Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Osme sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 91 narodni poslanik. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 85 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Da li ne ko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 287. Poslovnika. Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, imajući u vidu da je predsednik Vlade gospodin Vučić od imenovanja na funkciju dao građanima Srbije stotinak obećanja za koja je karakteristično da su lepa, ali i da nisu ispunjena. Ni jedno od njih. Pitaću premijera danas – šta je sa ispunjenjem nekih od obećanja koja je dao? U šestom mesecu je gospodin Vučić rekao javno, ponovio nekoliko puta, da će u Srbiji biti građeni stanovi za 380 evra po kvadratnom metru, da će biti izgrađeno 100.000 stanova i da će biti završeni do kraja 2015. godine, odnosno njegovi PR savetnici su rekli da čak ne kaže 380 evra po kvadratu, već 130 evra da će građane koštati mesečna rata za te stanove. Od tih stanova šest meseci nema više ni reči, nisu određene lokacije, nisu urađeni projekti, nije odabran izvođač. Navodno je firma koja je trebala da radi „Arapdel“ u finansijskim problemima. Pitam premijera Vučića – šta je sa njegovim obećanjem da će građani Srbije moći da kupe stanove po veoma povoljnim uslovima? Drugo pitanje je za guvernerku NBS, gospođu Tabaković – kako je i na koji način, mislim da je to interesantno i za građane Srbije, ali i za stručnu javnost pošto se ovakve stvari ne pojavljuju često u uporednom pravu – kako je uspela zadužiti NBS i dovesti je u gubitak od 43,6 milijardi dinara? Na koji način takva ustanova je uspela da proizvede gubitak u 2013. godini? Sledeće pitanje se opet tiče obećanja gospodina premijera. Dao nam je obećanje u izbornoj kampanji, posle izbora kada je trebalo pokriti sa tom informacijom neke neprijatne kao što su smanjenja plata i penzija, da će „Železara Smederevo“ naći strateškog partnera, da su pregovori u završnoj fazi i da će Smederevci dobiti posao. Poslednji put kada je sedo tu pored ministra Vujovića rekao je – gospodine Vujoviću, jel tako da ćemo se rukovati sada kada odemo u London i time označiti kraj pregovora i pronalazak strateškog partnera? Prošlo je mesec dana od toga, te konkudentne radnje nisu bile, nije bilo nikakvog rukovanja povodom prodaje „Železare“ i na žalost ni to obećanje nije ispunjeno. Četvrto obećanje je dato ovih dana. Rečeno je da će u Obrenovac za sedam dana da se znaju investitori koji otvaraju 1.500 radnih mesta. U međuvremenu gradonačelnik priča o Kinezima, premijer priča o nekom drugom stranom investitoru. U svakom slučaju od tog investitora nema više nikakvih najava. Peto obećanje, premijer je prilikom posete Putina rekao da je gotova stvar, da će Srbija izvoziti automobile u Rusiju u većem obimu, odnosno da će biti otvorena linija izvoza Fijata u Rusiju. Šta se dešava sa tim, da li je iznevereno i to obećanje? Ne samo to, pitam premijera – da li je tačno da je izvoz u Rusiju i pored činjenice da su zapadne zemlje uvele sankcije i stvorile priliku Srbiji, da je smanjen izvoz Srbije za Rusiju? Šesto pitanje, premijer je obećao da će označiti koliko je koštala vojna parada. Do današnjeg dana nismo dobili tu informaciju. Ostala pitanja ću postaviti sledeći put. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Riza Halimi.
Dame i gospodo narodni poslanici, prvo pitanje ću uputiti ministru prosvete. Tiče se poslednje uredbe Vlade o priznavanju visokoškolskih diploma kosovskih univerziteta koja treba da pokrije oblast koju je imala prethodna uredba Vlade, a koja je bila doneta 9. februara 2012. godine na osnovu Sporazuma u Briselu o međusobnom priznavanju diploma između Srbije i Kosova, a koja je tamo od novembra 2011. godine. Ali, u odgovoruna prethodno moje pitanje ministarstvo tvrdi da se ne dovode u pitanje interesi građana i ostvarivanje njihovih ljudskih prava. Međutim, praksa nam pokazuje sasvim drugu sliku, a činjenica je da sem u pet slučajeva na Niškom univerzitetu, ni na jednom drugom univerzitetu, pa ni na Beogradskom, nije bio započet nijedan postupak priznavanja diploma sa Kosova. Ovde funkcioniše fakultet za albanski jezik, jedini u Srbiji, gde studenti koji završavaju u Prištini moraju da nostrifikuju svoje diplome, ali od one prethodne uredbe koja je pre dve godine doneta, oni još uvek nisu uskladili njihov pravilnik u duhu vladine Uredbe. U međuvremenu je došla zabrana ili odluka Ustavnog suda da je proglašen neustavnim Briselski sporazum, a i sama Uredba Vlade, a sa druge strane se govorilo da je rok šest meseci, dok se objavljuje odluka Ustavnog suda, a ona je objavljena već krajem novembra, pošto je krajem aprila bila doneta. U praksi ništa novo nije bilo, nijedan predmet nije rešen. Imamo status kvo. Znači, sporazum je više od dve godine, ali u praksi se ne ostvaruje. Šta to znači? Znači da naši građani ne ostvaruju svoja prava Ustavom i zakonom zagarantovana. Ne mogu da rade jer im se diplome stečene u Prištini ne priznaju. To sam i prošli put kod prethodnog pitanja doznačio. Da li mora sad opet 10 godina da čekamo, kao u periodu 1991-2001. godine, kada sve živo nije tada priznato i tada je zamrlo, tada je ekonomija i svi su društveni procesi zamrli u Preševu, Bujanovcu i Medveđi, jer diplome nisu priznavane. Gospodo, ovde govorimo koliko ima Albanaca u Srbiji i nagađa se, trguje se, manipuliše se da od onih prethodnih 62 hiljade ima svega pet hiljada, kaže se ovde. Država sada postavlja hiljade sa onih pet hiljada umesto onih koji postoje na terenu, ali jeste da idu ljudi. Zašto idu? Idu jer se ne rešavaju osnovni životni problemi. Zato postavljam pitanje ministarstvu – da li sada ovaj rok od šest meseci, koji je dat u novoj Uredbi, da li i to treba da se čeka i koliko? Postavljam konkretno pitanje – koliko tih novih šest meseci treba da protekne da ovaj proces konačno počne i da se ljudima rešavaju ovi problemi, da oni koji su diplomirali na Prištinskom univerzitetu mogu da rade? Ovo je osnovno pitanje. Možemo li ga rešiti? Postoji li politička volja da se reši ovaj problem? Ovo je pitanje. Ako imam vremena i ministru zdravlja da postavim pitanje? Nemam. U redu. Neka bude naredne nedelje.
Hvala. Da li još neko želi reč? Molim vas, prijavite se ako neko želi reč. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović.
Gospodine predsedavajući, imam nekoliko pitanja Vladi, s molbom da Vlada i ministarstva kojima smo do sada postavljali pitanja najzad počnu na njih da odgovaraju. Mislim da nema nikakvog smisla što uporno postavljamo određena pitanja, recimo, za Obrenovac, za poplave, a nema odgovora. Nebrojeno pitanja smo postavili, na koja nismo dobili odgovore i to zaista gubi svaki smisao. Moje prvo pitanje je za ministra finansija i guvernerku Narodne banke Srbije, gospođu Tabaković, a odnosi se na funkcionisanje i rad „Srpske banke“. Očekuje se, naime, da ova banka bude ugašena zbog gubitka u poslovanju od blizu milijardu dinara, zbog velikog procenta nenaplativih potraživanja, koncentracije kapitala u osam povezanih lica i 14 pravnih lica, više od 10% kapitala, zbog davanja više od 8,2 milijarde dinara kredita koje je poslovodstvo dalo „uspešnim“ firmama kao što su: „Farmakom“, „Beohemija“, itd. Da li je za četiri do pet milijardi dinara, koliko Vlada pokušava da nađe u budžetu Srbije i pored toga što to rebalansom nije predviđeno osim za spas i dokapitalizaciju „Dunav osiguranja“ i „Poštanske štedionice“ itd, je moguće spasiti banku? Nama kao poslanicima nije poznato. Pitam, kako premijer Srbije, gospodin Vučić, koga takođe pitam, misli da spasi banku, „Srpsku banku“ od propasti zbog davanja kredita bez bilo kakve osnove pojedincima i firmama bliskim režimu, a on javno izjavi da on garantuje da će svačiji ulog biti garantovano sačuvan i da će za „Srpsku banku“ da se nađu sredstva? Pitam režim Aleksandra Vučića i Vladu – gde mislite da nađete pet milijardi dinara kada ih nema u rebalansu, da date za banku koju ste posle „Univerzal banke“ vi, gospodo, upropastili? To je moje pitanje za bankarske stručnjake ove zemlje, da nam odgovore na to. Takođe me zanima da li je SDPR kao državna firma koja se bavi jako ozbiljnim poslom, profitabilnim, povukla svoje depozite iz „Srpske banke“ i da li će neko, postavljam pitanje ministru odbrane i ministru finansija, da li je tačno da SDPR je povukao depozit iz „Srpske banke“? Kako mislite ovu banku da oporavite? Postavljam pitanje ministru spoljnih poslova, gospodinu Dačiću i predsedniku Vučiću, da li je tačno da današnja poseta sekretara Hana Evropske komisije znači da je Srbija danas, poštovane kolege, poštovana Vlado, poštovani režimu, dobila ultimatum da uvede sankcije Ruskoj Federaciji i šta je zahtev EU prema nama i da nam to odgovore u najkraćem mogućem roku? Sledeće pitanje za gospodina Marka Đurića, direktora Kancelarije za KiM, za direktora carine, za ministra spoljnih poslova Dačića i za predsednika Vlade Vučića – da li je tačno da građani Kosova mogu sa tzv. pasošem Kosova da prelaze granične prelaze, pre svega „Nikola Tesla“ i ako nije tačno, da nam objasne proceduru kako na međunarodnom aerodromu „Nikola Tesla“, gde nema ničije zemlje, možete proći samo sa potvrdom i ličnom kartom? Dakle, moje pitanje je kako građani sa Kosova mogu da prolaze samo sa potvrdom i ličnom kartom, a ne sa pasošem ili prolaze sa pasošem Kosova a to nećete da kažete građanima Srbije? Nemam nikakav odnos prema tome. Samo mislim da toga ne treba da se stidite. Dakle, razbijte svoj stid i hrabro recite građanima Srbije dobre rezultate koje ste postigli u pregovorima sa Prištinom. Ovo je jedan od njih. To su bila moja pitanja za danas. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Milovan Drecun.
Gospodine predsedavajući, imam nekoliko pitanja, prvo pitanje je upućeno ministru pravde. S obzirom da sam od Ministarstva pravde dobio odgovor na pitanje – da li je zamenik tužioca za ratne zločine Bruno Vekarić na zakonit način biran na to mesto, odnosno da li se protivzakonito nalazi na stalnoj funkciji, imajući u vidu da nije prošao izbor kroz Narodnu skupštinu, već ga je Državno veće tužilaca imenovala na stalnu funkciju? Nisam zadovoljan odgovorom na pitanje u kome je i materijalna greška koja glasi – da je rešenjem Vlade Republike Srbije o imenovanju zamenika javnih tužilaca, od 23. decembra 2013. godine, a na dužnost zamenika javnog tužioca stupio 12. januara 2004. godine. Ovo je nemoguće. Pretpostavljam da je slovna greška, ali ja nisam zadovoljan. Zbog toga kada sam pitao da li je Bruno Vekarić, zamenik tužioca za ratne zločine protivzakonito na stalnoj funkciji, imao sam u vidu da je njegov izbor iz 2003. godine Ustavni sud Srbije 2004. godine oglasio neustavnim, pa je to nepobitan razlog zašto nikako nije mogao da bude izabran 2009. godine na stalnu funkciju. Obrazložiću pitanje, rešenjem Vlade Republike Srbije o imenovanju zamenika javnog tužioca br. 127 od 23. decembra, evo ga, 2003. godine, imenovan je za zamenik okružnog javnog tužioca, imenovanje izvršeno protivno tada važećim odredbama Zakona o javnom tužilaštvu, odnosno protivno odredbama Zakona o izmenama i dopunama Zakona o javnom tužilaštvu koje su stupile na snagu 1. marta 2003. godine. Konkretno, članom 15. Zakona o izmenama i dopunama izmenjen je član 62. do tada važećeg zakona, tako da ovaj član glasi, član 15 – u naslovu iznad člana 62. posle reči tužilaca, dodaju se reči „i zamenika“, član 62. menja se i glasi: „Javnog tužioca i zamenika javnog tužioca bira Narodna skupština na predlog Visokog saveta pravosuđa“. Dakle, stav 1. člana 62. je jasan, Bruno Vekarić nije mogao biti imenovan od strane Vlade, već biran od strane Narodne skupštine, pa je njegovo imenovanje na mesto zamenika okružnog javnog tužioca nezakonito. Osim toga, Bruno Vekarić, nije nikada stupio na dužnost zamenika okružnog javnog tužioca, pa se u smislu člana 66. stava 1. tada važećeg zakona smatra da nije ni izabran. Član 66. stav 1. glasi: „Smatra se da javni tužilac, odnosno zamenik nije izabran ako bez opravdanog razloga ne stupi na dužnost u roku od dva meseca od izbora“. S obzirom da je godine 2003. Vlada Srbije, pre nego što je pala, usvojila Zakon o izmenama Zakona o javnom tužilaštvu, između ostalih, izmene su se ogledale u tome što je Vlada na predlog tadašnjeg ministra pravde imenovala zamenike javnih tužilaca. Tim izmenama zakona smanjene su i godine iskustva potrebne za izbor na funkciju zamenika opštinskog i okružnog javnog tužioca, naravno namenski. Važno je to što je Ustavni sud Srbije, ovde je odluka, izmene tog zakona oglasio neustavnim i objavio svoju odluku u „Službenom glasniku RS“ broj 44/04 i ponovio u broju 51/04. Nakon toga, Vlada je imenovala veći broj zamenika javnih tužilaca. Na tom spisku imenovanih na takav način, između ostalih, imenovani su Snežana Malović, za zamenika opštinskog javnog tužioca u Četvrtom opštinskom javnom tužilaštvu, a Bruno Vekarić za zamenika okružnog javnog tužioca u Beogradu. Bruno Vekarić nikadanije obavljao poslove zamenika okružnog javnog tužioca, jer je dobio naknadno rešenje da obavlja poslove potparola u Tužilaštvu za ratne zločine. Dakle, odmah stupa na posao u Tužilaštvu za ratne zločine i tu ostaje nakon aprila i maja 2004. godine, kada Ustavni sud objavljuje odluku da su izmene prethodno navedenog Zakona neustavne. Zar nisu i njihova pojedinačna imenovanja neustavna? Od 2004. godine do danas Vekarić ostaje u Tužilaštvu za ratne zločine. Dakle, Državno veće tužilaca je moralo da zna Narodna skupština Republike Srbije nikada nije verifikovala izbor Vekarića kao zamenika okružnog javnog tužioca, pa tako ni 2009. godine nije mogao da mu potvrdi izbor na stalnu funkciju. Za zamenika tužioca za ratne zločine izabran je odlukom Državnog veća tužilaca u izboru zamenika javnog tužioca, br.119-01-253/09-1 od 15. decembra 2009. godine. Odluka je doneta na osnovu sada važećeg Zakona o javnom tužilaštvu i ova odluka je nezakonita. Osnovna pravila za izbor zamenika javnog tužioca, član 75. – Narodna skupština na predlog Državnog veća tužilaca bira za zamenika javnog tužioca lice koje se prvi put bira na ovu funkciju za period od tri godine. Dakle, Državnog veće tužilaca bira zamenike javnog tužioca, a ne može birati za zamenika onog koji se prvi put bira. Iz odluke Državnog veća tužilaca o izboru zamenika od 15. decembra 2009. godine vidi se da je Bruno Vekarić izabran sa radnog mesta savetnika u Tužilaštvu za ratne zločine, dok su svi ostali kandidati birani iz redova zamenika javnih tužilaca, osim još jednog kandidata koji je izabran iz redova advokata, što je takođe nezakonito.
Vreme, privedite kraju. Molim vas gospodine Drecun, vreme je, 20 sekundi.
Završavam, odmah ću.
Molim vas, ne mogu vam više dati Drecun. Hvala vam. Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: dr Miljana Nikolić, Momo Čolaković, Suzana Spasojević i prof. dr Branko Đurović. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine pozvala da današnjoj sednici prisustvuju: Nikola Selaković, ministar pravde, Radomir Ilić, državni sekretar u Ministarstvu pravde, Jovan Ćosić, šef odseka u Ministarstvu pravde, Zlatko Petović, viši savetnik u Ministarstvu pravde i Marijana Šarac, savetnik u Ministarstvu pravde. Prelazimo na Predlog zakona o zaštiti uzbunjivača. Primili ste amandmane koje suna Predlog zakona podneli Marko Đurišić, Snežana Malović, Biljana Hasanović Korać, akademik Ninoslav Stojadinović,Branka Karavidić, Borislav Stefanović, Gordana Čomić, mr Aleksandra Jerkov, Balša Božović, Dejan Nikolić, Zoran Živković, Vladimir Pavićević, Olgica Batić, Neđo Jovanović, prof. dr Dušan Milisavljević, Dubravka Filipovski i Dragan Jovanović i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu. Primili ste izveštaje Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu, kao i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3, Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na naslov Predloga Zakona amandman su zajedno podneli narodni poslanici: Marko Đurišić, Snežana Malović, Biljana Hasanović Korać, akademik Ninoslav Stojadinović iBranka Karavidić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Hvala. Poštovani predsedavajući, slabo se čuje, ako možemo ili da malo smirimo kolege poslanike, jer nisam ni čuo da smo počeli raspravu o našem amandmanu na naslov Zakona. Naš amandman je bio, predlog je da se promeni naziv zakona koji je zakon o zaštiti uzbunjivača, da se zameni rečima – zakon o uzbunjivanju i zaštiti uzbunjivača. Mislimo da je primerenije, jer i sam zakon se pored zaštite uzbunjivača bavi i procesom uzbunjivanja, odnosno procedurama prilikom uzbunjivanja. Čak i glava 2. samog zakona zove se Opšte uredbe o uzbunjivanju i pravom na zaštitu, tako da smatramo da bi zakon, ako bi promenio ime, bio jasniji. O čemu se radi u samom zakonu? Ono što je neobično po ko zna koji put, to je obrazloženje za neprihvatanje ovog amandmana, koje smo inače dobili pola sata pred početak ove sednice. Kaže – Vlada ne prihvata amandman, jer je naziv zakona u skladu sa usvojenim jedinstvenim metodološkim pravilima za izradu propisa, kojim je predviđeno, između ostalog, da naziv propisa treba da je kratak i da sažeto izražava predmet uređivanja, kao i da sadrži osnovne informacije o materiji kojom se zakon uređuje. Jeste, ovaj naš predlog za dve reči produžava naziv zakona, ali smo mi u ovoj Skupštini usvajali zakone koji imaj 20 reči, a imaju mnogo teške posledice po život građana, recimo, Zakon o privremenom utvrđivanju osnovica za obračun i isplatu palata, odnosno zarada i drugih stalnih korisnika javnih sredstava. Tada Vladi nije smetalo da po jedinstvenim metodološkim pravilima predloži zakon sa ovolikim nazivom, a sada kada smo mi predložili da se naziv zakona proširi sa još dve reči, jedini argument je da to nije po metodološkim pravilima koja predviđaju da ime zakona treba da bude kratko. Da ste dali neko drugo obrazloženje, pa da diskutujemo. Ne znam kako da razumem ovo obrazloženje, osim čiste samovolje ministra da ne prihvati ni jedan naš predlog, kao što i nije prihvatio ni jedan naš amandman na ovaj zakon. Hvala vam.
Da li ste koristili vreme poslaničke grupe? (Marko Đurišić, s mesta: Vreme šefa poslaničke grupe.) Dobro. Hvala. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Borislav Stefanović, Gordana Čomić, mr Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Dejan Nikolić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović. I vas da pitam, ako prekoračite dva minuta, da odbijem od šefa poslaničke grupe? (Da.) Hvala. Izvolite.
Ovaj amandman smo podneli na Predlog zakona o zaštiti uzbunjivača, u članu 2. tačka 1. menja se i glasi: „Uzbunjivanje je otkrivanje informacija o kršenju propisa, kršenju ljudskih prava, vršenju javnog ovlašćenja protivno svrsi zbog koje je povereno, opasnosti po život, javno zdravlje, bezbednost, životnu sredinu, kao i radi sprečavanja štete velikih razmera, učinjeno u skladu sa ovim zakonom.“ U tački 2. reči: „u vezi sa svojim radnim angažovanjem, postupkom zapošljavanja, korišćenjem usluga itd.“, a u tački 3. reč: „poslodavac“ i u svim drugim članovima u ovom zakonu u određenom padežu zamenjuje se reč: „organizacija“ u odgovarajućem padežu. Tačka 7. menja se i glasi: „štetna radnja je svako činjenje ili nečinjenje u vezi sa uzbunjivanjem kojim se uzbunjivaču ili licu koje ima pravo na zaštitu kao uzbunjivač ugrožava ili povređuje pravo ili interes koji nije protivan zakonu, odnosno kojim se ta lica stavljaju u nepovoljniji položaj“. Dakle, predložene definicije su napravljene da bi se stvari mnogo preciznije postavile u Predlogu zakona, da ljudi nemaju nedoumicu šta koji termin znači, na koje polje delovanja se odnosi i na taj način se, po nama, obezbeđuje mnogo viši stepen zaštite samih uzbunjivača. Ona ne sadrži postupanje, definicija, u skladu sa pravilima otkrivanja informacija, što je propisano ovim zakonom. Ukoliko definicija ne bude dopunjena, pojam uzbunjivača bi obuhvatao i mnoge situacije u kojima ne bi postojala zakonska zaštita, što bi moglo stvoriti teškoće u primeni zakona. Ukoliko definicija ne bude dopunjena, bilo bi potrebno da se dopuni više drugih odredbi zakona. U tom smislu, iz obrazloženja tačke 3. se ne vidi zbog čega je izvršeno ograničenje po osnovu navedenih oblika povezanosti između uzbunjivača i organa ili organizacije kod koje je došlo do ugrožavanja javnog interesa. Nije jasno zbog čega bi se status uzbunjivača uspostavljao bilo kojim oblikom povezanosti uzbunjivača i organa pod kojim je došlo do povrede javnog interesa. Termin „poslodavac“ je neadekvatan u predloženom zakonu. On predstavlja samo sinonim za organ, organizaciju, pravno lice ili privredni subjekt u kojem je došlo do povrede javnog interesa. Zbog toga predlažemo zamenu neadekvatne reči „poslodavac“ relativno neutralnom rečju „organizacija“. Ako sam dobro informisan, mislim da su čak to i usvojili, ovo preciziranje, dakle, da je prihvaćen taj amandman u tom smislu da se menja termin, pošto sam video da su prihvatili na jednom mestu „organizacija“ umesto „organ“. Hvala lepo.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Jovičić.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, što se tiče ovog amandmana, u kome je predlagač rekao – uzbunjivanje je otkrivanje informacija o kršenju propisa, kršenju ljudskih prava, vršenju javnog ovlašćenja propisano svrsi zbog koje je povereno, opasnosti po život, javno zdravlje, bezbednost, životnu sredinu, kao i radi sprečavanja štete velikih razmera, učinjeno u skladu sa ovim zakonom, što je vaš dodatak, želim da kažem da je smisao ovog amandmana već propisan u članu 5. zakona, gde se kaže: „Uzbunjivač ima pravo na zaštitu, u skladu sa zakonom, ako izvrši uzbunjivanje kod poslodavca, ovlašćenog organa ili javnosti na način propisan zakonom“. To znači da je ovaj amandman već propisan zakonom u članu 5, samo je to neophodno pročitati i shvatiti. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Balša Božović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, dragi gosti, ono što je bila tema i u načelnoj raspravi, a negde nismo imali priliku da odgovorimo na sve vaše komentare i nismo imali priliku zapravo da damo komentare na vaše komentare, kod ovog amandmana konkretno gospodin Selaković je rekao da je to izričito tražio Savet Evrope. Kada je u pitanju tačka 3, mi smo rekli da ne vidimo zbog čega je izvršeno ograničenje po osnovu navedenih oblika povezanosti između uzbunjivača i organa ili organizacija kod kojih je došlo do ugrožavanja javnog interesa. Dakle, nije nam jasno zbog čega bi se status uzbunjivača uslovljavao bilo kojim oblikom povezanosti uzbunjivača i organa kod kojeg je došlo do povrede javnog interesa. U tom komentaru smo imali prilike da čujemo, ja lično, da je izričito Savet Evrope to tražio. Mislim da je ovde jedna stvar veoma jasna, da Vlada Republike Srbije, koja je nesporno prihvatila evropsku agendu, to radi isključivo deklarativno i da nije suština prihvatanja evropskom puta i evropskih vrednosti uraditi baš sve i bezuslovno što traži npr. Savet Evrope. Dakle, vi kao ministar ste morali da upozorite da ovaj predlog, ovakav kakav jeste, zapravo treba da štiti uzbunjivače, a sami uzbunjivači su protiv njega. Imamo 91 uzbunjivača u Srbiji koji tvrde da ih ovaj predlog, ovakav kakav je, ne štiti u dovoljnoj meri. Zatim, „Transparentno Srbija“ koja je dala izvanredne komentare ovog predloga je takođe protiv. Agencija za borbu protiv korupcije je protiv. Sve to nije u skladu sa akcionim planom za borbu protiv korupcije. Nevladin sektor je protiv. Svi su u Srbiji protiv, ali je važno da je Savet Evrope vama dao pohvalu i tapkao vas po ramenu tako što je rekao – da, to tako treba, i vi ste to bezuslovno prihvatili. Ne, to ne znači borba za evropske vrednosti i za evropski put. Vi morate da objasnite da nisu oni ti koji će živeti u Srbiji, već da se ovaj predlog stavlja na glasanje zbog samih uzbunjivača koji se ovome protive. Mislim da je to veoma važna stvar, da u svakom budućem nastupu uzmete u obzir i interese ljudi koji žive u Srbiji, a ne samo ono što vam neko kaže kako to morate da uradite. Zahvaljujem.
Reč ima ministar Selaković. Izvolite.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, saglasan sam sa uvaženim prethodnikom u tome da ne treba slepo slušati sve što se kaže i da ga treba tumačiti u kontekstu odnosa koji postoje u Republici Srbiji. Ali, takođe, moram da dodam da kada neko pokušava da me citira ili da se poziva na moje obrazloženje u određenoj stvari, treba da bude do kraja korektan i da kaže da je ova definicija napravljena na ovakav način po preporuci Saveta Evrope, a na osnovu prethodno datog mišljenja Evropskog suda za ljudska prava u predmetima zaštite uzbunjivača. Onaj ko to zna i ko razmišlja na takav način, zna i sledeće. Svaki zakon koji mi ovde donesemo primenjuju naši pravosudni organi i naši državni organi. U slučaju spora, postoji mogućnost iscrpljivanja pravne zaštite pred našim pravosudnim organima. Kada se iscrpi i ta vrsta pravne zaštite, a građanin opet nije zadovoljan, on se obraća Evropskom sudu za ljudska prava. Evropsku sud za ljudska prava vrlo jasno je rekao, to sam citirao pre dva dana, za šta je vezan status uzbunjivača. Dakle, nije ovde priča da li bilo ko od nas voli ili ne voli, dopada mu se ili ne dopada neka evropska norma, neki standard ili neka preporuka. Mi treba da se trudimo da donosimo zakone, normalno, ono što je imperativ, koji su u skladu sa našim ustavno pravnim sistemom, ali pošto smo potpisnici Evropske konvencije o zaštiti ljudskih prava, da naši zakoni budu u skladu sa praksom Evropskog suda za ljudska prava. Upravo ova norma je u skladu sa praksom Evropskog suda za ljudska prava i preporukom Saveta Evrope. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Moram da kažem da su prilično ovi termini, vezano za „poslodavac“ ili bilo šta drugo, u neku ruku pomalo nesrećni termini, zato što se to teško može prevesti na pravi način u srpskom jeziku, ali je termin „poslodavac“ koji je u zakonu daleko bolji nego što se predlaže amandmanom da to bude organizacija. Potpuno se slažem sa obrazloženjem da je termin „organizacija“ uvelo potpunu pravnu konfuziju, jer ovde je lepo navedeno kako biste podveli preduzeće pod termin „organizacija“. Drugo, kad kažete organizacija, može onda svašta da vam padne na pamet. Recimo, imate terorističku organizaciju, ili kriminalnu neku organizaciju. To svakako ne možete da podvedete pod termin „poslodavac“, koji je jasno ovde naznačen i definisan. Daleko je bolje ovo što je predloženo zakonom, nego, recimo, kada bismo stavili „organizacija“, onda bi svakom moglo svašta da padne na pamet. Nadam se da gospodinu preko puta tako nešto sigurno ne pada na pamet. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Hvala vam, gospodine predsedavajući. Gospodine Selakoviću, mi ovim amandmanom zapravo predlažemo veći nivo zaštite uzbunjivača u odnosu na ono što je predviđeno Predlogom zakona. Prosto, ne mogu da verujem da bi u Savetu Evrope neko imao protiv toga da mi predviđamo zakonima veći nivo zaštite, a sasvim sam sigurna da bi imali protiv toga da predviđamo manji nivo. Tim pre, što su još mnoge zemlje koje su članice Saveta Evrope imaju zakone koji predviđaju upravo onakav nivo zaštite koji mi pokušavamo ovde da obezbedimo. Ako vi u razgovoru sa bilo kojom međunarodnom institucijom, možda malo objasnite i kontekst u kom se ovaj zakon sprovodi i prilike koje vladaju kod nas u društvu. Verujem da bi oni pronašli razumevanja za to zbog čega je nama potreban veći nivo o zaštiti uzbunjivača, nego recimo u Norveškoj. Zamislite sada hipotetičku situaciju u kojoj neko želi nešto da prijavi i čuje rečenicu u kojoj ja mislim da gotovo da nema građanina koji je pokušao da ukaže na korupciju nije čuo, a to je – misli ti malo o tome da imaš i decu. Ta deca ne rade u organizaciji u kojoj radi potencijalni uzbunjivač, rade u nekoj drugoj organizaciji, a onaj protiv kog neko želi da ukaže da je postojala korupcija ili bilo kakvo kršenje propisa ima načina da se toj deci recimo osveti, ili situaciju u kojoj bi recimo, isto tako hipotetičku, neki odbornik želeo da prijavi da SNS vrši na njega pritisak da pređe u drugi odbornički klub. On ne radi u SNS, on ne radi u skupštini opštine, skupštini grada, nema veze, ali očigledno je sasvim da SNS ima načina da se sveti i njemu i povezanim licima, itd. Ne govorim ovo napamet. Mislim da je bilo takvih slučajeva širom Srbije. Molim vas, da razmislite o tome da ćemo mi ovaj zakon sprovoditi u društvenim prilikama i u kontekstu u kom postoji potreba za većim nivoom zaštite uzbunjivača, nego što to možda Savet Evrope uviđa, a pritom, vi u samom obrazloženju zakona kažete da ne postoje odgovarajući propisi EU, sa kojima treba obezbediti usklađenost. Ne vidim zbog čega Savet Evrope koji je nastao valjda sa ciljem da seštite ljudska prava, bi imao nešto protiv da mi obezbedimo veći nivo ljudskih prava od onih koje, minimum, koje oni zahtevaju. Hvala vam.
Po amandmanu, Aleksandra Jovičić.
Hvala uvaženi predsedavajući. Čuli smo od podnosioca amandmana da traži veći nivo zaštite prema uzbunjivačima, i to stoji. Ali, uzbunjivači su zaštićeni i ovim zakonom kao i Zakonom o informacijama od javnog značaja, kao i Zakonom o javnim nabavkama, koji je usvojila SNS i SNS se zalagala i obračunala sa korupcijom u našoj zemlji. Ali, od koje stranke, odnosno podnosioca amandmana dolazi, da kažemo, predlog da se više zaštite, da se da veći nivo zaaštite uzbunjivačima, baš od onih gde smo evo došli do podatka i ovde postoji, moram da pokažem, rukovanje sa predsednikom jedne stranke kao uslov za posao. Kaže, antropolog Marija Vivod je kao nezaposleni doktor nauka u februaru konkurisala u akciji „Pravo na prvu šansu“, Pokrajinskog sekretarijata za nauku i tehnološki razvoj u Novom Sadu. U aprilu je javljeno da je njena kandidatura za projekat koji će voditi godinu dana prihvaćena. Zatim je pozvana da sa još 13 nezaposlenih doktora nauka, 15. maja, usred kampanje pred drugi krug izbora za Skupštinu Vojvodine i drugi krug predsedničkih izbora, dođe na svečano uručivanjei potpisivanje ugovora i na rukovanje sa doktorom, odnosno predsednikom stranke koji već predlažu ovaj amandman. Zamolila sam sekretarijat da svoj ugovor primim u manje zvaničnoj atmosferi. Usmeno mi je rečeno da će mi ugovor poslat poštom, a kasnije mi je isto rečeno da zbog mog ne pojavljivanja sva prava u okviru ove akcije se ukidaju. Zato što se neko nije rukovao pred izbore sa doktorom Bojanom Pajtićem, taj neko nije dobio posao, taj doktor nauka u Republici Srbiji nije dobio šansu da radi i sada dolazi od te stranke predlog da se podigne nivo zaštite uzbunjivača. Srpska napredna stranka se zalaže i bori da svaki doktor, svaki čovek koji je završio fakultet ili srednju školu u našoj školi, pre svega dobije posao zahvaljujući reformama koje sprovodi Aleksandar Vučić, a i ako primeti neke nepravilnosti, pa čak i da dolazi od Vlade, koju predvodi SNS, mogu slobodno da prijave i da budu zaštićeni zakonom, jer to je jedini put ka prosperitetu naše zemlje i to je jedini put da se više nikada ne vratimo u takvo vreme i takvu situaciju u kojoj rukovanje sa predsednikom jedne partije vam garantuje posao u ovoj zemlji. Hvala.
Borislav Stefanović, replika. Izvolite.
Vidite, prvo to nije istina. Prvo to nije istina. Dakle, koliko je tačno – časna reč uvaženog gospodina Jovičića, toliko je časna i moja reč. Tvrdim da to nije tačno, ali vi ako razumete da mi ulazimo u period života u Srbiji u kojem će mnogi, a već pišu Demokratskoj stranci, u koliko su autobusa morali da uđu, iz koliko Ljiga i Uba i drugih mesta da idu u Obrenovac da dočekaju premijera Vučića, pod pretnjom ne da izgube posao, nego da budu maksimalno šikanirani. Znate koliko mi dobijamo pisma građana? Koji su se, da slučajno neko decu ne izvede da mašu zastavicama kada dolazi premijer. O čemu vi pričate o rukovanju? Pa, ljudi moraju decu da izvode na ulice za premijera Srbije. Da li znate šta se desi tamo toj osobi koja nije to uradila? Ili ko se ne odazove na prinudni rad koji traži ministar Vulin? Jel vi znate šta se dešava u Srbiji? Vi pričate o anonimnoj prijavi ili ne anonimnoj, izvinjavam se, prijavi jedne žene, obrazovane žene, koja, u redu, koja tvrdi da zato što se nije rukovala nije dobila posao. Pa, ja vam kažem, hiljade građana Srbije će ostati bez posla samo ako ne uđu u autobus u Ljigu ili Ubu da idu da dočekaju premijera na nekom trećem mestu. I to svi znaju u Srbiji. Ista težina, isti stepen pravičnosti i dokazanosti je moja tvrdnja. Apsolutno isti. Oćete imena i prezimena da vam dam? I ako vam dam imena i prezimena šta će se desiti sa tim ljudima? Pa da vam dam pa da ih šikanirate. Da ih otpuštate, pa izvinite stvarno, moram da upotrebim izraz, nismo baš pali sa duda gospodo naprednjaci. Hvala.
Molim narodne poslanike da se vratimo temi. U redu, daću vam repliku. Samo apelujem da ovo ne vodi sada radu Skupštine, nego ćemo se sada prepucavati međusobno i navoditi primere koji su se desili ili nisu desili, to ćemo rešavati na drugi način. Ovaj će zakon to omogućiti da se rešava na adekvatan način. Zato vas molim da, daću vam repliku, ali jednostavno apelujem da idemo na dnevni red. Izvolite gospodine Jovičiću.
Hvala vam uvaženi predsedavajući. Već duži vremenski period pozivate na neka imena. Ja vas molim da nam dostavite ta imena, da vidimo ko su ti ljudi, što kažu, crno na belo. Što se tiče autobusa, kada se branio Šabac, kada su se branili gradovi od elementarne nepogode, na poziv Aleksandra Vučića građani su ulazili u autobuse da brane svoju zemlju. Ali, pitam se, ko bi ušao u vaš autobus? Vaš autobus je odavno otišao nizbrdo i nećemo dozvoliti da taj autobus koji se survao, se sada preslika na Srbiju, jer želite da uvedete destabilizaciju u našu zemlju. Kada već pominjete ta imena, evo, ja imam jedno ime, pošto kažete da ne vladamo argumentima i činjenicama. Gospođa Bojana Borkorov na Institutu za onkologiju, u Vojvodini je dobila otkaz, samo iz razloga što se nije ili rukovala, ili slagala sa politikom tog doktora, odnosno predsednika vaše stranke. To je još jedno ime. Vi iznesite barem dva imena, pa ćemo reći da smo dva – dva. Ovako je već dva – nula, gospodine Stefanoviću. Ja vas molim da iznesete činjenice, a ne da zastrašujete javnost i građane Republike Srbije, jer ovo je Vlada i ovo je Vlada koja želi da donese boljitak svim građanima Republike Srbije, a videli smo vreme od 2008. godine šta znači ne boriti se, prema većoj zaštiti uzbunjivača, nego praviti strategiju kako da caruje korupcija u našoj zemlji. Za razliku od vas, ova Vlada je usvojila i Akcioni plan za borbu protiv korupcije i Strategiju od 2013. do 2018. godine, takođe za borbu protiv korupcije, a vi ste samo usvajali strategije kako pospešiti, uvećati korupciju, kako što više novca staviti u vaše, odnosno svoje džepove. Protiv takve Srbije u tom vremenu se mi borimo i ubeđeni smo da ćemo uspeti. Hvala.
Gospodine Babiću, po kom osnovu? (Zoran Babić, s mesta: Replika, po amandmanu, šta god.) Ako je amandman, moram da znam. (Zoran Babić, s mesta: Po amandmanu.) Po amandmanu. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, podaci koje je iznosio moj uvaženi kolega, gospodin Jovičić, su podaci sa sajta „pištaljka“. Ne možete sa jedne strane, kada dolazi kritika Vladi, da koristite taj sajt i da koristite te podatke i da kažete oni su pravi, a onda kada se iznesu valjani i istiniti podaci da je za zaposlenje jednog doktora nauka u AP Vojvodina uslov bio rukovanje sa Bojanom Pajtićem, kažete da je to izmišljotina. Šta je „pištaljka“ za DS? Izmišljotina ili istina? Ako je istina, onda ćemo verovati svemu onome što je napisano. Ako je izmišljotina, onda ćemo reći – sve je izmišljotina. Ne možete u jednoj ruci držati i vatru i vodu. Ne možete se prema jednim stvarima odnositi i sa pozicije istine i sa pozicije neistine. Siguran sam da su podaci koje je izneo gospodin Jovičić istiniti, da nisu jedini, nažalost, i da je mnogo primera takve vrste mobinga u Srbiji od strane Bojana Pajtića i AP Vojvodine. Što se tiče tih nekih autobusa, moranja, ja se samo pitam – a ko je to primorao ljude u Srbiji u martu mesecu ove godine da izađu na birališta? Ko ih je to primorao, držao za ruku da zaokruže za listu pod rednim brojem jedan Aleksandar Vučić „Budućnost u koju verujemo“ i džabe može sada neko da se okreće, džabe neko želi da stavi prste u uši i da ne čuje? Ko je tada tim ljudima, ko ih je naterao da veruju u reformu, da veruju u jednu pravičniju, normalniju, pristojniju Srbiju koju gradi Vlada Republike Srbije, Aleksandar Vučić, koju gradi SNS? Malo mi je čudna želja i ono što nisam mogao da razumem, a to je da je predlagač amandmana poprilično prihvatio politiku i vokabular stranke novog koalicionog partnera u AP Vojvodini, a to je vokabular i politiku stranke gospodina Tintora, koji nekako do podneva podržava gospodina Pajtića, glasa za rekonstruisanu vladu AP Vojvodina, a onda po podne ode na aerodrom da bude u odboru za doček. Ne znam gde će biti i gde će završiti uveče. Sada se kritikuje i ono što dođe iz Saveta Evrope, kritikuje se komunikacija koju Vlada Republike Srbije ima sa Briselom i zajednička jedna politika i zajedničko viđenje Srbije kao zemlje koja će u budućnosti, a ja verujem biti i sledeća zvezdica na zastavi EU. Mi smo ponosni na tu komunikaciju, ma koliko neko od predlagača amandmana želeo da to devastira. Ponosni smo i na sporazum koji je Vlada Republike Srbije i Aleksandar Vučić obećao, i evo jutros, i napravio sa MMF, sa MMF kojeg je bivši režim oterao iz Srbije da bi mogao da uvede kompletnu finansijsku nedisciplinu, da bi mogao javne finansije u Srbiji da dovede u situaciju u kakvoj smo je zatekli 2012. godine, a zatekli smo likvidnost budžeta od 15 dana. Poštovani građani Srbije, 15 dana je 2012. godine bivši režim, ti koji se sada brinu za autobuse, a verujem da ni, što reče kolega Jovičić, ne verujem da bi mogli i jedan sa svojim pristalicama i ovakvom politikom da napune, taj bivši režim je ostavio novca u javnim finansijama za pola penzije, za pola plate lekara, za pola plate učitelja, za pola plate policajca. Zbog toga je oteran MMF, da bi javne finansije, umesto da služe za izgradnju puteva i koridora, škola i vrtića, za plate profesora, nastavnika i učitelja i lekara, služile su za izbornu kampanju, služile su da, bez ikakve kontrole budu trošene u sasvim druge svrhe. Ispravio bih gospodina Božovića, i pre dva dana i danas je rekao, 91 uzbunjivač u Srbiji. Nije tačno. Ne postoji diploma uzbunjivača, ne postoji škola za uzbunjivanje. SNS ovim zakonom želi da animira, da podstakne i da napravi sporazum o što širem frontu u borbi protiv korupcije. U borbi protiv korupcije se ne koriste samo državni organi, nije samo policija, sudstvo, pravosuđe. Na ovaj način želimo da animiramo stotine hiljada, milione ljudi koji žive u Srbiji, da na svaki pokušaj korupcije koji vide, koju uoče, ili kojim su izloženi, da im ne treba hrabrost, već odgovornost, da to i prijave, a da im ovim zakonom o zaštiti uzbunjivača, država daje ruku, daje saglasje, daje dogovor da je borba protiv korupcije zajednička politika građana Srbije i Vlade Republike Srbije i ove skupštinske većine. Zbog toga nemamo 91 uzbunjivača, verujem da imamo šest miliona i koliko hiljada, stotina hiljada ljudi u Srbiji koji su potencijalni uzbunjivači, zato što veruju Vladi Republike Srbije i zato što veruju ovom zakonu koji nije zakon o hrabrosti, već je zakon o odgovornosti i zakon dogovora Vlade i svih građana Republike Srbije.
Gospodine Stefanoviću, po kom osnovu. Replika, izvolite. Ja vas molim da završavamo krug replika i da pređemo na amandman.
Gospodine predsedavajući, kada date lideru većine da govori po amandmanu, on da je bar pokušao u jednoj rečenici da priča o amandmanu, a ne ovako. Da vam kažem, prvo kada kažete, niko nije primoravao građane Srbije da u martu izađu i daju veličanstvenu pobedu SNS, to nije tačno. Vi imate odrede ljudi koji primoravaju ljude da izađu i da glasaju za vas, odrede. U Vrbasu ste čoveka kidnapovali i stavili u prostoriju… [[isključen mikrofon.]] (Borislav Stefanović, sa mesta: Kakv je to način, šta radite?)
Pa takav način, zato što vređate dostojanstvo Skupštine i molim vas da se vratite na dnevni red. Imate repliku, replicirajte na izlaganje gospodina Babića, ali nemojte da vređate ovu Skupštinu. (Borislav Stefanović, sa mesta: Pa repliciram.) Moraću da očistim listu, da bih ponovo dao reč. Molim vas, prijavite se.
Mislim da je skandalozno kako se ponašate, gospodine predsedavajući. Šta je ovde bilo uvredljivo za Skupštinu?
Vaše rečenice koje ste izgovorili. Nemojte da replicirate sa mnom.
Nema smisla da mi isključujete mikrofon.
Imate gospodinu Babiću, replicirajte na njegovo izlaganje, nemojte da vređate.
Da vam kažem, postoje, normalnim tonom vam kažem, apsolutno opšte poznata stvar u Srbiji. Na svaki izborima ljudi su organizovani, odlaze u ta mesta, neki od njih vrše akte nasilja. Te ljude predvode gospodin Veselinović i gospodin Andrej Vučić i još neki. To svi u Srbiji znaju. Sada vi kažete da ja time vređam ovu Skupštinu. Pa nemojte vi da vređate nas kada kažete – ljudi su veličanstveno, samostalno, bez pritiska izašli i glasali. To nije tačno. Verovaću u to kada onoga Zelju i ostale uhapse organi i stave u zatvor, koji su čoveka u Vrbasu odveli i kidnapovali. Vi to znate gospodine Bečiću.
