Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sednicu Jedanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 110 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 85 narodnih poslanika, te da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Borislav Pelević i Vlajko Senić. Saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine Slavica Đukić-Dejanović pozvala da današnjoj sednici prisustvuje predstavnica predlagača Diana Dragutinović, ministarka finansija. Prelazimo na 24. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O ZADUŽIVANjU REPUBLIKE SRBIJE KOD ALPHA BANK SRBIJA A.D, VOJVOĐANSKE BANKE A.D. NOVI SAD I PIRAEUS BANK A.D. BEOGRAD (pojedinosti) Primili ste amandmane koji su na Predlog zakona podneli narodni poslanici Radovan Radovanović, Zoran Nikolić i Jorgovanka Tabaković. Primili ste izveštaje Odbora za finansije i Zakonodavnog odbora, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Podsećam narodne poslanike da je vreme koje je na raspolaganju za raspravu u pojedinostima vreme koje imaju poslaničke grupe, vreme od 15 minuta koje ima svaki predsednik, odnosno ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe i po dva minuta koje na raspolaganju ima svaki podnosilac amandmana. Na član 1. amandman je podnela narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Vlada i Odbor za finansije prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo predloga zakona. Na član 3. amandman je podnela narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Vlada i Odbor za finansije prihvatili su amandman, Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo predloga zakona. Na član 3. amandman je podneo poslanik Radovan Radovanović. Da li neko želi reč? Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković.
Zahvaljujem gospođi Diani Dragutinović što je usvojila sva tri podneta amandmana na Predlog zakona o zaduživanju Republike Srbije kod Alfa banke, Vojvođanske banke i Pireus banke. Međutim, dva amandmana koja se tiču preciziranja namene kredita su prosto, mogu reći, tehničkog karaktera i zaista doprinose samo preciziranju onog što je i sama Vlada napisala u obrazloženju i da ovaj kredit služi za finansiranje budžetskog deficita, ali i za refinansiranje duga. U tom smislu, niti mogu sebi uzeti u veliku zaslugu što je usvojen ovaj amandman, a vama svakako priznajem da ste korektni što ste ono što ste napisali u obrazloženju uneli i u zakon. Ono što je amandman na član 3, takođe usvojen, gde su u stvari troškovi ovog kredita, gde nije bilo precizno određeno da kamatna stopa, koja je inače određena kao zbir jednomesečne referentne kamatne stope i fiksne marže od 4,75, mora da bude na tom nivou od jednog meseca obračunata i tako i plaćena. Trebalo je to precizirati amandmanom zato što su rate za otplatu kredita ustanovljene na šestomesečnom nivou i ovakvim preciziranjem se u stvari izbegava mogućnost banaka da obračun na jednomesečnom nivou pripisuju do onog šestog meseca osnovnom obračunu kamate, da se ne bi neopravdano uvećavali troškovi ovog kredita, tako da i taj amandman mogu u jednom delu smatrati tehničkim pojašnjenjem. Molim predsedavajuću gospođu Čomić da sve one kojima ovo nije interesantno zamoli da omoguće nama koje ovo zanima da u miru i u punoj koncentraciji ovo raspravimo, sada kvorum nije potreban, ne mora 84 njih da sedi ovde, a za razgovor ima dovoljno mesta i u ostalim prostorijama Skupštine. Ovih 25 minuta koje imam u ime poslaničke grupe u stvari iskoristila bih da ponovo postavim pitanje, ne u ono gluva doba noći kada je išao prenos odloženi, a povodom ove teme, kako smo došli u situaciju da se uopšte zadužujemo 90 miliona evra za pokriće budžetskog deficita? To je tema zbog koje najdirektnije ili indirektno imamo situaciju koju neki nazivaju – vrela jesen je došla usred leta i početak i kraj svih štrajkova, pretnji njima, obustava rada ili ono što će se dešavati, u suštini ima kao osnovni razlog neodgovorno trošenje finansijskih sredstava kojima je ova vlada raspolagala. Svoju diskusiju fokusiram na dva osnovna pitanja. Da li je ova vlada stavila pod kontrolu sve ono što je morala da stavi u smislu javnih prihoda i da li je isprano njeno zaduživanje. Kad kažem njeno, neću podrazumevati samo ono što su krediti koje odobravamo u ovom domu, kao zakonodavno pravo Skupštine da odobri Vladi zaduživanja koja se ovde ratifikuju, već ću zaista morati da dotaknem i temu onog odobrenog kredita tri plus jednu milijardu od MMF, zato što je od njega deo već na raspolaganju, onih osam stotina miliona, a za devizne rezerve. Jednom rečju – ova vlada nas je sve vreme, kad kažem ova vlada mislim na vladu od 2001. godine do danas, držala u pogrešnom uverenju da imamo devizne rezerve u visini koju jeste objavljivala u realnim ciframa, ali ne u strukturi kakve su te devizne rezerve zaista bile. Moraću da dotaknem priču o privatizaciji, odnosno o sredstvima od privatizacije koja su nas zaista zbog načina trošenja dovele u situaciju da se danas zadužujemo, a da to nismo morali da uradimo. Građane ću da pitam, da li sada mogu da procene ko je bio Pinokio, a ko nije imao poima o ekonomiji. Znate, Pinokio je simbol dečaka koji laže i kome raste drveni nos, a u ovom našem društvu možete lagati do mile volje i nikada nećete imati prilike da za to budete kažnjeni, čak ni podsmehom. Zato ćete, ako ekonomiji iznesete prave argumente, rizikovati da vas nazovu neznalicom u ekonomiji, nekim ko je zlonameran i to je najmanje što vam se može desiti. Pred sastavljanje ove vlade u javnosti se mnogo razgovaralo o tome da li su pare iz privatizacije potrošene. To je tvrdio guverner. Mudro je ćutao u vreme izborne kampanje u to vreme, a onda su i oni koji su se bojali da li će moći da sastave vladu po njihovoj meri, a njihova mera je njihovo učešće u vladi, počeo da mu daje za pravo bivši ministar finansija, a onda kao i neko ko je postao premijer vlade, da para iz privatizacije nema. Da para iz privatizacije ima na računima i da su sačuvane, nama ovih 90 miliona evra zaduživanja u zemlji od poslovnih banaka ne bi trebalo. Godinu dana unazad postavljali smo pitanje samo onog realnog priliva koji je evidentiran u 2007. godini. Od ukupno tri i po milijarde evra stranih direktnih investicija, koje bukvalno možete da čitate kao prihod od privatizacije, jedna i po milijarda evra je dobijena od prodaje Mobija 063, namerno kažem ne od Mobtela nego Mobija 063 i sve o toj transakciji iznela sam za ovom govornicom, a toga se najbolje sećaju privatni računi gospodina Dinkića i gospodina Šlafa. Znači, 320 miliona evra je prihodovano od licence Telekomu Austrije, 122 miliona evra od Panonske banke, 385 miliona evra od Vojvođanske banke, prodaje, i svi su ti prihodi prijavljeni u 2007. godini. A pored ove cifru, koju nabrajam, stiglo je 220 miliona evra od prodaje DDOR-a, a onda je došao i prihod od Robnih kuća Beograd. Postavlja se pitanje gde je tri i po milijarde evra stranih direktnih investicija od prodaje preduzeća unetih u zemlju samo krajem 2007. godine. Budžet, gospođo ministre, znate dobro i vi i ja, i svi srednjoškolci koji se bave ekonomijom, da se on tiče jedne kalendarske godine i da on ima tekuće prihode i rashode, i da se zemlje koje nemaju privatizaciju prihode od privatizacije moraju finansirati u jednogodišnjem vremenskom periodu mimo ovakvih izuzetnih prihoda. Nas su ovi ovakvi izuzetni prihodi trebalo da sačuvaju od onog u čemu se danas nalazimo, jer ovo u čemu mi danas jesmo nije posledica svetske finansijske krize, već posledica potpuno naše autonomne krize, koja se zove bezrezervno trošenje bez polaganja računa i razmišljanja o budućnosti, a ova kriza je samo razgolitila sve probleme koje inače imamo. Uopšte se ne čudim što vi u obrazloženju za ovo zaduživanje niste naveli ni jedan jedini razlog zašto se naš budžet nalazi u ovoj krizi, sem finansijske krize. Znači, znam da je prvi posao vlasti da se brani i čuva svoju poziciju, ali ta odbrana mora da se temelji i na podacima kojima raspolaže javnost, podacima koji se mogu videti na vašim sajtovima i iz zvanične dokumentacije koju dobijamo. Prihode od privatizacije je neko negde držao na nekim računima, neko i negde je to naplaćivao po nekim kamatama i sve to mogu da tvrdim da ima specifičan tretman, ne doslovno, ali tretman državne i vaše tajne, jer mi nemamo uvid u to kako su i zašto potrošene ove pare, sem što imamo osnovnu sumnju, koja nije pravosnažno dokazana, da je ovaj novac potrošen u svrhu sprovođenja izbora. Ali ne izbornih radnji, nego u svrhu dobijanja izbora onih koji su ovakvu privatizaciju dobili nalog da sprovode, vrlo zdušno Zakon o privatizaciji napravili u 2001. godini po međunarodnom ugovoru objavljenom u broju 8. iz 2001. godine, a zvao se poklon starateljskog fonda Svetske banke, gde su nacrtani mehanizmi, institucije koje će na ovakav način sprovoditi privatizaciju. Kad kažem na ovakav način, kažem da je odgovornost dobila država u Agenciji za privatizaciju da se saglašava, kontroliše, naplaćuje i troši sredstva od privatizacije. Ne verujem da danas postoji iko u ovoj državi, pa i van nje, ko će reći da je ovo bio dobar model. Loša privatizacije nije domen teoretske rasprave, i loša i neuspešna privatizacija nije problem za sporenje i raspravu u ovom domu i naučne skupove, nego je problem ljudi koji su ostali bez posla i koji danas potražuju svoja osnovna ljudska prva na rad, lečenje i na pristojan život. Para nema, ljudi su ostali bez posla, a rešenje je u novom zaduživanju. Zašto? Zato što država koja nije smela sebe da ovlasti za sve radnje iz privatizacije i da osnivanjem Agencije za privatizaciju to pokuša da drži samo u prvom trenutku, dok nije agenciju skinula sa budžetskog finansiranja. Država je morala da kontroliše i da se odgovorno ponaša sa ovim sredstvima, jednako onako kako danas ne može da izbegne odgovornost za ljude koji se nalaze na ulici zato što su ovakvim činjenjem ostali bez posla. Ne može država da dozvoli da ono što je resurs ovog naroda i države prepusti da prodaje neko drugi, da nema kontrolu nad tim sredstvima, a da onda ovde izađe kao najneodgovorniji čovek koji će, kad god mu nedostane para reći, meni treba nov kredit. Pitanje je odakle će se taj kredit vraćati i šta ćemo zarađivati novo da te kredite možemo da vratimo. Znači, prvo što vam stavljam na teret, kao vlasti od 2001. godine do danas, jeste neodgovorno trošenje para iz privatizacije koja je sprovođena po lošem modelu, za šta se nije saznalo juče i ovog leta i u svetlu finansijske krize. Predug je spisak afera u kojima je, ne zloupotrebom privatizacije, nego upravo načinom kako je ona zamišljena da se sprovodi, to onemogućeno. Šta je sledeći izuzetno sporan problem u trošenju i neodgovornom vladanju Vlade u smislu čuvanja novca ovih građana? Svi zakoni koji su donošeni od 2001. godine pa naovamo, trebalo je da imaju za svrhu bolju konkurenciju, znači da do poslova, da čovek do posla, da firma do posla dođe na najvidljiviji način kao konkurentna, ona koja nudi najnižu cenu za najbolji kvalitet posla koji će uraditi. To smo pokušavali kao društvo, i građani su vam za to davali pravo, da ostvarimo kroz razne agencije, razne organe, uprave kojima je trabalo suzbiti korupciju, sprečiti preklapanje funkcija i zloupotrebu javnog interesa u lične svrhe. Velika očekivanja svih nas su bila i od donošenja Zakona o javnim nabavkama. Taj zakon je predviđao jednu posrednu kontrolu države preko tog organa u svim poslovima gde se troše budžetska sredstva i vrše značajne nabavke. Ako niste ništa od tog zakona iskoristili kao Vlada, morali ste iskoristiti definiciju da se pod preduzećima čije se javne nabavke moraju, moraju neizostavno kontrolisani, podrazumevaju sva preduzeća u kojima je država osnivač, makar sa 50%, u kojima država ima preko 50% upravljačkih prava, u kojima država ima onu jednu zlatnu akciju, a iznad svega... Zaista molim kolege iz DS da mi omoguće da govorim. Gospodine Konstantinoviću... (Predsednik: Gospodo poslanici, molim vas da omogućite narodnom poslaniku da govori i da pratimo gospođu Tabaković.) Razumem da je gospodinu Konstantinoviću bilo najzanimljivije da ukine pravo na ishranu u toku rada poslanicima ove skupštine, računajući da ćemo tako izgubiti motivaciju da radimo. Nisam jedna od tih. Moja motivacija da radim ovaj posao je jednako važna i bez te naknade za topli obrok. Zaista bih vas molila da intervenišete, i u međuvremenu i jeste. (Predsednik: Molim vas da omogućite atmosferu rada.) Razumem da ova tema nije nimalo prijatna za ovih 126 poslanika vladajuće većine koji podržavaju vlast, ali osnovno demokratsko pravo je da nekome omogućite da govori, a nijednog trenutka se ne služim proizvoljnim podacima, improvizacijom, već isključivo dokumentacijom i ciframa koje Vlada iznosi, Vlada koju podržava vladajuća većina. Ako je Zakon o javnim nabavkama trebalo da omogući kroz svoje definicije maksimalnu kontrolu trošenja javnih sredstava, zašto ste onda sada vi u liku te Vlade, gospođo Dragutinović, na zahtev da dostavite meni, kao jednoj od mnogobrojnih poslanika ovde u Skupštini, o tome kolike su plate onih koji iz budžeta primaju enormno visoke plate, odgovorili ovako - čitam vaše obaveštenje od 27. maja. (Predsednik: Izvinite, samo da vas podsetim da je prošlo 15 minuta. Hoćete li koristiti vreme poslaničke grupe?) Rekla sam da koristim vreme poslaničke grupe, 25 minuta, a kada mi to istekne koristiću i vreme ovlašćenog predstavnika. Na pitanje - koliko iznose plate svih onih koji se finansiraju iz budžeta, 27. maja sam od Ministarstva finansija, kao poslanik SNS, dobila ovakvo obaveštenje: Postupajući po zahtevu narodnog poslanika, Ministarstvo finansija je zatražilo od 36 javnih preduzeća i povezanih pravnih lica, sada ide u prilog jedno dva kilograma materijala, osnovanih i onda se samo jedna reč, naizgled bezazlena provuče, 100% od strane javnih preduzeća. Pitanje nije bilo tako formulisano. Upravo definicija koju ste sada dali u Zakonu o budžetskom sistemu šta su javna sredstva, šta je odgovornost svih onih koji troše pare iz budžeta, podrazumevala su da dostavite odgovor na pitanje - kako se troše sredstva koja iz budžeta prenosimo raznovrsnim agencijama, upravama, organima uprave u sastavu, koja imaju i danas, tvrdim, neki od njih i po 500 hiljada platu, pa se pitam - kakvim radom, kakvim zaslugama to uspevaju u vreme kada nam podnosite odobrenje za zaduživanje od 90 miliona evra za budžetski deficit, oni koji ili imaju finansiranje iz budžeta ili rade, zarađuju na ovlašćenjima koja im je država dala. Ponoviću, naplaćivanje preleta nije umeće ljudi u Kontroli leta, ni u Agenciji ni u onom Direktoratu civilnog vazduhoplovstva, kojima ste čak dozvolili da se registruju kao deoničarska društva sa ograničenom odgovornošću. Da ste stavili pod kontrolu deo preduzeća koja osniva država direktno ili indirektno preko svojih javnih preduzeća, preko svojih zavisnih preduzeća u liku republičkih organa, u liku organa i vlasti na nižim nivoima, vi danas ne bi imali potrebu da nama izađete sa zahtevom za zaduženje od 90 miliona evra. Ono što je najspornije je to što buka u kojoj želite da se ne čuje naš glasa, strah u kojem želite da zatvorite novine, ne branim one koji nedoličnim imenima nazivaju ljude, ne branim one koje maloletnike izlažu ruglu, ne branim nijednu prejaku reč, ali branim pravo na prozivanje vlasti kako troši novac i da to ne može da se radi samo po pravosnažnim rešenjima. Ne možemo tek kada vas sud osudi reći da se neodgovorno troši. U takvoj klimi, kada treba zatvoriti medije, kada ne dozvoljavate kroz ukupna poslovnička ograničenja da se o ovim stvarima govori, čak i institut poslaničkog pitanja dezavuišete na način da odgovarate da je to samo za preduzeća koja su, ima ih 36, osnovana direktno itd. Da li ste imali, pitam moje kolege iz vladajuće većine, samo 36 preduzeća na spisku kada ste međusobno dogovarali kvote za učešće u vršenju vlasti? Ne, mnogo više. To vam ne sporim. Onaj ko na izborima dobije pravo da vrši vlast, onaj ko umećem raznovrsnim, ali nikada neću da opravdam trošenje budžetskih sredstava, da bi se znala napraviti koalicija, a i to će jednog dana biti predmet preispitivanja, znači to nije umeće, to je zloupotreba državnih resursa da dođete do neke koalicije, tako što ćete nekome obećati, nekome dati prava koja ne dajete drugima, da li je to neki predsednik opštine, da li je to neka koalicija, da li su to neki interesantni zakupi koje će sledeća vlast proveravati, ali to nije umeće sastavljanja koalicije, to nije koalicioni kapacitet, i na takvim osnovama ne treba niko da se hvali da je dobio pravo da vrši vlast. Kada ga već dobije i kada dobijete u ruke pravo da vodite javna preduzeća, imajte minimum odgovornosti prema onome što se zove - trošenje budžetskog novca i trošenje javnih sredstava. Prvo pokušajte da počistite svaki ćošak ove državne kuće od suvišne administracije, od rasipanja para, gde pojedinci, tvrdim pojedinci, sa žmurenjem stranaka, zgrću ogromna bogatstva, izdvajajući se u neku posebnu elitu i klasu, koja će i ono malo efekata koje imate kao dobri, zamagliti, omalovažiti i ni to malo vam građani neće priznati. Zašto je nedopustivo da kada dobijete vlast odlučujete o trošenju državnog novca ne dozvoljavate ono što se zove - osnovana kritika i ukazivanja na prave probleme. Da ste slušali, da ste hteli da čujete, da nas niste nazivali neznalicama, vi bi još godinu dana unazad shvatili da je lažna priča o kupovnoj moći građana opasna i da će nam se obiti o glavu, da je lažna priča o stabilnim deviznim rezervama koje ima Narodna banka, u trenutku kada je iznosila između 11 i 13 milijardi evra. To je ta priča u kojoj kažem, a ko je danas Pinokio i ko to ne zna ekonomiju. U to vreme kada je guverner, za mene neodvojivi deo vlasti i vladajuće većine, koliko god se zaklanjao nekom posebnom nezavisnošću koja mu je i zakonom omogućena, pričao da imamo visoke devizne rezerve, upozoravali smo da te devizne rezerve služe samo kao antesteziona priča za dalje zaduživanje i građana i države. Mnogi, i ovoga puta ću i njih da podsetim na to vreme, govorili su da su to stabilne devizne rezerve, da nismo u situaciji da imamo dužnički problem itd. I tada i sada ponavljam, zahvaljujući lošoj politici obaveznih rezervi koju je vodio gospodin Jelašić, u deviznim rezervama su se našlo 40% sredstava od onoga što su strane banke morale da polože kod guvernera u toj državnoj kasi samo za vreme dok traju krediti. Vi ste građane uveravali da su to naše stabilne devizne rezerve, od čega je 70% bilo deviznih rezervi kojim ova država nije mogla da operiše, zato što nisu bile ni trajne ni stabilne i zavisile su od kreditne aktivnosti banaka, svega 2,5 milijarde. Ovo nije panika, ovo je podsećanje na vreme u kojem ste morali da se zabrinete. Svega 2,5 milijardi evra je bilo državnih depozita i onog stvarnog i trajnog deviznog rezervnog novca. Stručnjaci koji su mogli o tome da govore su ćutali, jer je to unosno i korisno. Opozicija, o tome sam govorila, mnogi novinari stidljivo i šta se dešava? Izlazite nam sa slavodobitnom pričom o kreditu od MMF, a za održavanje sada deviznih rezervi. Gospođo Dragutinović, da li je dovoljno vremena kako se nalazite u Vladi da vam vaši saradnici pokažu račune koliko se od javnih fondova, državnih preduzeća, onog što se zovu depozitni računi ove vlasti, nalazi oročeno u poslovnim bankama, dok kod vas potražuju pare iz budžeta, dok daju poslovnim bankama novac koje su trgovale hartijama od vrednosti sa Trezorom i Narodnom bankom? Da li mislite da građani zaista ne mogu da saberu dva i dva i da vide šta se njihovim novcem radi? Ovakvim tonom i načinom ne pozivam građane da oni vode monetarnu politiku i dođu ispred Vlade, pozivam ih da procene vašu odgovornost za upravljanje novcem i da shvate da je novca bilo, da novca ima i danas, ali da vi njime ne želite da upravljate tako da taj boljitak osete i građani. Znači, gubitak Narodne banke iz 2006. godine zbog loše monetarne politike kojom su se stvarali viškovi novca, a onda povlačili skupim operacijama, u praktičnom životu izgleda ovako. Poslovna banka dobije od nekog državnog organa ili fonda stotinu miliona evra, kada ih prikupi lepo, i na klackanju kursa i onoga što je Narodna banka davala, u jednom trenutku su se kamate kretale 7 do 8% izdan inflacije, tim novcem su kupovali hartije od vrednosti, zaradili sigurnu razliku, ne daju kredite građanima, ne daju kredite privredi, daju tek malo da ne bi bili problematični. Šta se iz toga naučilo, sem gubitka Narodne banke, koji je iznosio tada 375 miliona evra, i nemojte mi reći kursne razlike, jer je naš devizni kurs politički proizvod. U sledećoj godini je taj gubitak iznosio 150 miliona evra i vi umesto da sprečite tu praksu, u trenutku svetske finansijske krize ste krenuli da tu praksu primenjujete i na realnom sektoru. Ponudili ste preduzećima kamate sa 3%, bankama ste ih dotirali i onda ste rekli organizujte proizvodnju. Rekli su vam, pouzdano to znam, ti privrednici koji su imali časti da kažu - a što bih nešto proizvodio ako ću sa kreditom koji ste meni dali, po ceni od 3 do 5%, otići i kupiti ili vaše hartije ili dati depozit kod vaših banaka kojima ste omogućili likvidnost da meni sa dva potpisa, sa dva virmanska naloga, bez proizvodnje, omoguće da zaradim razliku koja se kretala od 5 do 10% po jednoj transakciji. Država je ovo morala da zna i da vidi koji su učinci njenih politika. Da li znate šta je meni problem? Zarađujte i vi i ti privrednici koji ne žele da rade, ali ko će građanima omogućiti da dobiju posao, u kojim će to firmama da rade, da primaju plate, da uplaćuju doprinose, na osnovu kojih će da se finansira i penzija i fond zdravstva i sve ono što znači obezbeđenje osnovnih uslova za funkcionisanje ove države. Ne mogu da shvatim da niste imali tu dugoročnost sagledavanja kada ste dozvolili da se fensi finansijama, tako se to danas zove, nekim modernim bankarstvom bavi polovina ove privrede koja ima para. Umesto da instrumentima kontrole, to nije cenzura u štampi, to su uobičajeni sistemi ranog upozorenja za funkcionisanje bankarskog sistema i kontrola namenskog trošenja datih kredita, novac ide u proizvodnju i da zaista pokažete da je cilj ove države zaposlenost i građani koji će omogućiti ekonomski razvoj ove države. Zašto to niste uradili? Jedan od tih mojih prijatelja kaže da bi ovoj vladi trebalo zabraniti da upotrebljava futur kao buduće vreme, da kaže - ja ću, mi ćemo, zato što su od 2000. godine do danas imali dovoljno vremena da pokažu kako će, a pošto nisu, zabranjeno je obećavati da ćete, nego zašto niste. Tako i pitam - zašto niste? Danas ste personifikovani predstavnik Vlade sa jednako lošom monetarnom politikom, zapostavljanjem proizvodnje, nefinansiranjem proizvodnje i uništavanjem svega što se zove zdrava osnova bankarskog sektora, tradicionalnog bankarstva, gde će se davati kredita onoliko koliko se prikupi depozita. To je tradicionalno bankarstvo. Zato sam vam one noći u kasne sate pominjala kao poučno iskustvo Brazil, gde država o tome vodi računa, ali usput radeći to preko domaćih banaka. Vi ste nas doveli u apsurd da mi danas uzimamo kredit od komercijalnih banaka za pokriće troškova, koje ne da ne možemo da odobrimo, nego su troškovi koje zaista ne bi bila spremna da podnese ni jedna nemačka država, ne u krizi nego u najboljim danima, jer nam je ona najbliža na ovom prostoru. Zaista sam iznenađena da niste našli, kao što ste za subvencionisanje i razne druge vidove pomoći nalazili uredbe, pa nam onemogućavali mogućnost da o tome govorimo ovako kako govorimo danas. Stvar je došla do najozbiljnijih razmera i zato sam prvi put u svom političkom delovanju upotrebila reč "panika", a zaista me je uhvatila kao čoveka panika kada sam videla da Vlada izlazi sa zahtevom za odobrenje kredita od komercijalnih banaka u iznosu od 90 miliona evra. Taj kredit će morati da se vraća iz budžeta, koji ima iste rashode, a prihodi sve manji i manji. Ono čime ću zaključiti svoje izlaganje je priča da kredit sa Međunarodnim monetarnim fondom jeste briga nekog drugog - ne može da opstane, ne u ovom trenutku, nego sa ljudima koji imaju elementarnu logiku. Kredit MMF je i suviše težak, po ograničenjima koja nosi u smislu obaveza koje treba da izvršavamo, to jest da sprovodimo ekonomsku politiku koja će biti usmeravana, a ne kreirana ovde. Usmeravana, ne kažem nalagana, ali usmeravana, a niko ne dolazi da vam pomogne u vašem interesu, nego u sopstvenom. To su davne premise. Učili smo i vi i ja iz nekih knjiga u kojima se to jasno govorilo. Znači dobijaćemo kredit na raspoloženju koji nije besplatan, koji nije beskamatan, koji nije poklon. On jeste novac u nekojfioci, koji će čuvati devizne rezerve za koje smo lažnu sliku davali građanima i onima koji su se zaduživali. Ali, svaka država koja zaboravi da je osnov demokratije - suverena vlast nad nacionalnom valutom i nad upravljanjem novcem, zaista će se suočiti da nad tom državom vlada onaj ko nad novcem ima vlast, a to ova vlada nije. Čak neću ni da kažem da ste toliko dovitljivi da nam samo stvarate privid da nemate kontrolu nad novcem. Još jednom ću pomenuti Rotšilda koji je rekao – dajte mi vlast nad novcem i kontrolu nad njim i nije me briga ko u jednoj državi pravi zakon. Baš zato o tome govorim na ovaj način i baš zato govorim ovoliko dugo. Nemojte da kredit sa MMF bude negde na sajtu Narodne banke, koja glumi nezavisnost od ovih građana, od ove ekonomske politike i od ove države, jer će se troškovi tih kredita i tog kredita, u meri u kojoj budu iskorišćeni iz ovog budžeta isplaćivati jer vi druge kase nemate, vi druge građane nemate, vi drugi parlament nemate - to je ovaj. Ovde moramo o tome da se pitamo, da procenjujemo težinu tih zaduživanja i da vas upozoravamo savešću javnosti da ovo nije način za izlazak iz krize.
