Poštovani narodni poslanici, s obzirom na to da je danas poslednji četvrtak u mesecu, u skladu sa članom 205. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pristupamo postavljanju poslaničkih pitanja u vremenu od 16.00 do 19.00 časova. Generalni sekretar Vlade Republike Srbije je pismom od 27. aprila 2011. godine, saglasno članu 205. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, obavestila da sledeći članovi Vlade nisu u mogućnosti da prisustvuju današnjoj sednici, na kojoj se Vladi postavljaju poslanička pitanja: Ivica Dačić, prvi potpredsednik Vlade, zamenik predsednika Vlade i ministar unutrašnjih poslova; Verica Kalanović, potpredsednica Vlade; Vuk Jeremić, ministar spoljnih poslova; Snežana Malović, ministarka pravde; Žarko Obradović, ministar prosvete i nauke; Snežana Samardžić Marković, ministarka omladine i sporta; Oliver Dulić, ministar životne sredine, rudarstva i prostornog planiranja; Predrag Marković, ministar kulture, informisanja i informacionog društva i Srđan Srećković, ministar vera i dijaspore, s tim što postoji mogućnost da informacija koju sam vam dala bude promenjena, da nam se neki od članova Vlade ipak pridruže u vremenu od 16.00 do 19.00 časova. Pre nego što pređemo na postavljanje poslaničkih pitanja, dozvolite mi da vas podsetim na odredbe Poslovnika Narodne skupštine koje se odnose na način postavljanja poslaničkih pitanja. Narodni poslanik ima pravo da postavi poslaničko pitanje pojedinom ministru ili Vladi, iz njihove nadležnosti, na osnovučlana 204. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine. Poslaničko pitanje mora biti jasno formulisano, što je definisano članom 204. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine. Izlaganje narodnog poslanika koji postavlja pitanja ne može da traje duže od tri minuta, u skladu sa članom 204. stav 4. Poslovnika. Predsednik Narodne skupštine dužan je da upozori narodnog poslanika koji postavlja poslaničko pitanje ako pitanje nije postavljeno u skladu s odredbama ovog poslovnika, odnosno ako nije upućeno nadležnom organu, na osnovu člana 204. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine. Na usmeno postavljeno poslaničko pitanje Vlada, odnosno ministar moraju odmah usmeno odgovoriti. Ako je za davanje odgovora potrebna određena priprema, oni to moraju odmah obrazložiti, a odgovor narodnom poslaniku dostaviti u pisanom obliku u roku od osam dana od dana kada je pitanje postavljeno, na osnovu člana 206. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine. Takođe, prema članu 207. Poslovnika, posle datog odgovora na poslaničko pitanje narodni poslanik koji je postavio pitanje ima pravo da, u trajanju od najviše tri minuta, komentariše odgovor na svoje pitanje ili da postavi dopunsko pitanje. Po dobijanju odgovora na dopunsko pitanje, narodni poslanik ima pravo da se izjasni o odgovoru u trajanju od najviše dva minuta. Dakle, narodni poslanik pita najduže tri minuta, član Vlade kojem je postavljeno pitanje obrazlaže usmeno odgovor ili daje obećanje o pisanom obliku odgovora, narodni poslanik komentariše najviše tri minuta ili postavlja dopunsko pitanje i, po dobijanju odgovora na dopunsko pitanje, ima pravo da se izjasni o odgovoru u najviše dva minuta. U toku trajanja postavljanja pitanja i davanja odgovora shodno se primenjuju odredbe Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije, s tim što nisu dozvoljene replike i ukazivanja na povredu Poslovnika, na osnovu člana216. Poslovnika Narodne skupštine. U skladu s tim molim sve narodne poslanike da podnesu prijave za postavljanje pitanja. Istovremeno vas podsećam da će redosled postavljanja poslaničkih pitanja biti utvrđen prema dosadašnjoj praksi rada, tako što će, naizmenično, najpre reč dobijati narodni poslanici koji ne pripadaju nijednoj poslaničkoj grupi, a zatim narodni poslanici od najmanje prema najvećoj poslaničkoj grupi. Prelazimo na POSTAVLjANjE POSLANIČKIH PITANjA Prvi po redosledu prijavljenih narodnih poslanika je narodni poslanik Riza Halimi, a posle njega će narodna poslanica Marina Toman imati pravo da postavlja pitanja. Narodni poslanik Riza Halimi. Izvolite.
Hvala, gospođo predsedavajuća. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predstavnici Vlade, Vlada Republike Srbije je 9. aprila 2009. godine donela odluku o uređenju Koordinacionog tela za opštine Preševo, Bujanovac i Medveđa, čime je trebalo da se obezbedi ostvarivanje ciljeva Vladinog programa iz 2001. godine. Ciljevi ovog programa su predviđali ekonomsku revitalizaciju ovog područja, integraciju Albanaca u državni sistem, uspostavljanje bezbednosti i mira, slobode kretanja i povratak raseljenih. Međutim, u prethodne dve godine Koordinaciono telo se nije bavilo rešavanjem najtežih i najosetljivijih životnih problema. Zato je aktuelna ekonomska situacija mnogo teža nego 2001. godine, kada je donet pomenuti Vladin program o rešavanju krize na ovom području, tako da je stopa nezaposlenosti znatno iznad rekordnih i dramatičnih 70%. Umesto povratka raseljenih, zbog katastrofalne ekonomske situacije i nepriznavanja univerzitetskih diploma stečenih na Kosovu, u Albaniji i Makedoniji, Albanci su primorani da masovno napuštaju ovo područje, tako da je u opštini Medveđa od ranijih 5.500 ostalo svega 500 Albanaca na svojim ognjištima, a sličan dramatičan proces je u toku i u opštinama Preševo i Bujanovac. Koordinaciono telo se još uvek ne bavi osnovnim životnim problemima ovog područja, pored ostalog i što nije sprovođena pomenuta Vladina odluka, što znači da je Koordinaciono telo nastavilo da radi po starom, bez finansijskog plana i bez operativnih programa, iz razloga što nisu konstituisani i ne funkcionišu radna tela ni širi sastav Koordinacionog tela, predviđeni ovom Vladinom odlukom. Zapravo, imali smo improvizacije rada predsednika i službe Koordinacionog tela, a legitimni predstavnici Albanaca, i poslanik i opštinski rukovodioci, do sada su služili samo kao demokratski dekor. Zato sad postavljam pitanje – šta će Vlada da uradi da bi se ova odluka konačno počela u praksi primenjivati, jer je prošlo dve godine? Zatim, pošto se može lako konstatovati da je ministar Marković, kao predsednik Koordinacionog tela, prezauzet drugim obavezama, zašto Vlada ne razmatra mogućnost postavljanja novog predsednika Koordinacionog tela, opet iz redova Vlade, koji bi ozbiljnije radio na sprovođenju ove odluke od 2009. godine, a naravno, vraćajući se na onaj osnovni program iz 2001. godine, kada su ozbiljni ciljevi postavljeni pred Koordinaciono telo? Hvala vam.
Da li neko od članova Vlade želi da odgovori? (Da.) Božidar Đelić ima reč.
Gospodine Halimi, mislim i s pravom verujem da pri svakoj mogućnosti da postavljate pitanja vi postavljate slična pitanja. Mi u Vladi smo veoma svesni teške ekonomske i socijalne situacije i u tom delu naše zemlje. Ipak, priznaćete da je u poslednje dve godine to telo, gde nije bilo predstavnika albanske manjine, profunkcionisalo i danas ima predstavnike koji omogućavaju da se radi s dozom reprezentativnosti i da rešava nagomilane probleme. Od 2000. godine, prema procenama koje nam je izložio i ministar Marković, koga ste pomenuli, što se tiče opština koje su pokrivene tim telom, procenjuje se da se što iz domaćih, što iz inostranih izvora, mimo budžetskih sredstava došlo do nekih 50-60 miliona evra dodatnih sredstava za rešavanje infrastrukturnih i drugih problema. To sigurno nije dovoljno, ali ipak pokazuje da Republika Srbija daje specifičnu pažnju tom delu naše zemlje. Mogu samo reći da moj kolega Marković veoma redovno izveštava Vladu o onome što se radi i nadamo se da će se obnoviti i jačati saradnja i sa vama u nedeljama i mesecima koji dolaze, tako da će i u tom delu naše zemlje, gde je tačno da je stopa nezaposlenosti visoka, gde ima problema, stvari krenuti nabolje. Drugi element je, naravno, otvaranje mogućnosti za edukaciju, otvaranje odeljenja, ako se ne varam, za ekonomiju i pravo, i postoje planovi da se to univerzitetsko prisustvo ojača, tako da mladi imaju direktno veoma blizu sopstvenih domova mogućnosti da se školuju. Znamo da ima problema, znamo da nema dovoljno udžbenika i onoga što je predviđeno zakonom, na albanskom jeziku, i to mora da se reši. Postoji serija pitanja koja moraju da se reše, ali ono što je sigurno, to je da demokratski izabrani predstavnici poput vas i onih drugih koji su u tom delu naše zemlje, zajedno s Vladom Republike Srbije, treba da sednu i da rade i rešavaju te probleme.
Narodni poslanik Riza Halimi imaće pravo na tri minuta za dodatno pitanje. Izvinjavam se narodnoj poslanici Marini Toman, omaškom sam vam pročitala ime pre nego što je vaš red. Izvinjavam se još jednom. Sledeći prijavljeni govornik će biti narodni poslanik Siniša Stamenković, a narodni poslanik Riza Halimi ima pravo na reč.
Gospodine Đeliću, vi ste spomenuli, ako se ne varam, da je 50 miliona evra u prethodne dve godine uloženo, a ja nemam takve informacije. Znam za period od 2001. do 2004. godine, ali ne govorim o tom periodu. Govorim za ovo što smo se dogovorili pre dve godine, kada smo potpisali i ministar Marković i ambasador OEBS-a i ja u ime albanske zajednice. Govorim o tome da u ove dve godine mi i dalje… Zapravo, mi ranije nismo bili dekor. Mi smo kao predsednici opština sarađivali s predsednikom Koordinacionog tela, a sad smo deo Koordinacionog tela a niko nas ni za šta ne pita. Mi smo samo demokratski dekor. U tome je suština, da se celokupni rad sprovodi preko službe, koja je administrativna struktura koja sve više raste i troši skoro četvrtinu budžeta za Koordinaciono telo, a da mi kao legitimni predstavnici, ni predsednici opština ni ja, koji smo pristali da uđemo u Koordinaciono telo, u tome apsolutno ne vidimo našu ulogu, jer nas niko ni za šta ne pita. Prvo, to je neodrživo. Drugo, koordinaciono telo se ne bavi problemima kao što je ekonomija, jer je sad situacija teža nego pre deset godina, kad je Vladin program postavljen. U međuvremenu smo imali katastrofalnu privatizaciju, a Koordinaciono telo u tome nije imalo nikakvu ulogu. Nije se uopšte mešalo, kao da se radilo o nečemu na Marsu, a ne o oblastima za koje je Vlada zadužena. Govorim o tome da se ništa ne čini po rešavanjuogromnih problema koje imaju ljudi u kopnenoj zoni bezbednosti, niti se omogućavaju uslovi za povratak, a u poslednje vreme se onemogućava administracija i oni gube pravo na lične dokumente, gube pravo na prebivalište u poslednjih godinu-dve dana. Govorim o tome da se Koordinaciono telo bavi pozorišnim komadom za koji je otišlo četiri miliona dinara, i samo je jedna predstava prikazana u Bujanovcu, a ostalo je bilo po Kikindi, Beogradu ili drugim sredinama. Za koga su ta četiri miliona data? Umesto da se rešavaju akutni problemi, jer kažem, stopa nezaposlenosti je preko 70%. Pitam – ako mi ovako dugo čekamo, koja je funkcija Koordinacionog tela kad se tamo ceo prostor prazni? Kopnena zona bezbednosti je ostala skoro bez stanovnika, a taj trend ide i u drugim mesnim zajednicama. Pitanje je da li Koordinaciono telo, da li Vlada stoji iza ovakve situacije gde se ne bavimo životnim problemima ljudi na tom području. To je moje suštinsko pitanje.
Reč ima Božidar Đelić.
Samo da preciziram. Govorio sam o prethodnih deset godina i možemo samo da kažemo da je, mada stvari nisu perfektne, u poslednjih deset godina bio specifičan napor da i naši građani albanske nacionalnosti budu uključeni u državne službe. Imali smo jednu statistiku da su pre deset godina, ako se ne varam, samo dva ili tri predstavnika albanske nacionalnosti bila u našoj policiji, a sada ih je oko 200-300. Postoji namera da postoji i u tom domenu ta reprezentativnost. Ono što je sigurno, to je da će Vlada Republike Srbije nastojati da rešava kroz Koordinaciono telo, koje mora da da svoj doprinos, veliki broj problema. Vi ste pomenuli problem pražnjenja tog dela teritorije. Nažalost, to je i generalni problem, koji nije specifičan za jednu ili drugu nacionalnu manjinu ili zajednicu. Mi imamo taj slični problem i u drugim opštinama tog dela naše zemlje i verujem da će jedan broj rešenja morati da bude specifičan, a drugi deo će pokrivati i sve opštine na jugu. Siguran sam, na kraju, da kolega Marković, kao što nam je i rekao, ima ne samo otvorena vrata, nego veliku želju da nastavi da radi sa vama na rešavanju mnogobrojnih problema za koje znamo da postoje.
Narodni poslanik Riza Halimi ima dva minuta.
Spomenuli ste, gospodine Đeliću, projekat multietničke policije i niko ne spori da je to najvažniji projekat do sada urađen na toj teritoriji, u tim opštinama. To je vidljivo i apsolutno ne nameravam da to osporavam. Pozdravljam i što će sada opet pedesetak novih policajaca objavljenim konkursom da se primi. Ali ja govorim…, hajde uzmite prvo odluku Vlade od prošle godine da se prime 63 nova radnika da bi se ostvarili ciljevi Koordinacionog tela, a jedan od tri osnovna cilja je integracija Albanaca. Šta se desilo u praksi? U ovih 10 meseci ostvaren je jedan konkurs za carinu, primljeno je sedam Srba i pet Albanaca Onda se postavlja pitanje ko se tu integriše. Znam da u carini ni Srbi iz Preševa nisu zaposleni nego dolaze iz drugih sredina, ali ako smo postavili cilj još pre 11 godina da integrišemo Albance u državne strukture i 11 godina čekamo i sada se jedan konkurs objavljuje i opet se zapošljava veći broj Srba nego Albanaca, onda da li mi stvarno želimo da integrišemo Albance u državne strukture? Ili, da li stvarno funkcioniše ono što je odlukom od pre dve godine Vlada donela, pa kaže - Koordinaciono telo treba da radi na omogućavanju delotvornog učešća albanske zajednice u državni društveni sistem? Ako sam ja kao poslanik dve godine pokušavao u Koordinacionom telu i nisam mogao da dođem do izražaja, nego se pitam samo na kraju, kada predsednik i služba Koordinacionog tela odradi nešto i samo formalno treba nešto da potvrdim, onda osećam da sam ja tu dekor, a apsolutno ništa suštinski tu nije omogućeno, i to legitimnim, legalno izabranim predstavnicima Albanaca na terenu, šta ostaje drugim građanima? Kako oni da se integrišu? Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Siniša Stamenković. Tri minuta. Izvolite.
Dame i gospodo, gospođo predsedavajuća, gospodo ministri, na osnovu ovlašćenja šest narodnih poslanika i na osnovu dogovora s Regionalnom agencijom za razvoj, postaviću par pitanja predstavniku Vlade – kada će i pod kojim okolnostima izvršiti zaustavljanje demografskog egzodusa i privrednog propadanja istočne Srbije, i kada će se osigurati ravnomerni razvoj Republike na celoj njenoj teritoriji, a pre svega kroz hitnu revitalizaciju i unapređenje putne mreže između naša dva najvažnija koridora, Koridora 7 i Koridora 10, kroz istočnu Srbiju? Ministarstvu za infrastrukturu i energetiku – kada će se i pod kojim uslovima Vlada Srbije obavezati i izraditi ili objaviti uredbu o javnom tenderu ili koncesijskom konkursu za otvaranje komercijalne saobraćajne stručne hidrogliserske linije međunarodnim plovnim putem Dunavom, od Novog Sada, preko Beograda, do Đerdapa, odnosno Kladova? Pitanje za Vladu Srbije, na osnovu zahteva mnogobrojnih nevladinih organizacija i građana opštine Golubac i Veliko Gradište –šta nadležno Ministarstvo životne sredine, rudarstva i prostornog planiranja kao i Vlada Srbije preduzimaju radi sanacije štete od kontinuiranog zagađenja vazduha, vode i zemlje, flore i faune, ljudi i životinja na teritoriji ovih opština koje godinama unazad dolazi iz Rumunije, sa deponije i jalovišta rudnika Stara Moldava ili Moldava Veke, a u čijem sastavu su vrlo visoke nedozvoljene koncentracije teških metala, olova, cinka, kadmijuma i dr.? Poslednje pitanje, takođe na osnovu zahteva velikog broja građana opština Kladovo, Negotin, te velikog broja udruženja radnika na privremenom radu u inostranstvu, i sela u opštinama Negotin i Kladovo – kada će se i pod kojim uslovima izvršiti popravka oštećenja na kolovoznim saobraćajnicama, udarnih rupa i proširenje putnih pravaca Zaječar – Negotin, zatim u selima opštine Negotin i Požarevac, Veliko Gradište, Golubac, Donji Milanovac, Tekija, Kladovo?
Božidar Đelić ima reč.