Vrlo dobro znate da izmišljate gospodine Stefanoviću, izmišljate to, vređate dostojanstvo Skupštine. Zahvaljujem. Reč ima Vladimir Đukanović. Replika, narodni poslanik Zoran Babić. Izvolite gospodine Babiću. (Janko Veselinović, s mesta: Poslovnik.) (Balša Božović, s mesta: Poslovnik.) (Borislav Stefanović, s mesta: Poslovnik sada svi.) Gospodine Stefanoviću, dopustite da Skupština nastavi rad. Ja vidim da ste nervozni, molim vas dopustite da Skupština nastavi rad. (Borislav Stefanović, s mesta: Traže Poslovnik svi. Poslovnik.) Dobićete opomenu, zbog toga što ne dozvoljavate da Skupština nastavi rad. Izvolite gospodine Babiću. (Vladimir Pavićević, s mesta: Poslovnik.) Gospodine Pavićeviću, vrlo dobro znate kada nekome se da reč taj imora da govori, a onda ćete dobiti reč posle izlaganja. (Vesna Martinović, s mesta: Malo pogledajte i ovu stranu, nemojte samo tamo.) Gospođo Martinović, nemojte da dobacujete sa mesta. Izvolite gospodine Babiću. (Aleksandra Jerkov, s mesta: Poslovnik.)
Hoćete da mi obezbedite gospodine predsedavajući uslove da mogu normalno da govorim i ako možete samo da obezbedite da vreme koje je potrošeno na smirivanje nervoznih poslanika.
Prijavite se ponovo gospodine Babiću. Morate se ponovo prijaviti.
Pa ne mogu ako sam već u sistemu.
Znam, ali sistem je blokirao. Izvadite karticu i prijavite se ponovo.
Zahvaljujem se gospodine predsedavajući. Ne vidim nervozu kolege, vođu manjine, da li je, jer mislim da je ta nervoza produkt onoga na šta je pozivao u toj istoj predizbornoj kampanji, a šta nije uspelo, a podsetiću i vas, dame i gospodo narodni poslanici, podsetiću i građane Republike Srbije na reči gospodina Stefanovića, da ukoliko ne pobedi njegova opcija, da je u Srbiji prizivao ukrajinski scenarijo, da je u Srbiji prizivao bosanski scenarijo, da je u Srbiji prizivao nove podele, nove sukobe, nove žrtve, da je prizivao lomljenje naših gradova, opština, sela, da je prizivao na nove podele, na nove razbijene glave. Da li zato što građani Republike Srbije, naravno u takvu politiku nisu poverovali i dali su svoj sud o toj politici, a sada se stavlja znak pitanja i nad izborima. Verovatno da je sudeći po rečima vođe manjine, verovatno da bi izbore još 2008, 2009, 2010. godine trebalo ukinuti, verovatno proglasiti večnu vlast Demokratske stranke, postaviti neke večite poslanike, večite predsednike i na taj način živeti u blagodetima vlasti. Srpska napredna stranka i onda kada smo imali ispred Narodne skupštine stotine hiljada ljudi koji su ovde došli nezadovoljni politikom Demokratske stranke, posle tih mitinga 5. februara i 16. aprila 2011. godine, jedna jedina plastična flaša nije ostala. Omladinci koje je predvodio gospodin Jovičić su pokupili i poslednju čašu zato što vole svoju zemlju, zato što vole svoj grad, zato što vole građane Srbije, zato što nikada građane Srbije takvim stvarima nećemo izložiti…
Vreme gospodine Babiću.
… za razliku od vas i zbog toga su vam sud dali građani Srbije. (Borislav Stefanović, s smesta: Poslovnik.)
Vi imate mogućnost na repliku. Da li želite repliku, ili po Poslovniku? (Borislav Stefanović, s mesta: Želim.) Da li želite po Poslovniku odmah? (Borislav Stefanović, s mesta: Ne, po redu po Poslovniku.) U redu je. Samo ako mi dozvolite, pažljivo… (Dragan Šutanovac, s mesta: Ne dozvoljavam.) Gospodine Šutanovac nemojte da dobacujete. Ja sam nešto pitao gospodina Stefanovića, vas nisam ništa pitao. Ako mi dozvolite gospodine Stefanoviću, vidite sada razlog zbog čega sam prekinuo vaše izlaganje. Čuli smo pažljivo izlaganje gospodina Babić. Gospodin Babić je govorio o politici, o bivšem režimu, ni jednog pojedinca … (Dragan Šutanovac, s mesta: O čišćenju.) Gospodine Šutanovac nemojte da dobacujete, molim vas. Nije ni jednog pojedinca koji nema mogućnost da se brani u ovoj Skupštini prozivao, zato vas molim da nemojte ljude koji nemaju mogućnost da se odbrane u Narodnoj skupštini da pominjete, govorite o politici, govorite o onome što smatrate da je bilo loše, ili je loše sada, ali nemojte da pojedince pominjete, koji ne mogu da se brane u Narodnoj skupštini. (Aleksandra Jerkov, s mesta: Bojan Pajtić.) To je razlika između govornika Babića i vas. Zahvaljujem. Janko Veselinović, povreda Poslovnika. Morate karticu ponovo. Zato što se veliki broj poslanika prijavljuje i blokira sistem.
Član 106. Poslovnika. Poštovani predsedavajući, vi ste ušli u salu u momentu dok je predsednik poslaničke grupe Srpske napredne stranke gospodin Babić govorio desetak minuta o svemu i svačemu, osim o amandmanu koji je bio na dnevnom redu. Sada je završio priču o aktivnostima omladine SNS, skupljanju, recikliranju flaša, itd.
U čemu je povreda Poslovnika, molim vas? Po kom članu?
Rekao sam 106. na početku. U tom momentu sam upozorio predsedavajućeg da je dužan da prekine govornika i da govori o temi. On je rekao pustite. Posle toga, govornik iz opozicije koji je hteo da govori o temi i na neki način osvrne se na izlaganje gospodina Babića nije mogao da dobije reč i šta to znači?
Gospodine Veselinoviću, vi ste advokat Demokratske stranke, ne razumem sada?
A, šta ste vi gospodine Bečiću? A šta ste vi? Da li ste vi predsedavajući ili ste portparol SNS?
Ja vas molim, oni imaju dovoljno poslanika u sali da ako smatraju da im je povređen Poslovnik…
Da li ja imam pravo da reklamiram povredu Poslovnika od strane predsedavajućeg, nezavisno od toga nad kim je ta povreda izvršena? Radi se o urušavanju ove Narodne skupštine. Šta vi mene pitate ko sam ja, da li sam ja advokat, odvjetnik ili sam notar, neki od vaših notara?
Odvjetnik sigurno niste. Zahvaljujem gospodine Veselinoviću. Da li želite da se Skupština izjasni u danu za glasanje? (Ne) Zahvaljujem. Povreda Poslovnika, gospodin Božović. Izvolite.
Zahvaljujem predsedavajući. Prekršili ste član 107. u nekoliko navrata. Pre svega, kada ste gospodinu Stefanoviću oduzeli reč u jednom minutu i dvadesetoj sekundi njegovog izlaganja, rekli ste mu da je njegovo izlaganje završeno i niste mu dopustili da završi do kraja. S druge strane, kada ste pominjali, odnosno kada niste opomenuli naše kolege preko puta koji su govorili o raznoraznim napadima, o raznoraznim zlodelima i nedelima koje radi Demokratska stranka, što je bio odgovor na postavljeno pitanje gospodina Stefanovića koje se tiče konkretno imena i prezimena Danila Bobića i Ines Travice iz Vrbasa, koji su tokom…
Morate mi obrazložiti na koji način sam povredio Poslovnik? (Balša Božović, s mesta: Evo govorim.) Opet pominjući imena ljudi koji ne mogu da se brane u Narodnoj skupštini? Molim vas nemojte to da radite. (Balša Božović, s mesta: Niste me razumeli, dajte da završim.) Izvolite. Prijavite se.
Zahvaljujem. Mi branimo te ljude. Mi ih ne napadamo da oni ne mogu da se brane. Ne, mi ih branimo. To je jedna stvar. Treći put kada ste prekršili član 107. kada ste dozvolili da o predsedniku vojvođanske Vlade, doktoru Bojanu Pajtiću, profesoru Bojanu Pajtiću, predsedniku najveće opozicione stranke u Srbiji, se na ovaj način ophodi i izražava sa nizom neistina i samo da vam kažem jednu stvar, zašto sam se javio po povredi Poslovnika, kada je u pitanju i ova treća star? Pominjem je iz prostog razloga što je u društvu napravljena jedna histerija, gde nekome ko ovo sluša, ovakve neistine i sve to čita u nekim tabloidima, stavljate prof. Bojana Pajtića u životnu opasnost i ugrožavate njegovu bezbednost, jer je ovo način, ova hajka je način da do toga dođe. Ja vas molim da u tom smislu opominjete one koji to svakodnevno prave u Srbiji. Zahvaljujem.
Ali, gospodine Božoviću, ja sam upravo iz tog razloga pokušao da utičem na gospodina Borislava Stefanovića, da ne pominje imena u ovoj Skupštini. Ja sam čuo otkada sam ušao u salu mnogo puta u negativnom kontekstu i reč i prezime i ime predsednika Vlade, njegovog brata i ostalo. Mislim da je to skandalozno da na takav način pominjete porodicu premijera i da pominjete ljude koji ne mogu da se brane u Skupštini Srbije. Ja vas molim da pokušate, sve narodne poslanike, da na pominjete imena na takav način, a normalno je da u ovom trenutku dok se govori o politici neke stranke, da mora da se pominje predsednik stranke. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Gospodine Bečiću, ja reklamiram povredu člana 127. Poslovnika. Molim vas da mi pokažete gde u Poslovniku piše da se ne smeju spominjati osobe koje nisu prisutne. Pri tom, vi govorite da smatrate da je nekorektno da bilo ko to čini, a prekidate isključivo poslanike opozicije kada to čine, a onda gospodin Babić 10 minuta govori o kome god želi, šta god želi, na koji god način želi i to ne dozvoljavate samo gospodinu Babiću, nego svim poslanicima vlasti. Ovde gospodin Babić, kritikujući SRS kao tobožnjeg koalicionog partnera DS u Vojvodini zaboravlja da kritikuje svog koalicionog partnera u Titelu od juče. Možda je gospodin Tintor samo želeo da spreči SNS da putem korupcije i u Vojvodini otme vlast, baš kao što su to učinili u svim drugim opštinama u Srbiji, gde su izgubili na izborima. Ali, ne, to se gospodinu Babiću dozvoljava, jer očigledno je u ovoj Skupštini nešto svima dopušteno, a poslanicima opozicije nije dopušteno apsolutno ništa, pa čak da ne spominju premijera i njegovog brata, koji nas ne interesuje uopšte u svetlu toga što je on njegov brat, nego što očigledno kao brat premijera ima neka prava koja ostalim građanima nisu dozvoljena, a to je dužnost opozicione stranke da čini. Ako ne dozvoljavate da se spominju omladinci DS koji su pretučeni u prostorijama SNS u Vrbasu, jer tobož nisu tu, onda nemojte da dozvoljavate da se spominju ove žene koje se kao zato što se nisu rukovale sa Pajtićem nisu dobile projekte, jer je to isti princip. Molim vas, samo da ustanovimo način na koji ćemo raditi i molim da se to odnosi na sve.
Zahvaljujem, gospođice Jerkov. Upravo ste vi u vašem obrazloženju rekli sve. Ja nemam nikakav komentar. Vi ste rekli da nisam rekao da po Poslovniku ne mogu da se spominju imena. Vi ste rekli da sam samo zamolio da nije korektno da se spominju imena. Vidite kako vas nisam prekinuo jer niste spominjali imena, jer smatram da je ružno da se ovde spominju ljudi koji ne mogu da se brane. Gospođice Jerkov, da li želite da se Skupština izjasni o povredi Poslovnika? (Aleksandra Jerkov, s mesta: Da.) Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević, povreda Poslovnika.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući gospodine Bečiću, ministre Selakoviću, poštovani gosti, ja sam se javio po amandmanu. Molim vas da mi date reč da govorim po amandmanu.
Ako nema nikoga po drugom osnovu, izvolite po amandmanu.
Dame i gospodo, smatram da je ova rasprava koju smo prethodnih sat vremena imali o amandmanu na član 2. Predloga zakona o zaštiti uzbunjivanja najbolji dokaz da je ovo jedan nepotpun predlog zakona. Pazite, član 2. ovog Predloga zakona tiče se značenje izvesnih izraza. Mi sat vremena imamo jednu raspravu oko toga šta je značenje. To znači da unutar ovog Predloga zakona mi nemamo jasno definisane osnovne pojmove i kategorije. Kako onda možemo uopšte da razgovaramo o tome da se usvoji ovo kao neki zakon? Dve su stvari koje hoću ovde da navedem kao dva dodatna argumenta da ovaj amandman treba da se prihvati, a da ceo Predlog zakona povodom ovog amandmana treba da se povuče. Referišem ovde na deo rasprave u kojem je učestvovao i gospodin Babić. Na primer, povodom ovog amandmana gospodin Babić se pozvao na jedan stav jednog udruženja građana koji svoje stavove saopštava preko svog portala, taj se sajt zove „Pištaljka“, gde gospodin Babić npr. rekao da je tačno to što je govorio gospodin Jovičić, a gospodin Jovičić se pozvao na informaciju koja stoji na sajtu „Pištaljka“. Taj sajt „Pištaljka“, ljudi koji tamo pišu, oni su, da vas podsetim, saopštili povodom ovog Predloga zakona, pa i ovog amandmana, učestvovali su u pisanju amandmana, oni su saopštili da ovaj Predlog zakona ne valja. To je saopštilo udruženje građana „Pištaljka“, na koju se gospodin Babić ovde poziva. Poštovani gospodine Babiću i Bečiću molim vas da se odlučite ovde da li je „Pištaljka“ za vas relevantni izvor informacija, stavova i analiza ili nije, jer ako je relevantni izvor, onda ovde danas moramo da nastupimo kao zakonodavno telo, jedinstveno da se suprotstavimo jednom lošem Predlogu zakona, poštovana gospodo. Druga stvar, koja se tiče ovog amandman, poštovani gospodine Bečiću, evo ja sam čitao i obrazloženje zašto se amandman odbija. U ovom amandmanu predlaže se, na primer, neću ceo da čitam, pošto je obiman, predlaže se u tačkama 1. i 2. da se dopuni sadržina u tačkama 1. i 2. Kojom kovanicom? Kovanicom – učinjeno u skladu sa ovim zakonom. Dakle, podnosioci amandmana, u ovom slučaju naše koleginice i kolege iz DS, smatraju da je veoma važno da se nakon zapete doda kovanica - učinjeno u skladu sa ovim zakonom. U obrazloženju zašto se odbija ovaj amandman piše, poštovani gospodine Bečiću i ostala gospodo, sledeće, kaže – amandman se ne prihvata, pa se tu referiše na ovaj deo, iz razloga što pravo na zaštitu zavisi od toga da li je uzbunjivanje izvršeno na način propisan samo predlogom zakona, već i drugim zakonima. Ovde se kaže da moramo da imamo na umu to da postoje neki drugi zakoni čija je sadržina u vezi sa sadržinom ovog Predloga zakona. Šta su onda podnosioci amandmana saopštili? Oni su saopštili – u redu, hajde da dodamo: „učinjeno u skladu sa ovim zakonom“ jer je pretpostavka podnosilaca amandmana da je sadržina ovog zakona usklađeno, pre svega, sa sadržinom drugih zakona koji se tiču ove oblasti. Ministar Selaković u odgovoru na ovaj amandman zašto ga odbija kaže – ako stavimo kovanicu: „u skladu sa ovim zakonom“, to nas dovodi u situaciju da će ovaj zakon biti neusklađen sa drugim zakonima koji se tiču iste oblasti. Šta nam gospodin Selaković onda poručuje? Da ako mi poštujemo dosledno ovaj zakon, a to uradimo tako što stavimo u sadržinu zakona: „u skladu sa ovim zakonom“, onda će to biti u neskladu sa nekim drugim zakonima koji se tiču ove oblasti. Ja zaključujem, poštovana gospodo, da gospodin Selaković ovde nama kaže da ukoliko u jednom predlogu zakona stoji kovanica: „u skladu sa ovim zakonom“, da to može da stvori jednu vrstu pravnog nereda, jer ako poštujemo ovaj zakon, to će biti u neskladu sa poštovanjem drugog zakona. Ja se onda pitam, ako ministar pravde ovde poručuje – moguć je pravni nered, kako mi možemo da očekujemo da će bilo koja osoba da se pojavi kao uzbunjivač u našoj državi, u našem društvu kada joj se poručuju – u pravnom smo neredu? Da se ne osvrćem na druge primere koji mogu da služe kao prepreka uzbunjivačima, poput nekih slučajeva prebijanja. Ono što može da se uradi je povlačenje ovog zakona. Vlada u ostavci bi mogla to da uradi.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Jovičić, ovlašćeni predstavnik.
Hvala, predsedavajući. Pre svega, tokom izlaganja prethodnika veoma često se zabrinem za njegovo zdravlje od tolikih emocija dok govori, ništa loše. Sa druge strane, prethodni govornik je rekao da je „Pištaljka“ kritikovala ovaj zakon. „Pištaljka“ je učestvovala u izradi ovog zakona i mi smo jako ponosni što smo spremni u izradi bilo kog zakona u našoj zemlji koji garantuje boljitak života naših građana, da sa njima zajedno razgovaramo, ne samo sa „Pištaljkom“, nego sa svim relevantnim faktorima koji mogu doprineti da zakoni budu što bolji, a praksa će sama pokazati koji su nedostaci, pa ćemo ih i menjati. Što se tiče izvora sa „Pištaljke“, zašto smatrate da to nije istina? Ako nije istina taj izvor sa „Pištaljke“, da li je onda istina doktorka Bojana Bokorov koja je iznela svoj stav kako je bila šikanirana od pojedinih vlastodržaca u Vojvodini. Žena koja je otpuštena samo zato što se nije slagala sa Bojanom Pajtićem. Prethodni govornik je očigledno advokat DS, a to je sigurno i zaslužio samom činjenicom da je morao tu stranku da podrži kako bi prešla preko cenzusa, pa hajde malo da branimo tu određenu stranku. Još jednom, na svaki pomen da je bilo ko tukao ili pretukao neke mlade ljude u Vrbasu, želim da reagujete, jer je to neistina. Nikada se SNS nije služila tim metodama. Nikada SNS nije kupovala ni šećer, ni litar ulja, ni brašno da bi dobila izbore. Srpska napredna stranka izbore isključivo dobija istinom koju saopštava građanima Republike Srbije i merama koje sprovodimo kako bi buduće generacije živele bolje, jer smatramo da to Srbija zaslužuje.
Zahvaljujem, gospodine Jovičiću. (Zoran Babić, sa mesta: Replika.) Gospodine Babiću, ne možete i vi i gospodin Jovičić. (Zoran Babić, sa mesta: Deset puta me je spomenuo lično.) Može, ako je na vaše lično pominjanje. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospodine Bečiću. Ono što bih želeo da vam kažem jeste da sam ponosan kada me četvoro narodnih poslanika iz bivšeg režima, u svojim izlaganjima, pomene po četiri ili pet puta. Meni je to ponos i potvrđuje istinitost i težinu reči koje izgovaram u Narodnoj skupštini. Verujem da je prvi deo izlaganja gospodina Pavićevića i kritika koju je hteo da prelije na SNS, u stvari, domet te kritike gospodina Pavićevića je mnogo kraći, završava se na prvim klupama ispred gospodina Pavićevića, na koalicionim partnerima gospodina Pavićevića, zato što je sajt „Pištaljka“ prilikom formiranja i prilikom pravljenja ovog zakona bio konsultovan, sugestije smo prihvatili. Jedna stvar je ostala nerazjašnjena, a morate priznati da kada se sve to svede na jednu jedinu stvar, onda je to nerazumevanje stavljeno na minimum i da je ta kritika koju je gospodin Pavićević uputio, u stvari, upućena DS kojoj je čas „Pištaljka“ relevantna, a čas nije relevantna, čas je relevantna ako se radi o kritici Vladi, a nije relevantna ako se radi o rukovanju sa Bojanom Pajtićem. Ono što je za SNS važno, što je važno za Vladu Republike Srbije, kao što smo pozvali, po rečima gospodina Selakovića, i Agenciju za borbu protiv korupcije koja se nije udostojila, nije smatrala važnim da učestvuje u izradi ovog zakona, tako su konsultovane i u radnoj grupi učestvovale su kolege iz „Transparentnosti Srbije“. Niko nema …
Vreme.
… ekskluzivu i ekskluzivno pravo da bude resavac, pa prepisuje ono što je neko drugi napisao. Sa predstavnicima „Transparentnosti Srbije“ smo moj kolega Jovičić i ja razgovarali u nekoliko navrata, tako da mislim da je ta kritika gospodina Pavićevića plitko pala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević, replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, gospodine Bečiću, poštovani ministre Selakoviću i poštovani gosti iz ministarstva, tri stvari hoću da kažem ovde povodom replike gospodinu Babiću, pre svega, a potom i gospodinu Jovičiću. Meni je ovde zamereno na jednoj energiji koju ulažem u raspravama u Narodnoj skupštini. Smatram, poštovana gospodo, da je vredno pohvale kada se neko srčano bori za neki sistem ideja, ideala, vrednosti, mišljenja u ovoj Narodnoj skupštini, a naročito kada je ta srčanost, poštovana gospodo, usmerena ka nekoj pravdi i pravičnosti. Trudim se da u ovoj Narodnoj skupštini delam na takav način. Druga stvar, poštovana gospodo, gospodin Jovičić se ovde pozvao na stavove ljudi koji pišu za portal „Pištaljka“. Gospodin Babić, evo i malo pre u svom govoru, se ponovo pozvao na stavove tih ljudi koji pišu za „Pištaljku“, a ja vas podsećam, poštovana gospodo, da na portalu „Pištaljka“ možete da pročitate stav tih istih ljudi o ovom Predlogu zakona o zaštiti uzbunjivača. Kakav je stav tih ljudi? Da je ovo jedan nepotpun, dakle loš predlog zakona koji ne nudi zaštitu, nego poluzaštitu ljudima koji bi mogli da se jave kao uzbunjivači. Plus, poštovana gospodo, gospodin Babić kaže da Agencija za borbu protiv korupcije nije našla za shodno da se obrati i oglasi, a ja sam čitao vrlo temeljno mišljenje Agencije za borbu protiv korupcije o ovom Predlogu zakona, gde piše da je ovo neprihvatljiv Predlog zakona. Smatrao sam, poštovana gospodo, s obzirom na ovu argumentaciju koju sam prethodno napominjao o uvođenju pravnog nereda, da jedino što je primereno u ovoj situaciji to je da se ovaj Predlog zakona povuče i to bi bio dokaz da nešto dobro može da uradi i Vlada u ostavci, poštovana gospodo.
Gospodine Pavićeviću, pretpostavljam da je od poslanika bilo rečeno samo zato što ste vrlo nadahnuti i glasni, a to ne primećujete. [[Vladimir Pavićević, sa mesta: Kažete da ne čujete, pa moram glasnije.]] Čujemo dobro, ne brinite. (Aleksandar Jovičić, sa mesta: Replika.) Replika? Pošto se javio i gospodin Babić, može samo jedan da dobije repliku. (Zoran Babić, sa mesta: Pomenuo je obojicu. Ne može da se javi samo jedan, ako je pomenuo obojicu.) Izvolite.
Ovo je još jedan dokaz prethodnog govornika u maniru nešto je pročitao, ali nigde to da pročita. Mi smo ovde pročitali, ovde imate dokaz mejlova, prepiski i odgovora iz Sekretarijata u AP Vojvodini kako je ta prepiska izgledala, kako je neko zahtevao da neko mora doći da se rukuje, uostalom ako to ne u radi neće dobiti posao. Kao što smo čuli malo pre vođu, da kažemo, opozicije u ovom parlamentu da postoje hiljade nekih imena, ni jedno nismo čuli, mi ovde rukovodimo sa argumentima. Sa druge strane, što se tiče „Pištaljke“, i tu ćemo priču zatvoriti, „Pištaljka“ je podržala ovaj zakon uz jednu sugestiju. Nije istina ovo što je rekao prethodni govornik. Imali smo konstruktivne razgovora, uvažili sve činjenice koje su bile predočene i koje će doprineti da ovaj zakon bude bolji, lakši u samoj primeni, a svaki nedostatak koji se eventualno pojavi u budućnosti može se raditi izmena i dopuna samog zakona. Od toga ne bežimo, ali nemojte, molim vas, vi koji ste na listi onih koji nikada nisu pokušali, ni na koji način, da se obračunaju sa korupcijom, sa jedne strane, ili da zaštite one koji bi tu korupciju prijavili, da sada govorite da zakon nije adekvatan, da neće doprineti boljitku, itd. To je licemerno. Ovaj zakon štiti svakog čoveka, svakog zaposlenog, volontera, svakoga ko stažira u nekoj firmi, da li u javnom ili privatnom sektoru, da može da prijavi korupciju i da bude zaštićen od strane zakona, da neće snositi konsekvence i posledice u vidu otkaza, smanjivanja plate, nemogućnosti napredovanja ili bilo koje druge vrste odmazde. Ponosni smo što je ovo, na neki način, kontrola rada same Vlade i lokalnih samouprava i javnih preduzeća, jer samo na taj način možemo garantovati poštenu, čestitu i uspešnu Srbiju.
Zahvaljujem, gospodine Jovičiću. Replika, narodni poslanik Zoran Babić. Izvolite.
U tome se razlikuju naše politike. Malopre je rečeno nešto kao argument zbog čega ovaj zakon treba da se povuče, a to je da na ovaj način se pravi poluzaštita uzbunjivača. Klimanjem glavom vidim da se potvrđuje tako nešto, bolje poluzaštita nego nikakva zaštita, kao što je bila do sada. Bolje i polu da budu zaštićeni, nego nikako zaštićeni, kao što su to radili vaši koalicioni partneri. I to ne samo da te ljude nisu zaštitili, nego su ih stavljali na stub srama. Ti ljudi nisu obični građani Republike Srbije bili, nego su na stub srama stavljeni i oni čestiti policajci, i sudije, i tužioci, svi oni koji su probali da čačnu u Agrobanku, koji su probali da čačnu u Razvojnu banku Vojvodine, koji su probali da čačnu u Fond za razvoj Vojvodine. Svuda gde ste vi omrsili i omastili, gde su probali nešto da urade bili su stavljeni na stub srama. Reformom pravosuđa su ostajali bez posla. To su ti ljudi kojima i vi želite da se vratimo unazad, da umesto poluzaštite, koristeći vašu argumentaciju, dobijemo nikakvu zaštitu, da se vratimo na staro. E, ne može. Bolje i poluzaštita, nego nikakva zaštita, i atmosfere straha i divljanja korupcije koju smo imali do 2012. godine.
Zahvaljujem, gospodine Babić. Replika, prof. dr Vladimir Pavićević. Ovim zatvaramo krug replika.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Bečiću, poštovani ministre Selakoviću i poštovana gospodo iz Ministarstva, tri su sada stvari koje moram ovde da kažem povodom nove replike, gospodi Babiću i Jovičiću i vama Gospodine Bečiću. Vi meni ovde zamerate što malo glasnije govorim, na primer, moram da reagujem tu. Ovde ispred mene sedi profesor koji se bavi patologijom sluha. On meni kaže da ovaj moj nastup, načina na koji govorim je sasvim u redu i primeren. Molim vas da se javite doktoru Milisavljeviću za sve moguće probleme ako imate vezano moj govor. Čovek stručnjak kaže, bravo. Druga stvar, sve što je rečeno ovde i što je rekao gospodin Babić i što je pomenuo gospodin Jovičić je, poštovani gospodine Bečiću, potvrda da je ovo loš Predlog zakona. Gospodin Jovičić, na primer, kaže ovako – pa dobro ako je napravljen neki propust. Poštovani gospodine Bečiću, pa dajte biće vremena da menjamo. Pa valjda je naša ideja ovde kada se pojavi neki predlog zakona, da taj predlog bude najbolji u tom trenutku, a ne da usvajamo polovičan predlog sa znanjem da za dva meseca, kao što smo uradili sa notarima, a opet nismo uradili dobro, moramo to da menjamo, poštovana gospodo. Nećemo valjda ovde da se dogovorimo da usvajamo loše predloge zakona, ili što je rekao gospodin Babić, ja sam to sada tako razumeo, neka me ispravi gospodin Babić ako nisam dobro razumeo. Gospodin Babić je rekao – pa šta čak i ako je obezbeđena poluzaštita za uzbunjivače, i to je dobro. To znači, da gospodin Babić, koliko ja razumem prihvata da ovo jeste poluzaštita uzbunjivača, a valjda je naša ideja, poštovana gospodo, da uzbunjivači budu apsolutno ili potpuno zaštićeni, a ne da im ovde obezbeđujemo poluzaštitu, poštovani gospodine Bečiću. Ja nikada ne mogu da učestvujem u tome.
Vreme. Zahvaljujem, gospodine Pavićeviću. Replika, Aleksandar Jovičić. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, meni nije jasno kako je prethodni govornik došao na listu stranke u kojoj uzbunjivači nisu imali nikakvu zaštitu? Kako je mogao, a znao je kada je na tu listu išao, na prethodnim izborima da ta stranka nikada nije vodila računa o uzbunjivačima, da je ta stranka uvek pospešivala korupciju u našoj zemlji, da je uništila brojne privatizacije, da je rasprodala sve ono što u ovoj zemlji je iole vredelo, i sada odjednom taj veliki poriv, ta emocija, da se u potpunosti zaštite uzbunjivači. To znači da je ovo zloupotreba, da je ovo demagogija, samoreklamiranje ili kako god da nazovemo, jer da nam je bilo stalo do toga, vi biste se možda uključili u politiku dosta ranija, kada ste mogli na to da ukažete. Međutim, zbog vašeg regionalnog učešća u politici kao u Crnoj Gori, posle u Liberalno demokratskoj stranci itd. niste imali vremena, a čak i kada ste tunastupali niste se uopšte borili da se u ovoj zemlji korupcija smanji. Nego, ste došli brže bolje na listu one stranke koja je po svim merila, i svetskim i evropskim, a najbolje su to osetili građani Republike Srbije, bile predvodnik korupcije u našoj zemlji. Malo ste u koliziji. Sa jedne strane ste na listi stranke koja je obitavala u korupciji, a sa druge strane se zalažete za veliku zaštitu. Rekao sam, svaki zakon može biti u nekom segmentu bolji, tek ćemo videti kada u primeni taj zakon zaživi, a za razliku od liste na kojoj ste vi, mi želimo da taj zakon što pre zaživi, kako bismo generacijama koje dolaze, kako bismo našim građanima ostavili zemlju kakvu zaslužuju, zemlju koja nema ovoliki stepe korupcije kao što je imala do 2012. godine. Nadam se da ćemo u tome istrajati.
Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, replika. Time zatvaramo krug replika, inače ću dati pauzu. (Vladimir Pavićević, s mesta: Replika.) Gospodine Pavićeviću, niko vas nije pomenuo.
Dobro je što postoji stručnjak za patologiju sluha. Dobro je. pozdravljam uvaženog kolegu, ali ta patologija sluha treba da utvrdi da li neko i dobro čuje i sebe i one koji mu pričaju, a ne da shvata onako kako hoće. Još važnije je kako čuje građane Srbije. Ono što je SNS govorila i što govori, govori utemeljeno, ne navijačkim strastima i mržnjom koja dolazi tako čvrsto sa druge strane. U ruci imam kopiju sa portala „Pištaljka“. Jedna jedina stvar koja postoji na sajtu pištaljke je ovo što držim u ruci. Nikakve spektakularne najave govornika koji je tako zdušno najavljivao, kako beše gospodine ministre, i onog notara koji je zarađivao 180.000 evra, pa još uvek nismo čuli ime tog notara. Sada je rekao da nešto piše na sajtu, a evo šta piše. Samo ono što sam vam rekao i malopre i što je gospodin Selaković najavio, to je da je predat, jedan upućen, jedan amandman. Radi se oko člana 20. i kao što smo i rekli, nerazumevanje imamo oko jedne jedine stvari i to su ljudi sa sajta „Pištaljke“ i objavili. Gde je tu ono o čemu je prethodni govornik govorio, tako spektakularno? Gde je tu ime notara koji zarađuje 180.000 evra? Gde je tu ostavka gospodina Živkovića? Gde je tu sve ono što su obećali i što su najavljivali, sve ove mesece i nedelje od konstituisanja Skupštine? Ne može ono što postoji i što svaki narodni poslanik ima, shodno Ustavu, da se koristi za izricanje neistina, za izricanje laži, zarad nekih sitnih političkih poena.
Pošto smo zatvorili krug replika, po amandmanu reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović. (Vladimir Pavićević, s mesta: Replika.) Nemate mogućnost za repliku. (Vladimir Pavićević, s mesta: Replika.) Gospodine Pavićeviću, gospodin Babić je govorio o prethodnom govorniku, ali koliko znam prethodni govornik je bio gospodin Jovičić. Vi ste spominjali imena gospodina Babića i gospodina Jovičića, tako da nemate mogućnost. Pauza tri minuta. [[Posle pauze.]] Nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović, o amandmanu.
Hvala uvaženi predsedavajući. Ako možete samo da obezbedite red. Molim da mi se vrati vreme. Dobro. Da vam nešto kažem, da se vratimo na amandman. Mislim da bi bilo daleko uputnije. Ustanovili smo, u laži su kratke noge. Ja sam neko ko veoma često, koristi, čita ono što objavi „Pištaljka“. Neretko se ne slažem sa tim ljudima, ali ne mogu da im zamerim ništa, jer nekad upozore i nas u SNS kao vladajuću koaliciju da imamo određene ljude koji su skloni korupciji i njima hvala na tome. Istini za volju, ne možete da kažete da su imali neku primedbu kada su ljudi podneli jedan jedini amandman, a s druge strane, kada govorimo o Agenciji za borbu protiv korupcije, pa sam ministar je izneo da su odbili da učestvuju u izradi zakona, što je veoma važno, čisto radi javnosti, a ja ću i dalje insistirati, recimo, pošto je to vrlo važno, a mislim da bi neki uzbunjivač iz te Agencije mogao da nam kaže kako su kupili zgradu? To me strašno interesuje, kako je Agencija za borbu protiv korupcije pribavila zgradu u kojoj se danas nalazi? Da se vratim na sam amandman. Da je postojalo uzbunjivanje i zaštita uzbunjivača, ja verujem da neke stvari nam se nikada ne bi dogodile, n i poput „Agrobanke“, niti „Univerzal“ banke niti bi nam se dogodile onakve privatizacije, niti bi nam se dogodile neverovatne stvari, upravo koje je „Pištaljka“ objavila, da čak 12 donatora DS, koje su stavili na njihov sajt, od toga ih je polovina završilo godinu sa gubitkom. Pročitaću vam sa tog sajta, meni je to strašno zaparalo oči, kaže – jedan od najvećih donatora DS je definitivno najveći gubitaš među njima, firma „Intelkon“ iz Beograda, koja se bavi kablovskim komunikacijama, čiji je vlasnik kiparska firma „Emar limitid“, „Intelkon“ je osnovan dan posle raspisivanja izbora 14.03.2008. godine, a vladajućoj stranci je 2012. godine dao pet miliona dinara, iako je godinu završio sa gubitkom od čitavih 116.379.000 dinara. Zaista, neverovatno. Da je postojao uzbunjivač, ovako kako mi to danas definišemo, verujem da se tako nešto nikada ne bi dogodilo. Naravno, ljudi su to dokumentovali sa sajta Agencije za privredne registre. Ali, ono što mi je još zanimljivije je recimo mnogo veći gubitak i mnogo veću donaciju imala je firma „Milinković kop“ d.o. iz Ledinaca, govorim o autonomnoj pokrajini, registrovana za trgovinu na veliko, osnovana 2.07.2008. godine sa samo dva zaposlena, koja je demokratama uplatila čak šest miliona dinara iako je godinu završila sa nego gubitkom od 3.976.000 dinara. Da je postojao uzbunjivač, ovako kako zakon to definiše i kako mi to tražimo, ja verujem da nikada ovakva pljačka se ne bi dogodila, a iskren da budem ne znam da li su ova preduzeća propala, ali ovakve neverovatne stvari nikada ne bismo imali. Razumem njih što su oni protiv ovog zakona. Njima ne odgovara da neko bude uzbunjivač, ali nemojte danas da nekom ovde nešto prigovaraju ko pokušava da se obračuna sa korupcijom. Na kraju krajeva, sve, apsolutno sve relevantne organizacije u svetu su nam dale pohvalu za borbu protiv korupcije. Postavile su nas kao državu na daleko veće mesto nego što smo to bili nekada u borbi protiv korupcije i mislim da je to najveća naša pohvala, a njih razumem, njima je odgovaralo da ovo društvo bude korumpirano do guše i sasvim ih razumem što su protiv ovog zakona. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik mr Aleksandra Jerkov, po amandmanu. Izvolite.
Hvala vam, gospodine predsedavajući. Obraćam se ostalim poslanicima SNS…
Ne možete se obraćati poslanicima SNS. Možete meni kao predsedavajućem.
… sa molbom da se na neki način zanemari to što govore poslanici koji govore protiv ovog amandmana. Naime, cilj ovog amandmana je da se obezbedi veći stepen zaštite ljudima koji sutra hoće da ukažu na neke nepravilnosti u postupanju. Mi predlažemo - organizacija, a vi mislite - svojih poslodavaca. Gospodin Babić je malopre rekao da je bolje poluzaštita od nikakve zaštite, koja je do sada bila, što prvo nije tačno. Sami uzbunjivači govore da je zaštita koju su do sada imali bolja od ove koja se sada predviđa ovako Predlogom zakona. Nije tačno da nije postojala nikakva zaštita uzbinjivača. Oni su bili pod zaštitom Agencije za borbu protiv korupcije koju je osnovala demok…, zapravo Vlada koju je vodila DS. Verovatno… [[Narodni poslanici SNS aplaudiraju.]] kao što je u to vreme osnovano i Tužilaštvo za organizovani kriminal i Specijalni sud itd, verovatno sve u želji da se ne vodi borba protiv korupcije. Sami uzbunjivači kažu da je to bila bolja zaštita od ove koja im se sada nudi. Naravno da je Agencija za borbu protiv korupcije upala u nemilost onog momenta kada je preporučila da ministar pravde bude smenjen sa pozicije na kojoj se nalazi, pa samim tim ne odgovara da obavlja ni ovakve poslove koje je do sada obavljala, koji su sami uzbunjivači, njih ima već 91, ne znam kako ih ima ako nisu postojali, kao što to tvrde gospoda iz SNS. Samo za jedno objašnjenje, molim da mi se kaže, konačno šta sa „Razvojnom bankom Vojvodine“, šta sa „Razvojnim fondom“, šta sa „Fondom za kapitalna ulaganja“? Verujem da gospoda iz SNS imaju neka saznanja koja nisu poznata državnim organima. Tri godine sedi policija u „Fondu za kapitalna ulaganja“, u „Fondu za razvoj“, u „Razvojnoj banci Vojvodine“ za koju se sada ispostavlja da je tri milijarde dinara u plusu i da je jedna banka koja je isključivo politički ugašena. Tako da ako gospodin Babić ima neka saznanja o kriminalu u „Fondu za kapitalna ulaganja“, u „Razvojnom fondu“, u „Fondu za razvoj novih tehnologija“ neka dostavi tužilaštvu. Usvojićemo zakon kojim ćemo doduše poluštititi, nećemo baš sasvim štititi, ali evo garantujemo vam da nećete imati problema, samo dajte prijavite. Prestanite da držite političke govore o nekom tobožnjem kriminalu. Recite tužilaštvu. Recite policiji šta imate. Nemojte da tri godine sede ljudi i da istražuju gde ništa ne mogu da nađu. Hvala vam.
Hvala vam gospođice Jerkov. Gospodine Babiću, replika, ali mislim da ovo što je rečeno je istina kada ste dali aplauz, pa i ne treba replika na to. Jedino ako imate nešto drugo.
Vrlo je zanimljiva veza između sifona i sredstava koja se dobijaju iz „Fonda za razvoj novih tehnologija“. Mislim da će koleginica vrlo dobro i stručno objasniti vezu između sifona za odvod otpadne vode i „Fonda za razvoj novih tehnologija“ i na kraju, sva ta veza sa penzionerima u AP Vojvodine koji su dobili te sifone. Zaista bih voleo da dobijem objašnjenje. Sa druge strane, kada se govori o Agenciji za borbu protiv korupcije, koju je, kako smo čuli, sada i javno stvorila i napravila DS, morate da bude pažljiviji i da pročitate amandman, da je prihvaćen amandman na član 40. Predloga zakona o zaštiti uzbunjivača i da takve paušalne ocene ne donosite, ne stvarate i ne stvarate konfuziju. Razgovaraćemo o tome kada dođe na red član 40. kojim se sve ingerencije Agencije za borbu protiv korupcije čuvaju. Sa druge strane, ono što je najvažnije i što je krucijalno u stvari, vi se hvalite 91 uzbunjivačem i mislite da je 91 uzbunjivač dobio atest, diplomu iz Agencije za borbu protiv korupcije, koju je napravila DS, i da je to sasvim dovoljno. Ne, nije dovoljno. Ovim i ovakvim zakonom pravi se saglasje, kao što je i najavio ministar pravde, gospodin Selaković, između države i svih građana, ne 91 uzbunjivača kojeg je Agencija za borbu protiv korupcije verovatno čuvala u ono zgradi od 1.800 kvadrata…
Vreme.
…ne, 1.200 kvadrata. Ne, koliko beše kvadrata, gospodine ministre, ona zgrada Agencije za privatizaciju? Čini mi se da se ne slažu kupoprodajni ugovor i ono što je veštak građevinske struke utvrdio.
Isteklo je vreme. Zahvaljujem. Magistar Aleksandra Jerkov po amandmanu. (Narodni poslanik Aleksandra Jerkov, s mesta: Replika.) Nemate pravo na repliku. Možete samo po amandmanu. (Narodni poslanik Aleksandra Jerkov, s mesta: Nemam prava na repliku, a hoće da mu objasnim.) Ne možete. Niste pomenuti. Hoćete da kažete da se pronalazite o onome o sifonu, da tu se nalazite? Mislim da nemate mogućnost za repliku. Da li želite po amandmanu? (Narodni poslanik Aleksandra Jerkov, s mesta: Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Pavićević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući gospodine Bečiću, poštovani ministre Selakoviću i poštovani gosti, dve su stvari koje ovde hoću posebno da naznačim, koje smatram da su veoma važne, a koje govore u prilog toga da ovaj amandman treba da se prihvati i da je Predlog zakona o zaštiti uzbunjivača, kada imamo amandman na član koji se tiče značenja izraza, jedan nepotpun predlog zakona. Najpre, našim amandmanom želimo da se u tački 1, u tački 2. doda jedna kovanica koja glasi – učinjeno u skladu sa ovim zakonom, u tački 1, i u skladu sa ovim zakonom,u tački 2. Molim vas, još jednom moram ovde to da kažem. Gospodin Selaković je u obrazloženju zašto ne može da se prihvati ovakav predlog napisao da ne može to da prihvati iz razloga što pravo na zaštitu zavisi od toga da li je uzbunjivanje izvršeno na način propisan samo predlogom zakona, već i drugim zakonima. Time nam, kako ja razumem, gospodin Selaković saopštava da ako u jednom zakonu piše – u skladu sa ovim zakonom, da to može da bude u neskladu sa nekim drugim zakonom koji se tiče sličnih stvari. Gospodo, to znači pravni nered. Skupština nikada ne sme da učestvuje u stvaranju pravnog nereda. Druga stvar, mi smo predložili da se menja i tačka 3, da umesto – poslodavac, piše – organizacija. Opet nam je ministar Selaković objasnio da „poslodavac“ ne može da se zameni izrazom „organizacija“ zato što bi to izazvalo zabunu u primeni zakona. Ne bi izazvalo zabunu, jer mi u našem obrazloženju vrlo precizno kažemo šta znači „organizacija“, vrlo precizno to objašnjavamo. Molim vas, ako narodni poslanici neće da prihvate ovaj amandman, da gospodin Selaković povuče ovaj Predlog zakona, to ova Vlada u ostavci može da uradi. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Pavićević. Na član 2. Amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Snežana Malović, Biljana Hasanović-Korać, akademik Ninoslav Stojadinović i Branka Karavidić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Branka Karavidić.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. I naša namera je bila da malo bolje pojasnimo značenje izraza u članu 2. Tako da, mi smo ovim amandmanom predvideli da se u stavu 1. posle reči: „otkrivanje informacija“ dodaju reči: „učinjeno u skladu sa ovim zakonom“, u tački 2. reč „svojim“ se briše i u tački 6. posle reči: „kojom se vrši uzbunjivanje“ dodaju se reči: „odnosno organ koji je primio informaciju kojom se vrši uzbunjivanje“. Predloženim amandmanom u tački 1. precizno se utvrđuje da uzbunjivanje može biti otkrivanje informacija učinjeno samo u skladu sa ovim zakonom. Bilo kakvo drugačije otkrivanje informacija, bez poštovanja procedure utvrđene ovim zakonom, ne može se smatrati uzbunjivanjem, te samim tim ni lice koje otkriva informacije ne može dobiti ni status, ni zaštitu uzbunjivača. U tački 2. brisanjem reči „svojim“ omogućava se da uzbunjivač izvrši uzbunjivanje u vezi sa radnim angažovanjem i zapošljavanjem drugih lica, a ne samo u vezi sa svojim radnim angažovanjem i zapošljavanjem, kao što je dato ovde u Predlogu zakona. Smisao uzbunjivanja nije da se ono vrši kada je neko lice direktno i samo ono ugroženo ili su njegova prava povređena, već je smisao uzbunjivanja otkrivanje informacija o kršenju propisa radi zaštite javnog interesa. U tački 6. se pod ovlašćenim organom podrazumeva ne samo nadležni organ za postupanje po informacijama kojima se vrši uzbunjivanje, već svaki organ kojiinformaciju primi. Naime, ne može se očekivati od građana da poznaju nadležnosti organa. Građani će vrlo često informacije obelodaniti organu za koji misle da je nadležan, što ne znači da će taj organ i biti nadležan.