Iskorišćeno je celokupno vreme na raspolaganju poslaničke grupe Napred Srbijo. Od vremena na raspolaganju kao ovlašćene predstavnice poslaničke grupe šest minuta i 10 sekundi. Reč ima narodni poslanik Dejan Mirović.
Dame i gospodo, prvo ću izraziti jednu nedoumicu u vezi načelne rasprave. Žao mi je što gospođa Dragutinović nije odgovorila na naše argumente u vezi suverenizacije duga i u vezi izvesne opasnosti, tako bih je nazvao, koja se postavlja pred srpsku državu, srpsku ekonomiju. Podsetiću vas još jedanput, u vezi ovih amandmana, u vezi načelne rasprave i u vezi ova tri ugovora, koji će zadužiti Republiku Srbiju zadodatno 300 miliona evra, na sledeće činjenice. Godine 1983. u istoj ovoj sali, za vreme zasedanja tadašnje Savezne skupštine SFRJ, na noćnoj sednici, to vam govori kolika je bila važnost te sednice i neuobičajenost, doneta je odluka da SFRJ prihvati uslove MMF, a MMF je u tom trenutku bio navodno nekakav neutralni pregovarač između SFRJ i inostranih kreditora sa Zapada - da SFRJ pristane na suverenizaciju duga. Ako se ne varam, tada je javni dug SFRJ iznosio negde oko četiri milijarde dolara. Naravno, gospođa Dragutinović će verovatno reći, i mi se s tim slažemo, da je tada dolar mnogo manje iznosio nego sada i inflacija. Međutim, mi opet podsećamo na naše argumente, da je ipak velika razlika između broja stanovnika one velike Jugoslavije i Republike Srbije. U tom smislu ukazujemo na kontekst tih dešavanja. S druge strane, tzv. privatni dug SFRJ je iznosio negde oko 14 milijardi dolara, ako se ne varam, a ukupan dug je bio oko 18 milijardi dolara. Upravo zbogMMF-a, koji se toliko glorifikuje u našoj javnosti, i izuzimajući SRS niko se ne usuđuje da kritikuje, već se kritikuju neke periferne pojave u smislu ljudi koji rade na nekim poslovima. Oni su važni, ali ne određuju samu makroekonomsku politiku Republike Srbije. Upravo taj MMF je naterao SFRJ da prihvati suverenizaciju duga. Šta bi to značilo u našem konkretnom slučaju? U našem slučaju to bi značilo da će Republika Srbija biti dužna 30 milijardi dolara u 2008. godini ili 21 milijardu evra, ako se spoje privatni i javni dug. Mi odgovorno tvrdimo da će se to desiti. Ovim ekonomskim problemima ne prilazimo iz ideoloških razloga, niti sa nekom ostrašćenošću ili mržnjom prema Zapadu ili MMF, već iz jedne proste pretpostavke – jednostavno MMF polazi od interesa poverilaca. Interesi poverilaca su da se naplaćuju dužniku što veće kamate. U tom smislu i u smislu diskusije prethodnih govornika hteo bih da napomenem još jednu stvar. Mi možemo da kritikujemo periferne pojave, ali sama odrednica nekakvog ekonomskog programa mora da bude sledeća. Da li se zalažete za dalje zaduživanje Republike Srbije? Mi smatramo da Republika Srbija ne treba više da se zadužuje, a imamo ljude kao gospodin Aleksandar Vučić, koji tvrdi da se treba zaduživati kod EU i da to jednostavno nema alternativu. To je sa ekonomske tačke gledišta, najblaže rečeno, besmisleno, jer upravo MMF, tzv. evropske bankei Svetska banka, mi to odgovorno tvrdimo, jesu povezane institucije. Daćemo vam i sledeći primer. Zamenik predsednika izvršnog odbora MMF gospodin Portugal je izjavio za naš dnevni list – da navodno Srbija, zamislite u ovom trenutku kada je kriza na svom vrhuncu, treba da izvrši reforme u zdravstvu, obrazovanju i drugim socijalno osetljivim oblastima. Zamislite sada – to je ono što traži MMF. U tom smislu i potpredsednik Vlade zadužen za regionalni razvoj i ekonomiju je priznao, kao ekonomista, i mi nemamo ništa protiv te izjave – da je upravo MMF uništio privredu Letonije, jer je tražio da se plate spuste za 20 do 30%, što je dovelo do pada BDP za 18%. Dakle, to nije naša izjava, već je to izjava iz vlasti. U tom smislu je jasno šta MMF traži od jedne države – uništavanje socijalnih oblasti, penzija, zdravstva, školstva. Naravno, da bi se taj proces u neku ruku amortizovao postoje druge povezane institucije. Jedna od njih je Svetska banka. Vi imate ugovor sa Svetskom bankom, koji danas razmatramo i koji smo razmatrali u načelnoj raspravi, od nekih 10 miliona evra, ako se ne varam, gde se upravo ta sredstva upućuju ka zdravstvu, koje je veoma ugroženo upravo zbog uslova MMF. Vi znate, gospođo Dragutinović, da je nemoguće zaključiti ugovor sa Svetskom bankom ako nemate ugovor sa MMF – dakle to su dve povezane institucije. Slično se može reći za tzv. evropske banke. Daću vam i konkretan primer koji potpuno obara ovu tezu gospodina Vučića, a to je sledeće. Taj toliko glorifikovani i toliko sporni za neke, a za nas potpuno jasno šta donosi taj ugovor za Srbiju, Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju. Vi sigurno znate da je u članu 117. tog Sporazuma o stabilizaciji i pridruživanju uslovljeno da se tzv. evropska pomoć, to bih nazvao briselska pomoć, jer ne smatram da su Evropa i Evropska unija isto, uslovljava sa saradnjom sa MMF. Dakle, to je više nego jasno. Ako pročitate član 117. biće vam jasno da ne možete sarađivati parcijalno sa tzv. evropskim bankama, a da ne prihvatite uslove MMF. Ako se ekonomska nauka, naravno neću citirati Štiglica, ali to je više nego jasno, i druge nobelovce, ali ako ekonomska nauka, čak i u Vladi postoji jedno mišljenje da je MMF štetan i da vi sarađujete sa MMF zato što „morate“, onda je jasno – da je štetna i saradnja sa evropskim bankama, tzv. evropskim bankama. U tom smislu mi se protivimo naravno ovom ugovoru o daljem zaduživanju kod Evropske investicione banke od 250 miliona evra, jer smatramo i sa pravne i ekonomske tačke – da je to vrlo, vrlo štetan ugovor za Republiku Srbiju. Ako se sećate, mi smo napomenuli da tamo imate neke odredbe koje su, najblaže rečeno, sa pravne tačke gledišta sporne i pokazuju – da dve strane u ugovoru nisu ravnopravne. Vi ste videli da Evropska banka traži doslovno od najnižeg nivoa, znači od službenika u NBS, i u vašem Ministarstvu i u Vladi, da prijavljuju sve nepravilnost koje se mogu desiti u primeni tog ugovora Evropske investicione banke. U tom smislu, mi nemamo ništa protiv. To je jedna vrsta borbe protiv korupcije. Ali, zašto taj zahtev nije bio dvostran? Zašto službenici Evropske investicione banke, koji su više nego uključeni u te projekte Evropske investicione banke, ne prijavljuju korupciju u organima tzv. evropskih banaka. Međutim, to se ne dešava i tu se postavlja jedna lažna pretpostavka da u EU, u Briselu nema korupcije. Uveravam vas da je tamo korupcija možda i veća nego ovde. Podsetiću vas da je Evropska komisija dala ostavku 1999. godine upravo zbog korupcije. Podsetiću vas, vi to sigurno znate kao doktor ekonomskih nauka, da je ova kriza upravo nastala zbog korupcije u bankama, korupcije koja je toliko velika da više nije moguće ni verovati računovodstvenim izveštajima i reviziji koja se vrši u Americi. Znate već nekoliko godina šta se dešavalo sa velikim njihovim firmama. U tom smislu, mi tvrdimo u najmanju ruku da je korupcija na istom nivou u Evropskoj investicionoj banci kao i u vašem Ministarstvu, kao u NBS. S druge strane, prethodni govornik je govorio o deviznim rezervama Republike Srbije. Pažljivo smo proučili izveštaje NBS za 2008. godinu, gde smo videli podatke o deviznim rezervama. Za razliku od spoljnog duga koji je porastao, koji raste, devizne rezerve padaju. U tom smislu, videli smo da se negde, ako se ne varam, 80% naših deviznih rezervi nalazi u hartijama od vrednosti. Te hartije od vrednosti su uglavnom plasirane na zapadu. S druge strane, imamo i devizne račune ponovo na zapadu. Dakle, ta ogromna suma, ako se ne varam, 8 milijardi evra se nalazi na zapadu. Sada pravo pitanje povodom naših deviznih rezervi, malo slobodnije ću se izraziti, da li je veća količina novca koja dolazi iz zapada povodom deviznih rezervi ili je veća količina novca koja ide povodom spoljnog duga prema zapadu, u smislu i javnog i privatnog duga, u smislu one priče o suverenizaciji duga, koja će nas pre ili kasnije zadeseti? Prema podacima NBS, prihodi od hartija od vrednosti, od deviznih računa povodom deviznih rezervi, negde su oko 316 miliona evra godišnje za 2008. godinu. U isto vreme, prosečna kamata na spoljni dug Republike Srbije i na privatnidug je negde oko 5%, ako se ne varam, tako piše u tom izveštaju. Dakle, samo na osnovu kamata u 2008. godini bilo je dužno da se isplati jednu milijardu evra, znači, samo na osnovu kamata. S druge strane, u tom izveštaju takođe piše da na osnovu glavnice je isplaćeno u 2008. godini dve milijarde i 300 miliona evra, dodajmo ovom iznosu i kamate, znači, radi se o cifri od preko 3 milijarde evra. S druge strane imate 300 miliona koje dobijamo od deviznih rezervi i imamo 3 milijarde koje idu ka zapadu na osnovu spoljnjeg duga. Mislim da je više nego jasno da nas zapad iskorišćava, da nas zapadni poverioci iskorišćavaju i upravo te evropske investicione banke, Svetska banka, MMF zarađuju na Republici Srbiji, kao jednoj siromašnoj zemlji koja je jedan dužnik koji se vrti u krugu Svetske banke, MMF-a, Evropske investicione banke i Evropske banke za obnovu i razvoj. U tom smislu govori se o projektima. Vi sigurno znate da je Evropska banka za obnovu i razvoj tražila od naših vlasti, uslovljavala da se most kod Beške, u stvari gradnja mosta kod Beške i rekonstrukcija da austrijskoj firmi. Zašto? Nema nikakvog objašnjenja, ako se zna da je upravo ''Mostogradnja'' izgradila taj most, ako se ne varam, sedamdeset i neke godine. Dakle, svi ti navodno dobronamerni krediti, sva ta pomoć koja je u stvari uslovljena, uslovljena je pomoću zapadnih banaka i zapadnih firmi koje imaju najveće beneficije od tih ugovora. Takođe, u ovom ugovoru sa Evropskom investicionom bankom vi ćete videti da postoji i tzv. posrednik. U formulaciji iz tog ugovora se govori da je posrednik banka ili finansijska organizacija koja deluje na teritoriji Republike Srbije. Nažalost, zbog politike u prethodnom periodu, mi smo došli u situaciju da negde oko 75 ili 80% finansijskog bankarskog tržišta u Republici Srbiji pripada zapadnim bankama. Znači, imate klasičan monopol na delu. Imate monopol austrijskih banaka od negde 30%, ako se ne varam. U tom smislu, jasno je da će ta tzv. pomoć Evropske investicione banke upravo biti dodeljena zapadnim bankama. Osam godina se blokiraju ruske investicije, 8 godina se blokira dolazak jedne ruske banke. Sada je navodno došla Moskovska banka, ali u odnosu na ovih 75%, to je više nego malo. U tom smislu, mi pozdravljamo vaš napor da sa Ruskom Federacijom zaključite ugovor o kreditu od jedne milijarde evra. Takođe vas podsećamo da ozbiljna ekonomska politika bi već izvršila pripreme, a ne bi došla u stanje potrebe, kao što ste vi došli, na vrhuncu krize da tražite upravo od Ruske Federacije jednu milijardu evra. U tom smislu, trebalo je napraviti ozbiljnu analizu koja bi bila neutralna sa ekonomske tačke gledišta, a ne bi bila zadojena nekim ideološkim frazama o EU kao o novom raju na ovom kontinentu. Konkretan primer koji pokazuje neozbiljnost tih pregovora je sledeći. Vi sigurno znate da je u aprilu 2009. godine vaš kolega gospodin Kudrin dao izjavu za jedan ruski list, preneli su je zapadni mediji, da će Rusija uložiti 10 milijardi u hartije od vrednosti MMF-a. Dakle, zbog građana da kažemo potpuno otvoreno, Rusija ulaže pare, daje pare MMF-u, a mi uzimamo pare od MMF-a. Znači, nema nikakve logike za takve postupke. U tom smislu, mi vam predlažemo i sledeću stvar, znači, naša kritika je konstruktivna, vi imate monopolistu, kompaniju "Delta", ne mislim vi lično, nego mi imamo ovde u Republici Srbiji, pre svega vlast, koja zarađuje, premaizjavi gospođe Forcan, negde preko tri milijarde evra. Sličan prihod će biti i u ovoj godini. Znači, vi imate firmu koja ostvaruje prihod od prodaje u vrednosti od 40% budžeta Republike Srbije. Donesite zakon, donesite poreske zakone i oporezujte tu kompaniju koja, po priznanju njenog vlasnika, plaća negde oko 200 miliona evra poreza. To su konkretne stvari. Mi sada možemo da pričamo o Brazilu, možemo da pričamo kao gospodin Vučić o EU kao rešenju svih naših problema, ali ovo su konkretne stvari. Oporezujte "Deltu", razgovarajte sa Rusima ozbiljno i imajte u vidu da MMF nije dobronameran poverilac. Zahvaljujem.
Četrnaest minuta i 50 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Miloš Radulović. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođo ministar, danas imamo raspravu u pojedinostima koja se odnosi na kredit, odnosno o zakonu o zaduživanju kod "Alfa banke" u iznosu od 30 miliona evra, od "Vojvođanske banke" a.d. Novi Sad u iznosu od 20 miliona evra i od "Pireus banke" u iznosu 30 miliona evra. Pored ovih kredita, o kojima smo raspravljali u danu kada smo imali raspravu načelu, to je neki iznos od 360 miliona i 500 hiljada evra. Molim, ako može malo reda. Interesantno je, gospođo ministar i gospođo predsedavajuća, da se rasprava o ovako vrlo bitnim zakonima poklopila praktično sa danom početka biciklističke trke Tur de Frans i trajala je praktično do nedelje, odnosno veliki deo rasprave upravo je bio u vreme trajanja biciklističke trke Tur de Frans. Građani su zbog toga bili onemogućeni, jer vi uporno stvarate medijski mrak, da saznaju o čemu mi ovde pričamo. Očigledno je da je vama bila važnija trika Tur de Frans, pobedio je Kontador, Šleh je drugi, Lens Armstrong je treći. Nadam se da ste vi u Vladi slavili pobedu Kontadora. Iskreno, očekujem da ste, u cilju popularizacije biciklizma i Tur de Fransa, vi članovi Vlade, kao direktor Javnog servisa, kupili i bicikle. Ono što je interesantno, vi ste, kao što je izneo moj kolega narodni poslanik Velimir Ilić ovde, upravo to vreme koristili da građani besprekidno gledaju kako biciklisti okreću pedale na svojim biciklima po pet sati dnevno, da biste na taj način skrenuli pažnju građana Srbije sa problema koji tište ovu državu i sa onih stvari koje pokazuju nesposobnost ove vlade. Gospođo Dragutinović, da se mi okrenemo stvarnom životu i onim problemima koji tište sve građane. Ponoviću još jednom, mi smo raspravljali o paketu i aranžmanima, zajmovima, koji su u iznosu od 360 miliona i 500 hiljada evra. Samo u ovom mesecu, ponoviću, država se zadužila 968 miliona evra. Možemo da pretpostavimo sada koliki je dug države. U završnoj reči, gospođo Dragutinović, kritikovali ste nas, poslaničku grupu i poslanike iz DSS, ukazujući na ton i način vođenja rasprave, podsećajući između ostalog da je trenutna situacija i posledica lošeg vođenja politike za vreme Vlade Vojislava Koštunice i da je upravo Vlada Vojislava Koštunice uticala na prekomernu potrošnju. Zarad građana, a ne zarad vas, podsetiću vas da je ta Vlada Vojislava Koštunice ostavila 10,2 milijarde evra deviznih rezervi ovoj zemlji, da je uredno servisirala obaveze prema Londonskom i Pariskom klubu i da je pre vremena vratila kredite, odnosno obaveze prema MMF, i da je donela niz zakona koji su stvorili ambijent da pohrle, da tako kažem, stranim investitorima, tako da smo samo u jednoj godini, što je za vas misaona imenica i što vi nikada nećete moći da ostvarite, bilo direktnih stranih investicija od 6,4 milijarde dolara. Podsetiću vas i to da je u toj Vladi u jedno vreme bio i ministar Mirko Cvetković, i to upravo ministar za finansije. Međutim, šta je u tome loše što je ministar, odnosno premijer, gospodin Mirko Cvetković, bio loš đak i nije praktično ništa naučio od bivšeg premijera, prethodnog premijera, jer kako je on učio i kakvo znanje ima pokazuju upravo rezultati rada ove vlade. Što se kritike na rad ove vlade od strane poslanika DSS tiče, podsetiću vas one su se odnosile pre svega na kašnjenje budžeta suprotno zakonu (znate da smo prethodni budžet trebalo da dobijemo 1. novembra, a dobili smo ga tek 1. decembra, da smo ga usvojili krajem decembra 2008. godine), na nerealnu projekciju rasta BDP, i u oktobru kada ste planirali rast BDP od 6% mi smo rekli da je to nerealno, i u decembru kada ste planirali rast BDP od 3% rekli smo da je nerealno, u aprilu kada ste planirali istovetan rast BDP kao što je bio u prethodnoj 2008. godini mi smo rekli da je to nerealno. Vi sada, gospođo ministar, i sami procenjujete, pri tome niste u stanju da nam kažete realno koliko je to, kažete - biće pad BDP od 3,5 do 5%. Lično mislim da će da bude veći, pokazaće vreme, videćemo se ovde, pretpostavljam, i u septembru, jer ne verujem da ćemo posle septembra moći da se vidimo, jer ne verujem da ćete da budete na toj funkciji, a objasniću i zašto. Ukazivali smo na veliki budžetski deficit koji je posledica prekomerne potrošnje i da budžet nije razvojni već potrošni. Analizom se pokazalo da je potrošnja ove godine, budžetska potrošnja ostvarena sa 100%, a da istovremeno izvršenje u investicijama, odnosno kapitalne investicije su 20%. O tome je već pričao i kolega Rade Obradović postavljajući poslaničko pitanje Vladi, na koje ni dan-danas nije dobio odgovor. Ukazivali smo na veliki odliv deviznih rezervi, što se odrazilo i na rast kursa, sa 75 na 95. Pitali smo i ponavljamo to pitanje - ako su devizne rezerve bile 10,2 milijarde, ako ste povukli sredstva od 788 miliona od MMF, ako imate direktne investicije, odnosno prihode od privatizacije od 740 miliona, šta je sa deviznim rezervama koje sada iznose 8,9 milijardi? Gde je nestalo 2,8 milijardi? Ko je to potrošio? To ćemo pitanje da ponavljamo stalno dok ne dobijemo od vas odgovor, budite sigurni, i od vas i od guvernera. Upozoravali smo na pad proizvodnje, sada je 18% pad proizvodnje, izvoza 24%, uvoza 27%, na recesiju, unutrašnju nelikvidnost, porast nezaposlenosti. Pitali smo vas šta je sa novih 200 hiljada radnih mesta. Sada 200 hiljada ljudi ne prima platu jer su im firme u blokadi. Šezdeset hiljada ljudi je ostalo bez posla. Svakodnevno imamo pet hiljada ljudi koji štrajkuju na ulicama, kako glavnog grada, tako i u gradovima u Srbiji. Pedeset firmi, prema informacijama koje smo dobili sinoć od Javnog servisa, svakodnevno štrajkuje. Gospođo ministar, mi smo vama predlagali rešenja. Podsetiću vas na Zakon o javnom dugu, podsetiću vas na Zakon o osiguranju depozita od 20 hiljada evra i znate već kako je odgovorio vaš državni sekretar, i pitam se zašto je još državni sekretar, jer pročitaću samo deo teksta iz jednog dnevnog lista koji je danas tumačio šta ste vi u stvari hteli da kažete sa povećanjem stopa poreza na dohodak građana. On je rekao - ministarka je na konferenciji za novinare navela dve stope kao ilustraciju, a ne kao stope koje će biti, precizirao je Ilić i podsetio da je ona navela stope od 10 i 20%, a da je isto takomogla da navede, jer to je i potcenjivački, i posprdno, i ružno od strane državnog sekretara, jer je mogla da navede i stope od 30 i 80%. Eto, tako razmišlja ministar i govori u kontekstu onoga o čemu vi govorite. Politika je uspešna onoliko koliko pruži građanima, odnosno meri se uslovima njihovog života, da li žive bolje ili gore. Ova vlada nije dala boljitak. Sam guverner Narodne banke Srbije, gospodin Jelašić, ocenjujući rad Vlade i premijera Cvetkovića izjavio je da je Vlada nespremna da se uhvati sa problemima, a za premijeraCvetkovića je rekao da nema hrabrosti i da vodi Vladu na politikantski način. Da vas pitam, gospođo Dragutinović, koliki je budžetski deficit za šest meseci? Da li je 45 milijardi, kako vi stalno ponavljate, ili 52,9 milijardi? Zašto to pitam? Ako su prihodi 295,62 milijarde, a rashodi 360 milijardi, pre će biti ovo drugo, iako vi uporno ponavljate 45 milijardi. Gospođo ministar, Zakon o budžetskom sistemu ste usvojili bez javne rasprave. Na to vas je upozorio i Poverenik za informacije od javnog značaja Republike Srbije, gospodin Rodoljub Šabić. Stručna javnost vas upozorava da se ne zadužujete ovoliko, da krediti nisu povoljni, da nisu poklon, iako se vi i dalje zadužujete olako, tako u suštini da tretirate kredite kao poklon i potrebno je čudo da bismo ih vratili. Kredite možemo da vratimo samo povećanjem proizvodnje i izvoza. Podsećam vas da je izvršenje potrošnje u budžetu 100%, a kapitalnih investicija svega 20%. To su problemi, gospođo Dragutinović. Ono što nas brine je što vi nemate nikakvu strategiju za pokretanje privrede i njen oporavak. Pokušavate da se uhvatite za slamku, ne vodeći računa o načinu i posledicama. Ova najnovija priča o lobistima i o dva i po miliona dolara koje je iz budžetskih rezervi dato za lobiranje u Americi, pokazuje kako se vi ponašate sa sredstvima poreskih obveznika, odnosno građana Srbije. Interesantno je još nešto, što se tu u tome pojavio gospodin Šaper, savetnik predsednika Vlade, član predsedništva Demokratske stranke, i što je gospođa Tamara Stojčević potpisala ugovore, a ne znamo po čijem ovlašćenju. Vi ste emitovali državne zapise od 68 milijardi dinara sa kamatom od 13% do 14%. To je kamata mesečna od 700 do 800 miliona dinara. Ako uzmemo i ove kredite dolazimo do cifre od preko 80 milijardi dinara. Znači, zadužili ste se više nego što zakon dozvoljava, jer možete da se zadužite onoliko koliko je budžetski deficit, a budžetski deficit je 70 milijardi. To su pitanja. Imate i novu aukciju. Na kraju, odlučite se šta ćete da činite. Za građane Srbije i za Srbiju je najbolje da vi i cela Vlada što pre podnesete ostavku i odete. U protivnom ostavićete pustoš, gospođo Dragutinović. Ni Hari Poter neće moći da vam pomogne. Neće moći da stigne ovde, iako je 12 dana vozio na Tur de Fransu, on neće moći da stigne da vam pomogne ovde. Neće moći da pomogne da se rešavaju ovi problemi. Znate zašto? Zato što ni Boris Tadić, a ni oni koji su sastavili ovu vladu, kada kažem oni koji su sastavili mislim na monopoliste, nisu zainteresovani za probleme građana i da se rešavaju problemi građana. Njih pre svega interesuje lični interes i samo zarada. To je poenta.
