih ima 300.000,1.000, 1.000.000 ili koliko hoćete, ali je bespravna gradnja i mora se tako i tretirati. Ona ima i društveno- ekonomski karakter, ima urbanističko-građevinski aspekt, ima socijalno -ekonomski aspekt. Odmah da kažem da ni prethodna vlast, u kojoj samparticipirao, delom i radeći u ministarstvu, nije uspela da pruži odgovore na ona osnovna pitanja koja proizvode bespravnu gradnju. Dame i gospodo, njih ima 10, a to su: nepostojanje odgovarajućih i aktuelnih urbanističkih planova za njihovu izgradnju; nerešeni imovinsko-pravni odnosi za individualnu i drugu nadgradnju; dugotrajna procedura dobijanja propisane urbanističko-tehničke dokumentacije; visina potrebnih ulaganja u komunalno opremanje građevinskog zemljišta; nemogućnost plaćanja naknade za ustupljeno zemljište za građevinsku izgradnju, na kredit ili odloženo plaćanje; ovo je veoma važno i radi raspoznavanja gde su osnovni problemi i gde će biti, a to je apsolutno neefikasan rad lokalne samouprave na ovim poslovima i inspekcija. Pitanje bespravne gradnje, lokacija i kontrola, sve je par edžellence i nadležnost lokalne samouprave, osim što je Ministarstvo građevina nadležno za one lokacije koje su Zakonom o uređenju prostora definisane kao nadležnost države. To su neke od ovih koje jepomenuo ministar Šumarac - staro jezgro Zemuna, Tara, Kopaonik, Stara planina itd. Te poslove radi Ministarstvo građevina. Slaba je i koordinacija javnih i drugih komunalnih preduzeća pri izgradnji i priključivanju na primarnu komunalnu infrastrukturu, zbog čega se i predlaže ova mera u članu 43. Zatim, nedostatak sredstava za refinansiranje geodetskih snimanja propisa i drugih aktivnosti vezanih za rušenje bespravnih građevinskih objekata, dakle onih objekata koji se ni u jednoj varijanti ne mogu legalizovati; nemojmo izgubiti iz vida jednu veoma važnu činjenicu, a koja može biti teška, i ružna i tužna, ali je istinita, a to je da je u našu Republiku Srbiju došao veliki broj iseljenih, veliki broj raseljenih, veliki broj izbeglih lica koja praktično nemaju nikakvo rešeno stambeno pitanje, a između ostalog u velikoj meri doprinose i bespravnoj gradnji, na način kako je to i prethodnik govorio. Ima nešto što je veoma važno i što nije potencirano, a to je nesprovođenje Zakona o legalizaciji, koji je Narodna skupština usvojila krajem 1997. godine. Ovaj zakon je važan zbog toga što se on ne može odvojiti od onoga što se predlaže izmenama i dopunama zakona o građenju objekata, jer je upravo usvajanjem ovog zakona trebalo da se nadomesti i omogući da se legalizuju svi oni objekti koji se mogu legalizovati, za koje postoji osnova u urbanističkim planovima, a da to ne remeti red u prostoru i da nisu na glavnim saobraćajnicama, na primarnoj infrastrukturi. Dodajte mi i trećih pet minuta.
U redu, gospodine Pavloviću.