Vreme.
Koristim vreme poslaničke grupe. Proširivanjem definicije ovlašćenog organa na organe koji primaju informacije, pravila o uzbunjivanju i zaštiti uzbunjivača primenjuju se i na te organe i obezbeđuje se bolja zaštita podataka. Nažalost, Vlada je naš predlog odbila obrazloženjem da se amandman ne prihvata iz razloga što član 2. Predloga zakona po svojoj sadržini predstavlja deo uvodnog zakona i sadrži objašnjenje značenja pojedinih pojmova koji se koriste u zakonu. Mislimo da su naša objašnjenja i naša pojašnjenja bolja nego ona koja su data u Predlogu zakona, te mislim da bi bilo dobro da ministar još jednom razmisli o tome da usvoji ovaj naš predlog. Hvala.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 2. Amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Olgica Batić. Izvolite.
Hvala uvaženi predsedavajući. Zapravo sam ovim amandmanom na član 2. Predloga zakona tražila da se u članu 2. i njegovoj tački 1. iza reči: „informacije o“, dodaju reči: „izvršenju krivičnog dela“, a u tački 7. da se iza reči, koje ste vi u obrazloženju dobro primetili, pa rekli da je to pravno-tehnički problem, a ja mislim samo da je greška u kucanju, tražila da se dodaju reči: „odnosno preuzimanje drugog ponašanja koje predstavlja zlostavljanje na radu, u smislu propisa koji regulišu sprečavanje zlostavljanja na radu“. Što se tiče ovog prvog dela člana 2. i tačke 1, informacije o izvršenju krivičnog dela, mislim da se na taj način vrši preciznije definisanje upravo ovog pomenutog stava, jer kada se u obrazloženju kaže da Vlada ne prihvata amandman iz razloga zato što je rešenje iz Predloga zakona primerenije i sveobuhvatnije, ja se sa tako nečim ne mogu složiti, tim pre, što se u sledećoj rečenici dodaje – u Predlogu zakona kršenje propisa označava svaku vrstu nedozvoljenog, zakonom zabranjenog ponašanja, pa i krivičnog dela. Vidite, onda je redosled rečenice trebao da bude drugačiji, pa se prvo stavi – krivično delo, pošto u ovakvoj formulaciji kakvoj stoji u članu navedenog zakona, a to je otkrivanje informacija o kršenju propisa, kršenje ljudskih prava, vršenje javnog ovlašćenja protivno svrsi zbog koje je povereno, opasnosti po život, javno zdravlje, bezbednost, životna sredina, sprečavanje šteta velikih razmera, to već sve predstavlja inkriminacije već postojećih, zapravo, delovi inkriminacije već postojećih krivičnih dela. Zato smatram da je ovakvo rešenje predloženo u amandmanu bilo daleko potpunije. Što se tiče tačke 7, iza nedozvoljenog položaja, tu se naravno radi, vi ste rekli tehnička greška, saglasiću se sa time. Ali, nije tehnička greška već je samo greška u kucanju, pa je to učinjeno i navedeno u nedozvoljen položaj, umesto nepovoljnog položaja, ali bez obzira na tu činjenicu, mislim da se trebala nastaviti rečenica do kraja te, da se nakon tačke dodaju reči: „odnosno preuzimanje drugog ponašanja koje predstavlja zlostavljanje na radu, a sve u smislu propisa kojim se reguliše sprečavanje zlostavljanja na radu“, jer se na taj način i takvom formulacijom proširuje da se ona upravo odnosi i na sve one slučajeve koje predstavljaju suštinski zlostavljanje na radu. Hvala.
Zahvaljujem se. Samo da pitam da li hoćete da koristite vreme ovlašćenog predstavnika? (Da.) Na član 2. Amandman je podneo narodni poslanik Neđo Jovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Izvolite.
Zahvaljujem se, predsedavajući. Osnovna motivacija podnošenja ovog amandmana od strane poslaničke grupe SPS jeste u stvari i ono što je intencija predlagača, a to je formiranje što većeg fronta, što većeg broja uzbunjivača, što većeg broja lica koja će bez bojazni da će doživeti odmazdu, ili da će prema njima biti primenjena osveta, moći da pruže informaciju o bilo kom vidu koruptivnog delovanja. U konkretnoj situaciji zaista je predlagač obuhvatio one najosetljivije kategorije, najosetljivija situacije gde se zaista i kao uzbunjivači moraju definisati i kategorisati lica koja su zaista ovde i navedena. Međutim, imajući u vidu da svaki zakon ima svoje zaštićeno dobro, imajući u vidu je i u ovom zakonu zaštićeno dobro zaštita uzbunjivača, a naročito imajući u vidu da se ta zaštita uzbunjivača podvodi pod daleko značajnije zaštićeno dobro, a to je borba protiv korupcije koju dosledno sprovodi Vlada Republike Srbije, onda bi bilo dobro razmisliti da se upravo ovim amandmanom poboljša kvalitet predloženog teksta člana 2. ovog zakona, imajući u vidu da su zadržana sva rešenja koja je predlagač izneo i dodata samo jedna dopuna, koja se vezuje da se uzbunjivačima smatraju i oni koji u drugim situacijama uzbunjivanje vrše kada se radi o povredi javnog interesa. To je onda kompletna definicija člana i mislim da bi sa tom definicijom ovaj zakon dobio na kvalitetu. Hvala.
Da li još neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne) Na član 3. amandman, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici zajedno Borislav Stefanović, Gordana Čomić, mr Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Dejan Nikolić i zajedno Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Balša Božović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine Arsiću. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, dragi gosti, amandman u članu 3. stav 1. menja se i glasi, citiram: „Zabranjeno je sprečavanje uzbunjivanja koje se vrši u skladu sa ovim zakonom.“ Predlogom zakona u članu 2. među definicijama definiše uzbunjivanje kao otkrivanje informacija o kršenju propisa, kršenju ljudskih prava, vršenju javnog ovlašćenja protivno svrsi zbog koje je povereno, opasnosti po život, javno zdravlje, bezbednost, životnu sredinu, kao i radi sprečavanja štete velikih razmera. U skladu sa tim, ukoliko se ovaj deo definicije ne promeni, ona u okviru člana 3. propisuje zabranu sprečavanja uzbunjivanja koje se vrši u skladu sa ovim zakonom. S druge strane, ne bi bilo zabranjeno sprečavanje onih vidova uzbunjivanja koji su u suprotnosti sa odredbama ovog zakona, što će u nekim slučajevima biti i dužnost organa na osnovu drugih propisa. Dakle, drugim rečima, da ste prihvatili prethodni amandman, kao što, naravno, niste, u pojedinim situacijama bi čak i paušalne ocene bile potencijalne od strane onih koji ih iznose da budu dovoljne da neko dobije zaštitu kao uzbunjivač. E mi se borimo sada protiv toga da paušalne ocene, tabloidizacija svega onoga što preživljavamo u poslednje dve i po godine ne bude predmet zaštite u skladu sa ovim zakonom. Mislimo da je jako važno, a danas smo imali prilike da samo slušamo o paušalnim ocenama i optužbama, da ne može neko tek tako, kao po primeru Vlade Vojvodine, lažno da optužuje predsednika Vlade, predsednika neke druge stranke, a da pri tom traži zaštitu u skladu sa ovim zakonom. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Pavićević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući gospodine Arsiću, poštovani ministre, gospodine Selakoviću i poštovani gosti iz ministarstva, smatram da treba pažnju da usmerimo i ka ovom našem amandmanu na član 3. Predloga zakona, iako je ovaj amandman u sadržinskom smislu i za mene nešto malo manje značajan od onog prethodnog amandmana koji je odbijen. Evo o čemu se ovde radi, i mi smo to obrazložili u tri pasusa u našem amandmanu. Radi se o tome da u ovom članu 2. imamo definisanje izvesnih izraza, značenje izvesnih izraza, pa i izraza „uzbunjivanje“, ali je naše zapažanje bilo da se u drugim odredbama Predloga zakona njima predviđaju i proceduralni i stvarni razlozi koji će za neke vidove uzbunjivanja pružiti zakonsku zaštitu, ali za neke ne. Onda smo smatrali da u tom jednom sukobu, koji je unutar samog zakona, postoji između nečega što je načelnog karaktera i svođenje toga istoga na nešto što je pojedinačno, da moramo da budemo vođeni jednom vrstom preciznosti. Zato smo predložili da u članu 3. fino piše – zabranjeno je sprečavanje uzbunjivanja koje se vrši u skladu sa ovim zakonom. Dakle, onda nam je iz Vlade odgovoreno da se ne prihvata amandman iz razloga što je odredba člana 3. stav 1. načelnog karaktera, koja utvrđuje pravilo da je zabranjeno sprečavanje uzbunjivanja. Mi smatramo, poštovani gospodine Selakoviću, da ovim našim amandmanom, unutar onoga što je jedna blaga konfuzija oko razumevanja izvesnih kategorija koje su osnovne kategorije u ovom predlogu zakona, mi treba da uvedemo apsolutnu jasnoću. Smatramo da ovaj način obrazloženja da je načelnog karaktera ne smeta da se prihvati i ovaj naš amandman radi dodatnog preciziranja. Hvala vam, poštovani gospodine Arsiću.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 4. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Olgica Batić. Izvolite.
Hvala. Ovim članom 4. zapravo sam predložila da se iza reči: „radnja“ doda zapeta i reči: „kao i pretnja štetnom radnjom ili na drugi način stavljanje u izgled štetne radnje zbog uzbunjivanja ili izražene namere za uzbunjivanjem“. Ne mogu se složiti da je rešenje iz Predloga zakona preciznije i primerenije, odnosno, kako se to kasnije kaže - zabraniti ponašanje dok se isto ne izvrši. Ako ste mislili na protivpravno ponašanje, onda je to trebalo eksplicitno da bude navedeno. Ako ovaj član ostane ovakav - zabranjeno je preduzimanje štetne radnje, mislim da se upravo time, a ne amandmanom, stvaraju uslovi za široki spektar zloupotreba ovog instituta, odnosno uzbunjivača. Jer, onda se analogno ovome postavlja jedno pitanje – šta ukoliko uzbunjivaču stavite u izgled neku pretnju, a ta pretnja, recimo, bude ozbiljna? Hvala.
Zahvaljujem. Po kom osnovu se javljate, gospodine Pavićeviću? (Vladimir Pavićević, s mesta: Po amandmanu.) Nemate više pravo, potrošili ste vaših pet minuta. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 5. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici zajedno Borislav Stefanović, Gordana Čomić, mr Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Dejan Nikolić i zajedno Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Balša Božović. Izvolite.
Dakle, amandman koji je podnela DS u članu 5. tačka 2. menja se i glasi: „2) otkrije informaciju iz člana 2. tačka 1. ovog zakona (u daljem tekstu: informacija), neposredno nakon saznanja za izvršenu radnju zbog koje se vrši uzbunjivanje ili nakon što je proverio podatke bitne za uzbunjivanje, a najkasnije u roku od godinu dana saznanja za radnju i 10 godina od dana izvršenja te radnje“. Posle tačke 3. mi smo u našem amandmanu predložili tačke 4, 5, 6. i 7. Tačka 4. glasi: „prema znanju uzbunjivača, informacija nije od ranije poznata poslodavcu, ovlašćenom organu, odnosno javnosti“. Tačka 5. glasi: „nije tražio za sebe ili drugoga neku korist kako ne bi otkrio informaciju“. Tačka 6. glasi: „nije stavljao u izgled da će otkriti informaciju ako poslodavac ne učini neku radnju, izuzev kada se traženje odnosi na otklanjanje nezakonitosti ili opasnosti iz člana 2. tačka 1. ovog zakona“. Tačka 7. glasi: „nije objavio posebno osetljive podatke o ličnosti koji nisu od značaja za otklanjanje nezakonitosti ili opasnosti iz člana 2. tačka 1. ovog zakona“. Dakle, kratko, mi smo ovde protiv zloupotreba i to je ono što smo imali dosta rasprave i u samom Odboru skupštinskom. Predloženim amandmanom se omogućava, dakle, poseban mehanizam zakonske zaštite, primene i u slučajevima kada je uzbunjivanje bilo očigledno nesavesno. Na ovaj način smo isključivo želeli da konkretizujemo ove stvari i bojazan kod samog, hajde da kažem predlagača, imali smo priliku da čujemo da je potencijalno i u svetu, da će neko zadržati svoj posao, da će neko steći neku korist, itd, itd. U tom smislu, mi smo predložili ovaj amandman i da budem potpuno jasan želeli smo da na ovaj način se potpuno, da ovaj predlog bude potpun i da spreči svaku dalju zloupotrebu od strane onih koji bi ovu stvar radili potpuno nesavesno. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Pavićević. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, gospodine Arsiću, poštovani ministre, gospodine Selakoviću, poštovani gosti iz Ministarstva, mi smo podneli i ovo je naš treći amandman na član 5. Smatram da i ovo zavređuje pažnju svih narodnih poslanika, jer se u jednom delu tiče i naše načelne primedbe u odnosu na ovaj Predlog zakona. Naša načelna primedba bila je gospodine Selakoviću, da se ovim Predlogom zakona nudi poluzaštita uzbunjivaču, a čini nam se da na osnovu sadržine člana 5. možemo da sudimo da je zaista reč o poluzaštiti, pa smo onda predložili ovim našim amandmanom da se član 5. dopuni, kako bi se i sadržinom člana 5. obezbedila puna zaštita nekom licu koje postane uzbunjivač. Vlada je nama odbila ovaj amandman i obrazložila da ne prihvata amandman iz razloga što se amandmanom predlaže uslovljavanje uzbunjivača da mora odmah otkriti informaciju. Pazite, u ovom članu 5. imamo više stavova toga člana. Tako da ne prihvatam ovo obrazloženje da mora. On mora neposredno da saopšti, dakle, da saopšti informaciju neposredno po dešavanju, ali pazite, evo da vam navedem jedan primer neuzbunjivača, ali jednog nasilničkog ponašanja. Evo na primer, kada jednog profesora, kao što se desilo pre neki dan napadne neko, fizički ga ugrozi. Imamo primer jednog nasilja nad jednim nastavnikom. Šta se očekuje od tog nastavnika? On je to upravo i uradio. Da odmah po izvršavanju tog nedela jedne nasilničke radnje, na primer, ode i prijavi to nedelo. Smatram da je to jedna vrsta očekivanja. Od uzbunjivača, ne vidim zašto se ne bi očekivalo da odmah po saznanju prijavi šta se tu desilo i da dobije to lice odgovarajuću zaštitu, poštovana gospodo.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Jovičić. Izvolite.
Hvala uvaženi predsedavajući. Pre svega smatramo da je ovo uslovljavanje uzbunjivača, da mora odmah neposredno da prenese informaciju o korupciji koja se odradila, sada bih postavio pitanje podnosiocu amandmana koji je ujedno i predsednik Gradskog odbora Beograd njegove stranke, u situaciji u kojoj bi neko 2011. godine odmah hteo da prosledi informaciju o aferi npr. Bulevara kralja Aleksandra od šest miliona evra, ili o podzemnim kontejnerima od 10 miliona evra na štetu građana Beograda, ili o kući „Velikog brata“ koja je imala kao prvu namenu utočište za nezbrinutu decu, a posle je to postala kuća „Velikog brata“ od koje je neko zaradio mnogo novca, ili kula od karata od milion evra na Novom Beogradu koju je neko napravio, a predsednik Gradskog odbora je to gledao. Zamislite sada da je taj zaposleni to prijavio, u takvim okolnostima najverovatnije bi dobio otkaz, bio šikaniran, odradila bi se neka odmazda. Smatram da je važno da bilo koja vrsta korupcije bude, da se sazna za nju onog trenutka kada uzbunjivač smatra da je zaštićen, da to može reći a da ne trpi nikakvu konsekvencu. Zato smo u ovim zakonskim okvirima to definisali na takav način da uzbunjivač sam oseti koje to vreme za njega, a ne da neko vrši pritisak na njega, jer pored uzbunjivača u ovoj zemlji postoje i tužilaštva, i policija, i ostali organi koji se time bave svakodnevno. Uzbunjivač kao hrabar čovek je dužan da predoči na korupciju. Smatram da to ako uradi i za godinu dana ili dve, to će Srbiji svakako značiti, jer će se saznati neko nedelo, kao što je bilo u ovim aferama Bulevar kralja Aleksandra, kupovina stranih autobusa od 65 miliona evra, podzemni kontejneri od 10 miliona evra, most na Adi i mnoge afere koje su pogađale grad Beograd i naše građane. Kad-tad se sazna za to, neko mora odgovarati, kao što smo ušli i u proces da se okrive oni koji su to uradili.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvinite poslaniče, na osnovu čega se javljate? (Balša Božović, s mesta: Pomenut je predsednik Gradskog odbora, a to sam ja.) On je to rekao da je bilo u prošlom vremenu, 2011. godine. Koliko znam tada niste bili predsednik. (Balša Božović, s mesta:Nisam, tada je moja stranka bila na vlasti.) Nije prvo rekao ni Demokratske stranke, prvo to nije rekao. Druga stvar, rekao je od 2011. godine. Njegova diskusija se odnosila na 2011. godinu. (Balša Božović, s mesta: Kada je moja stranka bila na vlasti, a ja sam sada predsednik Gradskog odbora.) Ne možete, možete samo da sačekate da dođe vaš red kao podnosioca, da raspravljate o amandmanu. Znači, nemate pravo na repliku. (Balša Božović, s mesta: Dakle,vidite raspravljao sam o amandmanu. U jednom trenutku me je pitao šta ja radio.) Ali, ni po jednom osnovu on vas nije spomenuo, ni vas ni političku stranku, ni funkciju koju obavljate. (Balša Božović, s mesta: Dakle, molim vas, u jednom momentu je pitao šta se tada desilo.) U redu, pravo na repliku Balša Božović.
Zahvaljujem gospodine Arsiću. Ne mogu da sakrijem svoje zadovoljstvo kada vi predsedavate, na jedan potpuno drugačiji način se ophodite prema opoziciju u odnosu na svoje kolege. Ono što sam želeo da kažem gospodinu Jovičiću jeste da mi se čini kao da je nekima ovde prisutnima krivo što nisu u ulozi ubunjivača. Ali, to samo govori da oni jednostavno ne razumeju instituta uzbunjivača. Iz prostog razloga što uzbunjivanje nije paušalno ocenjivanje. To nisu predsedavajući, optužbe po tabloidima, po medijima. To nije upiranje u prstom u nekog ko nije kriv, a onda mu vi uz to date hiljadu i jednu stvar koja zaista ne postoji. Dakle, mislim da je veoma važno da govorimo o činjenicama. Ovu priliku neću iskoristiti da govorim o dve milijarde koliko je republičkim budžetom predviđeno da se sipa u bankrotirano preduzeće GSP u Beogradu. Ovo vreme ću iskoristiti da govorim o amandmanu zato što mislimo da se ovim amandmanom mnoge stvari definišu, brišu se zloupotrebe i onemogućavaju se zloupotrebe kojih je bilo i kojih će uvek biti, ali koje ne smeju da budu izgovor da se uzbunjivači dodatno ne zaštite. Mislimo da sa jedne strane predstavnici SNS su skloni optužbama, s druge strane, naravno da se plaše da se to jednog dana i njima ne obije o glavu, ali uvođenjem konkretnih i sveobuhvatnih zakonskih rešenja to ćemo naravno sprečiti. Mi se uvek borimo protiv lažnih optužbi. Protiv onoga što ne postoji ukoliko postoje saznanja, molio bih gospodina Jovičića da ode u policiju i da prijavi ceo slučaj. Dok se ne podignu optužnice da zaista ne optužuje DS za nešto što se nikada nije dogodilo i sa čim ona nema nikakve veze.
Pravo na repliku, narodni poslanik Aleksandar Jovičić.
Uvaženi predsedavajući meni je zadovoljstvo što sam bio jedan od najvećih uzbunjivača dok je gradonačelnik bio iz te stranke koja je predložila ovaj amandman. Drago mi je zbog toga, jer sam imao i šta da kažem. Ovde smo dobili optužbe oko GSP. Izvinite molim vas, da su uzbunjivači smeli, imali hrabrost, od 2008. godine i nadalje da iznesu svoj stav oni bi rekli da je gradonačelnik Beograda dao je 65 miliona evra za strane autobuse, uništavajući srpskog radnika, srpsku privredu, domaću privredu, mislim na “Ikarbus“. Takođe da su uzeti tramvaju španskog proizvođača. Isti tramvaj u Beogradu košta 2,4 miliona evra, a identičan njemu u Debricinu u Mađarskoj 1,8. A da je neki uzbunjivač imao hrabrosti, a ja sam bio jedan od tih uzbunjivača i ipak su neki uzbunjivači iz GSP to dali kao informaciju, da građani znaju kako ste pljačkali grad Beograd. Takođe, kažete – tabloidi. Vama tabloidi s jedne strane odgovaraju u datom momentu, s druge ne. Šef vaše stranke u parlamentu je malopre otrčao na osnovu tabloida da pita da li je postavljen neki ultimatum našoj zemlji, jer je pročitao u tom tabloidu, a kada se napadne neko od vaših despota u gradu Beogradu, koji su milijardu evra zadužili grad Beograd, proizveli korupciju do te mere da se i danas sa njom teško obračunavamo onda tabloidi nisu problem ili su problem. Kako vas nije sramota? Grad Beograd se nije zadužio ni jedan, jedini evro u prethodnih sedam, osam meseci od kako je SNS preuzela odgovornost i to je zaista za ponos činjenica. Za razliku od vas koji ste digli javni dug Beograda na jednu milijardu evra mi sad taj dug smanjujemo, sa građanima razgovaramo i sve što kupujemo, kupujemo iz sredstava po adekvatnoj ceni, a ne da bude preplaćeno kao što ste vi to radili.
Zahvaljujem. (Balša Božović, s mesta: Tražim reč.) Gospodine Božoviću, ja moram da vam kažem, ni u jednom trenutku nije spomenuto… (Balša Božović, s mesta: Poslovnik.) Po Poslovniku, izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Član 107. reklamiram zato što u nekoliko navrata niste opomenuli mog prethodnika. Izgovarao je reči - despot, kako vas nije sramota, pljačkaši, itd. Dakle, slušali smo opet niz neistina što ne samo da govori o tome da poslanici SNS ne razumeju ovaj predlog,institut uzbunjivača, nije uzbunjivač kako je sam sebe nazvao gospodin Jovičić to što je govorio niz neistina na račun bivšeg gradonačelnika Beograda, koji je inače najbolji gradonačelnik u istoriji tog grada, nego ću ovo vreme od preostalog jednog minuta iskoristiti i reći, da oni koji su pozivali, a među njima je i uvaženi kolega, koji su pozivali građane Beograda da ne plaćaju kartu za prevoz napravili bankrot tog preduzeća.
Gospodine Božoviću, ja stvarno ne znam kakve to veze ima sa članom 107?
Evo, sad ću da vam objasnim.
Objasnite mi.
Član 107. povređen je iz prostog razloga što je govorio neistinu. Vi ga niste opomenuli, a samo da vam kažem šta je istina da bi vi kao predsedavajući znali da sledeći put reagujete kako treba. Napravljen je minus od dve milijarde koje ste uzeli penzionerima i profesorima i lekarima i dali ih u bankrotirano preduzeće GSP u Beogradu, a da ne pričamo o tome…
Verujte mi, ja nisam ni od koga ništa uzeo.
… Da se posle smanjenja plate i penzija u Beogradu masa plata povećala za 1%. E, to su rezultati gradske vlasti između ostalog koji imaju podršku šefa odborničke grupe SNS gospodina Jovičića, i mislim da je to nešto što danas predstavlja Beograd, a rezultate koje smo mi pravili imali ste prilike da vidite u svim onim projektima koji su promenili lice Beograda za samo četiri godine. Zahvaljujem.
Samo da odgovorim kolegi Božoviću. Prvo, ovde u Skupštini ja ne smatram da sam neki sudija da određujem šta je istina, a šta nije,tako da ne mogu da znam da li je tačno to što je izneo gospodin Jovičić po pitanju cene tramvaja da Beograd plaća po 2,4 a neko po 1,8 miliona evra iste tramvaje, ja to ne mogu da znam. Takođe, kada je u pitanju lokalna samouprava u glavnom gradu Beogradu mislim da su na prethodnim izborima građani rekli šta misle o svakome od nas. Tako da jednostavno ni i jednom trenutku, ja vas molim da me stavljate u tu situaciju, nisam u mogućnosti da znam i da proveravam podatke koje poslanici iznose u toku svoje debate, i to je posao… (Balša Božović, s mesta: Pljačkaš.) Isto tako kao što vi kažete da ste vi u pravu, gospodin Jovičić kaže da je on u pravu, razmenili ste međusobno ko je u pravu a ko nije i tu završavamo priču. Reč ima gospodin Jovičić. Izvolite.
Član 106. Samo bih hteo da kratko kažem prethodnom govorniku da podsetimo građane Srbije ko je doveo GSP u takvu situaciju da imamo pet milijardi duga. Godine 2008. subvencije grada prema GSP su bile tri i po milijarde. Godine 2012. kada je odlazio gradonačelnik iz vaše stranke, subvencije je podigao na sedam i po milijardi. Gde je ta razlika? Šta su građani Beograda videli od te razlike? Nisu videli ništa. Videli su skupocene tramvaje koje ne možemo sad ni da održavamo jer nemamo novca. Imamo skupocene autobuse i zatvorenu fabriku da nije bilo Aleksandra Vučića koji je napravio strateško partnerstvo sa Mercedesom, to su rezultati najboljeg gradonačelnika u prošlosti u gradu Beogradu. Ostavio je most koji nemamo para da odradimo tunel jer ga to nije bilo ni briga kako da uradimo tunel, jer nam treba još dve milijarde i most ne vodi nikuda. To su rezultati. Od toga da ste kupovali zgradu Ineksa za šest miliona evra, zbog tri-četiri kancelarije da bi ste je popunili sa vašim kadrovima, to su rezultati te stranke koju vi predvodite u gradu Beogradu. Danas SNS sprovodi odgovornu politiku u gradu Beogradu. Nismo se zadužili ni za jedan jedini evro, niti ćemo se zadužiti, ali smo sasvim sigurni da ćemo projekte koje budemo u budućnosti sprovodili, a koje ćete vi sigurno i podržati jer nemate ništa protiv njih, nema afera, nema korupcije, nema bacanja novca, nema ničega što je nelegalno, podržaćete, sprovodićemo iz budžeta, a pozvao bih i sve uzbunjivaće zahvaljujući zakonu koji usvaja SNS, da ukoliko primete bilo kakvu vrstu korupcije to i prijave, nezavisno sudstvo će ih štiti i to je jedini put da više nikad ne dođemo u situaciju kao što je bilo do 2012. godine da u Srbiji cveta korupcija.
Gospodine Jovičiću, član 106. koji ste reklamirali odnosi se na to da govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Smatram da ste svojim izlaganjem u stvari napravili repliku na koju niste imali pravo i ovih dva minuta biće oduzeto od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica mr Aleksandra Jerkov. Izvolite.
Zahvaljujem. Koju ste meru izrekli gospodinu Jovičiću, gospodine Arsiću?
Rekao sam koristeći pravo iz Poslovnika da ukoliko dođe do reklamiranja povrede Poslovnika, koja u suštini nije, ide na zloupotrebu…
On je zloupotrebio svoje pravo da reklamira Poslovnik,a vi ste zloupotrebili svoje pravo što predsedavate ovom sednicom i dozvolili ste mu da dva minuta govori o nečemu što nije povreda Poslovnika. Njega član 103, koji ja ovom prilikom želim vama da skrenem pažnju na taj član, obavezuje da kada se javi da ukaže da je povređen Poslovnik, mora da obrazloži zbog čega smatra da je Poslovnik povređen, u čemu se sastoji povreda i ja upravo to i činim. To što ste vi nakon toga što je gospodin Jovičić opet izneo niz neistina, paušalnih optužbi i laži bez dokaza, sačekali da on završi pa mu nešto bojažljivo ukazali na to da je prekršio pravo Poslovnika, vas ne oslobađa od odgovornosti. Vi ste prekršili taj član. Još bih htela da vam skrenem pažnju na jednu stvar, gospodine predsedavajući, vi ne možete sa mesta sa kog se nalazite da polemišete sa narodnim poslanicima. Vi ste malo pre u odgovoru gospodinu Božoviću spominjali lokalne izbore, rekli da su građani dali sud o tome, u čemu je vaša pozicija da vi na takav način polemišete sa poslanicima? Član 27, član 103, molim vas da vodite sednicu u skladu sa Poslovnikom. Nemojte dozvoljavati poslanicima SNSda rade šta im padne na pamet. Dvesta dvadeset poslanika podržava vladajuću koaliciju. Nas 30 ima. Vi ne možete da istrpite šta nas 30 možemo da kažemo, nego kršite prava opozicije ovde, a dozvoljavate poslanicima vladajuće koalicije da govore šta im padne na pamet.
Koleginice Jerkov, ja sam postupio u skladu sa Poslovnikom i gospodinu Jovičiću vreme koje je koristio za povredu Poslovnika, a za koje smatram da nije bilo mesta, oduzeo od vremena poslaničke grupe, tako da smatram da nije došlo do kršenja Poslovnika. Da li želite da se u danu za glasanje izjasni Skupština? (Da) Želite, u redu. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković. Izvolite.
Hvala. Uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, predlažem da se ne prihvati ovaj amandman na član 5. predloženog zakona. Smatram da je ovaj amandman neprihvatljiv zato što se njime narušava smisao i suština ovog predloga zakona, ali mislim da se njime narušava i smisao i suština uopšte prijavljivanja korupcije i koruptivnih dela od strane uzbunjivača. Kako je Vlada i obrazložila u svom mišljenju, ovakav amandman bi imao odvraćajući efekat. Pri tom se Vlada, ako se ne varam, pozvala i na preporuku Saveta Evrope u delu koji se odnosi na motive uzbunjivača. Mislim da je to manje-više svima jasno u ovoj sali. Mislim da niko nema problem sa tim, osim možda nekih koji pišu amandmane čisto da bi napisali amandmane, da bi dobili možda još malo vremena za neku kritiku, kritiku radi kritike, kritiku bez argumentacije, a istovremeno, zaboravljaju da nam daju prave odgovore. Zašto i zbog čega i ko ih je sprečavao da u vreme dok su imali apsolutnu vlast upravo preduzmu nešto, upravo izglasaju i donesu neke zakone i te pametne i mudre predloge koje nama danas predlažu ovde? Ko ih je sprečavao, šta ih je sprečavalo? Mislim da je to odgovor koji mi danas treba da čujemo, a ne praznu priču, prazne floskule i fraze. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, akademska čestitost nije tu, iako je obrazlagao ovaj amandman, toliko veruje u njega da je na vreme zbrisao, dakle, Predlogom zakona ovim članom je predviđeno da se korupcija može prijaviti u roku od godinu dana od saznanja, da se uzbunjivač može godinu dana pripremati, ohrabrivati da to iznese ili deset godina od dana kada se to dogodilo. Predlagač amandmana je hteo da se to desi odmah. Očigledno je da želeo da preskoči period od 2012. godine. Ako u zakonu kaže deset godina, ako oni hoće to da promene, da to bude neposredno posle saznanja, to znači da to treba da bude za neko novije vreme, a ono starije hajde na brzinu da zaboravimo, da gurnemo pod tepih. Ja sam kao uzbunjivač imao saznanja, ali morao sam da proverim. Odmah po saznanju nisam uspeo da reagujem, ali sam ministra na prošloj sednici pitao da li je tačno da je za izradu ovog modela zakona radna grupa koja je sastavljena od našeg vrlog Zaštitnika građana, a služba Poverenika dobila od ambasade Velike Britanije i Holandije više od 100.000 evra, odnosno 80.000 funti za izradu jednog veoma lošeg modela koji je morao da bude dorađen, za izradu modela zakona koji je morao da bude dorađivan, za izradu modela gde je Zaštitnik građana predlagao da on izrekne meru preporuke ukoliko dođe do saznanja da se korupcija desila, pa tek onda ako se ne reaguje na preporuku, da se podnese krivična prijava. Dakle, ja kao neko ko je imao saznanje nisam mogao odmah da reagujem, ali sada, pošto sam sve proverio, pitam da li je tačno da su ove čike sa velikim platama, 350.000 i više, dobili preko 100.000 evra, 80.000 funti za projekat pisanja modela zakona o zaštiti duvača u pištaljku? Da li je tačno da je Saša Janković, Zaštitnik građana, koji ima platu preko 350.000 dinara, a koga ovde opozicija brani zajedno sa Poverenikom kao da su članovi njihove partije, da li je tačno da je on bio predsednik radne grupe? Da li je tačno da su deljeni honorari iz ovih 80.000 funti i da su čike sa velikim platama imale pravo na dodatne honorare? Takođe, pitam da li je tačno da ta radna grupa nije htela da primi predstavnike „Pištaljke“ iako su u izradi modela hteli da učestvuju džabe? Tražili su da budu prisutni prilikom izrade modela zakona. To je ona „Pištaljka“ za koju oni tvrde da je sada neka svetinja, a Poverenik i Zaštitnik građana i radna grupa su ih izbacili iz radne grupe, nisu hteli da ih prime, iako su oni izrazili želju da taj model, učestvovanja u izradi modela, da učestvuju za džabe. Na određen način su oni na vrlo sumnjiv, a ja ću reći koruptivni način prisvojili sebi i svojim bližnjima preko 100.000 evra, 80.000 funti, koliko je ambasada Velike Britanije i Holandije dala za izradu modela ovog zakona. Želeo bih da mi se s tim u vezi odgovori i da li je tačno da nisu predstavnicima „Pištaljke“, koja je jedna reprezentativna organizacija, da im nisu omogućili da i džabe, po njihovoj želji, besplatno učestvuju u izradi ovog modela? Takođe, s obzirom da se ovde spominju razne informacije, želim da, s obzirom da je prošlo više od nekoliko meseci od saznanja da se može uzbuniti nešto o najboljem gradonačelniku. Dakle, ne znam da li je ovo istina, ali moram da budem uzbunjivač, s obzirom da se vodila rasprava oko ovoga i oko najboljeg gradonačelnika, ja ću samo da pročitam ono što sam kao uzbunjivač doznao da su govorili jedni o drugima. Dakle, čitaću ono što su predstavnici jednog dela te izborne liste govorili o predstavnicima drugog dela izborne liste, odnosno šta je kandidat za premijera sa te izborne liste iz 2014. godine govorio o predsedniku te stranke, odnosno o tom najboljem gradonačelniku. Želim da mi proverite, gospodine ministre, da li je po tim navodima, a ja to doživljavam kao uzbunjivača, jer je jedan deo liste tvrdio za kandidata sa drugog dela iste izborne liste da je Dragan Đilas manipulator. Đilas je pljačkaš grobova i tajkun, izjavljeno je 11. februara 2014. godine od strane kandidata …
Samo vas molim da objasnite kakve to veze ima sa amandmanom.
Kako da nema veze? Oni predlažu, sada sam vam rekao, 11. februar 2014. godine. Ja sam imao saznanja, morao sam prvo da proverim ta saznanja, a predlagač amandmana je rekao da moram odmah po saznanju da to uradim. Kako da uradim kada je ministar pravde tek sada došao? Dakle, taj amandman je naprosto neprihvatljiv, jer je ovo izjavljeno 11. februara 2014. godine da je Đilas pljačkaš grobova i to je izjavio kandidat sa iste liste na kojoj je bio Đilas, da je uništio srpsko društvo, da je bahat i da je uništio demokratiju. Da se ispita, to on navodi, pripadnik izborne liste sa jednog dela o drugom delu izborne liste, da se ispita kako je mostograditelj Dragan Đilas uspeo baš u periodu dok je njegova stranka bila na vlasti svoje prihode da osmostruči, kako da je to firma oca i brata Olivera Dulića dobila posao čišćenja deponija 6. oktobra 2012. godine? Navodim ono što su izjavili jedni o drugima. Dalje, izjava kandidata sa te izborne liste o kandidatu iz drugog dela izborne liste, glavna zasluga Đilasa je da uzme najskuplji most, osmi prioritet prestonice i da uradi preskupu rekonstrukciju bulevara. Zato tražim da se proveri da li je ovaj uzbunjivač sa njihove izborne liste govorio istinu o drugom delu izborne liste? Molim ministra pravde, s obzirom da nemam koga drugog da uzbunim, da proveri sve ove navode koje sam ovde izneo. Ono što ja mislim je da sve što govore jedni o drugima, da je sve istina. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Balša Božović, povreda Poslovnika.
Zahvaljujem. Reklamiram član 107. Imali ste obavezu da opomenete prethodnog govornika, ne bih mu pominjao ime i prezime, sam sebi je dao jedan nadimak. Član 107. iz prostog razloga zato što se očigledno ovde vrši obračun i sa Zaštitnikom građana i sa Poverenikom za informacije od javnog značaja i sa Agencijom za borbu protiv korupcije i sa svim nezavisnim regulatornim telima u zemlji, gde je očigledno cilj da SNS preuzme ulogu svega u ovom društvu i vlasti i opozicije i nezavisnih tela i nevladinog sektora i samo da ono što kaže vrhovni lider SNS na kraju bude istina. Dakle, ovo je dom u kojem vi, dok ste predsedavajući, niste uvek, ali vi ovde odmenjujete gospođu Maju Gojković, koja je predsednica Narodne skupštine, molim vas, vodite računa od dostojanstvu, iz prostog razloga što ne smete dozvoliti da bilo ko govori na ovaj o nezavisnim institucijama u zemlji, šta god vi mislili o tome. Da je neko ukrao pare, da je neko prigrlio 100 hiljada evra, 80 hiljada funti itd, itd. Kako da vam kažem, to nije evropski, nije ljudski tako govoriti u ovom domu. Molim vas da ubuduće reagujete na ove stvari, zato što je ovo ružna slika Srbije. ovo je ružna slika Srbije, i mislim da nije uredu da vi šurujete tome, gospodine predsedavajući. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Božoviću. Prvo moram da vam kažem da je kolega Rističević postavljao pitanja ministru, navodio je svoje sumnje u neka dela. Konačno da raščistimo sa tim da su nezavisni organi nezavisni od izvršne vlasti. I vi ste baš tako unizili dostojanstvo Narodne skupštine kada ste nezavisne državne organe stavili iznad Skupštine Republike Srbije, koja ih je birala i dala im javna ovlašćenja,i koji takođe Narodnoj skupštini podnose izveštaje o svom radu i nadležnim odborima plan rada za narednu godinu. Tako da, smatram da nije prekršen član na koji ste se pozvali. Da li želite da se u danu za glasanje izjasni Narodna skupština? (Balša Božović, s mesta: Da.) Reč ima narodni poslanik dr Janko Veselinović, povreda Poslovnika. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, povredili ste član 106. Naime, govornik iz poslaničke grupe SNS govorio je oko sedam minuta sasvim van amandmana koji je bio na dnevnom redu. Da stvar bude gora, govorio je na način kao da je ovo sudnica, a sada ste i sami rekli, potvrdili tezu o tome, da je ovde ministar u ulozi svedoka optužbe. Kažete – on je pitao ministra da li je gospodin Janković učinio to krivično delo. A on je mimo teme dnevnog reda rekao da je gospodin Janković, dakle eksplicitno, uzeo 100 hiljada dolara, da ih je potrošio na sumnjiv način i na taj način ste pretvorili Skupštinu u sudnicu. Dakle, nije tačno da Skupština ne može da raspravlja o Zaštitniku građana. Međutim, danas na dnevnom redu nije Izveštaj zaštitnika građana, niti se o njemu razgovara. Vi ste bili dužni da zaštitite, pre svega, instituciju i čoveka, koji ne sedi ovde, od vrlo ozbiljnih i teških optužbi, za krivično delo zloupotrebu u visini od 100 hiljada dolara, a za koji se izriče kazna zatvora, da li je tako ministre, najmanje tri godine. Vi ste morali, predsedavajući da reagujete, inače pretvarate ovu Skupštinu u nešto što ona ne bi smela da bude. Od jutros je to tako. Vi ste, nažalost, nastavili sa time. Morali ste da izreknete opomenu govorniku.
Vreme.
Zato vas pozivam da to učinite naknadno, inače tražim da se glasa o povredi Poslovnika.