Iskorišćeno vreme je 16 minuta i 15 sekundi. Da li ste koristili vreme poslaničke grupe u ukupnom iznosu od 16 minuta i 15 sekundi? (Miloš Radulović: Kao ovlašćeni predstavnik.) Iskoristili ste onda vreme kao ovlašćeni predstavnik i još minut i 15 sekundi od vremena poslaničke grupe, koje je na raspolaganju poslaničkoj grupi. Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković želi reč, izvolite.
Pre nego dam zaključne stavove o ovom zakonu, kojeg jedino smatram temom danas, zato što ona dva međunarodna sporazuma i nisu tema danas, samo ću iskoristiti priliku da upozorim da moj zahtev i dolazak za sto predsedavajućeg da pitam da li ste mi računali onih šest minuta vremena koje imam za tri podneta amandmana i odgovor koji sam dobila da na to nemam pravo zahteva komentar. Znači, ne tražim tih dodatnih šest minuta, zato što svoje stavove jesam u prilici (Predsedavajuća: Narodna poslanice...)…govorim u okviru svog vremena, molim vas.
Narodna poslanice, ako iskazujete primedbe govoreći da vam je uskraćeno neko od prava koja imate po Poslovniku Narodne skupštine, onda sam u obavezi na osnovu člana 27. da vam odgovorim. Amandmani koje ste podneli... molim narodne poslanike da ne dobacuju. Amandmani koje ste podneli, dva amandmana su već bila pročitana tokom sednice, a nakon otvaranja rasprave u pojedinostima, jesu amandmani koje su prihvatili i Vlada i Odbor za finansije i postali su sastavni deo Predloga zakona. Amandman koji postane sastavni deo predloga zakona ne može biti predmet rasprave u pojedinostima. Hipotetički, ako bi, pretpostavljam, na radost naročito poslanika opozicije bilo podneto 100 amandmana i svi amandmani bi bili prihvaćeni od matičnih odbora, Zakonodavnog odbora i predlagača, niko ne bi imao pravo na raspravu u pojedinostima, odnosno na po dva minuta kao podnosilac amandmana. To sam vam rekla kad ste prišli stolu da tražite reč u raspravi, odnosno dva minuta po podnetom amandmanu i pretpostavila sam da smo se razumeli. Vaše insistiranje da vam oduzimam pravo meni je jasna poruka da moram da vas uputim na članove Poslovnika koji definišu šta je amandman, a šta je amandman koji je postao sastavni deo predloga zakona. Vaših šest minuta i deset sekundi koje imate kao ovlašćena predstavnica poslaničke grupe Napred Srbijo su vam na raspolaganju. Izvolite.
Upravo to svoje vreme koristim i meni, gospođo Čomić, ne treba ni da me predsednik Skupštine štiti, niti da mi vi tumačite Poslovnik, jer to prosto nije u redu. Vreme svoje poslaničke grupe koristim da vam kažem, nisam pravnik, ali razlikujem duh zakona od slova zakona. Smisao obrazlaganja usvojenog amandmana, što je bila praksa, za šta neću gubiti vreme da vam nađem stenogram i dokažem da ste i vi lično davali pravo na reč nekom da obrazloži, jeste u sledećem. Rasprava u načelu je toliko kratka da niko od nas ne stigne da raspravu u pojedinostima po svakom amandmanu toliko detaljno obrazloži da želi da svojim građanima obrazloži koji je to amandman vlada usvojila. Nebrojeno je primera mojih kolega i koleginica koji su, takođe, dobijali reč. Da li je neki amandman prošao ili nije, prvi put kad sam od buke vaših partijskih kolega uspela da čujem da li neko želi reč, javila sam se. Imam dovoljno vremena da iznesem svoj stav, ali vas upozoravam, član 143. Poslovnika stav 4. kaže, svaki podnosilac amandmana ima prvo da obrazloži amandman u trajanju od dva minuta, ne praveći razliku da li je usvojen ili ne. Nemojte, molim vas, ostavite me da završim. Član 149. kaže da predlagač zakona, nadležni odbor itd. dužni su da razmotre amandmane i do početka sednice obaveste Narodnu skupštinu za koje amandmane predlažu da ih Narodna skupština usvoji ili odbije. Neću s vamada komentarišem uopšte. Da li vi poštujete ovaj Poslovniku u smislu prisustva ovlašćenog predlagača ili smatrate da je dovoljno da bude u zgradi, ali ne i u sali, i da li negde piše, sem u vašem scenariju, da vi dajte reč na usvojen amandman ili ne. Bukvalno vas molim da se meni takvim povodom više ne daju nikakva obrazloženja, jer vaše privatno i vama lično od same sebe dato pravo da tumačite Poslovnik je nešto što je dopustivo u okviru predsedništva, a to vam više neću dopustiti. U okviru preostalih četiri minuta ću izneti stav, zaključni, povodom usvajanja ovog zakona. U neodgovornostima Vlade, u načinu kako je potrošila sredstva od privatizacije, kako je dozvoljavala guverneru da vodi monetarnu politiku, kako nije stavila pod kontrolu sve javne prihode koje inače mora, jer je za to dobila nalog od građana, i stavljanjem zakletve prilikom preuzimanja dužnosti, moram da dodam tom spisku kršenja zakona i dvostranog tumačenja kontrole sredstavai konkurs Ministarstva ekonomije i regionalni razvoj koji se nalazi na sajtu tog ministarstva, gde u pozivu ljudima da dobiju kredite, sada ove podsticajne, piše da je najniži iznos kredita 500.000, kamatna stopa 1% na godišnjem nivou, rok otplate do tri do pet godina i kredit se vraća u dinarima svaka tri meseca, i rata je vezana za evro po srednjem kursu na dan dospeća, a kredit se vraća u dinarima. Kada otvorite konkurs tragom linka koji nudi ovaj poziv, doći ćete do sledećeg obrazloženja – kredit se vraća svaka tri meseca u dinarima, kao što piše i u pozivu, ali kaže – rata je vezana za evro po srednjem kursu na dan dospeća, a valutna klauzula podrazumeva utvrđivanje vraćanja dugova u evrima i na dan samog puštanja kredita u tečaj i preračunavanje duga u dinarsku protivvrednost po srednjem kursu na dan dospeća, koji, sad je ono ključno, ne može biti manji od nominalnog iznosa puštenog kredita. Tako se ova država odnosi prema preduzetnicima kojima nudi ove kredite, obećavajući da su laki, u dinarima, da ne nose valutnu klauzulu i u stvari ne objašnjavaju šta je prava efektivna kamata. Prevelik budžet za srpsku privredu, previše dugova za snagu ove privrede. Dugovi ponekad znaju da budu rešenja, ali su u situaciji u kojoj živimo više problem nego rešenje, zato što se ne zadužujemo za investiranje, nego zato što se zadužujemo za potrošnju, u čiju strukturu nismo dovoljno zagrebli, ne da nismo iskoristili sve rezerve, nego nismo sa grbače ovog naroda skinuli sve one koji ne smeju na grbači naroda da stoje. Imali smo strane direktne investicije, tako ih zovemo, a najveći deo toga je prodaja preduzeća. Pričam o privlačenju stranih investicija, a u stvari ne privlačimo produktivne, i ono što najbolje govori o ugledu koji država ima je cena po kojoj se ovaj kredit dobija od poslovnih banaka, gde je pristupna naknada 1%, a kada u inostranstvu uzimate kredite ona je četvrtina od te cene. Ovaj kredit se ne može podržati i najbolji je dokaz kvaliteta rada Vlade i zato ćemo glasati protiv njega.
Narodni poslanik Zoran Babić je prijavljen u elektronskom sistemu. Nemate na raspolaganju vreme. Slučajno? Izvinjavam se, moram da pročitam. Narodni poslanik Dejan Mirović želi reč. Izvolite.
U ovoj našoj zaključnoj diskusiji navešćemo još nekoliko argumenata protiv daljeg zaduživanja RS i čitavog našeg društva i zemlje, pošto smo naveli da će do toga doći nepovratno kada dođe do suverenizacije duga kao 1983. godine i jedan od tih argumenata je rast spoljnog duga u 10 novih članica EU. Sada ću vam reći, uvažena gospođo Dragutinović, kako je to izgledalo 10.6.2007. godine za ovih 10 zemalja EU i iz toga možete doći do zaključka da se ne treba dalje zaduživati, već da treba doći do jedne ekonomske politike koja će se zasnivati na realnoj proceni stanja, a ne na nekim ideološkim frazama. U tom smislu, navešću vam da je 10.6.2007. godine upravo Mađarska, koja može da se upoređuje sa Republikom Srbijom po broju stanovnika, čak i po nekoj prošlosti, imala dug od 142 milijarde evra. Vidite koji je to dug i odmah ćete iz toga doći do zaključka, kada uporedite kamate na taj dug, kada uporedite otplatu glavnice, zašto je došlo do ekonomskog kolapsa u Mađarskoj. U tom smislu, može se izvući zaključak da je potpuno očekivano da građanima Mađarske u velikoj većini, preko 50%, 60% su protiv članstva u EU i smatraju da je članstvo EU štetno za Mađarsku. Treba se učiti na iskustvima naših suseda. Ova tri kredita, od 250, 90 i 10 miliona evra nam ukazuju na još jednu činjenicu. U načelnoj raspravi smo postavili pitanje – po kojem osnovu je za zaduživanje izabrana banka koja je retroaktivno povećavala marže na već date kredite? Po kojem osnovu se nagrađuju banke koje se očigledno ponašaju na našem tržištu, moram tako reći, kao lihvarske banke? Za to nema nikakvog opravdanja. Videli smo izveštaj NB za 2008. godinu i u njemu piše da je NBS, koja je inače agent u ugovoru sa Evropskom investicionom bankom, vi ste zajmoprimac, banka je zajmodavac, da je uticala na te banke koje iskorišćavaju naše građane tako što je dala preporuke da se to više ne radi. Tako ne postupa ozbiljna država. Ozbiljna država bi se suočila sa tim problemima, a mi smatramo da SRS, za razliku od nekih kvaziopozicionih stranaka, ima vrste i volje da to uradi i u tom konkretnom slučaju bismo, pored oporezivanja kompanije „Delta“, pored uzimanja kredita od Ruske Federacije, kao što smo rekli, koja daje MMF kredite, a vi uzimate od MMF, uradila još jednu stvar – donela bi zakon koji bi dodatno oporezivao te strane banke, monopoliste koji iskorišćavaju taj monopolski položaj na našem tržištu. U tom smislu našla bi se dodatna sredstva, ali ne u smislu daljeg zaduživanja. Mogu da vas podsetim da su strane banke zaradile preko 400 miliona evra u 2008. godini. To je neverovatan podatak, dok pada BDP, dok se u suštini smanjuju plate, jer kada se uporedi zamrzavanje plata sa inflacijom, to je u stvari pad od nekih 10%, jer NBS planirala je inflaciju od 10%, ako se ne varam, i ako nas MMF tera na takve nepopularne mere, kao što je PDV, a to je očigledno, onda treba naći dodatne izvore prihoda, a ne vrteti se u jednom začaranom krugu, moram tako da kažem i da se malo slobodnije izrazim zbog naših građana, gde je MMF loš policajac koji uništava naše zdravstvo, uništava naše školstvo, našu državu, a s druge strane imate Svetsku banku koja je dobar policajac, Evropska investiciona banka, koje navodno daju upravo kredite za te oblasti. Imate u samoj suštini uslove iz aranžmana sa MMF koji otvaraju dalji prostor za dalje zaduživanje kod Svetske banke, Evropske investicione banke i Evropske banke za obnovu i razvoj. Nije nepoznato i da je, nakon zaključivanja Sporazuma sa MMF, u Beču održan sastanak, to je javan podatak, to je uostalom i potpredsednik Vlade izneo, sa zapadnim bankama koje deluju na teritorij RS i da je na tom sastanku zaključeno da je uslov za dalju „saradnju“ upravo zaključivanje ugovora sa MMF. Nema nikakvih dilema da svi ti zapadni poverioci deluju usaglašeno. Zato vam savetujemo i tražimo od vas, u interesu građana Republike Srbije, da razmislite, da odbacite ove, duboko sam ubeđen, štetne uslove kredita, koji zadužuju Srbiju za 350 milina evra i da nađete snage, političke i ekonomske, da ta sredstva nađete na drugoj strani. Mi tvrdimo, s obzirom da je bruto domaći proizvod Republike Srbije u 2007. godini bio negde oko 30 milijardi evra, da postoje ta sredstva i na teritoriji Republike Srbije. Daću vam primer kombinata US "Steel". Vi znate da je US "Steel" najveći izvoznik, takozvani najveći srpski izvoznik, u stvari to je firma u američkom vlasništvu. Procenat je negde oko 13%, ako se ne varam, a to je negde oko milijardu evra našeg izvoza. To je strašno. To treba da oporezujete, to, strane banke, kompaniju Delta, Sartid tj. US "Steel". Pogledajte, isti taj US "Steel", koji je ovde došao pod tako povoljnim uslovima, ovo je blaga reč, povoljnim uslovima, favorizuje svoju fabriku u Slovačkoj na štetu fabrike u Srbiji. Morate da im se suprotstavite na jedan argumentovan način. Ovde niko ne priča ni o izolaciji, ni o novim sukobima sa zapadom, ali ovo što se sada dešava to je druga krajnost. Postoje dva centra moći koja su dominantni - kompanija Delta, stranke banke. To treba jedna ozbiljna država, ako misli da nastavi sa jednom politikom koja bi trebalo da bude na korist građana Srbije da ima u vidu. Znam da imate problema, da su se pojavile snage koje su spremne da idu i dalje od vlasti u ustupcima zapadu, jasno je koje su to snage, međutim, to je već politički problem. Ovde se radi o ekonomiji, o onome što je neminovno, a neminovno je da će se ponoviti 1983. godina, da će doći do suverenizacije duga i znam da u Vladi ima mnogo ekonomskih stručnjaka, ne potcenjujem njihovo znanje, znam da ste predavali na Ekonomskom fakultetu, ne sporim ni znanje gospodina Dinkića, ni gospodina Cvetkovića. Znate, ako je Milka Planinc koja, priznaćete, nije imala neko ekonomsko znanje, upala u klopku MMF, vi to ne treba da radite. Ne trebate to da ponavljate, jer ako je išta urušilo ekonomski sistem u bivšoj Jugoslaviji, koja je imala, podsetiću vas, ogroman priliv od gastarbajtera, ogroman priliv od turizma, onda su to upravo uslovi MMF-a, jer se MMF pojavio kao navodno neutralni pregovarač povodom spoljnog duga SFRJ. Posle je došao nacionalizam, posle separatizam hrvatski i slovenački itd. U tom smislu za svaku krizu je potrebna ekonomska nestabilnost. Naravno, kada imate to u vidu, to nije bilo toliko daleko. Znate sigurno, kao doktor ekonomskih nauka, šta se desilo u Poljskoj početkom 80-ih godina. Ne mislite valjda da su jedan Leh Valensa ili papa uspeli da sruše ekonomski sistem Poljske? MMF ga je srušio - namirnice, hrana, mleko, sve je doživelo ogroman skok posle početka dužničke krize 1980. i neke godine. To je sigurno. Jedini koji su uspeli tu krizu donekle da saniraju su bili Rusi jer su dali Poljskoj po nabavnoj ceni naftu. To je uzrok krize u Poljskoj, posle dolaze svi politički momenti o kojima sam pričao. U tom smislu treba uzeti u obzir ova iskustva, posebno iskustvo SFRJ. Treba uzeti u obzir realno stanje, treba uzeti u obzir i to da će cena nafte da raste. Znate da je negde na 67% i da ćete imati mogućnost da uzmete povoljnije kredite, ako je već došlo do tolike kritične situacije, od Ruske Federacije. Oporezujte strane banke, oporezujte Deltu, idite kod poverioca koji će vam dati bolje uslove i u tom smislu imate šanse da nešto uradite za ovaj narod i za ovu državu.
Deset minuta od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Krasić.