Hvala, gospođo predsednice. Odgovoriću na onaj deo koji se tiče Dunava i putne infrastrukture, a kolega Ćirić će za regionalni razvoj. Što se tiče prvog pitanja, od septembra 2009. godine, kada je Vlada Republike Srbije organizovala međuresornu grupu koja je učestvovala, i to veoma aktivno, u izradi Evropske strategije za Podunavlje, koja je 15. aprila i zvanično usvojena od strane zemalja članica, dosta je urađeno. Pre svega, Srbija je 3. februara i zvanično izabrana da koordinira u dva domena (i to uopšte ne nebitna) te dunavske strategije. Prvi je infrastruktura, gde ćemo zajedno sa Slovenijom koordinirati pitanje drumskog, železničkog i vazdušnog transporta. Kada znamo da će Rumunija zajedno s Austrijom koordinirati sam Dunav kao plovni put, mi smo u krugu četiri zemlje koje će koordinirati u ime cele EU bitnim delom veoma bitne makroregionalne strategije koja je upravo usvojena. Drugi je domen ekonomije znanja, gde će rektor Novosadskog univerziteta gospodin Vesković zajedno s kolegama iz Slovačke koordinirati u tom veoma bitnom domenu. U međuvremenu su kupljena dva nova broda, jedan u Kladovu, a drugi u Velikom Gradištu. Verovatno 30 godina nisu tako veliki brodovi kupljeni za eksploataciju, pre svega u cilju turizma. Još bolje, krenuli su pregovori između te dve firme da povežu i daju zajedničku ponudu za taj deo Podunavlja. To je veoma bitno, jer sigurno je da je turizam jedan od veoma atraktivnih ideja i mogućnosti za taj deo naše zemlje. Naravno, mi u Vladi Republike Srbije smo hteli da podržimo taj pokret i upravo smo u tim opštinama koje ste, poštovani narodni poslaniče, pomenuli, obezbedili ove godine da 6,5 miliona evra iz pretpristupnih fondova EU bude uloženo u revitalizaciju Golubačke tvrđave i 4,6 miliona evra za lokalnu infrastrukturu opštine Veliko Gradište, i da na taj način afirmišemo tu destinaciju kao veoma atraktivnu za turizam. U tom kontekstu je, naravno, neprihvatljivo ovo što ste pomenuli. Već deset godina traje, ponekad sa zastojem od dve do tri godine, zagađenje koje dolazi sa strane Rumunije. To jalovište, s tim metalima koje ste pomenuli, ponovo je nanelo štetu. Čak smo u poslednjih nekoliko dana imali i sloj od dva do tri milimetra na objektima u Velikom Gradištu. Mi smo već pokrenuli, diplomatskim putem, dijalog s Rumunijom. Sutra se u Vukovaru održava jedna ministarska konferencija posvećena Dunavskoj strategiji i ja ću imati sastanak s državnim sekretarom iz rumunskog ministarstva koji je zadužen za Dunavsku strategiju i tražićemo da se to pitanje reši. Ukoliko je to potrebno, zajedno sa EU, jer je to zagađenje ne samo za srpsku stranu, nego i za rumunsku stranu, koje traje već podugo. Što se tiče puteva, nemamo ovde konkretnih odgovora, ali ćemo tražiti od Puteva Srbije da pripremi odgovor, a možda moj kolega Ćirić ima neke preciznosti.
Reč ima ministar Nebojša Ćirić.
Uvaženi kolega Stamenkoviću, samo da pokušam da odgovorim na neka od pitanja koja ste postavili. Vi ste potpuno u pravu što se tiče istočne Srbije. Istočnu Srbiju karakteriše nekoliko negativnih trendova. Jedan je visoka stopa nezaposlenih, koja u nekim delovima istočne Srbije, kao što su Zaječar i neki drugi, ide i preko 30%. S druge strane, loša infrastruktura, odnosno putna mreža takođe sprečava i ravnomerni regionalni razvoj i privredni razvoj i, takođe, jedan je od ograničavajućih faktora za razvoj privrede, odnosno privlačenje novih investicija. Moram da kažem da je Vlada Republike Srbije neka od mesta koje ste vi spomenuli proglasila za prioritetna. Jedno je spomenuo moj kolega Đelić, vezano za razvoj turizma u Golupcu i Golubačkom gradu, gde se iz sredstava Ministarstva ekonomije i pristupnih i pretpristupnih fondova realizuju investicije koje treba da razviju turizam, a samim tim da podignu životni standard građana. S druge strane, podsetiću vas da je, što se tiče istočne Srbije, Vlada donela plan da u nekom narednom periodu jedan od prioriteta bude razvoj mreže poluautoputeva, a jedan od njih je i poluautoput od Paraćina do Zaječara, koji treba da omogući privlačenje novih investicija. Podsetiću vas da smo uspeli da ostvarimo praktično prvu investiciju u istočnoj Srbiji, a to je ''Gorenje'' u Zaječaru, u jednoj propaloj hali "Porcelana", koja nije radila, čini mi se, skoro 20 godina. Nadam se da je to najava nekih novih investicionih trendova tu. Podsetiću vas, takođe, na ono što Vlada Republike Srbije radi, a to je veliki investicioni ciklus u RTB Bor, kao jednom od najvažnijih strateških preduzeća Republike Srbije, gde radi blizu 5.000 ljudi. Tu je Republika Srbija, zajedno s određenim finansijskim institucijama, u procesu investiranja oko 175 miliona evra u izgradnju nove topionice i rafinacije, nove fabrike sumporne kiseline, nabavke nove rudarske opreme i novih flotacija. Mislim da će RTB Bor, kao tako veliki kompleks, onog trenutka kad investicija bude završena, da privlači ili na sebe naslanja veliki broj i srednjih i malih preduzeća ne samo iz Bora, nego iz šireg regiona, upravo istočne Srbije. RTB Bor je takođe pokazatelj da država ni na koji način nije ne samo izgubila interesovanje, nego ovaj region smatra jednim od regiona gde zaista treba i državne fondove i pretpristupne fondove EU da uložimo i da pokušamo svi, zajedno s lokalnim samoupravama, a tu se slažem s vama – lošu ekonomsku i socijalnu sliku u istočnoj Srbiji da promenimo. Hvala.
Da li narodni poslanik Siniša Stamenković želi dodatna tri minuta? (Da. ) Izvolite.
Namera nam je bila da, ako se imaju u vidu činjenice koje smo izneli kroz danas postavljena pitanja, posebno skrenemo pažnju na to da u istočnoj Srbiji nema elektrificiranih pruga, nema gasovoda, nema rešene putne mreže, da spadamo u deo Republike Srbije gde je najniži kvalitet putne mreže, a da u tom delu naše zemlje živi, na površini od 7.133 km, mnogo vrednih i dobrih ljudi koji, nažalost, danas nemaju dovoljno mogućnosti da rade svojim sredstvima rada. Zaista je potrebno da se broj zaposlenih, koji je nekad bio 94.000, a sada je 53.000 i stalno pada, po hitnom postupku…, a i da mere koje ste danas izneli pred srpskom javnošću budu primenjene odmah i neopozivo. Imajući u vidu da su to strateška pitanja, ona moraju biti institucionalno rešena i moraju sadržati konkretne predloge za hitno unapređenje kako putne mreže, tako i privrede u istočnoj Srbiji. Hvala.
Da li neko od članova Vlade želi da da dodatni odgovor, pojašnjenje? (Ne.) U tom slučaju, reč ima narodni poslanik Velimir Ilić. Prvih tri minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodo ministri, postavio bih jedno pitanje gospodinu Đeliću, potpredsedniku Vlade, pošto predsednik nije prisutan, da mi odgovori na sledeće pitanje. Vi ste nedavno imali izbor nove vlade, doneli smo zakon o novim ministarstvima i sada se, posle rekonstrukcije Vlade, nigde ne pojavljuje nikakav trag niti bilo kakva priča o rebalansu budžeta. Gospodine Đeliću, kako vi, kao bivši ministar finansija, sada funkcionišete i kako trošite sredstva? Permanentno kršite Zakon o budžetu, a kršenje Zakona o budžetu je krivično delo, i to se radi već mesecima. Kako je moguće trošiti sredstva iz NIP-a, koja su bila opredeljena, gde su se nalazila najveća sredstva, kad sad nema ministra, nema ministarstva, nema pečata, nema ničega? Ko je taj ko daje nalog Trezoru i kako se te pare troše? Da li vi omalovažavate instituciju ovog parlamenta koji je doneo Zakon o budžetu i bežite od rebalansa? Kako je moguće da ministarstvo koje ste podelili na rudarstvo i energetiku, ili konkretno poljoprivreda i trgovina, tu ste imali dve budžetske stavke i pozicije, kako sad možete da ih trošite bez odluke Parlamenta i bez rebalansa budžeta? Razumem neka ministarstva koja su ostala, ali ko je taj ko daje naloge Trezoru i kako se tim sredstvima sada raspolaže? Prema tome, ovo zaduživanje, što smo imali kreditne linije koje su se odnosile na određena ministarstva, na određene projekte, kako se preusmerava sada, ako je ministarstvo ugašeno? I, kako vi računate da taj period jednog totalnog haosa u Trezoru i prebacivanja sredstava kako je ko hteo pokrijete zakonski, preko ovog parlamenta? Da li sad poslanici treba da donesu neku odluku i da to sve blagoslove, što je opet nemoguće, tehnički nemoguće? Što je bio problem da se uradi rebalans budžeta? Za ministra ekonomije jedno kratko pitanje. Smatram da ne smete da dozvolite privatizaciju Telekoma na ovakav način, posle tendera koji nije uspeo. Tender nije uspeo, tender je završen i ne možete davati naknadne uslove koji nisu bili u tenderskoj dokumentaciji. Sad je maltene slobodna pogodba s Austrijancima, odnosno s gospodinom Šlafom. Vi možda ne znate ko je Šlaf, ali vaši prethodnici znaju odlično Šlafa. Kako je moguće, vi kažete i na odloženo plaćanje? Pa nije to …
Narodni poslaniče, iskorišćeno je vreme koje vam je na raspolaganju za postavljanje pitanja. Zahvaljujem. Božidar Đelić ima reč.
Naravno, način na koji funkcioniše Vlada je po zakonu i iskorišćene su mogućnosti koje daje zakon koji je izglasao ovaj dom, a to je Zakon o budžetskom sistemu. Način na koji su formirane nove budžetske stavke je po tom zakonu i, samim tim, funkcionisanje po tom zakonu je obezbeđeno. Nije bilo, naravno, bilo kakvih protivzakonitih radnji, nego je iskorišćena pogodnost i mogućnost koju otvara Zakon o budžetskom sistemu, da se za određeni iznos sredstava u budžetu prođe kroz budžetsku rezervu i formira novi budžetski fond. Na taj način funkcionišu ta ministarstva. Naravno, ovaj dom mora znati na šta se troši novac, mora znati, ukoliko ima manje ili više sredstava, za koju namenu idu, pa ukoliko bude potrebe za tim, a iskustvo u poslednjih 11 godina je pokazalo da je često to nužno u našim okolnostima, i to nezavisno od Vlade koja vodi Republiku Srbiju, biće naravno rebalansa.
Narodni poslanik Velimir Ilić ima pravo na drugih tri minuta.
Gospodine Đeliću, stvarno sam mislio da ćete ozbiljno da odgovorite na ovo pitanje. Kako mislite da vas Parlament pokrije retroaktivno, a vi da trošite? Koji zakon? Zakon o budžetu je Sveto pismo za trošenje sredstava i niko ne može da ga prekrši. Da li vi znate da je gospodin Cvetković kao ministar finansija podneo krivičnu prijavu zbog prekoračenja budžeta protiv jednog gospodina koji je dobio dve godine zatvora zbog toga? Imao je odobrenje Vlade i nalog Vlade da to uradi. U presudi piše da ga je prekršio, kao saučesnik, u krivičnom delu Vlade koja ga je navela na krivično delo. Molim vas, kako možete vi da držite budžet Republike Srbije (nije to vaš miraz, molim vas) i da ga trošite kako hoćete? I šta – mi ćemo posle obavestiti poslanike kako smo trošili pare, a poslanici će, naravno, dići ruku i reći – bravo, svaka čast? Kako možete posle gašenja NIP-a da iskoristite dinar iz NIP-a? Ko je taj ko daje nalog Trezoru da se plati određena pozicija? Kako može Ministarstvo za rudarstvo i energetiku, na primer, koje je veliko ministarstvo, da se podeli? Kako ste napravili podelu između Mrkonjića i Dulića? Ko kol'ko zahvati i uzme? Na koji način? Znate šta je Zakon o budžetu? Molim vas, Vlada ne može da krši Zakon o budžetu koji je donesen u Parlamentu. Može samo budžetsku rezervu da preusmerava i koristi. Videćete vi za to. To je ogromna kazna i to ćete sigurno videti. Razgovarajte s budžetskom inspekcijom, koja kaže da ne sme da uđe sada tamo jer se plaše ljudi da ne ostanu bez posla. Ali Državna revizorska komisija, bilo ko… Kako mogu da se troše sredstva na takav način? Razumem ministarstvo gospodina Šutanovca, ono je ostalo isto, s istom pozicijom, kao i gospodina Ljajića, ali kako vi ostali funkcionišete? Evo i zdravstvo je, na primer, ostalo. Ali kako ostali? Kako dajete plate? Kako uopšte investirate?
Da li neko želi da odgovori? (Ne.) U tom slučaju, reč ima narodna poslanica Nataša Mićić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodo ministri, postavila bih dva pitanja u ime poslaničke grupe LDP. Prvo se odnosi na resor Ministarstva pravde, ali svejedno, prisutni članovi Vlade mi mogu odgovoriti. Želim odmah na početku da kažem da mi ni najmanje nije namera da pitanje koje ću postaviti zloupotrebljavam, niti da vršim bilo kakav pritisak na pravosuđe. Pitanje glasi – u kojoj fazi se nalazi postupak povodom krivične prijave podnete novembra prošle godine, povodom rasvetljavanja političke pozadine ubistva premijera Đinđića, odnosno krivičnog dela oružane pobune Jedinica za specijalne operacije iz novembra 2001. godine, koja je sastavni deo i optužnice u postupku za ubistvo premijera? Mislim da je potrebno da kao društvo i kao javnost imamo takvu vrstu odgovora. Naime, moje pitanje samo glasi – u kojoj fazi se taj postupak nalazi? Da li su preduzete neke procesne radnje? Da li su možda saslušani neki svedoci? Ako nisu, zašto nisu? Drugo pitanje se odnosi na ekonomiju. Postavljam pitanje prisutnim članovima Vlade – da li ova vlada namerava da do kraja mandata vodi politiku dvostrukih aršina prema javnom sektoru i prema privatnom sektoru (pre svega mislim na male i srednje preduzetnike)? Naime, nedavno je Vlada donela odluku da će iz budžeta finansirati povezivanje sedam godina staža doprinosa za radnike javnih preduzeća, gde u stvari država ima vlasničke udele. Radi se o preko 100.000 radnika. Mislim da to nije dobro. Moje pitanje glasi – da li je Vlada ikada donela neku odluku u korist privatnog sektora ili do kraja namerava da štiti javni sektor na teret i privatnog sektora i svih nas poreskih obveznika i umanjenja mogućnosti da se podstiče modernizacija obrazovanja ili da se podstiče poljoprivreda? Smatram da je to pitanje veoma važno i da nije dobro da privatni preduzetnici, koji, recimo, mesec dana zakasne za uplatu doprinosa za radnike, plaćaju kaznu najmanje 105.000 dinara. Minimalna kazna je 100.000 za preduzeća, a 5.000 za direktora. U ovom slučaju država nam daje primer kako je moguće da se uopšte nisu uplaćivali doprinosi sedam godina i kako je moguće da država sama bude oslobođena i povlašćena. Dakle, oslobođena bilo kakve kazne, a i povlašćena u toj meri da može ta svoja potraživanja da naplati od svih nas, odnosno iz budžeta.
Reč ima Nebojša Ćirić.
Zahvaljujem. Uvažena narodna poslanice, probaću da odgovorim na ovaj drugi deo pitanja koji ste postavili. Koliko sam ja upoznat, povezivanje radnog staža koje je Vlada uradila nije bilo za javna preduzeća, nego je bilo za društvena i državna preduzeća. Radi se o dve grupe preduzeća – za jednu ne možemo još uvek da pronađemo strateškog partnera, odnosno za nju privatizacija kao takva nije moguća, a druga je grupa preduzeća za koje su raskinuti privatizacioni ugovori. I jedna i druga grupa tih društvenih i državnih preduzeća su preduzeća koja su u jako teškoj poziciji. Radi se, kao što ste rekli, o nekoliko desetina hiljada ljudi koji primaju male zarade. Mi smo kao Vlada procenili da u ovoj situaciji tim ljudima treba pomoći, povezati im radni staž, omogućiti im da se leče, iz prostog razloga što nismo smeli da dozvolimo da veliki broj ljudi nema povezan radni staž i nema mogućnost da se leči. S druge strane, slažem se s vašom konstatacijom, ako sam je dobro razumeo, da Vlada treba i mora da podržava privatni sektor. Potpuno se slažem s vama. Podsetiću vas da je, između ostalog, Vlada svoj program za borbu protiv svetske ekonomske krize bazirala na podršci primarno privatnom sektoru. Podsetiću vas da je prošle i pretprošle godine oko milijardu i nešto evra plasirano od banaka u subvenciju države za kredite za likvidnost i investicije. Takođe, mera s kojom ćemo vrlo brzo izaći jeste mera koja će se odnositi na jednu preporuku Vlade bankama, uz pomoć naravno Narodne banke, da se proba privatnim preduzećima, na prvom mestu, reprogram njihovih dospelih kredita ili kredita koji su u docnji, da bismo im olakšali problem likvidnosti koji imaju. Treća stvar je mera na kojoj se radi i mislim da ćemo u naredne dve nedelje tu meru imati usvojenu na Vladi, koja će isto važiti isključivo za privatni sektor, a to će biti stimulativni program za zapošljavanje novih ljudi u narednih 12 meseci, gde ćemo, ako sve bude u redu, imati mogućnost da privatne firme koje zaposle nove ljudeplaćaju upola manje poreze i doprinose na te nove ljude. Na takav način ćemo njima omogućiti da zaposle nove ljude, a s druge strane pomoći i tim ljudima koji sada ili ne rade ili su u sivoj zoni i svoje plate dobijaju u gotovom, bez uplaćivanja poreza i doprinosa. Moram da kažem da mi kao Vlada moramo da vodimo računa i o privatnom i o državnom sektoru. Nikako se ne slažem s nekima da prioritet mora da budu samo javna i državna preduzeća. Ne, podjednako. Ali još jednom se vraćam, jako je važna stvar to što ste rekli, povezivanje radnog staža za blizu, ako ne grešim, nekih 60-70 hiljada ljudi koji rade, još jednom naglašavam, u državnim i društvenim preduzećima, mislim da je bio pokazatelj socijalne odgovornosti Vlade da bi se tim ljudima pomoglo. Hvala vam.
Božidar Đelić, dva minuta.
Dostaviću u pisanoj formi odgovor na vaše prvo, izuzetno bitno, pitanje.
Nataša Mićić, tri minuta.