Pošto tražite da se glasa, smatram da nije ni potrebno da vam dam obrazloženje ili želite obrazloženje? Zamolio bih kolege narodne poslanike da, ako već žele da diskutuju o nekim stvarima, dobro prouče Poslovnik i zakone koje donosimo. Ja ne želim nikada, ni u jednom trenutku da sprečavam narodnog poslanika koji podržava Vladu i koji glasa za nju ili narodnog poslanika koji ne glasa Vladi da ministru postavi pitanje. Možda se to nekima ne sviđa, ali smatram da je to osnovno pravo narodnog poslanika. Ako mislite da samo ministri treba da budu tu da nam ispričaju predlog zakona i da izađu, onda ja mislim da je to urušavanje dostojanstva Narodne skupštine. Gospodina Rističevića sam opomeno da se vrati na temu dnevnog reda u jednom trenutku njegovog izlaganja, što je on, po mojoj proceni, i uradio. Reč ima ministar u Vladi Nikola Selaković. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, razumem da ovako jedan važan zakon, pogotovo zakon koji prvi put Narodna skupština Republike Srbije donosi i njime reguliše celovito jednu materiju, izaziva i, hajde da kažemo, pozitivnu buru u javnosti, ali s obzirom da sam lično pomenut više puta i postavljeno mi je jedno pitanje, a smatram da je u interesu narodnih poslanika, u interesu građana Srbije da znaju. Upravo od predstavnika portala „Pištaljka“ i njenog glavnog urednika Vladimira Radomirovića, koga sam primio pre više od godinu i po dana i razgovarao zajedno sa njim, zajedno sa još petoro uzbunjivača, koji su tražili prijem kod mene, je ukazano na činjenicu o kojoj jedan narodni poslanik govorio, a to je da je radna grupa koju je Poverenik formirao radila za novac. Mislim da nije tajna, čak se izašlo u javnost sa tim da je fond koji je dobijen za izradu modela zakona o zaštiti uzbunjivača iznosio negde oko 80 hiljada funti, a ne dolara, što je nešto više od 100 hiljada evra, oko 104 hiljade, ne znam koji je kurs tada bio, ali nešto više od 100 hiljada evra. Tačno je da su određeni članovi te radne grupe dobijali naknadu za to. Tačno je da je u informacijama koje je Poverenik Šabić naknadno pružio, iako je „Pištaljki“ bilo saopšteno da članovi radne grupe rade pro bono, dakle, na dobrovoljnoj osnovi, kasnije se došlo do informacije da je fond za isplatu honorara članovima radne grupe iznosio 16 hiljada funti. Jedna stvar koju moram da napomenem jeste da se Zaštitnik građana gospodin Saša Janković odrekao pismenim putem tog honorara, ali mi nije poznato da su to uradili ostali članovi radne grupe. Ovo sam smatrao za potrebno da bih razvejao svaku sumnju, pogotovo zbog Zaštitnika građana koga uvažavam, a da li je zabranjeno raditi ovo za novac, mislim da nije zabranjeno, ali mislim da to treba reći. Treba reći iz jednostavnog razloga što je Ministarstvo pravde formiralo radnu grupu u kojoj su takođe sedeli izuzetno kompetentni i aktivni članovi, počev od univerzitetskih profesora, takođe, pošto je profesor Branko Lubarda učestvovao u onoj radnoj grupi, a ovde su učestvovala, u radnoj grupi Ministarstva pravde, dva univerzitetska profesora, dvoje sudija Vrhovnog kasacionog suda, zamenik Republičkog javnog tužioca, dvoje sudija Prvog osnovnog suda u Beogradu, dvoje sudija Prekršajnog suda u Beogradu, tužilac Suda časti Privredne Komore Srbije, kao i glavni i dogovorni urednik portala „Pištaljka“, a članovima „Pištaljke“nije bilo dozvoljeno da učestvuju u radu radne grupe koju je formirao Poverenik. Mislim da to treba reći. Dakle, članovima „Pištaljke“, čak i na dobrovoljnoj osnovi nije bilo dozvoljeno da učestvuju u radu te radne grupe i članovi „Pištaljke“ su izašli sa jednim stavom u javnost, saopštili ga meni na sastanku, a on je glasio, parafraziraću, ako ljudi koji treba da urede zaštitu nas, koji smo bili podvrgnuti mobingu zbog prijave korupcije, ako oni koji treba da napišu model zakona koji to treba zakonski da reguliše, nemaju sluha za naše učešće u radu te radne grupe, onda izražavamo sumnju kakav će uopšte model izraditi. Pored predstavnika „Pištaljke“ tu su još učestvovali i jedan od uzbunjivača i to jedna sudija iz Osnovnog suda u Šapcu, ali i predstavnici MUP-a, kao i predstavnici Saveza samostalnih sindikata Srbije. Mislim da je to bila vrlo dobra radna grupa, a činjenica da je u ekspertskom mišljenju Saveta Evrope, kao prva stavka navedeno da je radna grupa koja je izrađivala nacrt zakona u odnosu na radnu grupu koja je izrađivala model zakona, bila mnogo sveobuhvatnija, da su u njoj više bili zastupljeni stručnjaci iz različitih oblasti i to eminentni stručnjaci,da je rezultat rada te radne grupe mnogo veći legitimitet. To svakako ima veze i ja sam ovde odgovarao na ono što sam bio i lično prozvan, ali ima veze i sa ovim amandmanom. Ima veze i sa ovim amandmanom zato što se ovaj amandman poziva na tekst koji je bio napisan u modelu, a taj model je, kao što rekoh, od strane Saveta Evrope, ocenjen lošije od Nacrta zakona koji je sada pretočen u Predlog zakona i koji se nalazi pred vama. Izvinite, ako sam vam previše vremena oduzeo, mislim da sam dao informacije koje svakako jesu od koristi. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Vladimir Orlić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, konkretno po amandmanu o kojem raspravljamo sada, još dodatnih par reči u prilog argumentaciji zašto amandman treba odbiti. Pre svega mislim da je sam amandman loše formiran, loše osmišljen, logički i u smislu rezultata koje treba da postigne. Dakle, sami rezultati koje je postavio predlagač amandmana ne mogu biti dostignuti ukoliko se ovaj amandman usvoji, i to već samo po sebi govori dovoljno o kvalitetu i u pravnom, ali kažem, pre svega logičkom smislu, jer na prvom mestu imamo po ovom predlogu amandmana dodatak za dodatni uslov neophodan, dakle uslov čije se ispunjenje traži da bi se steklo pravo na zaštitu propisanu ovim članom zakona, koji se amandmanom menja. Taj uslov se svodi po predlogu neposredno nakon saznanja za izvršenu radnju zbog koje se vrši uzbunjivanje ili nakon što je proverio podatke bitne za uzbunjivanje. Dakle, reč je o momentu kada se uzbunjivanje vrši. Sa veznikom „ili“, jedan zajednički logički uslov, dakle sastavljen iz dve celine može biti ispunjen i to je stvar elementarne logike, ukoliko je ispunjen jedan ili drugi njegov deo, dakle bilo koji od ta dva. Ako je namera predlagača amandmana bila da sa ovom korekcijom teksta uvede obaveznu neophodnost da se provere saznanja, neće ispuniti taj cilj. Zašto? Zato što ovako napisano postoji mogućnost da globalni uslov ovako postavljen bude zadovoljen,ako se prijavljivanje izvrši neposredno. Neposredno ili nešto drugo uradili smo neposredno, dakle, uslov je zadovoljen. Nema efekta što se tiče proveravanja. Ukoliko je pak reč o tome da se cilja, da se postigne nova brzina, opet isti problem, samo što se kaže na drugoj strani: „neposredno ili nakon provere“, pa uradio sam nakon provere, nije bilo neposredno, ali opet dovoljno da globalni uslov bude zadovoljen, time što je zadovoljen jedan od njegovih sastavnih delova u „ili“ svezi. Tako da ni jedno ni drugo, ako je bilo osnovni cilj efekta koji se želi postići, neće biti zadovoljen, ukoliko budemo usvojili ovaj amandman. Dodatno na temu brzine prijave, šta je ono što definiše neposredno? Pa, krajnji rok koji je ostavljen. Ako je ostavljen krajnji rok originalno identičan, dakle identičan onom koji je originalno predložen. To je ono što će definisati neposrednost, u ovom slučaju, to je opet onih godinu dana od čega smo i počeli. Dakle, rezultata nikakvih a dva reda teksta više. Moja lična zamerka na kvalitet predloženog rešenja i na efekte, i tu nije kraj stvarima koje su mi lično sporne. U tački 4. kako je predložena, diskutuje se neko predznanje uzbunjivača na temu da li onaj kome se informacija dostavlja je već imao saznanja ili nije. Klizav teren, složićete se. U nekom obrazloženjima koje smo dobili kaže se da se ne očekuje da to predznanje može biti savršeno, ali mislim da je misao koja je postavljene u obrazloženje - važno je da ne zna da onaj koji treba da dobije informaciju ne zna. Samo po sebi ne znači baš ništa. Ako uzbunjivač nema predznanje ne može ni da zna šta onaj koji informaciju dobija ili zna ili ne zna, tako da sve to čini mnogo dodatnih problema u praksi, dodatnu konfuziju u samom tekstu, naročito ako se uzme u obzir ovako taksativno nabrojane celine treba da budu zadovoljene istovremeno da bi se opravdao status, odnosno mogućnost da se koristi zaštita. Na samom kraju, sedma tačka predloga, to ste mogli primetiti u obrazloženju koje smo dobili od Vlade, suština da li neko zaslužuje zaštitu ili ne zaslužuje zaštitu ne leži u tome kakve su mu bile originalne namere, već u kvalitetu informacije koju pruža. Kvalitet te informacije je vrlo jasno, detaljno, precizno definisan u tački dva ovog zakona. dakle, dobijamo neko vredno saznanje o tome da je reč o eventualnim zloupotrebama, o eventualno velikoj opasnosti koja preti, to je ono što vredi i to je ono što nekoga kvalifikuje za zaštitu. Da li ima lične empatije ili nema prema bilo kome ko bi mogao biti umešan u proces, daleko je manje važno. To misle i naši sagovornici iz sveta, to misli i Vlada i tom obrazloženju se i lično pridružujem sa svojim tumačenjima. Hvala.
Reč ima narodna poslanica mr Aleksandra Jerkov.
Da vas pitam, pre nego što odete, da li se još držite toga da narodni poslanici mogu kada god žele da pitaju ministra, bez obzira na to da li je u vezi sa temom o kojoj razgovaramo ili se to odnosi samo na poslanike SNS? Pošto će moje izlaganje zavisiti od vašeg odgovora.
Ako su vaša pitanja vezana za Predlog zakona ili samo o amandmanu.
U pitanju su neka krivična dela.
Neka krivična dela? Želite da se ponašate kao uzbunjivač?
Recimo, u onoj meri u kojoj je u vezi sa zakonom sve ono što su govorili poslanici SNS. U tolikoj je meri ovo što imam nameru da pitam ministra.
Postavite pitanje ministru.
Hvala. Imam pitanje za gospodina Selakovića da li mu je poznata presuda VKS od 9. maja 2013. godine. To je presuda pod brojem 58/2013, zahvaljujući kojoj je Gradu Novom Sadu sa računa skinuto 400 miliona dinara, na ime štete koju je Grad Novi Sad isplatio izvesnom privatniku Iliji Deviću, zbog nepoštovanja ugovora koji je potpisala sa njim tadašnja gradonačelnica Novog Sada, a današnja predsednica Narodne Skupštine, Maja Gojković. Pitam zbog toga što u toj presudi piše, čitam presudu – iz dosadašnjeg izlaganja vezanog za savesnost, motiv, lošu nameru, nedozvoljen predmet i činjenje, nesumnjivo proizilazi da je odgovornost ugovornika ista, odnosno jednaka. To podrazumeva da postoji podeljena odgovornost za nastalu štetu u jednakoj srazmeri. Dakle VKS je predsednicu Narodne skupštine Republike Srbije označio kao krivca … [[Isključen mikrofon.]]
Gospođice Jerkov, moram da vam skrenem pažnju da sada vi tumačite presudu kako vi želite da je tumačite. Molim vas, ako želite da nastavite, da se ne ponašate kao sudija, nego kao narodni poslanik. (Aleksandra Jerkov, s mesta: Čitam presudu suda.) Vi ste pročitali presudu suda, nemam ništa protiv, a onda ste iznosili zaključak koji je recimo, po mom shvatanju suprotan od onoga što ja mislim. (Aleksandra Jerkov, s mesta: Čitam presudu koju je doneo sud.) Izvolite.
Gospodine Arsiću, javite se kao učesnik u diskusiji, za reč, pa onda iznosite vaše mišljenje o onome što sam rekla. Do sada vas molim da se zadržite na onim ovlašćenjima koja vam Poslovnik daje. Završila sam svoju diskusiju. Hvala.
Upravo to i radim gospođice Jerkov. Reč ima narodna poslanica Biljana Pantić Pilja, po Poslovniku.
Predsedavajući, povredili ste odredbu člana 106. i 107. Ako već pričamo o krivičnim prijavama, hoćemo da pričamo o krivičnoj prijavi koja je podneta protiv bivše ministarke pravosuđa Snežane Malović, koja je uništila svojom reformom pravosuđe i zbog štete koja je procenjena na 1,5 milijardi dinara? Ostalo je bez posla 600 sudija, bez ikakvih kriterijuma, ako ćemo da pričamo o krivičnim prijavama. Ovde pričamo i krivičnim prijavama, o prebijanjima, o svemu, molim vas da vodite računa o Poslovniku. Hvala.
Zahvaljujem. Koleginica Jerkov je svoje vreme poslaničke grupe utrošila tako što je čitala obrazloženje presude vezano za štetu koju je pretrpeo Grad Novi Sad, ali onog trenutka kada je izašla iz okvira čitanja presude i počela da je tumači na svoj način ja sam joj oduzeo reč, u stvari, prekinuo njeno izlaganje, da me neko pogrešno ne razume. Da li želite da se Skupština u Danu za glasanje izjasni? (Ne.) Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Cilj ovog zakona, pa i amandmana, o kome se sada radi, o kome sada pričamo je da u Srbiji omogući borbu protiv korupcije. To je jako potrebna stvar našoj državi, našem društvu, jer je kancer korupcije duboko prisutan i ima ga svuda. Naravno da je korupcija najviše vezana za vlast, koja god. Da li je to ova prethodna Ivice Dačića Vlada ili ova aktuelna Vlada? U svakom slučaju, očigledni su mnogobrojni primeri. Kao što znate, imamo jedan presedan, a to je da se prvi put desilo da je Agencija za borbu protiv korupcije preporučila smenu ministra pravde. Zamislite taj nivo paradoksa da onaj ko treba da bude jedan od glavnih boraca za pravdu, za borbu protiv korupcije, za borbu protiv kriminala, uopšte od državnog organa koji je zadužen za borbu protiv korupcije bude predložen za smenu. Očigledno je da je neophodno stvoriti institucionalne uslove da se ta borba protiv korupcije vodi i na način da građani koji su svesni svoje odgovornosti, koji su više svesni svoje odgovornosti, nego mnogi predstavnici vlasti, a posebno ministri pravde, policije i ovi slični, da dobiju taj okvir institucionalni da mogu slobodno da prijavljuju nadležnim organima ili javnosti da govore primere o svim vrstama kriminala pa i o korupciji posebno. Šta se dešava sa tim ljudima? Ti ljudi koji to rade mahom su maltretirani, šikanirani, preplašeni. Tako da je u Srbiji neophodno doneti jedan zakon o slobodi od straha. Ja sam siguran da će takav predlog ubrzo biti na dnevnom redu. Bilo je govora o radnim grupama koje su se bavile pripremom ovog zakona. Na početku i u načelnoj raspravi sam govorio o tome da su potpuno u pogrešan kontekst stavljeni poverenici za informisanje i za zaštitu građana, koji su navodno dali svoj doprinos ovom zakonu, što nije tačno. Danas smo na jedan brutalan, primitivan način imali primer pokušaja obračuna sa nezavisnim telima, kao što su poverenici jedan i drugi i Agencija za borbu protiv korupcije, zato što rade svoj posao. Bila je priča o parama koje je neka radna grupa dobila za izradu ovog zakona, a moje pitanje nekome ko može da odgovori na to pitanje, a logično je da to bude ministar pravde, je da li je tačno da je radna grupa Ministarstva takođe imala honorare koji su otprilike iste veličine kao što su i honorari koji su pominjani od ove neformalne radne grupe? Da li je tačno da su bili ti honorari, a posao radne grupe Ministarstva je bio samo da pokvari dobar Predlog zakona koji je…
Gospodine Živkoviću, ja vas molim, vratite se na dnevni red.
O tome upravo i pričam. Amandmani na član 5. da se doda tačka 4, 5. i 6. Ja to vrlo dobro pratim. Prema tome, to je više nego sigurno, da je posao radne grupe Ministarstva bilo samo to da pokvari dobar Predlog zakona, a masa amandmana koje mi predlažemo su iz onog dobrog predloga zakona, a čiji tvorci su bili malo pre, bio je pokušaj da oni budu osramoćeni. To je potpuno besmislena stvar. Drugo, vaš prethodnik, gospodine predsedavajući, je dozvolio da se postavljaju pitanja ministru, pa ne znam zašto to sad ne bi važilo i za mene. Recimo da uzmemo primer uzbunjivača koji je upozoravao na firmu „Asomakum“. Firma koja je fantomsko preduzeće, vrlo interesantnog vlasnika, tri, četiri godine deluje, radi, dužno je za porez, pred bankrotom je. O tome priča javnost, a onda neko ko to javno kaže, još je narodni poslanik, bez obzira što je to moja malenkost, dobije atak sa najvišeg nivoa vlasti ili bar bi tako trebalo da bude mesto na kome sedi neko ko se predstavlja kao predsednik Vlade Srbije u ostavci. Hvala.
Reč ima ministar Selaković.
Hvala uvaženi predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici,koliko god se neko trudio da neistinama koje iznosi, čak i na najpompezniji način privuče pažnju javnosti, mislim da neistinom pozitivna pažnja teško da može da se privuče. Od kada sam u resoru Ministarstva pravde i državne uprave prvo, a posle Ministarstva pravde, a to je od 27. jula 2012. godine, ni jedan član ni jedne jedine radne grupe koja je radila na izradi bilo kog zakonskog propisa nije dobio ni jedan jedini dinar bilo kakvog honorara. Dakle, ni jedan jedini dinar. Ni jedan jedini član radne grupe, a kamoli 4.000 funti po članu radne grupe. Što se tiče tzv. kvarenja modela, ja mislim da o tome najbolje govori, evo ovde prisutan, izveštaj, pregled završne verzije Nacrta zakona o zaštiti uzbunjivača. Pripremio Pol Stivenson, Velika Britanija, ekspert Saveta Evrope, a pregledao i uredio Sekretarijat Saveta Evrope. Meni je drago što smo mi iz Ministarstva pravde zajedno sa našom radnom grupom „pokvarili“ model, jer je taj „pokvareni model“ dobio pohvale Saveta Evrope i Evropske komisije, a isti pomenuti gospodin Pol Stivenson rekao da je spreman da u bilo kom trenutku dođe i onima koji misle da je nešto pokvareno objasni šta je to kvarno, a šta je to ispravno. Takođe i mišljenje Evropske komisije koje uporedno govori zašto je bolji nacrt koji dana imate pred vama kao predlog, nego skupo plaćeni model zakona. Uveren sam da ubedljiva većina i ko želi, može da dođe ovde i pogleda i da se u to uveri, a nije ni čudo kada se podnose amandmani koji nisu dobro ocenjeni u modelu zakona zato što je i onaj ko ih je napisao takođe dobio novac da ih napiše. Zahvaljujem.
Hvala. (Narodni poslanik Zoran Živković, s mesta: Replika.) Ne, ne, nemate prava repliku. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević, po amandmanu. Izvolite. Po Poslovniku? Reč ima Zoran Babić. Izvolite.
Zahvaljujem se gospodine predsedavajući. Prekršili ste Poslovnik, član 107. i ja verujem kada ministar, gospodin Selaković pokaže i dokaže da nema plaćanja, ali ja ovde imam dokaze i ugovore da je, recimo, samo za jedan sajt bivši režim i gospodin Oliver Dulić, plaćao za izradu tog sajta 25.000 evra. Pa to gospodinu Živkoviću nije smetalo da stane i podrži tu listu i pomogne toj listi da pređe cenzus. Nema problema, jedan sajt 25.000 evra, i evo, to je dokaz, ugovor koji imam u ruci. Sa druge strane, gospodine predsedavajući, ako govorimo o uzbunjivaču Živkoviću, od strane premijera, gospodina Vučića je i bez ovog zakona bila data džentlmenska ponuda i poruka i pružena ruka da ukoliko je istina ono što je tvrdio, a što vidim da i sada tvrdi gospodin Živković, da će on podneti ostavku. Ukoliko je izneo neistine, a videli smo i iz izveštaja MUP-a, i iz Uprave prihoda, i iz svih relevantnih institucija Republike Srbije, pokazalo se da je to što je izrekaoneistina, očekivali smo da gospodin Živković podnese ostavku. To postoji u dogovoru dva džentlmena, ali1 u ovoj vrsti dogovora je postojao samo jedan džentlmen, a to je bio gospodin Aleksandar Vučić. Džabe, kada sa druge strane nema političke korektnosti, jer da je ima, odavno bi Administrativni odbor i ova Skupština konstatovali ostavku gospodina Živkovića.
Ja uopšte nisam našao sebe da sam povredio Poslovnik, u ovom vašem izlaganju. Pre mogu da konstatujem da je zloupotrebljen Poslovnik i molim vas da ubuduće, kada reklamirate povredu Poslovnika, onda stvarno da ga obrazložite, u čemu je ta povreda urađena. Nemojte sada dobacivati sa mesta. Ja pokušavam ovde da budem korektan prema svima, koliko god mogu. Lično smatram da nije bilo povrede Poslovnika. Gospodine Babiću, da li tražite da se izjasnimo o povredi Poslovnika? (Ne) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Marković, povreda Poslovnika. Izvolite.
Hvala gospodine predsedavajući. Ja ću pokušati da vam ukažem da jeste prekršili Poslovnik i to član 106. koji govori da govornik može da priča samo o tački koja je na dnevnom redu. Vi ste govorniku, koji je govorio pre ministra Selakovića, gospodinu poslaniku u ostavci, dozvolili da priča o svemu onome što baš nije danas na dnevnom redu. Ja ću vas podsetiti da je danas rasprava o amandmanima na Predlog zakona o zaštiti uzbunjivača, a vi ste samostalnog poslanika, poslanika u ostavci, opomenuli tek na tri i po minuta njegovog izlaganja koje se odnosilo na sve ono što nije na dnevnom redu, pa su se tu upotrebljavali i nekakvi izrazi i neke procene i svašta nešto. U svakom slučaju gole neistine, gole besmislice i to nije prvi put da on to radi. Gospodine predsedavajući, ako vi budete ovu sednicu dozvolili da se pretvori u to da poslanici mogu da pričaju kako šta kome padne na pamet, teme koje ih zanimaju, koje ih ne zanimaju, teme koje ih bole, koje ih tište, koje ih muče, znate šta, možda neko ovde ima i neke ljubavne probleme od njih, možda neko ima neke zdravstvene probleme od njih. Nemam ništa protiv, ovde među poslanicima postoji izvestan broj lekara, pa ako gospodin poslanik u ostavci ima neki problem, ima ovde i psihijatara, rado će mu pomoći, ali to nije razlog da ometa tok sednice i da pretvara ovu sednicu u cirkus. Hvala vam puno.
Hvala vam na sugestijama, ali molim vas da i vi birate reči kada govorite o drugima. Molim vas, nemojte pozivati ni lekare, nikoga, jer i to je povreda Poslovnika. Hajde budimo dostojanstveni, korektni u svakom pogledu, ja se slažem. Mi sada ovde, evo koliko ja slušam, skoro svaki od narodnih poslanika pokušava da bude uzbunjivač, a još nismo usvojili zakon. Prema tome, iznosite razne primere, i jedna i druga strana. Ako je to tako, onda ja mogu, da vam kažem, mogu ja da primenim Poslovnik. Evo, od ovog momenta svakom ću izreći opomenu ko se ne drži dnevnog reda, a dnevni red je konkretan amandman i ko god odstupi od ovog amandmana, izreći ću opomenu. To računajte da važi i za jednu i za drugu stranu. Nemojte tražiti od mene da jedne gledam blagonaklono, a druge da kažnjavam. Nisam pitao gospodina Markovića, da li tražite da se izjasnimo u danu za glasanje? (Ne) Po Poslovniku reč ima narodni poslanik Zoran Živković, zatim narodni poslanik Janko Veselinović. Izvolite.
I sami ste rekli, gospodine predsedavajući, da je povređen Poslovnik, član 107, dostojanstvo. To što ste dozvolili prethodnom govorniku da pominje bolest, lekare i da niste reagovali, to stvarno …
Kako nisam, Živkoviću?
Molim vas da mi dopustite da dam obrazloženje.
Neću da dozvolim neistine.
Kako ste malopre mogli da dozvolite?
Molim vas, upozorio sam narodnog poslanika da to nije korektno, nisam izrekao opomenu, kao što ni vama nisam izrekao opomenu, jer ste otišli od dnevnog reda. Molim vas, nemojte da se prepiremo. (Zoran Živković, s mesta: [[Ne čuje se.]] Kako vas nije sramota?) Gospodine Živkoviću, zbog remećenja reda u Skupštini izričem vam opomenu. Mogu da budem i blagonaklon, mogu da budem i strog, kako god hoćete, ali od vas će to zavisiti. (Zoran Živković, s mesta: Bilo bi dobro da budete pametni. Kako vas nije sramota?) Izričem vam drugu opomenu. Reč ima narodni poslanik Janko Veselinović, po Poslovniku. Izvolite.
Član 27. Poslovnika, vođenje Narodne skupštine. Poštovani predsedavajući, vi ste vašom odlukom da od tog momenta, pre dva minuta, primenjujete Poslovnik grubo narušili sam Poslovnik, jer vi ne možete primenjivati Poslovnik od jednog trenutka, a pre toga ga ne primenjivati, vi ili vaši prethodnici. Dakle, do tog momenta poslanici vladajuće koalicije, pre svega poslanici SNS, su ovde podizali optužnice i izricali presude. Konkretno su pominjali narodnu poslanicu Snežanu Malović, bivšu ministarku, koju su lično pomenuli i govorili koje su krivične prijave protiv nje podnete. Vi onda dođete, sednete tu i kažete da ćete od sada primenjivati Poslovnik. Kakve veze ima Snežana Malović sa ovom tačkom dnevnog reda i optužbe koje se bez ikakvog osnova i na mestu kojima nije mesto izriču? Vi ne vodite sednicu na način na koji propisuje Poslovnik, odnosno radite volontaristički na način da Poslovnik nekad primenjujete, a nekad ne primenjujete, a primenjujete ga kada treba da govore poslanici, evo sada ulazi predsedavajuća Skupštine koja će verovatno poslanicima opozicije onemogućiti da govore dalje.
Gospodine Veselinoviću, samo da vam odgovorim. Vaše je pravo da imate svoje mišljenje vezano za vođenje. Ja ne odgovaram za vođenje sednice mojih prethodnika, nego odgovaram za vreme dok sam ja ovde. To što je sad nastupilo, to ste vi, gospodo poslanici, tražili. Samo sam ispunio vašu želju da postupam po Poslovniku i tačka, a vi imate pravo da se, što se tiče povrede Poslovnika, smatram da nisam povredio, a vi imate pravo da se izjasnite u danu za glasanje. Da li želite da se izjasnimo? (Da) Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević, po Poslovniku. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice Narodne skupštine, poštovani ministre gospodine Selakoviću i poštovana gospodo gosti, smatram da je malopre, poštovana predsednice Narodne skupštine, prekršen član 104. Poslovnika Narodne skupštine, kada gospodinu Živkoviću nije dato pravo na repliku na koje je na osnovu sadržine člana 104. Poslovnika gospodin Živković imao pravo. Vi niste bili tu i ja bih sada hteo da vas obavestim šta se tu desilo.
Nema potrebe, gledala sam prenos.
Znači, onda znate, onda sigurno znate da se gospodin Živković, nakon reagovanja i govora gospodina Selakovića, javio da dodatno prokomentariše i pojasni neke stvari koje je prethodno gospodin Selaković pogrešno tumačio u odnosu na prethodni govor gospodina Živkovića. Umesto da gospodin Arsenović po Poslovniku, članu 104, da pravo na reč gospodinu Živkoviću, gospodin Arsenović je dao pravo na reč gospodinu Babiću. Kada je gospodin Babić iskoristio svoje pravo na reč, gospodin Arsenović je rekao gospodinu Babiću da je gospodin Babić zloupotrebio pravo na reč po povredi Poslovnika, poštovana predsednice. Potom je gospodin Arsenović reč dao i gospodinu Markoviću, po Poslovniku, pa je nakon govora gospodina Markovića, gospodin Arsenović rekao da je gospodin Marković, poslanik SNS, takođe zloupotrebio pravo na reč na osnovu povrede Poslovnika i, poštovana predsednice, nakon toga je gospodin Arsenović gospodinu Živkoviću, koji nije dobio pravo na reč, a imao je to pravo, dao opomenu, umesto da opomenu izrekne narodnim poslanicima za koje je sam utvrdio da su zloupotrebili pravo na reč, poštovana predsednice Narodne skupštine.
Hvala vam. Bez obzira na količinu današnjih obaveza koje imam, mogu vam reći da uspevam da pratim tok sednice, za koju su odgovorni, kako ste primetili, za svih sat vremena promenili su se skoro svi potpredsednici, a atmosfera u parlamentu zavisi i od poslanika, ne samo od onih koji daju reč ili sprovode Poslovnik. Složićete se, danas će se menjati skoro svi potpredsednici i vodiće sednicu, a u ovakvoj atmosferi je zaista jako teško raditi i posvetiti se raspravi o zakonima, zbog kojih smo uopšte danas i zakazali sednicu, pogotovo kada raspravljamo o amandmanima, gde bi trebalo svi da se držimo rasprave o dnevnom redu, ali svi. Je li tako? Tako je, a ovde se govorilo o svemu i o svačemu, osim o amandmanima, i to možemo zajedno da zaključimo. Drugo, moram da kažem da potpredsednik Konstantin Arsenović odlično vodi sednice. On je potpredsednik koji, uključujući i mene kao predsedavajućeg, mislim da to radi na najbolji mogući način. Njegovo je pravo i procena, ako pročitamo svi zajedno Poslovnik, kada će reagovati na neku diskusiju, kada će izreći mere i kome će izreći mere. (Vladimir Pavićević, s mesta: Na osnovu Poslovnika.) Da, na osnovu Poslovnika, a Poslovnik počinje odavde dovde i tumače ga samo predsednik i potpredsednici, voljom onih koji su Poslovnik usvajali nekada u nekom sazivu, ali obavezujući je za sve nas. To je jedno od retkih uopšte ovlašćenja koje predsednik i potpredsednici imaju. Poslanici, bez obzira ko su, pokušavaju to da nam oduzmu. Ne vidim da je uloga predsedavajućeg samo da govori – da, ne, izvolite i vreme. To može i automat da radi. Naravno, vaše je pravo da glasamo jer je tako, može da se glasa kad god neko kaže - glasaćemo, ali Konstantin Arsenović nije pogrešio i nije prekršio Poslovnik. Drago mi je da je uradio ono za čega ja često nemam snage, da izriče opomene, koliko god da ja imam tu slabost da ne izričem. (Vladimir Pavićević, s mesta: On je zloupotrebio …) Ne znam ja, kad vi budete predsednik parlamenta govorićete ko je zloupotrebio, a ko nije. Biće izbora jednog dana, Bože moj, ali sada je ovako. Niste se bunili kad se ovde govorilo, čitalo i ne znam ni ja šta o nekim drugim stvarima koje nemaju veze sa dnevnim redom. Da ste onda reagovali, razmislili bi sada da li je stvarno povređen Poslovnik. Ni u čemu se ne razlikujete od nekih drugih. Svako svoje. Ima jako puno povreda Poslovnika ovde i ja molim da me razumete, da bi tok sednice krenuo u pravom smeru, da bi se posvetili zakonu, da sada imamo redovnu pauzu od sat vremena, jer očigledno predsednik i potpredsednici vode sednicu svi zajedno na način koji ovde ne odobravate, pa ćemo za sat vremena razmisliti kako će nastaviti da se radi. Eto, to je jedno od retkih mojih prava, da dam pauzu za ručak. Hvala.
Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. stav 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18,00 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese zakone i druga akta iz dnevnog reda ove sednice. Na član 5. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Snežana Malović, Biljana Hasanović Korać, akademik Ninoslav Stojadinović i Branka Karavidić. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili ovaj amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Branka Karavidić. Izvolite.
Zahvaljujem se gospodine predsedavajući. Poštovani gospodine ministre sa saradnicima i kolege, član 5. se odnosi na pravo na zaštitu uzbunjivača. Našim se amandmanom predviđa dodavanje još tri tačke kojima bi se obezbedilo da zaštita može biti pružena samo uzbunjivaču koji je savestan, odnosno koji je uzbunjivanje izvršio u dobroj nameri, odnosno u dobroj veri uz to istovremeno poštovanje zaštite, posebno osetljivih podataka o ličnosti. U predlaganju amandmana se pošlo od mišljenja Agencije za borbu protiv korupcije u ovom zakonu koja je upravo preporučila da se mora obezbediti da uzbunjivač postupa u dobroj veri. Prilikom formulisanja amandmana takođe se pošlo od predloga transparentnosti Srbije, a i od modela Zakona o uzbunjivanju koji je izradila radna grupa koju je formirao Poverenik za zaštitu podataka o ličnosti, a čiji je predsednik bio Zaštitnik građana. Modelom je posebno razrađeno pitanje savesnosti uzbunjivanja. Smatramo da je ovo pitanje od vitalnog značaja, budući da je materija uzbunjivanja vrlo značajna, ali i osetljiva. Koliko uzbunjivači mogu biti značajni saveznici u borbi protiv korupcije toliko se isto ovaj zakon može pretvoriti u svoju suprotnost ukoliko se ne obrati posebna pažnja na pitanje savesnosti uzbunjivača. Odgovor, odnosno mišljenje Vlade na naš predlog amandmana glasi - Vlada ne prihvata amandman, jer član 5. Predloga zakona adekvatno obezbeđuje društvenu zaštitu licima koje vrše otkrivanje informacije o kršenju propisa, kršenju ljudskih prava, vršenju javnog ovlašćenja protivno svrsi zbog koje je povereno, odnosno koji vrši uzbunjivanje imajući u vidu da je predlogom zakona izričito zabranjeno zloupotreba uzbunjivača. Mi smo mišljenja da nikad dosta preciznosti što se tiče ove osetljive teme. Jednostavno mogu da kažem da Vlada još jedno svojim obrazloženjem potvrđuje da ovaj zakon, čini mi se služi samo promociji Vlade i da uopšte ne izražava iskrenu nameru predlagača da uzbunjivanje reguliše na najbolji mogući način. Naime, mi smo amandmanom preciznije uredili pitanje savesnosti uzbunjivača da bi mogli da govorimo o zloupotrebi potrebno je prvo da preciznije uredimo savesnost, jer nesavesno uzbunjivanje je zloupotreba. Očigledno Vlada želi da ova oblast ostane zamagljena kako bi mogla da nastavi sa svojim tabloidnim manirom optuživanja političkih protivnika zahvaljujem.
Reč ima ministar Selaković.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, vrlo kratko, uzimajući u razmatranje ovaj predlog amandmana uzeli smo u razmatranje i kao što sam rekao mišljenje eksperta Saveta Evrope koji je učestvovao i u radnoj grupi kojim je predsedavao Zaštitnik građana i u radnoj grupi čiji sam predsednik bio sam, a koje je formiralo Ministarstvo pravde. Samo ću vam u dve rečenice pročitati šta je na apel Vladimira Radomirovića, odnosno glavnog i odgovornog urednika sajta „Pištaljka“, kao sajta koji okuplja uzbunjivače, rekao gospodin Pol Stivenson, pravni ekspert, odnosno stručnjak za zaštitu uzbunjivača Saveta Evrope. On kaže – gospodine Radomiroviću čuosam od vas da će se u parlamentu ove nedelje obavljati rasprava o Zakonu o zaštiti uzbunjivača. Takođe sam čuo i za predlog Agencije za borbu protiv korupcije da se uvede zahtev postojanja dobre vere kod uzbunjivača. Želim da vam napomenem da je upravo ovaj element prouzrokovao mnoge probleme Ujedinjenom Kraljevstvu i da smo ga zbog toga izbrisali iz zakona pre godinu dana, kao i da se dobra vera kod uzbunjivača ne nalazi među listom neophodnih elemenata koji propisuje preporuka Saveta Evrope. Dakle, država sa najdužim iskustvom u zakonskoj zaštiti uzbunjivača, Velika Britanija, čiji je pravni ekspert sarađivao i sa radnom grupom koju je formirao Poverenik, i sa radnom grupom koju je formirao ministar pravde. Kaže – to ne treba da stoji u zakonu zato što je prouzrokovalo mnoge probleme u primeni zakona. Mi smo to iskusili. Vama savetujemo da ne idete u to. To je bio razlog zašto ovo nismo stavili kao jednu od nužnih kvalifikacija kod ličnosti samog uzbunjivača. Hvala vam. (Branka Karavidić, s mesta: Molim vas, samo minut.)
Branka, stvarno ne vidim osnova. Odgovor je bio. Reč ima narodni poslanik, po amandmanu, Vladimir Đukanović. Izvolite.
Hvala uvaženi predsedavajući, krivo mi je nisam na one prethodne odreagova koji su slični, nisam govorio iako sam baš želeo o amandmanu da pričam. Moram da priznam nisu mi jasni motivi ovakvog amandmana koji se podnosi. Ovde se traži nešto prosto što je neverovatno. Recimo, traži se da uzbunjivač dobije zaštitu kaže – ako nije otkrivanjem informacije uslovio bilo kakve koristi za sebe ili drugoga, izuzev kada se uslovljavanje odnosi na nezakonitosti ili opasnosti. Prvo, kako možete uopšte da znate da li je on nekome tražio ili nije tražio neku korist. Kako to možete unapred da znate. Mislim, ko tu uopšte može da zna, pa da biste ovako nešto predvideli. Tako da mi je potpuno nelogično. Takođe, kad se kaže da može da dobije zaštitu ako nije objavio posebno osetljive podatke o ličnosti koje nisu od značaja za otklanjanje i ugrožavanje javnog interesa. Donekle mogu da se složim, ali znate šta ako je to objavio, ali je pored toga objavio izuzetno važnu informaciju, recimo, o nekoj koruptivnom delovanju unutar samog preduzeća. Zašto ne bi mogao da ima zaštitu? Koja je to logika zato što je možda negde neku osetljivu informaciju iz privatnog života negde rekao da nema pravo na zaštitu ako je otkrio korupciju. Izvinite, mislim da je to potpuno nelogično. Tako da mi nije jasno zašto se ovako nešto podnosi. Sam član zakona je sasvim dovoljan. Mislim da nema potrebe širiti konfuziju i unositi potpuni haos na neki način u pravni sistem ove države sa ovakvim predlozima amandmana. Verujem pošto uvažena koleginica Karavidić uvek ima dobre motive, volim sa njom da polemišem, ali mi nije jasan motiv ovakvog podnošenja. Ovo je nešto što ne možete da predvidite čak i kada biste hteli. Hvala vam.
Branka, ja mogu da vam dam po amandmanu ponovo, ali samo sačekajte, redosled. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić, prijavite se ponovo, molim vas.
Gospodine predsedavajući, gospodine generale, gospodine ministre sa saradnicima, naravno da neću podržati ovaj amandman iz razloga koje je već ministar rekao, jer uzbunjivanje u dobroj veri, kao što je rečeno i u dobroj nameri se pokazalo u Evropi da nije dobro i upravo je to jedan od razloga što je Vlada i predložila ovaj zakon, kako je i ministar rekao na onom plenarnom delu, ovo je jedan od najboljih zakona u regionu po oceni Saveta Evrope i Evropskog suda za ljudska prava, ne samo u regionu, čak i šire u Evropi, jedan od četiri zakona u Evropi. Dame i gospodo narodni poslanici, vrlo je bitno da imamo zaštitu uzbunjivača. Da smo imali zakon ovaj unazad četiri ili pet godina, odnosno za vreme bivšeg režima, možda ne bi imali slučaj Oliver Dulić, jer bi neko dojavio za 20.000 evra jedan bilbord. Da smo imali uzbunjivača ne bi možda Saša Dragin bio procesuiran, jer bi nam dojavili …
Molim vas, nemojte da imenujete, nemojte prozivati nikoga, ja uvažavam sve, ali vas molim da se držimo dnevnog reda i ne prozivajte nikoga sada.
Gospodine predsedavajući, ovde je u pitanju Zakon o zaštiti uzbunjivača i dozvolite da ja na svojstven sebi način obrazložim onako kako ja mislim da je u redu, ali neću skrenuti sigurno sa tačke dnevnog reda. Da smo imali ranije Zakon o zaštiti uzbunjivača, ja to vrlo dobro znam, bar što se tiče obrazovanja, ne bi imali prebijanje dekana, ne ovoga samo na političkim naukama, moj kolega docent, i danas nije spomenuo, prebijanje dekana u Kosovskoj Mitrovici, gospodina Kićevića, i tu se mi razlikujemo od bivšeg režima. Mi vodimo računa o svim građanima Republike Srbije, o svim profesorima, a oni vode računa samo o sebi. Dozvolite mi molim vas da ja sebi na svojstven način obrazložim i molim vas, ako skrenem sa teme, vi me slobodno upozorite. Svaki podatak koji je u vezi uzbunjivača i ovog zakona, ne dajem iz novina, vi to dobro znate. Radi se o državnom revizoru. Da smo imali ovaj zakon ranije, ne bi se desilo da jedan bivši ministar danas poslanik Narodne skupštine Republike Srbije, potroši 850.000 za opravku softvera na VMA, a novi je softver tada koštao četiri puta manje. Dakle, izuzetno je ovo dobar zakon i iz tog razloga gospodine ministre, zaista podržavamo ovaj zakon u celini. Ovaj amandman upravo jeste razlog koji su kolege predložili da se primeni ovaj zakon, a ne u dobroj veri. U dobroj veri je bila šansa da se dublje stavi ruka u džepove građana Srbije. U to ime zaista podržavam ovaj zakon, a protiv smo ovog amandmana.
Reč ima narodni poslanik Branka Karavidić, a posle nje Balša Božović.
Naravno, ja se ne slažem sa prethodnim govornikom da je ovaj zakon najbolji na svetu. Ne vidim zašto Vlada ima problem da svako preciznije određivanje savesnosti uzbunjivača stavi u zakon. Niste me razuverili time što ste rekli da je to loša praksa u Engleskoj. Još nešto, a pro po ovoga idealnog i fantastičnog zakona, samo da skrenem pažnju ostalim poslanicima, u članu 11. koji kaže da je zabrana zloupotreba uzbunjivanja, koji obrađuje tu temu, interesantno je da ni jedan naredni član nije predvideo sankcije za one koji zloupotrebljavaju uzbunjivanje. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Balša Božović.
Ja sam se javio po povredi Poslovnika.
Nisam znao. Izvolite.
Član 107. reklamiram dostojanstvo. Gospodin Atlagić je govorio, nekoliko veoma velikih optužbi je izneo na račun pojedinih bivših ministara, a neke je pomenuo imenom i prezimenom, a neke samo kao predstavnike bivšeg režima i mislim da niste adekvatno reagovali. Ovde ste danas izrekli nekoliko opomena pojedinim poslanicima, a upravo je trebalo da izreknete opomenu gospodinu Atlagiću za ono što, pre svega, nije istina. Pomenuo je gospodina bivšeg ministra Sašu Dragina, protiv njega nije ni podignuta optužnica. Sa druge strane, pominjao je i neke druge, pominjući neke kompromitujuće radnje pri nabavci softvera. Nisam tačno siguran da uopšte zna gospodin Atlagić šta je softver. Dakle, ne bih voleo da se ova rasprava pretvori u nešto što se ne odnosi na sam Predlog zakona. Ja bih vas molio da u narednom periodu, od sada pa ubuduće upozoravate vaše kolege da se vratimo na temu dnevnog reda i da govorimo o amandmanima, na predlog ovog zakona, jer mislim da u suprotnom, sve ovo neće pretvoriti ni u šta konstruktivno.
Gospodine Božoviću, mislim da ste dobro zapazili da sam ja upozorio gospodina Atlagića i posle toga on više nije pomenuo ni jedno ime. Jeste pomenuo primere, ja nemam ništa protiv primera, ali ime nije spomenuo, dobro sam pazio. Znači, ja neću nikoga sprečiti, niti to mogu, da navodi primere, ali da ne spominje imena. Gospodin Atlagić je uvažio moju sugestiju i više u svojoj diskusiji nije pomenuo ni jedno ime. U tom smislu smatram da sam na taj način otklonio tu vrstu povrede Poslovnika. Smatram da nije bilo povrede Poslovnika, a vi možete da se izjasnite da li da u danu za glasanje, želite da se glasa? Želite, u redu. (Marko Atlagić, sa mesta: Replika.) Molim vas, znate da na povredu Poslovnika nemate pravo replike. U tom smislu, nemojte se javljati. Pravo na povredu Poslovnika prvo ima Đukanović, pa onda Biljana.
Reklamiram povredu člana 109. Bili ste dužni uvaženi predsedavajući da malopređašnjem govorniku izreknete opomenu, zato što je upotrebio, znači – izriče se opomena ako se upotrebljavaju psovke ili uvredljivi izrazi. Ja ovde govorim o uvredljivim izrazima. Izraziti se tako o profesoru Atlagiću, profesoru pomoćnih istorijskih nauka, a inače to danas ne možete, čak i da pratite sva dešavanja, naučne skupove, ukoliko čak dobro ne poznajete IT. Prosto je neverovatno, posebno zato što to dolazi od čoveka, sa druge strane, koji je ipak akademski obrazovan i neko uvažavanje prema profesoru mora da ima, a ovim je pokazao da ničiju titulu niti bilo šta ne ceni. Hvala.
Molim vas, ja to uopšte nisam tako doživeo. Moram biti korektan, bez obzira na činjenice, ali ja to nisam doživeo da je uvredljivo bilo. (Vladimir Đukanović, sa mesta: Rekao je da profesor ne zna šta je softver.) Molim vas, nemojte tako, dozvolite da ja obrazložim. Ako se budemo međusobno tako sada prepirali, doći ćemo u situaciju kao malo pre. Ako se budemo međusobno uvažavali i dozvolite da ja iznesem svoje mišljenje. Znači, o tome se radi, on je reagovao, čovek, što ja nisam opomenuo, možda nije čuo, zato sam mu i obrazložio da sam gospodina Atlagića ja upozorio, da se ne spominju imena i on je uvažio i zato smatram da nije bilo povrede Poslovnika. Nemojmo sada isterivati mak na konac, hajde da nastavimo sa radom. Povreda Poslovnika, Biljana Pantić Pilja. Izvinjavam se, gospodine Đukanoviću, da li želite da se Skupština izjasni u danu za glasanje? Ne, hvala. Izvolite.
Predsedavajući, povredili ste član 107. stav 2. neposredno obraćanje narodnom poslaniku i korišćenju uvredljivih izraza. Vi ste dozvolili da prethodni govornik kaže kolegi Atlagiću da ni ne zna šta je softver. Molim vas, možda je mladi kolega kompjuterski stručnjak, ali nije bilo u redu i korektno od vas da dozvolite takvo obraćanje. Što se tiče diskusije kolege Atlagića, ne znam zašto kolege iz opozicije toliko nervira kada se spominje Oliver Dulić, Razvojna banka Vojvodine, Fond za kapitalna ulaganja. Molim vas da primenjujete Poslovnik. Hvala vam.
Znači, na sličan način reklamiraju povredu Poslovnika. Jedino samo mogu da ponovim ono što sam rekao i gospodinu Đukanoviću, pa smatram da nije bilo povrede, a vi se možete izjasniti.(Ne.) Povreda Poslovnika, Marković. Izvolite.
Hvala gospodine predsedavajući. Reklamiram povredu člana 103, a u vezi sa članom 107. i ne želim da verujem da niste svesni šta je prethodni govornik rekao za profesora uvaženog, gospodina Atlagića. Rekao je da smatra da on i ne zna šta je to softver, kažem da je rekao da on smatra da gospodin Atlagić i ne zna šta je to softver. Ja samo pitam, dokle ćemo trpeti razne oblike diskriminacije i na osnovu čega prethodni govornik diskriminiše ljude u godinama u odnosu na neke mlađe poslanike, ili na osnovu struke? Verujem da, možda, prethodni govornik nije dobro čuo ili razumeo gospodina Atlagića, koji je pričao o zloupotrebama prilikom nabavke softvera. Očigledno da se prethodni govornik razume u zloupotrebe oko nabavke softvera, a slažem se da gospodin Atlagić ne zna ništa o zloupotrebama u nabavkama softvera. Hvala najlepše.
Molim vas da li želite da se u danu za glasanje izjasnimo o povredi poslovnika? (Ne.) Jovičiću, vi po amandmanu? (Aleksandar Jovičić, s mesta: Po amandmanu.) (Marko Atlagić, s mesta: Po amandmanu.) Samo malo. Vi možete da se javite po amandmanu, ali ne mogu vam dati repliku po osnovu povrede Poslovnika. Znači, sačekajte, javite se po amandmanu, a pre toga reč ima ministar Nikola Selaković. Izvolite gospodine ministre.
