Nastavljamo rad Prve sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2011. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika konstatujem da sednici prisustvuje 75 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Izvolite. Konstatujem da je primenom elektronskog sistema za glasanje utvrđeno da su u sali prisutna 92 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad propisani Poslovnikom Narodne skupštine. Obaveštavam vas da je sprečen da prisustvuje sednici narodni poslanik Konstantin Samofalov. Obaveštavam vas da je, saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, predsednica Narodne skupštine gospođa Slavica Đukić Dejanović pozvala da današnjoj sednici prisustvuje predstavnik predlagača Božidar Đelić, potpredsednik Vlade. Prelazimo na 7. tačku dnevnog reda – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O POREZIMA NA IMOVINU (pojedinosti) Primili ste amandmane koji su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Nataša Vučković, Nenad Konstantinović, Milan Avramović, Bojan Mladenović, Nenad Popović, Arsen Đurić, Vjerica Radeta, Gordana Pop Lazić, Milorad Buha, Aleksandar Pejčić, Srđan Spasojević, Zlata Đerić, Aleksandra Ilić i Petar Jojić. Primili ste izveštaj Zakonodavnog odbora i mišljenja Vlade o amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 157. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Na član 1. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nataša Vučković i Nenad Konstantinović. Vlada je prihvatila amandman. Zakonodavni odbor smatra da je amandman u skladu sa Ustavom i pravnim sistemom. S obzirom na to da nemamo mišljenje matičnog odbora, o ovom amandmanu će se Narodna skupština izjašnjavati u danu za glasanje. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milan Avramović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Avramović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštujući odredbu člana 91. Ustava Srbije koja kaže da se sredstva iz kojih se finansiraju nadležnosti Republike Srbije, autonomnih pokrajina i jedinica lokalne samouprave obezbeđuju iz poreza i drugih prihoda utvrđenih zakonom, a obaveza plaćanja poreza i drugih dažbina je opšta i zasniva se na ekonomskoj moći obveznika, tražio sam da se u Predlogu zakona u članu 1. stav 1. briše, sa sledećim obrazloženjem: članom 7. predloženih izmena i dopuna kaže se da lokalna samouprava može podići porez za najviše 60%, s tim da je grad Beograd napravio jedan statut po kome su opštine u statusu mesnih zajednica i grad Beograd će najverovatnije podići porez do 60%, što nema nikakve logične veze sa stanjem jedinica lokalne samouprave u gradu Beogradu. Lokalne samouprave nemaju ekonomsku moć, kako je predviđeno Ustavom Republike Srbije, da poštuju odluku grada Beograda i zbog toga sam tražio da se stav 1. briše. Poštujući to što su radili poslanici vladajuće većine, kroz paravan peticije koju su prikupljali aktivisti Demokratske stranke u centralnim opštinama Beograda, uspeli da izdejstvuju smanjenje poreza i za razliku od 10 ari pa naviše u odnosu na prethodno ponuđeno rešenje, ali ne i da reše trajno problem onih ljudi koji žive u centralnom delu Beograda... Dakle, porez na imovinu srazmerno ekonomskoj snazi... Treba da stoji stvarno srazmerno ekonomskoj snazi lokalne samouprave. Opštine u Beogradu nemaju status lokalnih samouprava, to je grad Beograd, i to je ogroman problem za opštine koje se nalaze na periferiji i u centru, a imaće istu propisanu osnovicu i stopu poreza predviđenu za plaćanje. Ono što je mojim amandmanom predloženo nije ovako kako je napisano tehničkom greškom, kroz odgovor Vlade zašto se moj amandman ne prihvata, nego onako kako sam želeo da prezentujem, a to je da od poreza budu oslobođeni svi, kako oni koji imaju do 10 ari tako i ovi koji imaju preko 10 ari. Time omogućavamo svima koji plaćaju druge vrste poreza da budu oslobođeni ove obaveze i da budu, srazmerno ekonomskoj snazi, u mogućnosti da žive na parcelama i na građevinskom, izgrađenom zemljištu gde žive i sada. Ministarstvo i Vlada usvojili su amandman poslanika vladajuće većine u kome se osim zemljišta navodi i građevinsko zemljište. To je ono što su oni uradili zbog sebe. Podsetiću vas da je predsednik opštine Savski venac organizovao jednu tribinu na kojoj se protivio izgradnji mosta preko špica Ade. Paravan je bio – uništavanje Topčidera, a suštinski, pozadina toga jeste da most ide ispred ili preko njegove kuće. Tako je urađeno i danas: ovde je suštinski paravan za građevinsko zemljište popust do 10 ari, za razliku od 10 pa naviše, zbog toga što su objekti na Savskom vencu na takvom zemljištu uglavnom objekti poslanika vladajuće većine, funkcionera i Vlade. Preko 10 ari zemljišta ima samo određena vrsta ljudi, kategorija koja je to stanje ili nasledila ili, u nekom čudnom svetu, posebnom pozicijom, došla do 10 ari zemljišta na ekstra lokaciji u gradu Beogradu, ili u lokalnoj samoupravi, kako god hoćete to danazovete. Zašto kažem posebnom svetu? Zato što se dešava da građani grada Beograda, centralnih opština, moraju da prodaju svoje objekte zato što je parcela preko 10 ari, iako ti objekti nisu baš uslovni za život, jer su prinuđeni da zbog neplaćanja poreza odlaze na periferiju i da daju onome ko ima mogućnost da plati taj porez da kupi zemljište