Zahvaljujem i gospodinu Ćiriću i gospodinu Đeliću. Kažem za to prvo pitanje – smatrala sam da nije dobro da se setimo premijera samo 12. marta. Što se tiče ovog drugog pitanja, na koje mi je odgovor dao gospodin Ćirić, mi iz LDP nemamo ništa protiv da se pomogne ugroženima, naravno. Besmisleno bi bilo da mislimo drugačije. Ali, prosto, zato smo i podnosili razne inicijative, recimo da se izvrši transformacija javnih preduzeća, koja nažalost nije dala rezultat, iako smo imali inicijativu. Mislim da nije dovoljna podrška, to što ste napomenuli, te subvencije i krediti, naročito što nisu dovoljno transparentni uslovi, odnosno uslovi za dobijanje tih subvencija nisu dovoljno jednaki za sve, da tako kažem. O tome sam više pričala kad sam diskutovala i o, recimo, Fondu za razvoj, njegovom poslovanju, ali dobro, to je već druga priča. Uglavnom, mislim da će se kola uskoro slomiti. Ova vlada bukvalno čitav teret prenosi samo na građane, na taj privatni sektor i na poljoprivredu, u interesu zaštite državnih i javnih preduzeća. To ne može da traje večno i mislim da što pre iznađete neke bolje odgovore. Naš predlog je, između ostalog, da se konkretno, znači nekim konkretnim aktom, pomogne privatnim preduzetnicima. Recimo, naš predlog je da se omoguće poreske olakšice poslodavcima do nivoa prosečne zarade, plate, i to bi bilo dobro i za poslodavce, a na taj način bi se poboljšao i materijalni položaj radnika koji rade. Ne znam da li ste i koliko ste svesni da su ti privatni preduzetnici zaista pred kolapsom i da je pitanje dana, zato vam i postavljam danas ovo pitanje, kada će čitav taj sistem da se uruši. Prosto, oni su ti koji moraju i da ispune sve obaveze i da dodatno plate kazne ukoliko nisu u mogućnosti, a obično nisu u mogućnosti zato što su u blokadi ili zato što država ne može da im obezbedi da naplate svoja potraživanja. S druge strane, na to im samo još vi falite s vašim zahtevima za rashode za državna i javna preduzeća. Mislim da to nije dobro i da će to da našteti čitavoj državi, odnosno čitavom društvu. Bez privatnog sektora mi ne možemo izvršiti nikakvu modernizaciju, to je jasno, niti možemo napraviti bilo kakav ekonomski uspeh. Hvala vam.
Reč ima Nebojša Ćirić.
Zahvaljujem na pitanju. Samo da budem vrlo jasan. Što se tiče podrške privatnom sektoru, subvencionisani krediti za investicije i likvidnost su krediti koje odobravaju banke. Mi smo namerno to prebacili na banke, upravo da bismo sprečili bilo kakvu mogućnost da neko sa strane države neku firmu tretira na privilegovani način, a neku na diskriminišući način. Broj jedan, ovo što sam vam rekao za reprogram, to će biti preporuka Vlade, nadam se uz pomoć Narodne banke. Takođe, banke treba svojim klijentima da odobre reprogram, uz određeni grejs period. Ovo što ste rekli za određene poreske olakšice, poreski sistem Republike Srbije je, za firme koje posluju, u smislu poreza za dobit, jedan od najkonkurentnijih u Evropi. Mislim da samo Bugarska ili Crna Gora imaju 9% poreza na dobit, primera radi, a mi imamo 10%. Sve ostale zemlje imaju viši od nas. Ali zato sam i malopre rekao, da bismo pomogli poslodavcima da deo svojih radnika koje drže u sivoj zoni prebace u legalne tokove, a s druge strane, i da ljudima koji sada ne rade ili su u sivoj zoni, ne mogu da uzmu kredite, nemaju povezan radni staž, zdravstveno osiguranje...Zato smo i rekli da ćemo, mislim za otprilike dve nedelje, imati konkretan program kojim ćemo upravo, da kažemo kroz poreske olakšice, ali da budem precizniji, kroz umanjivanje za 50%, ako ne i više, možda i 60 i nešto posto određenih poreza i doprinosa koji padaju na teret poslodavca ili zaposlenih, da omogućimo veće zapošljavanje ljudi u Srbiji. Što se tiče redovnosti, odnosno neredovnosti plaćanja od strane određenih državnih organa i nekih javnih preduzeća, to je, takođe, jedna od stvari za koju razmatramo kako, da li da to bude u formi zakona, uredbe, na koji način da se to reguliše. Ta problematika je samo pojačana uslovima ekonomske krize 2009, 2010. ili 2011. godine, ali je taj problem nelikvidnosti koji se prenosi, a on je izuzetno prisutan i u odnosima između privatnih kompanija, jako komplikovan, i nadam se da ćemo u toku ove godine uspeti da na zakonski način rešimo tu redovnost plaćanja. Podsetiću vas da se Vlada nekoliko puta do sada angažovala da bi probala da ublaži taj problem, pogotovo, primera radi, između velikih trgovačkih lanaca i određenih kompanija kad se radilo o određenim kašnjenjima. Još jednom napominjem, to je zaista veliki problem. Neko moje iskustvo iz kontakata s nekim mojim kolegama govori da i Crna Gora, Hrvatska, Bugarska i Rumunija imaju taj problem nelikvidnosti i neredovnosti u plaćanju. Primera radi, u Hrvatskoj imaju još izraženiju, odnosno rokovi plaćanja preko valute su još duži nego kod nas. Ali, slažem se potpuno s vama da je to problem na koji moramo da obratimo pažnju. To nije nešto što možete jednim aktom Vlade, uredbom ili zakonom da rešite. To je sistemska stvar, koja mora da se rešava u nekom srednjoročnom, pre nego u dugoročnom periodu. Hvala još jednom.
Nataša Mićić, dva minuta za komentar.
Samo bih još jednom htela da napomenem da je krajnje vreme da se ulože napori i za to i da se počne voditi računa i o tom privatnom sektoru i o njihovoj zaštiti. Spomenuli ste kredite, ali svi smo ovde svesni da smo mi i dalje u takvoj ekonomskoj situaciji da ti krediti nisu dovoljni i nisu povoljni za bavljenje privatnim preduzetništvom, pa i za iskorenjivanje sive ekonomije. Nažalost, kao zemlja smo dovedeni u situaciju da bi danas jedan svršeni inženjer, recimo, kad ga pitate šta bi voleo da radi, radio ili u nekom javnom preduzeću ili išao van granice. Retko ko će da se usudi, da ima toliko hrabrosti, jer je svestan koliko je to teško, da započne neki posao, naročito posao proizvodnje, ovde. Nadam se da će vaši napori dati rezultat i da ćete uzeti u obzir i predloge koje je dao LDP, a pre svega, već ste i sami napomenuli, omoguće poreske olakšice za privatne poslodavce. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Samardžić, prva tri minuta. Izvolite.
Poštovani članovi Vlade, moje pitanje tiče se spoljne politike Srbije i trebalo bi da ga uputim ministru za spoljnu politiku. Pošto on nije prisutan, uputiću ga Vladi kao celini, u nadi da će neko od vas moći da mi odgovori. Pre dva dana u Karađorđevu je održan trojni sastanak šefova država Turske, BiH i Srbije, na godišnjicu prvog takvog sastanka u Istanbulu. Samo bih vas podsetio da je u Istanbulu usvojena nekakva ''Istanbulska deklaracija'' i, uzgred rečeno, to je dokument koji se ne može uopšte naći, nigde, ni na jednom sajtu, ni na sajtu Vlade, pa čak ni na sajtu ministarstva spoljnih poslova Turske. Znači, u pitanju je jedan dokument za koji mi ne znamo šta piše u njemu i bilo bi dobro, u ime transparentnosti, čuvene, kao standarda EU u vođenju spoljne politike, da taj dokument nekako dobijemo. Možda bi ova skupština mogla da se oko toga potrudi. Moje pitanje se tiče, pre svega, ovog sastanka koji je održan prekjuče. U zajedničkom saopštenju možemo naći stav da ove tri države podržavaju suverenost i teritorijalni integritet te tri države – Turske, BiH i Srbije. Ta rečenica u tom saopštenju izaziva nedoumicu. Naime, imajući u vidu da je Turska priznala Kosovo kao nezavisnu državu, iz ovog saopštenja se ne zna da li je Turska spremna da povuče svoje priznanje KiM ili je, pak, Srbija spremna da povuče svoj stav da KiM spada u teritorijalni integritet Srbije. Zbog toga je potrebno jedno tumačenje. Dakle, tumačenje koje bi ova skupština morala da dobije, tim pre što je ministar spoljnih poslova Turske Davutoglu juče izjavio da je ovaj sastanak konačno stavio tačku na pitanje granica u ovom regionu. Nama, dakle, nije jasno da li Turska, taj naš partner u regionalnoj saradnji, priznaje granice Srbije u smislu njenog Ustava i međunarodnog prava ili ostaje pri onome što je opredelila kao svoj stav povodom nezavisnosti Kosova, dakle da priznaje nezavisnost Kosova. Ovaj odgovor na pitanje je jako važan, da bismo kasnije možda debatovali ili razgovarali i da bih postavio jedno dodatno pitanje, na šta imam pravo, o istoj stvari, ali na drugi način. Hvala.
Da li se neko od članova Vlade javlja za reč da odgovor? (Da.) Reč ima Božidar Đelić.
Poštovani profesore Samardžiću, ponovo smo u nekim, čini mi se, izmišljenim misterijama, nekim konstrukcijama i vezama koje nekako pokušavate da nađete tamo gde ih stvarno nema. Situacija je jasna i glasna – u našem Ustavu i rezolucijama koje su usvojene u ovom domu. Da li je u interesu Srbije da sarađuje i sa Turskom? Jeste. Na štetu sopstvenog nacionalnog interesa? Ne. Da li imamo dodirne tačke i zajednički interes oko nekih stvari? Imamo. Da li se razlikujemo oko nekih pitanja? Apsolutno. U svakom slučaju, i sama EU i Rusija i SAD razvijaju odnose sa Turskom. Turska ima snažan ekonomski demografski rast, određeni uticaj, i taj uticaj je nešto što može biti od koristi za našu zemlju. Ukoliko, naravno, u svakom momentu, kao što radi i sama Turska, branimo pre svega nacionalni srpski interes. U tom smislu treba videti korisnost tih sastanaka. Ovaj sastanak je, kao što je rečeno, neformalan sastanak, u smislu da on nije deo nekih zvaničnih aktivnosti, kao mnogi takvi susreti, a što je najbitnije, svi učesnici tog sastanka su rekli da je on na razne načine doprineo da se vidi perspektiva i da se rešavaju problemi. U tom svetlu to treba videti. Rezolucija o Srebrenici, koja je usvojena u ovom domu, isto govori o teritorijalnom integritetu BiH, a veoma je dobro poznato da je Srbija, kao garant Dejtonskog sporazuma, veoma privržena njegovom doslednom sprovođenju i da neće ni na koji način prihvatiti da se na neki zaobilazni način on isprazni od svog smisla i pravnog značaja. U tom smislu, Srbija podržava teritorijalni integritet BiH, Srbija poštuje i garant je Dejtonskog sporazuma koji omogućava i specijalne veze s Republikom Srpskom.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Samardžić, dodatna tri minuta.
Gospodine Đeliću, o mnogo čemu ste govorili, samo ne o mom pitanju. Niste mi odgovorili na pitanje. Dakle, napravili ste zamenu teza. Ja nisam govorio o potrebi uspostavljanja odnosa između dve države, Srbije i Turske, ili o saradnji u svetu ili o tim krasotama i lepotama. To je jako dobro i važno za ovu državu. Samo sam postavio pitanje, s obzirom na ovo saopštenje, šta ono znači za državu. Naime, ako je tako kako vi govorite, verovatno je bilo najpametnije da se u ovom saopštenju izostavi ova rečenica gde sve tri zemlje podržavaju suverenitet i teritorijalni integritet. Ovde je reč konkretno o odnosu Turske prema toj rečenici, jer ona dolazi u goste Srbiji, u Karađorđevo. Pričamo o regionalnoj saradnji i o svemu tome. Ima u saopštenju i drugih stvari, koje meni uopšte ne smetaju, ali stoji i ova rečenica. Bitno mi je da neko iz Vlade protumači tu rečenicu, a ne da široko priča o potrebi da države danas u svetu sarađuju. Hvala vam na tome, eto čuo sam to još jednom, ali to nije to što ja pitam. Naime, ako to saopštenje potpisuje država koja je priznala deo teritorije kao nezavisnu državu, onda ona ne podržava suverenitet i teritorijalni integritet. Mislim da sam jasan. To je moj zaključak. Ili pak, ako država koja smatra da je suverena i teritorijalno integrisana, kao što je Srbija, to zaista smatram, ne može s onim koji priznaje povredu teritorijalnog integriteta da potpisuje ovakvu rečenicu. Eto to je moje pitanje. Molim da se koncentrišete, ništa više i ništa drugo. Što se tiče BiH, to je sasvim jasno, Srbija je jedan od potpisnika i garanata Dejtonskog sporazuma. Tamo je reč o nečem drugom – Ustav BiH, koji je deo Dejtonskog sporazuma, Aneks II, on je ugrožen danas inicijativama iz EU i SAD da se menja i da se država decentralizuje, da se menja državno uređenje. O tome je reč. Ali što se tiče teritorijalnog integriteta BiH, on nikako nije ugrožen, a najmanje od Srbije. Prema tome, bilo je nepotrebno da predsednik Tadić sada garantuje teritorijalni integritet tako što će reći da nećemo podržati nijedan referendum koji će ga ugroziti. Taj referendum koji je raspisan neće ugroziti teritorijalni integritet, on samo traži da se Dejtonski sporazum, tj. Ustav BiH poštuje, i ništa više. On je prekršen delovanjem međunarodnog predstavnika, kao što vam je poznato. To samo uzgred, na ovo što ste rekli na kraju. Ali, molim vas, odgovorite mi, ako možete, na ovo pitanje krajnje jednostavno i kratko.
Reč ima Božidar Đelić.
Poštovani narodni poslaniče, mislim da je dobro da se i vi koncentrišete na ono što je napisano, a ne na nešto što mislite da bi trebalo da bude napisano. Dvoje od troje onih koji su to izjavili, i Srbija i BiH, ne priznaju Kosovo. Nažalost, Turska je priznala tzv. Kosovo. Mi imamo tu veliku razliku s tom zemljom, ali ono o čemu je bilo priče i ono što je rečeno nije se ticalo tog pitanja, za koje veoma dobro znamo da imamo razliku. Vodeći ovu politiku, želimo ne samo da imamo čvršće saveze s onima koji dele naše gledište oko ovog bitnog pitanja, nego i da one zemlje koje su nažalost krenule ka tom putu, kroz jednu mirnodopsku razumnu politiku, silom prava, argumenata, realnosti na terenu, približimo našim pozicijama. To je nešto što je mnogo izvesnije uraditi ukoliko imate aktivnu diplomatiju, politiku i kontakte o raznim pitanjima, nego da kažemo da zbog toga što imamo razlike oko tog pitanja obustavljamo bilo kakav kontakt oko bilo čega drugog. Mislim da je to, ako hoćemo i vi i ja da se koncentrišemo, pravi način, mudar način da se vodi naša država i naša politika. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Samardžić, dva minuta.
Evo ovako glasi ta rečenica u saopštenju: ''Na sastanku smo otvoreno tretirali razna pitanja od zajedničke važnosti u prijateljskoj atmosferi, tragajući za zajedničkim rešenjima, te podržavajući suverenitet i teritorijalni integritet svih zemalja''. Znači, ponovo hoću da se koncentrišemo zajedno, ako vi ne možete, onda bar poslanici ovde, oko tog pitanja. Vi možete pričati mnogo štošta o toj saradnji, koja je važna, koja će postići mnoge rezultate itd., ali ako država na ovaj način prizna da ona ne kontroliše svoju teritoriju, ni pravno ni faktički, i prizna da jedna država koja prihvata otcepljenje teritorije zajedno sa Srbijom ide u svetlu budućnost, onda svi ovi rezultati o kojima ste govorili padaju u vodu. Zato što se tu krnji osnovni princip te države, njenog postojanja i međusobnih odnosa svih država, a to je suverenitet i teritorijalni integritet. Znači, samo hoću da kažem, da potvrdim ono što sam već jednom rekao – ovo saopštenje ima problem ove rečenice, gde se može tumačiti da se Srbija odriče suvereniteta i teritorijalnog integriteta na Kosovu. To je krajnje legitimno tumačenje. Ja sam ga izveo, a vi ste prosto izbegli da se o tome izjasnite.
Reč ima narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Izvolite.
Moje pitanje je sledeće. Zanima me, evo gospodin Ćirić je tu, nadležan je – da li se može dobiti spisak svih privatizacija i stečajeva od osnivanja Agencije za privatizaciju, uz preciziranje koji je direktor Agencije za privatizaciju bio u vreme određenih prodaja preduzeća ili pak stečajeva? Da li može da se dobije spisak poništenih privatizacija, izlistano po periodu i imenu u vreme prodaje aktuelnog direktora Agencije za privatizaciju? Dakle, koji direktor je imao i koliko poništenih privatizacija, odnosno stečajeva za vreme svoje, uslovno rečeno, vladavine? Treće pitanje, koje je sklop ova prva dva, jeste – gde su sada zaposleni direktori Agencije za privatizaciju, načelnici centara za kontrolu, kao i Centra za stečajeve, i da li je Poreska uprava u stanju da ukrsti podatke između onog što su neuspešne privatizacije i prodaja preduzeća i imovinske karte tih direktora koji su se istakli poništenim privatizacijama? Znate, sva priča o borbi protiv korupcije u društvu, o sistemskoj korupciji, pada u vodu ako mi imamo dvostruke aršine za poništavanje privatizacija koje su u toku izvršavanja. Neke se ponište čim se ne plati jedna rata ili se duguje radnicima primanje od mesec dana, a mnoge od privatizacija se ne ponište i kada se ne uplati nekoliko rata ili se one prolongiraju. Kako je, inače, moguće objasniti da neko ko ni u jednoj, a kupio je na primer mnogo firmi, nije ostvario dobit, ima milionske gubitke, sve su to javni podaci, ne podnosi poreske prijave za velike prihode, može da plati ratu u iznosu od npr. pet stotina hiljada evra? To su pitanja koja zanimaju građane Srbije, radnike koji su ostali bez posla i očekujem da dobijem odgovor na ova pitanja. I, u sklopu s ovim pitanjem, želim da jučerašnju dilemu gospodina Cvetkovića, mnogih građana Srbije i moju, ako je moguće razjasnimo. Kako je moguće da od mnogo zainteresovanih potencijalnih kupaca za privatizaciju "Telekoma" stigne jedna jedina ponuda, i to na izuzetno nisku cenu koja je objavljena za prodaju 51% kapitala? Da li je možda…?
Tri minuta. Zahvaljujem. Nebojša Ćirić ima reč. Izvolite.