Zahvaljujem uvaženi predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici ja bih se vratio na ovo o čemu smo uvažena gospođa Karavidić i ja raspravljali. Samo da jednu stvar razjasnimo, zašto su evropski stručnjaci bili protiv uvođenja savesnosti uzbunjivača? Zato što je to zahtev koji je u svakom sudskom postupku vodio potencijalnoj viktimizaciji uzbunjivača, jer, onaj koji vrši, recimo mobing nad zaposlenim zato što je razotkrio neke informacije koje štete javnom interesu, dakle onaj koji je izvršavao mobing, on ima za cilj da dokaže da uzbunjivač nije postupao savesno i u dobroj veri. I na kraju se sudski postupak koji treba da zaštiti javni interes i da zaštiti čoveka koji je ukazao na narušavanje tog javnog interesa, pretvori u sudski postupak protiv tog čoveka koji je smogao hrabrosti da to uradi. I to nam nepobitno govore iskustva sudske prakse država retkih, retkih država koje poseduju zakonsku zaštitu uzbunjivača i to kao najbolju sudsku zaštitu uzbunjivača. To je jedan jedini razlog. Nema ničega drugog, jer, taj poslodavac koji je i ekonomski i u svakom drugom pogledu mnogo jači od samog uzbunjivača, sve svoje snage i resurse preusmeri protiv njega. To je razlog zašto je jedna Velika Britanija, koja najduže u Evropi poseduje ova zakonska rešenja, to pre oko godinu dana izbrisala. Dakle, ja apsolutno cenim vašu dobru nameru, i volim kada imamo raspravu u kojoj razmenjujemo jake argumente, ovo je jedan jedini razlog. Daleko od toga da bi bilo ko drugi hteo da sada ugrozi uzbunjivača, ili da mu da neku delimičnu zaštitu. Ne. Jezički ovo možda izgleda da kao uzbunjivača više štiti, ali u praksi, nažalost, mnogo mu više šteti. To je bio jedan jedini razlog zašto smo se ovako ograničili u zakonskoj formulaciji. Hvala vam.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić, po amandmanu.
Predsedavajući, generale, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, ja i dalje mislim da je zakon izuzetno dobar i da je jedan od najboljih u regionu i jedan od najboljih u Evropi, kako je i sam ministar rekao, po oceni Saveta Evrope i Evropskog suda za ljudska prava. Što se tiče opravke softvera na VMA, ja nisam izneo bulevarsku štampu. Državni revizor iz 2011. godine, četiri puta skuplja popravka nego čitav. Možda ja ne znam pročitati, ali nisam završio Treću beogradsku gimnaziju i bio najgori đak u istoriji te gimnazije. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Jovičić, po amandmanu.
Hvala uvaženi predsedavajući. Što se tiče ovog amandmana, možemo zaključiti da usvajanjem ovakvog amandmana, postavljanje ovakvih uslova praktično čini nemogućim da uzbunjivaču dajemo adekvatnu zaštitu i gospodin Selaković je izneo ovde argumente, osnovane argumente zašto ovaj amandman ne možemo da prihvatimo. Što se tiče ovih cifara koje smo ovde čuli, a važno je i vezano za amandman jer ja kao,e vo uzbunjivač, u ovom trenutku želim da naglasim da nije važno da li znamo šta je softver, ni vi ni ja, sasvim je nebitno, ali se pominje 800 hiljada evra da je bačeno. Ja to mogu da pretvorim u 3.840 penzija u ovoj zemlji koje je neko bacio, vaših penzija i svih građana Republike Srbije. Kao uzbunjivač, 2012. godine ukazivao sam na veliku korupciju kada govorimo o Bulevaru Kralja Aleksandra, gde je bačeno šest i po miliona evra. To opet mogu da pretvorim u 31 hiljadu penzija, građani Srbije su ostali uskraćeni za 31 hiljadu penzija. Takođe, podzemni kontejneri, vi ste sugrađanin i ja, imamo podzemne kontejnere koji ništa ne znače. Završavam, 10 miliona evra kada pretvorimo u penzije, a čujemo da se ovde neke stranke zalažu, to je 48 hiljada penzija koje smo uskratili građanima Republike Srbije zato što možda nismo imali hrabre uzbunjivače, zato što možda te ljude nije štitio i čuvao zakon i zato smatram da ovom problemu moramo potpuno adekvatno da pristupimo, da ove ljude zaštitimo, da više nikada niko ne uskrati ni jednu penziju našim penzionerima koji su podizali ovaj grad i smatram da ovih 50 hiljada penzija koje smo bacili zbog raznih korupcionaških afera, dame i gospodo neko mora da vrati, a mi je politikom koju sprovodimo u Republici Srbiji, odgovornom politikom, želimo da penzionerima omogućimo da u narednom periodu kada podignemo zemlju, imaju penzije iz budžeta, a ne penzije iz kredita kao što ste to vi radili.
Reč ima Gordana Čomić, po amandmanu.
Zahvaljujem. Mislim da je atmosfera i nastupi kolega narodnih poslanika u sali u prilog toga da se prihvati amandman kolega sa Brankom Karavidić, koji su potpisali amandman jer se radi o savesnosti. Treba biti potpuno bez savesti, a Boga mi i bez časti i bez ikakvog integriteta pa smatrati da je dozvoljeno na javnom poslu izricati etikete, klevete i laži i to zvati odbranom prava na to da se bude uzbunjivač. O tome… [[Isključen mikrofon]]
Izvinjavam se, nisam isključio. Prijavite se ponovo, izvinjavam se.
Ja vama gospodine predsedavajući verujem da niste isključili i znam da se tehnički problemi dešavaju, apsolutno je sve u redu. Dakle, kao što rekoh imati savest za javno izgovorenu reč se ovde prosto nalaže kao potreba da se glasa za ovaj zakon jer volja da se u okviru odbrane zakona izrekne sve što smo ovde čuli, bez obzira na to što niti je utemeljeno u činjenicama niti je utemeljeno u postupcima koji su u toku, pokazuje da je lako biti bez savesti, bez časti i bez integriteta i da to ni jedan uzbunjivač ne bi smeo sebi da dozvoli, zato nije loše da uvrstimo i savesnost bez obzira što razumem ministra potpuno zašto to vidi kao opasnost da onaj na koga se informacije koje uzbunjivač ima odnose utvrđuje i njegove karakteristike i njegovu savesnost na poslu koji je obavljao. Hvala.
Ja se stvarno izvinjavam, stvarno nisam, sistem je pao. Reč ima narodni poslanik Balša Božović, po amandmanu. Izvolite. Reč ima narodni poslanik Balša Božović, po amandmanu.
Replika.
Nemate pravo na repliku. Amandman kojim se posle člana 5. dodaju naziv člana i član 5a, podneo je narodni poslanik prof. dr Dušan Milisavljević. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Dušan Milisavljević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, gosti iz Ministarstva pravde, koleginice i kolege narodni poslanici, u ovom amandmanu sam predložio neka prava koja bi trebala da budu data lokalnim antikorupcijskim forumima. Upoznao bih javnost da je samo 10-ak lokalnih samouprava u Srbiji formiralo odlukama lokalnih skupština antikorupcijske forume i mogu da vam kažem da su to jako dobra radna tela koja kontrolišu rad lokalnih samouprava, gradonačelnika, direktora gradskih preduzeća. Mi smo kroz ovaj amandman tražili da njihova prava i garancije budu ista kao i ostalih uzbunjivača. Kroz neke primere koje su oni imali, na primer, konkretno u Nišu postoji jedno od lokalnih antikorupcijskih foruma i u ranijem mandatu, kada je DS vodila grad Niš i sada kada vodi SNS, lokalni antikorupcijski forum je nešto što je dobro, što ukazuje građanima Srbije na neke nepravilnosti u radu određenih preduzeća ili u radu samog gradonačelnika. Ovim amandmanom se traži da oni imaju pravo uzbunjivača dok im traje mandat i godinu dana nakon prestanka mandata, s obzirom da ovi hrabri ljudi otvaraju neke teme koje nisu prijatne za vlast koja je trenutno na lokalu. Kroz jedan primer, njeno ime imam pravo da kažem s obzirom da mi je dala ovlašćenje, Valentine Krstić, koja je član lokalnog antikorupcijskog foruma u Nišu, koja je prošla jednu golgotu u dobijanju statusa uzbunjivača, prijavila je korupciju u samom KPD u Nišu, korupciju krađe lima, korupciju krađe nekih drugih stvari. Obratila se prvo upravniku KP Doma, nakon čega je dobila jednu suspenziju. Posle je dala prigovor direktorima svih zatvorskih jedinica, pa ni tu nije dobila odgovor. Prijavila je slučaj sudu, pa je i od suda to odbijeno, nakon čega je suspendovana sa posla. Ovaj primer pokazuje kako ovi uzbunjivači, ljudi koji imaju toliko hrabrosti i koji ne pripadaju nijednoj političkoj opciji nego je samo kod njih razvijena svest da stvarno moramo da se borimo protiv korupcije, ne mi kao političke stranke nego građani. Ja sam to shvatio upravo tako – da mi moramo da pošaljemo poruku građanima i da ih ohrabrimo, da ih osmelimo da ukažu na probleme u svom kolektivu, da ukažu na probleme u svom gradu, u svojoj opštini i da te korupcije koje svakako republička Vlada ne može videti, niti znati šta se dešava u nekim malim sredinama ispod Save i Dunava ili na severu ili na zapadu Srbije, da građani imaju pravo i mogućnosti da kažu – u mom kolektivu sumnjam da je direktor preduzeća nešto muvao sa nekim tenderom, da se nešto ugrađivao, i da za to nemaju posledice. Smatram da su ovi antikorupcijski forumi na lokalu dobra stvar i da i ostale lokalne sredine, u cilju borbe protiv korupcije treba da usvoje i da formiraju ova radna tela i da se kroz lokalne antikorupcijske forume, tj. ova tela, građani ohrabre da im prijavljuju korupciju na lokalu i da oni ukazuju na tu korupciju. Mislim da je ovo dobra stvar i da im trebamo dati podršku, s obzirom da otvaraju neke teme koje nimalo nisu prijatne za njih u tim malim sredinama, gde ne mogu da dobiju prolaz do neke nacionalne frekvencije, do nekog nacionalnog medija, već da im se garantuju prava i praktično zaštita od same države, da oni mogu slobodno i nesmetano da se bore protiv svakog vida korupcije. Moj amandman je bio usmeren u tom smislu. Ja jesam kontaktirao njih i još neke, u Srbiji ih ima 10-ak, lokalnih samouprava koje su uradile i izglasale na gradskim skupštinama osnivanje ovih radnih tela, tako da po meni oni zaslužuju podršku i pomoć države da još jače kontrolišu, ko god bio u vlasti. Vlasti se smenjuju na lokalu i vi i sami znate da postoje različite kombinacije različitih stranaka, imate i DS negde u vlasti, SNS, SPS, tako da su ovi lokalni antikorupcijski forumi nešto što je dobro i nešto što se bori protiv same korupcije na lokalu. Hvala vam puno.
Reč ima ministar Selaković. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, veoma uvažavajući prethodnog govornika sa kojim vrlo lepo sarađujemo ovde, naročito u konstruktivnom poboljšavanju zakona, odnosno predloženih zakonskih tekstova, ja moram da kažem da mi nije u potpunosti jasno šta ste želeli ovom dopunom, odnosno dopunskim članom da postignete. Status uzbunjivača postoji u slučaju kada neko lice povodom radnog angažovanja ili ostalih odnosa koji su navedeni u članu 2. ukazuje na određene nezakonite postupke, nezakonite radnje u organu u kome radi i upravo zbog toga što ukazuje na takve postupke, odnosno takve radnje izložen je opasnosti da ga poslodavac zbog toga dovodi u nepovoljniji položaj. Predloženim dopunskim članom se traži da stalni član lokalnog, pokrajinskog ili republičkog antikorupcijskog tela u vreme trajanja svog mandata uživa status uzbunjivača. Dakle, možete da imate, po ovom članu gledano, člana takvog tela koji za godinu, dve ili četiri godine svog mandata ne ukaže ni na šta, a uživa neki status uzbunjivača. Suprotno je nameri, intenciji zakonodavca. Naveli ste jedan slučaj koji mi je vrlo dobro poznat, jer je reč o zaposlenoj u okviru sistema koji se nalazi pod nadležnošću Ministarstva pravda. Dakle, reč je o zaposlenom licu u određenom kazneno-popravnom zavodu koja je, zbog ukazivanja na određene nezakonite postupke, bila dovedena u nepovoljniji položaj, dobila status uzbunjivača. Ispravljena je nepravda prema njoj, vraćena je na radno mesto i stvar je rešena. Dakle, zbog toga je mnogo važno, razumem šta ste vi rekli i to je ono što je ocenjeno kao loše u modelu zakona. Uzbunjivačmože biti svako fizičko lice, tačka. Tako je glasio taj stav. Ne, to mora da bude lice koje trpi određene posledice zbog uzbunjivanja i trpi te posledice povodom svog radnog odnosa. Ja se izvinjavam što sam govorio duže, ali samo sam želeo ovo da razjasnim. Hvala vam. (Dušan Milisavljević, s mesta: Replika.)
Gospodine Milisavljeviću, osnov za repliku nemate, ali imate pravo, pošto imate još vremena, da po amandmanu diskutujete i dalje, ali moramo ispoštovati redosled, pa ću vam dati naknadno reč. Reč ima narodni poslanik Vesna Rakonjac. Izvolite.
Hvala. Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre, drage kolege, ja znam da kolega Milisavljević uvek daje dobre predloge, ali ne vidim zašto bismo nešto ograničavali na godinu dana ako status uzbunjivača ima pravo svako fizičko lice koje vrši ukazivanje na neku povredu. Prema tome, zašto bismo odvajali jednu grupaciju i činili je samo u ovom određenom vremenskom periodu? Mislim da je to potpuno neprihvatljivo. Ne znam na kakvu vrstu zaštite ste mislili u toku tih godinu dana ako je to jasno i precizno definisano ovim zakonom kada su uzbunjivači u pitanju? Prema tome, svako fizičko lice koje ukazuje na neku povredu ili u svojoj radnoj organizaciji, povredu zakona ili u bilo kakvom postupku, a trpi određene konsekvence, ima ovim zakonom adekvatnu zaštitu. Ja mislim da niste mislili na neko bodi-gard obezbeđenje ili blinkere na utomobilima? Hvala.
Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović, po amandmanu. Izvolite.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Ja ne mislim da je ovo dobar predlog. Ako me iskreno pitate, mislim da je prilično demagoški. Zašto? Prvo, ovde se očigledno pruža zaštita i traži se da se pruži samo zaštita ljudima koji bi bili eventualni članovi određenih antikorupcijskih tela, a uvaženi predlagač nam je ovde najviše govorio o nekim malim ljudima u opštinama i tako dalje, a oni se uopšte ovim amandmanom ne štite. Ovim amandmanom se štite samo članovi određenih, kažem, antikorupcijskih tela koji bi eventualno bili osnovani, ali i oni se štite na jedan prilično besmislen način, kako se ovde predlaže, da ti, recimo, ljudi mogu da budu zaštićeni dok im traje mandat i eventualno godinu dana posle. Pri tome, u pravu je ministar kad kaže – zašto bismo im u startu dali status uzbunjivača kada možda neće raditi ništa, ali recimo da rade. A šta ćemo posle godinu dana tih kada istekne, da li ti ljudi onda mogu da budu na vetrometini, da ne budu uopšte zaštićeni? Prema tome, zaista smatram da je ovako nešto krajnje nepotrebno i naravno da bi valjalo ovo odbaciti. Moram da podsetim, svojevremeno, kada govorimo o zaštiti tih ljudi, imali smo primer, recimo, gospođe Verice Barać, ministre, vi se dobro sećate, ona je bila član i predsednik Saveta za borbu protiv korupcije. Izvinite, nema političara, posebno iz tadašnje vladajuće koalicije od Dinkića do ne znam koga, ko nju nije žestoko napadao za ono što je ona iznosila, pa nisam video da je neko želeo tada da joj pruži bilo kakvu zaštitu, iako je bila jedan od boljih uzbunjivača javnosti sa svojim stavovima. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Dušan Milisavljević. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovani gospodine ministre, predlog amandmana je da se pomogne u celokupnom naporu države i srpskog društva da se stvarno uhvatimo u koštac protiv korupcije, da se kroz ovaj amandman osnaže ti ljudi koji su u lokalnim antikorupcijskim forumima, da sa puno više slobode i hrabrosti oni napadaju neke teme koje jesu škakljive u lokalnim sredinama, koje republička Vlada realno ne može da vidi, zato što vi ne možete da pratite više od 200 i nešto opština, ima i različitih direktora u svim tim opštinama. Upravo ovim ljudima, ja znam za Niš i znam za još nekoliko malih sredina, koji jesu hrabri, ali da li treba da on uđe u taj neki sukob sa gradonačelnikom, sa direktorom nekog preduzeća, koji je možda i predsednik stranke na lokalu, koji je u vlasti, da pretrpi neprijatnost? On već u startu razmišlja da li da uđe u takvu jednu raspravu i prijavljivanje takve neke korupcije koja postoji. Ovako bi se oni osnažili i dala bi im se podrška, vetar u leđa bi im se davao da se oni stvarno i dalje hrabrije bore protiv potencijalne korupcije, koja, ja vam kažem, definitivno postoji u različitim sredinama i na različitim nivoima. Nije bio predlog da bude godinu dana. Predlog je da dokle god im traje mandat u lokalnom antikorupcijskom forumu i godinu dana nakon završetka, zbog nekih brojnih primera gde se oni nisu usuđivali da prikažu neku korupciju, a ona se dešavala. Moja namera je bila apsolutno dobronamerna, da u cilju jedne kampanje protiv korupcije, koja je uništila naše društvo i dalje ga razdire, da se tim nekim ljudima na lokalu pruži podrška i da kažemo – imate podršku, slobodno se borite, imaćete i dalje podršku države.
Gospodo narodni poslanici, ja vas molim, toliko je jasno obrazloženo i kroz izlaganje ministra i kroz Vesnino izlaganje i kroz Đukanovićevo, stvarno je suvišno više raspravljati o ovom amandmanu. Ja sugerišem da nastavimo dalje. Molim Orlića i Jasminu Obradović, jer ako je meni jasno koji nisam pravnik, ja računam da je svima jasno. Hvala vam na razumevanju. Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu podneo je amandman na naziv člana i član 8. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Molim ministra da se izjasni vezano za ovaj amandman.
Prihvata se amandman Odbora.
Konstatujem da je ministar prihvatio amandman, pa će Skupština u danu za glasanje odlučiti o ovom amandmanu. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 8. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici zajedno Borislav Stefanović, Gordana Čomić, mr Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Dejan Nikolić i zajedno Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Balša Božović. Izvolite.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, dragi gosti, ovaj amandman je, pre svega, u skladu sa opštim stanjem u društvu. On je konfuzan. Mi smo iz tog razloga predložili sledeću izmenu. Ispred stava 1. u članu 8. dodaje se novi stav 1. koji glasi: „Službeno lice, koje dostavi informaciju u okviru vršenja svoje službene dužnosti, nije uzbunjivač“. Dosadašnji stav 1. u tom slučaju postaje stav 2. Obrazloženje je potpuno jasno. Ovakav predlog jeste konfuzan. Ja ću navesti iz kog razloga. Na osnovu postojećih definicija u ovom predlogu, službeno lice već jeste uzbunjivač zato što ne postoji odredba koja bi propisivala da dostavljanje informacije od strane službenog lica nije uzbunjivanje. Ujedno, prema postojećim definicijama, dostavljanje takve informacije predstavlja otkrivanje informacije u vezi sa njegovim radnim angažovanjem. Zbog toga, odredba kojom se propisuje da službeno lice u takvim situacijama ima istu zaštitu kao uzbunjivač na kraju nema baš nekog smisla. Takva norma bi bila potrebna i imala bi smisla jedino kada bi postojala druga koja bi ukazivala na to da se ne smatra uzbunjivanjem vršenje službene dužnosti. Usvajanjem ovog amandmana uklonile bi se nejasnoće i postojeća konfuzija i mislimo da bi ovaj amandman unekoliko pomogao da se ovaj predlog učini mnogo jasnijim i mnogo adekvatnijim nego što je to sada. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Jovičić, po amandmanu.
Uvaženi predsedavajući, mi smatramo da ovakav amandman ne treba usvojiti i smatramo da svaki građanin može biti uzbunjivač. Na primer, imamo i službeno lice koje radi u domu zdravlja, pa po tom difoltu jeste službeno lice, ali mu je neophodna neka zaštita ukoliko se pojavi kao uzbunjivač i ukaže na neku nepravilnost. S druge strane, ja kao građanin, ne sad kao narodni poslanik, potpuno objektivno, kao uzbunjivač želim da postavim pitanje predsedniku gradskog odbora jedne stranke – zašto npr. jedna žena koja je zaposlena u javnom servisu, na RTS-u, uvažena voditeljka, ako već dobija platu i od države, zašto sprovodi kampanju po svim selima i gradovima za šefa poslaničke grupe sa druge strane? I to možemo da tražimo kao odgovor. Radi se o Oliveri Kovačević, koja je krenula u kampanju za novog predsednika DS po svim selima, sprovodeći politiku, ubeđujući ljude u tu politiku, a radi na javnom servisu i prima platu od građana Republike Srbije. Evo, tražimo odgovor, ako već nije gospodin Božović spreman da da odgovor, neka da odgovor novi kandidat za predsednika DS, gospodin Stefanović. Hvala.
Molim vas, gospodine Jovičiću, dogovorili smo se da poimenično ne prozivate ljude. Primere možete navoditi. Ja vas molim da ubuduće to ne radite. Reč ima narodni poslanik Vladimir Pavićević, po Poslovniku.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući gospodine Arsenoviću, poštovani ministre Selakoviću i poštovani gosti iz ministarstva, ja smatram da je malopre povređen član 106. Poslovnika Narodne skupštine, gospodine Arsenoviću, u kojem u stavu 1. piše da govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Mi sada ovde raspravljamo o jednom amandmanu na član 8, koji je između ostalih poslanika ovde predložio i narodni poslanik gospodin Božović. Gospodin Jovičić se kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe javio da raspravlja o amandmanu i umesto da to čini, ovde je pominjao voditelje javnog servisa, pričao o njihovom angažovanju ovde i onde, a ja ne vidim, poštovani gospodine Arsenoviću, da to ima ikakve veze sa sadržinom amandmana koji je i gospodin Božović predložio na član 8. našeg predloga zakona. Poštovani gospodine Arsenoviću, ja smatram da je neophodno da evidentirate ovde da je gospodin Jovičić po drugi put danas prekršio Poslovnik Narodne skupštine time što nije govorio o temi i kao što, gospodine Arsenoviću, poslanicima opozicije ovde izričete mere opomene na osnovu člana 109. uvek bez razloga, kao što je danas bilo, dovde ste danas imali nekoliko prilika da s razlogom izreknete meru opomene, jer svako ko krši Poslovnik zaslužuje prvo upozorenje, a potom i meru opomene. Moj je zahtev, poštovani gospodine Arsenoviću, samo da odredbe ovog Poslovnika na jednak način primenjujete na sve narodne poslanike, bez obzira da li zastupaju stranke iz vlasti ili stranke iz opozicije. Hvala.
Hvala, gospodine Pavićeviću. Dužan sam komentar. Dužan sam da obrazložim povredu Poslovnika. Prvo, smatram da je gospodin Jovičić govorio o amandmanu. Ja slušam dobro ljudi, stvarno pratim. Jeste spomenuo, prvo nije u početku ime, nego samo personu itd, pa je onda na kraju ime i ja sam zamolio da više to ne radi. U Poslovniku lepo piše, dozvolite molim vas, pročitajte Poslovnik, ako se intervencijom otkloni posledica, smatra se da nije bilo povrede Poslovnika. Prema tome, smatram da nije bilo povrede Poslovnika, vaše je pravo da se i u Danu za glasanje izjasnimo. Po kom osnovu, Božoviću? (Balša Božović, s mesta: Replika.) Replika? Ne, ne, gospodine Božoviću. Prvo odmah da znate, na povredu Poslovnika nema replika. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Jovičić, povreda Poslovnika. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, hvala vam na razumevanju što ste rekli da sam govorio po amandmanu, ali samo bih hteo povredu člana 107. Uvaženi prethodnih je rekao da on ne razume kakve veze ima, ali ja smatram da ukoliko neko ko radi, ne kažem ko, na Javnom servisu RTS, ide i agituje za nekoga ko je u jednoj stranci…
Ne, ne, molim vas…
Nisam rekao ime i prezime, evo izvinjavam se, a to je Olivera Kovačević, e to razumeju građani Republike Srbije. Hvala.
To je replika. Po amandmanu samo. Balša, daću vam reč, ali prvo moram da poštujem redosled. Reč prvo ima Đukanović, po amandmanu, pa vi.
Što se tiče samog amandmana, moram da priznam da je i meni bila dilema da li da se ovako nešto prihvati ili ne, ali mislim da je odbor doneo pravu meru, skupštinski Odbor za pravosuđe, gde je uspeo da nađe negde tu sredinu kako sve ovo da se definiše. Složiću se da neko ko vrši službenu dužnost i na osnovu toga sazna neku informaciju, besmisleno bi bilo da njemu dajete pravo na zaštitu, jer je to njegov posao. Naravno, kada policajac primeti da je negde korupcija unutar samog MUP-a, po službenoj dužnosti bi morao da tako nešto izvesti. Glupo je da se njemu daje na takav način zaštita. Imate, recimo, drugu situaciju. Šta ako saobraćajni policajac slučajno dozna od svog kolege ili sazna za, npr, teške zloupotrebe u MUP-u prilikom javnih nabavki za neki sektor koji nema veze sa saobraćajnom policijom. Sada se tu postavlja pitanje – da li onda njemu treba pružiti zaštitu ili ne? Mislim da bi trebalo pružiti zaštitu da jeste uzbunjivač. Pročitaću šta je Odbor predložio kao amandman, a to je - lice koje je u vršenju službene dužnosti dostavilo informaciju ima pravo na zaštitu kao uzbunjivač, ako učini verovatnim da je prema njemu preduzeta štetna radnja zbog dostavljanja informacije. Mislim da je ovo dobra mera i ovako nešto smo bili spremni da podržimo na odboru, a sam ovakav amandman, koji su podneli predlagači sa suprotne strane, je prilično nedorečen i smatram da ga ne bi trebalo prihvatiti.
Zahvaljujem, gospodine Đukanoviću. Gospodine Božoviću, po amandmanu? (Balša Božović, s mesta: Replika.) Nemate mogućnosti za repliku. Ja u govoru gospodina Đukanovića uopšte nisam video nešto… Izvolite.
Gospodin Jovičić se javio po amandmanu i u tom trenutku je pomenuo moje ime … [[Isključen mikrofon.]]
U redu je, gospodine Božoviću, ali ne mogu da ulazim u to. Nisam bio prisutan kada se to desilo i ne mogu da vam dam reč. (Balša Božović, s mesta: Razgovaramo o mom amandmanu, predlogu koji sam potpisao.) Nažalost, ne mogu vam dati reč. Na član 8. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Snežana Malović, Biljana Hasanović-Korać, akademik Ninoslav Stojadinović i Branka Karavidić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Biljana Hasanović-Korać.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Uvaženi ministre, poštovane dame i gospodo narodni posalnici, podneli smo amandman na član 8. koji glasi: „službeno lice ima pravo na zaštitu kao uzbunjivač, ako učini verovatnim da je prema njemu preduzeta štetna radnja zbog vršenja službene dužnosti“. Predložili smo da se posle ovih reči: „službene dužnosti“ dodaju reči: „u skladu sa zakonom“. Predloženim amandmanom dodatno se precizira da će službeno lice imati pravo na zaštitu kao uzbunjivač samo ukoliko trpi odmazdu ili je službenu dužnost vršilo u skladu sa zakonom i drugim propisima. Ukoliko se ne dopuni član na način kako je predloženo ovim našim amandmanom, otvara se mogućnost da određena lica, koja su sankcionisana zbog toga što službenu dužnost nisu obavljala u potpunosti u skladu sa pravilima, traže zaštitu kao uzbunjivači. Na ovaj način se dodatno štiti javni interes, jer je upravo u javnom interesu da se službena dužnost ne može vršiti nikako drugačije, nego u skladu sa propisima i na ovaj način se dodatno štiti integritet institucija i onih koji obavljaju službenu dužnost. Vlada nije prihvatila amandman sa obrazloženjem da član 8. Predloga zakona adekvatno i dovoljno obezbeđuje društvenu zaštitu službenim licima koja vrše uzbunjivanje, imajući u vidu da je Predlogom zakona izričito zabranjena zloupotreba uzbunjivanja.S tim u vezi, Predlogom zakona je precizno uređena zaštita uzbunjivača koja otklanja mogućnost da lica, koja su sankcionisana zbog toga što službenu dužnost nisu obavljali u skladu sa pravilima, traže zaštitu kao uzbunjivači. Smatramo da obrazloženje Vlade nema nikakve veze sa amandmanom, jer prema Predlogu zakona zloupotreba uzbunjivanja postoji kada se dostavlja informacija koja nije istinita i uzbunjivač to zna ili kada traži protivpravnu korist. Osim toga, kao što smo već istakli u diskusiji, zabrana zloupotrebe uzbunjivanja nije nigde sankcionisana u ovom zakonu. Naš amandman se odnosi na to da lica koja vrše službenu dužnost u skladu sa propisima imaju pravo na zaštitu u svojstvu uzbunjivača, odnosno da se spreči, da se ne desi, imajući u vidu praksu, da neko ko je odbio da izvrši nalog pretpostavljenog, jer nije u skladu sa zakonom, navodno slučajno završi raspoređen na drugo radno mesto sa manjom platom ili da bude otpušten zbog promene sistematizacije. Molimo Vladu da pažljivije čita zakon i da počne da daje obrazloženja koja imaju više smisla i koja su zaista vezana za amandmane, kao i da ponovo razmotri naš amandman i usvoji ga.
Reč ima ministar u Vladi, gospodin Nikola Selaković.
Zahvaljujem, uvaženi predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, u članu 8. jasno stoji „službeno lice ima pravo na zaštitu kao uzbunjivač, ako učini verovatnim da je prema njemu preduzeta štetna radnja zbog vršenja službene dužnosti.“, a amandmanom se predlaže da se doda, odnosno mislim da treba imati u vidu da smo prihvatili amandman Odbora, koji je formulaciju upodobio, odnosno precizirao, gde kaže „lice koje je u vršenju službene dužnosti dostavilo informaciju ima pravo na zaštitu kao uzbunjivač, ako učini verovatnim da je prema njemu preduzeta štetna radnja zbog dostavljanja informacija“. Da ne bih vodio sada polemiku o tome šta ste hteli ili ne, ubeđen sam da ste imali dobru veru i volju da poboljšate član, ali mislim da je ovaj amandman Odbora, koji je prihvaćen, mnogo precizniji i bolje definiše ovu pravnu situaciju, nego što je to izvorni tekst Predloga zakona. U svakom slučaju, hvala na dobroj volji da amandmanom poboljšamo tekst zakona, ali mislim da se amandmanom Odbora u dobroj meri postiglo više. Hvala.
Zahvaljujem gospodine ministre. Reč ima narodni poslanik prof. dr Janko Veselinović.
Koliko imam još vremena šefa poslaničke grupe?
Imate dovoljno vremena. Možete.
Dovoljno je relativna stvar, gospodine predsedavajući.
Ako hoćete precizno, 14 minuta i 20 sekundi.
Hvala. To je već mnogo preciznije. Koleginica Biljana Hasanović je pokrenula jedno vrlo važno pitanje govoreći o ovom amandmanu. Ministre Selakoviću, postavlja se pitanje - da li ovaj zakon na adekvatan način sankcioniše eventualnu zloupotrebu statusa uzbunjivača? Naime, šef poslaničke grupe SNS danas je izgovorio reči – od danas ćete imati šest miliona i trista, mislim, uzbunjivača u Srbiji. Dakle, svi građani u Srbiji su po njemu od danas uzbunjivači. Šta to znači, gospodine Selakoviću? Vaša Vlada i vi usvojili ste neke planove po kojima će u narednom periodu značajan broj ljudi u javnom sektoru ostati bez posla. Pretpostavimo jednu situaciju, da neko naslućuje da će možda biti proglašen za tehnološki višak i da iz tog razloga, odnosno, da mu to bude povod da za sebe stekne status uzbunjivača. U zakonu se kaže da njemu ne smeju da se menjaju neka stečena prava, da uopštimo tu definiciju. Zamislite danas, bili ste svedoci kada je jedan narodni poslanik ovde optužio zaštitnika građana da je uzeo 80.000 funti za izradu nacrta zakona o uzbunjivačima. Vi ste tog narodnog poslanika, sticajem okolnosti bili ste tu i bili ste do kraja iskreni i rekli da gospodin Janković nije uzeo ni jednog jedinog dinara. Dakle, da je odbio honorar. Zamislite koliko će biti ljudi u Srbiji slični narodnom poslaniku sa takvim moralom i čašću koji će pokušati da optuži nekoga drugoga da bi zaštitio svoju ličnu poziciju. Da li vam je to nemoguće zamisliti, ministre Selakoviću? Šta smo učinili da se ovaj institut uzbunjivača ne pretvori u svoju suštu suprotnost o kojoj je danas govorio gospodin Babić, u smislu da svi građani Srbije će biti uzbunjivači? Ne znam samo kako je tu ubrojao i one koji nisu punoletni, mislim da oni nemaju pravo da budu uzbunjivači. Da li je tako? (Nikola Selaković, s mesta: Imaju.) Imaju pravo? Dobro. Znači, gospodin Babić je dobro računao da će uzbunjivači svi od…. Ne znam da li fetus ima pravo? Nema. Gospodine Selakoviću, odgovor na ključno pitanje jeste da li ste zaštitili kroz ovaj zakon, one koji će biti pogođeni činjenicom da će neko iskoristiti poziciju uzbunjivača da bi naštetio ugledu drugog, radi zaštite sopstvene pozicije. Da li postoji takav mehanizam? Ja ga u zakonu nisam pronašao. Dakle, ne postoji sankcija za nekoga ko se predstavio za uzbunjivača, ko je stekao status uzbunjivača i posle se pokaže da su te informacije bile neistinite, netačne, lažne.
Zahvaljujem gospodine Veselinoviću. Reč ima ministar u Vladi gospodin Nikola Selaković.
Zahvaljujem uvaženi predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, vrlo rado ću da odgovorim na postavljena pitanja, iako se ona ne tiču u najužem smislu ovog amandmana, po mom ličnom poimanju. Da li zakon adekvatno sankcioniše mogućnost zloupotrebe statusa uzbunjivača? Ne postoji idealan zakon, da se razumemo oko jedne stvari, ali mišljenja sam i to je jedan od razloga zašto su eksperti Saveta Evrope, dakle iz Velike Britanije i iz SAD, koji nisu eksperti Saveta Evrope, ali su ljudi sa velikim integritetom i iskustvom, zašto su rekli da je ovo rešenje dato u predlogu mnogo bolje od rešenja u modelu zakona? Zato što po modelu zakona o zaštiti i o statusu uzbunjivača odlučuje jedan čovek. Jedan inokosni državni funkcioner, a ovde imate situaciju da o tome odlučuje sud. Prihvatićete i priznaćete da je mnogo bolje kada to čini ceo sudski sistem, nego kada to čini jedan jedini čovek, makar bio i najbolji i najpametniji na svetu. Mislim da dati jednom čoveku, jednoj osobi, jednom funkcioneru tolika ovlašćenja, stvara mogućnost neuporedivo većih zloupotreba. Sa druge strane, bili smo obojica tu u toku čitave rasprave i ne sećam se da je i jedan narodni poslanik optužio Zaštitnika građana. Sećam se da je jedan narodni poslanik, gospodin Marijan Rističević rekao da je za izradu zakona dobijeno 80.000 funti, a ja sam smatrao da je zaista potrebno da kažem da je Zaštitnik građana čovek koji se odrekao toga i rekao neću uzeti ni jedan jedini dinar, ni jednu jedinu funtu ili dolar, kao što ste rekli u prethodnoj raspravi. Narodnom poslaniku, ne šta ja mislim, mislim da je to odlično, narodnom poslaniku je Ustavom zagarantovan imunitet za reči koje ovde kaže, makar one bile i najveća neistina na svetu. Prvi sam ovde doživljavao da mi se kaže da sam uzimao desetine hiljada evra za ne znam ni ja šta, ne sećam se da je tada neko od vas ustao da me u tome zaštiti, a ni da sam ja napao poslanika za ono što je rekao. To je njegovo poslaničko pravo. To je tekovina demokratskog sistema. Etika odgovornosti je nešto što treba da rukovidi narodnog poslanika i svakog javnog funkcionera. Šta smo učinili da ovaj status uzbunjivača se ne izvrgne u svoju suprotnost? Upravo to, mnogo smo poboljšali model zakona koji je postojao pre izrade ovog predloga zakona. Da li postoji zakon koji će apsolutno u svakom mogućem obimu, segmentu, situaciji da onemogući zloupotrebu tog statusa, ne postoji. Ali, kada to ceni sud, onda je to nešto što je mnogo bolje i kada se neko drzne da se prepozna kao uzbunjivač, iz neke potpuno desete namere, pa se pokaže da je zloupotrebio taj svoj status, taj će dobiti otkaz. Jer, privremena mera koju sud izriče jeste privremena mera koja onemogućuje nanošenje štete njemu zbog toga što je dostavio kao informaciju kojom se vrši uzbunjivanje, a ako je prevario, onda je na prvom mestu prevario samog sebe, ne ni sud, ne ni poslodavca. Zbog toga će snositi posledice, ali ne smete zakonom uzbunjivaču da pretite. To sistem zaštite uzbunjivača u potpunosti urušava. To je pokazalo iskustvo retkih zemalja koje ovo imaju, ali ne smete mu pretiti -ako ne budeš uradio to i to, desiće ti se sledeće. Ne, zakon ne polazi od toga, zakon polazi upravo od premise da uzbunjivača treba zaštiti i nameće obrnuti teret dokazivanja na samog poslodavca, da dokaže da uzbunjivač nije bio u pravu. Hvala.
Hvala gospodine ministre. (Vladimir Pavićević, s mesta: Poslovnik. To je i naš amandman.) (Balša Božović, s mesta: Niste pročitali njihov amandman.) Ne razumem gospodine Pavićeviću. (Vladimir Pavićević, s mesta: Molim vas da objasnim. Niste pročitali naš amandman.) Gospodine Pavićeviću, taj amandman smo davno prošli. (Vladimir Pavićević, s mesta: Molim vas da objasnim.) Gospodine Pavićeviću, dozvoliću da objasnite, ali mi smo amandman na član 8. koji ste u istovetnom tekstu podneli Borislav Stefanović, Gordana Čomić, mr Aleksandra Jerkov, Balša Božović, Dejan Nikolić i zajedno Zoran Živković i Vladimir Pavićević smo prošli. Mi smo trenutno na amandmanu na član 8. koji su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Snežana Malović, Biljana Hasanović Korać, akademik Ninoslav Stojadinović i Branka Karavidić. Gospođa Karavidić je govorila po tom amandmanu. (Vladimir Pavićević, s mesta: Dozvolite mi da objasnim.) Objasnićete, ali samo mi nije jasno. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, gospodine Bečiću, poštovani ministre Selakoviću i poštovani gosti, evo ja ovde imam evidenciju amandmana. Tačno je da je amandman broj 14. amandman koji je identičan sadržinski, ali ne sasvim i u obrazloženju kao i amandman koji je branio gospodin Božović. Ali, evo ga 15 amandman koji ovde nije posebno pročitan kao amandman, amandman narodnih poslanika Zorana Živkovića i Vladimira Pavićevića na član 8. Predloga zakona. Molim vas samo da mi date pravo da u dva minuta pokušam da ubedim ministra da treba da prihvati i ovaj amandman.
Gospodine Pavićeviću, vi ste profesor… (Vladimir Pavićević, s mesta: Docent.) Računam da vrlo pažljivo slušate. Očekivao sam da ste vrlo pažljivo i mene saslušali. Znači, taj amandman je prošao i mi smo trenutno na amandmanu broj 15. Gospodin Božović je govorio po tom amandmanu i prešli smo na amandman na član 8. koji su podneli grupa narodnih poslanika … (Vladimir Pavićević, s mesta: Gospodin Arsenović nije pročitao naš amandman, gospodine Bečiću.) Jeste. (Vladimir Pavićević, s mesta: Kada? Ja sam sve vreme sedeo.) Gospodine Pavićeviću, jeste. (Vladimir Pavićević, s mesta: Nije, ali hajde dobro, ima još amandmana. Javiću se.) Gospodine Pavićeviću… (Vladimir Pavićević, s mesta: Dva minuta gospodine Bečiću.) Ne možemo tehnički da se vratimo na amandman koji je bio pre amandmana o kome sada govorimo. (Vladimir Pavićević, s mesta: Ne smeju da se preskaču amandmani.) Gospodine Božoviću, da li ste govorili po vašem amandmanu? (Balša Božović, s mesta: Da.) To je amandman u istovetnom tekstu koji je pročitan i gde ste kao što ste govorili u tom trenutku je trebao da govori gospodin Pavićević. (Vladimir Pavićević, s mesta: Ja sam se prijavio i nisam dobio reč.) Gospodine Pavićeviću, niko nije bio u sistemu kada ste u tom trenutku govorili i kada smo prešli na sledeći amandman. Znači, ne možete me ubediti u nešto što nije bilo. Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici… (Zoran Babić, s mesta: Replika.) Gospodine Babiću, ne možete repliku zato što smo već krenuli na drugi amandman i samim tim sam samo dao objašnjenje gospodinu Pavićeviću. Znači, nemate na šta repliku kada se prešlo na drugi amandman. Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Borislav Stefanović, Gordana Čomić, mr Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Dejan Nikolić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom RS. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Balša Božović ima reč.
Zahvaljujem gospodine Bečiću. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, dragi gosti, amandman na član 9. u skladu i sa ovim predlogom bi glasio, citiram – lice koje traži podatke u vezi sa informacijom ima pravo na zaštitu kao uzbunjivač ako učini verovatnim da je prema njemu preduzeta štetna radnja zbog traženja tih podataka, ide i nastavak koji je amandman – zarez, a samo nije traženje povredilo zakon. Dakle, neusvajanjem ovog amandmana zaštitu bi kao uzbunjivači uživali i oni tražioci informacija prema kojima bude preduzeta neka štetna radnja zato što su u dopisu kojim traže neke podatke ujedno izneli i zaštićene podatke o ličnosti ili lažne optužbe za krivično delo. Amandmanom se izbegavaju na kraju ovi problemi i mislimo da je to i svrha da se na jedan sveobuhvatan način ovaj zakon donese i logično je da ova lica ispunjavaju iste one uslove koji se traže i za same uzbunjivače npr. u članu 5, ali bi to zahtevalo veću intervenciju na ovom članu Predloga zakona. Ove promene predstavljaju posledicu amandmana 3. na član 5. koji smo takođe podneli. Dakle, o čemu se konkretno ovde radi. Imamo situaciju koja je od skoro bila aktuelna, a u pitanju su bile medijske slobode, da se u Agenciji za privredne registre od skora doneseno pravilo da svi koji traže određene podatke iz Agencije za privredne registre moraju da se registruju, da kažu zbog čega traže neke informacije, u vezi sa kim ili čim i jednostavno, to je bacilo senku na neke stvari i mislimo da je u pitanju bilo ugrožavanje medijskih sloboda i naravno pravo na informisanje. Ono što se ovim amandmanom sprečava, dozvolite mi još jednu rečenicu samo da završim…
Imate vreme poslaničke grupe.
Zahvaljujem. Jeste da se ovakve situacije i ti slučajevi predupređuju da ne možete nekoga okriviti ili prema nekome neku negativnu radnju vršiti ili odmazdu samo zbog toga što je želeo da neku informaciju kao uzbunjivač, a vrši neku svoju delatnost, da prenese javnosti. Mislimo da se ovim amandmanom ta stvar potpuno dovodi u red. Smatramo da je veoma važno da se ovaj deo rečenice koji smo predložili kroz ovaj amandman unese u kompletan Predlog zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospodine Božoviću. Za reč se javio ministar u Vladi, gospodin Nikola Selaković.
Hvala uvaženi predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, vrlo pažljivo sam slušao kolegu Božovića i samo mi jedna stvar nije jasna – kako neko time što je tražio neku informaciju može da povredi zakon? Otprilike, suština vašeg amandmana jeste to. Vaša diskusija ide u prilog izvornom tekstu člana zakona. Ako ovome dodamo, dakle danas ovo glasi – lice koje traži podatke u vezi sa informacijom ima pravo na zaštitu kao uzbunjivač ako učini verovatnim da je prema njemu preduzeta štetna radnja zbog traženja tih podataka, i vi dodajete, a samo nije traženjem povredilo zakon. Kako može traženjem podatka neko da povredi zakon? Samo mi to recite. Kako je moguće vi ili ja kao građanin od nekog organa javne vlasti da tražimo neki podatak i time što smo tražili taj podatak mi smo povredili zakon? Može da povredi zakon neko ko nam da podatak koji ne sme da nam da. To da. Recimo, tražite informaciju od BIA o stanju nacionalne bezbednosti RS i recimo tražite ko je opasno lice koje trenutno namerama određenim? Oni ne mogu da vam daju po propisu tu informaciju. Mogu da vam daju broj lica itd. Dao sam jedan možda ekstreman primer. Dakle, zakon može da povredi onaj ko poseduje informaciju, a onaj ko je traži kako može da je povredi?
Zahvaljujem ministre. Narodni poslanik Balša Božović.
Samo još jednom da bi radi javnosti stvar bila još jasnija. Neusvajanjem ovog amandmana zaštitu bi kao uzbunjivači uživali i oni tražioci informacija prema kojima bude preduzeta neka štetna radnja zato što su u dopisu kojim traže informacije, odnosno neke podatke ujedno izneli i zaštićene podatke o ličnosti ili lažne optužbe za krivično delo. Dakle, da li vam je sada jasnije? I to je mogućnost ukoliko se ne usvoji ovaj amandman. Zahvaljujem.