Mislim da je jedan amandman samo povod da se stvarno načelno ispriča o čemu se radi, kojim putem idemo, kakvo je stanje, kako izaći iz ove situacije koja je svakako teška. Ono što je DOS, bez obzira u kom agregatnom stanju, uspeo da dokaže, to je da i od goreg postoji još gore. Najgore je kada je DOS na vlasti. Možete da vrtite glavom do mile volje, ja ću da krenem sa nekim podacima. Republika Srbija, na ovoj teritoriji koja je sada prisutna, po Ustavu Republike Srbije, duguje više nego bivša SFRJ. Dolar je dolar, gospođo Dragutinović. Eki je bio, sada je evro i evro je evro. Četiri puta više je naše zaduženje po glavni stanovnika nego 90-e godine. Možemo da se igramo statistike, možemo da pričamo bajke, ali ne smete da zaboravite da ste privatizovali ono što je najkvalitetnije u industriji i uopšte privredi Republike Srbije. Ostala su neka javna preduzeća od republičkog značaja, i tu intenzivno radite na privatizaciji, zato što sada u suštini i nemate kod koga da se normalno zadužite, ostalo vam je još samo da idete po šalterima banaka u Srbiji i da tu kukumavčite neki kredit. Kada se država zaduživala od neke komercijalne banke na ovaj način kao što vi to promovišete poslednjih pet-šest meseci. Bio je MMF, Evropska banka za obnovu i razvoj, neke strane države, sada ste krenuli kod komercijalni banaka da se zadužujete. Verovatno u sledećoj etapi, u novembru, kada ne budete u mogućnosti da isplaćujete ni penzije, ni plate prosveti i zdravstvu itd. onda ćete da krenete i po poštanskim štedionicama i šalterima pošte. To je prirodni tok. To je zakonomernost jedne sulude ekonomske politike koja je promovisana u krilatici "stručnost ispred politike". Ovde se stručnost svodi na sposobnost zaduživanja, a ne nešto drugo što je karakteristično za ekonomiju, smanjenje troškova, povećanje produktivnosti itd. O tome se ne priča u Srbiji. U Srbiji se priča pred izbore kako ćemo da zaposlimo 500 hiljada ljudi ako se izabere njegovo veličanstvo, a onda svakog meseca između 10 i 20 hiljada ljudi dobija rešenja i napušta radna mesta. Ono što ne bi smelo da bude problem postalo je problem. Malina je problem, višnja je problem, šljiva je problem, grožđe je problem, pšenica je problem. Šta nije problem u ovoj zemlji? Sve je težak problem. To je politika koja se vodi sedam-osam godina u ovoj zemlji: zaduživanje, zaduživanje, zaduživanje. Naravno, da bi to prošlo kako je neko osmislio dosetili ste se, ne mislim konkretno vi imenom i prezimenom, nego DOS u bilo kom agregatnom stanju, pa onda u okviru ovih ugovora kao namenu za šta se koriste ta sredstva i zašto se traže ti krediti stavlja se nešto što realno čovek i ne bi mogao da prigovori. Ali, to je podvala. Naravno, preuzimam veliki rizik kritikujući ovaj vaš koncept da neko ko radi u zdravstvu, da neko ko ima potrebe za zdravstvenim uslugama pogrešno protumači ove moje reči, što me ne bi ni iznenadilo, s obzirom da imate i medijsku dominaciju, pa da neko sutra kaže - radikali su protiv zdravstvenih centara, radikali su protiv kliničkih centara. Ne, mi nismo ni protiv toga da se izgrade, renoviraju, opreme i naprave po stvarno standardima koji su primereni našim potrebama i našim mogućnostima i da se građani što uspešnije leče u tim zdravstvenim centrima. Mi ne pričamo o tome zato što to nije sporno, ali ovde se postavlja pitanje da li to buduće zaduženje za te namene ne znači da su ta sredstva bačena u bunar. Zašto u bunar? Pa, Klinički centar Srbije, ovaj ovde, vidimo objekat bez prozora, sa nekim tablama itd, napravljen je u trenutku kada direktor tog centra nije bio lekar nego bili su ekonomisti i pravnici. Pogledajte te naše kliničke centre - Niš, Kragujevac itd. Oni su trideset godina glavna tema. Kako se vlast menja, tako se to isto uvek gradi, to je prioritet. U Nišu su izmislili novi klinički centar da bi se trkali sa Beogradom, da bi se trkali sa ovim i da bi pružali neke navodno zdravstvene usluge, i to je bunar bez dna - bacaš pare, bacaš pare. Bacaš pare i svake godine se kaže prva faza, druga faza, treća faza - nedovoljno sredstava, treba još više, treba još više. Treba još više i ništa nije završeno. Pošto imam i neke godine, pa sam neke poslove u životu morao da radim, ne u mom Nišu, nego van Niša, jer u Nišu nisam mogao da se zaposlim zbog ove državne bezbednosti, pa sam morao da učestvuje u tom programu "Morava 2". Da vam dam moje lično iskustvo šta se dešava kada dođu neki takvi projekti? Mi u ovom paketu imamo i neke projekte vezane za mala i srednja preduzeća, pa okvirne kredite, pa na raspolaganju sredstva, pa tri godine da se javite itd. To ulazi u jednu administrativnu i u drugu vrstu procedure, gde se u stvari pere dokumentacija da bi se nešto prikazalo i opravdalo - zašto treba finansirati nešto. E vidite, po tom projektu "Morava 2" Italijani nisu znali kako da prodaju svoje mašine koje imaju na lageru, pa su preko neke takođe međunarodne banke ili neke institucije odlučili da mogu da pruže kredit, ali pod uslovom da se kupuje njihova roba - znači onaj njihov višak. Tada su se kod nas blistavi umovi dosetili da upravo prave takve potencijale i takve kapacitete u oblasti poljoprivredno-prehrambene proizvodnje, da bi se kupile te mašine i da bi se proizvodila roba koja ne ide na tržištu. Ova priča je vrlo značajna zbog toga što se taj besplatni sir nalazi samo u mišolovci i treba neko da se zaleti, da uzme, a onda kad ga kljuse kokne, on tu ostane. Ovo pričam upravo da ovo kljuse, koje se zove NATO pakt i EU, da nas ne koknu i da nas preseku. Možda niste dobro razumeli gospodina Mirovića. Pre nego što počnemo da primećujemo nešto da se dešava, ekonomija je prvo završila, tajno, skriveno, jedan prljavi posao pripreme. Mi danas imamo situaciju - privatizovana naša privreda, verovatno oko 10% uzeto sredstava od neke vrednosti. Neko će da kaže, pa to je na tržištu, ne možete to tako da kažete, a neka bude i 20%, neka bude i 50% i uopšte ove cifre nisu toliko bitne, ali je važno - da gotovo u svakoj strukturi proizvoda mi smo danas postali i realno zavisni od inostranstva. Realno zavisni i izgubili smo ekonomsku suverenost. Izgubili smo mogućnost da naše bilanse sami punimo. Postali smo - privredno, industrijski, finansijski i uopšte posmatramo ekonomski zavisni od inostranstva. Pre nekoliko meseci, kao izgovor zbog svetske finansijske krize ovde je rečeno - idemo sa kombinacijom mera, uvodimo nešto što je smanjenje potrošnje, uvodimo štednju, to je jedna mera koja će da da neke rezultate i druga mera je da se budžetski i svi drugi deficiti pokrivaju zaduženjem, jer mi navodno nismo dovoljno prezaduženi. Mi smo prezaduženi. Uzmite, napravite procenu. Mi uvek u okviru budžeta, stalno dobijamo te neke projekcije. To je taj čuveni član 4. čini mi se Zakona o budžetu Republike Srbije. Tu je i stanje duga, mogućnosti izdavanja garancija, mogućnosti novog zaduživanja itd. To je sve loše za ovu našu ekonomiju. Mi ne možemo da izađemo iz tih čeljusti, ukoliko se budemo ovako i na ovaj način zaduživali i ukoliko istim tempom, kao 2001, 2005, 2006, 2007, 2008. i 2009. godine proizvodimo, štancujemo - agencije, regulatorna tela i reprodukujemo neke koji su samo potrošači, odnosno samo potrošači sredstava koja se obezbeđuju preko poreskih obveznika. Istovremeno imamo i druge procese. Imamo procese da onaj deo koji kod nas može da posluje, recimo elektroprivreda, uzmite primer elektroprivrede, da li vi, gospođo Dragutinović, znate koliko mi u trgovini sa strujom gubimo kao država, a neko zarađuje? Nisu to samo onaj dvojac Hamović - Lazarević, već ih ima puno - ima ih puno koji zarađuju. Da li ste recimo iskoristili sve mogućnosti da tu zaustavite te procese - niste, niti možete? To je problem, što ne možete to da završite. Zašto? Verovatno prvi čovek ove zemlje stoji iznad toga i sve to posmatra, kontroliše. Vidite, vi ste sada na Đerdapu vratili direktora koji je isteran zbog kriminala, ali ste ga vratili legalno po konkursu. Nemam potrebe bilo šta da sumnjam, ali sama činjenica - da je pre dve godine pomeren zbog neke sumnje, sada legalno vraćen. Zašto? Da nastavi svoj posao, a tamo se milijarde i milijarde okreću. Da li znate da se jedan deo farmaceutske industrije priprema za privatizaciju gospođo Dragutinović i da se intenzivno siromaše ta preduzeća, "pljačkaju" na najbrutalniji mogući način? Kako? Postavljaju se direktori sa referencama, odnosno referenca im je da su uništili nekoliko firmi. Oni su se dokazali u destrukciji. Mi danas u zemlji ne biramo ljude koji mogu da izvuku nešto, neko preduzeće, neku firmu, neku oblast - ne, obavezna referenca da je uništio već nešto, da ima referencu destrukcije. Ako imaš referencu destrukcije, izvolite, evo ti je Galenika. Pa ćemo da ubacimo banke, pa ćemo da ubacimo trgovinske kuće koje će da nabavljaju sirovine - i kraj priče. Onda se svi lepo ovde iznenadimo – ju, zamislite, propade firma. Da li se vi sećate ko je uvodio krizne štabove krajem 2000. godine i 2001. godine - Miroljub Labus, vraćao je samoupravljanje u srpskoj privredi? Znate li vi to? Ovo je sve normalna posledica i zakonomernost ovakve vlasti koja nas je zapljusnula, vlast koja nas gura u čeljusti NATO pakt-EU. Gde je tu naš interes? Gde je tu interes srpskog seljaka, gde je tu interes srpskog radnika, gde je tu interes srpskog vlasnika malog i srednjeg preduzeća - nema ga? Ako ga ne progutaju NATO pakt i EU, onda su tu Mišković, Beko, Peconi, Ceconi, kako ih sve zovete tim umetničkim imenima, pošto je Srbija zemlja nadimaka, a nadimak najbolje oslikava karakterne osobine nosioca tog nadimka. Vi onda nama dolazite ovde i kažete - to je jedino rešenje, nema drugog rešenja. Moraćemo 350 miliona evra da se zadužimo, ali znate, to je vrlo povoljno - vratićemo na kukovo leto. Ma vratićemo ga uvek. Ne zavisi vraćanje, gospođo Dragutinović, od nas, nego od onih koji su odobrili. Ako mi ne prihvatimo dobrovoljno da vratimo za sedam-osam godina, pošto ima tu i odloženog perioda itd, onda oni skidaju vaše državne rezerve, devizne rezerve koje se nalaze u američkoj centralnoj banci, u engleskoj centralnoj banci, u nemačkoj centralnoj banci. Čime se vi ovde dičite - nekim ciframa koje nisu u vašem portfelju? Da vas samo podsetim, pa skoro 35% svega što mi uzmemo ne dobijemo. To su neke konsalting usluge, troškovi obrade, studije izvodljivosti, šta ćete sve da se setite. Gospođo Dragutinović, zašto vi niste razmišljali da predložite jedan propis, a SRS bi vas blanko podržala, propis po kojem bi sve banke u Republici Srbiji koje posluju, koje recimo imaju nazive koji odgovaraju nazivima banaka koje se nalaze u Austriji, Nemačkoj, Francuskoj, ovde bile u obavezi da primenjuju kamatnu stopu koju primenjuju u svojim državama? Zašto bi mi trpeli ovde velike Evropejce iz Rajfajzen banke ili ove druge, nije bitno koje, ne možete da pogrešite uopšte,koju god da kažete, kada naplaćuju ovde 17, 18 i da ne pričam koliko posto kamate i ovde se promovišu kao motori razvoja, unose nam evropske standarde? Je l' je kod njih u Francuskoj kamatna stopa 17%? Nije. Ako vi želite evropske standarde ovde, neka daju evropski standard njihove kamatne politike u Francuskoj, neka je sprovode ovde. Neće, gospođo Dragutinović. Otvorili su ovde da bi oprali pare i da bi radili sa stanovništvom. Jesam vas pre tri godine molio, preklinjao i kritikovao, i zbog onog Zakona o finansijskom lizingu i onih drugih propisa? Da li neko zna šta radi ta korporacija za osiguranje stambenih kredita? Pre neki dan smo pričali o tom socijalnom standardu. Šta ste sve ovde promovisali? Mnogo lepo zvuči, samo ima jedan problem, ne jede se. Ne možete da ga stavite u usta nikako, ne jede se, ali lepo zvuči. Zvuči kao ona reklama Mlađe Dinkića 2001. godine ili one Ace Vlahovića reklame – početak za imetak, reklama za privatizaciju. Vi ste podelili društvo na 2% dobitnika i 98% gubitnika u tranziciji. Svi su gubitnici u tranziciji, to su njihovi pojmovi, da se zavara nešto što se zove osiromašenje. Krenite od Bubanj potoka dole prema Vranju. Pogledajte vašu statistiku koliki su prosečni prihodi. Razmislite, gospođo Dragutinović. Država je najveći bespravni graditelj, država. Da vas podsetim, 2003. godine taj Šumarac, što ima tu Agenciju za geodeziju, znate šta je pričao o Zakonu o izgradnji 2003? Ma 15 dana građevinske dozvole, ma ne sme niko, biće hapšenja. Pogledajte Rakovicu, cela je bespravna zahvaljujući DS i tom vašem Bojanu Miliću. Dokle mislite sa tim medijskim manipulacijama? Vidite, medijske manipulacije sigurno vama omogućavaju da budete na vlasti, ali prave daleko veću štetu u dušama ljudi. Ne znaju ljudi da se orijentišu, ne znaju kome da veruju, ne znaju šta da pogledaju. Ne zna se da li će u novembru biti penzija, ljudi. Vi ste se genijalno setili kako da ispunite obećanje. Smanjili ste plate i sada su penzije, i ispunili ste obećanje. Vi nas izjednačavate u bedi i siromaštvu, izjednačite nas u bogatstvu, dajte neka svi budu kao Mišković. Ne može? Hoćete da nas sve svedete na nivo socijalnog slučaja i taj posao vam dobro ide. Taj posao vam izuzetno dobro ide. Zbog toga što vam taj posao dobro ide, dobijate pohvale i od Oli Rena i od Havijera Solane i od NATO pakta i od svih. Mene bi bilo sramota da me oni hvale, doživeo bih kao najveće razočarenje, najveću sramotu, najveći poraz koji može da mi se desi da se rukujem sa Havijerom Solanom, sa Oli Renom. Svi znamo šta oni rade u ovoj zemlji. U ovoj zemlji nije vrabac mogao da preleti granicu 1991-1996, koje god hoćete godine. Bili su njihovi posmatrači. Ko je mogao da trguje? Kriminalci. Znaju za te kriminalce, sve te kriminalce. Sve te kriminalce imaju u rukama. Kada im treba neki prljav posao, evo ga kriminalac, kao sponzor, sponzor proevropskih kadrova, pa onaj što se kupao jedanput u mesec dana, po četiri puta dnevno i postao evropski tip, prihvatljiv, Boga prevario, a kamo li neće ljude da prevari. Nećemo da vam podržimo to. Nikada nismo dobili izveštaj šta je urađeno sa sredstvima kredita, nikada, i kada država daje garanciju i kada se država neposredno zadužuje. Ne znamo gde padaju te pare, u koji bunar to odlazi. Korumpiranost; Molim vas, gde god se okrene je korupcija, gde god se okrenete. Pitajte obične građane kako završavaju najobičnije poslove, sve mora da se korumpira. Mora čak da se korumpira neko da bi radio po zakonu. Pazite, da bi radio po zakonu, vi morate da korumpirate čoveka. Što kaže jedan čovek koji je učestvovao u nekom stečajnom postupku,kaže – morao sam da platim veštaka da uradi po zakonu, da ga molim da uradi po zakonu. Kaže – ti si čoveče nenormalan, ti si prvi koji me moli i daje mi pare da nešto uradim po zakonu, obično od mene traže pare da nešto uradim mimo zakona. Ne, kaže, molim te, po zakonu mi uradi samo. Eto, koliko je to posrtanje našeg društva. Ljudi moji, kada neko posmatra ovu našu Skupštinu, kada posmatra šta mi radimo ovde, šta pričamo, šta se sve iznosi, nema ovo u novinama, ovo može samo ovde da se čuje i kada čovek primeti da se Vlada brani efikasnim ćutanjem, sve je ljudima jasno. Poruka je jasna. Demonstrira se strah. Poštovani građani, vi ste mali, budite uplašeni, tu su spasioci, tu je vlast, mi smo pogodni, voli nas Evropa. Voli nas Evropa, voli nas Evropa, voli nas Evropa, svaka glupost - evropski standard i tako ide ovo zaduženje. I vi ćete da izglasate zaduženje, obezbedićete tih 126 glasova, glasaćete o tome, u demokratskoj proceduri je to prošlo, to će da bude druga rečenica, EU ima da vas pohvali kako ste na tragu, na putu prema EU, a Srbije pada, pada, pada. Da ste saslušali šta je pre nekoliko dana pročitao gospodin Paja Momčilov o perspektivama građana sa ove teritorije, namerno kažem građana sa ove teritorije, šta demografi kažu da će da se desi za 10, 15 i 20 godina, kako će ko da se razvija u našem okruženju u pogledu broja stanovnika, a šta će da se desi sa Srbijom u pogledu broja stanovnika, nikada ne bi digli ruku da glasate za ove zakone, već bi kao većina pritisli vašu vladu da podnese račune za ono što radi i da bude, ako je moguće, mada mislim da je ovo nemoguća misija, da bude i efikasnija i uspešnija i da napokon vidimo da počnu da rade naše fabrike. Pazite, pa mi smo svetsko čudo. Dođe čovek kao veliki investitor iz inostranstva i Mlađan Dinkić mu odvaja sredstva za svako radno mesto. U najavi ide – dolazi čovek iz inostranstva, donosi velike pare, kako pričaju ovi iz G 17 plus kaže – grinfild investicije, ledina, odjedanput nikne fabrika, a onda subvencija za ovo, subvencija za ovo. Znači taj je iz inostranstva došao da uzme pare od ove Srbije. Pa ko mu je obećao te pare? Opozicija nije mogla da razgovara, a kamoli da obeća. Obećala je vlast, jer je i to uslov za nešto. Godine 2001. imao sam prilike da gledam te emisare iz Brisela, kaže – dajte da izmislimo neki projekat, moj sestrić radi u evropskoj komisiji tamo, za neku proviziju dobićete bespovratni kredit, ili pomoć, ili neki kredit itd. Jadni Pitić je morao 2001. godine da donosi neki pravilnik o tome kako da se evidentira pomoć, donacija itd, itd. Kad je izbačena ta jeftina ili džabe sirovina, oni se ponašaju po evropskim standardima, pa malo ćemo da zatvorimo, malo ćemo da otvorimo, održavamo. Slično i sa drugim proizvođačima koji su došli iz inostranstva. Koja je to vaša politika? Vaša politika se svodi - drži vodu dok majstori odu, da ništa ne ugrozi vašu vlast. Sada krenite sa tim medijskim stvarima, poslanik ujeo kuče, kuče ujelo predsednika Skupštine itd, zabavljajte narod sa tim stvarima. Krenite sa emisijama - ihuhu, hahaha, itd, veliki spektakli na trgovima, ljudi skaču od sreće, uživaju u umetnosti itd. A gde je kraj? Šta će ostati od ovog naroda? Ko će ovo da vraća? Pod kakvim uslovima će da vraća? Kod njih će tamo nešto da se promeni, tih što odobravaju kredite. Sećate se kako oni pregovaraju kada se vraćaju krediti. Oni su bankarski način razmišljanja i razgovora uneli u diplomatiju. Nekada je diplomatija bila karakteristična po tome što se sedne za sto, pa se danima, mesecima raspravlja da se usaglase interesi. Sad je i diplomatija po sistemu Holbruka, uzmi ili ostavi, ili ćeš šargarepu ili štapina ti ide po leđima. Nemojte da ulazite u to. Da vas ne podsećam koga ste sve kritikovali iz inostranstva i zbog čega, da to nije svetla budućnost Srbije, niti Rusija, niti Kina, niti nesvrstani. Vidim sada Tadiću nesvrstani najbolji. Šta je bilo pre sedam godina? Koje su poruke bile? Da vas podsetim, 2001. godine ste rekli - problem Kosova je zbog Miloševića i onog režima, mi kada dođemo, mi ćemo sa našim partnerima to da rešimo. Šta se desilo za dva meseca? Nisu dali Tadiću da ode da održi jedan sastanak DS-a na Kosovu i Metohiji. Znači, nikakve veze nema promena, nego što ste vi radi vlasti prihvatili sve i svašta. Prođe neko vreme, pa vidite da je to loše. Da li je to priča o vama kakvi ste? To je priča o vama kako vi vozite ovaj autobus. Ponašate se kao onaj Miško što može i bez gledanja da vozi - vozi Miško. To li vam je cilj? Nisu nas građani poslali ovde da vam aplaudiramo - vozi Miško. Građani su nas poslali da vas kritikujemo ako nešto dobro ne radite, da iz te kritike izvučete pouke, da se popravite ako možete. Ako ne, vidite i sami, bliži se septembar, pa razmislite. Završio sam proces razmišljanja, čim vidim neke, izlazim, odavno nije gorela ova skupština. Odavno nije gorela! Vi samo na paljevinama možete. Ihuhu, vesela atmosfera, velike promene! Kakve promene? Svi su osiromašili. Ko je kriv za siromaštvo? DS, DOS, Boris Tadić, vaši saučesnici i oni koji kontrolišu vlast i deo opozicije u ovoj zemlji. Zato se mi ne damo.
Trideset minuta je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman sa ispravkom je podneo narodni poslanik Zoran Nikolić. Amandman bez ispravke je prihvatio Odbor za finansije i Zakonodavni odbor, koji je smatrao da je amandman pravno moguć. O ispravci Odbor za finansije i Zakonodavni odbor se nisu izjasnili, kao ni Vlada koja nije prihvatila amandman. Reč ima narodni poslanik Zoran Nikolić.
Sadržina ispravke amandmana jeste da se samo još konkretnije potcrta ono što Narodna skupština treba da dobije u sadržini izveštaja koji treba Skupština da dobije. On glasi da će Vlada Republike Srbije u roku od 30 dana od dana zaključivanja dostaviti ugovore Narodnoj skupštini Republike Srbije radi informisanja Narodne skupštine Republike Srbije, i u tome se sastoji izmena, i mislim da nije sporno da se i ovaj amandman prihvati, jer dopuna ne menja uopšte sadržinu amandmana. Dozvolite mi, neću dugo, moram reći i zbog čega ovaj amandman. Naprosto, rekao sam i u načelnoj raspravi da smo uočili jedno pravilo, a to je da su poslednje sednice bile sa velikim brojem tačaka dnevnog reda i po pravilu sa veoma značajnim zakonima, a na kraju tih sednica su nam davane ovakve tačke, gde se mi kao država dodatno zadužujemo i to je očigledno dobro upakovan paket da se raspravlja o bitnim zakonima, a na mala vrata prolazi tiho, ali sigurno taj sistem da se mi iz meseca u mesec dodatno zadužujemo. Zbog toga je i potrebno da dobijemo izveštaje od Vlade kad se realizuju ti ugovori. Ali, sama činjenica da se mi iz meseca u mesec zadužujemo nije pozitivna činjenica, iz prostog razloga što država koja se zadužuje nije ekonomski ni stabilna ni jaka država, a pogotovo i struktura i uslovi pod kojima se zadužujemo i namene tih sredstava takođe nisu u funkciji privrednog rasta, već krpljenja pre svega budžetskih rupa. Ono na šta bih se sad osvrnuo, jeste vaša poslednja izjava, odnosno ministarke, da ćemo imati pad društvenog proizvoda između 3,5 i 5%. Šta ako tako ne bude? Dakle, vi svojim nastupima u ovoj skupštini kada su bili predlozi budžeta, rebalansa, ekonomski zakoni, apsolutno ne ulivate poverenje da će to zaista tako biti, jer kad god ste izlazili sa procenama vi i premijer, i ekonomski deo ove vlade i Vlada u celini, to se ispostavljalo kao netačno. Sada kažem da pad neće biti između 3,5 i 5, da će biti veći, dakle minimalno 6%, a ne daj bože i više. Ono što definitivno i ovim kreditima koje uzimamo i ovim dodatnim novcem koji pozajmljujemo mi nećemo rešiti probleme koje imamo u bankarskom sistemu, nećemo rešiti probleme koje Vlada ima i kao država imamo kada su u pitanju dugovanja prema putarima. Neće se rešiti penzijski sistem, neće se rešiti pitanje, teško pitanje i teško stanje u poljoprivredi. Ono što vas jedino eventualno može odbraniti jeste usvajanje ovog novog zakona o informisanju, da nijedan novinar neće smeti da napiše kako ova vlada ima neadekvatne mere, u krajnjoj liniji kako je i nesposobna, kako je i neodgovorna, već će i po ovom novom zakonu morati da piše hvalospeve o ovoj vladi. Evo vam jedan primer – poljoprivreda. Dakle, na sva usta se hvalilo i u svim medijima smo imali informaciju kako je država otkupila 65.000 tona pšenice i to je predstavljeno kao ogroman uspeh, iako je to 3% od roda. To su minimalni izdaci i minimalni otkup i to na način da mogu da predaju oni koji imaju najmanje 20 tona pšenice. Dakle, najmanje na sedam hektara su morali da seju pšenicu, što znači da su to veliki domaćini, pa do 100 tona koji su imali prihode. To je predstavljeno kao veliki uspeh, a to je najblaže rečeno skandal, da ne kažem i grublju reč, da je to sramota. Drugo, napravili ste i tu razliku među poljoprivrednicima, odnosno seljacima. Što niste svakom ponudili dinar po kilogramu? Što niste pokrili sve one i dali ista prava svim poljoprivrednim proizvođačima, a ne tako što ste zadužili upravne okruge da pokriju 3%, znači svako na svojoj teritoriji, po političkoj liniji - hajte da zatvorimo čitav taj otkup, neko je dobio po 13 dinara otkup pšenice, odnosno pravo da po 13 dinara dobije za kilogram pšenice, a ovi ostali kako se snađu. Berza kaže 10 dinara, verovatno i devet, videćemo, u zavisnosti i od vlažnosti, s obzirom kakvo je bilo vreme u vreme žetve, dakle kišovito, videćemo koja će cena biti, ona će verovatno biti i niža. U krajnjoj liniji, neko nije mogao da ide u žetvu zbog vremenskih prilika, a vi ste već krenuli u proces otkupljivanja, pa neko ko je uspeo, ko je imao sreće i Bog ga pogledao, da je mogao da izvrši žetvu, on je pokupio prinos i mogao je da preda, a neko je morao da čeka sedam do deset dana da se stabilizuju vremenske prilike, pa nije mogao. Samo na tom primeru se vidi koliko je Vlada neodgovorna. Kažem, vas će verovatno odbraniti taj zakon o informisanju, jer po ovom zakonu, i sada je jasno zašto su svi ministri, odnosno većina ministara u Vladi je glasala da ovakav jedan predlog zakona dođe u parlament, o kome ćemo glasati ako se ne varam u petak 31. Dakle, evo neke kolege kažu da se varam. Videćemo. Dobio sam zadovoljavajući odgovor. Hvala. Na tom primeru se vidi koliko je Vlada neodgovorna. Vama nije lako i nije lako nama, u državi nam nije lako, kada trećina budžeta ide na penzije, to je faktički stanje koje je vrlo teško održivo, da ne kažem neodrživo. Tu se mora videti šta ćemo uraditi. Ne mogu se krpiti rupe. Ne može se na mesečnom nivou pozajmljivati određeni novac i pokušavati da se na taj način pokriju budžetske praznine. Sve to ukazuje na ono što smo govorili i što je ovde govoreno, da ova vlada nema nikakav ekonomski koncept, da je on vrlo kratkoročno postavljen. Zaista me ne iznenađuje i namerno još jednom to uvezujem i sa tim završavam, apsolutno me ne čudi da se deo vladajuće većine, videćemo da li i celokupna vladajuća većina, odlučila da donese jedan takav nedemokratski zakon o informisanju, jer to je ona poslednja faza kada zapravo branite medijima da vas na objektivan način kritikuju i da ukažu javnosti šta nam se zapravo sprema. Ne sprema nam se ništa dobro. Što se tiče ovog amandmana, zahvaljujem što ste ga prihvatili.