Uvažena gospođo Tabaković, da pokušam da odgovorim na neka od vaših pitanja. Ponoviću, pa me vi ispravite ako nisam stigao da zapišem. Prvo pitanje je da li možete da dobijete spisak preduzeća koja su otišla u stečaj i da se na to nadoveže spisak preduzeća koja su privatizovana. Pretpostavljam da se pitanje odnosi na prodaju pravnog lica ili imovine iz stečaja. Ne vidim problem, evo tretiraćemo to kao poslaničko pitanje, lično ću vam dostaviti taj spisak. Broj dva je spisak poništenih privatizacija. To takođe možete da dobijete s moje strane. Ako treba to da uvežemo s tim kad je ko bio direktor Agencije za privatizaciju, lično ću vam reći, nije problem –nije ih bilo tako puno. Ako ne grešim, bilo ih je negde oko 5-6. Što se tiče trećeg pitanja, koje se odnosi na to gde su bivši direktori Agencije za privatizaciju i direktori sektora trenutno zaposleni, na to pitanje, uz dužno poštovanje, ne moram da vam odgovorim. Odgovor na to ćete da zatražite od nekog drugog. Da li Poreska uprava može da ukrsti podatke, vezano za poništene, odnosno neuspešne privatizacije, i da li se neko od bivših direktora Agencije za privatizaciju javljao kao kupac u privatizaciji – molim vas da to pojasnite, taj deo pitanja nisam razumeo. Što se tiče poništavanja, odnosno prekida privatizacije, nemam konkretne podatke kod sebe. Ako ne grešim, u poslednje dve godine je najveći broj poništenih privatizacija jednim delom zbog svetske ekonomske krize, ali moram da kažem i zbog izuzetno pooštrene kontrole Agencije za privatizaciju, s primarnim fokusom na poštovanju odredaba kupoprodajnih ugovora koji se odnose na poštovanje socijalnog programa – na isplatu zarada, odnosno na redovnost isplate zarada, poreza i doprinosa. To kako neko može da plati ratu od 500.000 evra, mislim da takođe nije pitanje za mene. Odgovoriću na svako pitanje koje mi postavite, ali je ovo pitanje za Upravu za sprečavanje pranja novca, Upravu za borbu protiv organizovanog kriminala i ostale državne institucije. Mislim da nije pitanje za Ministarstvo ekonomije i mene kao ministra ekonomije. Što se tiče Telekoma, mislim da ste juče imali priliku da budete detaljno informisani od strane predsednika Vlade o tom procesu. Zašto je od pet zainteresovanih na kraju samo jedan podneo ponudu, to je više pitanje za te investitore, ne za mene. Ono što ću vam reći je moj lični i profesionalni stav, ali to je stav i čitave vlade – da Telekom neće biti privatizovan, odnosno prodat za ispod 1,4 milijarde evra. Da li postoji zakonsko utemeljenje, odnosno legitimno pravo radne grupe, odnosno Vlade da dozvoli, odnosno zatraži i da dodatni rok za poboljšanje ponude, mislim da sam pre mesec dana, kada su predstavnici Vlade takođe bili ovde, i ja sam bio ovde, odgovorio da je, u principu, u svakoj privatizaciji svaka ponuda uslovna. Treba da se dobije odobrenje Antimonopolske komisije, odnosno Komisije za zaštitu konkurencije itd. Ako ste prodavac, vi imate legitimno pravo da tražite od zainteresovanog, potencijalnog kupca povećanje. Da li ćete ga dobiti, ne mora da znači. Ne vidim šta je loše u tome što je radna grupa rekla – molim vas, ponuda od 950 miliona za 51% kapitala nije prihvatljiva, povećajte ponudu na 1,4 milijardi. Znam da ste vi, odnosno da je vaša stranka podnela krivične prijave, između ostalih, i protiv mene, na čemu vam zahvaljujem. U radu radne grupe ne učestvujem 3-4 meseca, ali za sve što sam radio, uključujući i participaciju u radnoj grupi prošle godine, apsolutno snosim i profesionalnu i ličnu odgovornost. Spreman sam da se suočim sa svim što ste rekli, ali kažem – zašto je neko dao nižu ponudu, a nije dao veću, to je pitanje za te kupce, a na nama je, kao državi, ako tako mogu da kažem, da donesemo odluku da li ćemo ga prodati ukoliko taj kupac podigne cenu.
Reč ima Jorgovanka Tabaković, drugih tri minuta.
Počeću od Telekoma. Nisam uspela da završim svoje pitanje. Kako je moguće da se od toliko zainteresovanih potencijalnih kupaca sa konkretnom ponudom pojavi samo jedan? Da li možda dugujete javnosti odgovor na pitanje da li je u međuvremenu stiglo neko pismo, pa i na vašu adresu, kao i na adresu Ministarstva finansija, predsednika Vlade, Telekoma koji se privatizuje, onog ko se bavi javnim nabavkama, gde ste upozoreni od strane određene organizacije, da ne kažem grupe investitora, koja je svim ostalim mogućim investitorima dala do znanja da problem vlasničke strukture država krije i da se zato pojavio samo jedan kupac? Mislim da je moje pitanje potpuno precizno. Da li ste između 18. i 24. marta dobili pismo vi i svi ostali potencijalni kupci sa upozorenjem na mogući problem prilikom privatizacije Telekoma, o čemu ne obaveštavate javnost? A svi smo zainteresovani, jer je tu zaposleno mnogo radnika, i mnogo je ljudi vezano, od budžeta do onih koji u njemu rade. Kad je u pitanju informacija koju tražim za Agenciju za privatizaciju, pitanje nije upućeno samo vama lično. To je pitanje za ovo društvo, za Vladu čiji ste član. Jer pranje novca, ono što se zovu veze između novca i imovine koja je postojala u tim preduzećima koja su privatizovana i onoga što se zove radnici koji danas nemaju posla, i na drugoj strani stvorena jedna elita, namerno stvorena lošim zakonskim projektima, jeste problem vaš, moj i svakog od građana Srbije. Ovo pitanje koje postavljam za Poresku upravu, za prijavu prihoda, za ukrštanje podataka između ljudi i konekcija, jer imali ste zloupotrebe i kod ljudi koji su tu zaposleni, jeste pitanje na koje treba da odgovorimo boreći se za zakonitost i gradeći institucije sistema. Molila bih vas da uložite sve svoje znanje i autoritet kao član Vlade i stranke kojoj pripadate ili ne pripadate, da dobijemo odgovore na ova pitanja i da kaznimo postojeće krivce za zloupotrebe, ali i da upozorimo sve one koji bi se mogli usuditi da urade slično. Hvala.
Reč ima Nebojša Ćirić.
Uvažena gospođo Tabaković, drago mi je da se u nečemu slažemo vi i ja. Potpuno sam na istoj liniji s vama da, ukoliko znamo za određene kriminalne radnje, čak i propuste, namerne ili nenamerne, zajedno treba svi da radimo, i pozicija i opozicija, svi delovi društva, a pogotovo državne institucije, da bi se, ne mislim u potpunosti iskorenile, to je nemoguće, niti je to moguće u bilo kojoj zemlji, ali da bi ih bilo u što manjoj meri. Tu se zaista slažem s vama. Što se tiče pitanja za Telekom, ne bih da ispadnem neobavešten, ali takvo pismo između 18. i 24. marta ja lično nisam video. To ne znači da ga neko drugi nije video. Ne znam ko je poslao pismo. Ako znate, recite mi, molim vas. Ja zaista takvo pismo nisam video.
Narodna poslanica Jorgovanka Tabaković. Dva minuta.
Ne pretendujem da radim posao Vlade i da političke aktere, ni predsednika, ni Vladu, ni vladajuću većinu onemogućim u vršenju nadležnosti, pa i pokušaju da sprovedu ono što su naumili. U tom smislu, ono što se zove informacija koju duguje predsednik Vlade neće dati Jorgovanka Tabaković, opozicioni poslanik, ali nije u redu da se javnost ne obaveštava o onome što je od značaja za čitavo buduće pokolenje svih nas, a to je prodaja jednog od najprofitabilnijih, ili da kažem najprofitabilnijeg preduzeća. Na to pitanje mora da odgovori onaj koji je nadležan, a to je gospodin Cvetković. Moj apel vama – po utvrđivanju nezakonitosti nije dovoljno iz Agencije za privatizaciju otpustiti dva ili tri radnika ili načelnika koji su zloupotrebila položaj paralelnim formiranjem preduzeća i bavili se savetovanjem za oblast za koju su zaposleni. U Agenciji za privatizaciju ne postoji zaštita koja je obezbeđena gospodinu Jelašiću, a to je da nikada ne odgovara on ili njegovi saradnici za štetu koju je namerno ili slučajno počinio i, po napuštanju mesta guvernera, zaposlio se u nekoj od komercijalnih banaka. A znate da po Zakonu o radu nijedan radnik nema pravo da se, dve godine po napuštanju radnog mesta, zaposli u istoj delatnosti jer može da zloupotrebi podatke kojima raspolaže. Apelujem na vas da nedostatak dokaza ne bude obrazloženje za neutvrđivanje onih koji su devastirali, uništili i ostavili na stotine hiljada ljudi bez posla. To je i vaš i moj posao. Još jednom vas molim da pomognete da se taj posao uradi kako valja, jer svaka četvrta poništena privatizacija je dovoljan razlog da se ovom poslu pristupi ozbiljno. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Marina Toman. Izvolite.
Zahvaljujem. Pre svega, žao mi je što ministar Dulić nije tu, ali bi na moje pitanje mogao da odgovori, pošto nije tu ni premijer, potpredsednik Vlade, a i ministar poljoprivrede. Pitanje koje ću danas postaviti se, pre svega, odnosi na izgradnju fabrike za preradu opasnog industrijskog otpada u Kovačici. Moje pitanje glasi – kojim kriterijumima su se nadležni državni organi rukovodili kada su dali odobrenje da se u blizini stambenih objekata, na parceli okruženoj obradivim površinama, blizu kanala, blizu sportsko-rekreativnog centra sa otvorenim bazenima i sportskim terenima, čija je namera da se, pre svega, privuku turisti, izgradi centar za reciklažu industrijskog otpada koji ima svojstva opasnih materija, sa sakupljačkom stanicom za sekundarne sirovine? U Kovačici, u južnom Banatu, 50 km od Beograda, 20-ak km od Pančeva, u malom mestu sa 7.000 stanovnika (cela opština ima oko 27.000 stanovnika), gde ne postoje zagađivači životne sredine, gde ne postoji industrijski otpad koji bi se prerađivao, usred obradivih površina, izgradiće se ovaj centar, i to na površini od 18.187 metara kvadratnih. Znači, u Kovačici, u kojoj nema industrijskog otpada za preradu, prerađivaće se otpad iz „Ju-Es stila“ Smederevo, iz FAM Kruševca, iz Termoelektrane Kostolac i niza drugih sličnih postrojenja – industrijski otpad iz cele Srbije. Gradi se fabrika u blizini naseljenog mesta, pored toliko nenaseljenih delova Srbije. Da li tu postoji logika? Ima li tu uopšte logike? Iako se građani ubeđuju da će fabrika biti izgrađena po visokim standardima, da će se otpad skladištiti po strogim kriterijumima, ipak je u pitanju visokorizičan otpad i niko sa sigurnošću, pa mislim ni vi, ministri, ne može da tvrdi unapred da incidenata neće biti. Prerađivaće se i skladištiti azbestni otpad, svi znamo koliko je azbestno jedinjenje kancerogeno. Prerađivaće se tečni otpad, koji, kako se navodi u samoj studiji o uticaju na životnu sredinu koju je naložio da se izradi sam investitor „Junirisk“, ima svojstvo opasnih materija...
Tri minuta. Zahvaljujem. Potpredsednik Vlade Božidar Đelić ima reč.
Ne znam detalje, informisaću vas pismenim putem o svemu tome, ali je Vlada Republike Srbije u protekle dve godine predložila, a Narodna skupština usvojila veliki broj zakona koji regulišu ovu izuzetno bitnu materiju i veliki broj podzakonskih akata je tu. Tako da je sigurno da Vlada Republike Srbije ni na koji način neće dozvoliti da zdravlje građana Kovačice bude ugroženo, naravno. A detalje ćete dobiti pismenim putem.
Narodna poslanica Marina Toman, drugih tri minuta.
Upravo sam htela da skrenem pažnju na to da se, pored toliko nenaseljenih delova Srbije, fabrika gradi u blizini jednog naseljenog područja. Pre svega, opština Kovačica je vrlo specifična sredina, u kojoj žive Slovaci, Mađari, Srbi, Rumuni, Romi, što je zaista vrlo retka sredina u Evropi. Kovačica je širom sveta poznata po naivnim slikarima, u Idvoru, u opštini Kovačica, rođen je Mihajlo Pupin, da ne govorim o nekim drugim, veoma značajnim stvarima za ovu opštinu. Umesto da se radi na tome da se iskoriste sve specifičnosti ovakve sredine, građanima Kovačice se nudi fabrika za preradu opasnog industrijskog otpada. Pre svega, ugrožen je posao ljudima koji se bave poljoprivredom i niz drugih stvari. Ovo je jedna nepromišljena odluka kojom se određuje put kojim će se ova opština kretati u budućnosti. Vrlo smo zabrinuti za taj put i za takvu sudbinu koju ste joj namenili.
Da li neko od članova Vlade želi da komentariše? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Srđan Miković. Izvolite.
I ja dolazim iz Banata, iz Pančeva, iz Vojvodine, i interesuje me – kakav je efekat mere ograničenja najviše cene hleba i zabrane izvoza pšenice? To je bitno pitanje, naročito za Vojvođane, a mislim i za sve ostale građane Srbije. Odmah bi postavio i drugo pitanje, i to je prilika gospodinu ministru (koji, istina, za sada ima tek 30 dana staža na ovom poslu, znači u Ministarstvu poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede), ako može, da mi odgovori – šta planiraju Ministarstvo i Vlada da rade na kontroli kvaliteta poljoprivrednih proizvoda? Jer, bliži se sezona otkupa maline i drugih poljoprivrednih proizvoda i mislim da je veoma interesantno za sve građane i potrošače, a s druge strane, i za proizvođače poljoprivrednih proizvoda, da znamo šta se sve planira u pogledu kontrole kvaliteta poljoprivrednih proizvoda. Mislim da je to jako bitno, pre svega za one koji budu konzumirali ove poljoprivredne proizvode nakon izvršenog otkupa.
Reč ima ministar Dušan Petrović.
Hvala lepo. Kao što znate, Vlada Republike Srbije je vrlo brzo posle rekonstrukcije donela jednu, mislim dosta važnu odluku kada je cena hleba u pitanju. Uredbom je za hleb "sava", koji čini negde 40% ukupne potrošnje hleba u Republici Srbiji, utvrđeno da je njegova najviša maloprodajna cena na nivou od 54,22 dinara. Želim i ovom prilikom da, pred ovim visokim domom, kažem da iako to jeste u formalno-pravnom smislu jedna administrativna mera, mi nismo na bilo koji način ugrozili ekonomsku utakmicu i tržišnu utakmicu ni u pogledu ovog artikla – dakle, ne radi se o celokupnoj pekarskoj proizvodnji, odnosno o celokupnom asortimanu pekarske proizvodnje, jer se za druge vrste hleba potpuno slobodno formira cena, sva peciva imaju slobodno formiranje cena, već o hlebu koji čini 40% ukupnog prometa – ali i u tom trenutku, a i danas, sve što se zbiva na tržištu ove vrste hleba se dešava ispod ove cene od 54,22 dinara. To znači da je Vlada Republike Srbije donela jednu dobru odluku, da smo utvrdili jedan nivo preko koga bi poskupljenja bila neopravdana, pogotovu što je u međuvremenu došlo do smanjenja cene brašna, s jedne strane, i s druge strane, na teritoriji Republike Srbije ovaj hleb ima veoma različitu cenu, koja se kreće od negde tridesetak dinara, pa do ove cene od 54,22 dinara. Pored zabrane da cena hleba "sava" bude viša od ovog nivoa, mi smo doneli odluku da ne može da se sprovodi izvoz pšenice u vremenu koje je uredbom propisano. S druge strane, do žetve smo smanjili carinu za uvoz pšenice, dozvolili smo da ugovorene količine brašna, a to je ukupno 33.000 tona, mogu da budu izvezene, da ne bismo ugrozili poslove mlinarske industrije. Pokazalo se da je ovaj set mera doveo do stabilizacije prilika, da nemamo nikakve turbulencije na tržištu brašna, na tržištu pšenice, niti na tržištu hleba. Prema svim podacima koje imam, ne očekujem da ćemo imati bilo kakve probleme što se ovog artikla tiče ni u nedeljama i mesecima koji dolaze. Potpuno prirodno, kako to uvek i biva, kada bude obavljena žetva i kada pšenica iz ovogodišnjeg roda, tamo negde krajem avgusta i početkom septembra, u tehničkom smislu postane operativna i kada od nje krene proizvodnja svih vrsta artikala, naravno da ćemo imati sasvim drugu situaciju i kada su ovi cenovni pritisci u pitanju. Oko vašeg drugog pitanja, doneo sam pravilnik kojim je izmenjen način na koji će biti vršena kontrola svih primarnih proizvoda. U pravu ste potpuno, očekuje nas berba maline sredinom juna, i to je prva velika kampanja. Naravno, odmah posle toga dolazi pšenica i kako će to već, sve po redu, da ide, i imaćemo potpuno uređen sistem, gde će svako ko ima otkupno mesto i ko je ovlašćen da se bavi otkupom primarnih poljoprivrednih proizvoda morati da zadovolji potpuno jasne i unapred poznate uslove, koji su propisani tehničkim pravilnicima. Zaštitićemo i tržište. Pre svega mislim na seljake, na proizvođače primarnih poljoprivrednih proizvoda. Poljoprivredna inspekcija, tržišna inspekcija i svi drugi koji su nadležni će biti potpuno mobilni i mi ćemo pregledati sva otkupna mesta pre nego što otkupi počnu. Tako da, evo i sada želim da poručim svim učesnicima u ovom poslu da, ukoliko budu poštovali propise i ukoliko budu poštovali red, niko, naravno, neće imati nikakav problem. I Vlada i Ministarstvo poljoprivrede i nadležne inspekcije svakome će pomoći, jer je nama interes da ovaj posao bude završen što bolje i na zadovoljstvo svih. Siguran sam da smo na ovaj način napravili jedan dobar okvir u propisima da uklonimo nekakve loše navike i manire, koji su u prethodnim godinama, nažalost, bili deo našeg života i da ćemo imati jedan sasvim drugačije postavljen sistem i način na koji će ovaj vrlo važan i vitalno važan posao za ogroman broj ljudi, za sve građane Srbije, biti obavljen. Dakle, imamo snage, u to sam potpuno uveren (uostalom, videćemo već sredinom juna), da zaštitimo sve učesnike u prometu, i one koji prodaju poljoprivredne proizvode i one koji ih otkupljuju, i svako će moći svoja prava potpuno da zaštiti i da ih u celini ostvari.