Reč ima ministar u Vladi Nikola Selaković.
Zahvaljujem se. Znate šta, ako neko recimo iznese neistinite informacije o vama ili meni, to je predmet posebnog krivičnog dela i svako od nas će krivično da odgovara ukoliko iznese neke takve brutalne neistine ili laži. Dakle, to je predmet, ali neće biti zaštićen zato što ono što iznosi je lažno i onda neće uživati zaštitu uzbunjivača, apsolutno.
Zahvaljujem gospodine ministre. Na član 9. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom RS. Konačno, izvolite dr Vladimire Pavićeviću.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani gospodine Bečiću predsedavajući, poštovani ministre Selakoviću, poštovani gosti, mi smo podneli amandman i na član 9. i ovde želim da kažem dve stvari povodom sadržine ovog amandmana. Najpre, vidim da gospodin Selaković tokom rasprave, evo, i povodom ovog člana zakona referiše na jedan princip koji je meni zaista veoma važan u politici, a to je princip etika odgovornosti. Ali, nije dovoljno, poštovani gospodine Selakoviću, da referišete na taj princip, nego da u punoj meri delate i kao ministar u skladu sa principom etika odgovornosti. To bi značilo, poštovani gospodine Selakoviću, sledeće: da od 27 amandmana, koliko smo Zoran Živković i ja podneli na ovaj Predlog zakona, prihvatite, ne samo dva, kao što ste uradili, verovatno na iznenađenje poslanika SNS, i Orlića i Jovičića i Atlagića i gospođe Barišić i gospođe Pilja itd, nego svih 27 gospodine Selakoviću. Samo da vam kažem, ja bih ukoliko vam to ne smeta, vama nakon ovog odgovora uručio i naš program nova mobilizacija, jer on ima sedam principa, a etika odgovornosti je samo prvi dan, proučite i preostalih šest. Nadam se da vam to neće smetati. Druga stvar povodom ovog amandmana, evo šta u članu 9. piše, takođe zahtevam jednu vrstu pojašnjenja ako nisam nešto dobro razumeo - lice koje traži podatke u vezi sa informacijom ima pravo na zaštitu kao uzbunjivač ako učini verovatnim da je prema njemu preduzeta štetna radnja zbog traženja tih podataka. Mi samo predlažemo da se stavi tu jedna zapeta i da nakon zapete stoji tekst - a samo nije traženjem povredilo zakon. Nama se čini da u ovom tekstu kako ste vi predložili nije objašnjeno dovoljno jasno, čisto zbog preciznosti, na koje informacije to može da se odnosi i šta je bila moguća namera i da postoji mogućnost zloupotrebe. Nama se samo činilo da je potrebno da se dodatno precizira, učini jasnim ovo, kako ne bismo imali mogućnosti zloupotrebe sadržine ovog člana ovog Predloga zakona, gospodine Selakoviću. Zato mi nije jasno zašto niste i ovaj amandman usvojili, pa da budu tri od 27, na primer.
Zahvaljujem, gospodine Pavićeviću. Reč ima ministar u Vladi, gospodin Nikola Selaković.
Evo, da objasnim na jednom slikovitom primeru, ako se slažete. Recimo, neko lice NN podnese zahtev za informaciju, radi u poreskoj upravi, podnese zahtev za informaciju da li je neki javni beležnik AA u toku septembra meseca zaradio preko 180 hiljada evra. Sad to lice NN verovatno i ne zna da takav ne postoji u državi Srbiji, a podneo je zahtev za informaciju. U zahtevu je izrečena jedna notorna neistina. Da li mislite da ako se prema tom licu iz nekog drugog razloga odredi, odnosno odredi mu se status uzbunjivača da on ne bi trebalo da ima taj status zato što je u svom zahtevu za informaciju izneo jednu laž. Ja mislim da ne treba. On je tražio određenu informaciju, tu informaciju nije dobio, prema tome, što bi se prema njemu postupalo drugačije? Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine ministre. (Vladimir Pavićević, s mesta: Replika.) Ne vidim u izlaganju ministra bilo šta što bi meni omogućilo da vam dam repliku. Ne mogu, samo ako to gospodin ministar želi, ali ja mislim da ne želi, jer nema potrebe. Reč ima narodni poslanik prof. dr Jankov Veselinović. Izvolite.
Samo za šefa poslaničke grupe jedno pitanje, nadovezujem se na ministra. Koji iznos zarađuju notari i kada to pitanje ne bi bilo neistinita ako bi jedan potencijalni uzbunjivač to izgovorio? Sada ste rekli 180 hiljada ili koliko evra da bi bila laž, a šta ne bi bila laž?
Gospodine Veselinoviću, u redu je, iskoristili ste vaše pravo i vaše vreme. (Vladimir Pavićević, s mesta: Po amandmanu.) Gospodine Pavićeviću, nemate vremena po amandmanu. (Vladimir Pavićević, s mesta: Imam pet minuta.) Potrošili ste odavno vaših pet minuta. Gospodine Pavićeviću, izgleda niste se noćas dovoljno naspavali i u toku današnjeg dana malo ste prespavali neke događaje, tako da ste zaboravili da ste potrošili vaših pet minuta. (Vladimir Pavićević, s mesta: Mislim da je sistem blokirao. To je nešto pogrešno evidentirano.) Amandmane kojim se posle člana 9. dodaju naziv člana i člana 9a, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici zajedno Borislav Stefanović, Gordana Čomić, mr Aleksandra Jerkov, Balša Božović, Dejan Nikolić i zajedno Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? Gospodine Pavićeviću, imate mogućnost po vašem amandmanu da ne bude opet da vam nismo dali reč. Da li neko želi reč? Gospodine Pavićeviću, imate mogućnost po vašem amandmanu, da ne bude da opet vam nismo dali reč. Reč ima narodni poslanik Balša Božović. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine Bečiću. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, dragi gosti, dakle, nakon člana 9. ide član 9a, koji glasi - učešće u istraživanju ili anketi, član 9a - informacija koja se otkriva u anonimnom istraživanju, anketi ili u drugom poverljivom obraćanju ne smatra se uzbunjivanjem. Zatim - davalac obaveštenja iz stava 1. ovog člana i identitet otkriven uživa zaštitu kao uzbinjivač u skladu sa ovim zakonom. Zatim - pravo na zaštitu iz stava 2. ovog člana ne isključuje pravo na naknadu štete zbog narušavanja poverljivosti. S tim u vezi bih postavio pitanje gospodinu ministru. Ovaj amandman omogućava da se štite i lica koja nisu voljni uzbunjivači, već to postaju kršenjem pravila o poverljivosti, bilo da je reč o anonimnom istraživanju, anketi ili poverljivom obraćanju npr. lekaru. Mislim da tih primera u praksi imate mnogo. U slučaju da je njihov identitet otkriven, oni bi uživali zaštitu kao uzbunjivači. Pored ostvarivanja prava iz ovog zakona, oni bi imali naravno pravo i na naknadu štete, koje je narušilo poverljivost, ma ko da je u pitanju. Mi mislimo da je ovaj amandman veoma kvalitetan i veoma dobar i voleo bih da, ukoliko se slažete gospodine Selakoviću, uz naravno vaše obrazloženje da se složite, da je ovaj amandman nešto što bi takođe rešilo i jedan slučaj koji niste predvideli ovim predlogom zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Božoviću. Reč ima podnosilac amandmana dr Vladimir Pavićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući gospodine Bečiću, poštovani ministre Selakoviću i poštovani gosti iz ministarstva, smatram da treba pažnja svih narodnih poslanika, pa i članova i predstavnika Vlade Srbije ovde, da bude usmerena i ka našem amandmanu broj 6. na član 9. nakon kojeg se dodaje član 9a. Pokušao bih da ubedim narodne poslanike, pre svega, da treba da se prihvati ovaj amandman, nadovezujući se na ovaj slikoviti primer koji je pomenuo gospodin Selaković, a povodom naše rasprave u odnosu na prethodni amandman. Na primer, prosto, tiče se člana 9. sada, kada gospodin Selaković kaže – hajde da zamislimo da se jedno NN lice obratilo informacijom koja sadrži pregled toga da je i jedan notar, javni beležnik, dakle, u našoj državi u septembru mesecu zaradio i do 180 hiljada evra i da postoji sumnja, na primer, da ne postoji takva osoba. Sada imam jedan dodatak koji se tiče ovog amandmana na član 9. Zamislimo, poštovani gospodine Selakoviću, da se tu negde nađe i ministar u Vladi Srbije koji kaže i tom NN licu i drugim licima da on jednim pritiskom na dugme može da proveri kolika su primanja svih javnih beležnika, 93, koliko ja znam u Srbiji danas, i da može tom NN licu odmah da kaže da li ima jedan koji ima 180 hiljada evra. Ja se onda pitam na koji način bi onda bilo tretirano to „NN“ lice i kakva bi prava to lice imalo u odnosu na tog ministra koji ima mogućnost pritiska na dugme, ali nikako da pritisne to dugme, da ne bude revnosan kao što je gospodin Bečić kada treba da oduzme reč opozicionim poslanicima ovde, jer pritiskom na dugme, a ono radi svako malo, smanjuje se vreme. Čeka se sada. Samo to uradite, gospodine Bečiću. Hvala vam.
Gospodine Pavićeviću, koliko sam primetio, sada ste govorili 10 sekundi duže, a malo pre ste govorili 20 sekundi duže. Vidim da imate bujnu maštu, da zamišljate stvari i samo nastavite. Na naslov člana 10. i na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Snežana Malović, Biljana Hasanović Korać, akademik Ninoslav Stojadinović i Branka Karavidić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu s Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodna poslanica Biljana Hasanović Korać. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mi smo podneli amandman kojim predlažemo da se promeni, odnosno proširi naslov iznad člana 10, tako da on glasi: „Zaštita informacije koja je predmet uzbunjivanja i dodataka o ličnosti uzbunjivača“. Zbog toga i predlažemo izmenu naziva, te da se u skladu sa tim doda novi stav 1. koji glasi: „Poslodavac, odnosno ovlašćeni organ dužan je da imenuje lice ovlašćeno za prijem informacija i vođenje postupka u vezi sa uzbunjivanjem, a koje prima i obrađuje informacije i vodi postupak u vezi sa uzbunjivanjem kod poslodavca, odnosno u ovlašćenom organu“. Dalje u amandmanu predlažemo da se usklade brojevi stavova u skladu sa ovom izmenom. Predloženim amandmanom se proširuje zaštita podataka i na informacije koje su predmet uzbunjivanja i podataka u vezi sa tom informacijom nezavisno od podataka o ličnosti. Imajući u vidu značaj uzbunjivanja i činjenicu da se uzbunjivanje uvek vrši u javnom interesu, te da se iz istih razloga pruža zaštita uzbunjivaču ukoliko zbog uzbunjivanja trpi odmazdu, smatramo da je potrebno zaštititi i same informacije koje su predmet uzbunjivanja. Ovo je posebno bitno u situacijama kada sami uzbunjivači iz straha od odmazde, čak i krijući svoj identitet, dostavljaju te informacije. Zaštita se ostvaruje time što ovlašćeno lice prima i obrađuje informacije koje su predmet uzbunjivanja, odnosno podatke u vezi sa tim informacijama, čime se smanjuje mogućnost da neko neovlašćeno postupa sa ovim informacijama, kao i mogućnost da ove informacije neovlašćeno budu otkrivene, što bi dodatno moglo da ugrozi javni interes i identitet uzbunjivača. Vlada je odbila ovaj naš amandman pozivajući se na to da je član 10. sistematizovan u okviru opštih odredaba o uzbunjivanju i pravu na zaštitu, a predložena dopuna odredbe tiče se postupaka koji su u dovoljnoj meri uređeni u Glavi III Predloga zakona i u odredbama Predloga zakona kojima su uređene obaveze poslodavca u okviru unutrašnjeg uzbunjivanja. Pored toga, u amandmanu predložena izmena naslova ne može da se prihvati, po mišljenju Vlade, iz razloga što predložena dopuna odredbe ne opravdava izmenu naslova, jer se zaštita podataka o informacijama koje su predmet uzbunjivanja i podataka u vezi sa tom informacijom ne može obezbediti samom po sebi činjenicom uređivanja imenovanja lica ovlašćenog za prijem informacije i vođenja postupka u vezi sa uzbunjivanjem i njegovim postupanjem, kako je u amandmanu predloženo. Po nama, kao predlagačima amandmana, suština predloženog amandmana je obaveza ne samo poslodavca, već i ovlašćenog organa da imenuje ovlašćeno lice i da je upravo to lice jedino ovlašćeno za prijem tih informacija. Uvođenjem ovakve izmene baš u ovom članu znatno se smanjuje mogućnost da podaci o povredi propisa, na primer o nekoj korupciji, koji su predmet uzbunjivanja, kako volimo da kažemo, cure u javnost, pogotovo putem raznoraznih tabloida. To je sada veoma prisutno u našoj zemlji i česta je pojava da tabloidi zbog curenja nekih informacija najavljuju korupcijske afere, najavljuju hapšenja i slično, što je veoma loše za stvaranje opšte atmosfere u društvu, a i za stvaranje slike o Srbiji u svetu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospođo Hasanović Korać. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite.
Hvala, uvaženi predsedavajući. Ovo je neprihvatljiv amandman u potpunosti, zato što se ovde traži da poslodavac imenuje određeno lice za prijem informacija, ali i za vođenje postupka. To je nemoguće. Razumem da, recimo, poslodavac ovlasti neko lice da primi informaciju, ali ne može to lice da vodi postupak. Postupak vodi nadležni organ. Recimo, imate prijavu za korupciju, kako će to lice da vodi postupak vezano za tako nešto? Zna se kome se to onda prijavljuje. Opet razumem da je bilo nešto u dobroj nameri, ali ovako nešto krajnje neprecizno i nejasno jednostavno ne može da se prihvati. Slažem se apsolutno da se ovako nešto odbaci. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Đukanoviću. Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Borislav Stefanović, Gordana Čomić, mr Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Dejan Nikolić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu s Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Balša Božović. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, dragi gosti, samčlan 11. u Predlogu glasi - zabranjena je zloupotreba uzbunjivanja, a zloupotrebu uzbunjivanja vrši lice koje, sam predlog ću pročitati, dostavi informaciju za koju je znalo da nije istinita, pod jedan. Pod dva, pored zahteva za postupanje u vezi sa informacijom kojom se vrši uzbunjivanje, traži protivpravnu korist. Amandman je sledeći. Stav 1. i 2. se menjaju i glase, stav 1. – dostavi informaciju za koju je znalo da nije istinita, potpuna ili ažurna, stav 2. – uz informaciju kojom vrši uzbunjivanje, zahteva neku protivpravnu korist za sebe ili drugog ili preduzimanje neke protivpravne radnje, iznosi zaštićene podatke o ličnosti, iznosi neproverene tvrdnje kao nesumnjivo tačne ili na drugi način svesno krši zakon. Pojam istinitosti nije dovoljno razjašnjen samim predlogom zakona, što može, naravno, stvoriti probleme u samoj primeni. Predložena dopuna, naravno, ima za cilj da se neki od tih problema, koji se samim tim mogu predvideti, preduprede. Međutim, na jednom primeru zamolio bih gospodina ministra da nam da odgovor. Na primer, kada se uzbunjivanje vrši dostavljanjem nekog dokumenta koji ukazuje na povredu propisa, bez ikakvih komentara od strane uzbunjivača, bez sumnje će biti istinito da je taj dokument sačinjen i da on ukazuje na kršenje zakona. Ali, takođe može biti istinito, a uzbunjivač to ne navede iako mu je poznato, niti dostavi druge dokumente kojima raspolaže, da je dokument kasnije dopunjen i da je nezakonitost otklonjena. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, gospodine Božoviću. Reč ima narodna poslanica Milanka Jevtović Vukojičić. Izvolite.
Predloženi amandman, naravno, treba odbiti i to iz dva razloga. Iz razloga nesvrsishodnosti i iz razloga obesmišljavanja osnovnog koncepta ovog zakona, a to je zaštita uzbunjivača, odnosno kroz zaštitu uzbunjivača borba protiv kriminala i korupcije. Naime, ne možemo sa sigurnošću da tvrdimo, što se tiče člana 11. htela bih da kažem da predlagač ovog zakona, Vlada, odnosno nadležno ministarstvo pravničkim, jezgrovitim i preciznim jezikom kaže da je zabranjena zloupotreba uzbunjivanja i navodi dva slučaja u tački 1. i 2. kada se vrši zloupotreba uzbunjivanja, a kada lice vrši zloupotrebu uzbunjivanja. Predlagač amandmana traži da se u stavu 1. koji glasi, dostavi informaciju za koju je znalo da nije istinita, doda još - sem što je znalo da nije istinita, dostavi, odnosno nastavi da je ona potpuna i da je ona ažurna. Postavlja se pitanje da li lice koje dostavi informaciju može da ima podatak da je informacija koju dostavlja potpuna, odnosno da je ažurna? Naravno, ovaj zakon, a i svaki drugi zakon sastoji se od niza članova, koji se uzajamno nadovezuju jedan na drugi i koji jedan iz drugog, sem što se nadovezuju i proizilaze. Moram da napomenem da u ovom Zakonu o zaštiti uzbunjivača u Glavi tri od člana 12. do člana 20. na precizan, jasan i koncizan način je uređen sam postupak uzbunjivanja. Što se tiče istine, moram da kažem da se pravo zasniva na osnovnom konceptu, a to je koncept istine. Istina, naravno, podrazumeva saglasje između činjenica i stvarnosti. Sve su ovo razlozi, zbog kojih ovaj amandman, SNS ne može da prihvati.
Na član 11. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo, smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Predstavnik predlagača amandmana nije u sali. Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Neđo Jovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo, smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović.
Zahvaljujem se predsedavajući. Predloženim amandmanom se ispoljila jedna krajnje dobra namera, da u korpusu svega onoga što se čini predloženim zakonom,pre svega, jednoj intenciji da se zaštićeno dobro kao što je borba protiv korupcije, a nesumnjivo je da se radi o zaštićenom dobru, od izuzetno velikog značaja i sam tekst zakona poboljša u smislu njegove preciznosti, kako bi se izbegla eventualno neujednačenaa sudska praksa. Naime, u članu 11. stoji kao element ovakve odredbe da se ne može pružiti zaštita uzbunjivaču koji traži protivpravnu korist. To je apsolutno opravdano i to apsolutno uvažava svaku vrstu bezrezervne podrške. Međutim, kada pogledamo u praksi i kada se pojmovno posmatra pitanje, odnosno pojam protivpravne koristi, automatski možemo doći u situaciju, neujednačene prakse, jer se pod protivpravnom koristi podrazumeva tzv. novčana korist, a ona ne mora biti samo materijalna, može biti i nematerijalna. Dakle, kako imovinska, tako i neimovinska. Osim toga, takođe predloženim amandmanom nije definisano za koga se traži protivpravna korist, da li za samog uzbunjivača ili eventualno i treće lice. Stoga bi bilo dobro razmisliti da se upravo ovakav amandman i prihvati kako bi se precizirao sam tekst, jer se radi o mogućnosti pribavljanja, kako imovinske, tako i ne imovinske koristi, kako za sebe, tako i za drugoga. Na ovaj način bi se izbegle sve nedoumice u samoj primeni teksta ovog člana i onako kako je uvažena koleginica Batić tražila određena pojašnjenja i određena preciziranja u samim normama, sistematizaciji ovog zakona, tako i poslanička grupa SPS smatra da bi se ovaj efekat mogao ovako postići.
Na član 12. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici zajedno Borislav Stefanović, Gordana Čomić, mr Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Dejan Nikolić i zajedno Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo, smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Balša Božović.
Zahvaljujem gospodine Bečiću. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, dragi gosti, u članu 12. stav 4. na kraju teksta reč „javnosti“ zamenjuju se rečima „većem broju lica kojima je informacija neposredno upućena“. Dakle, pojam javnosti nije definisan na najbolji način u Predlogu zakona, a u cilju otklanjanja ovog nedostatka uvodi se opipljiviji kriterijum, da je informacija neposredno učinjena dostupna većem broju određenih ili odredivih lica. Ovo je jedan predlog koji ide u prilog preciznosti. Zakon mora biti jasan, a u suprotnom, gospodin Jovičić će večito misliti da je uzbunjivač i da po ovom zakonu ima prava na zaštitu, a nije uzbunjivač onaj koji kleveće, koji govori neistine na račun drugih, nije uzbunjivač onaj koji ima stav da sve to, svako ko nema člansku kartu partije, odnosno partijske knjižice stranke koja je danas osvojila najveći broj mandata uSkupštini, što ne znači da će biti tako i sledeći put, je sumnjiv, da oni mediji i oni novinari koji nisu postavljeni po partijskom ključu su automatski sumnjivi i protiv njih se vodi hajka i oni se optužuju za razno-razne neistine. Mislim da je u tom slučaju jako važno definisati sve stvari, pa između ostalog, tim pre i amandman da ovaj zakon bude mnogo jasniji, nego što je sam predlog.
Reč ima po amandmanu, narodni poslanik Aleksandar Jovičić. (Zoran Babić, sa mesta: Repliku traži.) Prijavite se, gospodine Babiću. Vi, gospodine Jovičiću, po amandmanu ili replika? Izvolite.
Hvala uvaženi predsedavajući. Prethodni govornik je rekao – večiti uzbunjivač. Da, dok sam živ, biću uzbunjivač protiv onih koji pljačkaju našu zemlju, koji kradu od građana Republike Srbije i ne stidim se to da kažem. Da ste vi, gospodine prethodni govorniče, predsedniče gradskog odbora jedne stranke bili uzbunjivač u gradu Beogradu, danas Beograd ne bi bio zadužen milijardu evra. Beograd ne bi imao korupcionaške afere kao što je Bulevar kralja Aleksandra, 6,5 miliona evra bačenih, gde su samo od tog posla svi penzioneri uskraćeni za 31.000 penzija. Takođe, od podzemnih kontejnera gde se bacilo 10 miliona evra, 41.000 penzija je uskraćena za naše sugrađane, pa i do onog softvera o kome smo malo pre govorili, od 800.000 evra i to 3.840 prosečnih penzija. Da ste vi bili uzbunjivač, do toga ne bi došlo i ja bih vas podržao. Ja ću biti uzbunjivač dok god neko pljačka i krade građane Republike Srbije, ali ta praksa je završena, zato što ovakvim zakonima želimo da doprinesemo da svi građani u Republici Srbiji imaju pravo, hrabrost, a pre svega sudsku zaštitu da prijave onakve kao što ste to vi bili, koji su svakoga dana, osim što su krali i nisu se bavili strategijom za borbu protiv korupcije, uništavali sva naša javna preduzeća, sve naše banke koje su bile likvidne. Mi se takvom praksom ne vodimo i ja ću biti i ostati uzbunjivač protiv takvih kao što ste vi.
Reč ima narodni poslanik Balša Božović.
Replika. Ono što je izrečeno malo pre, upravo sam o tome i govorio. Dakle, ovo je posledica nejasnih odredbi zakona, odnosno nejasnih odredbi Predloga zakona da neko može da pomisli da je uzbunjivač, iznoseći niz neistina na račun, tek tako nekih ljudi koji su u jednom određenom trenutku vodili npr. grad Beograd, koji istini za volju nije zadužen milijardu evra od strane DS, već 385 miliona evra, od kojih je izgrađen most i obdaništa i škole i bulevari i socijalna pomoć koja je bila veoma važna u gradu Beogradu i briga o najugroženijima i sve one infrastrukturne stvari koje su Beograd činile mnogo boljim i lepšim nego što je bio do tada. Nisam nikada čuo šta je uradila ova gradska vlast za ovih godinu dana, ali dobro, verovatno će doći i taj dan i taj trenutak. Ali, upravo zbog ovakvog ponašanja koji stvara, ne samo konfuziju, koji stvara, ne samo anarhiju u društvu, već jedan strah, strah od svega što dolazi sa te neke suprotne strane. To je jedan model ponašanja koji glasi - tišina tamo, ti si kriv za to i to, ti si ukrao to i to. Dakle, to nije način kako se vlast ophodi prema onima koji imaju drugačije mišljenje i zato je DS predložila da nas zakon oslobodi od straha, da se ovakvi slučajevi i da se umišljeni uzbunjivači, da ne bi sebi dali za pravo da straše i plaše nekog ko nije kriv, već ima konkretne rezultate, to sigurno ne treba da brine, ni Zaštitnika građana…
Vreme.
…završavam, ni poverenika za informacije od javnog značaja, ni Agenciju za borbu protiv korupcije. Dok god je DS u ovom domu, mi ćemo njih braniti od onih koji žele da ih zastraše. Zahvaljujem.
Zahvaljujem, ali nemojte molim vas o mostu, od onolikih silnih pristupnih saobraćajnica, uvek se izgubim. Gospodin Jovičić, po kom osnovu? (Aleksandar Jovičić, s mesta: Replika.) Nemate mogućnost, možete samo po amandmanu. (Zoran Babić, s mesta: Kako nema?) Gospodine Babiću, da li ćete vi da vodite Skupštinu ili predsedavajući? Znači, nema mogućnost na repliku, zato što jednostavno nije pomenuta ni stranka, ni on. Možete dobiti samo po amandmanu. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, drago mi je što smo danas čuli argumente i, pre svega, ministra pravde zašto su ovakvi amandmani besmisleni. Ovaj amandman svakako ne možemo podržati i danas se spinuje priča od opozicionih predstavnika, kako oni žele da daju više zaštite prema uzbunjivačima, a ovaj zakon je tačno definisao da su uzbunjivači u ovom trenutku najzaštićeniji u smislu običnih građana koji mogu prijaviti korupciju u javnim preduzećima. Pošto smo ovde čuli niz i neosnovanih optužbi, da grad Beograd nije zadužen milijardu evra nego nešto manje, da, gospodin prethodni govornik je upravu ali on nije uračunao javna preduzeća koja su prezadužena. Zašto? Jer iz javnih preduzeća ispumpavao novac na osnovu javnih nabavki i nameštenih tendera, a uzbunjivači nisu imali hrabrost da to prijave jer su živeli u strahu, a danas poslanike suprotne stranke preko puta, opozicione stranke, želi zakon o zaštiti od straha ili ne znam ni ja čega. Nema potrebe gospodine predsedavajući. Svaki građanin u Republici Srbiji nema čega da se plaši. Nema čega da se plaši, jer u svakom trenutku može prijaviti korupciju, jer okosnica politike SNS svakako jeste borba protiv korupcije i organizovanog kriminala, baš protiv one korupcije koja je donela 400 hiljada nezaposlenih, baš protiv one korupcije koja je preko 500 javnih preduzeća odvela u bankrot, 160 preduzeća koja su u restrukturiranju i gotovo da ih niko neće, jer zbog ove korupcije koju su proizveli sve ono što je u ovoj zemlji vredelo, valjalo, je rasprodato u bescenje i neko je uzeo novac za to. Zato nema razloga da se bilo ko plaši u ovoj zamlji da tako nešto prijavi ako se ponovi. Što se tiče ovog zakona, čuli smo i usvojili smo amandmane koji su smisleni. Međutim, ovi su potpuno besmisleni. Što se tiče zaštite uzbunjivača Srbija, država, zakonodavstvo, sudstvo koje nezavisno stoji iza onih koji žele da prijave nepravilnosti u svakom javnom preduzeću, a opet ponavljam, ja ću biti kao građanin Republike Srbije uzbunjivač, jer ne želim da se više nikada ponovi situacija kao što je to bilo 2008. godine do 2012. godine, kada ste se rukovodili samo ličnim interesima, a ne interesima građana Republike Srbije.
Zahvaljujem gospodine Jovičiću. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović, po amandmanu. Izvolite.
Hvala. Znate, protiv ovakve formulacije koja je inače bila u samom predlogu zakona, su oni kojima savest baš nije čista. Morate da se naučite da smo svi mi ovde podložni apsolutno svakoj kritici u javnosti. I ako je neko od nas negde nešto ukrao, pa nema razloga da se to skriva i da se to da nekom većem broju lica nego čitava javnost ima to da zna. To morate da se naučite. Ako niste ništa nikada ukrali i niste kršili ljudska prava ili već ne znam šta je sve definisano samim zakonom, pa nema čega da se plašite. Naučite se da svaki poslanik, svaki javni funkcioner, svaka javna ličnost, apsolutno o njoj može da se piše i da se govori šta god hoćete osim ako nekom ne vređate porodicu, to je nešto što nije dopušteno i to ne može da se prihvati. Sve ostalo, izvinite izabrali ste ovaj posao i dužni ste to da trpite. To je tako, svidelo se vama ili ne. Znate, u periodu dok ste harali gradom Beogradom, ni jedno jedino slovo, nigde ni u jednom mediju nije moglo da se pojavi o vašoj gradskoj vlasti i onome što je radila. Tek su počeli da se pojavljuju prvi tekstovi kada ste vlast izgubili, a zašto? Pa zato što ste nekada išli direktnim ucenama, zato što je tadašnji gradonačelnik držao marketinšku agenciju od koje je zavisila egzistencija svih medija, jer od njih mu je zavisila reklama, tj. od njega, i naravno da onda niko nije smeo ništa da napiše, a bilo je uzbunjivača koji su čak i otkaze dobijali zato što su tako nešto želeli da iznesu, na primer o tome koliko zadužujete javna preduzeća u Beogradu, uzimate komercijalne kredite da isplatite plate ljudima. Zato ste danas grad doveli do toga da milijardu evra ima duga. Vidite, dobro je da je došlo ovakvo vreme gde mi možemo da donesemo zakon o zaštiti uzbunjivača pa neko i za našu vlast ako slučajno se usudimo da negde nešto ukrademo, da kršimo ljudska prava, da ima pravo da uzbuni javnost i da bude zaštićen. Mi se toga ne plašimo, jer nam je savest čista za razliku od vas kojima je očigledno savest izuzetno, izuzetno uzrujana. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Darko Laketić. Izvolite.
Dobar dan. Poštovani predsedavajući, uvažene kolege narodni poslanici, pre svega, ja sam očekivao da od predlagača zaista čujem adekvatno obrazloženje za amandman koji je predložen. Nažalost čuo sam samo neargumentovane napade i klevete. Takva politika kleveta i napada je i kažnjena na poslednjim izborima. Ja mogu zaista da poručim, da su zaista bukvalno shvatili onu izreku Vinstona Čerčila koji kaže da se uspeh postiže tako što idete od neuspeha do neuspeha ne gubeći entuzijazam, ali dobro to je već stvar predlagača. Pre svega, povodom ovog amandmana na član 12. Zakona o zaštiti uzbunjivača, mogu reći da je Vlada predlaganjem rešenja i ovakve formulacije koja stoji u pomenutom članu 12. zakona, na bliži način definisala kako se to i na koji način može obavestiti javnost, pa je tu navedeno unutrašnje uzbunjivanje, spoljašnje uzbunjivanje i uzbunjivanje javnosti. Međutim, samim zamenom termina javnost i formulacijom koja je predložena od strane predlagača amandmana, a to je, citiram – većem broju lica, kojima je informacija neposredno upućena, ono što je najbitnije jeste da se gubi suštinski smisao, odnosno suštinsko značenje ovog člana, jer je javnost termin koji je šireg značenja i ono što je najbitnije, željeni smisao, dakle, ovog člana o kome govorim. Takođe smatram da je termin javnost opšte poznati termin koji ne mora biti definisan predlogom zakona. S toga predlažem da se ovaj amandman ne usvoji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vučeta Tošković. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, odmah u startu da kažem da se ovaj amandman ne može prihvatiti iz više razloga. Kada bi se prihvatio amandman onda kompletna koncepcija ovog zakona o uzbunjivačima bi propala. Mislim da ne bi trebalo da opozicija misli da sve što predloži da je to zakonom njihovim predviđeno i da je to sve dobro. Mislim da je pogrešio Jovičić kada je rekao da je neki prethodnik trebao da bude uzbunjivač da bi rešenja bila dobra i da ne bi do tog došlo, da se upropasti ova država. Oni i da su doneli ovaj zakon 2003. godine, oni bi te uzbunjivače anulirali i oni bi radili ono što su radili. Dakle, ništa od njih ne bi bilo, bez obzira što bi doneli taj zakon. I ovako su upropastili državu samo zato što nisu hteli da imaju uzbunjivače. Nemaju moralno pravo da oni nešto pričaju o ovom zakonu, imaju po poslovniku da govore, ali nemaju moralno pravo da govore o nečemu što su oni uništili toliko da se više ne može oporaviti ni za par godina. Dakle, ovaj amandman se ne može prihvatiti ni u kom slučaju.
Zahvaljujem. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Prelazimo na sledeći amandman. Na naziv člana 13. i član 13. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici zajedno Borislav Stefanović, Gordana Čomić, mr Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Dejan Nikolić i zajedno Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Balša Božović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, uvaženi gosti, naziv člana 13. i član 13 menjaju se i glase: „Način otkrivanja informacije“. Član 13. „Otkrivanje informacije sadrži podatke o kršenju propisa, kršenju ljudskih prava, vršenju javnog ovlašćenja protivno svrsi zbog koje je poverena, opasnost po život, javno zdravlje, bezbednost, životnu sredinu ili podatke o opasnosti od štete velikih razmera. Dokument koji sadrži informaciju uzbunjivač ne mora da potpiše, niti da dostavi druge podatke o sebi. Lice koje nije postupilo na način iz stava dva ovog člana uživa zaštitu kao uzbunjivač od momenta otkrivanja identiteta, ako su ispunjeni drugi uslovi propisani ovim zakonom. Poslodavac i ovlašćeni organ dužni su da postupaju i po anonimnim obaveštenjima u vezi sa informacijom u okviru svojih ovlašćenja, a u svakom slučaju tako što će proveriti iznete navode ako je informacija potkrepljena proverljivim podacima, odnosno dokazima“. U samom obrazloženju, koji smo podneli uz ovaj amandman… Dakle, on se odnosi na sadržaj dopisa ili drugog obraćanja koji čini uzbunjivač kada otkriva informaciju. Da bi se uzbunjivaču uopšte mogla pružiti zakonska zaštita od štetnih radnji neophodno je da postoji pouzdan način da se utvrdi da je neko lice izvršilo uzbunjivanje. Tako nešto naravno da nije moguće učiniti ukoliko ne stavi neko svoj lični potpis na određeni dopis. Lica koja ne ostave ovakve podatke o sebi, mogu biti izloženi štetnoj radnji jedino ako onaj ko sprovodi odmazdu sumnja ili istražuje ko je dostavio ili objavio informaciju. Takva lica bi uživala zaštitu kao uzbunjivači,ako budu izloženi štetnim radnjama. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Snežana Malović, Biljana Hasanović Korać, akademik Ninoslav Stojadinović i Branka Karavidić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Branka Karavidić. Izvolite.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Žao mi je što nema ministra. Sigurna sam da bih ga ubedila da bar deo ovog našeg amandmana prihvati. Ovaj amandman se odnosi na član 13. Ja bih volela da ga svi zajedno još jednom čujemo. „Informacija sadrži podatke o kršenju propisa o kršenju ljudskih prava, vršenju javnog ovlašćenja protivno svrsi zbog koje je povereno, opasnost po život i javno zdravlje, bezbednost, životnu sredinu, kao i podatke radi sprečavanja štete velikih razmera“. Ovakav stav ovog člana mi smo stekli utisak da sadržina informacije je u stvari data kumulativno, da ne postoji alternativa, da svako onaj ko želi da iznese informaciju koja se odnosi na bilo kakve prekršaje mora da sadrži upravo sve ovo. Mi smo predložili da se umesto reči: „kao“ doda reč: „ili“. Predložene su izmene koje se odnose i na stav 2. i novi stav 3. Oni imaju za cilj da jasno odrede da se informacija može otkriti na bilo koji način i da uzbunjivač nije dužan da dostavlja bilo koje podatke o sebi, odnosno da nije dužan da otkriva svoj identitet, što je u skladu sa sledećim stavom, da postoji obaveza postupanja po anonimnim obaveštenjima. Preciziranje u samom zakonu da se informacija može otkriti na bilo koji način, onemogućava da se kasnije nižim aktima uredi takva procedura koja bi nametala uzbunjivaču obavezu da mora, na primer, dostavljati informaciju u pisanoj formi. Sledećim stavom se predviđa da uzbunjivač ne mora da potpisuje dokumenta u kome otkriva informaciju ili da ne mora da otkriva bilo koji podatak ukoliko to ne želi, čime se ne utiče na njegovo pravo na zaštitu. Dakle, i dalje ima pravo na zaštitu kao uzbunjivač. U obrazloženju koje smo dobili od Vlade kaže se da Vlada ne prihvata amandman jer je odredba Predloga zakona u dovoljnoj meri precizna u pogledu sadržine informacije koja se otkriva, da se radi o mogućim informacijama koje mogu biti predmet otkrivanja. Takođe, u dovoljnoj meri je članom 13. odnosno pomenutim članom Predloga zakona jasno i sažeto određen način otkrivanja informacije koja ne zahteva dodatno preciziranje. Naravno, još jednom Vlada odbija bilo kakvo preciziranje i u svom maniru dalje ostavlja da bitna pitanja uređuje nekim nižim aktom, odnosno aktom ministra i tako je potvrdila da je sve ovo više kao farsa i da se zakon donosi kako bi se sutra moglo da se obračunava sa političkim neistomišljenicima, a ne da bi se štitio javni interes. Smatramo da je potrebno da se zakonom jasno preciziraju način otkrivanja informacija i to ovako kako smo mi predvideli našim amandmanom, najšire moguće, jer ako se ostavi podzakonskim aktima, vrlo lako se može desiti da se podzakonskim aktima oteža način otkrivanja informacija. Tako je onda nekome dato pravo, ali ne i mehanizam da to pravo vrši. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Minut i 40 sekundi je potrošeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne) Amandmane kojima se posle člana 13. dodaje naziv člana i član 13a, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici zajedno Borislav Stefanović, Gordana Čomić, mr Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Dejan Nikolić i zajedno Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 14. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici zajedno Borislav Stefanović, Gordana Čomić, mr Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Dejan Nikolić i zajedno Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Vlada i nadležni odbor nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Balša Božović. Izvolite.
Zahvaljujem, predsedavajući. Ovaj amandman je veoma jasan. Jednostavno, u članu 14. stav 4. posle reči: „zakona“ tačka se zamenjuje zapetom i dodaju se reči: „i da ga objavi na svojoj internet prezentaciji“. Mislim da je obrazloženje suvišno, ali potrošiću koji sekund. Dakle, osim dostavljanja pravila o uzbunjivanju, amandmanom se predviđa i njihovo objavljivanje na internet prezentaciji poslodavca, što omogućava šire upoznavanje sa pravilima, ali na kraju i kontrolu da li je poslodavac izvršio obavezu. Mislimo da je ovo veoma važno i ukoliko ste zaista iskreni u nameri, a gospodin Jovičić je bio ovlašćen da brani ovaj zakon, ako ste zaista iskreni u nameri da ovu stvar rešite potpuno jasno, otvoreno i transparentno i da zaista uzbunjivačima date zaštitu kakvu zaslužuju, ovo je jedna od stvari koja, po mom mišljenju, ako se ministar slaže, treba da stoji i da se ubaci da je obaveza na internet prezentaciji, kako bi se vršila kontrola da li je poslodavac izvršio svoju obavezu, da to stoji u ovom Predlogu zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne) Na član 14. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Snežana Malović, Biljana Hasanović Korać, akademik Ninoslav Stojadinović i Branka Karavidić. Da li neko želi reč? Reč ima narodna poslanica Branka Karavidić.
Zahvaljujem, gospodine predsedavajući. Ovaj član se odnosi na obaveze poslodavca. Mi smo u našem amandmanu predvideli da se u stavu 4. posle reči: „dostavi“, dodaju reči: „bez odlaganja“, da se posle stava 4. doda novi stav 5. koji bi glasio: „Poslodavac je dužan da prilikom zasnivanja radnog odnosa ili bilo kog drugog odnosa koji podrazumeva radni angažman u smislu zakona koji reguliše radne odnose, dostavi radno angažovanom licu obaveštenje o pravima iz ovog zakona.“ Postojeći stav 5. postaje stav 6, iza koga se dodaje novi stav 7. koji glasi: „Informacija mora da sadrži ime, prezime, radno mesto, kontakt telefon i adresu elektronske pošte lica ovlašćenog za prijem informacija i vođenje postupka u vezi sa uzbunjivanjem, koje se objavljuju na zvaničnoj internet stranici poslodavca i na oglasnoj tabli kod poslodavca“. Mi smo predloženim amandmanom predvideli rešenja kojima može da se obezbedi veći stepen zaštite uzbunjivača. Naime, utvrđuje se obaveza da svako radno angažovano lice mora dobiti obaveštenje o pravima iz ovog zakona, a objavljivanjem podataka lica ovlašćenog za prijem informacija, mehanizmi predviđeni ovim zakonom postaju dostupniji i transparentniji, čime se ujedno i sprečavaju eventualna lutanja u pronalaženju ovlašćenih lica, čime se sprečava nepotrebno širenje podataka o uzbunjivanju i uzbunjivačima. Naravno, i ovaj amandman je Vlada odbila, sa obrazloženjem da je u dovoljnoj meri precizno uređena obaveza poslodavca da dostavi svim radno angažovanim licima pismeno obaveštenje itd. Mi i dalje smatramo da Vlada na svaki mogući način izbegava bilo koje dodatno preciziranje. Vlada smatra da je dovoljno kada ne odredi rok u kome nešto treba da se uradi. Kako onda zamišlja da neko bude sankcionisan što nešto nije uradio ako nije utvrđeno do kada je morao nešto da uradi? Znači, ne postoje rokovi. Nije dovoljna obaveza da poslodavac imenuje ovlašćeno lice ako niko za to lice ne zna. Suština je da se zna ko je lice je kome može da se prijavi uzbunjivanje. Još jedan dokaz da Vlada želi da ovaj zakon bude mrtvo slovo na papiru je upravo i to što ne želi da prihvati ovaj naš amandman. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Iskorišćen je minut od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik dr Janko Veselinović. Samo mi recite koje vreme želite da koristite?
Vreme šefa poslaničke grupe. Želeo bih da naglasim naš stav koji su i koleginica Biljana Hasanović Korać i koleginica Branka Karavidić iznele, a to je da s jedne strane treba da se maksimalno zaštiti lice koje ima potrebu da bude uzbunjivač, odnosno da ukaže na neku nezakonitost, da se ono zaštiti na svaki način i da mu budu dostupni podaci o mogućnosti da bude u statusu uzbunjivača. Ministar dobro zna pravnu maksimu da nepoznavanje prava škodi. Međutim, koliko je uopšte svaki zaposleni u mogućnosti da bude upoznat sa zakonom o zaštiti uzbunjivača? Da li mislite da svi zaposleni imaju pregled propisa koje donosi Narodna skupština Republike Srbije i da li mogu da se snađu u njima? Da li mogu da znaju dovoljno šta su njihova prava? Mi smo ovde želeli da preciziramo da već prilikom prijema zaposlenih lice bude upoznato sa mogućnošću kome da se obrati za slučaj da se pojave nezakonitosti. To je jedna stvar. Druga stvar o kojoj smo govorili jeste da se ne pojave profesionalni uzbunjivači, lica koja će koristiti to pravo radi zaštite svog statusa mimo opšteg interesa, a to je zaštita zakonitosti. Vi ste malo pre, ministre, rekli – nema apsolutne zaštite uzbunjivača, niti ima apsolutne zaštite od uzbunjivača. Rekli ste - ako se pokaže da je to bilo neistinito što je uzbunjivač tvrdio, da će njemu poslodavac moći da da otkaz posle određenog vremena. Kako, ministre, kako kada vam sudski procesi traju četiri, pet godina ili se nikada ne završavaju? Ko će uopšte znati šta je istina? Nije samo pitanje sadašnjeg štrajka advokata i činjenice da pravosuđe ne funkcioniše. I ranije je bilo slučajeva da su sudski procesi trajali godinama. Dakle, neko će taj svoj status uzbunjivača koji je dobio moći da koristi dok se postupak ne završi, ja to tako razumem, a postupak će se završiti kada se završi i onda građanin ne treba da se plaši za svoju sigurnost, kako je neko malo pre rekao. Građani treba da se plaše za svoju sigurnost u brojnim pogledima u Srbiji, i za svoju socijalnu sigurnost, da li će sutra imati šta da jedu i da kupe za sve manje plate i penzije i za svoju ličnu sigurnost. Ne možete reći gospodinu Raši Popovu ili dekanu Fakulteta političkih nauka da se ne plaši ničega. Oni su na svojoj koži osetili pravni sistem Republike Srbije, kako on funkcioniše i kolika je sigurnost. Dakle, ne možete reći, niste obezbedili mehanizme da zaštitite niti uzbunjivača, niti druge od uzbunjivača u sistemu kada u suštini pravosudni sistem ne funkcioniše.
Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, po Poslovniku.