Pet minuta i 30 sekundi je iskorišćeno vremena poslaničke grupe. Reč ima ministarka finansija Diana Dragutinović.
Htela sam samo da kažem da sam prihvatila amandman, sa ispravkom.
Konstatujem da je u ime predlagača ministarka finansija prihvatila amandman na član 3, koji je sa ispravkom podneo narodni poslanik Zoran Nikolić. S obzirom da se Odbor za finansije i Zakonodavni odbor nisu izjasnili o ispravci, u danu za glasanje Skupština će se izjasniti o amandmanu. Reč ima narodni poslanik Miroslav Petković. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo Dragutinović, najpre želim da vam se zahvalim što ste vi danas ispred predlagača prisutni u sali, jer smo verujte, bili zabrinuti da li će ministar opšte prakse gospodin Čiplić možda braniti ove zakone i da vam se, naravno, zahvalim što ste prihvatili amandman DSS kojim tražimo da Narodna skupština bude informisana o svim zaduživanjima koja se sprovode u ovoj zemlji. Mislim da je to potpuno normalno. Pre neki dan ste izjavili da ste sprečili finansijski kolaps ove zemlje. Mi, verujte, nismo imali takva saznanja da zemlji preti finansijski kolaps, jer nijednom to nismo čuli od drugih predstavnika Vlade. Čuli smo da je kriza razvojna šansa Srbije, da privreda Srbije, poljoprivreda Srbije može da iskoristi ovu krizu kako bi se još više razvila i došla do ekspanzivnog napretka i razvoja. Rekli ste da su razlozi za pad prihoda smanjen uvoz i velika potrošnja. To je tačno. Mi se s tim slažemo. Mi smo na to ukazivali da potrošnja mora da se smanji ukoliko imamo želju da budžet opstane. Takođe smo ukazivali na to da je verovatno naša sreća što Srbija nije izvozno orijentisana zemlja, tako da druge privrede koje su u istim ekonomskim problemima ne mogu odreagovati na taj način da stopiraju našu robu i da to naši privrednici koji se bave izvozom osete na svojoj koži. Rekli ste da ste više puta bili u dilemi kada je reč o vođenju fiskalne politike. Mi tu dilemu prepoznajemo i danas, čak to nije samo dilema, to može da se nazove trilema ili više nekih problema koje ste predvideli kroz buduće mere koje ova vlada planira da usvoji. To je ono što potvrđuje našu konstataciju da ova vlada nema viziju ekonomske politike ove zemlje. Vi kažete da ćete probleme rešavati sistematski. Nas zanima koji su to sistemski zakoni koji će rešavati ove probleme, šta zaista strukturno želite da promenite ili samo kupujete vreme. Deo novca od aranžmana sa MMF od tri milijarde evra će biti usmeren u popunjavanje budžeta. To se, po nama, zove krpljenje budžeta. Siguran sam da ni vi ne verujete u to što ste izjavili pre neki dan, jer ste ovde u parlamentu pre nekoliko dana izjavili da ta sredstva od MMF će se koristiti za devizne rezerve, za odbranu stabilnosti kursa dinara i to je prihvatljivo. Niste nam odgovorili na pitanje koje smo mnogo puta postavili, ko je kupovao te devize kada se kurs branio i kada je sa 70 došao na 95 dinara. Ono što je definitivno problem, jeste da u ovoj godini punjenje budžeta jeste znatno manji od planiranog i da nije bilo nijednog meseca kada su prihodi budžeta premašili 60 milijardi dinara. Rekli ste da niste vi jedini kreirali fiskalnu politiku, već da je u odlučivanju o merama tu odluku donosila Vlada. To je razumljivo da se na sednici Vlade usvajaju određene mere. Podsećam vas koliko smo čekali na prve mere. Podsećam vas koliko smo zakonskih predloga podneli u skupštinsku proceduru, o kojima nikada ova skupština nije razgovarala, a da se na adekvatan način i blagovremeno reagovalo, sigurno da bi posledice bile mnogo blaže po građane Srbije. Još uvek ne vidimo prave rezultate tih mera i još uvek se razmišlja na koji način treba izaći iz krize. Vlada će u predstojećim pregovorima sa MMF predložiti povećanje fiskalnog deficita sa 3 na 4,5%, ako se ne varam, na osnovu vaše izjave. Zanima me da li se sećate koliko je bio predviđen BDP da bude početkom ove godine, koliko je on sada i koliko predviđate da padne, a kao možete da napravite koliko je to procenata iz plusa kada se ode u minus, između 10 i 11% prema optimističkim nekim podacima ukoliko se zadržimo na nekih 5% pada BDP. Očigledno imamo rekordan pad BDP i voleo bih da čujem podatak koje godine je bio ovako nizak BDP u poslednjih nekoliko decenija recimo. Kada predlažete nove mere razmišljate o povećanju PDV. Rekli ste ukoliko se PDV poveća za 1%, to će u budžetu Srbije se odraziti sa nekih 30 milijardi dinara mesečno. Kao jedna mera o kojoj razmišljate jeste otpuštanje viška zaposlenih. Pitam dokle otpuštanje zaposlenih? Hiljade ljudi su ostale bez posla. Pri tom niste takli državnu administraciju. Ono što su se svi hvalili i obećavali da će se smanjiti troškovi državne administracije, mi ne vidimo nikakve rezultate. Razmišlja se o novom porezu na dohodak građana i to proizvodi jedno rešenje. Umesto da smanjujete troškove, vi u Srbiji smanjujete plate. Najavljujete reforme u zdravstvu. Ministar Tomica forever Milosavljević, koji je ministar već sedam godina, on stalno nešto reformiše, on svake godine sprovodi neke reforme. Očigledno da se te reforme odnose na građevinske objekte, kliničke centre i opremu, a da se ne razmišlja o zdravstvenom sistemu ove zemlje, onako kako vi to želite da uradite. Najavljujete temeljnu reformu penzionog i socijalnog sistema. Pretpostavljam da to znači da će se radni staž, odnosno vremenska granica povećati na 67 godina ili na neku drugu godinu, to ćemo videti kada izađete sa konkretnim merama. Takođe ste rekli da ovo što postoji u Srbiji ne postoji nigde. Da je učešće izdataka za penzije svuda u BDP 14%, a da je u Srbiji 15%. Gospodin Krkobabić, potpredsednik Vlade, rekao je da neće biti smanjenje penzija, a mi smo vam davno rekli i našim kolegama iz PUPS da neće biti sredstava za isplatu 12-te penzije ove godine. Mi nismo srećni zbog toga, ali pokazatelji svi ukazuju da će se to upravo tako dogoditi. Kažemo vam da mesečni prihodi budžeta u 2009. godini su manji za 6% u odnosu na planirane, oko toga ćemo se složiti. To ste vi izjavili i imam tu vašu izjavu. Posle ovogodišnjeg deficita, vaša procena je da će on iznositi između 700 i 800 miliona evra i Srbija ima šansu da naredne godine budžet bude uravnotežen, pa čak i u blagom suficitu. To ste takođe vi izjavili. Zaista me zanima da li opet frizirate podatke, da li zaista možemo očekivati suficit budžeta u narednoj godini. Nije mi jasno kojom matematikom ćete to napraviti. Ne želim da ovo izgleda smešno. Neke novine su pisale ko je pre neki dan plakao na konferenciji za novinare, ko je trebalo da plače, ali vi niste ministar tuge, već ministar finansija ove zemlje, prema tome odgovorno se ponašajte prema funkciji koju vršite i prema građanima kojima treba da obezbedite da normalno žive i normalno rade. To ne treba da bude vest koju građani Srbije treba da čitaju u štampi. Kriza se naravno oseća u celom svetu, a nas ubeđujete da će neko baš nama, po najpovoljnijim uslovima, odobriti neka sredstva i dati povoljne kredite koji će nam pomoći da prevaziđemo postojeću krizu. S druge strane, budžet u ovoj zemlji buši ko kako stigne i troši pare građana Srbije ne baš na transparentan način. U to smo se uverili mnogo puta prilikom donošenja budžeta i rebalansa budžeta i podataka koje smo naknadno dobijali. Naravno da sve vlade u svetu se ozbiljno bave rešavanjem ovih problema, preduzimanjem određenih mera za smanjenje ekonomske krize i njeno ublažavanje. Neki premijeri su podneli ostavke, a naš premijer, gospodin Mirko Cvetković je otišao na letovanje u Grčku, i imam jednu dilemu – da li se kupa na Jonskom ili Egejskom moru. Ako možete i to da mi kažete, molim vas. Zato, gospođo ministre, poštovana gospođo Dragutinović, ono što smo najavljivali pre par meseci, negde u aprilu i maju, realno je da Srbiju očekuje rebalans budžeta već u septembru. Zato mislim da vi i vaše ministarstvo treba na ozbiljan način da se pripremite za taj rebalans, jer siguran sam da će to biti istinski početak kraja ove vlade.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je osam minuta i 15 sekundi. Na raspolaganju poslaničkoj grupi DSS je 10 minuta i 15 sekundi. Reč ima narodni poslanik Dejan Mirović. Izvolite.
Gospođo Dragutinović, kao doktor ekonomskih nauka sigurno znate koje Jože Mencinger i u tom kontekstu naša argumentacija protiv daljeg zaduživanja od 350 miliona evra se zasniva i na njegovim procenama, a priznaćete kao dr ekonomskih nauka da je on više nego stručan i da ima veoma duboko iskustvo i ima rezultate iza sebe, konačno što je i najvažnije. Zbog građana RS rekao bih par reči, to je čovek koji je u suštini vodio ekonomsku politiku Republike Slovenije. Bio je, ako se ne varam, guverner, ministar finansija, a sada predaje na Univerzitetu u Ljubljani. Iza njega stoje rezultati, jer po svim pokazateljima, izuzimajući istočnu Nemačku, ali tu su već uključeni neki politički elementi, Slovenija je zemlja, hajde tako da kažemo, najviše napredovala u tranziciji ili koja je prošla taj tranzicioni period sa najboljim rezultatima. Naravno i on to kaže, i mnogi drugi ekonomisti, da je Slovenija imala tu prednost kao relativno mala država, od nekih dva miliona stanovnika, da je u bivšoj Jugoslaviji imala privilegovan položaj i privilegovano tržište, i da je imala, kao i kod nas u RS, obučenu radnu snagu i obučene ljude koji su vodili preduzeća. U tom smislu, citiram gospodina Mencingera, otvoreno je rekao više puta, to sigurno znate, da je Slovenija imala tu privilegiju ili tu sreću da nije bila odmah primljena u međunarodne finansijske organizacije, u MMF i Svetsku banku. To on kaže, mogu vam citirati. To je njegova izjava u intervjuu „NIN-u“ od 30. septembra 2004. godine. Sada ću vam doslovno citirati: Slovenija je bila dosta bogata izašla iz Jugoslavije pre nego što je počeo rat i kažem (ne ja, nego Mencinger) da smo imali sreću što nas međunarodne finansijske organizacije nisu odmah priznale. To su njegove reči. Zatim, gospodin Mencinger, da nastavim da citiram njegove reči, kaže otvoreno i ovo – strane investicije u finansijskom sektoru nisu potrebne, to su njegove reči, odnosno više su štetne nego što koriste. Radi se upravo o onome što smo mi napravili, ne mi, nego vlast, mi smo opozicija, gde je vlast napravila najveću grešku kada je započela stečaj i faktički uništila četiri najveće srpske banke i dozvolila je stranim zapadnim bankama, koje su daleko od toga da budu razvojne banke, koje su monopolisti i lihvari, moram reći otvoreno, uostalom to je priznao i gospodin Cvetković, ako se ne varam, u UN, kada je rekao da su marže sedam puta veće u RS nego što su na zapadu. Takođe, vaš kolega potpredsednik Vlade, zadužen za ekonomiju i regionalni razvoj, ako se ne varam, u „Novostima“ pre nekih mesec dana izjavio da će on reći zapadnim kreditorima, zapadnim bankama da je nepravedno da građani RS izdržavaju građane u zapadnoj Evropi. Otprilike je ovako rekao i imam i tu izjavu i mogu da vam citiram ako hoćete. Jasno je iz vaših izjava i izjava vlasti da su upravo zapadne banke te koje produbljuju krizu u RS. U tom smislu, gospodin Mencinger, ponovo citiram njegov intervju „Ninu“ kaže i sledeće – strane investicije koče privredni rast. Ovo zvuči jeretički, jer smo suočeni sa nekritičkom glorifikacijom pojma strane investicije, dovodi se čak i do jedne vrste dogme, gde je to, kao što sam već citirao neke iz kvaziopozicionih partija, jedna šansa za Srbiju itd. Radi građana Srbije i radi razumevanja našeg stava da smo protiv daljeg zaduživanja RS, želimo da kažemo još jednu stvar: strane investicije u onom pojmu koji se primenjuje u javnosti su u stvari braunfild investicije ili rasprodaja domaćih firmi. Daću vam još jedan podatak koji to potvrđuje – prema podacima iz vlasti od 2000. do 2007. godine ukupne grinfild investicije u RS, to su jedine investicije koje priznajemo, ovo braunfild investicije, strane direktne investicije se mogu tumačiti kao rasprodaja domaćih firmi i na to upravo misli i gospodin Mencinger, dakle grinfild investicije su bile planirane i ostvarene oko milijardu i 900 miliona evra. S druge strane, vaš kolega sa Ekonomskog fakulteta, gospodin Predrag Jovanović-Gavrilović, koga smo pominjali i u načelnoj raspravi, i za koga se, verujem, i vi slažete da je naš najveći stručnjak u oblasti međunarodnog poslovnog finansiranja, uostalom njegov udžbenik iz 1996. godine se i koristi na Ekonomskom fakultetu, tvrdi i sledeće – da je 2000. godine upravo pod nalogom SB BDP nerealno prikazan i da se po toj, nisu moje reči, ovo su njegove reči, definiciji došlo do zaključka da je zaduženost Srbije u odnosu na BDP 120% i na osnovu tog podatka se tvrdi da pada spoljni dug u odnosu na BDP. Tvrdi i dokazuje to u svom članku iz 2007. godine o zaduženosti RS da je to laž, neistina, u koju su umešani ljudi iz SB, kao što je Sajmon Grej, čovek koji treba da bude potpisnik ovog ugovora sa Svetskom bankom, koji nas neprestano, moram da upotrebim takav izraz, maltretira u javnom mnjenju i govori nam da se mnogo subvencija daje javnim preduzećima i kritikuje uostalom i vas, ne vas lično, nego budžet RS. Gospodin Predrag Jovanović-Gavrilović vrlo precizno dokazuje da ti podaci nisu tačni i da nije tačno da je ta osnova bila 120% BDP. U tom kontekstu, ponovo smo protiv daljeg zaduživanja RS. Što se tiče gospodina Mencingera, znate da dok je on određivao ekonomsku politiku Republike Slovenije, mislim da je to bilo negde do 2002. godine, ako se ne varam, Slovenci nisu prodavali svoje banke. Slovenci su čuvali svoje banke i tek kada prelazi da radi na fakultet u Ljubljani i kada neka druga garnitura, za koju se može reći da je, najblaže rečeno, lično vezana za Brisel, dolazi do prodaje slovenačkih banaka i dolazi do prodaje slovenačkih preduzeća i to je rezultiralo spoljnotrgovinskim deficitom Republike Slovenije. Naravno, kod nas je mnogo gore i upravo taj gospodin Predrag Jovanović-Gavrilović kaže da je kumulativni spoljni deficit do 2007. godine iznosio 36 milijardi dolara. Dodajmo tome onih 12 milijardi dolara iz 2008. godine i videćete da jeprema EU, koja je naš najveći spoljnotrgovinski partner od preko 50%, otišla preko 25 milijardi dolara. Šta smo dobili zauzvrat? Dobijamo ovakve kredite kao što je kredit Evropske investicione banke. Kakav je to kredit u samoj praksi? Znate da su opšti uslovi takvog kredita da 50% svakog projekta finansira Evropska investiciona banka. Drugih 50% treba da finansira onaj zajmoprimac iz Srbije. Znači, ako nemate tih 50%, vi dalje morate da se zadužujete. To je logično. Dakle, opet govorim o začaranom krugu zaduživanja, gde su MMF, Svetska banka, Evropska investiciona banka, Evropska banka za obnovu i razvoj. U tom smislu ćete reći da je argument da će do 12 milina evra finansirati samostalno sto posto Evropska investiciona banka, ali to u odnosu na ovaj ogroman kredit od 250 miliona evra i projekte koji su od 25 milina evra u suštini ne menja način davanja kredita. Naravno, kao i u slučaju kredita Svetske banke, ti krediti, odgovorno tvrdim i mi u SRS, imaju veliki potencijal za korupciju, a koju podstiču Evropska investiciona banka i Svetska banka. Zašto to tvrdim? Evo, daću vam konkretan primer. Znate da po tom kreditu Svetske banke postoje smernice za davanje sredstva za projekte. Kakve su to smernice? Smernice su da taj koordinator koji bude nadgledao projekte, postoji koordinator u Republici Srbiji i postoji koordinator regionalni, da oni moraju da imaju iskustvo rada u Svetskoj banci. Ponovo vidite sukob interesa, ponovo vidite forsiranje zapadnih dobavljača, zapadnih firmi i svih onih koje protežiraju na teritoriji Republike Srbije Evropska investiciona banka, Evropska banka za obnovu i razvoj, MMF i Svetska banka. Slično se dešava i u projektu koji će navodno finansirati Evropska investiciona banka. Zbog građana Srbije biću ponovo jasan, govorim o kreditu od 250 miliona evra. Navodno će taj kredit doneti sreću i razvoj našem društvu. S druge strane, uporedite samo cifre, 24 milijardi dolara je otišlo za ovih osam godina ka EU iz Republike Srbije, a koliko je dobijeno kredita od Evropske investicione banke? Tvrdim vam, 10 puta manje. Na papiru, ali pitanje je koliko su realizovani. S druge strane, ako vam neko usaglašeno, kao što to rade MMF, Svetska banka, Evropska investiciona banka, uništava privredu, uništava industrijsku proizvodnju, koja ne može da dostigne nivo iz 1998. godine, molim vas, to je godina kada smo imali pobunu na KiM, imali smo jednu vrstu sankcija, industrijska proizvodnja ne može da postigne nivo iz 1998. godine. Šta to znači? To znači da je to taj tzv. briselski put pogrešan, u ekonomskom smislu je pogrešan. To je realnost koju znaju građani Mađarske i zato je njih preko 50% protiv EU. Pogledajte šta se dešava u Bugarskoj. Obećana je pomoć od 500 miliona evra, ako se ne varam, ili 700. Navodno zbog korupcije u Bugarskoj nije dobijeno. Ne sporim, verovatno je da postoji velika korupcija u Bugarskoj, ali postoji korupcija u EU. Pogledajte, imali ste trgovinskog predstavnika gospodina Mendelsona iz Velike Britanije. Dva puta je morao da daje ostavku u Velikoj Britaniji zbog korupcije. Da li znate kako je nagrađen? Postao je komesar za trgovinu u EU. To su ti ljudi koji govore da li je korupcija na Balkanu, da li je korupcija u Srbiji i u Bugarskoj. Tvrdim vam, EU je veoma korumpirana organizacija. To su korumpirani ljudi i nalaziće i naći će razloga da stopiraju i projekte koje finansira ta EIB, Evropska banka za obnovu i razvoj i tzv. Donacije, koje je više nego jasno da idu za koordinaciju donatorskih projekata, za koordinaciju ovakvih projekata kao što je projekat Svetske banke. U tom smislu, ako ste smanjili rashode budžeta za 20%, to je ogromna cifra, to će se neminovno odraziti na zdravstvo, na obrazovanje. Odraziće se i na našu vojsku i policiju. S druge strane, dobijate kredit od 10 miliona evra od Svetske banke. Dozvolićete da je to kao gašenje vatre benzinom.