Da li narodni poslanik želi da koristi sledeća tri minuta? (Ne.) U tom slučaju, reč ima narodni poslanik Konstantin Arsenović. Izvolite.
Dame i gospodo, poštovani ministri, moje pitanje je upućeno ministru odbrane (žao mi je što nije tu i ministar rada, jer bi se, na neki način, to i na njega odnosilo), a odnosi se na problem takozvanih ''crnogorskih vojnih penzionera'', za čije sam probleme tražio rešenje više puta. U zadnjem odgovoru koji sam dobio od Vlade (potpisao ga je predsednik Vlade) decidirano stoji da je od svih spornih slučajeva, njih oko 70, za 47 utvrđeno da stiču pravo da svoju penziju ostvaruju u Republici Srbiji i da im je ta penzija u 2010. godini isplaćena. Međutim, ti ljudi od 1. januara 2011. godine ponovo ne primaju penziju, što znači da im se na neki način osporava to pravo. Mada u odgovoru, takođe Vlade, stoji da je do neisplaćivanja penzije od 1. januara došlo zbog neplaniranja finansijskih sredstava u budžetu. Što se tiče ovog drugog dela odgovora, prosto ne mogu da prihvatim da je to tako, da dozvolimo da nemamo nimalo humanosti ni odgovornosti da se reši problem 47 ljudi u Srbiji i da im se može obezbediti dostojan život u trećem godišnjem dobu. Ti ljudi ne primaju penzije, nemaju od čega da žive i pitam ministra odbrane – da li je moguće da se to razreši i da ti vojni penzioneri počnu da redovno primaju svoje penzije? Moram da kažem, malo ću biti morbidan, i ako je neko napravio administrativni propust pa nije ta sredstva planirao, ja znam podatak – oko 150 vojnih penzionera umire mesečno. Znam da se porodične penzije ostvaruju, ali se samo po tom osnovu (rekao sam da ću biti malo morbidan) mogu obezbediti pare za tih 47 vojnih penzionera. Prema tome, molim vas za odgovor – kad ti ljudi mogu očekivati redovnu isplatu penzija? Hvala lepo.
Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
Moram da kažem da je ovo pitanje pokrenuto još 2009. godine i da sam ja, kao ministar, zadužen da vodim brigu, pre svega, o odbrani zemlje i o poštovanju zakona, kao i poštovanju Zakona o budžetu. Vođena je veoma stručna debata o pitanju da li su ti ljudi vojni penzioneri ili nisu. Najveći deo njih je ostvario svoje penziono pravo u Crnoj Gori i dobio penzije u Crnoj Gori. Ti isti ljudi su u tom periodu to pravo ostvarili po sopstvenoj želji. Znači, kada su se Srbija i Crna Gora razdvajale, jedan deo ljudi koji je bio u Crnoj Gori, koji je bio u jedinicama koje su imale posebne dodatke (kažem jedan deo ljudi, ne govorim o svima), upravo je zbog tih dodataka ostao u Crnoj Gori, ne bi li dobili veću penziju. I primili su penziju. Crna Gora je jednim zakonom, za koji smatram da je u sukobu s ljudskim pravima, donela odluku da promenom prebivališta gubite i stečeno pravo. Verujem da nigde u svetu to ne može da se desi, da promenom prebivališta, ako ste bili penzioner Crne Gore, izgubite pravo na penziju u Crnoj Gori. To bi značilo da bilo ko od naših radnika koji rade u inostranstvu, preseljenjem iz inostranstva i vraćanjem u domicilnu zemlju, gubi pravo na penziju u inostranstvu, što bi svaki međunarodni sud pravde presudio kao neosnovano i isplatio im ta dugovanja. Po saznanju da postoje ljudi koji su izgubili to pravo, mi smo oformili pravni tim i ponudili tim ljudima svu pravnu pomoć za pokretanje tužbe Međunarodnom sudu u Strazburu za nadoknadu štete koju su imali i isplatu njihovih penzija. Međutim, pošto je vojni penzioni sistem u Srbiji u mnogo boljem stanju nego što je u Crnoj Gori, pošto su vojne penzije u Srbiji više nego prosečne plate u Vojsci, pošto je vojni zdravstveni sistem u Srbiji, uz uvažavanje civilnog zdravstvenog sistema, na mnogo višem nivou nego što je u Crnoj Gori, oni su odlučili da ne pokrenu tužbe protiv Crne Gore, već da pokrenu razne načine u kojima se pozivamo na humanost, ne bi li došli do prava dobijanja penzija u Srbiji. Imajući u vidu da je to problem pravno-formalni i da je postojao pritisak što javnosti, što poslanika, doneta je odluka da se oni prime u naš penzioni fond, ali ne u vojni penzioni fond. Oni nisu vojni penzioneri i njima ne sleduju prinadležnosti kao što sleduju ostalim vojnim penzionerima, a upravo su isplaćivane, odnosno obračunavane su preko našeg fonda, jer smo im mi davali tu uslugu. Cela inicijativa tada je pokrenuta u Ministarstvu rada. Moram da kažem da sam lično bio protiv toga, jer smatram da je to suprotno interesima građana Srbije, da plaćaju i jednu penziju koja je već dodeljena u drugoj zemlji. Imajući u vidu da je tada to pokrenuto, očekivali smo da će drugo ministarstvo da računa i kalkuliše s tim novcem i da će se u njihovom budžetu pojaviti taj novac, odnosno sredstva za isplatu tih penzija. Nažalost, to se nije desilo. Svakako, pošto je država preuzela određenu obavezu, mi ćemo se potruditi da pomognemo Ministarstvu za rad i nađemo sredstva koja će njima biti isplaćivana kroz penzije, ali moram da vam kažem da je način na koji zastupate njihove interese suprotan interesu države Srbije i Vlade Republike Srbije. Uz svo poštovanje ljudi koji su bili pripadnici JNA ili Vojske Srbije i Crne Gore, oni koji su se opredelili da svoju prvu penziju prime van granica ove zemlje, zbog toga što je njihov interes tada bio procentualno veći, novčano, i zbog toga što je situacija u našoj zemlji u to vreme bila teška, ne mogu da budu u interesu Ministarstva odbrane, niti Vlade Republike Srbije, niti građana Srbije da se oni stave na podjednake osnove kao i oni koji su se tada opredelili da dođu u Srbiju i ostvaruju svoja prava u Srbiji. To je glavni problem. Voleo bih da kad govorite o tomproblemu (a sami kažete takozvani vojni penzioneri ili crnogorski penzioneri; oni nisu tzv. crnogorski penzioneri, oni su, većina njih, u Crnoj Gori ostvarivali svoja penziona prava), važno je da to kažete ovde, pred poslanicima, jer sutra će neko nama u Vladi reći – ko vam je dozvolio da isplaćujete penzije ljudima koji su startovali kao penzioneri u drugoj državi? Bez obzira na to koje su nacionalnosti, jer mi u sistemu odbrane ne delimo ljude po nacionalnosti, bez obzira gde su službovali u međuvremenu, oni su naprosto svoju karijeru završili, po svom izboru, u Crnoj Gori. Podsećam, Republika Srbija, što je malo poznato, isplaćuje određeni broj penzija u Republici Srpskoj. Interesantno je da je taj broj procentualno manje opadao nego broj penzionera, procentualno, u Srbiji, i da smo, uz jednu analizu i insistiranje da utvrdimo da li se zaista u Republici Srpskoj živi 10, 15 i 20 godina duže nego u Srbiji, dobili da je bilo manipulacija s tim penzijama i sada pokušavamo da pronađemo trag novcu koji je otišao, jer su ljudi, očigledno, pre izvesnog vremena preminuli. Hoću da vam kažem da novcem kojim barata Ministarstvo odbrane izuzetno domaćinski rukovodimo i ne možemo na taj način da izlazimo s parama građana Srbije, jer ovde je u više navrata danas pominjano da su to novci poreskih obveznika – ne Vlade Republike Srbije, već vaši novci i onih koji to zarađuju. Naprosto, ukoliko bismo to tako delili, bojim se da bi naš budžet otišao samo na one ljude koji, praktično, nemaju pravo da novac dobiju. Nadam se da ste zadovoljni odgovorom, pošto ne bih imao šta da dopunim.
Da li narodni poslanik Konstantin Arsenović želi dodatna tri minuta? (Da.) Izvolite.
Imam potrebu da neke stvari ipak kažem. Ja sam ovde, pre svega, postavio problem 47 vojnih penzionera za koje je Vlada utvrdila da imaju pravo na penziju u Republici Srbiji i u odgovoru Vlade piše da su oni predati Fondu SOVO. Nemam razloga niti da branim, niti da iznosim neke podatke, nego se baziram na činjenici koju sam dobio u odgovoru od Vlade. To je prvo. Drugo, ne stoji, gospodine ministre, da su vojne penzije u Srbiji veće nego u Crnoj Gori. Zadnji je podatak da su vojne penzije u Crnoj Gori za 30% veće nego u Srbiji. Ako mi ne verujete, proverite. To je podatak od pre desetak dana. Sledeće, gospodine ministre, odgovorno stojim iza toga da ovi ljudi nisu nikada nigde potpisali da prihvataju crnogorsku penziju, niti ih je ko anketirao da li žele penziju da ostvare u Srbiji ili u Crnoj Gori, nego su po nekoj inerciji ili ne znam na koji način opredeljeni da tamo primaju penziju. No, možete vi i biti u pravu, hajde da ja nisam ni u čemu u pravu i da ste vi u pravu, prihvatam tu varijantu jer bi trebalo da vi budete i sigurno jeste bolje informisani, i ja vam zahvaljujem što ste obećali da ćete pomoći. Ne znam više gde da se obratim i čija je to nadležnost, da li Ministarstva rada ili Ministarstva odbrane, i to je problem. Ovo je ipak jedna vlada, pa vas molim. U krajnjem slučaju, obećali ste da ćete bar pomoći da se razreši problem ovih 47 penzionera. Humano je, no ne želim da na bazi patetike utičem na vas. Ali, u svakom slučaju, ako nisu imali pravo na penziju u Srbiji, nije im je trebalo dati. Ako je već doneta odluka, onda je red da tu penziju i ostvare. Hvala lepo.
Reč ima ministar Dragan Šutanovac.
Moram da vas podsetim da ste vi lično vršili veliki pritisak da se tim ljudima odobri da primaju penzije. Odlično znate da ti ljudi nisu došli na Fond SOVO kao vojni penzioneri, već da im je Fond SOVO obračunavao penzije, kao što je jedno vreme obračunavao penzije čak i penzionerima koji su živeli u Crnoj Gori. S druge strane, ukoliko kažete da su penzije u Crnoj Gori veće nego u Srbiji, zbog čega onda odbijaju mogućnost da tuže Crnu Goru i naplate sve ono što im nije dato i dobijaju te penzije koje su veće nego u Srbiji? Moram da kažem da ne znam da li ih je ikad iko pitao, ali znam da su, kada su stekli pravo i kada su dobili prvu penziju, postali penzioneri Republike Crne Gore. Tako je isto i u Hrvatskoj i tako isto, uz ove presedane, može da nam se desi da se pojavi iz nekih drugih republika neko i kaže –ljudi, ja sam Srbin, želim da imam srpsku penziju. Mi danas, morate znati, imamo oko 25.000 zaposlenih u Ministarstvu odbrane, koji će steći penziju u Ministarstvu odbrane, i isplaćujemo preko 50.000 penzija. Imamo oko 40 generala koji rade, uključujući i brigadne generale kao novi čin, i oko 750 generalskih penzija. Taj paritet, taj odnos između penzionera i zaposlenih teško da postoji u bilo kojoj zemlji sveta i ja ne radim ništa drugo nego pokušavam da štitim interes države Srbije i sistema odbrane, jer na taj način, kažem, bojim se… Iako je to za vas mali broj ljudi, mi projektujemo naš budžet na najbolji mogući način. Znate da smo uradili profesionalizaciju s manjim budžetom od oko 150 miliona evra nego što je bio 2008. godine. Završili smo jedan veliki posao sa manje para, samo zato što se trudimo da sav novac koji trošimo, trošimo s velikim efektivnim dejstvom, i sad imamo korisno dejstvo koje nam se vraća. Žao mi je, ti ljudi nisu vojni penzioneri i oni i sada ne ostvaruju prava iz vojnog zdravstva. Dakle, rešenje će se naći, ali samo želim da znate da nema potrebe da postavljate pitanje kao njihov zaštitnik. Naprotiv, vi ste bili zastupnik njihovih interesa u dobijanju tih penzija iako su imali pravo tamo. Na sastanku na kome budemo odlučivali o tome, treba da bude prisutan i potpredsednik Vlade gospodin Krkobabić. On je od samog početka bio u toku i sada bi morao da bude uključen i da pokuša da nađe rešenje. A bilo bi sasvim logično da vi to pitanje ne postavljate meni, nego da ga postavite njemu lično, ovde u Skupštini ili na vašem partijskom sastanku, i da on to pojasni javnosti, jer on je taj koji je, u vaše ime, zastupao taj interes. Hvala.
Da li želite dodatna dva minuta? (Da.) Narodni poslanik Konstantin Arsenović. Izvolite.
Gospodine ministre, prvo, stvarno nemam razloga da se služim bilo kakvim provokacijama ili da iznosim bilo šta što nisam proverio. Tačno je da sam se ja borio da se problem reši. Gde će on biti rešen, to je drugo pitanje, ali sam se borio da se problem tih ljudi razreši. Drugo, moram da vam kažem, budite sigurni da je deo tih vojnih penzionera živeo u Beogradu i iz Beograda nije makao zadnjih 20 godina. Prema tome, ti ljudi sigurno nisu mogli biti crnogorski penzioneri. Ako je ijedan slučaj, a ima ih više, takav, onda je očito bio problem vezan za rešavanje statusa. Molim vas, bez obzira, to su bili oficiri Vojske Jugoslavije, bivše SFRJ, ne znam već koje, u svakom slučaju su bili oficiri i podoficiri, i za mene su oni i dalje vojni penzioneri, gde god da su bili. A za to da treba sada na partijskom nivou da rešavam problem penzionera, uopšte nemam komentar. Mislim da nije stvar jedne partije da to rešava, nego je stvar Vlade i države da rešava taj problem.
Reč ima narodni poslanik Bajram Omeragić. Izvolite.
Poštovani članovi Vlade, poštovani narodni poslanici, u ime Bošnjačke liste za evropski Sandžak hteo sam danas da postavim par pitanja. Neka će, naravno, biti ponovljena. Prvo je – da li je Vlada, s obzirom da mi nije odgovorila do danas, napravila akcioni plan za ekonomski razvoj Sandžaka? Ako nije, zašto nije? Ako jeste, šta je njegova sadržina? Za ministra Mrkonjića imam pitanje – u kojoj je fazi izgradnja gasovoda Aleksandrovac – Brus – Tutin – Novi Pazar? U kojoj je fazi izgradnja železničke pruge Raška – Novi Pazar? S obzirom da je prvi voz u Rašku došao negde pre 100 godina, od Raške do Novog Pazara ima 20 i nešto kilometara, i on ovih 20 kilometara putuje već 100 i nešto godina, u kojoj je fazi on sad, gde se nalazi? Treće pitanje je izgradnja auto-puta Beograd – južni Jadran. Prethodna vlada je, kao što znate, s "Alpinom-Por" poništila ugovor i Koridor 11 još ni danas nije krenuo da se radi. Interesuje me – u kojoj je fazi, da li vodimo razgovore, koja je faza tih razgovora, na koji način vodimo te razgovore i da li će se oni završiti na pozitivan način, s obzirom da je to jedan od uslova za brži ekonomski razvoj Sandžaka? Četvrto pitanje je izgradnja regionalnog puta Novi Pazar – Tutin – Sjenica – Aljinovići. Kao što znamo, u ovom parlamentu smo ratifikovali sporazum sa Turskom, dobili smo 30 miliona kredita, a do dana-današnjeg, dve godine, taj put se ne radi. Imali smo predlog i pitanje za izgradnju termoelektrane Štavalj – u kojoj je fazi i da li Vlada razmišlja da aktivira ovaj rudnik, poveća njegov kapacitet, kako bi se izgradila jedna termoelektrana koja bi mogla da bude jedan od načina za razvoj Sandžaka? Što se tiče sledećeg pitanja, želeo bih da pitam ministra zdravlja – da li planira da se otvori zavod za javno zdravlje u Novom Pazaru, s obzirom da imamo više stotina lekara, a nemamo zavod za javno zdravlje? Znate da kod nas zima traje šest meseci i kakvi su putevi, da svaki dan šaljemo 120 kilometara vodu na analizu, a imamo par stotina lekara. Mislim da to nije teško pitanje za Vladu i da to može da uradi. Po Zakonu o zdravstvenoj zaštiti, mi imamo pravo na više od 500 i nešto zdravstvenih postelja, a u Novom Pazaru imamo 320. Zašto to ne uradimo? (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, iskoristili ste vreme koje vam je na raspolaganju.) Što se tiče prosvete, imam pitanje za ministra prosvete, da nam kaže – zašto ne formiramo školsku upravu u Novom Pazaru za šest sandžačkih opština, s obzirom da samo u tri opštine, Sjenica, Tutin i Novi Pazar, imamo više od 30.000 dece?
Molim narodne poslanike da, ukoliko su propustili da budu na početku, pogledaju članove 204. i 206, kojima se definiše način postavljanja pitanja. Imam dužnost i obavezu da prekinem narodnog poslanika. Ja to neću raditi, jer je institut postavljanja poslaničkih pitanja najdragoceniji institut koji može da ima jedan parlament, ali vas onda molim za saradnju, da poštujemo sopstveni poslovnik i da to da li želimo ili ne želimo odgovor pokažemo sadržajem koji govorimo. Da li neko od članova Vlade želi reč? (Da.) Reč ima ministar Milutin Mrkonjić.