Da završimo do kraja i neću se više ni javljati. Dakle, to je nešto što nikako ne može da ostavi po strani Ministarstvo urbanizma i građevina, Vlada i drugi, tu stvar treba da imaju u vidu. Ovaj zakon je veoma važan i to predlagači znaju. On je jedna sinteza rešavanja i pravila koja obuhvataju ceo proces izgradnje ovih objekata i sistemski su sadržana i u poslednjim zakonima koji tretiraju urbanističko planiranje, uređenje prostora, Zakona o izgradnji, Zakon o korišćenju gradskog građevinskog zemljišta, o pravu na priključivanje i izgradnju primarnih i sekundarnih objekata. Naravno, oslanja se na Zakon o komunalnim delatnostima, gde su definisane javne funkcije u oblasti komunikacija, vodosnabdevanja, elektroenergetskih objekata itd. Postavlja se pitanje, a to sam uostalom i na odboru rekao, to nije ništa novo, ovakvom predlogu se može, pored ovih stvari o kojima sam govorio, postaviti i pitanje ustavnosti. Zakonodavni odbor je prihvatio, kao i matični odbor za urbanizam, ovaj predlog, ali to je ostalo otvoreno. Zatim, njegova osnovanost i zakonitost vezana, da li se može, a očigledno može kod ovih prethodnih, pominjali su, a i sam znam da i u 15 drugih posebnih zakona su definisane krivično-pravne norme. Mi smo to i na matičnom odboru jednostavno primili k znanju. Dakle, pošto već ima 15 prethodnih zakona, ali da li je dobro i da li je osnovano, to naravno sigurno je znak pitanja. Naravno, pitanje celishodnosti, sadržaja i normi koje su definisane u predloženom tekstu. Ovom zakonu se mogu postaviti pitanja, šta je sa objektima koji su završeni i useljeni, a nisu rešili sve ovo o čemu mi sada pričamo, šta je sa objektima koji su završeni, a nisu priključeni na komunalnu infrastrukturu, šta je sa objektima koji se sada grade, pa su stigli do krova ili prizemlja. Kako će se definisati u suštini primena zakonaili kako reče prethodnik, hoće li to biti na panju prelomljeno ili doduše neki termin mora da ima. Dakle, gospodin Šešelj, koji je govorio pre mene, on je bio prethodnik. Nisam hteo da te pominjem, da ti ne dam pravo na repliku. Da zaključim dakle, ni ja ni poslanička grupa SPS-a, nismo za urbanistički haos, mi smo za urbanistički red. Nismo za bespravnu, nego pravnu, zakonitu i legalnu gradnju. Mi nismo za narušavanje, rušenje Prostornog plana Republike Srbije, kao najznačajnijeg akta koji je donet u ovoj oblasti posle Drugog svetskog rata. A u kome su definisani svi aspekti našeg razvoja i izgradnje, koji se mora čuvati i sačuvati, to je nešto što moramo ostaviti pokolenju. Ako to budemo uništili, onda zaista sve ostalo će ostati priča. Pošto imam i sam šest amandmana na ovaj zakon, a ima i drugih amandmana, a o članovima pojedinačno ćemo u toj fazi razgovarati. Ukoliko bude ovaj zakon ovako usvojen i bude pre svega represivan, a ne preventivan, izazvaće velike reperkusije. Onda to naravno ostaje na odgovornost parlamentarnoj većini i onima koji ovaj zakon predlažu. Mi sa naše strane smo dali u predlozima amandmane. Pokušali smo da se on upodobi, popravi i privede mogućoj realizaciji. Četrnaest minuta i 38 sekundi. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Pavloviću. Video sam da tražite reč kao šef poslaničke grupe, ali pre toga je poslanik SRS-a Cvetanović tražio reč po Poslovniku.
Zamolio bih predsedavajućeg, da po članu 93. utvrdi kvorum, jer je i vizuelno i elektronski i sami vidite da kvoruma nema. Hvala lepo.
Moram da konstatujem da je i na prvi pogled primedba poslanika Cvetanovića jasna i elektronski sistem i kontrola prebrojavanjem potvrdiće da kvoruma zaista nema. Dajem pauzu od pet minuta. [[Posle pauze.]] Dame i gospodo narodni poslanici, molim vas da ubacite svoje identifikacione kartice da vidimo da li imamo kvorum. Dame i gospodo narodni poslanici, pošto monitor pokazuje da nemamo kvorum, alimislim da neki poslanici nisu ubacili svoje identifikacione kartice, molim te narodne poslanike da se identifikuju [[Dobacuju mu iz klupe: Prebrojavanje.]] Molim skupštinsku službu da pristupi prebrojavanju narodnih poslanika. Da bismo utvrditi da li imamo kvorum. Konstatujem da je prebrojavanjem službe utvrđeno da u sali sedi 120 narodnih poslanika. Prema tome, nemamo kvorum. Dajem pauzu u trajanju od pet minuta.