Od vremena koje vam je preostalo na raspolaganju kao ovlašćenom predstavniku minut i 10 sekundi. Reč ima narodni poslanik Velimir Ilić. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, gospođo ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, videli ste danas, opet ćemo imati kredite, opet ćemo imati zaduženja, opet ćemo imati velike probleme u Srbiji. Kako to sve vratiti, na koji način, koga sve zadužiti i kako voditi finansije ove države, kada se one pogrešno vode od 2000. godine. Od 2000. godine do danas NBS, kompletne finansije vodio je Dinkić i G17. Naravno, posle su ih zamenile demokrate i evo gde smo dogurali. Dogurali smo tu gde jesmo, da Srbija postaje jedno izuzetno nestabilno tržište u koje više niko neće da ulaže, jedino se mogu uzimati kreditne linije. Što je vrlo interesantno, jako me je puno uvredila prošli put ministarka finansija posle moje diskusije koja je bila potpuno na mestu, kada nije htela da shvati ono što sam joj objašnjavao i nije htela da me razume, a te greške i danas prave, oni zadužuju „Puteve“, „Putevi“ daju, to je tobože ulog za kredit kod Svetske banke, EBRD, EIB. „Putevi“ su prezaduženi. Tako se godinama radi. To je bila ideja gospodina Dinkića. Kad god smo prekršili sporazum sa MMF on je našao kompromis da smanjimo investicije u Srbiji na već izvedene radove, tako da po Zakonu o budžetu ono što je izdvojeno za infrastrukturu, investicije u Srbiji se nisu mogle platiti. Ono iz NIP-a što je trebalo da se da nije se moglo platiti. Dinkić je tražio da se to prebaci u narednu budžetsku godinu i Cvetković je nastavio takvu politiku, pa je rekao, imam njegove govore, njegove zapisnike sa Odbora za saobraćaj i veze, gde je rekao – pa dobro, nema veze, mi ćemo umanjiti „Putevima“, ali ćemo im dati mogućnost da podignu kredit pa da stabilizuju svoje stanje i da se tako razduže. „Putevi“ su prezaduženi. Više imaju kreditnih obaveza nego prihoda od putarine i svega drugog što naplaćuju, tako da država kada se zadužuje za infrastrukturne objekte, ona ima obavezu da negde oko 30% ona finansira, a 70% kreditnih linija koje se dobijaju od SB, EBRD, EIB. Međutim, pošto novca nemamo, mi „Putevima“ napravimo gubitak, zadužimo ih, obećamo da ćemo im ispuniti obavezu i ulazimo tako u investicije, uzimamo kredit kao učešće na drugi kredit. To nas je dovelo ovde gde nas je dovelo. Jednoga dana sve će u Srbiji stati. Javna preduzeća ovako polako pre propadaju. Uzmimo primer javna preduzeća rudnike, „Resavica“ i druge, 4.000 radnika tamo sedi, nema socijalno osiguranje, ne može da im se izmire obaveze, ljudi su u velikim problemima. Međutim, mi ne možemo ovo sve što se ovako radi jednostavno nastaviti ovom politikom. NBS nikada parlamentu nije podnela izveštaj, da vidimo stvarno stanje. O čemu se radi? Velika zaduženja idu bez odluke ovog parlamenta. Tri milijardi evra Srbija je zadužila kod MMF bez saglasnosti srpskog parlamenta. Na koji način će se trošiti, gde i kako, to ne znamo. Mnogi projekti koji su u Srbiji pokrenuti stoje. Dobili smo kredite, a nemoguće je da se krene jer nemamo naše učešće. Most „Gazela“,projekat stoji godinama. Servisiramo kredit, projekat se ne radi, jer ono što je Srbija trebalo da plati, uređenje prilaznih saobraćajnica, prebacivanje saobraćaja i sve ostalo nije završeno. Napušten je projekat obilaznice oko Beograda, a to je bio uslov da se još neki radovi tamo izvedu, da se nastave, da bi ušli u određene nove kreditne linije. Kredit za Pančevački most je podignut, naše učešće i grada Beograda nemamo, nije uplaćeno, nismo ispunili. Kreditne linije nisu plaćene na Borovoj glavi, učešće srpske Vlade, zatim na velikim projektima koje smo radili i naše učešće na rekonstrukciji puta Niš-Dimitrovgrad kroz Sićevačku klisuru, nije plaćeno. Da ne pričamo o učešću na radovima koji su bili na železnici itd, u poljoprivredi, u mnogim projektima koje smo radili Srbija nije ispunila. Zašto? Što sredstva iz NIP-a idu za stabilizaciju budžeta i za budžetski deficit koga smo godinama pravili, a sada je on izuzetno povećan. Od čega se će pokriti budžetski deficit Srbije i ove godine - pa naravno iz investicija, iz onih obaveza prema javnim preduzećima itd? Videli ste falš račune, koji su pravljeni da bi se određena sredstva uzimala javnim preduzećima i pravio se fiktivni dobitak, da bi budžet povlačio sredstva - što imamo sad slučaj u NIS-u, a kada je urađena revizija bio je gubitak 8 miliona evra - mi smo prikazali dobitak 3,5 miliona evra itd. Prema tome, veoma loša finansijska politika koja se godinama vodila i preko Narodne banke i preko Ministarstva finansija se nastavlja. Ministri finansija, bukvalno, kad je Dinkić bio radili su šta su hteli i doveli su ovde Srbiju gde su je doveli. Sada imamo jednu potpuno razorenu privredu, uništenu privredu, koja nema snagu da se oporavi, da krene, da stane na noge. Ovo zaduživanje u neke kreditne linije, koje su čisto administrativne prirode, uzimamo za zdravstvo, umesto da gradimo, odnosno ljudi čekaju za operaciju srca, preko 3.000 ljudi je na čekanju, za operaciju kukova, za operaciju kolena itd, mi uzimamo da poboljšamo usloverada administracije. Ko normalan uzima danas kreditne linije da bi dao nekim administrativnim službama za njihovo poboljšanje uslova rada? Šta će administracija da se poboljša, ako ne može da funkcioniše, ako nemamo gde one koji rade poslove, koji operišu, ako nemaju jednostavno opremu? Žalosno je bilo neki dan slušati jednog od načelnika klinike, kada je rekao - imamo samo jedan pribor i vrlo često operišemo, a nismo u situaciji da uradimo sterilizaciju, i zato nastaju i sepse i mnogi drugi problemi itd. Kredite ne ulažemo tamo gde mogu najbrže da se vraćaju i sami sebe da servisiraju, već ih ponovo ulažemo iz političkih razloga da bi određenim sredinama dali određene uslove itd, da se razvijaju i da vodimo kampanju pojedinih političkih stranaka. Meni su nedavno prebacivali, gospođa ministarka je to ovde rekla jednom prilikom, izašao sam, nisam hteo da se nerviram da to komentarišem. Gospođo ministarka, rekli ste da sam nešto asfaltirao po Srbiji što nije bilo neophodno - nije tačno. Ja sam svaki dinar namenski trošio. Sada da vas odvedem gospođo da pogledate, kada se jednoj vašoj stranački važnoj ličnosti radi put kroz voćnjak, gde ima samo jedna jedina kuća, njena. Do njene kuće, kroz voćnjak, kroz šumu, žena zacepila da dobije asfalt do praga, da pokaže svoju političku moć. Sazvala je seljake da im saopšti - da će sutra doći da to asfaltiraju. Mogu da vas odvedem da to pogledate, da vidite. Da vidite vaše čelnike, vaše koalicione partnere, koji su ovih dana ozidali na zgradi, u centru Beograda, kuću. Nadogradili ljudi, hoće da imaju kuću na vrhu zgrade, i lepo dvorište i pogled na centar Beograda. Vi ste potpuno razorili vođenjem finansija osnovne pokretače razvoja srpske privrede i osnove zapošljavanja. Mala su ulaganja u energetiku - to je budućnost Srbije, odnosno energetika, poljoprivreda, građevinarstvo i putevi. Da li mi imamo ministra građevine - nemamo? Ovaj naš ministar građevine, on samo čisti, skuplja plastične flaše i svako jutro to gledamo. Čovek vodi Nedu Arnerić, vodi Sergeja Trifunovića, oni govore, pričaju. Lepo je čistiti Srbiju, ali ministar građevina je zaboravio da je on ministar građevinarstva i urbanizma. Okosnica pokretanja srpske privrede treba da bude građevinarstvo. Građevinarstvo je stalo, gospođo ministarka. Sve građevinske firme su vam u stečaju ili blokadi. Da li je moguće objasniti da jedan Energoprojekt grca? Zašto - što mu država duguje? Da je jedan Rad, Komgrap, Ratko Mitrović, Mostogradnja - sve uništeno zbog dugovanja države, isto kao Putevi Srbije. Građevinarstvo je potpuno uništeno, jer u obnovi im je naloženo da rade i grade, a ništa im nije plaćeno. Posmenjivali ste direktore, njih ste privatizovali, uveli ih u stečaj, uništili ste im banke - to je Dinkić uradio zbog Sartida, a vi znate koje bio predsednik Agencije za privatizaciju, kada je ono sramno urađeno u Sartidu i uništene najveće srpske banke - Beobanka, Investbanka i Jugobanka, koje su nosile razvoj srpske privrede. Sa rušenjem srpskih banaka potpuno se urušila srpska privreda, prestale su investicije i prestala su u Srbiji zapošljavanja. Sada se manje ulaže u poljoprivredu nego ikada, a to je veliki potencijal za razvoj Srbije i pokretanje. Ne bih imao protiv da vidim tamo da se nešto pokrene, ali vi dižete kredite, a okosnice razvoja srpske privrede potpuno pucaju - Putevi Srbije, odnosno putna privreda, građevinarstvo, energetika i poljoprivreda. To je osnova za razvoj srpske privrede, a nisu skijališta koja je Dinkić pravio - gde god je video brdašce, on je montirao, jer je imao dobar dil sa proizvođačem opreme za skijališta. Nijedno danas ne funkcioniše sem Kopaonika, a Kopaonik smo mi uradili. Oni koji su uradili Kopaonik zajedno sa mnom, su svi danas sklonjeni i nema ih, smenjeni i uništeni – i Ljubiša koji je nosio tamo, i Miki Savićević, i svi oni koji su radili. Sve ih je Dinkić smenio, preuzeo, doveo svoje ljude i sve razorio i sve uništio. Uzmite samo da vam je Skijalište Stara Planina u prošloj godini sa dva zaposlena, naravno iz G 17 plus, napravilo gubitak od 80 miliona. Tamo nijedan skijaš nije bio, nemate ni jedan ski-pas da je proradio, ne radi, ne funkcioniše, nema puteva, nema parkinga, nema motela, nema prateće infrastrukture - sve je potpuno razoreno. Šta je sa skijalištima na Goliji? Šta je sa skijalištima da Divčibarama? Koliko je tamo uloženo?Sećam se puteva od Valjeva do Bogdanovića brda, od Mionice kompletno preko Ćelija sve je završeno da bi doveli saobraćaj. Radi li skijalište - ne radi. Šta je Dinkić uradio - montirana je oprema, ništa ne radi? Montirana su neka naselja, a sve je to urušeno, uništeno, ruinirano. Šta je sa Zlatiborom? Šta je ostalima - ne radi ništa,gospođo ministarka? Sve su to promašene investicije, a nije se ulagalo tamo gde bi se brzo vraćalo. Uvoznički lobi cveta u Srbiji. Sada su Srbiju preplavile kruške, jabuke iz Španije, piletina iz Brazila, govedina iz Argentine. Vidite kakvo meso jedu naša deca - da smo prvi po oboljenjima i karcinoma i leukemije u Evropi. I vaši prijatelji koji su bombardovali ovu Srbiju, razorili, uništili, s kojima sada blisko sarađujete i ne stidite se da jednostavno kažnjavate određene sredine i ne smete ni da ih pitate zašto su bačene kasetne bombe, koje još nisu sklonjene iz okoline Kraljeva, iz Jarčujka. Zašto nije očišćen još Kopaonik, Pančićev vrh i onaj deo? Zašto se još ne stide, da daju neka sredstva, da sklone one kasetne bombe koje su pobacali po Srbiji, mada su zabranjene po međunarodnoj konvenciji. Prema tome, ovakvom politikom Ministarstva finansija, Narodne banke Srbije - stalnim zaduženjima, uništavanjem srpskih banaka, koje su potpuno razorene, mislim da je samo ostala još Komercijalna banka. Još to da sredite, onda ste u potpunosti sve završili. Sećam se koliko je bilo borbe da se proda Poštanska štedionica, i čak štaviše, uhapšena je direktora koja nije dala da se proda Poštanska štedionica, koja se borila rukama i nogama da se ona ne proda, sećam se na Vladi, jer je već bila određena grupacija koja je bila namenjena da se to otkupi i pusti. Preko Poštanske štedionice išle su i penzije i bio je jednostavno veliki broj klijenata. Prema tome, ovakva politika nas je dovela danas ovde gde smo i vodi i nas i dalje u provaliju. Vi nemate snage da preduzmete neke konkretne programe i projekte. Opet nam najavljujete da li će ići povećanje PDV-a. Ne igrajte se sa povećanjem PDV-a. To bi bio kraj srpske privrede. Ne igrajte se sa smanjenjem penzija jer ljudi su na ivici gladi, ne mogu da prežive, ne mogu da plate struju. Ne igrajte se sa smanjenjem plata i u administraciji čak štaviše, jer i tu ne može da se preživi. Kolike su vam plate u Ministarstvu činovnicima? Dvadeset i neka hiljada. Policajcima? Ne mogu da prežive. Vojnim licima? Starešinama? Najavili ste kredite, ljudi se zadužili, uzeli kredite, uzeli robu, stanove na lizing, kola. Šta sad? Sve im to plene, uzimaju nazad. Koliko su kamate povećane da ljudi ne mogu da servisiraju. Prema tome, lako je voditi i povećati akcize, finansije države, povećati PDV, to može i mali Đokica, ne treba nam Ministarstvo, to može svako da radi. Koliko fali para, razreži to po glavi. Naravno, vidite kako naftu, povećavate cenu, a automatski povećavate i akcize, povećavate gas, a nema razloga za povećanje cene gasa za domaćinstvo. Onda uzimate ostvareni višak od javnih preduzeća i nazad vraćate u budžet. Prema tome, sve je to zavlačenje ruke u džep građana, a više nema od koga da se uzme. Go se ne svlači. Ne rade giganti, više sam puta govorio. Kako Trstenik da pokrenete ako "Petoletka" ne radi godinama? Potpuno je razoren sistem prerade poljoprivrednih proizvoda. "Budimka" ne radi 15 godina, "Srbijanka" je potpuno uništena, ne radi. Ne rade klanice, koje su nekada podizane, najmodernije. Hladnjače su uništene. Sada ćete da pravite javna državna skladišta, pa će ljudi moći da stave tamo pšenicu i da dobiju kredit, ali za narednu setvu. Od čega da žive, da školuju decu? Dolazi septembar. Kako se baviti običnim problemima? Kako preživeti, kako obući i obuti decu, spremiti za školu? Kako studentima platiti kiriju? Koliko dece se povlači sa fakulteta jer ne mogu roditelji da izdrže da ih finansiraju? Vidite da je Crna Gora prazna letos. Koliko je ljudi otišlo na letovanje? Koliko će otići na zimovanje? Nema od čega. Ne mogu da kupe mleko i hleb. Vidite da i hleb ne mogu da kupe, a kamoli šta drugo. I seljak je razoren, uništen, nema više od čega. Ne može da preživi. Vidite pošto je bila višnja, 12 dinara, niko je brao nije. Kupina, da ne pričam. Stiže šljiva, šta ćete sa njom? Malina, potpuno su malinari razoreni i uništeni. Jedna totalno pogrešna politika države. Otvorene granice. Gospođo, vi se čudite, ali mi smo odgrađena avlija, ni jedna država na svetu ne dozvoljava da strane robe preplave naše tržište, a da naša privreda potpuno krahira, da se uništi. To je Dinkićeva ideja. Sećate se da smo se danima borili u parlamentu da se ne usvoji jednostrano poštovanje sporazuma sa Evropskom zajednicom. I to ste progurali. Đelić je kliktao sa govornice, mahao rukama, držao neke govore. Gde je sada da objasni? Dobićemo beli šengen. Pa sa čim da putujemo? Srednji stalež ne postoji u Srbiji, nema od čega hleba da se jede, a kamoli da se putuje po svetu. Putovaće jedna mala grupica, kao što su i putovali, oni su i dobijali vize preko raznih agencija. Ako imate pare, uplatite i dobijete vizu odmah. Znači, ništa se posebno neće dogoditi. Prema tome, nisam video ozbiljan program, nisam video ozbiljnost, jednu zabrinutost. Kako se vi osećate kada je vaš prethodni kolega, sada predsednik Vlade, istrčao posle godišnjice Vlade i rekao - čista desetka, ljudi, ovo je iznad mojih očekivanja. Da li ste vi normalni? Znate li vi kakvo je stanje? Što mu niste rekli - kolega Cvetkoviću, nema toliko razloga za radost, euforičnih nekih nastupa i priče o čistoj desetki. Ovo je crno, da ne može biti crnje. Gospodo poslanici, kada odete u svoje gradove, pita vas narod, priteže. Nema sa čim ljudi da se sahrane. Sahrane se vrše na kredit, znate li vi to? Dali su kredit na četiri godine, čitajte oglase svaki dan - pogrebne usluge se rade na kredit na četiri godine. Nemaju ljudi od čega. Ne može da se kupi grobno mesto. Pošto je grobno mesto u Beogradu? Gospođo, 20.000 evra, nemojte se čuditi. Ljudi odlaze, prodaju u zadnjoj nadi grobna mesta očeva i svojih dedova da bi preživeli. Vi to ne znate. Raspitajte se malo, pa ćete videti kako je crno i kako je teško. Uozbiljite se. Ovo je možda zadnja sednica koju ćete vi provući, izglasati ovaj nesrećni zakon o informisanju i sve ovo sramno provući. Skupićete vi tu glasačku mašineriju, ali neka vam bude na savesti celo leto dok se budete odmarali, kako živi Srbija. Da li ste obezbedili posao za radno sposobno stanovništvo? To je vaša obaveza, gospodo iz vladajuće koalicije. Da li ste obezbedili da radno sposoban čovek, koji uredno ide na posao, može da prehrani svoju porodicu? Nemojte vi poklanjati džaba knjige. Pre neki dan kažete - knjige za prvake. Knjige su najmanje stavka. Neko će pokloniti nešto. Dajte platu, dajte ljudima ono što zarade. Mi nećemo da budemo prosjaci i beda, da prosimo, da nam date sendvič i pivo i da nas vodite u Guču, kao što neki rade. Nećemo biti prosjaci, da nas šetate, da nas vodite na izlet jednodnevni i da nam kažete - evo danas imate sendvič i piće i biće vam lepo. Mi hoćemo dostojanstveno da radimo, da zaradimo i da stvaramo. Prema tome, recite ministru građevine da shvati da je ministar građevine. Građevinarstvo je veliki potencijal Srbije, ne postoji danas, malo nekih privatnih firmica. Stranci su ušli ovde, jer nijedna naša građevinska i putarska firma neće moći zbog neodgovornosti države da dobije posao na tenderu. Čak štaviše i za projekte dajete međunarodne tendere. Naše projektne kuće i naši projektanti ne mogu dobiti posao. Prema tome, ovo stanje je vrlo rizično. Skupite se i radite letos, napravite programe. Ako ne možete, ne znate, idite. Niko vas neće vući za rukav da ostanete. Idite, gospođo i neka odu i gospodin Cvetković i ostali. Rešite probleme ako znate, ako ne znate idite. Nemojte samo vikati - velika finansijska kriza u svetu, u Evropi, svugde je kriza, dobro smo mi prošli u ovoj krizi. Jeste svuda kriza, ali svugde se bolje živi nego ovde. Zašto njihove banke dolaze kod nas da plasiraju novac, ako je kod njih finansijska kriza? Zašto naše nisu otišle tamo? Zašto oni prodaju robe, mi smo njihovo tržište, a nama ne daju ništa da ode kod njih? Štite svoje tržište carinama, sertifikatima, raznoraznim papirima koje treba da pribavimo itd. Štite svoje proizvođače, subvencije vrše za poljoprivredu. Vi morate krenuti od jeseni sa subvencijama za veštačko đubrivo, subvencije u proizvodnji mleka, subvencije za naftu seljacima da bi mogli da prerade ono zemlje što imaju. Ne može da bude džak đubriva dva ara zemlje šumadijske, to nikad nije bilo u Srbiji i tako se ne može preživeti. Prema tome, uzmite nešto i radite letos ili idite na odmor i odmarajte se, a nemojte raditi pogrešne poteze, nemojte razmišljati da povećate PDV, kao što ovih dana čitamo, jer to bi potpuno sahranilo privredu, uništilo i hiljade ljudi bi došlo na biro i ostalo bez posla. Prema tome, napravite nešto konkretno, odgovorno za Srbiju, jer ćete ostati zabeleženi da baš ništa niste uradili. Hajde nešto napravite i uradite. Evo, nađite neki projektčić, pa bar da vas zapamtimo da ste bar nešto uradili. Za sada samo priče, priče, priče, a konkretno ništa. Zaposlite ljude u proizvodnji. Otvorite jednu firmu, otvorite jednu fabričicu. Hajde da vidimo i to čudo. Dajte neku preradu, nešto da se ljudi zaposle. I nemojte da dozvolite da nam ovde Evropa dovodi gume da spaljuje i da nam priča da je to dobro. Dobili ste vlast u Kosjeriću na prevaru, a sada ćete tamo da im ložite gume, i u Paraćinu i da im pričate da je to odlično, Evropa to plaća. Došao stranac koji živi u svojoj vili, baškari se, a naši neka se guše. I sve će više biti obolelih kada u zdrave sredine donesete ekološke katastrofe pojedine, kao što ćete da radite. Ako je to dobro, što Evropa ne pali gume kod njih, što ne lože u Parizu, Beču? Otkud baš to da nam daju? Pa nismo mi evropska deponija ovde. Pazite šta radite, narod vas posmatra više nego ikad i svaki vaš korak prati. Vi gasite prenose i samo igre bez granica, puštate zabave, gledamo predsednika, evo ovih dana čitamo da je mnogo ugrožen, a on usred Arene, sa stranačkim simpatizerima sedne… (Predsednik: Vreme, gospodine Iliću.) Znate li koliko je koštalo njegovo obezbeđenje u Areni da bi sedeo među građanima? (Predsednik: Gospodine Iliću, privedite kraju.) Hiljade ljudi je došlo tamo da ga obezbeđuje. Zašto? Da bi on bio dasa - ja sam seo, a u novinama svi mi prete…
Isteklo je vreme. Reč ima gospodin Vladan Batić. Izvolite.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, gospođo Dragutinović, stalno postavljam pitanje zašto se Srbija neprestano zadužuje kada mislim da može da potraži svoje pare. Vi imate istorijsku šansu da ono što nije uradio Mlađan Dinkić svojevremeno uradite vi sada, a to je da se nastavi put traženja para na Kipru. Nekoliko puta sam postavio pitanje oko davanja garancije, zbog čega je donet zakon na prethodnom zasedanju, „Marfinpopular banci“. Pitao sam vas da li ste proverili ko je ta banka, da li je to „Cyprus popular bank“, da li je to „Laiki banka“, da li je to ista ona banka gde su bile one fantomske „Anteksol'', ''Braunkort“ i ostale fantomske firme pre kojih su odlazile naše pare na Kipar? Okolnosti su se promenile, pre svega na Kipru su se okolnosti promenile. Tasos Papadopolus više nije predsednik Kipra, Aksentios Aksentiu više nije guverner Narodne banke Kipra, Kikos Lazarides više nije direktor „Cyprus popular“ odnosno „Laiki banke“. Oni koji su na Kipru štitili i sprečavali da se otkrije trag našim parama, vama je to smešno, četiri milijarde dolara tamo je negde i danas. Dinkić je to bio otkrio, slavodobitnički obznanio i onda zaćutao. Vi imate šanse da nastavite traženje tog novca. Takođe, treba da proverite na koji način je formirana Nacionalna štedionica, zašto su ugašene četiri banke, da li je Beogradska banka i danas u mogućnosti da radi i funkcioniše, kakva je uloga u privatizaciji Nacionalne štedionice famozne „Evroaksis banke“ iz Moskve, ko su njeni akcionari, ko je kupio Nacionalnu štedionicu, kojim parama, da li možda kreditom koji je u stvari iz deviznih rezervi ove zemlje. Pozabavite se nečim na čemu bi vam bila zahvalna čitava nacija, jer se to neprestano skrivalo, ćutalo, muvalo i muljalo. Zato kažem da imate istorijsku šansu. Pitajte Republičkog tužioca ili večitog, V.V.D., to je večiti vršilac dužnosti, Slobodan Radovanović, šta je sa krivičnim prijavama protiv Mlađana Dinkića i drugih za kiparske pare. Da li je Ubpok najzad završio tu istragu? Zašto se o tome ćuti? Zašto se to skriva? Zašto se to ne obelodanjuje? Gde su naše pare? Ovde molimo, plačemo, kukamo, uzimamo nekakve besmislene kredite, a pare ovih građana i ove zemlje stoje. Radi vaše informacije, u Okružno tužilaštvo u Beogradu 19. decembra 2003. godine stigao je kompletan dosije sa svim mogućim finansijskim transakcijama na relaciji Beograd – Nikozija u vremenu od 1989. do 2000. godine, samo neko to treba da radi. Upitajte se gde su otišle pare od prodaje Delta banke Banci Inteza. Da li je plaćen porez na dodatu vrednost? Nije. Zašto je Dinkić podizao čaše sa šampanjcem, trebalo je da se raduje ministar finansija Kipra. Hajde malo se pozabavite tim stvarima pa će biti naših para dovoljno da podmirimo svoje potrebe, a ne svakog dana da sklapamo neke kredite i da se iznova sve više i više zadužujemo. Naša deca moraće da otplaćuju to, niko to ne dobija gratis. (Predsednik: Vreme.)
Izvinjavam se, imate još 30 sekundi. Gospodine Šormaz, dala sam najpre reč gospodinu Batiću, zbog toga što je on samostalni poslanik i ima pravo na jedno javljanje kao i svi predsednici poslaničkih grupa do pet minuta, a vaša poslanička grupa je već imala učešća. Izvolite, imate reč.