Dame i gospodo, s posebnim zadovoljstvom ponovo prisustvujem sednici Skupštine i odgovoriću, isto tako s posebnim zadovoljstvom, na sva pitanja mog prijatelja gospodina Omeragića. Naravno da Koridor 11, a to je auto-put od Beograda, preko Čačka, do Bara, odnosno do Boljara, ide po dinamici kako je Vlada i planirala. Sada je u realizaciji deonica između Uba i Lajkovca, 12 i po kilometara, a rok završetka je 1. april iduće godine. Radovi tamo teku po dinamici koja je i planirana. Završeni su projekti eksproprijacije na deonicama od Obrenovca do Uba i od Lajkovca do Ljiga. Ukupna dužina tih deonica je oko 50 kilometara. Znači, s kompletnom deonicom od Obrenovca do Ljiga, koju mi pretpostavljamo da ćemo početi ove godine, a možemo to završiti za godinu dana, imaćemo taj deo puta završen. To je 62 kilometra. Znate dobro, o tome sam govorio više puta, da se s nekim stranim zemljama pregovara o učešću u realizaciji tog auto-puta. Konkretni pregovori se vode i potpisani su predugovori s Turskom za učešće u realizaciji tog projekta i ovih dana se očekuje i finalizacija tog dogovora. U svakom slučaju, naša preduzeća koja su kvalifikovana da rade taj posao radiće zajedno sa strancima na realizaciji ova dva projekta. Glavni projekti se rade od Ljiga do Čačka i do Požege, a idejni projekat je završen od Požege do Boljara, do granice s Crnom Gorom. To je što se tiče Koridora 11. Što se tiče puta od Tutina, preko Pazara, do Sjenice, samo jednu stvar da kažem. Mada se prvo pitanje koje je postavio moj kolega Omeragić odnosilo na ekonomski razvoj Sandžaka, Vlada Republike Srbije poklanja punu pažnju i vodi značajno računa o toj oblasti. Samo u lokalne puteve i one putiće koji se odnose (ja ih tako zovem) na prigradska naselja oko Novog Pazara, Tutina i Sjenice, ove godine je uloženo, već do sada, oko 300 miliona dinara. To je onaj segment koji se odnosi ne na puteve prvog i drugog reda, za koje je zaduženo JP "Putevi Srbije", ili neki auto-put, nego na onu lokalnu samoupravu, u koju se ove godine ulaže toliko, do sada već, za ova tri meseca. Naravno, da li to ide preko Ministarstva za infrastrukturu ili preko JP "Putevi Srbije", o tome sada ne govorim. Dakle, put od Tutina, preko Novog Pazara, do Sjenice je planiran, kao što je kolega Omeragić rekao, da uđe u turski kredit. Još uvek se vode razgovori o obimu radova koji će se tu raditi, da li će to biti modernizacija, rekonstrukcija ili nešto drugo, ali je, u svakom slučaju, planirano da on u ovoj godini uđe u kompletnu realizaciju, ili preko plana JP "Putevi Srbije" ili preko ovog kredita (to za sada nije bitno). To je ono što je vezano za Aljinoviće. Što se tiče obilaznice oko Pazara, ona je već ušla u program za završetak u ovoj godini. Ona je bila i do sada u programu JP "Putevi Srbije" i biće realizovana, nadam se, ove godine. Što se tiče energetike, oba projekta o kojima je govorio gospodin Omeragić su planirana za realizaciju u toku narednih godina. Dakle, u investicionom planu Ministarstva za infrastrukturu i energetiku, u delu koji se odnosi na energetiku, ta dva projekta su planirana za realizaciju. Ima puno stranih interesenata, posebno za deo koji se odnosi na Elektranu kod Štavlja. Videćemo kako će to ići, ali sigurno nećemo zaboraviti taj deo naše zemlje.
Reč ima ministar Zoran Stanković. Imate na raspolaganju dva minuta.
Gospodine Omeragiću, razgovori o dva pitanja koja ste postavili su već u toku. Onog trenutka kada vi napravite predlog za osnivanje zavoda za javno zdravlje, on će biti diskutovan zajedno sa zahtevom za povećanjem broja, za 90, postelja u medicinskom centru Novi Pazar. Prema tome, na vama je da vi to odradite, a kada vi to odradite, mi ćemo zakazati sastanak. To je dogovor s ministrom Ugljaninom.
Narodni poslanik Bajram Omeragić, tri minuta.
Pomenuo sam ove puteve, ovu infrastrukturu vezano za ekonomski razvoj i žao mi je što je gospodin Ćirić otišao. Pričamo o budućnosti i ovim milionima, sad je ministar rekao. Mi smo u Bor uložili 170 miliona evra i građanima Sandžaka je izuzetno drago da tamo radi 5.000 ljudi. U Kragujevac smo uputili više od 400 miliona evra, danas radi 920 ljudi. Kad smo prodali "Mobtel", tražio sam milijardu i nešto. Sad tražim, kad smo u fazi prodaje "Telekoma", tu će biti još milijardu i po, to je tri milijarde. Zar nije normalno da za 200 miliona kažemo – ovih 200 miliona ćemo da uložimo…? Kao što ulažemo u Bor, gradimo skijališta na Staroj planini, gradimo u drugim delovima Srbije. Evo pre neki dan smo otvorili pogon „Simpa“ u Kuršumliji, i to je pozitivno, ali ne otvaramo nijedan, slovima i brojevima, ni u Novom Pazaru niti u drugim delovima Sandžaka. O tome govorim. Prošli put sam rekao ministru Ćiriću – ministre, ako nemate plan za zapošljavanje u Sandžaku, vi imate dva problema: ne zapošljavam ljude i drugi problem je – otpuštam ljude. Ako dajemo 10.000 evra da zaposlimo nekog u Novom Pazaru, a ne dobijamo stranog investitora, pa dajte da damo 10.000 onome koji sad već zapošljava 100 ljudi u Novom Pazaru, da ne otpusti 100 ljudi. Evo vam ideja. Mnoge zemlje su oslobodile poreza i doprinosa sve na nerazvijenom području. Dobro je to u bankarskom sektoru, subvencije, ali dajte da oslobodimo do, na primer, 31. decembra sve firme u nerazvijenom području koje rade u otežanim uslovima jer nemaju auto-puteve, nemaju aerodrom, nemaju infrastrukturu, i da im na taj način olakšamo. U vremenu dok čekamo strane investitore da im damo 10.000. Zašto da ne damo našem domaćem, da ne otpusti? Ni to nismo hteli da uradimo. Ključno je pitanje i zadnji put vas molim da Vlada pripremi hitan ekonomski program za Sandžak, jer imamo 51% nezaposlenih. To je afrički nivo stepena nezaposlenosti i mislim da to nije dobro na putu ka EU. Kao poslanici koji podržavamo ovu vladu, pozivamo sve ministre da učine, evo pozivam i gospodina Šutanovca da našim tekstilcima hitno da da šiju vojne uniforme dok ne dođu strani investitori, da policija da da šiju uniforme, da svi oni u Vladi koji to mogu, na neki način pomognu da se to uradi. Hvala.
Pošto se niko od članova Vlade ne javlja da da dodatni odgovor, reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević (tri minuta).
Poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije koji gledate ovaj prenos, imam pitanje za gospodina Đelića, potpredsednika Vlade. Gospodine Đeliću, ne znam da li ste vi bili unapred upoznati, kao član Vlade, s ekspozeom koji je gospodin Cvetković podneo prilikom rekonstrukcije Vlade, ali ću vas podsetiti samo na jedan citat. Kaže gospodin Cvetković 14. marta ove godine: "Želeo bih s ovog mesta da poručim da Vlada Srbije neće žaliti truda kako bi uspela u ostvarivanju ovog cilja. Građani Srbije treba da žive bolje danas i odmah, i mi ćemo učiniti sve da do toga i dođe". Pošto je prošlo više od 30 dana od rekonstrukcije Vlade, gospodine Đeliću, pitam vas i dajem vam priliku da, kako nama narodnim predstavnicima ovde, tako i građanima Srbije kažete šta ste učinili za ovih trideset i nešto dana. Molim vas da budete pažljivi, gledaju nas stotine hiljada ljudi, gospodine Đeliću, koji nemaju hleba da jedu u ovom trenutku. Šta ste učinili na poboljšanju njihovog standarda? Vidimo da se svakim danom prag siromaštva povećava, vidimo da je cena struje skočila posle rekonstrukcije Vlade, da ste predložili zakon o porezima na imovinu i svalili na lokalne samouprave, da ljudi ne mogu da plate porez na stanove i kuće, na tu imovinu, da je poskupela cena goriva, sprema se poskupljenje gasa i školarine za studente. Prema tome, dajem vam priliku da u ovih pet minuta odgovorite na pitanje šta ste vi uradili. Možda ste imali dobru nameru, i ne sumnjam u to da ste želeli da poboljšate standard građana Srbije. Mogu da vam pomognem, pošto je gospodin Petrović pominjao cenu od 54,22 na namešteno pitanje poslanika iz svoje stranke. I ne znam zašto bi uopšte kritikovali Vladu poslanici vladajuće koalicije kad glasaju za predloge te vlade…
Narodni poslaniče, takva vrsta obraćanja nije dopuštena odredbama Poslovnika...
Dobro, imaću dva minuta više, kao i gospodin Šutanovac, je l' tako?
Dužni ste da me saslušate. Takva vrsta obraćanja, direktnog, uz omalovažavanje kolega narodnih poslanika, nije dozvoljena odredbama Poslovnika Narodne skupštine. Molim vas da se uzdržite od vređanja, omalovažavanja i kršenja odredbi Poslovnika Narodne skupštine i da postavite pitanje u sladu s Poslovnikom.
U skladu s Poslovnikom mi vratite vreme koje ste mi uzeli.
Sada vas upozoravam da kršenje Poslovnika podrazumeva moju obavezu da izričem kaznene mere. Ukoliko imate nameru da i dalje omalovažavate druge učesnike u sednici, da se rugate mojoj obavezi da vodim računa o redu na sednici, ja sam vam na raspolaganju.
Gospodine Đeliću, ja ću, kao da nisam čuo ovo, da nastavim. Da li je moguće da vi…? [[Isključen mikrofon.]]
Narodni poslaniče, upućujem vas na odredbu Poslovnika Narodne skupštine koja podrazumeva obavezu da se s uvažavanjem odnosite prema drugim narodnim poslanicima i prema predsedavajućem. (Narodni poslanik Miroslav Markićević demonstrativno napušta salu.) Narodni poslanik je upravo ispoljio ponašanje nedopustivo na sednici Narodne skupštine lupajući vratima i izlazeći iz sale za sednice Narodne skupštine. Izvinjavam se svim narodnim poslanicima i izvinjavam se građanima Srbije što moraju da svedoče ovakvom ponašanju. Imam puno razumevanje za narodne poslanike koji ne žele da poštuju odredbe Poslovnika Narodne skupštine, ali red je dobar. Red je dobar za sve nas. Molim vas da zajedno radimo na stvaranju reda na sednici Narodne skupštine. Potpredsednik Vlade Božidar Đelić želi da odgovori.
Mislim da, nezavisno od toga da li su poslanici prisutni ili ne, pošto su to bitna pitanja za građane Republike Srbije, treba o njima govoriti. Naravno, dve i po godine posle početka ove krize bez presedana, razne zemlje u regionu i Evropi se na razne načine oporavljaju od krize. Neke zemlje su bile predmet jednog iznenadnog i neočekivanog kraha, gde je međunarodna zajednica posle tražila drakonske mere smanjenja i plata, primera radi u Rumuniji, za 25%, i u nekim drugim zemljama duboke promene koje nisu bile predmet demokratske rasprave u tom momentu, ali to je bila nužda. Republika Srbija je u svakom momentu održala stabilnost. Tri dana posle rekonstrukcije Vlade vodeća rejting agencija "Standard i Purs" je poboljšala rejting naše zemlje, i to zbog toga što je i politička i ekonomska stabilnost očuvana i što je perspektiva u domenu investicija za našu zemlju bolja nego za neke druge zemlje u okruženju. Nedvosmisleno, u ovom momentu naša zemlja prolazi kroz ekonomsku i socijalnu krizu. Niko ne može biti zadovoljan činjenicom da naša zemlja ima stopu nezaposlenosti skoro 20%, a da je ta stopa još veća u nekim delovima naše zemlje i za neke generacije, naročito za mlade i ljude u zrelijim godinama. Zbog toga je Vlada Republike Srbije preduzela seriju mera. Ne bih ponavljao ono što je moj kolega Dušan Petrović malopre rekao, a to je jedna odvažna mera, dobro promišljena, koja se, pošto je hleb bio u pitanju, ticala zapravo onog tipa hleba koji konzumira 40% našeg stanovništva, uglavnom siromašnijeg. Na taj način je izbegnuta inflacija u tom domenu. Vlada Republike Srbije je intervenisala i na drugim bitnim životnim namirnicama, poput šećera i jestivog ulja, i kroz tu intervenciju je obezbeđeno da ta cena ostane stabilna i u mnogo čemu niža nego u nekim zemljama u okruženju. Nedavno je stupio na snagu i novi Zakon o socijalnoj zaštiti, koji je obezbedio da skoro 600.000 dodatnih građana naše zemlje dobije socijalnu podršku iz budžeta Republike Srbije i taj dodatni izdatak se meri s nekoliko milijardi dinara u budžetu za 2011. godinu. Vlada Republike Srbije je, čim se za to na realnim osnovama formirala mogućnost, obezbedila da se, u skladu sa zakonom, primanja za one koji žive od budžeta i za penzionere povećaju za 5,5%. To se desilo pre 15 dana i budite uvereni, poštovani narodni poslanici, da je za nas veoma jasno da bilo koje naznake oporavka naše ekonomije imamo kao prioritet, ali na zdravim, stabilnim, održivim osnovama povećavamo životni standard naših građana. Na srednji rok je prava socijalna mera privredni rast, investicije. Činjenica je da smo od početka godine dobili nekoliko značajnih investicija. Znamo da je jedna vodeća belgijska trgovinska firma u postupku preuzimanja 100% kapitala najvećeg trgovinskog lanca u našoj zemlji. To je bitno za celu ekonomiju, zbog toga što će se, prioritetno, iznos tog novca preusmeriti u podmirivanje dugova za dobavljače i banke. To će biti likvidnost za sve njih i to će biti dobro za našu državu. Gospodin Ćirić je o tome pričao u nekom prethodnom momentu u ovom cenjenom domu. Potvrđuje se investicija ne samo "Fijata", nego i serije drugih investicija, od "Panasonika", "Benetona" i mnogih drugih firmi koje su odlučile u ovoj godini, u ovom momentu krize, ili da premeste određene proizvodne kapacitete iz drugih zemalja u Srbiju ili da lociraju posve nove kapacitete u našoj zemlji. Standard građana je na prvom mestu. Zbog toga je bio i na prvom mestu u ekspozeu predsednika Vlade Cvetkovića u momentu rekonstruisanja Vlade. Nemamo čaroban štapić, ali veoma nam je jasno da naš prvi prioritet jeste standard građana i smanjenje stope nezaposlenosti. Hvala na vašoj pažnji.
Reč ima narodna poslanica Marija Bugarčić. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, uvaženi članovi Vlade, poštovane koleginice i kolege, htela bih da postavim pitanje ministru poljoprivrede, gospodinu Petroviću. Pre nego što vam postavim pitanje, gospodine ministre, citirala bih vašu izjavu od 21. aprila ove godine – Vlada će jeftinim kreditima podržati razvoj stočarstva. Subvencije u agraru će biti odobrene u maju. Imaćemo jasan plan koji bi trebalo da dovede do povećanja proizvodnje, poboljšanja snabdevanja domaćih tržišta i snažnog izvoza. Moje konkretno pitanje u vezi s ovim je – da li ćete subvencionisati i izvoz malina i da li ovaj vaš jasan plan podrazumeva i izvoz malina? Naime, znamo da se trenutno na lageru nalazi oko 15.000 tona maline u hladnjačama po Srbiji, a uobičajeno je da se u ovo doba godine nalazi oko pet hiljada tona maline u hladnjačama po Srbiji. Što se tiče cene maline, za prvu klasu, rolend, trenutno se plaća (izvozna cena) 1,80 evra, za drugu klasu, griz, cena je 1,10 evra, i za treću klasu, blok, 0,70 evra. Kad uzmemo prosečnu cenu, to je 1,20 evra po kilogramu izvezene maline. Uobičajeno je zadnjih godina to bilo 2,2-2,5 evra po kilogramu i ovim potezom svi hladnjačari gube po pola evra po kilogramu. Ovo stanje je apsolutno neodrživo i imaćemo za mesec dana veliki problem ukoliko nešto ne rešimo po ovom pitanju. Gospodine ministre, za mesec dana počinje berba maline. Svake godine otprilike u maju svaki ministar poljoprivrede, pa i onaj vaš prethodni, koji je unakazio Ministarstvo poljoprivrede i ništa nije uradio za agrar u ovoj zemlji… Šta ćete uraditi po ovom pitanju i da li će biti nekog pomaka za ove ljude, jer znamo da oko milion ljudi na posredan ili neposredan način učestvuje u proizvodnji maline i bavi se nekim vidom delatnosti, od ambalaže do proizvodnje,u okviru ove proizvodnje? Ukoliko država ne počne, tj. vi kao ministar, nadam se da vi hoćete to da uradite, ozbiljno da se bavi ovim pitanjem od samog proizvođača, koji je prva karika u ovom lancu, pa do izvoznika na kraju, mi ćemo imati veliki problem. Trenutni zasadi su otprilike oko 12.000 hektara u našoj zemlji, s tendencijom rasta. Svake godine se poveća za pet do sedam procenata površina pod zasadima raznoraznih vrsta maline. Imaćemo veliki problem ukoliko nastavimo ovakvim tempom.
Tri minuta. Zahvaljujem. Reč ima Dušan Petrović.