Član 107. Vidim da je gospodin Veselinović danas veoma nadahnut da koristi neke stvari, da li iz neznanja, da li iz zle namere, pa tako smo malo pre videli da je tražio usvajanje zakona koji će se selektivno odnositi samo na neka lica, ne na sva lica, ali ovo je sada zaista prevršilo svaku meru. Da su gospodin Popov i dekan Fakulteta političkih nauka na svojoj koži osetili, citiram, snagu države Republike Srbije, a znamo i srpska javnost zna da su i uvaženi gospodin Popov i uvaženi dekan Fakulteta političkih nauka bili izloženi fizičkoj torturi i fizičkom napadu na ulici. Nekome ko je sada došao u Srbiju, nekome ko je sada okrenuo Drugi kanal RTS-a i čuo gospodina Veselinovića, mogao bi da posumnja da je država Srbija, da su organi države Srbije napali gospodina Popova i dekan Fakulteta političkih nauka. Dokle više ide taj bezobrazluk? Dokle više ide ta mržnja i to korišćenje takvih stvari zbog sitnih političkih poena? Ja vas molim gospodine Arsiću, da sledeći put reagujete, da reagujete i da tražite istinu, a istina je druga, da videli su i gospodin Popov i dekan Fakulteta političkih nauka, snagu države zato što su oni koji su direktno umešani i koji su uradili takvo gnusno delo, procesuirani, privedeni, određeno im je zadržavanje, otkriveni su ko su i šta su, da se to više nikome ne ponovi, ali reći da su dvojica ljudi, uvaženih ljudi u našem društvu, ali da nisu uvaženi, da nisu taj i da ne rade taj posao, pa ma ko je napadnut, izgrednik mora da se pronađe, bio dekan ili ne bio dekan. Ali reći da su oni osetili snagu države na svojoj koži i da to čujemo u najvišem zakonodavnom telu Republike Srbije i da se ne odreaguje i da neko to koristi samo i isključivo zbog političke mržnje je krajnje, je krajnje bezobrazno i traži sankciju gospodine predsedavajući. Samo istina i ništa drugo. To zaslužuju građani Srbije koji nas gledaju.
Zahvaljujem. Kolega Babiću, meni je jako teško da čitam misli narodnih poslanika šta će ko u određenom trenutku od njih da izgovori. Slažem se da je to bilo neumesno, ali jednostavno ne mogu da reagujem pre nego što se desi, nego eventualno kasnije. U svakom slučaju imam poverenja u većinu narodnih poslanika ovde, da će oni da odreaguju kako treba i da, kako vi nazivate taj govor mržnje, osude i pred Narodnom skupštinom i pred građanima Srbije. Ovako kada bih ja zabranjivao, gospodinu Janku Veselinoviću, on bi verovatno od tog trenutka krenuo da priča kako u Srbiji postoji diktatura. Zahvaljujem. Po Poslovniku dr Janko Veselinović. Izvolite.
Član 107. ja neću manje pričati da je diktatura rekli vi to ili ne. Dakle ja smatram da
Već je kolega Babić reklamirao član 107.
Član 106. dakle, gospodin Babić danas nije nešto nadahnut. Gospodin Babić je po svemu sudeći onda nestručan. Koristim njegov rečnik, predsedavajući. Dakle, gospodin Babić je po svemu sudeći imao neki telefonski razgovor ili je …
Nisam to zaista primetio, kolega Veselinoviću, u vezi telefonskog razgovora, nego kažite šta sam ja to kao predsedavajući propustio da uradim i na taj način povredio Poslovnik?
Govorio je mimo tačke dnevnog reda reklamirajući Poslovnik i govorio je mimo teme. Dakle, govorio je o stvarima koje nisu na dnevnom redu danas, a da je slušao moje izlaganje, ja sam se samo osvrnuo na izlaganje njegovog kolege Jovičića, koji je rekao da svi građani u Srbiji treba da budu sigurni. Ja sam pokazao zbog čega ne treba da budu sigurni. Gospodin Raša Popov je juče rekao da je nesiguran, a nesiguran je zato što ta lica koja su njega napala, imali 300 krivičnih prijava protiv sebe i slobodno šetaju ulicama Srbije, a ministar pravde sedi ovde, ministar policije na nekom drugom mestu i svi su nemoćni. Gospodin Jovičić kaže – vi ste sigurni. Kažite vi gospodinu Raši Popovu da izađe iz stana kad je siguran, a postoji država Srbija i postoje njeni organi. Bitno je da se ovde organizuje suđenje na mestu koje to nije.
Gospodine Veselinoviću, upravo vi organizujete ovde sada suđenje na mestima na kojima to ne treba da bude. Ne mogu da ne primetim da u tom delu izlaganja koje se tiče da se oseća nesigurno zato što ta lica imaju preko 300 krivičnih prijava. Ministar pravde sedi ovde, treba da znate da Ministarstvo pravde ne može da utiče na sudsku vlast, da naruši integritet i nezavisnost sudske vlasti. Verovatno je rezultat što i posle 300 krivičnih prijava su na slobodi, reforme koje je sprovodila Vlada Mirka Cvetkovića od 2008. do 2012. godine, pa reforma na reformu, pa reforma na reformu. Kao što znate bilo kakvi oštriji rezovi u sferi pravosuđa bi za sobom povukli i priču oko narušavanja nezavisnosti pravosuđa. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, povreda Poslovnika.
Povređen je član 108. Vidim da je gospodin Veselinović prošle nedelje stavio nos u moj tanjir gledajući sa kim sam bio i sa kim sam sedeo na ručku ili večeri ili bilo gde. Nemam problem i ne krijem se od prijatelja. (Janko Veselinović, s mesta: Šta je ovo?) Danas zaviruje u moj telefon. Da li sam sa nekim razgovarao? Da, razgovarao sam, naravno. Ni od toga se ne krijem. Ne krijem se ni onda kada ste prisluškivali moje razgovore gospodine Veselinoviću. (Janko Veselinović, s mesta: Ja.) Da, organizovano ste prisluškivali moje razgovore kada sam bio opozicioni narodni poslanik. Ni tada se nisam krio, ni tada se nisam plašio ni vas ni takvih kao što ste vi.
Molim vas da se ne obraćate lično narodnom poslaniku.
Niti ću se plašiti, ali ono što vi tako samouvereno, podižući jednu obrvu, sa nosem u mom tanjiru i uhom na mom telefonu, morate ipak nešto da znate, a to je, evo je ovde tabela, pošto ja ne govorim tako odokativno. Ovo je tabela ukupnih krivičnih dela izvršenih od 1978. do 2014. godine. Da vidimo malo ta krivična dela, 2000. godina 39.000, 2001. godina 43.984, pa 36.000, pa 35.000, pa 34.000. Sve za vreme takve sjajne paljeničke revolucije izvedene u ovoj zgradi. Zbog ovoga je gospodin Jovičić u pravu, kada kaže - građani Srbije sigurniji ste i bićete sigurniji. Znate li gospodo koliko je do 30.09.2014. godine, za devet meseci ove godine izvršeno krivičnih dela? Izvršeno je 20.301 ili 20% manje nego što je desetogodišnji prosek za prvih devet meseci svake godine do sada. Zbog toga su građani Srbije bezbedniji, a vi slobodno naslanjajte uvo na moj telefon i zabijajte nos u moj tanjir, gospodine Veselinoviću.
Reč ima narodni poslanik dr Janko Veselinović, povreda Poslovnika.
Uvaženi predsedavajući, povredili ste član 109. vezano za član 107, jer ste bili dužni da izreknete opomenu narodnom poslaniku gospodinu Babiću, jer je vređao mene lično i Narodnu skupštinu Srbije. Mene lično zato što je rekao da sam zabadao nos u njegov tanjir. Ne razumem uz sve napore šta to znači zabadanje nosa u njegov tanjir? Možda da je u pitanju bila čaša, možda bih i prihvatio takvu insinuaciju, ali tanjir…
Gospodine Veselinoviću, molim vas.
Sa druge strane, predsedavajući, dozvoljavate kada je u pitanju povreda Poslovnika, gospodinu Babiću da priča o procentima krivičnih dela izvršenih za vreme Vlade Mirka Cvetkovića i za vreme Vlade gospodina Dačića i gospodina Vučića. To nije predmet povrede Poslovnika i zbog toga ste bili dužni da oduzmete reč i da opomenete gospodina Babića. Sa druge strane nije bilo potrebe da prisluškujemo telefon gospodina Babića dok smo bili na vlasti, jer je on savesno glasao za sve naše predloge, istina, pokriven sa novinama.
Gospodine Veselinoviću pozvali ste se da sam povredio član 108. Poslovnika koji predviđa … (Janko Veselinović, s mesta: Član 109. u vezi sa članom 107.) … da se narodnom poslaniku izrekne opomena u toku zasedanja. Skrenuo sam pažnju kolegi Babiću da prekine sa direktnim obraćanjem drugom narodnom poslaniku, što je on odmah i učinio. Zbog toga sam smatrao da ne treba da mu izreknem opomenu i potpuno razumem vas kolege poslanike koji u žaru političke borbe i razmene političkih stavova neki put i učinite neki korak koji je možda u suprotnosti sa Poslovnikom. Zato smo tu mi predsedavajući da skrenemo pažnju da se to ne radi dalje. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, povreda Poslovnika. Molim vas da ovo bude kraj.
Hvala, gospodine predsedavajući. Znate, kada se u Srbiji insinuira za gledanje u čašicu, ili u čašu, spreman sam i da u Narodnu skupštinu uvedemo jednu novinu - alkotest na ulazu u Skupštinu. Verujem da će onda poslanička grupa gospodina Veselinovića da se istopi, da će postati samostalni poslanici nekako, da će postati jako mala, a na test i alko, ali i svaki drugi test i test inteligencije i test znanja i na test brzine…
Gospodine Babiću, molim vas.
… na bilo koji test sam spreman da stanem na istu liniju sa gospodinom Veselinovićem i siguran sam da ću pobediti i to, onako, debelo pobediti. Što se tiče govora o sigurnosti, građani Srbije, dok je ovakvog MUP, dok je ovakvog pravosuđa, oslobođenog od kumovskih, prijateljskih, rođačkih, partijskih ili bilo kakvih veza, tako duboko urezanih u prethodnom režimu, nekome ne odgovara to što imamo manje krivičnih dela. Nekome ne odgovara što smo bezbedniji kao država i zbog toga čak ni te podatke, koji su vrlo egzaktni i vrlo merljivi, doneo sam ih ovde, od 1978. godine, neko ne želi da čuje, pa kaže – povreda Poslovnika, jer se govori o manje krivičnih dela u Republici Srbiji, umesto da svi kao građani Srbije budemo ponosni na takvu činjenicu.
Zahvaljujem. (Marko Đurišić, s mesta: Povreda Poslovnika.) Na osnovu člana 112. Poslovnika o radu Narodne skupštine, određujem pauzu u trajanju od pet minuta.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Gospodine Đurišiću, pošto niste bili u sali… (Marko Đurišić, s mesta: Ispratio sam sve.) … počeli smo sa telefonskim pozivom, prešli smo na tanjire, preko tanjira na čašice, preko čašica na alkotest. Zato sam i prekinuo zasedanje, ne zato što ste vi tražili, nego da se spreče dalji incidenti i uvrede poslanika. Molim vas, ako hoćete da reklamirate Poslovnik, da ne bude da ga i vi kršite na sva ona eventualna kršenja koja su se dešavala. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, smatram da je, sada ste i sami naveli, u toku prethodnih diskusija, javljanja, povređen član 27. od vaše strane, gde kaže da se u stavu 2. predsednik Narodne skupštine stara o primeni ovog Poslovnika. Ne želim da se uključim u ovu raspravu na način da vas ponovo dovedem u situaciju da kršite ovaj Poslovnik. Naprotiv, želim da vas zamolim da se Poslovnik poštuje jednako prema svima i da kažem da mi u uvredama, međusobnom nekom optuživanju, nećemo učestvovati, nije nam to namera i ne doprinosimo tome u ovoj Skupštini. Znači, ako se donese Poslovnikom da treba da se radi alkotest poslanika, nemamo nikakav problem, test na droge, nemamo nikakav problem, „IK“ test, kakav god test. Slobodno dođite. Spremni smo na sve vrste testiranja, ali vas molim, sada predsednicu parlamenta koja je preuzela predsedavanje i sve predsedavajuće da poštujete ovaj Poslovnik. Znam da vam je mrzak, da ga je donela prethodna loša vlast, ali ga primenjujte jednako prema svima ili je možda rešenje ono što je rekla predsednica danas da se stavi možda neka mašina koja bi samo davala reč. Verujem da bi mašina takva kakva je bila objektivna i tretirala bi jednako i jednu i drugu stranu parlamenta, što u ovom sazivu nije slučaj. Hvala.
Zahvaljujem. Više je bila sugestija, koliko sam vas razumela. Da li je tako poslaniče? Razumela sam. Nisam videla povredu predsedavajućeg. (Marko Đurišić, s mesta: Bilo je po članu 27. mnogo povreda u prethodnom…) Da, čitav dan su povrede Poslovnika. Nema šta nije povređeno. Samo mi recite hoćete li da glasamo o povredi Poslovnika prethodnog predsedavajućeg? (Marko Đurišić, s mesta: Da.) Ima još jedan način da prekinemo ovo i da se vidimo iduće nedelje. Pošto ne znam ni za šta je bila danas sednica. Mislim da građani Srbije ne znaju o čemu se danas raspravlja u parlamentu. Izvolite Đukanoviću po amandmanu.
Hvala uvažena predsedavajuća. Po amandmanu naravno želeo bih da govorim. Ovaj amandman je nepotreban zato što se jasno definiše u članu 14. koja su prava i obaveze uzbunjivača, ali i poslodavca pre svega. Ovo što se traži inače da je poslodavac dužan da prilikom zasnivanja radnog odnosa ili bilo kog drugog odnosa koji podrazumeva radni angažman u smislu zakona koji reguliše radne odnose, dostavi angažovanom licu obaveštenje o pravima iz ovog zakona, nema potrebe, s obzirom da uvek kada zasnivate radni odnos vama se ponudi ugovor o radu i tamo će vam se sigurno navesti i ova prava koja vam definiše Zakon o zaštiti uzbunjivača. Mislim da je to nešto što je elementarno. Prema tome, nema razloga da se ovako nešto prihvata. Ovo drugo, čuli smo malopre između ostalog i zabrinutost zbog napada na Rašu Popova i slažem se sa tim. To je zaista nešto strašno. Niko od vas nije ovde rekao da su taj napad nažalost izvršila deca koja se po našem zakonu tretiraju kao deca.
Uvaženi poslaniče, molim striktno o amandmanu.
Ovo je baš o amandmanu.
Znači, radi se o uzbunjivačima u ovom zakonu. Teško je povezati sa napadom maloletnika na bezbednost bilo koga.
Vi ovde tražite da se obaveže poslodavac da će na internet stranici dati kompletne podatke i ime i prezime i šta ste još sve tražili, radno mesto, kontakt telefon, adresu elektronske pošte, za onoga ko prima informacije o uzbunjivanju. Znate, kako mislite da možda tog čoveka zaštitite? Ima li ikakvog smisla da taj bude izložen s obzirom da ćemo biti recimo telefon na internet stranici? Zamislite recimo da neko zna da je možda uzbunjivač njega negde podkazao da on kaže nekom svom batinašu – idi sad i zovi ovoga pa mu preti. Nije u redu da se ovako nešto traži. Slažem se da uzbunjivač mora da ima zaštitu, ali i ovaj što prima informacije takođe mora da bude na neki način zaštićen. Zamislite kada biste mu sve ove podatke stavili na internet sajt. Samim tim tako nešto je neizvodljivo i neprihvatljivo i drago mi je što je Vlada ovako nešto odbila jer ovo zaista nije u duhu ovog zakona. Hvala.
Po amandmanu Milanka Jevtović Vukojičić.
Zahvaljujem poštovana predsednice. Uvaženi ministre sa saradnicima, amandman naravno ne treba prihvatiti iz razloga što bi on u stvari predstavljao jednu pravnu brljotinu u članu 14. Zakona o zaštiti uzbunjivača koji se odnosi na obaveze poslodavca, odnosno na unutrašnje uzbunjivanje. Amandman je predložen na član 14. st. 4. i 5. koji su više nego precizni i jasni. Naime, predlagač zakona, Vlada, odnosno nadležno ministarstvo u članu 14. u stavu 4. kaže da je poslodavac dužan, znači, predlagač zakona ne kaže da poslodavac može, nego se podvlači da je poslodavac dužan, što znači da je to obavezujuća norma za poslodavca da svim radno angažovanim licima, a sva radno angažovana lica su i volonteri, i oni koji rade na određeno i oni koji rade pod ugovorom i oni koji će tek biti zaposleni dostavi pismeno obaveštenje o pravima iz ovog zakona. Ovo me podseća na dužnost poslodavca da uz ugovor o radu svakom novozaposlenom, odnosno svakom zaposlenom dostavi zakon koji se tiče zaštite zlostavljanja na radu i u vezi sa radom. Što se tiče stava 5. člana 14. predlagač zakona, Vlada, odnosno nadležno ministarstvo kaže da je poslodavac dužan, znači, ponovo ne stoji da može, nego da je dužan da odredi lice ovlašćeno za prijem informacije i vođenje postupka u vezi sa uzbunjivanjem. To je član 14. Koliko je ovo obavezujuće za poslodavca vidi se iz člana 38. tačka 2. i tačka 3. gde su predviđene kaznene odredbe, odnosno novčane kazne za nepostupanje po članu 14. st. 4. i 5, gde je predviđena novčana kazna od 50 do 500.000 dinara za pravno lice, odnosno od deset do 100.000 dinara za odgovorno lice u pravnom licu. Htela bih da napomenem još jednu stvar. Ovo je istorijski iskorak. Ovaj zakon predstavlja istorijski iskorak u donošenju jednog pravnog okvira čiji je cilj zaštita daljeg siromašenja naše države putem korupcije i kriminala koji je bio jedan dugotrajan desetogodišnji proces i umesto da čujemo pohvale, mi ovde sve vreme slušamo neargumentovane kritike koje se najčešće iznose kroz amandmane. Malopre sam istakla da jedan zakon predstavlja normativni okvir, ali zakon se sastoji iz više članova zakona koji su jedni sa drugim u međusobnoj vezi. Što se tiče transparentnosti i javnosti, objavljivanja na oglasnoj tabli, objavljivanja na internet stranici, precizno i jasno u članu 16, a koji se odnosi na opšti akt poslodavca, stoji ponovo da je poslodavac dužan, ne stoji da može, nego da je dužan da na vidnom mestu dostupnom svakom radno angažovanom licu, kao i na internet stranici poslodavca, ako naravno postoje tehničke mogućnosti, jer znate, Srbija nije samo Beograd u krugu dvojke, Srbija podrazumeva nešto mnogo više od toga pa možda negde i ne postoje tehničke mogućnosti za objavljivanje, odnosno za korišćenje internet stranice. Znači, obaveza poslodavca da istakne opšti akt iz stava 1. ovog člana. Ono što svakako jeste ohrabrujuće to je da je obaveza ministra nadležnog, ministra pravde da u roku od tri meseca od dana objavljivanja ovog zakona donese podzakonske akte koji se upravo odnose na unutrašnje uzbunjivanje. Svi znamo da ovaj zakon stupa na snagu šest meseci od dana objavljivanja, odnosno počinje da se implementira. S obzirom da će u tom vremenu biti doneti podzakonski akti, SNS smatra da će to biti sasvim dovoljno za adekvatnu implementaciju ovog zakona u cilju borbe protiv kriminala i korupcije. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Snežana Malović, Biljana Hasanović Korać, akademik Ninoslav Stojadinović i Branka Karavidić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Reč ima narodni poslanik Biljana Hasanović Korać. Da li neko želi reč? (Da)
Zahvaljujem gospođo predsednice. Prvo moram da kažem da se naša poslanička grupa trudi da svojim amandmanima konstruktivno deluje i da poboljša kvalitet propisa. Mislim da se i ministar do sada uverio da su nam amandmani takvi. Mi možemo različito da gledamo na pojedina pitanja i na način rešavanja pojedinih problema, da se ne slažemo oko nekih stvari, ali je nedopustivo da neko od poslanika karakteriše amandman drugih poslanika kao pravnu brljotinu, što se upravo malopre dogodilo, i zato molim predsednice da obratite pažnju. Mi jesmo podneli amandman i na član 15. u kojem predlažemo da se predviđeni rok od tri meseca od dana dostavljanja informacije u kome se mora okončati postupak unutrašnjeg uzbunjivanja, što je od značaja za eventualno spoljašnje uzbunjivanje ili uzbunjivanje javnosti. Istim amandmanom predložili smo skraćenje roka u kom poslodavac mora da postupi po informaciji. Smatramo da je rok od 15 dana ne primereno dug rok. Naime, u prvom delu stava je već označeno da je poslodavac dužan da bez odlaganja postupi po informaciji, što je i razumljivo, ali se ima u vidu kakve podatke treba da sadrži informacija u smislu ovog zakona da bi bila relativna za uzbunjivanje. Imajući to u vidu, smatramo da je rok od 15 dana isuviše dug. Prihvatamo da je moguće da u određenim situacijama poslodavac ne može odmah da postupi po informaciji, ali da rok od osam dana ostavlja vreme da se preduzmu mere i da dalje zadržava karakter hitnosti. Pored toga, amandmanom se predviđa da je poslodavac dužan pismeno da obavesti uzbunjivača o ishodu postupka. Ukoliko se ne precizira samim zakonom forma u kojoj poslodavac mora da obavesti uzbunjivača, moguće je da to bude i usmeno ili na bilo koji drugi način, čak je moguće dozvoliti pravilo da način na koji se uzbunjivač obratio poslodavcu bude i način na koji će mu poslodavac uzvratiti informaciju o ishodu. Smatramo da je nedopustivo da forma obaveštavanja ostane ne regulisana, naročito kada se ima u vidu da uzbunjivač koji smatra da unutrašnje uzbunjivanje nije imalo efekta, može da sprovede spoljašnje uzbunjivanje. U takvim situacijama pismeno obaveštavanje ima veći efekat i poslodavac ipak ozbiljnije pristupa obavezi obaveštavanja uzbunjivača. Vlada je odbila ovaj amandman, uz obrazloženje da su rokovi iz Predloga zakona primereniji, kao i da obaveza obaveštavanja uzbunjivača je u dovoljnoj meri precizirana normama koje su u Predlogu zakona. Mi imamo drugačije mišljenje. Prvo, da se razumemo, rok za okončanje postupka po unutrašnjem uzbunjivanju smo mi predložili da se uvede, njega uopšte nema u Predlogu zakona, tako da ovaj postupak može da se oteže koliko god nekom odgovara. Još jedna potvrda, da li zaista postoji ozbiljna volja da ovaj zakon zaživi ili da ostane samo mrtvo slovo na papiru? Drugo, postavila bih pitanje – zašto je primerenije da se postupi bez odlaganja, a najkasnije u roku od 15 dana, a ne u roku od osam dana, kako smo mi predložili u amandmanu? Treće, zašto nije obrazloženo odbijanje našeg rešenja da se uzbunjivač pismeno obavesti o okončanju postupka? Treba da ostavimo mogućnost da se obaveštava usmeno, tako da kod spoljašnjeg uzbunjivanja bude po onoj našoj narodnoj „ajmo Jovo nanovo“. Zahvaljujem na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Darko Laketić, po amandmanu. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana predsednice, poštovani ministre, uvažene kolege narodni poslanici, povodom ovog amandmana na član 15. zakona o zaštiti uzbunjivača, lično mislim da je definisanje rokova kojim bi se oročilo okončanje postupka u ovom članu nepotrebno iz sledećih razloga. Pre svega, zato što je obaveza samog poslodavca da opštim aktom uredi postupak unutrašnjeg uzbunjivanja, a sve to u skladu sa podzakonskim aktom ministra kojim se bliže uređuje način unutrašnjeg uzbunjivanja, rokovi, ali i druga pitanja od značaja. Ono što je jako bitno jeste da upravo ovaj podzakonski akt ministra je opisan i članom 17. gore pomenutog zakona. S druge strane, predloženo skraćenje rokova za postupanje po informaciji sa 15 na osam dana lično smatram da ne trebamo prihvatiti iz razloga što smatram da je nedovoljan period u kome može da se sa dovoljno pažnje, analize postupi po informaciji. Ono što je takođe bitno jeste da, mišljenja sam da će najveći broj postupanja po informaciji biti u značajno kraćem roku od predloženog, ali definitivno, postojaće i oni slučajevi gde će sam kompleksan problem uticati na dužinu postupanja po informaciji i da upravo zbog ovakvih primera i zbog ovakvih slučajeva treba ostaviti taj rok od 15 dana. Tako da, mislim da su i kolege opozicioni poslanici saglasi da je pre svega obaveštavanje i uzbunjivanje zakonom dovoljno precizno utvrđeno, tako da dodatnih predloga na ovaj član mislim da ne treba da bude. Hvala puno.
Zahvaljujem. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Neđo Jovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dubravka Filipovski i Dragan Jovanović. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 15. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici zajedno Borislav Stefanović, Gordana Čomić, mr Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Dejan Nikolić i zajedno Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 15. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Snežana Malović, Biljana Hasanović Korać, akademik Ninoslav Stojadinović i Branka Karavidić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić. Izvolite.
Hvala poštovana predsednice. Poštovani ministre, ideja našeg amandmana da u članu 16. koji propisuje obavezu poslodavca koji ima više od 10 zaposlenih da donese opšti akt kojim se uređuje postupak unutrašnjeg uzbunjivanja, naš amandman je da se izbriše ovih 10 zaposlenih i da to važi za svakog poslodavca, bez obzira na broj zaposlenih. Nekoliko argumenata za to. Prvo, sam zakon govori o radno angažovanim i radnom angažovanju, a ne o zaposlenju. Sada bih mogao da navodim brojne firme koje posluju u Srbiji i obavljaju delatnosti od javnog značaja, a imaju manje od 10 zaposlenih, a na drugi način radno angažuju mnogo više ljudi. Smatramo da bi i one trebalo da imaju opšti akt kojim se uređuje postupak unutrašnjeg uzbunjivanja. Gledao sam obrazloženje za odbijanje ovog amandmana, kao i svih drugih amandmana koje smo podneli, misleći da će možda ministar, odnosno Vlada da napiše da se to odbija zato što želi da se olakša poslovanje manjim firmama koje imaju jednog ili dva ili ne znam koliko zaposlenih, pa da im se olakša da ne moraju da donesu gomilu nekih pravilnika kojim će se omogućiti lakše poslovanje, ali nisam to pročitao u obrazloženju. Želeo bih da me ministar uveri da je naš amandman odbijen iz tog razloga i da mi objasni šta se dešava sa firmama koje imaju manje od 10 zaposlenih i nemaju svoj akt kojim se uređuje postupak unutrašnjeg uzbunjivanja, odnosno da li oni treba direktno da primenjuju ovu proceduru koja je predviđena zakonom. Hvala.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović, po amandmanu.
Hvala, uvažena predsedavajuća. Nisam neko ko bi prihvatio ovaj amandman, iz prostog razloga jer ipak, hajde da govorimo o tome da imamo neke velike sisteme gde bi zaista trebalo urediti nekakvim unutrašnjim aktom, ali kadaimate manje od 10 zaposlenih, ipak možete da upoznate same zaposlene sa njihovim pravima, tako da nema potrebe za ovako nečim. Kad govorimo o ovom amandmanu, baš me interesuje kako je to bilo uređeno uzbunjivanje u JKP „Put“ u Novom Sadu? To je jedno vrlo zanimljivo preduzeće i možemo da se nadovežemo na ovaj amandman. Inače, ovo je sa sajta „Pištaljke“. Oni su pisali o tome. Radi se o gospodi Radomiru Ćiriloviću i Živanu Pešiću, radnicima ovog javnog preduzeća, koji su prijavili korupciju u tom javnom komunalnom preduzeću. Međutim, doživeli su da dobiju otkaz, a oni protiv kojih su to podnosili su na neki način nagrađeni. Između ostalog, citiraću sada šta je jedan od njih izjavio. Govorim o gospodinu Ćiriloviću, a sve je to na sajtu „Pištaljke“. On kaže – kada sam se obratio agenciji, zahtevao sam da poslovanje preduzeća ispita DRI. Nažalost, tresla se gora, rodio se miš. Neki predstavnici DRI iz Novog Sada su zaposlili neke svoje rođake u JKP „Put“, pa su krivična dela tretirana kao prekršaj. Niko nije odgovarao, čak su nagrađeni. Bivši direktor je dobio posao u elektrani, a predsednik upravnog odbora, verovali ili ne, gospodin Janko Veselinović sada je narodni poslanik. Vrlo je zanimljivo kako se tada neko nije dosetio da nekim unutrašnjim aktom, baš u takvom jednom velikom sistemu kao što je ovo javno komunalno preduzeće, uredi kako bi se uzbunjivači zaštitili. Ova dvojica uzbunjivača, pošto nisu imali nikakvu zaštitu, nažalost su izgleda bili izloženi šikaniranju, a gospodin Veselinović je, čini mi se, jako lepo nagrađen. On je danas čak i poslanik. Hvala vam.
Na član 16. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 16. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici zajedno Borislav Stefanović, Gordana Čomić, mr Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Dejan Nikolić i zajedno Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Reč ima narodni poslanik Balša Božović.
Zahvaljujem, predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, uvaženi gosti, u članu 16. st. 3, 4. i 5. se brišu. Obrazloženje je sledeće. Dakle, akti niže pravne snage ne smeju biti u suprotnosti sa aktima više pravne snage i to je više nego jasno. Njima se ne može umanjiti obim prava ili uskratiti neko pravo koje proističe iz zakona, tako da su navedene odredbe potpuno suvišne. Takođe, tokom javne rasprave, i to je jedna od stvari koju smo komentarisali i na samom Odboru za pravosuđe, jeste komentar koji je uputila i „Transparentno Srbija“, tokom javne rasprave predlagač nije objasnio zbog čega su ove odredbe potrebne, niti je to učinio u datom obrazloženju. Postoje mnoga pitanja na koja ni do dana današnjeg nismo dobili odgovore. Naravno, oni to ne mogu da saopšte nigde. Kao narodni poslanik sam dužan da to učinim. Dakle, jako nam je važno da čujemo obrazloženje samog ministra zbog čega ove suvišne odredbe ovde stoje. Mislim da je bitno da imamo neki kriterijum po kojem odbijamo amandmane, kao što vi imate kriterijum po kojem vi na neki način neke komentarišete, a neke ne komentarišete. U svakom slučaju, razumem vas, ima dosta amandmana i dugo traje ova rasprava, ali mislim da je kvalitetna. S tim u vezi, želim da mi objasnite zbog čega su ove suvišne odredbe ovde. Ukoliko mislite da je potpuno suvišno da komentarišete bilo koji amandman opozicije, da se onda dogovorimo, pa da ovo ostavimo ili za sledeću nedelju ili da jednostavno prekinemo sa radom danas, jer nema zaista poente da debatujemo i da koristimo neko svoje vreme, a s druge strane da ne postoji nikakav adekvatan odgovor na to. Zahvaljujem.
Hvala. Na član 17. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici zajedno Borislav Stefanović, Gordana Čomić, mr Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Dejan Nikolić i zajedno Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Dejan Nikolić.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, Predlogom zakona i članom 17. odredili ste da ministar nadležan za poslove pravosuđa donosi akt kojim se bliže uređuje način unutrašnjeg uzbunjivanja, način određivanja ovlašćenog lica kod poslodavca itd. Dakle, mi smo podneli amandman da te nadležnosti prebacujemo na ministra koji je nadležan za poslove državne uprave. Naime, samo mali deo odredbi se primenjuje na oblasti koje pripadaju pravosuđu. S druge strane, veći broj odredbi ili većina se upravo odnosi na, ima pravo u organima državne uprave i lokalne samouprave, kao i u drugim institucijama javnog sektora koje su obuhvaćene strategijom reforme javne uprave. Pored toga, i u samom Predlogu zakona se kaže da nadzor nad njegovom primenom upravo vrši upravna inspekcija koja je kao organizaciona jedinica u nadležnosti Ministarstva državne uprave i lokalne samouprave. Zbog toga mislimo da bi bilo baš svrsishodnije da za ove poslove bude nadležan ministar iz oblasti državne uprave. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima dr Vesna Rakonjac, po amandmanu.
Uvažena predsedavajuća, uvaženi ministre, poštovane kolege, kao po dobrom pravilu, predstavnici opozicije nikad neće da pročitaju ili ceo član zakona ili namerno nešto uskrate. Ako vidimo da nadzor nad sprovođenjem zakona vrši prvo inspekcija rada, odnosno upravna inspekcija, po toj logici bi trebalo Ministarstvo za rad, odnosno ministar za rad da bude nadležan za odredbe i sprovođenje. Prema tome, mislim da ovaj amandman uopšte ne može da se prihvati i mislim da je ovako apsolutno dobro i da su nadležnosti dobro raspoređene. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 17. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Snežana Malović, Biljana Hasanović Korać, akademik Ninoslav Stojadinović i Branka Karavidić. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić.
Ovaj amandman je povezan sa amandmanom na član 16. To je ovo da se za preduzeća sa više od 10 zaposlenih uvodi zakonska obaveza za donošenje opšteg akta. Nije mi ministar odgovorio, ali sam razumeo po klimanju glave da ovo rešenje podrazumeva da se na poslodavce sa manje od 10 zaposlenih direktno primenjuje zakon. Pošto građani, ako ovo prate, ne mogu možda da vide da ministar i njegovi saradnici klimaju glavom, da kažem šta se desilo, pošto odgovor nismo čuli. Naravno, kao odgovor na prethodni amandman, koji je povezan sa ovim, dobili smo ponovo uvrede i optužbe bez dokaza na račun poslanika. Vidim da je to praksa. Neću se uključiti na taj način, ali ću navesti primer jedne firme za koju ćemo možda u budućnosti čuti nešto, da li na sajtu „Pištaljka“ ili negde drugde. Recimo, šta može da se desi…
Nećemo sa pretpostavkama, sve sam zamolila da se vratimo zakonu.
Niste odreagovali kad su direktno na osnovu pretpostavke …
Nisu bile pretpostavke šta bi moglo u budućnosti da se desi. Dakle, vratite se na amandman.
Bile su pretpostavke, jer ničim nije dokazano ono što se stavljalo na teret gospodinu Veselinoviću, a vi niste uopšte odreagovali na to.
Trošite vreme o amandmanu. Neću vas sprečiti, pa šta god da kažete.
Hoćete da sprečite mene, a kolegu iz vaše poslaničke grupe niste sprečili.
Nemojte da se svađate. Toliko ste raspoloženi da se svađate, to je neverovatno.
Ja uopšte nisam raspoložen da se svađam ni sa kim, samo želim da govorim ovde…
Potrošićete vreme poslaničke grupe.
Ne, neću, govoriću kao predsednik poslaničke grupe i to vreme ću da potrošim, ali molim vas oduzmite 20 sekundi koliko ste mi oduzeli ovde…
Imam prava da vas upozorim.
Dobro. Ja vas molim da to pravo koristite ravnopravno.
Vrlo rado, videćete u nastavku sednice, a prvo krećem od vas.
Znači, kada se iznose ovde neke tvrdnje bez dokaza i optužuju kolege poslanici međusobno, da reagujete. Samo vas to molim.
Nećemo repliku. Hoćete li da govorite o amandmanu ili da pređemo na sledeći amandman?
Hoću da govorim o amandmanu.
Izvolite.
Postoje razne firme koje imaju manje od 10 zaposlenih, a obavljaju posao od opšteg značaja. Jedna se zove „Nanoinspekt“. Radi jedan vrlo odgovoran posao u Srbiji, vezan je za kontrolu, markiranje goriva. Čuli smo da je to dobro, da se na osnovu toga budžet Srbije puni dodatnih 40 miliona evra na nivou od godinu dana.
Koji ima više od deset zaposlenih – briše se?
Ne, ima jednog zaposlenog. Firma „Nanoinspekt“ koja radi taj posao u Srbiji, vredi, zarađuje se od tog posla između četiri i pet miliona evra godišnje, ima jednog zaposlenog i radi vrlo jedan odgovoran posao i ima jednog zaposlenog, radi sa državom, radi na markiranju goriva. Meni će biti vrlo zanimljivo da vidim i finansijski izveštaj te firme za 2014, odnosno za 2013. godinu.
A amandman je o?
Amandman je o firmama koje imaju manje od deset zaposlenih, da li treba da donesu opšti akt o unutrašnjem uzbunjivanju. Ova firma taj akt po ovom zakonu neće morati da donese, a sigurno pored tog jednog zaposlenog ima više radno angažovanih, jer radi jedan odgovoran posao, za velike pare. Moje pitanje je bilo, kako će tamo, ako se nekome učini da ima nekih zloupotreba, kako će ta osoba da ostvari pravo po ovom zakonu i da uzbuni, preko postupka unutrašnjeg uzbunjivanja ili na kraju da uzbuni javnost za nešto što se možda dešava. Ne znam da li se dešava, samo sam naveo primer. Imam ovde deset firmi koje rade vrlo važne poslove „Beo bus“ ima tri zaposlena stalno, a obavlja prevoz, zato što angažuje na drugi način vozače. Šta sada tu može da se dešava i kako se u tim firmama ostvaruje pravo na unutrašnje uzbunjivanje, ako nema unutrašnjeg akta obaveznog, donetog po osnovu ovog zakona, a ministar i njegovi saradnici su klimali glavom i rekli – direktno se primenjuje zakon i ostaje nam da verujemo da će se u tim slučajevima direktno primeniti zakon, ništa drugo nisam hteo da kažemi nikoga nisam uvredio, naravno.
Zahvaljujem. Naravno da niste, taman posla. Ministar želi da odgovori.
Uvažena predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, podržavajući u dobrom delu ovakvu vrstu izlaganja, samo ću konstatovati da je zakon u svakom slučaju uvek jači od podzakonskog akta i da se u ovakvom slučaju direktno primenjuje zakon, a snaga zakona je, kao što rekoh, svakako veća.
Na osnovu člana 157. stav 6. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu podneo je amandman na član 18. Odbor za ustava pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Da li neko želi reč? Ministar Selaković.
Zahvaljujem. Prihvata se amandman Odbora.
Ponavljam zbog zapisnika, ministar Selaković je prihvatio amandman. Na član 18. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Snežana Malović, Biljana Hasanović Korać, akademik Ninoslav Stojadinović i Branka Karavidić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici zajedno Borislav Stefanović, Gordana Čomić, mr Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Dejan Nikolić i zajedno Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić Da li neko želi reč? (Da.)
Hvala poštovana predsednice. Ovim tekstom amandmana kao što ste imali prilike da pročitate predvidela sam da u članu 18. reči „neposredno nadređenog organa“ zamenjuju se rečima „svakog nadređenog organa po izboru uzbunjivača“. Kada je bila rasprava u načelu, dobar deo sam objasnila zašto smatram da tako nešto treba uraditi, a pri tom to opet predstavlja moj lični stav, jer sam mišljenja da ne treba ograničavati uzbunjivače, kojem nadređenom organu od svih nadređenih organa će se obratiti, a ukoliko upravo postoji okolnost iz člana 18. i stava 2. budući da uzbunjivač može imati sumnju u pogledu toga da rukovodilac neposredno nadređenog organa svesno i namerno dozvoljava kršenje propisa rukovodiocu podređenog organa, da neko može imati poverenje u jedan državni organ, a neko u drugi državni organ, da se ne mora imati poverenje onom organu u kome je uzbunjivač neposredno nadređen, već kao što sam i u raspravi u načelu rekla, može postojati samo poverenje u tzv. taj treći stepen hijerarhije. Mislim da se iz tih razloga upravo treba omogućiti sloboda da uzbunjivanje se vrši bilo kom organu koji je hijerarhijski iznad organa povodom kojeg se vrši uzbunjivanje, bez obzira na stepen nadređenosti.
Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Neđo Jovanović. Da li neko želi reč? (Da.)
Zahvaljujem se. Motivacija za podnošenje ovog amandmana, imajući u vidu da se nisam javio po amandmanu koji se odnosi na član 15, a motivisani su iz istih razloga, a to je – bezrezervna podrška Vladi Republike Srbije u borbi protiv korupcije i u tom smislu, tzv. nulti stepen tolerancije na bilo koji oblik ili bilo koji vid korupcije ili koruptivnog delovanja. U tom smislu poslanička grupa SPS je smatrala da uz svu, apsolutnu podršku Vladi, smatramo da bi trebalo i rokove koji se vezuju za postupanje onih koji su zakonom legitimisani, da odlučuju po informacijama koje ukazuju na koruptivno delovanje, da ti rokovi budu kraći. Postavlja se pitanje zbog čega bi se čekalo, čak recimo i 15 dana na informaciju koja se vezuje za pojavu koruptivnog delovanja, ako je korupcija takva vrsta pošasti, takva vrsta karcinoma koja metastazira uglavnom, a u pojavnim oblicima kod nas već postoji, a da se na nju ne reaguje odmah. Dakle, ne postoje razlozi za odlaganje. Ja ću biti potpuno otvoren i iskren. Smatram da smo zaista postavili prilično male rokove od tri dana, premda su i drugi poslanici ovde prisutni postavljali kraće rokove u odnosu na predložene, kao što je koleginica Dubravka Filipovski i Dragan Jovanović, i u tom pravcu ostavljam predlagaču o cenu i procenu za usvajanje takvih amandmana. Molim ministra da razmisli o stavu 8. predloženog amandmana na član 18. gde smo tražili da se odredi rok u kome će ovlašćeni organ biti dužan da obavesti uzbunjivača o ishodu postupka iz stava 1. istog člana. U predloženom tekstu zakona je navedeno da će ga obavestiti odmah po okončanju postupka. Mislim da je to malo neodređena norma i da bi je trebalo precizirati određivanjem roka i da taj rok može da bude realan rok od 15 dana u kome je zaista dužan da obavesti uzbunjivača o ishodu postupka. Mislim da bi moglo gospodine ministre da se oceni da je barem ovaj deo amandmana prihvatljiv, da se delimično amandman usvoji u odnosu na ostali deo, naravno, ostavljam vama na ocenu, ali najljubaznije molim da se razmisli o ovom predlogu koji je krajnje racionalan i pragmatičan.
Na član 18. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podnela narodni poslanik Dubravka Filipovski. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 19. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Snežana Malović, Biljana Hasanović Korać, akademik Ninoslav Stojadinović i Branka Karavidić. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu nisu prihvatili amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, što imate pisani izveštaj, pa ne moram da čitam svaki put. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, Marko Đurišić.
Član 19. govori o uzbunjivanju javnosti i kaže da se „javnost može uzbuniti bez prethodnog obaveštavanja poslodavca ili ovlašćenog organa, u slučaju neposredne opasnosti po život, javno zdravlje, bezbednost, životnu sredinu od nastanka štete velikih razmera, odnosno ako postoji neposredna opasnost od uništenja dokaza“. Mi smo smatrali da treba da se ovi uslovi, da se za ove uslove za uzbunjivanje javnosti doda – ako se opasnost može sprečiti samo uzbunjivanjem javnosti. Zatim smo tražili i amandmanom da se dodaju još dva člana koja glase – da se javnost može uzbuniti bez prethodnog obaveštenja poslodavca i ovlašćenog organa kada uzbunjivač objavljuje informaciju za koju je već propisana obaveza objavljivanja, uglavnom da sad ne čitam ko je hteo da pročita, mogao je da pročita. Vlada je naravno odbila i ovaj amandman. Mi smatramo da je bilo korisnije za Vladu da je prihvatila ovaj amandman, jer smatramo da ovako napisan član 19. može da, možda da dovede do zloupotreba ovog zakona i zloupotreba uloge uzbunjivača i da podstakne ono što se kod nas često dešava, objavljivanje nekih senzacionalističkih vesti po tabloidima koje naprave štetu, a vrlo brzo se ispostavi da nisu bile istinite. Imali smo prilike u skorijoj prošlosti da se susretnemo sa tim. Mislim da je ovo jedno jako osetljivo pitanje i mislim da bi vladajuće stranke i poslanici koji podržavaju Vladu, trebali dobro da razmisle o usvajanju ovakvog člana bez naših amandmana kako smo predložili. Ja se bojim da će se ovo okrenuti protiv Vlade u nekom trenutku, da ćemo imati jednu poplavu obaveštavanja uzbunjivanja javnosti, da će ljudi to smatrati da rade u skladu sa ovim zakonom, a da to neće biti slučaj i da ćemo time samo, da ćemo ovakvim članom zakona bez ovog amandman koji smo mi predložili, samo dodatno nahraniti tabloide u Srbiji, a ja mislim da su oni jedna loša pojava i stvaraju lošu klimu u našem društvu čega smo svakodnevno svedoci. Tako da, razmislite još jednom o ovom amandmanu. Možda on nije savršen ali u svakom slučaju je napisan sa željom da uzbunjivanje javnosti bude što odgovornije u budućnosti. Hvala.
Po amandmanu dr Darko Laketić. Izvolite.
Zahvaljujem. Poštovana predsednice, poštovani ministre, uvažene kolege narodni poslanici, povodom ovog amandman na član 19. Zakona o zaštiti uzbunjivača, lično smatram suvišnim rečenicu u amandmanu predlagača. Citiram – ako se opasnost može sprečiti samo uzbunjivanjem javnosti. Zašto? Zato što se predloženom formulacijom od strane Vlade već precizno definiše kada se javnost može uzbuniti bez prethodnog obaveštavanja poslodavca. Verujte mi, mislim, to je moj stav, ali zaista mislim da je predložena formulacija u zakonu više nego jasna i bez predloženog amandmana. S druge strane, analiziram i ovu rečenicu koja je predložena. Tu se postavlja mnoštvo pitanja. Na primer, ko bi radio procenu da li se opasnost može ili ne sprečiti samo uzbunjivanjem javnosti? Sada govorim hipotetički na osnovu ove rečenice koja je predložena. Da li sam uzbunjivač treba to da radi? Mislim da ne i mislim da ne treba unositi dodatne nedoumice jer je apsolutno jasna i rečenica i stav o kome se govori. S toga predlažem da amandman odbacimo u celosti. Hvala.