Gospodin Batić nije ni pomenuo po kom amandmanu govori. Uđe čovek i sad dobi reč. Amandman Zorana Nikolića, čekam sat vremena da govorim o tom amandmanu. Malo ste dekoncentrisani, ne znam da li su u pitanju ove konsultacije preko puta u zgradi ili ne znam šta, u svakom slučaju prihvatam izvinjenje. Dugo čekam ovde da sve završimo, a ne bi toga možda ni bilo, ne bismo se javljali da ne bi one večeri kada je zakinuta SNS za osam minuta u raspravi, pa smo ušli u noćnu sednicu kada je bio odložen prenos, pa kada smo ono što smo mi govorili iz DSS govorili, odnosno videlo se u prenosu u pola tri noću, i ono što je ministarka nama odgovarala, tada je gospođa ministar čak mene pomenula dva puta u njenom odgovoru. Izgleda da joj je teško palo to što sam rekao da ne treba sebe da upoređuje sa boljima. Kada sam to rekao, mislio sam na Vladu, nisam mislio lično na vas. To sam želeo posle da vam kažem. Znači, mislio sam na ovu najnesposobniju Vladu u kojoj ste vi ministar finansija, Vladu opsenara, u kojoj ste vi ministar finansija. Vi sada govorite da li će biti 3,5% ili 5% pad BDP, a hteli ste da se upoređujete sa Vladom Vojislava Koštunice koja je imala 6,5%, 7,5% rast. Kolika je razlika između tog plusa i ovogminusa koji vi pravite. Plate su bile oko 380 evra, na taj način su bile i penzije više nego danas. Zvaničan podatak je da su danas 31.000, znači plate su pale, znači, pale su i penzije, bez obzira šta priča PUPS. Mi ćemo, bez obzira na ovaj amandman koji ste vi prihvatili, glasati u danu za glasanje protiv ova tri predloga zakona, jer to je potpuno besmisleno zaduživanje u situaciji privrednoj i ekonomskoj u kojoj se nalazi državi. Jednostavno, zadužujete se za mala i srednja preduzeća, pitao sam vas za koja mala i srednja preduzeća? Mala i srednja preduzeća rade za velike sisteme. Da li je kod nas to u pitanju poljoprivreda, da li je u pitanju US steel, da li je u pitanju duvanska industrija, da li je u pitanju automobilska industrija? Ako te industrije ne rade, ne mogu da rade ni mala ni srednja preduzeća. Ako se najavljuje smanjenje plata, ako se najavljuje povećanje PDV-a, i to su destimulativne mere za privredu, možda je to neko kratkoročno rešenje za budžet koji vi vodite. Ali, to su destimulativne mere za privredu. Kada smanjite plate, smanjuje se potrošnja. Kada se smanjuje potrošnja, to je udar na privredu. Kada povećate PDV, to je udar na privredu. Iovako se zatvaraju firme, iovako se blokiraju firme zbog dugova. Ako povećate PDV još više će se firmi zatvoriti i još se smanjiti uplata i jeste da će biti veći procenat. Samo izlazite i pravite sve veće i veće probleme i državu Srbiju dovodite u sve težu i težu situaciju svojom nesposobnošću. Obmanjujete građane u nazovijavnom servisu, u stvari televiziji DS i Borisa Tadića, kome je glavna vest u Dnevniku, prošle nedelje, prva vest, a gospodin Zoran Nikolić kada je obrazlagao amandman rekao vam je primer da je otkup pšenice od državnih rezervi 3% proizvodnje, i vi to predstavljate kao uspeh, stavili ste kao prvu vest US steel počinje sa radom. To znači da će oživeti metalski kompleks u Srbiji. Ma nemoj, pokvarila im se jedna visoka peć u Košicama, koja je njihova privilegovana železara, i ovde će sada da proizvedu ukupno 70.000 tona. To je kao sa pšenicom, 3% kapaciteta US steel-a. Sartid u sankcijama je proizvodio 700.000 tona, 10 puta više u sankcijama, i imao kreditnu liniju Austrijske banke i sarađivao sa italijanskom kompanijom Duferko, čije firme iz Evropske unije su kršile sankcije koje su bile. Vi se sada hvalite sa 10 puta manje, sa 70.000 tona. Dokle ćete da obmanjujete građane? To sam vam onda isto rekao. Vlada Vojislava Koštunice imala je i rast BDP, i rast proizvodnje, i rast izvoza, i iz godine u godinu stabilan, i rast zarada iz godine u godinu stabilan. Sve suprotno od onoga što se kod vas dešava. Nije tačno da se zaduživala, razduživala je državu, i sami ste rekli, a između ostalog i od privatizacionih prihoda. Još jednu stvar ću reći, pošto se zadužujete kod MMF ponovo. Taj MMF se zadužio ove godine od Kine 50 milijardi dolara. Zašto mi moramo od MMF-a? Morate. Morate. Vi ste isto što i punto, vi ste kao neka vlast, a u stvari ovde se samo sklapa, proizvodnja je negde van. Vi ste proizvedeni kao Vlada napolju i tamo se donose odluke, a ovde se samo zašrafi i proizvod ide dalje. Vi ste od "Zastave" napravili malo preduzeće. Primedbe koje ste dali, to dajte primedbe vašem predsedniku Vlade i vašem potpredsedniku Vlade. Oni su u to vreme bili ministri finansija u Vladi Vojislava Koštunice. Sadašnji predsednik Vlade i sadašnji potpredsednik Vlade su bili ministri finansija. Ako imate te primedbe da date, dajte njima. Reći ću vam još jednu stvar za MMF. Godine 2005. Vlada Vojislava Koštunice je pre vremena isplatila obaveze prema MMF-u, pre vremena. To ako nije tačno onda vaš potpredsednik Vlade nije govorio istinu. On je tada bio ministar finansija, Mlađan Dinkić, hvalio se i doslovce je bila sledeća rečenica: spasili smo Srbiju, skinuli smo joj omču oko vrata. To su njegove reči bile. Pogledajte. Raskinuli smo i više nećemo praviti aranžmane sa MMF, jer su oni nepovoljni. To su reči Mlađana Dinkića, da bi se danas govorilo nešto sasvim suprotno. Doslovce, pogledajte rečenicu i videćete da je tačna, to je izgovorio Mlađan Dinkić, ponavljam ponovo, skinuli smo omču oko vrata Srbiji kada je završen aranžman sa MMF. Šta je ovo sada? Nova omča oko vrata. Još vi kažete - povukli smo 800 miliona dolara ili evra, nismo potrošili ni dinar. Zašto smo povlačili? Zašto plaćamo kamatu? Šta se radi sa tim novcem? Zar nije bilo bolje da smo se zaduživali za našu privredu nego za devizne rezerve i za likvidnost stranih banaka ovde? Vi sada još se zadužujete kod komercijalnih banaka za deficit. Vi ste štetočinska Vlada. Ovo kada govorim ne kažem vama lično, vi sedite u toj vladi i morate to da znate. Vi ste štetočinska Vlada, mnogo koštate Srbiju i najbolje bi bilo da što pre svi podnesete ostavke. Ovaj aranžman sa MMF je veoma loš za Srbiju. Ova zaduživanja su još veće opterećenje i ako budu te mere koje ste rekli, privreda Srbije će biti u bezizlaznoj situaciji. Kakva priča o malim i srednjim preduzećima, nema ničega.
Reč ima gospodin Vladan Jeremić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, ne prođe mnogo vremena da u Skupštini nismo kao poslanici u obavezi da verifikujemo, damo saglasnost, garancije za nove kredite, novo pozajmljivanje itd. Mnogo vremena, reči i argumenata smo potrošili pokušavajući da, pre svega, srpskoj javnosti predočimo kuda će nas odvesti ovakva ekonomska politika Vlade Srbije, odnosno ono što je, čini mi se, nažalost sada već i sasvim izvesno, a to je da će zemlja dospeti u opasan problem kreditne prezaduženosti i nešto što bi bez toga moglo da proistekne, a to je jedna ozbiljna dužnička kriza. Ministar finansija, kao predstavnik Vlade, tu je da pokuša da ospori ono što se osporiti ne može. To pokazuju i egzaktni podaci i analize koje su vršene i mi smo u nekoliko navrata do sada ukazivali, kažem, pre svega, javnosti, analizom prezaduženosti Republike Srbije u periodu od 2000. godine do danas pokazale su se u oblasti zaduživanja u inostranstvu negativne tendencije i one se, pre svega, ogledajuu tom enormnom povećanju apsolutnog iznosa spoljnog duga i samim tim i povećanju stepena zaduženosti zemlje. Šta vo znači? To znači da bi u narednom periodu država Srbija mogla da zapadne u ozbiljnu dužničku krizu, a u sadejstvu i sa efektima svetske finansijske krize za koju, čini mi se, još uvek neki nisu utvrdili da li nam donose dobro ili loše. Sve to skupa može imati izuzetno negativne efekte po ionako posrnulu privredu Srbije. Ekonomisti to vrlo dobro znaju, zna i gospođa Dragutinović, kada govorimo o tom stepenu zaduženosti Republike Srbije, da tu postoji nekoliko pokazatelja, parametara na osnovu kojih se može zaključiti da je Srbija, nažalost, po svima njima jedna veoma zadužena zemlja. Ako se kroz taj kumulirani suficit finansijskih transakcija, povećanje neto spoljnog duga i obima i dinamike priliva inostranih sredstava o kojima je toliko bilo reči u periodu od 2000. godine pa naovamo, podaci pokazuju da je spoljni dug Srbije u 2006. godini bio izražen u dolarima, dakle, već za 81% nego te 2000. godine, izražen u evrima za 28%. Inostrani dug u 2007. godini je povećan za 142% u poređenju sa 2000. godinom, a izražen u evrima, za 50%. Jasno je da se priliv akumulacije iz tih inostranih izvora apsorbuje preko deficita platnog bilansa. Doduše, nešto viši akumulirani suficit finansijskih transakcija u Srbiji u tom pomenutom periodu je i posledica povećanog korišćenja tih srednjoročnih i dugoročnih inostranih kredita, kao i, istini za volju, priliva određenog broja neto stranih direktnih investicija. Uvoz kapitala je omogućavao da Srbija privremeno finansira deficit tekućeg bilansa, zahvaljujući čemu i nije bila prinuđena da povećava iznos po svaku cenu, ali jasno je, i mi to u SRS u svakoj prilici i svakom trenutku iskazujemo, a to je da će uskoro doći vreme kada će morati da se obezbeđuje devizni priliv za otplatu duga. Ono što je kolega Mirović isticao, a vezano upravo za taj dug, ponoviću i opet kažem, zarad javnosti, da jedan veliki problem leži u visini duga ovog privatnog sektora, jer u periodu od 2000. godine, kada je bio praktično i zanemarljiv, dug privatnog sektora je prema podacima od pretprošle godine dostigao iznos od nešto preko 17 milijardi dolara. Ono u šta su nas uveravali predstavnici Vlade, to je priča da taj dug privatnog sektora ne predstavlja veliki problem za našu privredu, apsolutno ne stoji, jer kao što smo mogli da čujemo, kada dođe vreme za otplatu dugova uvek se može postaviti pitanje servisiranje dugova od strane države i teret otplate može pasti, u krajnjoj liniji, na sve građane. Baš kao što smo već isticali i pominjali ne tako slučajno tu 1983. godinu i saveznu vladu Milke Planinc, kada je došlo do tzv. suverenizacije duga, odnosno kada je pod pritiskom inostranih poverioca Vlade, odnosno država morala da prihvati otplatu celokupnog spoljnog duga i javnog i privatnog. Taj dug privatnog sektora i predstavlja veći problem zbog toga što je njegova struktura poprilično nepovoljna, jer u segmentu finansijskog sektora na dug bankarskog sektora otpada manji deo, a najveći deo se odnosi na lizing, na zaduživanje radi kupovine na lizing robe, opreme i drugo, što znači da se privatni sektor ne zadužuje u inostranstvu radi ulaganja u proizvodnju i pospešivanja privredne aktivnosti. Dakle, kada u uslovima jedne, rekao bih, velike zaduženosti u kakvoj je sada RS dođe vreme za otplatu dugova za privredu, jasno je da to postaje prevelik teret, da u jednom dužem vremenskom periodu se isporučuje inostranstvu roba ili usluge radi otplate dugova. U takvoj situaciji dolazi do smanjenja potrošnje u zemlji, smanjuju se zarade radnika, iscrpljuju se sirovinski resursi i to sve može da traje nekoliko godina. Kada pređe određenu granicu, onda ćemo doći u situaciju u kojoj je Srbija danas, a to je da privreda u potpunosti zamire i da se smanjuju izvori iz kojih se isplaćuju dugovi. Kada sam već ovo pomenuo, iskoristiću ovu priliku da gospođi Dragutinović ponovim nešto što SRS insistira, a to je činjenica da od 2000. godine u tom privatizacionom procesu, u kojem je učestvovalo nešto preko 1.900 preduzeća, da su ta prihodovana sredstva iznosila negde 2,9 milijardi evra. Ako je poznato da je kroz investicije ubudžet vraćen gotovo zanemarljiv procenat, ako smo u tom periodu imali i ove ino-investicije, onda se postavlja pitanje kako smo danas došli u situaciju da je država suočena sa takvim problemom, vezano i za budžetski deficit, odnosno narodski rečeno - za manjak para u inostranstvu. Dakle, gde su završila ta sredstva koja nisu, kažem, apsolutno zanemarljiva? Reč je o cifri od skoro tri milijarde evra. Privredni rast Srbije, koji je takođe povezan sa svim ovim dešavanjima na makroekonomskom planu, u ovom periodu od kada se na vlasti nalazi DOS u raznim kombinacijama i oblicima, karakterišu stope rasta koje su znatno niže u poređenju sa stopama priliva sredstava iz inostranstva i povećanja zaduženosti zemlje u tom posmatranom periodu. Jasno je da ta inostrana sredstva nisu mogla da u dovoljnoj meri alociraju se u proizvodnju koja bi mogla da obezbedi privredni rast. Zato i ne čudi što je spoljni dug Srbije u ovom pomenutom periodu rastao po prosečnoj godišnjoj stopi od 13,5% izražen u dolarima, dok je prosečno godišnje povećanje spoljnog duga izražen u evrima 6,22%, a u istom periodu prosečne godišnje stope rasta BDP iznose oko 5,5%, što znači da povećan priliv inostranih sredstava apsolutno nije pratio adekvatno povećanje stopa deviznog rasta. S tim u vezi, živo me interesuje šta će doneti novi ekonomski plan za oporavak, kako je to najavio i premijer Mirko Cvetković, za nekih mesec dana, verovatno dok prođu godišnji odmori i dok se Vlada ponovo sakupi. To mi apsolutno nije jasno ako je i ovaj postojeći po ovom njegovom mišljenju dao rezultate. Šta će nam onda novi ekonomski plan za oporavak, kada i od ovog imamo rezultate, jer kako je rečeno, građani više štede, smanjena je referentna kamatna stopa itd. Kada smo već tu referentnu kamatnu stopu pomenuli, mi smo i do sada uvek u poslaničkoj grupi SRS isticali da je nedopustivo visina referentne kamatne stope i bez obzira što u poslednjih nekoliko meseci je ona neznatno smanjena i dalje predstavlja jedan veliki teret u smislu kreditiranja privrede, i ono što je stav SRS je da ovakva referentna kamatna stopa služi isključivo interesima stranih, odnosno zapadnih banaka u njihovoj trgovini na tržištu hartija od vrednosti. To su neke stvari i neka makroekonomska poigravanja koja su po nama nedopustiva, a pogotovo želimo da na vreme ukažemo javnosti da je planirana, odnosno iznos sredstava od planirane naplate PDV-a, rebalansom budžeta vraćen na prošlogodišnji nivo, a da je prema podacima za ovu prvu polovinu godine prihodovano po ovom osnovu za 9,1% nominalno manje sredstava nego u istom periodu prošle godine. Ako se nastavi ista dinamika naplate PDV-a, uz dodatni pad uvoza i industrijske proizvodnje, jasno je da će nas već u septembru ili oktobru očekivati novi rebalans budžeta, koji će biti neophodan da bi se sprečilo ono najgore, a to je, gospođo Dragutinović, bankrot države. Otuda i te kako brinu sva glasnijazagovaranja povećanja stopa PDV-a. Ima čak i onih koji smatraju da bi trebalo to da učinimo po ugledu na Hrvatsku, gde ta stopa iznosi 24%, što bi, ukoliko se obistini, a moramo imati na umu činjenicu da je Hrvatska faktički već bankrotirala kao država, to će po mišljenju SRS samo prouzrokovati pad likvidnosti nivoa ekonomske aktivnosti, pri tom ubrzavajući proces otpuštanja zaposlenih i smanjenja iznosa za zarade zaposlenih, kao i doprinosa u fondu za isplaćene penzije, što je u ostalom i cilj MMF, koga se Vlada RS slepo drži u svemu što radi. Kada sam već pomenuo MMF, kažu u Vladi i NBS da mirno spavaju, jer ispunjavaju sve obaveze MMF-a, ali hoću da znate da u Srbiji postoje oni koji žele da probude građane i ovu državu iz ovog ružnog sna koji traje već punih devet godina. Imali ste, gospođo Dragutinović, i konkretne predloge od strane poslanika SRS, a vezano za prevazilaženje, odnosno ublažavanje posledica ovakve politike, koja se vodi. Predložili smo vam, nadamo se da ćete zbog dobrobiti građana i države prihvatiti predlog da se ubuduće znatno ozbiljnije, studioznije prilazi kreditnim aranžmanima sa Ruskom Federacijom. I ono što će i vama mnogo olakšati punjenje budžeta je drugačiji način oporezivanja, pre svih monopolista o kojima je bilo reči, a nema potrebe da ponovim da je reč o "Delta holdingu" i Miroslavu Miškoviću.
Gospodin Milan Lapčević, dva minuta i 15 sekundi imate.
Govoriću brzo. Prošle godine, kada je besnela kampanja, predsednik ove države je rekao da je Srbiji potrebna nova Vlada koju će voditi jak ekonomski stručnjak i koja će biti Vlada ekonomskih eksperata. Za godinu dana od kada su ti ekonomski eksperti stupili na dužnost Srbija je mnogo gora nego što je bila prošle godine. Povećane su akcize na benzin, cigarete, pivo. Potrošačka korpa je veća za 15%, cena gasa za 60%, cene komunalnih usluga su veće od 50%, cene impulsa za fiksnu telefoniju 100% povećane, pa se postavlja pitanje, kolegama iz poslaničke grupe PUPS, da li danas žive bolje nego prošle godine kada su imali nominalno manje penzije i daleko manje troškove života nego što imaju danas? Danas je u Srbiji sve veće osim Vlade koja pravi enormne troškove. Proizvodnja je manja za 20% nego što je bila prošle godine, 60 hiljada firmi je u blokadi, za 24 hiljade više nego prošle godine, preko 100 hiljada ljudi je ostalo bez posla, besne štrajkovi širom Srbije, a ministri se ponašaju kao agenti banaka i idu po lokalnim samoupravama, gurajući te iste lokalne samouprave i njihova javna preduzeća da uzimaju kredite od tih istih stranih banaka. Vlada se jedino ponaša kao potrošač, kada nedostaje novca onda se ide u nove kredite, ne razmišljajući o tome ko će i na koji način vraćati te iste kredite. Proizvodnja ne postoji, a mi ulazimo svaki put u nove kredite. Ako je proizvodnja manja, ako je broj zaposlenih sve manji i manji, pokažite mi rezon na osnovu koga treba da se i dalje zadužujemo i time da pokrivamo budžetski deficit, a pri tom niste smanjili ni javnu potrošnju, niti ste smanjili broj zaposlenih u državnoj upravi. Na taj način država samo može da ode u bankrot, gospođo Dragutinović, a vi ćete biti, bez obzira na to što vas građani Srbije ne doživljavaju kao direktno odgovornu, najodgovorniji za takvo stanje.
Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Jorgovanka Tabaković. Vlada i Odbor za finansije prihvatili su amandman, a Zakonodavni odbor smatra da je amandman pravno moguć, pa konstatujem da je amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača želi završnu reč? (Da.) Gospođo ministar, izvolite.
Poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, pred vama su danas bila tri zakona čiji je najmanji zajednički sadržalac zaduživanje države. Da li mi prija to što se nalazim u poziciji da branim zakon koji u osnovi znači povećano zaduženje države? Naravno da ne, ali ne zato što je iza toga neki neracionalni razlog, to je više stvar moje prirode i vremenskog horizonta koji gledam. Moj vremenski horizont je uvek dugi rok, što je normalno ako imate decu. Da li smo mi prekomerno zadužena država? Naravno da ne. Zato što nismo prekomerno zadužena država, to nam daje mogućnost da se zadužimo u kriznim, da bismo se razdužili u boljim vremenima, kao što smo radili od 2001. godine. Još jednom bih vas podsetila na nekoliko neospornih činjenica. Neosporno je da je dug države Srbije 30% društvenog proizvoda. To nije ne visoko, to je relativno nisko u poređenju sa svetom. Šta je problem? Čeka nas drugi dug, a to je onaj koji će nastati kada usvojimo zakon o restituciji i o tome treba misliti. S druge strane, imamo visok spoljni dug ili, recimo, na granici između srednje i visoko zadužene zemlje. Međutim, hoću da vas podsetim da, prema podacima za prvih pet meseci u 2009. godini, spoljna zaduženost Srbije je opala. Šta se u stvari desilo? Razdužio se privatni sektor, pre svega kompanije, za 650 miliona evra. Država se jeste zadužila za 400 miliona evra. Razlika je pad spoljne zaduženosti od 200 miliona. Pri tome, ponavljam, kada govorim o zaduženosti države, ovoga puta sam uzela u obzir kredit prema MMF. Postoje nekoliko razloga zašto se država zadužuje i normalno je da se država zadužuje, jer da nije normalno ne bi ni postojao Zakon o javnom dugu i ne bi se drugi oko nas zaduživali. Dakle, države se sve u svetu zadužuju iz nekoliko bitnih razloga: premošćavanje likvidnosti, finansiranje deficita, refinansiranje i krupni investicioni projekti. Zbog toga se zahvaljujem gospođi Jorgovanki Tabaković na amandmanu, koji u suštini precizira razloge zbog kojih se država zadužuje. Ali, da li uslovi za dobijanje kredita države zaista tako loše govore o ugledu Republike Srbije. Nažalost, ugled se lako gubi, a teško dobija. Recimo, krajem 70-tih godina i početkom 80-tih godina mi smo se poredili, gospođo Tabaković, sa potpuno drugačijim zemljama. Tada je nama reper bila Španija, Portugalija i Grčka, danas su to zemlje zapadnog Balkana. Danas su to neke zemlje centralne istočne Evrope. Danas su neke od tih zemalja deo EU, a mogu vam reći da su se Republika Srbija i JP „Putevi“ zadužili po boljim uslovima, jeftinije nego što se zadužuje država Rumunija, nego što se zadužuje država Bugarska, nego što se zadužuje Republika Hrvatska. Neko je postavio pitanje kako smo došli u situaciju da se zadužimo. Odgovor na pitanje je da li se samo mi zadužujemo. Kada ne bi bilo potrebe za zaduživanjem, ne bi bilo potrebe ni da postoji finansijski sektor. Finansijski sektor upravo i postoji da bi se neko, stanovništvo, privreda, pa i država, zadužili. Od 2001. godine mi smo dugove samo vraćali. Ako neko pita kako su potrošene pare od privatizacije, mogu da napravim tabelu i da vam dam tačno u dinar ili u evro. Ali, najgrublje, potrošeno je za vraćanje ranijih dugova koji nisu bili formalni dugovi, država nije priznala da se zadužila kao što ova država priznaje, ali nije redovno isplaćivala svoje obaveze, što je takođe dug. Znači, nije bio dug de iure kao ovaj ili ovi o kojima danas govorimo, ali jeste bio dug de facto. Šta smo mi to sve vratili iz prihoda privatizacije proverite, to nisu bili mali iznosi. Podsetiću se samo nekih stvari. Znači, to je bio dug prema penzionerima, stari, veliki i mali. Znači penzionerima iz fonda koji pokriva zaposlene penzionere, to je bio dug prema poljoprivrednicima, to su sve bili neregulisani dugovi, ali de facto dugovi, i ako država hoće da gradi kredibilitet mora da vrati te dugove. To je bio takođe dug prema penzionerima zemljoradnicima, to je bio dug prema korisnicima dečijeg dodatka, to je bio dug za otplatu stare devizne štednje koja je, gle čuda, nestala, to je bio dug za otplatu zajma za preporod Srbije koji je takođe potrošen i, uz sve to, to je bio dug prema Pariskom i Londonskom klubu poverilaca. Znači, za povraćaj tih dugova, kako su dobro primetili poslanici DSS i pre vremena, kao što je bio ne samo dug prema MMF nego i dug prema Svetskoj banci, znači za vraćanje dugova i plus za neosporni deficit koji je Republika Srbija imala u poslednjih tri ili četiri godine. On je u proseku bio dva i po posto društvenog proizvoda. Gospođo Tabaković, koliko god volela vaše amandmane koji insistiraju na dobrom jeziku i preciznosti, tako mi povremeno smetaju vaši komentari. Jedan od tih komentara jeste da kriza nije uticala na stanje javnih finansija. Nije bio razlog to što sam danas donela ovde "Ekonomist" i znam da svi čitate "Ekonomist", ali ne bi bilo loše pogledati kako kriza utiče na stanje javnih finansija u svim zemljama sveta. Gospođo Jorgovanka, kriza utiče na stanje javnih finansija i u Brazilu koji, složila sam se potpuno sa vašim rečima, vodi školsku, udžbeničku makroekonomsku politiku. Dakle, deficit javnih finansija zabeležen u Brazilu, veoma visoke kamatne stope, možemo i o tome govoriti, pad društvenog proizvoda i pad industrijske proizvodnje. Dakle, mislim da nije u redu reći da kad se desi, neću reći Armagedon, kad se desi kriza, kad je ta kriza svetska, kada padne svetska tražnja, kada ova privreda od 18% platnog deficita, prilagodi se za manje od pola godine recimo na 10% deficita platnog bilansa, pada uvoz, pada domaća tražnja i sve što donosi prihode javnim finansijama, nije fer reći da to nema veze sa stanjem u javnim finansijama. Ono što ste me svi ovde naučili, iako sam mislila da sam celog života bila dobar đak, ovo je lekcija koja mi negde stoji tu i na njoj vam se zahvaljujem, čini me jačom, a to je – šta god da uradite, uvek pogrešite. To je prosto nemoguće. Čak i kada neko ima lošu nameru i veoma često nešto loše radi, postoji ona narodna, i ćorava koka ubode poneko zrno. Ne, što smo god uradili pogrešili smo. Pokušala sam to da objasnim sebi na neki racionalan način i onda sam shvatila da je u biti najbolje imati restriktivnu, kako većina od nas kaže, jeftinu fiskalnu politiku, pardon jeftinu državu, to onda znači da je to onda strašno nepopularno. Čvrsta fiskalna politika i jeftina država znači veoma malo učešće države u javnoj potrošnji, ili znači veliko učešće javne potrošnje i visoki porez. Dakle, kada bih želela trenutno da imam vrlo restriktivnu fiskalnu politiku, morala bih da povećam poreske stope i da smanjim javnu potrošnju. Kad se smanji javna potrošnja navučete na sebe gnev 9.500 budžetskih korisnika, 145 opština, predsednika lokalnih zajednica, penzionera, zaposlenih i dobijete neku, uslovno blagu pohvalu stručne javnosti, sa ocenom – dobro, pala je javna potrošnja, ali to nije značajno, bez obzira koliko se smanjila. S druge strane, kada povećate poreske stope, možda i argumentovano, svi su protiv vas, čak i oni koji koriste, na osnovu povećanih sredstava, ta sredstva – znači protiv poreskih stopa su bukvalno svi. Kada želite da ublažite povećanim zaduživanjem, takođe kada se država zadužuje protiv su svi. Ne znam da li sam Pinokio, pretpostavljam da niste na mene mislili, a što se znanja tiče, negde mislim da čovek uči dok je živ i da i znanja, kao i telo, zastarevaju. Danas ste više puta kritikovali monetarnu politiku. Ja sam ministar finansija i možda ne bi trebalo da kažem svoje viđenje monetarne politike, ali pošto sam nekako u tom periodu bila viceguverner NBS osećam se prozvanom. Podsetila bih da mi se čini, izvinjavam se možda sam pogrešno razumela, ali način na koji ste vi predstavili kakva treba da bude monetarna politika – potpuna kontrola svih tokova novca i deviznog tržišta, i monetarna politika u funkciji proizvodnje, podsetila bih vas da je takva monetarna politika vođena pre 2000. godine. Znači, vođena je u drugom vremenskom periodu, nadam se da niko do nas nije zaboravio makroekonomske posledice i da ne treba da zaboravi. Vidite, postoji jedno jednostavno pravilo koje kaže – ako imate jedan cilj, taj jedan cilj možete koristiti samo jedno sredstvo, a ako imate više ciljeva morate da koristite više sredstava i uvek koristite ono sredstvo koje daje najbolje efekte po dati cilj. Kada je u pitanju monetarna politika, sadašnje stanje stvari jeste da se monetarna politika uglavnom i pretežno fokusira na stabilnost cena. O tome govore svi zakoni o centralnim bankama u svetu. Postoji samo jedna država koja monetarnu politiku upotrebljava za nešto što se zove minimiziranje stope nezaposlenosti. Sve druge države u svetu monetarnu politiku koriste u funkciji stabilnosti cene ili borbe sa inflacijom. Kakva je bila monetarna politika? Vi možete da kažete da je kurs bio apresiran, da je zbog toga imala štete privreda i sigurno da izvoznicima ne odgovara kurs koji apresira. Međutim, hoću samo da vas podsetim da je rezultat takve monetarne politike, koja jeste bila prečvrsta, malo kasnije ću objasniti i zašto je morala da bude prečvrsta, jeste da uprkos svemu – finansijski sektor u Srbiji je stabilan. Uprkos tome što je preko noći nestalo, nije izneto iz zemlje, ali jeste iz bankarskog sektora, devizna štednja se sa štednih računa prebacila u sefove kod istih banaka – to je bio realan život, iz bankarskog sektora, nijedna banka nije bankrotirala. Pogledajte u okruženju koliko je bilo bankrotstva. Normalno je da se u uslovima izgradnje kredibiliteta vodi restriktivna monetarna politika, a restriktivna monetarna politika je visoke kamatne stope i visoke stope obavezne rezerve. Ne postoje drugi instrumenti monetarne politike. Kada govorimo o monetarnoj, govorimo o ta dva instrumenta. Pri tome je obavezna rezerva uglavnom napuštena i postoji samo kamatna stopa. Zašto se vodi takva monetarna politika? Da biste ubedili javnost, stanovništvo, subjekte, finansijsko tržište, da ste rešili da budete kredibilni. Gubitak NBS je u najvećoj meri bio računovodstveni i znam da vi to dobro znate. Ali, šta je bila alternativa – da NBS ima gubitak, što u prevodu znači da poreski obveznici plaćaju za stabilnost ili da inflacija bude veća, pa da poreski obveznici, jer inflacija je takođe porez, plaćaju za nestabilnost. Teško je naći zemlju koja u izgradnji kredibiliteta nije imala visoke troškove. Nijedna nije odustala od cilja da bi imala veći profit centralna finansijska institucija, a to je centralna banka. U toj zemlji koju toliko hvalite, a to je Brazil, u tome vas podržavam, ali dodajem da su to i neke druge latinoameričke države, kao na primer Čile, a u novije vreme Peru, Poljska, Mađarska, Češka, Slovačka, Izrael ranije, proverite da li su centralne banke bile institucije koje su imale visok profit ili su imale gubitke. Dakle, kapital Češke centralne banke, koja je pojam stabilne države, jeste negativan, zato što u dugom nizu godina centralna banka Češke ima gubitak. Dakle, nije nađeno superiornije rešenje. Gde su nestale devizne rezerve? Mislim gospodine Raduloviću da ste mi vi postavili to pitanje. Moram da vam kažem da nisu nestale. Vi možete da mislite da su devizne rezerve smanjene, reći ću razlog, gde su, ali da su nestale nisu. Pod jedan, kao što sam rekla, od oktobra, manje od mesec dana, iz bankarskog sektora otišlo je, preselilo se ili u slamaricu ili u sefove više od 1,2 milijarde evra. To može objasniti deo pada deviznih rezervi. Srećom, kao rezultat stabilnog finansijskog sistema i nekih zakona koje je ova skupština donela, devizna štednja se vraća iz slamarica, iz sefova ponovo u bankarski sistem. Prema najnovijim podacima, mislim da je negde oko 400 miliona evra već vraćeno. Druga velika stvar na koju bih vas podsetila, a varujem da ste zaboravili, ili je možda niste uočili. Znači, u onom delu godine, to je bilo od oktobra ili možda nešto pre toga, zaista su postojali psihološki faktori koji stoje iza kretanja kursa. Da bi stabilizovala devizno tržište Narodna banka Srbije je donela u više navrata jednu vrlo važnu meru, na koju se često zaboravlja, a to je, da jesu banke obavezne da drže devizne rezerve, obaveznu rezervu u deviznom znaku, ali da ona ne treba da bude cela u deviznom znaku, nego recimo da je 40% u dinarima, a 60% u devizama. Na taj način, šta se desilo? Banke su praktično povukle ono što su nekad bile devizne rezerve, a u centralnu banku stavile dinare. Šta se desilo? Repo stok je smanjen, a sa druge strane su porasle devizne rezerve poslovnih banaka. Novac nigde nije nestao, on je ostao u sistemu. Kamatna stopa; gospodin poslanik iz Radikalne stranke je želeo da kao ministar finansija podržim zakon kojim će banke na našem tržištu odobravati kredite pod istim uslovima pod kojim odobravaju u svojim zemljama maticama. Vidite, i ovde postoje pravila, a pravilo je da je kamatna stopa cena, cena kao i svaka druga, i da se kao i svaka druga cena ona određuje na tržištu. Ona je rezultat uglavnom, pored drugih razloga, ali pretežno ponude i tražnje. U uslovima kada je tražnja toliko mnogo veća od ponude, jasno je da je cena onda veća. Gospodin Nikolić iz DSS je, po ko zna koji put, ne znam da li je prisutan, mislim da nije, ukazivao na moju, hajde da kažem odgovornost kada su pitanju procene društvenog proizvoda. Mislim da sam više puta rekla da nisam pravila projekcije, odnosno Ministarstvo finansija, društvenog proizvoda. Zašto? Zato što mislim da to treba da radi struka i zato što to treba da rade institucije, veliki broj ljudi, na osnovu velikog broja vremenskih serija. Pošto nisam pravila te projekcije, ne mogu da se osećam odgovornom za njih, a veoma dobro znam da u ekonomiji ništa nije sigurno i da nikad ne možete predvideti dobro. Podsetila bih vas na projekcije koje smo mi preuzeli kao Ministarstvo finansija, dakle, nismo bili autori, i to sam više puta rekla, mi smo preuzeli projekcije ozbiljnih institucija. Jedna ista institucija je jula 2008. godine rekla da će Srbija imati stopu rasta u 2009. godini 5%, da bi u julu 2009. godine rekla da će ona biti minus 4%. Dakle, to nisu moje, i one ne govore o mojoj stručnosti, to su preuzete projekcije. Inače, apstrahujući političku dimenziju, volela bih više zbog javnosti, ali i zbog mene lično, da poslanik Nikolić podeli s nama, na osnovu kojih vremenskih serija i tehnika je došao do zaključka da će pad društvenog proizvoda biti minus 7%. Takođe, neko je ipak pokušao ili da izvrne ili nisu dobro, moram da priznam da nisam čitala, volim da kažem - branim se nečitanjem, pošto me često pogode članci napisani u medijima. Dakle, volela bih da kažem ono što sam zaista rekla, pretpostavljam da su to bile moje reči izgovorene na konferenciji za štampu. Rekla sam doslovno ovo - da je GDP u 2009. godini rastao po stopi ne 5%, nego po stopi od 3%, a da je javna potrošnja onakva kakvu smo planirali ovim rebalansom za 2009. godinu, da bi tada budžet Republike Srbije bio u ravnoteži. Iza toga stojim. To je veoma jednostavna računica. Na kraju možda par reči, a u vezi su sa sadašnjom vladom i vladom gospodina Koštunice. U smislu toga koliko košta ova država sada i država koliko je koštala dok je premijer bio gospodin Koštunica, nažalost košta isto, košta isto u smislu učešća javne potrošnje u društvenom proizvodu. Ukazala bih još jednom da izolovano posmatrano sve vaše kritike su u redu. U pravu su oni koji kažu da se ova država zadužuje, da je bolje da se ne zadužuje. To je u redu i u pravu je. Bolje biti nezadužen nego prezadužen. U pravu su oni koji kažu da je dobro imati niske poreske stope. U pravu su oni koji kažu da je država skupa i u pravu su oni koji od države očekuju da obezbedi pristojnu starost svima, da ima modernu vojsku, da ima besplatno školstvo, da ima zdravstvo na raspolaganju svima, da zaposli, da obezbedi pristojan životni standard. Samo što niste u pravu ako to tražite istovremeno.
Zahvaljujem gospođi ministar Diani Dragutinović. Pre nego što zaključim pretres, dozvolite zbog poslanika koji su se prijavili nakon završne reči predlagača, da vas podsetim na član 144. koji kaže - kada se završi pretres predloga zakona u pojedinostima, pravo na završnu reč ima predlagač, odnosno ovlašćeni predstavnik predlagača. Dakle, u skladu sa tim, nema osnova za repliku. Zaključujem pretres predloga zakona u pojedinostima. Gospodo poslanici, vas se sedmoro-osmoro prijavilo, mi smo zaista završili raspravu, u skladu sa članom 144. obratio se i ministar i to je nešto što je uobičajena praksa. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Zamolila bih šefove poslaničkih grupa da se okupimo u mom kabinetu da se malo dogovorimo, nakon završenog, rekla bih, uspešnog i zakonodavnog i svih drugih oblika rada u parlamentu za ovih godinu dana, o daljim našim planovima za rad. Takođe bih htela da izrazim zahvalnost svim poslanicima, svim članovima stručnih službi, odnosno uposlenima u Skupštini, našim saradnicima sa RTS-a na saradnji koja je sve ovo vreme bila uglavnom korektna i sa rezultatom koji opravdava tvrdnju da je Skupština radila jedan izuzetno delikatan, složen i kvalitetan posao. Htela bih takođe da vas obavestim da ćete blagovremeno i naknadno biti obavešteni o mojoj odluci o danu za glasanje i da vam poželim da se nakon ovog rada, koji je zaista bio iscrpan, težak, odnosno iscrpljujući, odmorimo svi. O danu za glasanje ćemo se, dakle, dogovoriti, odnosno bićete blagovremeno obavešteni. Zahvaljujem. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite da vas pozdravim. Nastavljamo rad sednice Jedanaestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 210 narodnih poslanika. Podsećam vas da je članom 86. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine u danima za glasanje postoji ako je na sednici Narodne skupštine prisutno najmanje 126 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja kvoruma za rad Narodne skupštine, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Primenom elektronskog sistema utvrđeno je da je u sali prisutan 171 narodni poslanik, odnosno da je prisutno više od 126 narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Pošto je Narodna skupština završila raspravu o svim tačkama dnevnog reda ove sednice, prelazimo na odlučivanje. (Dragan Todorović, sa mesta: Javljam se po članu 120. stav 3.) Prelazimo na 1. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O JAVNOM INFORMISANjU (Dragan Todorović, sa mesta: Kada da se javim kad je u pitanju glasanje? Imam pravo na osnovu člana 120.) U danu za glasanje možemo se samo izjašnjavati. Nema povrede Poslovnika. Vi dobro poznajete Poslovnik. (Dragan Todorović, sa mesta: Imam pravo da predložim način glasanja.) Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. (Dragan Todorović, sa mesta: Na šta ovo liči? Sram vas bilo kako vodite sednicu.) Molim vas, izjašnjavamo se o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom informisanju. Pošto je Narodna skupština obavila pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, prelazimo na odlučivanje. (Dragan Todorović, sa mesta: Nije ovo Upravni odbor "Galenike", da tako vodite sednicu.) Gospodine Todoroviću, izreći ću vam meru. Molim vas, nemojte ometati rad. Stavljam na glasanje Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom informisanju, u načelu. Za 125, od 249 narodnih poslanika. Narodna skupština je prihvatila Predlog zakona, u načelu. Pošto je Narodna skupština prihvatila Predlog zakona u načelu, a pre prelaska na odlučivanje o amandmanima, podsećam vas da je Zakonodavni odbor, na osnovu člana 148. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, odbacio kao nepotpun amandman narodnog poslanika Jelene Trivan na član 4, sa ispravkom, i da je narodni poslanik Đura Mučenski povukao amandman na član 2. Prelazimo na odlučivanje o amandmanima. Na član 1. amandmane u istovetnom tekstu podneli suMarina Raguš, Aleksandra Janković, Mićo Rogović i Vladan Batić. Za 79, od 249 narodnih poslanika. Amandman nije prihvaćen. Na član 1. amandman je podnela Vlada. Za 127, od 249 narodnih poslanika. Amandman je prihvaćen. Na član 1. amandman je podneo poslanik Tomislav Nikolić. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za 48, od 249 narodnih poslanika. Amandman nije prihvaćen. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Jovan Palalić, Miloš Radulović, Miroslav Petković, Zoran Šami, Željko Tomić, Milica Vojić-Marković, Zoran Nikolić, Vladimir Milentijević i Aleksandar Pejčić. Za 92, od 249 narodnih poslanika. Amandman nije prihvaćen. Na član 2. amandman je podneo poslanik Vladan Batić. Stavljam na glasanje ovaj amandman. Za tri, od 249 narodnih poslanika. Amandman nije prihvaćen. Na član 2. amandman je podnela Vlada. Za 125, od 248 narodnih poslanika. Narodna skupština je prihvatila ovaj amandman. Na član 2. amandman je podneo poslanik Mileta Poskurica. Od 248 poslanika, za je glasalo 48. Amandman nije prihvaćen. Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Gojko Radić. Od 248 poslanika, za je glasalo 43 poslanika. Amandman nije prihvaćen. Na član 2. amandman je podneo poslanik Veroljub Arsić. Od 248 poslanika, za je glasalo 39 poslanika. Amandman nije prihvaćen. Na član 2. amandman je podnela poslanik Marina Toman. Molim da se izjasnite o amandmanu gospođe Toman. Od 249 poslanika, za je glasalo 198. Amandman je prihvaćen. Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Slobodan Samardžić, Jovan Palalić, Miroslav Petković, Miloš Aligrudić, Miloš Radulović, Milica Vojić-Marković, Zoran Nikolić, Vladimir Milentijević, Željko Tomić, Donka Banović, Milan Lapčević i Zoran Šami. Od 248poslanika, za je glasalo 91. Amandman nije prihvaćen. Na član 2. amandman sa ispravkom podnela je narodni poslanik Aleksandra Janković. Od 249 poslanika, za je glasalo 84 poslanika. Amandman nije prihvaćen. Na član 3. amandman je podneo poslanik Vladan Batić. Od 249poslanika, za je glasalo tri poslanika. Amandman nije prihvaćen. Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Šami, Radojko Obradović, Slobodan Samardžić, Jovan Palalić, Miroslav Petković, Miloš Radulović, Milica Vojić-Marković, Miloš Aligrudić, Zoran Nikolić, Vladimir Milentijević, Željko Tomić, Donka Banović i Milan Lapčević. Od 229poslanika, za je glasalo 85 poslanika. Amandman nije prihvaćen. Narodni poslanik Jorgovanka Tabaković podnela je amandman kojim predlaže dodavanje novog člana 3a. Od 229 poslanika, za je glasalo 28. Amandman nije prihvaćen. Na član 4. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Jorgovanka Tabaković iVladan Batić. Od 228 poslanika, niko za. Amandman nije prihvaćen. Na član 4. amandman sa ispravkom je podnela Vlada. Molim da se izjasnite o amandmanu Vlade. Od 228 poslanika, za je glasalo 126 poslanika. Amandman je prihvaćen. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Miroslav Petković, Miloš Aligrudić, Jovan Palalić, Miloš Radulović, Zoran Šami, Željko Tomić, Milica Vojić-Marković, Milica Radović, Vladimir Milentijević i Aleksandar Pejčić. Od 228poslanika, za je glasalo 71. Amandman nije prihvaćen. Na član 4. amandman, sa ispravkom, podnela je narodni poslanik Aleksandra Janković. Od 228poslanika, za je glasalo 83 poslanika. Amandman nije prihvaćen. Na član 4. amandman je podneo poslanik Dušan Marić. Od 229 poslanika, za je glasalo 67 poslanika. Amandman nije prihvaćen. Na član 4. amandman je podneo poslanik Boris Aleksić. Molim,izjasnite se o amandmanu gospodina Aleksića. Od 228poslanika, za je glasalo 71. Amandman nije prihvaćen. Na član 4. amandman je podneo Aleksandar Martinović. Od 228poslanika, za je glasalo 79 poslanika. Amandman nije prihvaćen. Na član 4. amandman je podneo poslanik Dejan Mirović. Od 228poslanika, za je glasalo 81 poslanika. Amandman nije prihvaćen. Na član 5. amandmane u istovetnom tekstu podneli su Aleksandra Janković, Oto Kišmarton, Vladan Batić i Vladan Jeremić. Od 228poslanika, za je glasalo 27 poslanika. Amandman nije prihvaćen. Na član 5. amandman je podnela Vlada. Od 228poslanika, za je glasalo 125 poslanika. Amandman je prihvaćen. Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Radojko Obradović, Zoran Šami, Nikola Lazić, Milan Lapčević, Miloš Aligrudić, Dragan Šormaz, Svetlana Stojanović, Željko Tomić, Aleksandar Pejčić, Milica Vojić-Marković i Vladimir Milentijević. Od 228poslanika, za je glasalo 59 poslanika. Amandman nije prihvaćen. Na član 6. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Zoran Antić, Vladan Batić, Vjerica Radeta, Aleksandara Janković i zajedno Željko Tomić, Jovan Palalić, Miloš Radulović, Miroslav Petković, Milica Vojić-Marković, Zoran Nikolić, Miloš Aligrudić, Vladimir Milentijević, Aleksandar Pejčić i Zoran Šami. Od 228 poslanika, za 81. Amandman nije prihvaćen. Na član 6. amandman je podnela Vlada. Od 228 poslanika, za je glasalo 132 poslanika. Ovaj amandman Vlade je prihvaćen. Na član 7. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici Aleksandra Janković, Vladan Batić, Zoran Krasić i zajedno Miroslav Petković, Miloš Aligrudić, Jovan Palalić, Miloš Radulović, Zoran Šami, Željko Tomić, Aleksandar Pejčić, Milica Vojić-Marković, Milica Radović i Vladimir Milentijević. Od 228 poslanika, za se izjasnilo 85. Amandman nije prihvaćen. Na član 7. amandman je podnela Vlada. Od 228 poslanika, za se izjasnilo 125. Ovaj amandman je prihvaćen. Na član 8. amandman je podneo poslanik Vladan Batić. Od 228 poslanika, za se izjasnilo dvoje. Amandman nije prihvaćen. Poštovani narodni poslanici, obaveštena sam da je usvajanjem amandmana narodne poslanice Marine Toman na član 2. Predloga zakona nastala potreba da se izvrši pravno-tehnička redakcija teksta Predloga zakona, pa pre usvajanja Predloga zakona u celini, u skladu sa članom 146. stav 4. Poslovnika Narodne skupštine, neophodno je da Zakonodavni odbor, u saradnji sa predlagačem zakona, izvrši pravno-tehničku redakciju teksta Predloga zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom informisanju. Stoga određujem pauzu u trajanju od 30 minuta, kako bi se sastao Zakonodavni odbor i izvršio neophodnu pravno-tehničku redakciju teksta. Zahvaljujem. Nastavljamo sa radom u 13,00 časova.