Želim pre svega da kažem da je gospodin Saša Dragin uradio veliki broj veoma dobrih stvari za vreme dok je bio ministar u Vladi Republike Srbije. Mislim da je za ono što predstavlja strateški cilj Vlade, za koji sam siguran da i stranka u kojoj se vi nalazite, LDP, to stavlja kao centralnu temu i najvažnije pitanje, a to je približavanje zemlje EU, što brže učlanjenje u EU, ministar Dragin napravio izuzetno dobre stvari. Ovaj parlament je doneo veliki broj zakona, Ministarstvo je donelo veliki broj podzakonskih akata, i Vlada Republike Srbije, neke vrlo važne institucije, kao što je Uprava za agrarna plaćanja, Nacionalna referentna laboratorija, koja bi, doduše, tek trebalo da se faktički otpremi, kako fizički, tako i s ljudstvom, ali sve te jako važne stvari su urađene za vreme ministrovanja gospodina Dragina i ja želim da mu odam priznanje i ovom prilikom. Mi ćemo imati pre Poljoprivrednog sajma u Novom Sadu, i to hoću sada u ovom visokom domu da kažem i da saopštim javnosti Republike Srbije, jedan potpuno zaokružen sistem mera agrarne politike. Naravno, doći ću i do vašeg pitanja i do malina. Mi imamo jedan strukturni, veliki problem u našoj poljoprivredi, a to je da je stočarska proizvodnja, nažalost, u ukupnom obimu produkcije i našeg društvenog proizvoda u poljoprivredi i prehrambenoj industriji, koji je prošle godine bio četiri milijarde evra, samo 28,3%. Srbija mora da ima 60% proizvodnje u stočarstvu, a 40% u biljnoj proizvodnji i menjanje te strukture će biti glavni cilj agrarne politike u 2011. godini. Zbog toga će glavni instrument biti subvencionisani krediti i poljoprivrednici će imati veoma povoljne kredite na raspolaganju. Ali i to hoću ovde da kažem – mera razvoja poljoprivrede u Srbiji jeste mera efikasnosti i razvoja prehrambene industrije i nacionalni interes ove zemlje jeste da prehrambena industrija bude što efikasnija i što bolja. Jer, na kraju, ukoliko se čovek bavi poljoprivredom, bilo ratarstvom ili stočarstvom, ukoliko ne proda ono što proizvede onima koji se bave prerađivanjem, i to industrijskom preradom, to može ili da upotrebi za sopstvenu ishranu ili najviše što može da uradi jeste da to iznese na pijac ili da proda nekim svojim prijateljima i onima koji se nalaze u njegovom okruženju, što svakako nije način da u 21. veku u ovoj zemlji možemo to da posmatramo kao održivi sistem. Što se tiče voćarstva, Srbija je zemlja, i tu ste potpuno u pravu, koja iz godine u godinu povećava i proizvodnju i prodaju voća. Imali smo nešto malo manje od pola milijarde evra prošle godine u produkciji, u realizaciji. Jako je povećan izvoz, jer se, pored tradicionalnih kupaca naše robe, a pre svega iz EU i zemalja koje se nalaze u našem okruženju, dakle iz Cefte, pojavila vrlo značajna tražnja iz Rusije. Mnogo smo izvezli voća u Rusku Federaciju prošle godine. Prošle godine je malina imala izuzetno visoku cenu. Dakle, imala je dobru cenu za ljude koji se bave proizvodnjom malina i oni su ostvarili jako dobru zaradu. Svi moramo da budemo svesni, a proizvođači malina to i jesu, da Srbija nije jedina zemlja u kojoj se malina proizvodi. Mi veoma mnogo zavisimo od toga kakva je produkcija maline u Poljskoj, kakva je produkcija u Čileu. Ove godine će biti, to je već sada očigledno, dosta visok rod pre svega u Poljskoj. Mi svi zajedno vrlo pažljivo pratimo šta će se desiti s cenom maline kada za mesec, odnosno mesec i po dana, uđemo u berbu. Budite potpuno sigurni, to želim našim građanima da saopštim, da ćemo u Vladi Republike Srbije i Ministarstvu poljoprivrede preduzeti sve što je u našoj moći da bismo na najbolji mogući način zaštitili interese proizvođača maline, kao što ćemo to činiti i s proizvođačima drugog voća, a isto tako i s prerađivačima. Neki sastanci su već održani. U proteklih 15 dana smo ušli u jedan vrlo ozbiljan proces. Kao što sam maločas rekao, doneo sam pravilniko utvrđivanju kvaliteta.Želim da kažem svim proizvođačima da će biti potpuno zaštićeni, da će imati potpuno lak način da obaveste sve nadležne inspekcije i Ministarstvo o svim problemima koje budu imali. Isto tako želim da kažem da radimo na tome da svi zajedno otklonimo ono što se otkloniti da, a to je loš način na koji se jedan deo poslovanja u ovom poslu odvija. Dakle, bilo bi veoma dobro da izađemo s jednim regularnim načinom plaćanja u ovoj oblasti. Pozvaćemo, evo sad i pozivam sve proizvođače, prvo maline, pa onda i drugih vrsta voća, da budu potpuno sigurni da neće imati nikakve druge posledice kada je država u pitanju ukoliko sa svojim komitentima, s onima kojima prodaju malinu, uđu u bezgotovinske načine plaćanja. Pozivam ih da, ako to ne čine, otvore žiro račune, biće bezbedni, moći će potpuno da se zaštite, država će im pomoći u tome i to neće predstavljati nikakav povećan teret za njih. To hoću da im kažem. Na taj način svi ćemo zajedno biti u prilici da izbegnemo odliv jedne sume novca na nezakonite postupke u ovoj vrsti posla. To je jedan skup činjenica koje u ovom trenutku mogu da vam kažem. Još jednom ću podvući, učiniću sve što je moguće da se učini da bismo zaštitili interese proizvođača. A svi moramo da budemo potpuno svesni da postoje različite godine … (Predsedavajuća: Ministre, molim vas da završite izlaganje.) … Završavam, izvinjavam se ... Postoje različite godine, u nekima prođete bolje, u nekima lošije, a mi ćemo pomoći koliko možemo da se, ako godina ne bude baš perfektna, njene posledice što manje osete.
Reč ima Marija Bugarčić, drugih tri minuta.
Hvala, gospodine ministre, ali ja nisam postavila pitanje gospodinu Draginu, nego vama. Prema tome, niste morali da ga branite, to prvo da vam kažem. Drugo, konkretno, da li ste mi rekli da ćete pomoći subvencijom? Da ili ne? Samo to. Hoće li biti izvoznih subvencija ili ih neće biti, za rod koji je bio 2010. godine?
Reč ima ministar Dušan Petrović.
U ovom trenutku ne mogu da vam dam odgovor na to pitanje zbog toga što nije moguće izdvojiti pitanje maline od pitanja svih drugih vrsta voća. Kada budemo imali potpuno jasnu sliku, a to će svakako biti pre nego što počne berba maline, mi ćemo dati odgovor na to pitanje. Još jednom ću reći – sve što bude u moći Vlade Republike Srbije i Ministarstva poljoprivrede, a u ovom slučaju se radi pre svega o tome koliki je budžet i koliko novca za različite namene može da se rasporedi, daću odgovor na to pitanje. Neće početi berba maline da ljudi ne znaju s čim sve mogu da računaju.
Da li želite dva minuta? (Ne.) Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Donka Banović.
Hvala, gospođo Čomić. Poštovani ministri, moja prva rečenica će biti odmah i pitanje za predsednika Vlade, gospodina Cvetkovića – zašto ministar spoljnih poslova Vuk Jeremić nikada ne dolazi na ove sednice? Mi u Skupštini redovno, svakog poslednjeg četvrtka u mesecu, imamo tri sata da postavljamo pitanja članovima Vlade i uopšte se ne sećam da li je ikada ministar spoljnih poslova bio na jednoj ovakvoj sednici. Dok drugi ministri uvek nađu vremena, budu ovde, odgovaraju i na vrlo neprijatna pitanja, dotle ministar spoljnih poslova ne nađe za shodno da dođe u Skupštinu, osim jednom godišnje, na nadležni odbor. Povod za moje pitanje je što je Vlada Republike Srbije, odnosno Ministarstvo spoljnih poslova uputilo pismo 19. aprila generalnom sekretaru UN Banu Kimunu u kome traži od Saveta bezbednosti da odredi izvestioca za slučaj trgovine organima na KiM. To, drugim rečima, znači da Srbija u ovom trenutku odlučno smatra da joj je neophodna objektivna i nepristrasna istraga, ali pod okriljem UN, a povodom navoda iz izveštaja izvestioca Saveta Evrope Dika Martija, pa moje pitanje glasi – šta Vlada preduzima kako bi obezbedila podršku članica Saveta bezbednosti da se istraga o zločinima na Kosovu vodi pod okriljem UN? To je drugo pitanje. Zašto je potrebna istraga pod okriljem UN, to je i u samom zahtevu Vlade izneto, a to je, pre svega, da su istrage uglavnom o svim ratnim zločinima koji su počinjeni na teritoriji bivše Jugoslavije, neke su još u toku, vođene pod okriljem UN, odnosno Saveta bezbednosti. Drugi, takođe važan razlog je što se u ovom slučaju informacije moraju prikupljati u nekoliko država. Dakle, neće biti samo jedno područje obuhvaćeno ispitivanjem ili istragom, nego će to biti više zemalja. Tako da je tu ugled i autoritet UN nezamenjiv. S obzirom na to da ministar inostranih poslova nije ovde, volela bih da ministar Snežana Malović odgovori na ovo pitanje.
Da li neko od članova Vlade želi da da odgovor? (Da.) Ministarka Snežana Malović. Izvolite.
O ovom pitanju je bila posebna sednica Skupštine, kada smo pričali o izveštaju Dika Martija vezano za trgovinu ljudskim organima, i tada su više sati razmatrane sve nadležnosti koje Republika Srbija ima i mere koje smo preduzeli da bi činjenice vezane za ovaj događaj uopšte doprle do javnosti i to šta smo sve uradili po pitanju sastavljanja izveštaja Dika Martija. Vaše pitanje je, kako sam ja razumela, bilo usmereno na to zašto je Republika Srbija ili Vlada Republike Srbije insistirala da se ovaj događaj procesuira od strane… (Dobro, ja ću da kažem svoje razumevanje, a vi ćete imati pravo da postavite dodatno pitanje.) …, vodi od strane nezavisnog organa pod okriljem Saveta bezbednosti. Kao što ste i sami konstatovali, razlozi za to su bili, prvo, da treba zaštititi svedoke. Jer, sami smo svesni šta se sve dešavalo vezano za svedoke na području KiM u postupcima koji su vođeni pred Međunarodnim krivičnim tribunalom i, u krajnjem slučaju, to je jedan od osnovnih zaključaka koje je Dik Marti izneo u svom izveštaju – da je, ukoliko želimo da uopšte dođe do utvrđivanja istine, potrebno pružiti adekvatnu zaštitu svedocima. Drugo, kao što sam rekla, što ste i sami naglasili, radi se o teritorijama različitih zemalja – i o teritoriji KiM, ali i o teritoriji Albanije, gde su pronađeni logori. Zbog toga je zaključak da bi se takva istraga mogla i takav slučaj najbolje mogao da procesuira od strane suda koji bi bio ad hok formiran, a koji bi bio u ingerenciji i pod nadležnosti Saveta bezbednosti UN. Međutim, ovom prilikom želim da ukažem na još jednu činjenicu. Netačno je da mi kao Vlada Republike Srbije insistiramo da to bude isključivo u nadležnosti ad hok suda i da na našem domaćem terenu ništa nije urađeno po tom pitanju. Reći ću vam da je upravo aktivnostima Tužilaštva za ratne zločine i došlo do toga da se pokrene to pitanje u međunarodnom forumu, znači pred Parlamentarnom skupštinom Saveta Evrope, i mnoge stvari koje se nalaze u izveštaju Dika Martija su upravo rezultat rada Tužilaštva za ratne zločine. Još uvek postoji pretkrivični postupak u Tužilaštvu za ratne zločine i o svemu što uspemo da uradimo po tom pitanju, naravno, javnost će biti informisana. Naravno da ćemo uraditi sve da dođemo do istine i otkrijemo sve o ovim događajima.
Da li želite sledeća tri minuta? (Da.) Narodna poslanica Donka Banović ima reč.
Hvala. Niste slušali moje pitanje. Pitala sam šta konkretno Vlada radi, koje aktivnosti preduzima da bi obezbedila podršku u Savetu bezbednosti. To je bilo pitanje. Dakle, sve ovo što kažete je tačno i ja se, naravno, slažem s tim što ste vi rekli, ali sam pitala za konkretne aktivnosti – koje je to lobiranje, kako se utiče na članice Saveta bezbednosti…? Znam da u ovom trenutku postoji, mi smatramo da postoji većina, ali to nije… Možda je ipak trebalo da čekam da ministar spoljnih poslova dođe ovde, ali tada će već biti kasno. Onda, još jedno pitanje je tu – da li iza ove inicijative ministra spoljnih poslova stoji kompletna Vlada, svi ministri, i da li ste obezbedili podršku predsednika Republike Borisa Tadića za ovu inicijativu? Pitam zbog toga što čitava javnost zna, poslanici znaju šta se dogodilo u julu prošle godine posle mišljenja Međunarodnog suda pravde, kada je Vlada Republike Srbije uputila predlog rezolucije o KiM, koja je i stigla do Saveta bezbednosti, a onda su u međuvremenu iz EU rekli da ne može takva rezolucija da ide na Savet bezbednosti, pa je onda taj naš predlog potpuno izmenjen i uopšte nije ličio na onaj prvi. Sad se vraćam na ovaj naš predlog Savetu bezbednosti. Čim je Vlada Republike Srbije podnela tu inicijativu, odmah smo čuli reagovanja iz EU da ovaj predmet ne treba da bude stvar neke međunarodne istrage ili da tome nema mesta u UN, nego da to sve može da obavi Euleks. Mi smo se prošle godine povlačenjem svog predloga rezolucije prilično obrukali kao država. Pokazali smo i rekli svim onim državama koje su imale svoje ambasadore na onoj skupštini, a njih je i-hi-hi, da će, ako se primeni dovoljno veliki pritisak na Srbiju, ona promeniti mišljenje. Da li vi meni možete da kažete ovde da Vlada čvrsto stoji iza ovakvog opredeljenja i da pritisci koji svakodnevno dolaze iz EU neće uticati na našu odlučnost?
Ministarka Snežana Malović ima reč.
Ovo je pitanje prvenstveno usmereno ka ministru spoljnih poslova, ali ću vam, naravno, kao član Vlade, vrlo rado odgovoriti na pitanje. Kao što sam rekla, postojala je posebna sednica Skupštine vezano za ovo pitanje, kojoj je prisustvovao i predsednik Vlade, što dovoljno govori o tome da iza aktivnosti koje su preduzete pod vođstvom Ministarstva spoljnih poslova stoji ne samo predsednik Vlade, nego celokupna Vlada. Mislim da je potpuno nesuvislo pitanje da li iza aktivnosti Ministarstva spoljnih poslova stoji Vlada. Naravno da stoji, naravno da se odluke donose na nivou Vlade, a svako od resornih ministarstava je zaduženo da te odluke sprovodi. Ali, želim da malo proširim svoj odgovor i na pitanje šta čini Ministarstvo spoljnih poslova za obezbeđivanje podrške za svoje aktivnosti. Činjenica da se o ovom pitanju raspravljalo u Parlamentarnoj skupštini Saveta Evrope dovoljna govori o tome da je dobijena i međunarodna podrška u ovakvom forumu kao što je Savet Evrope. Na deo vašeg pitanja ćete dobiti odgovor u pisanom obliku.
Da li želite da koristite dva minuta? (Da.) Narodna poslanica Donka Banović ima reč. Izvolite.
Mislim da moje pitanje nije nesuvislo, na osnovu iskustva koje mi imamo u radu ove vlade i ministra spoljnih poslova koji vrlo često izgleda kao da vodi neke samostalne akcije. Na poslednjoj sednici Odbora za spoljne poslove se drastično videla, i to i pred kamerama i poslanicima koji su bili tu, nekakva različitost, tako da je moje pitanje bilo veoma suvislo. Drago mi je što čujem da vi svi čvrsto stojite iza ove odluke, odnosno inicijative. Drugo, kada je reč o Euleksu, koji nam EU nameće kao nekoga ko će tobože rešiti to pitanje jer ima kapacitete da to reši, pretpostavljam da znate da većina izveštaja koja stiže od pripadnika Euleksa stiže i do Evropskog parlamenta. To se razmatra na različitim odborima i uglavnom su mišljenja da su rezultati nikakvi, da su slabi. Ono što DSS misli o Euleksu je jedna stvar, ali zaista se pokazalo da ta organizacija, odnosno ta misija koja je rešila da napravi pravnu državu od tzv. države Kosovo ima nikakve rezultate. Oni nisu uspeli ni da mrdnu kada je u pitanju zaštita svedoka. Vi dobro znate kao ministar pravde šta znači i kakav je preduslov za bilo kakvu istragu, bilo gde, da postoji valjana zaštita svedoka. Dakle, Euleks nije telo koje može ovo da uradi.
Reč ima narodni poslanik Zoran Antić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poslaničko pitanje SNS je krajnje pragmatično. Odnosi se na Zakon o bezbednosti saobraćaja na putevima i njegovu primenu u praksi. Nažalost, ministar Dačić nije prisutan danas, ali mislim da je bitno da se i ova tema otvori, jer dosad nismo imali mogućnosti da od tog ministarstva dobijemo prave informacije. Mi smo se kao stranka obratili, koristeći svoje pravo na informacije od javnog značaja, i od strane Ministarstva dobili neki odgovor, koji je krajnje neprimeren, u smislu da Ministarstvo nalazi pravnu podlogu za zamenu registarskih tablica u nekim članovima u kojima se uopšte ne pominju registarske tablice. Zakon o bezbednosti saobraćaja je uveo neke novine koje su bez sumnje dobre za bezbednost saobraćaja ubuduće i koje će se na neki način i vratiti ovom društvu i svim vozačima kroz uvećanu bezbednost, ali je uveo i neke obaveze koje, po nama, nisu bile neophodno potrebne u ovom trenutku. To je poprilično izdvajanje za sve vozače, tačnije vlasnike motornih vozila u Srbiji, i taj izdatak će iznositi nekih 50-ak miliona evra u toku ove godine. Mi nemamo nijedno valjano obrazloženje od strane Ministarstva na osnovu kog zakona je došlo do uvođenja te obaveze, jer se radi o odredbi sa povratnim dejstvom, što znači da je moralo na osnovu nekog člana u Zakonu o bezbednosti saobraćaja da bude definisana potreba za novim registarskim tablicama. Imamo činjenicu da te registarske tablice važe sedam godina. Neko od obrazloženja, koje po nama ne stoji, jeste da se na taj način približavamo evropskim standardima i da se to od nas očekuje, bez obzira što je svima jasno da ne postoje jedinstvene tablice za sve zemlje EU i da ta problematika nije zajednički ni regulisana na nivou EU. Ali, s druge strane, imamo činjenicu da, i kada su bili u pitanju pasoši i lične karte, imamo neke privredne subjekte koji ostvaruju vrlo velik i ozbiljan profit kada je u pitanju zamena putnih isprava građana Srbije, u ovom slučaju vozačkih dozvola i registarskih tablica. Naše konkretno pitanje, a već smo ga uputili i MUP-u ali nismo dobili odgovor, jeste sledeće – čijom je naredbom doneta ova odluka? Mislim da je neophodno da taj akt bude dostavljen. Nadam se da će neko od predstavnika Vlade moći da odgovori.
Reč ima ministar Milutin Mrkonjić.