Zahvaljujem. Na član 19. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici zajedno, Borislav Stefanović, Gordana Čomić, magistar Aleksandra Jerkov, Balša Božović, Dejan Nikolić, i zajedno Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dejan Nikolić.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, ministre, da budem potpuno iskren mislim da član 19. ovako kako stoji, jeste dobro definisan, ali mislim da nije potpun pa smo sa tim u vezi podneli amandman gde smo pokušali stavom 2. i 3. da dopunimo član. Upravo zbog stručne javnosti, zbog uzbunjivača koji su vrlo zainteresovani za ovu temu, ja ću pročitati oba stava kako smo mi to predložili – da javnost se može uzbuniti nakon prethodnog obaveštavanja ovlašćenog organa kada se postupak pred tim organom ne vodi u razumnom roku ili kada je ovlašćeni organ nepravilno vodio postupak; stav 3. – javnost se može uzbuniti bez prethodnog obaveštavanja poslodavca ili ovlašćenog organa kada uzbunjivač objavljuje informacije za koje je već propisana obaveza objavljivanja. Tako da, dosadašnji stav 2. postaje stav 4. Zašto smo to uradili, jer mislimo da ovaj predlog zakona, ovako kako je definisan, kažem dobro, ali ne potpuno, ne uređuje mogućnost uzbunjivanja javnosti nakon što su izvršeni prethodni proceduralni koraci. Tu mislim na unutrašnje uzbunjivanje, mislimna uzbunjivanje pred ovlašćenim organom i zbog toga je nekako potrebno naći rešenje za razne situacije kada je takvo uzbunjivanje opravdano. Znate i vi sami da je život nekako uvek inovativniji od zakona i prosto smo mi pokušali da predvidimo još jednu situaciju, dopunimo član i ovaj zakon učinimo boljim. Zbog toga mislim da ćete naći snage i htenja da prihvatite ovaj amandman i sam zakon učinite boljim. Hvala vam.
Hvala. Na član 20. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici zajedno, Borislav Stefanović, Gordana Čomić, magistar Aleksandra Jerkov, Balša Božović, Dejan Nikolić, i zajedno Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Balša Božović. Izvolite.
Zahvaljujem predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, poštovani gosti, član 20. menja se i glasi – informacija koja sadrži tajni podatak ne sme se saopštiti javnosti, ako se cilj uzbunjivanja može postići i bez tajnog podatka ili ako se objavljivanjem takvog podatka nanosi veća šteta od štete na koju se informacija ukazuje. Ne sme se saopštiti javnosti tajni podatak koji nosi najviši stepen tajnosti u skladu sa zakonom kojim se uređuje tajnost podataka. Dakle, samo obrazloženje koje je dato je potpuno jasno iz prostog razloga što predloženim amandmanom predviđeno je drugačije rešenje od rešenja koje ste vi predložili u ovom članu. Dakle, da se ne sme objaviti tajni podatak ako se svrha uzbunjivanja postiže i bez njega ili ako se na taj način nanosi veća šteta nego da uzbunjivanja nema. Najzad, zadržana je apsolutna zabrana uzbunjivanja javnosti ali samo kod tajnih podataka najvišeg stepena, za razliku od vašeg predloga koji sadrži apsolutnu zabranu za bilo koju vrstu tajnih podataka. Za ove dve i po godine ne mogu, a da ne primetim da ste razvili jedan manir, a to je da sve nešto tajite od građana Srbije i da konstantno imamo ugovore koji su tajni, konstantno imamo neke tajne pregovore, tajne razgovore, tajne ugovore, a ako su toliko u korist građana ne razumem zašto su onda tajni. Ovo je jedna od stvari gde se uzbunjivačima ili potencijalnim uzbunjivačima omogućuje da neke stepene tajnosti mogu, ukoliko su zaista u nesaglasju sa javnim interesom, predstave javnosti. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Po Poslovniku Zoran Babić.
Zahvaljujem se gospođo predsednice. Član 106. stav 1. da govornik može da govori samo o tački dnevnog reda o kojoj se vodi pretres. Tajnost ugovora, ne znamo kojih ugovora? Možda prethodni govornik je možda mislio o ugovoru sa „Fijatom“ koji, kao što…
Molim vas o povredi Poslovnika, ne repliku.
Ta povreda Poslovnika se odnosi da govornik može da govori o tački dnevnog reda. Niste prekinuli prethodnog govornika kada je govorio o nekim…
On je govorio o amandmanu.
Koji je govorio o amandmanu, a govorio je o ugovorima.
Ali nije govorio ni o jednom posebno.
Govorio je o ugovorima i o tome, o maniru ove Vlade da koja pravi neke tajne ugovore. Imao je gospodin Božović priliku da čuje od gospodina Vučića ovde sve ugovore, sve šta je napravljeno, vrlo transparentno, vrlo javno, nemamo čega da se stidimo, nemamo čega da se plašimo, a ako je mislio na tajne ugovore iz vremena Vlade Mirka Cvetkovića, one zakrečene onako…
Poštovani poslaniče ovo je replika.
iz vremena „Fijata“ i svega onoga što su radili, onda je uredu i ako je to posipanje pepelom, uredu. Ali ova Vlada nema šta da taji pred građanima Srbije. Hvala.
Neću odgovoriti na povredi Poslovnika poslaniče, zato što smatram da je ovo bila replika, da ovo nije bila povreda Poslovnika. Zaista ništa niste rekli o predsedavajućem. Ne mogu da sprečim nekog kad govori tačno o amandmanu koji je i napisao. Ovo je bila replika. Zaista je bila replika, zaista nije ništa rečeno kako je predsedavajući povredio Poslovnik. Da li vi želite da glasamo o povredi Poslovnika? (Ne.) Zahvaljujem se. Ministar ima prednost. Izvolite.
Uvažena gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, kada su u pitanju amandmani na član 20. ja bih pročitao ono što sam ovde dobio u vidu izveštaja Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo. Na kraju izveštaja stoji – Odbor je razmotrio i smatra da amandmani na član 20, koji su u istovetnom tekstu zajedno podneli narodni poslanici, svi oni koje ste i vi pročitali, i zajedno, dakle nisu u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. To stoji u izveštaju koji je potpisao kolega dr Aleksandar Martinović, predsednik Odbora za ustavna pitanja i zakonodavstvo te s toga smatram da je ovo i više nego dovoljan razlog da se ovi amandmani ne prihvate. Ako imamo pred sobom amandmane kojima se na neki način derogiraju i odredbe Krivičnog zakonika i vrlo jasno stoji da nisu u skladu sa ustavno pravnim sistemom RS, onda mislim da ne treba dodatno više o tome raspravljati. Zahvaljujem.
Marijan Rističević, po amandmanu.
Zahvaljujem. Dame i gospodo narodni poslanici, ja iz prve sam hteo da glasam za amandman gospodina Božovića, iz razloga što je na prvi pogled izgledalo jako fino. Nisam znao da je amandman gospodina Božovića u neskladu sa Ustavom i zakonom. Mislio sam da poslanici od iskustva iz tih velikih stranaka da je gotovo neverovatno da podnesu neustavni amandman, tim pre što prepoznajem rukopis pisca amandmana, a radi se o piscima, onim istim piscima koji su za 100 hiljada evra pisali onaj loši model Zakona o uzbunjivačima. Smem da se kladim da je rukopis pisaca modela zakona od 100 hiljada evra, da je svaki član zakona koštao 3000 hiljade evra. Ne znam šta je trošak bio u 100 hiljada evra. Verujem da je bio papir kompjuter, olovka. Ništa više nije potrebno da se napiše jedan predlog. Mislim da je rukopis ovog amandmana, i meni to ne smeta, rukopis pisca modela tog zakona. Hteo sam da podržim ovaj predlog, ali, nije u skladu sa Ustavom, nije u skladu sa zakonom, a boga mi, nije ni etički odgovoran, da ne kažem i neku drugu grublju reč. Iz prostog razloga što bi kada bi se ovo usvojilo, mogle da se, pošto u drugom stavu piše – ne sme se saopštiti javnosti tajni podatak koji najviši stepen tajnosti, imamo više stepena tajnosti i svi su zaštićeni zakonom. Svako ko iznese i niži stepen, a ministar pravde je tu, tajnosti može da odgovara krivično. Dakle, ukoliko bi ja sada glasao za amandman gospodina Božovića, ja bi došao u poziciju da navedem ljude da krše jedan drugi zakon i da mogu da odgovaraju pred sudovima. Ali, kad smo već kod tajnosti podataka, mogao bih da se složim sa predlagačem amandmana da se određeni organi mogu služiti klopkama i da vlast ponekad u tajnosti drži razne podatke. Dakle, kao i one što sam izneo, a ministar mi nije dao odgovor da li su tajni podaci tačni, i da li sam ja povredio Zakon o zaštiti tajnih podatak. Nekad neki dokumenti iz Američke ambasade ne nose nikakvu oznaku stepena tajnosti, a radi se o sastancima sa pravnim savetnikom u ambasadi SAD…
Poslaniče, moram da vas prekinem, samo o amandmanu. Ako sam prekinula drugog poslanika, moram i vas.
Slažem se i samim tim ću prekinuti. Ja sam ovaj dokument već izneo. Tražim odgovor ministra odbrane, tim pre što ću podneti krivičnu prijavu zajedno sa drugim kolegama.
Dobro, poslaniče, to ćete utorkom i četvrtkom.
Sačekajte malo. Nemojte biti nestrpljivi.
Nisam ja nestrpljiva. Pokušavam da vodim sednicu koja se otela kontrolu u velikom delu.
Amandman se odnosi na tajnost podataka. Dakle, ja iznosim drugi stepen tajnosti podataka zbog koga bi neko mogao da odgovara ukoliko bi te podatke izneo. Takav amandman je podneo predlagač. Nisam podneo ja. Ja ga samo komentarišem. Pokušavam da to uradim realno i na mestu opozicija ja bih se radovao Zakonu o uzbunjivačima koji ranije nismo imali jer on uglavnom može da optereti vlast i da oni doznaju neke informacije koje mi dok smo bili opozicija nismo mogli da doznamo. Neprihvatljiv je amandman gospodina Božovića iz prostog razloga što dovodi u priliku građane da vršeći, po njihovom amandmanu, uzbunjivanje mogu da prekrše zakon. Što se tiče ovih podataka, očekujem ipak da mi se odgovori da li je ona informacija koju sam dao tačna, a što se tiče krivične prijave, u pravu ste, ja ću je podneti nadležnom tužilaštvu, a ne vama, zajedno sa kolegama Drecunom i Đukanovićem. Hvala.
Mi nismo sud. Vladimir Đukanović po amandmanu.
Hvala. Ministre, kao što znate i u načelnoj raspravi lično sam bio pristalica da se prihvati amandman „Pištaljke“. Međutim, danas je na sednici Odbora za pravosuđe objašnjeno da ne bi mogao da bude usklađen sa samim zakonom koji definiše tajnost podataka. Možda bi trebalo razmisliti o promeni tog zakona. Ne bi bilo loše, ali zašto sve ovo govorim? Ja sam izabran bio na funkciju predsednika Skupštine „Državne lutrije Srbije“. Tamo kada sam došao, gotovo svi ugovori su bili tajni. Neverovatno nešto, svi su bili podvedeni pod poslovna tajna, čak i najobičniji marketinški ugovori. Do te granice besmisla je to išlo. Tek sam posle video zbog čega je to bilo. Zato što se na takav način sakrivalo kako se ispumpavaju pare iz preduzeća. Preduzeće je završilo sa 150 miliona dinara u gubitku, što je jedinstveni primer jedne državne lutrije na svetu da završi u minusu. Zato zaista bi trebalo razmisliti šta se sve može podvesti pod tajni podatak, jer ako će svako javno preduzeće sebi da dozvoljava da tako nešto podvede pod poslovnu tajnu, a to su pare građana RS, mi možemo da dođemo u veliki problem da opet imamo neki novi ugovor sa „Fijatom“ koji je potpuno zamračen, i ako je to da se ne lažemo jedan od dobrih poslova koje je RS ima, jer „Fijat“ na neki način puni budžet i dobro radi. Ali, nije baš to tako uputno da prodamo negde fabriku ili šta već uradimo,a sve je zamračeno da ne znamo nikakve podatke iz tog ugovora. To je nekada bio manir. Nadam se da će se to u potpunosti sada promeniti. Možda sam taj zakon da se promeni kako bi ipak građanima bilo dostupnije i da ne bi baš sve moglo da se podvodi pod poslovnu tajnu ili tajni podatak, kako god hoćete. Hvala.
Zahvaljujem poslaniče. Balša Božović po amandmanu. Imate minut. Toliko vam je ostalo. (Balša Božović, s mesta: Replika.) Javili ste se, imate minut, ako ne greškom. Nemate repliku. Nije bilo nikakvih uvreda. Ništa negativno. Imate minut. Ne želite? Hvala. Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Neđo Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici zajedno Borislav Stefanović, Gordana Čomić, mr Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Dejan Nikolić i zajedno Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Da li neko želi reč po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Olgica Batić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici zajedno Borislav Stefanović, Gordana Čomić, mr Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Dejan Nikolić i zajedno Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Balša Božović ima reč.
Zahvaljujem predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, poštovani gosti, u članu 22. dodaje se stav 2. koji glasi – umesto prava na otklanjanje posledica štetne radnje, povraćaj u ranije stanje, uzbunjivač, odnosno povezano lice ima pravo da mu sud odredi pravičnu novčanu naknadu. Dakle, predloženim amandmanom smo pokušali da odredbu o naknadi štete bliži odredimo da ima smisla. Jedino ako se ovim zakonom predvidi neko posebno pravo za uzbunjivače ili za povezana lica koje je veće od onih prava koje bi imali primenom Zakona o obligacionim odnosima. Uvođenjem ovog prava, veoma korisnog za uzbunjivače koji bi se nakon svog čina, i pored zaštite koja bi im bila pružena u smislu poništenja nezakonitog akta, suočili sa eventualnim tihim bojkotom, to je ona stvar koja postoji i koju nije lako nedvosmisleno dokazati, iz prostog razloga što je ponekada teško da se dokaže čin osvete koji se prema uzbunjivačima može naći u praksi. Dakle, ovaj amandman predstavlja dodatnu zaštitu. Mislimo da dodatno štiti prava onih koji su najhrabriji i koji zaista imaju odvažnosti i hrabrosti, na kraju krajeva, da se u zemlji kakva je Srbija odvaže da nešto kažu i da zaista uoče i javnost obaveste o nekom nezakonitom činu ili nemoralnoj radnji. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik dr Mileta Poskurica. Izvolite.
Zahvaljujem. Mislim da je Vlada donela ispravnu odluku zato što je odbila ovaj amandman, budući da taj novi stav 2. koji se stavlja ispod stava 1, kao da je u koliziji i kao da su suprotstavljeni. Jer, zaista je zakonom jasno predviđeno u stavu 1. ko i na koji način donosi odluku o nadoknadi materijalne štete i to je jasno definisano u sudskom postupku. S druge strane, kakva su to sad preferencijalno veća prava? Ne znam, nisam pravnik, ali, koliko to pravni sistem poznaje i koliko je česta potreba, ako i poznaje, mogućnost davanja posebnih prava nekim kategorijama ljudi koji traže zaštitu prava? Treći razlog je što se pojam sudske zaštite uvodi u budućim, dolazećim članovima. Tek kada bismo ova dva člana ostavili jedan pored drugog, prosto bi se pitalo na šta bi to ličilo? U ovom stavu 2. koji se predlaže piše da umesto prava na otklanjanje posledica štetne radnje itd, treba da se odredi pravična naknada. Taj deo te zavisne rečenice se u stavu 1. ne pojavljuje, takvog komentara nema. Mislim da nisu čak ni tesno vezani da bi imali tu nekakvu sinktatičku vezu između ova dva stava. Zato mislim da je jednostavnije kratko i jasno rešenje koje je predlagač dao i da je zato u pravu Vlada koja nije prihvatila ovaj amandman. Hvala.
Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Neđo Jovanović. Da li želite reč? (Da)
Hvala, gospođo predsednice. Član 23. i moj amandman u odnosu na član 23, kao i ovi prethodni amandmani, imaju zaista isti motiv. Uz maksimalnu podršku koja se vezuje za intenciju i osnovni cilj i smisao zakona, tj. borbu protiv korupcije, jeste i preciziranje određenih članova odnosno odredaba u predloženom tekstu amandmana. Naime, u predloženom tekstu člana 23. je navedeno da se u postupcima pred sudom po tužbi za zaštitu u vezi sa uzbunjivanjem shodno primenjuju odredbe Zakona o parničnom postupku, a od posebnih postupaka u okviru odredaba Zakona o parničnom postupku primenjuje se poseban postupak iz oblasti radnih odnosa. Međutim, svi smo mi svesni da osim radnih odnosa, tačno je, to je najosetljivija kategorija koruptivnog delovanja, postoje i druge situacije i drugi vidovi i drugi modaliteti gde se koruptivno delovanje manifestuje, odnosno ispoljava, a da to nisu isključivo radni odnosi, što znači da mogu biti i upravni, mogu biti i neki drugi, naročito ukoliko se koruptivno delovanje manifestuje u oblasti organa državne uprave. Ili, u oblasti preduzeća koja su u privatnom vlasništvu. Zbog toga se ovim amandmanom pokušalo intervenisati kako bi se obuhvatio širi krug situacija, odnosno onaj obim koji podrazumeva mogućnost iskorenjivanja koruptivnog delovanja i pojave korupcije i tamo gde nisu samo radni odnosi. Zato smatramo da bi upravo ovim amandmanom mogli da doprinesemo da se zaista korupcija obuhvati onako kako treba i kako to Vlada Republike Srbije i čini, a to je u sveobuhvatnom smislu reči, što nesumnjivo i uvažava i ima podršku poslaničke grupe SPS. Hvala.
Hvala. Na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Borislav Stefanović, Gordana Čomić, mr Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Dejan Nikolić. Da li želite reč? Reč ima narodni poslanik Dejan Nikolić.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, amandman na član 25. je posledica amandmana na član 17, jer nadležnost nad ovim zakonom iz pravosuđa premeštamo u nadležnost Ministarstva za poslove državne uprave. Ukoliko skupštinska većina usvoji amandman na član 17, moraće da usvoji i amandman na član 25. Ponoviću. Dakle, čitanjem zakona i razumevanjem onoga što ste vi zapravo hteli, uviđamo da samo jedan manji deo odredbi ovog zakona se tiče oblasti pravosuđa, a veći deo se tiče oblasti državne uprave i lokalne samouprave. Iz tog razloga mislimo da je svrsishodnije da nadležnost nad ovim zakonom prebacimo u ministarstvo nadležno za poslove državne uprave. Još jedna stvar ide u prilog ovom našem amandmanu i ovome što ja govorim, a to je da nadležnost nad sprovođenjem i kontrolom sprovođenja ovog zakona ima upravna inspekcija koja je kao organizaciona jedinica deo Ministarstva državne uprave i lokalne samouprave. Naša ideja sa ovim amandmanima, podneli smo 27 amandmana, je da zakon učinimo efikasnijim, da ga učinimo detaljnijim i da pokušamo da pružimo još veću i bolju zaštitu uzbunjivačima, kao dodatnu motivaciju da ukazuju na povrede odredbi zakona i tako učinimo borbu protiv korupcije još efikasnijom. To je naš cilj podnošenja ovih amandmana i zato vas molim da još jednom pogledate i u danu za glasanje, ukoliko vi danas to ne prihvatite, molim vladajuću većinu da još jednom pročita amandmane koje podnosimo i time ovaj zakon učinimo još efikasnijim. Hvala vam.
Reč ima ministar Selaković. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvažena gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, zaista se maksimalno trudim da ispratim svaki amandman, ali ne vidim nikakvu logičku vezu između predloženog amandmana i izvornog teksta člana u Predlogu zakona. Kakve veze ministar državne uprave ima sa Pravosudnom akademijom i sa obukom sudija koji treba da postupaju u predmetima sa zaštitom uzbunjivača? Gospodin Nikolić je jedan ozbiljan čovek. Dosta uvažavam i cenim njegovo mišljenje. Ja verujem da on nikada ne bi napisao ovakav amandman. Kakve veze ima program obuke sudija u vezi sa zaštitom uzbunjivača koji sprovodi Pravosudna akademija sa ministarstvom nadležno za poslove državne uprave? Koliko god da je onaj prethodni amandman koji je bio gotovo identične sadržine, ali se ticao jednog drugog člana koji je bio gotovo identične sadržine, ali se ticao jednog drugog člana, mogao negde da bude logički povezan, iako je, kao što je rekla koleginica dr Rakonjac, mnogo više smisla imalo reći, recimo, ministra nadležnog za rad ili ministra privrede. Ovde to ne vidim da ima ikakvog smisla. Ako su sudije te koje podležu programu sticanja posebnih znanja, znanja u vezi sa zaštitom uzbunjivača, kakve veze ima Ministarstvo državne uprave sa tim, osim ako nije jedinstveno ministarstvo kao Ministarstvo pravde. Znate, ministarstvase menjaju, ali nadležnosti su posebne. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Dejan Nikolić. Izvolite.
Ministre, ukoliko ne želite da shvatite, onda govorite ovo što ste rekli. Naime, pročitaću, pa ću vam objasniti. Stav 2. „Sticanje posebnih znanja i stručno usavršavanje lica koja postupaju u vezi sa zaštitom uzbunjivača sprovodi Pravosudna akademija u saradnji sa ministarstvom nadležnim za poslove pravosuđa“. Ukoliko smo u članu 17. stavili da je za ovaj zakon, ukoliko se usvoji taj amandman, nadležno ministarstvo će biti Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu. Ja sam upravo to i rekao, da je ovaj amandman posledica amandmana na član 17. Ukoliko ga vladajuća većina usvoji, pošto nas nema dovoljno da ove amandmane izglasamo, rado bismo, ovaj amandman će biti sasvim logičan. Dakle, ukoliko je Ministarstvo za državnu upravu i lokalnu samoupravu nadležno za ovaj zakon, onda će Pravosudna akademija u saradnji sa ministarstvom nadležnim za sprovođenje ovog zakona. Dakle, onda logika postoji.
Na član 25. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Neđo Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 26. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici zajedno Borislav Stefanović, Gordana Čomić, mr Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Dejan Nikolić i zajedno Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Balša Božović.
Zahvaljujem, predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, poštovani gosti, u članu 26. stav 2. briše se. Obrazloženje koje smo dali tiče se postupka zaštite uzbunjivača. Štetne radnje se, naravno, između ostalog, mogu ogledati u donošenju pojedinačnih akata poslodavaca kojim se rešava o pravima, obavezama i odgovornosti zaposlenog po osnovu rada. Može se očekivati, kao što znate i to je bio i predlog rasprave, kada je u pitanju sam predlog zakona, da će poslodavci upravo kroz donošenje ovakvih akata najčešće vršiti osvetu prema uzbunjivačima, prema onima koji su, pre svega, u radnom odnosu kod njih. Nema dobrog razloga zbog čega bi osporavanje upravo ovih akata bilo izuzeto iz opšteg režima zaštite uzbunjivača, kada to već nije učinjeno sa aktima koji se donose u drugim pravno uređenim postupcima. Dakle, ono što je suština jeste da postavljamo ovom prilikom pitanje, vama gospodine ministre, da li je moguće da iz nedovoljno preciznog definisanja predloga zakona, da se dogodi da pojedinac ili organ koji potencijalno sprovodi odmazadu, odnosno štetnu radnju prema uzbunjivaču, može bez ikakvih problema da zaobiđe predloženu zakonsku regulativu i da tvrdi da radnja odmazde nije posledica uzbinjivanja, već nekih drugih činilaca? To je ono što nas veoma zanima, zato što su takvi slučajevi u praksi zapravo najčešći i to je ono što 91 uzbunjivača, koliko Srbija ima, najviše interesuje. Zahvaljujem se.
Po amandmanu reč ima narodni poslanik dr Mileta Poskurica.
Ako bi se ovaj odmah prihvatio, stav 2. brisao, koji prirodno predstavlja jednu sponu sa narednim članom 27. tada bi se postavilo pitanje - zašto se to čini? Ako se prosto samo briše, a član 27, vidim da niko od predlagača u opoziciji nije ni predložio da se briše član 27, ne znam zašto se to opet čini kada se tačno vidi iz sadržine tužbe iz člana 26. šta ona sve podrazumeva, čak i kako u obrazloženju predlagača amandmana stoji - uklanjanje posledica štetne radnje, to je tačka 3. u stavu tužbe. Tako da, i ako ne krenemo u radno-pravni proces, u pitanju narušavanja radno-pravnog odnosa, kako predviđa član 27, veće su institucije i tužbe koje se podnose u članu 26. tačka 3. taj problem rešiti, a na stranu što se u posebnom članu ta prava izdvajaju. Mislim da hoće da pokaže u stavu 2. predlagač da se izdvoje samo one radnje, one delatnosti koje se mogu smatrati da su bile sadržaj tužbe zbog uzbunjivača ili u vezi sa uzbunjivanjem, sa samom procedurom, a da ono što može poslodavac eventualno da učini je predmet posebnog sudskog spora i tiče se radno-pravnih odnosa. To je opet ono što smo imali u članu 13. koji je promakao u diskusiji, gde se tražilo da se čak onaj koji je uzbunjivač i ne potpiše nigde. Evo, on je došao do suda, bori se za svoja prava, nije se potpisao, čak se izričito traži, iako zakon predlaže da može i ne mora. Dakle, imamo prilično nesuglasne amandmane koje kada poređate po hijerarhiji od istih predlagača, pitanje je na šta bi to sve ispalo da je to sve bilo prihvaćeno, tako da mislim da je i ovaj odgovor Vlade logičan. Hvala.
Hvala. Na član 29. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici zajedno Borislav Stefanović, Gordana Čomić, mr Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Dejan Nikolić i zajedno Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu prihvatili su amandman. Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije. Konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 29. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 31. amandman je podnela narodni poslanik Olgica Batić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Neđo Jovanović. Da li neko želi reč? (Da)
Vrlo kratko ću, imajući u vidu da postoji maksimalna podrška jednoj odredbi, odnosno sistematizovanju jednog pravnog instituta u odredbama ovog zakona, a to je mogućnost određivanja privremenih mera. Zaista, privremene mere su u ovoj situaciji i te kako potrebne. U tom smislu postoji jedna maksimalna podrška ovom procesno-pravnom delu zakona o zaštiti uzbunjivača. Jedino što bi možda moglo da se razmisli, kada su u pitanju mogućnsoti podnošenja predloga za određivanje privremenih mera, tj. kada se podnosi, hajde da upotrebimo jedan vanpravni termin, a to je tajming. U predlogu teksta člana 32. je navedeno da se taj predlog za određivanje privremene mere može podneti pre pokretanja postupka, prilikom pokretanja sudskog postupka, kao sastavni deo tužbe je naš predlog amandmana koji nije sadržan u tekstu koji je predložen u članu 32. a imamo u praksi preko 99% situacija gde se uz tužbu stavlja predlog za određivanje privremene mere i odlučuje u hitnom postupku. Zbog toga je intervencija i učinjena u ovom amandmanu, kako bi se precizirao sam tekst. U svemu ostalom zaista postoji maksimalna podrška kako određivanju privremene mere, tako i procesno-pravnim pitanjima koje se vezuju za privremenu meru. Hvala.
Hvala. Na član 34. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici zajedno Borislav Stefanović, Gordana Čomić, mr Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Dejan Nikolić i zajedno Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Balša Božović.
Zahvaljujem, predsednice. Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, poštovani gosti, amandman na član 34. stav 1. menja se i glasi, citiram: „Predlogom za određivanje privremene mere može se zahtevati da sud odloži pravno dejstvo akta, zabrani vršenje štetne radnje, naloži poslodavcu da preduzme radnju na koju je ovlašćen, radi prestanka štetne radnje koju vrše zaposleni ili druga lica na čije postupanje može da utiče, naloži poslodavcu preduzimanje radnji u korist uzbunjivača i povezanog lica, kao i da naloži otklanjanje posledice prouzrokovane štetnom radnjom“. Dakle, amandmanom smo predložili da privremena mera može obuhvatiti i zahtev prema tuženom poslodavcu da preduzme radnje na koje je inače ovlašćen, kako bi sprečio da se nastavi vršenje štetnih radnji prema uzbunjivaču od strane drugih zaposlenih ili lica na čije ponašanje poslodavac može da utiče. Druga predložena dopuna ima za cilj da omogući pružanje aktivne zaštite uzbunjivaču protiv nečinjenja. U skladu sa tim, ovde bih izneo jedan primer, opet ponavljam da ih je u praksi zaista mnogo. Ukoliko poslodavac vrši odmazdu ili negativnu radnju prema uzbunjivaču tako što ne donosi rešenje o godišnjem odmoru, na primer, tako što mu ne dodeljuje određene radne zadatke, tzv. tihi bojkot ili slično, tako što ne odlučuje o njegovom predmetu ako je uzbunjivač lice koje nije zaposleno kod poslodavca, već korisnik usluga tog organa, sud privremenom merom bi mogao da naloži poslodavcu da preduzme određene radnje u korist uzbunjivača, odnosno da donese rešenje o godišnjem odmoru, da mu dodeli radne zadatke ili da odluči po njegovom predmetu. Zanima nas zbog čega je ovaj amandman odbijen? Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 36. amandmane u istovetnom tekstu podneli su narodni poslanici zajedno Borislav Stefanović, Gordana Čomić, mr Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Dejan Nikolić i zajedno Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Dejan Nikolić.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, u članu 36. ste definisali da nadzor nad sprovođenjem ovog zakona vrši inspekcija rada, odnosno upravna inspekcija. Mislimo da nije dovoljno precizno definisano, pa smo predložili izmenu ovog člana i vrlo precizno definisali ko vrši nadzor nad sprovođenjem ovog zakona. Naš predlog je da član glasi da nadzor nad sprovođenjem ovog zakona vrši upravna inspekcija i detaljno smo definisali da inspekcija rada i druge inspekcije vrše nadzor nad primenom odredaba ovog zakona, koje su u vezi sa primenom drugih zakona iz njihove nadležnosti. Smatramo da članom, ovako kako ste vi predložili, ne postoji jasno podeljena nadležnost između upravne inspekcije i inspekcije rada, pa se stiče utisak da i jedna i druga inspekcija imaju nadležnosti nad primenama svih odredbi ovog zakona. Prilično konfuzno. Mislimo da bi naš amandman ovo ispravio i u duhu onoga kako smo mi podnosili ove amandmane, ponoviću, da ovaj zakon učinimo efikasnijim, detaljnijim, preciznijim i da pružimo dodatnu zaštitu uzbunjivačima. To je naš cilj podnošenja ovih amandmana. Zato mislimo da treba da još jednom pogledate ove amandmane i znam da imate tu mogućnost da danas prihvatite ovaj amandman. Verujem da biste učinili uslugu svima onima kojih se ovaj zakon tiče. Hvala.
Amandmane, kojim se posla člana 36. dodaju Glava 4a, sa nazivom, i čl. 36a i 36b, sa nazivima, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici zajedno Borislav Stefanović, Gordana Čomić, mr Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Dejan Nikolić i zajedno Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Reč ima narodni poslanik Balša Božović. Izvolite.
Zahvaljujem predsednice Narodne skupštine, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi ministre, poštovani gosti, ovo je jedan predlog, ranije smo uputili da je potrebno motivisati dodatno uzbunjivače. Nekoliko puta danas smo imali priliku da čujemo da mi zapravo ne želimo da podržimo ovaj zakon zato što ne želimo da zaštitimo uzbunjivače. Ne, naprotiv, mi želimo da ih zaštitimo mnogo bolje nego što ste vi to predložili u ovom predlogu zakona, sa jedne strane. Sa druge strane želimo dodatno da motivišemo potencijalne uzbunjivače, da se odvaže i da prijave nezakonitu i nemoralnu radnju. U tom smislu predlažemo član 36a, naravno uz Glavu 4a, 36a i 36b, gde se nagrada za uzbunjivače određuje u odnosu na visinu pribavljenih prihoda umanjenih za nove i neposredne troškove i prema doprinosu uzbunjivača. Dakle, nagrada ne može biti manja, po našem predlogu, od 1%, niti veća od 10% od pribavljenog prihoda. Takođe smo predložili i sam postupak za ostvarivanje nagrade zbog pribavljenih prihoda i, naravno, da zaključimo, predložili ono što nije predlog samog zakona kroz odredbe koje ste vi naveli. Zakonom treba da se ponudi i rešenje koje će se odnositi upravo na pravo na nagradu uzbunjivača, koji je postupak za ostvarenje, zato što mislimo da će to dodatno motivisati i dodatno ohrabriti, da će neko zaista znati da sistem stoji iza pravde i prava i istine, a ne da ga ovim zakonom dodatno demotivišete. Predlog, ovakav kakav jeste, će demotivisati i ovih 91, a njih je zaista malo i biće ih sve manje i manje ako ovakve amandmane, sa konkretnim nagradama, ne budete usvojili. Zahvaljujem.
Na član 37. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Snežana Malović, Biljana Hasanović-Korać, akademik Ninoslav Stojadinović i Branka Karavidić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 38. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Snežana Malović, Biljana Hasanović-Korać, akademik Ninoslav Stojadinović i Branka Karavidić. Rečima narodni poslanik Marko Đurišić.
Član 38. govori o kaznama propisanim ovim zakonom i u prvom stavu govori o kazni za pravna lica. Ovim zakonom je propisan opseg kazni od 50.000 do 500.000 dinara. Mi smo našim amandmanom predložili sa se gornja granica podigne na dva miliona, što je u skladu sa Zakonom o prekršajima, maksimalna kazna za pravna lica. Smatramo, s obzirom na važnost ovog zakona i njegovu uspešnu primenu, da bi bilo bolje da se usvoji ovaj amandman i da se zakonom propiše maksimalna kazna za pravna lica, jer mislimo da bi time omogućili da izbegnemo situaciju da neko pravno lice, recimo, proceni da se više isplati da bude kažnjeno po ovom zakonu i da ne postupi po ovom zakonu, jer za neka pravna lica, za neke poslove, kazna od 500.000 dinara nije možda veliki problem. U tom smislu, malo je čudno obrazloženje za odbijanje ovog amandmana koji govori da je predlagač procenio da će propisanim rasponom novčane kazne obezbediti svrhu kažnjavanja. Mi mislimo da mogućnost, znači ne obavezno maksimalna kazna, nego mogućnost da ta kazna bude do dva miliona, pruža onima koji će sprovoditi ovaj zakon veće mogućnosti da odrede primerenu kaznu, a sama maksimalna kazna od dva miliona će možda određena pravna lica obeshrabriti da svesno krše ovaj zakon. Hvala.
Hvala. Na član 39. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici zajedno Borislav Stefanović, Gordana Čomić, mr Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Dejan Nikolić i zajedno Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 39. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Snežana Malović, Biljana Hasanović – Korać, akademik Ninoslav Stojadinović i Branka Karavidić. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić.
Hvala, poštovana predsednice. Gospodine ministre, član 39. propisuje rok ministru da donese podzakonski akt, koji treba da reguliše postupak unutrašnjeg uzbunjivanja, i po članu 17. i članu 25. ovog zakona, a po drugom stavu govori o roku od godinu dana da poslodavci usaglase svoje, odnosno donesu opšti akt kojim će to regulisati. Smatrali smo da ti rokovi treba da se skrate, da ministar treba da donese svoj podzakonski akt u roku od 60 dana, a da onda poslodavci u narednih 90 dana donesu svoja opšta akta. Smatramo da su rokovi, koje je ovaj zakon propisao, neprimereno dugi. U krajnjoj liniji, ministar je ovde, u načelnoj raspravi, rekao da su podzakonska akta već spremna i da samo čekaju usvajanje konačnog teksta zakona, da se prilagode eventualnim izmenama, kojih nažalost nema mnogo, jer gotovo ni jedan amandman nije prihvaćen i da će se oni doneti sigurno u ovom zakonskom roku od tri meseca. Ako je takva situacija kakvu je ministar nama ovde predstavio u načelnoj raspravi, ja onda ne vidim razlog da se ne prihvati ovaj amandman i da se taj rok ne skrati za još 30 dana, a da se, s obzirom na važnost ovog zakona o kojem smo slušali kada smo vodili načelnu raspravu i danas ceo dan, kada govorimo o pojedinostima, smanji ovaj rok od godinu dana, koji je obaveza poslodavca na 90 dana i da ovaj zakon što pre stupi na snagu. Ovo je važno, imajući činjenicu da je usvojen predlog amandmana na član 40, gde se član 40. briše. Meni nije jasno šta će se dešavati i koji će se zakonski propisi primenjivati od sredine, odnosno tamo 23. januara, kada Ustavni sud obriše stav 5. člana 56. Zakona o Agenciji i Pravilniku koji je donet na osnovu tog člana, a ovaj zakon, ako se usvoji ovako kako je predloženo, stupiće na snagu tek za šest meseci od dana objavljivanja u „Službenom glasniku“. Znači, tamo krajem aprila. Šta će se dešavati u tih nekoliko meseci? Koji će se zakon primenjivati? Kako će eventualno uzbunjivači ostvarivati svoja prava? Šta će se dešavati sa onim uzbunjivačima koji su već u postupku zaštite, koji je pokrenula Agencija? Šta će se to dešavati? Mislim da je prilično nejasno i da bi trebalo prihvatiti ovaj naš amandman, kao i amandman koji reguliše to, kasnije ću govoriti, da ovaj zakon praktično ne stupa na snagu tek za šest meseci, nego da stupa na snagu po objavljivanju u „Službenom glasniku“. Hvala.
Na član 40. amandmane, u istovetnom tekstu, podneli su narodni poslanici zajedno Borislav Stefanović, Gordana Čomić, mr Aleksandra Jerkov, Balša Božović i Dejan Nikolić i zajedno Zoran Živković i Vladimir Pavićević. Vlada i Odbor za pravosuđe, državnu upravu i lokalnu samoupravu prihvatili su amandman, a Odbor za ustavna pitanja i zakonodavstvo smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom Republike Srbije, pa konstatujem da je ovaj amandman postao sastavni deo Predloga zakona. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 41. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Marko Đurišić, Snežana Malović, Biljana Hasanović Korać, akademik Ninoslav Stojadinović i Branka Karavidić. Reč želi Marko Đurišić.
Poštovana predsednice, član 41. govori o tome da zakon stupa na snagu osam dana po objavljivanju u „Službenom glasniku“, a da će se primenjivati u roku od šest meseci. Neobično za ovaj saziv, moram da priznam, s obzirom da gotovo svi zakoni koje ovde usvajamo obično stupaju na snagu odmah onog dana kada se objave u „Službenom glasniku“. Znači, nema čak ni ovog roka od osam dana koji je predviđen i koji smo često ukazivali kada smo kritikovali tu praksu Vlade da se donose zakoni koji odmah stupaju na snagu. Meni je jako zanimljivo obrazloženje. Ja ću ga sačuvati, pa ću ga koristiti u raspravi kod raznih drugih zakona, jer kaže – Vlada ne prihvata amandman zato što je potrebno da se obezbede pretpostavke za punu implementaciju zakona, obuke lica koja postupaju u vezi sa zaštitom uzbunjivača, obuke inspekcije rada u vezi sa nadzorom nad primenom zakona i druge pretpostavke, kao i da se javnost obavesti o sadržini zakona i da se privredni subjekti, odnosno pravna lica i preduzetnici, odnosno državni organi pripreme na obaveze koje im ovaj zakon određuje. Da nije praksa ovog parlamenta, da ja ne znam sigurno jedno 50 zakona da smo doneli da zakon stupa na snagu danom objavljivanja u „Službenom glasniku“, a to se desi istog dana ili dan posle usvajanja u ovom parlamentu, meni bi ovo obrazloženje delovalo suvislo i ja bih ga prihvatio, ali ja vas pitam – šta ćemo sa svim onim zakonima koje smo ovde doneli, počeli su da važe sledećeg dana? Vi ste gospodine ministre ovde Zakon o notarima nama doneli na usvajanje i usvojili smo ga u nedelju, 31. avgusta, počeo je Zakon da važi i da se primenjuje 1. septembra. Kako je to imala javnost prilike da se upozna i obavesti o sadržini zakona i da se privredni subjekti, odnosno pravna lica i preduzetnici, odnosno državni organi pripreme na obaveze koje im ovaj zakon određuje? Šta ćemo sa svim tim drugim zakonima koje smo doneli, za koje niko nije imao vremena da se pripremi? Slažem se ministre da je izuzetno važno i dobro je, to ste nam rekli, da su pripremljeni programi za obuku sudija koji treba da postupaju po ovom zakonu.
Potrošili ste vreme ovlašćenog.
Da li mogu vreme poslaničke grupe, ako ima još malo.
Može, ima još malo.
Hvala vam, eto još to malo vremena. To je dobro, dobro je, posebno imajući u vidu ocenu Evropske komisije o stanju u našem pravosuđu. Više puta smo ovde slušali kako je Evropska komisija dala pozitivno mišljenje na ovaj zakon i verujem da su oni to dali imajući, pre svega, pretpostavku da je pravosuđe u Srbiji nezavisno i obučeno, ali nije. Ako čitate taj izveštaj, možete da pročitate da ustavni i zakonodavni okvir još uvek ostavljaju prostor za neprimereni politički uticaj koji narušava nezavisnost pravosuđa, posebno u pogledu karijera sudija i tužilaca. Na neke sudije iz viših i apelacionih sudova koje su bile suočene sa direktnim pokušajima da se izvrši politički uticaj na njihove svakodnevne aktivnosti, a Visoki savet sudstva nije branio njihovu nezavisnost na pravi način. Ovo su sve ocene iz Izveštaja Evropske komisije. Kaže – naročito postoji potreba da se dodatno unapredi stručnost sudija u određenim oblastima, naročito u pogledu oporezivanja finansijskih pitanja, zaštite potrošača, državnih subvencija, azila i zaštite ljudskih prava. Znači, slažemo se da je potrebno obučiti sudije. Naš strah je da i ovih šest meseci neće biti dovoljno. Naš strah je, govorili smo o tome i u načelnoj raspravi, da ćemo imati jednu prazninu do stupanja na snagu, do početka primene ovog zakona. Znači, ako ga usvojimo danas, sutra, počeće da se primenjuje krajem aprila. Šta će se dešavati u tim prvim mesecima naredne godine? Da li će se iko odlučiti da postane uzbunjivač ili ne ili će da čeka da stupi ovaj zakon na snagu? Šta će se dešavati u tom roku od godinu dana kada treba da se od strane poslodavaca usvoje opšti akti i da li će do tada biti uspešno završena ova obuka sudija koju je ministar najavio, s obzirom da ona nije do sada završena očigledno ni za suđenja u mnogim drugim i za postupanja sudija u mnogim drugim oblastima? Mi smo zabrinuti i izražavamo zabrinutost da će se desiti. Bojimo se da ovaj zakon neće moći da se primenjuje. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Selaković. Izvolite.
Hvala. Uvažena predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, pomno sam slušao izlaganje narodnih poslanika i moram da se osvrnem na ovo poslednje što je rečeno. Prvo, niko ovde nije usvajao, a dobro se sećam 31. avgusta, izmene Zakona o javnom beležništvu, niti je taj zakon bio na dnevnom redu. Bili su neki drugi zakoni, ali taj zakon nije, a opet držim do toga da smo svi ovde prisutni ozbiljni ljudi, da govorimo činjenično, potkovano i da citiramo zaista one zakone koji su u ovoj Skupštini menjani i to 31. avgusta. Podsećanja radi, Ministarstvo pravde Republike Srbije je prvi put u maju mesecu ove godine, odnosno krajem aprila, početkom maja meseca ove godine prosledilo Vladi Republike Srbije, Vlada utvrdila predloge i poslala ih Narodnoj skupštini na raspravljanje i usvajanje i to je u pitanju osam zakona. U tih osam zakona u prelaznim i završnim odredbama stajala je upravo redovna odredba da zakon stupa na snagu osmog dana po danu objavljivanja u „Službenom glasniku“. Istina, postojali su slučajevi, ali malobrojni, po pitanju tri zakona kada to nije bilo tako, već kada je zakon stupao narednog dana od dana objavljivanja u „Službenom glasniku“, ali to nije 50 zakona. Tri i pedeset nije isto. Molim vas da mi nabrojite 50, a ja ću vama vrlo rado da nabrojim tri koja su u mandatu ove Vlade predložena sa takvim završnim odredbama Narodnoj skupštini. Što se tiče obuka da li su dovršene ili ne, recite mi koja je to obuka zakona koju smo mi predložili a nije dovršena i onda ćemo moći da razgovaramo i o tome. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Na član 41. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Dubravka Filipovski i Dragan Jovanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Današnji rad smo završili. Nastavljamo sa radom u ponedeljak, u 10,00 časova, raspravom o trećem setu zakona. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Osme sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 86 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 100 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: dr Miljana Nikolić, Momo Čolaković, mr Dejan Radenković, Dubravka Filipovski i Branko Ružić. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički načelni i jedinstveni pretres 11. i 12. tačke dnevnog reda. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam pozvala da današnjoj sednici prisustvuju: Aleksandar Vulin, ministar za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja, kao i Aleksandar Stojanović, državni sekretar u Ministarstvu za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja, Ljiljana Džuver, pomoćnik ministra za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja i Nenad Ivanišević, državni sekretar u Ministarstvu za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja. Saglasno odluci Narodna skupština da se obavi zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda pod tačkama 11. i 12. a pre otvaranja pretresa, podsećam vas da, prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 1. i članu 170. stavu 1, a shodno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni i jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o zapošljavanju stranaca i Predlogu zakona o potvrđivanju Sporazuma između Vlade Republike Srbije i Vlade Ruske Federacije o statusu srpskih vojnih memorijala na teritoriji Ruske Federacije i ruskih vojnih memorijala na teritoriji Republike Srbije. Da li predstavnik predlagača Aleksandar Vulin, ministar za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja, želi reči? (Da) Izvolite, ministre.