Šule me je nešto savetovao i nisam ga shvatio.
Ministre, molim vas, način obraćanja na sednici je – ime i prezime učesnika sednice.
Podsećam gospodina Antića, narodnog poslanika, mog druga, da je Zakon donet u saradnji dva ministarstva – Ministarstva unutrašnjih poslova i Ministarstva za infrastrukturu i energetiku, kako se danas zove. Dakle, mi smo učestvovali u realizaciji tog zakona. Očigledno je da on to i nije kritikovao, nego je to podržao, je l' tako? Rezultati tog zakona su već danas dobri. Mi smo juče imali međunarodnu konferenciju o bezbednosti saobraćaja, gde je bilo preko 50 zemalja koje su dale punu podršku, iz čijih se podataka, barem iz onih prvih diskusija koje smo slušali juče i danas pre podne, vidi koliko taj zakon nama znači. Već smo smanjili broj poginulih, nesreća itd. Naravno, ima dosta stvari koje naši građani moraju da prihvate. To je pre svega zbog bezbednosti građana, a ne zbog toga što država želi da uzima neki namet. Ali, što se tiče ova dva pitanja vezana za tablice, ona jesu u isključivoj nadležnosti Ministarstva unutrašnjih poslova. Lično ću preneti gospodinu Dačiću sutra ujutru ovo vaše pitanje i dobićete pismeni odgovor. Hvala.
Druga tri minuta, narodni poslanik Zoran Antić.
U onom delu gde se popravlja bezbednost saobraćaja Srpska napredna stranka i nema primedbu. Primedba je bukvalno upućena Ministarstvu unutrašnjih poslova i odnosi se na registarske tablice, na obrazloženje zašto je bila potrebna ta zamena. Što se tiče efekata Zakona, o tome bi moglo poprilično da se raspravlja. Ministar se u poslednjih par dana mnogo hvalio kako je 19% manje poginulih, 10% manje povređenih, ali bih vas podsetio da se prodaja derivata smanjila za nekih 35%, što znači da se u poslednjih godinu dana mnogo manje vozi po putevima Srbije, da je pad standarda bitno uticao na to i da je ekonomski položaj naših građana bitno ugrožen. Ako pođemo tom nekom logikom, može se reći da čak i taj procenat nije zadovoljavajući. Dakle, to je neka druga tema i ne bih ulazio u to. Ali postavlja se još jedan problem, to su cene novih registarskih tablica i saobraćajnih dozvola, pa eventualno možete i to pitanje da prenesete gospodinu Dačiću. Cena registarskih tablica je 2.000 dinara, saobraćajnih dozvola 1.200 dinara, nalepnice 400 dinara. Po nekim procenama, koje je, mislim, potvrdio i sam ministar, proizvodna cena je četiri puta niža nego što je cena koja se naplaćuje građanima Srbije. Da li je neophodan toliki profit za nekoga i ko je taj neko ko je sebi obezbedio takav profit? Ovo kažem zato što je sam ministar Dačić to izjavio, čini mi se, pre nekih šest meseci u intervjuu listu "Blic". I to je neophodno da prenesete gospodinu Dačiću i nadam se da ćemo i na to, kao poslanička grupa, dobiti adekvatan odgovor. Hvala vam.
Da li neko želi da komentariše, postavi dodatno pitanje? (Ne.) Reč ima narodna poslanica Gordana Paunović Milosavljević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodo ministri i gospođo ministarka, pitanje ću danas postaviti ovde prisutnom gospodinu ministru zdravlja, dr. prof. Zoranu Stankoviću, a odnosi se na dešavanja u zdravstvenom sistemu Srbije i, takođe, na odnos zdravstvenog sistema Srbije prema korisnicima zdravstvenih usluga. U proteklih deset godina došlo je do postepenog ali sigurnog urušavanja zdravlja građana Srbije. Zdravstveni sistem Srbije je preglomazan. U bruto društvenom proizvodu smo zemlja gde se najviše izdvaja za zdravstvo, negde oko 11%, a po rezultatima smo poslednji. To pokazuju i činjenice da nas svakim danom ima sve manje. Manje se rađamo, a više umiremo. Takođe, od 5. oktobra Ministarstvo zdravlja su potresale mnogobrojne afere. Evo i ovih dana smo suočeni s krupnim aferama, koje ne samo da potresaju Ministarstvo zdravlja, nego i zabrinjavaju celokupno građanstvo Srbije. Činjenica je da vi, gospodine ministre, niste o ovome znali, pa bih ovom prilikom htela da vam postavim prvo pitanje – kako je moguće da u Republici Srbiji u 21. veku nema vakcine protiv besnila i kako je moguće da vi kao ministar ne znate da nema te vakcine? To ste izjavili u Kruševcu, 27. ovog meseca. Gospodine ministre, to nije jedina stvar koja je potresla građane Srbije. Ne znam da li možete da pretpostavite kako se ovo sedmoro ljudi, koje je pas lutalica ujeo u centru Kuršumlije, osećalo svih ovih 48 časova, do kada je trebalo da prime vakcinu protiv besnila, u kakvom paklu su oni i njihove porodice živeli i kakva su bila njihova razmišljanja? Takođe, ovih dana smo, posle skoro sedam dana, saznali (ne znam da li ste i o tome obavešteni) da se, nažalost, u Domu zdravlja u Novom Sadu desila smrt jedne sugrađanke. O tome su pisali mediji, međutim, vi o tome ništa niste govorili. SRS je svakodnevno u kontaktu s građanima Srbije. Građani Srbije su nezadovoljni teškom i lošom situacijom u zdravstvu. Oni nam se obraćaju za pomoć i mole da vam postavimo pitanja. Jedno od pitanja je i, evo danas se javila nesretna majka jedne ćerke koja je preminula na Uskrs u Urološkoj klinici u Beogradu, pa bih vam zato postavila pitanje – da li ste skoro obišli Urološku kliniku u Beogradu? Da li ste skoro obišli neku kliniku u Srbiji? Ako su tako loši higijenski uslovi kao što tvrdi ova sugrađanka u Beogradu, kakvi su tek negde dole na jugu Srbije? Hvala.
Reč ima ministar Zoran Stanković.
Hvala na pitanju. Prvo hoću da vam kažem da je vakcine protiv besnila bilo, i ima je, i mogla je, kao što i sami znate, da se ovim ljudima, koje je ugrizao pas, pruži usluga koja je bila potrebna, međutim, nadležni epidemiolog u Kuršumliji nije znao postupak kako se dolazi do vakcine. Dok sam bio u Kruševcu, u obilasku Medicinskog centra, dobio sam pitanje zašto nema vakcine u Srbiji i rekao sam – mi ćemo to istražiti i hitno rešiti. Prema tome, nisam tvrdio da nemamo vakcinu. To je odgovor na prvo pitanje. Kao što ste videli, danas je potvrđeno da pas nije zaražen besnilom i da po tom osnovu nije ni bilo potrebe da se ova vakcina da. Bilo je i određenih stvari koje su prvo došle do sredstava javnog informisanja, a ne do Ministarstva zdravlja, kao što bi to trebalo da bude uobičajeno. Zašto je to tako, kao što je i u drugim slučajevima, to je druga stvar za diskusiju. Ova žena koja je umrla u Novom Sadu, kada smo dobili tu informaciju istog trenutka se u novinama pojavila jedna vest, ali ako ste na kraju toga čitali šta piše, kaže se da su medicinske sestre preopterećene i da su oni registrovali da medicinske sestre spavaju i da je potrebno rešiti problem kadrova i onda se traži da se hitno donesu odluke da se ljudi smene. Ono što je u mojoj nadležnosti, to je bilo da odmah, i pre nego što je bilo ko reagovao, naložim zdravstvenu inspekciju, koja je upućena da utvrdi stanje, a imajući u vidu da je članom 264. Zakona o zdravstvenoj zaštiti Pokrajinska vlada nadležna kako za postavljenje, tako i za smenjivanje i kažnjavanje odgovornih, to nije u nadležnosti Ministarstva zdravlja i ovaj nalaz zdravstvene inspekcije će biti upućen njima na odlučivanje. Zaključuje se da je došlo do propusta i da je ta osoba umrla kao posledica lekarskog nemara, da se radi o dijabetičaru, međutim, do sada nije odrađena obdukcija i ne znaju se rezultati obdukcije da bi moglo da se argumentovano govori o ovome. To je što se tiče tog drugog slučaja. Ova nesrećna majka o kojoj vi govorite, i stalno se govori o nekim trećim licima, ime svoje ime i prezime i ja bih voleo da se da konkretan slučaj da ispitamo i kažemo o čemu se radi. Za vašu informaciju, za mesec i po dana, koliko sam na čelu Ministarstva, obišao sam zdravstvene centre Knjaževac, Valjevo, Loznica, Kruševac, Trstenik, Klinički centar Srbije, beogradski kliničko-bolnički centar i još niz ustanova i imao sam prilike da se uverim u kojim i kakvim uslovima ti ljudi rade. Moram da vam kažem da je, kad se obiđu ti centri, imajući u vidu koliko se sredstava odvaja za zdravstvenu zaštitu, stanje mnogo bolje nego što to mnogi misle. Moram da vam kažem i da je od strane međunarodne zajednice procenjeno da se Srbija nalazi na 56. mestu po kvalitetu pružanja zdravstvenih usluga. Znači, nije među poslednjima, kao što vi kažete. Istovremeno moram da vam kažem i sledeće, a u prethodnom periodu sam u više navrata o tome i govorio – za 1.200.000 ljudi koji nemaju prihode država je odvojila 520 dinara na godišnjem nivou za pružanje zdravstvene usluge. To znači da 1.200.000 ljudi mogu da kupe, recimo, dve kutije leka i ništa više od toga. Mogu da vam kažem da je budžet Ministarstva zdravlja manji u odnosu na 2007. godinu za 50%, da je na nivou 2003. godine i da su evidentni ogromni materijalni nedostaci za funkcionisanje zdravstvenog sistema. Mi smo spremni da o svim pitanjima i aktivnostima o kojima vi pričate otvoreno razgovaramo, sa činjenicama i parametrima, i da obaveštavamo javnost, ali nekako su u zadnje vreme… Imali ste i onu situaciju s nedostatkom lokalnih anestetika u Kliničkom centru Vojvodina, pa se ispostavilo da su oni krivi za to što nema lokalnog anestetika, jer je u njihovoj nadležnosti da ga nabavljaju, i da zbog njihovih propusta nije bilo anestetika. Ono što treba da se zna, mora da se pravi razlika između Ministarstva zdravlja i Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje. Ministarstvo zdravlja je institucija koja se ne bavi nabavkom lekova. Ministarstvo zdravlja je institucija koja ne isplaćuje plate zaposlenima, nego to radi Republički zavod za zdravstveno osiguranje. Ministarstvo zdravlja je nadležno za zakonsku regulativu, za kadrove i još neke stvari o kojima sad ne bih hteo posebno da …
Ministre, vreme koje vam je na raspolaganju za odgovor je iskorišćeno. Hvala.
Hvala.
Druga tri minuta, narodna poslanica Gordana Paunović Milosavljević.
Htela bih da kažem da nisam u potpunosti zadovoljna onim što je gospodin ministar rekao. Prvo, zato što ste, gospodine ministre, jasno i decidirano u više novina izjavili da nema vakcine protiv besnila nigde u Srbiji, čak ni u Beogradu ni u Nišu. Nije tačno da epidemiolog u Kuršumliji nije znao da su Niš i Pirot zaduženi, da su to jedine ustanove koje mogu da daju vakcinu protiv besnila. U Srbiji postoji samo 27 ustanova gde mogu da se prime vakcine. Ne može da se primi vakcina protiv besnila kao na primer vakcina protiv ujeda, protiv tetanusa, u svakom domu zdravlja. Prema tome, vi ste to izjavili, a sad možete svoju izjavu i da promenite. Kad sam rekla da se po rezultatima nalazimo… Možda nismo poslednji na svetu, 56. smo u svetu, ali mi recite na kom smo mestu u Evropi, to je ono što sam tvrdila. Što se tiče ove žene koja je umrla, njen obdukcioni nalaz biće prosleđen Kliničkom centru Vojvodine, odnosno pokrajinskom ministarstvu. Da li ste vi, gospodine ministre, na ovaj način odvojili Vojvodinu od Srbije? Mislim da bi trebalo i Ministarstvo zdravlja, republičko, da ima taj izveštaj, jer ovaj slučaj ne bi trebalo više da se ponavlja. Ovo nije nov slučaj, ovo nije jedinstven slučaj, ovo se svakodnevno ponavlja. Postojali su podaci i informacije da ljudi umiru zbog bahatosti, zbog nehigijene, zbog loše pruženih usluga i zbog svega onog što se, nažalost, dešava u zdravstvu. O tome treba da se govori normalno i javno, i takve stvari treba da se sankcionišu. Što se tiče odgovora o Republičkom zavodu za zdravstveno osiguranje, kad je bio vaš prethodnik, postojala je dobra uzajamna saradnja između Republičkog zavoda i Ministarstva zdravlja. Međutim, sad kad ste vi na vlasti, postoje nerešeni odnosi između Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje i Ministarstva zdravlja, iako je Republički zavod za zdravstveno osiguranje deo zdravstvenog sistema. Rekli ste da se odatle primaju plate, da se nabavljaju lekovi, da je to deo zdravstvenog sistema. Kako ćete vi taj problem s Republičkim zavodom za zdravstveno osiguranje da rešite, ja ne znam, ali vi morate to da rešite sa direktorima ustanova koje vi postavljate, koje vi određujete. To su osobe koje treba da znaju da li u njihovim domovima zdravlja, da li u njihovim zdravstvenim centrima postoje lekovi koje treba da trebuju, a ne Republički zavod za zdravstveno osiguranje.
Zahvaljujem. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima ministar Zoran Stanković.
Moram da vam kažem da su vaša zaključivanja plod potpuno neutemeljenih podataka. Prvo, niko nije rekao da postoje problemi s Republičkim zavodom za zdravstveno osiguranje, samo sam naveo koje su njegove nadležnosti. Ako niste znali, Republički zavod za zdravstveno osiguranje je možda deo zdravstvenog sistema Srbije, ali to je potpuno autonomna državna institucija, koja samostalno radi i samostalno donosi odluke bez uticaja Ministarstva zdravlja, osim nekih sporadičnih stvari koje se tiču određivanja cena lekova itd. Oni samostalno donose svoje odluke. Kad je u pitanju Vojvodina, nisam ja nju odvojio i nemojte da mi imputirate nešto što ne stoji. Citirao sam vam član zakona koji kaže da onaj ko je osnivač zdravstvenih institucija donosi odluku o postavljenju i razrešenju direktora. U konkretnom slučaju, za Klinički centar Vojvodine je nadležna Vlada Vojvodine. Ona je njen osnivač i ona je ta koja postavlja i razrešava direktora. Prema tome, i da hoću, to nije u mojoj nadležnosti. A ono što sam odradio, to je da je zdravstvena inspekcija uradila svoj posao i ona će s tim upoznati Pokrajinski sekretarijat za zdravstvo. Zatim, pored ostalog, ovo što tvrdite o tim nedostacima u zdravstvenim ustanovama, nisam rekao da ih nema, ali postoje zdravstvene ustanove koje su vrhunske, postoje delovi zdravstvenih ustanova koji zadovoljavaju sve odgovore. I, što moram da vam kažem, sa sredstvima kojima raspolaže zdravstvo, Ministarstvo zdravlja postiže veoma dobre rezultate. Ako vi možete za 1.200.000 ljudi sa 520 dinara na godišnjem nivou za jednog bolesnika da organizujete neku visoku zdravstvenu negu, kao na primer u nekim razvijenim zemljama, onda bih voleo da mi kažete na koji način se to postiže. Prema tome, sve ovo u zdravstvu je još uvek socijalna kategorija i zdravstveni radnici pružaju maksimum, imajući u vidu materijalne mogućnosti i prinadležnosti kojima raspolaže zdravstvo.
Iako je prošlo 19.00 časova, narodna poslanica Gordana Paunović Milosavljević ima pravo na svoja dva minuta. Reč narodnog poslanika u ovoj vrsti sednice mora da bude poslednja. Izvolite.
U potpunosti se slažem s vama da se većina zdravstvenih radnika, i ja sam zdravstveni radnik, zalaže za to da korisnicima zdravstvenih usluga pruži maksimalno, ali postoje izuzeci. Kada sam vas pitala da li ste obišli neki klinički centar, rekli ste da ste obišli Klinički centar Srbije, ali mi niste rekli kako je na Urološkoj klinici, koja je takođe deo Kliničkog centra Srbije. To je jedno. Drugo, znamo da pas nije besan, to smo utvrdili, ali šta bi se desilo da je pas besan? Kada bi te osobe primile vakcine? One moraju u roku od 48 sati da prime vakcine, a taj rok je istekao. Ovo saznanje smo dobili sad posle podne, oko 14-15 časova, a trebalo je jutros da oni prime tu vakcinu. Takođe, smatram da je iz budžeta Republike Srbije, kada se formirao budžet za zdravstvo (vi niste bili tu tada), trebalo da ukinete neke stavke, kao što su ove stavke ugovora o delu, pa da sada, ovom prilikom, ne možete da "se vadite" na to da se na godišnjem nivou odvaja za nezaposlene. To je neophodno i to je potrebno, ali iz budžeta Republike Srbije mogu iz mnogih stavki koje su nepotrebne da se izdvoje mnogo veća sredstva za ove ljude koji ne rade i za koje treba da se izdvoje ova sredstva. Što se tiče Republičkog zavoda, vi kažete da je to ustanova koja je samostalna. Međutim, postoji i Agencija za lekove. Ne znam kakve su njihove dodirne tačke. Ne može Republički zavod da radi bez vašeg ministarstva, ne može da radi bez zdravstvenih ustanova, ne može da bude samostalan i potpuno izdiferenciran, autonoman od drugih zdravstvenih ustanova, jer onda on ne bi ni postojao. On postoji zbog zdravstvenog sistema Srbije.
Zahvaljujem. Pošto nemamo više vremena za postavljanje poslaničkih pitanja, odnosno sada je već prošlo 19.00 časova, završavamo današnji deo sednice u kom narodni poslanici postavljaju poslanička pitanja članovima Vlade. Zahvaljujem svima na učešću. Na osnovu člana 90. stav 2, obaveštavam vas da ćemo rad nastaviti 5. maja, u četvrtak, u 10.00 časova, sednicom koja je u toku. S obzirom na to da su pred nama prvomajski praznici, želim svima nama da poželimo još više da radimo i na prvomajskim urancima i posle njih. Želim svima dobro vreme i ugodne prvomajske praznike.