budzašto. Tako će onaj ko ima kuću od 110, 120 kvadrata morati da plati 1.200 evra, maltene, po kvadratu, što je suštinski cena izgradnje. Sa ovim predloženim rešenjem u članu 7. lokalna samouprava može da digne porez u odnosu na postojeće stanje ne više od 60%. Dakle, ne želeći da komentarišem paravan peticije koju su prikupljali aktivisti Demokratske stranke da bi se ovaj amandman prihvatio, jer su u pitanju pozicije poslanika koji su na vlasti i ministra koji je iz njihove stranke... Pa, i samo usvajanje amandmana nije čudno, ali paravan koji je napravljen da bi se platio porez, da bi se izbegla mogućnost da se ostane da se živi tu gde se živi, zato što je plac preko 10 ari, potpuno je neprihvatljiva činjenica. I sami znate, o tome sam diskutovao kada je tu bio ministar Dulić, da ogroman broj zajedničkih korisnika jedne parcele ima preko 10 ari, ne svojom krivicom, da su zajednički korisnici parcele, da preparcelacija košta samo za licencirano ime 500 evra po prijavi i da nisu imali finansijsku mogućnost da to urade i da se oslobode poreza. Onda je bila varijanta – ko ima plac od 9,5 ari ne plaća porez, ko ima 10,5 plaća porez. Za taj jedan ar ili bilo koji promil razlike, ne znajući da ćete da prihvatite amandman poslanika vladajuće većine, napisao sam da se stav 1. briše. Zbog toga je ministar, ako je već hteo da ispoštuje odredbu člana 91. Ustava, da srazmerno ekonomskoj snazi odredi visinu poreza, a da ne daje tu mogućnost lokalnim samoupravama koje će da se ponašaju u skladu sa tim kakvo je raspoloženje prema lokalnoj samoupravi, barem u gradu Beogradu, u odnosu na raspoloženje gradonačelnika koji donosi konačnu odluku... Stanovnici centralnih opština i loših pozicija vlasti, relacija između gradonačelnika i opština, biće žrtve. Zato je ministar trebalo da prihvati ovaj moj amandman. Zato mi je žao što nema ko da odgovori na moju diskusiju. Hvala.
Tri minuta iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Nenad Konstantinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, mislim da kolega Avramović apsolutno ne razume o čemu govori. To što je on sada nama rekao, to je da nije dobro što je Vlada prihvatila naš amandman da se porez ne plaća na vlasništvo nad zemljištem koje predstavlja okućnicu. Nikada se u ovoj zemlji nije plaćao porez na zemljište do 10 ari. Nije se plaćao porez na zemljište do 10 ari ni kada je bilo samo pravo korišćenja, ne plaća se ni danas. Ono što smo mi amandmanom uneli, to je da se ne plaća ni na pravo svojine na zemljištu, s obzirom na to da smo doneli Zakon o planiranju i izgradnji koji je doveo do konverzije zemljišta i sada naši građani, prvi put od Drugog svetskog rata, mogu da budu vlasnici zemlje na kojoj im se nalazi kuća. Dakle, porez se ne plaća na zemljište ispod objekta, to je uređeno ovim zakonom, i porez se ne plaća na okućnicu do 10 ari. To se ne odnosi samo na ljude sa Savskog venca i Dedinja, to se odnosi na sve građane Srbije. Ono rešenje koje je bilo predloženo dovelo bi do toga da u svakom selu, u svakom gradu, u svakoj opštini ljudi moraju da plaćaju porez na okućnicu. Dakle, to se neće desiti. Da li se porez na imovinu može određivati prema ekonomskoj snazi? Mislim da ne može. On se mora određivati prema imovini. Naravno, moraju u zakonu da postoje olakšice za one koji su slabijeg imovnog stanja i koji koriste tu imovinu za svoje svakodnevne potrebe, u odnosu na one koji tu imovinu imaju kao stečeno bogatstvo pored imovine koju koriste, odnosno u kojoj žive. Te olakšice u ovom zakonu postoje. Mi mislimo da treba da budu bolje i da nekim narednim zakonom to treba da unapredimo. Mislim da ovo što nam je rekao kolega Avramović predstavlja samo i isključivo demagogiju. To da je peticija paravan i to što je 4.000 građana na poziv nas poslanika i opštine Savski venac potpisalo peticiju, to sigurno ne može da bude paravan. Dakle, građani su se organizovali po centralnim beogradskim opštinama i tražili da se donesu ovakvi amandmani i dobro je što je Vlada te amandmane prihvatila. Takođe, tražili su i promenu pravilnika koji se odnosi na koeficijent koji se izračunava u ekstra zoni i nadamo se da ćemo uspeti i u tome da se taj pravilnik promeni. Hvala.
Dva minuta i trideset sekundi iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Pravo na repliku, narodni poslanik Milan Avramović.
E pa, ne bi bilo da sam ja prozvao nekoga po imenu i prezimenu, nego su se sami prepoznali, baš zato što su sa opštine Savski venac. Dakle, to govori u prilog tome da sam ja bio u pravu. Konverzija prava korišćenja u pravo svojine je definisana drugim članom, drugim zakonom i to nema veze sa ovim što priča gospodin Konstantinović. Druga stvar, podsetiću vas, gospodine Konstantinoviću, da je bilo više peticija od strane građana upravo u vašoj stranci, pa nikad nisu videle svetlost dana. Zbog čega, ne znam. Ovde je u pitanju vaša imovina. Vi živite na Dedinju, vi imate veliki plac, vi imate te mogućnosti da olakšate prvo sebi, pa onda ostalima. Ako vi sebe zamišljate kao socijalno ugroženu kategoriju, mogu da vam dam neku donaciju, a da mi izdate priznanicu. Što se tiče ovog paravana, koji nije prvi put vezan za Demokratsku stranku, moram da vam kažem šta je rekao predsednik opštine na tribini povodom ovoga. Rekao je – ukoliko ministar Cvetković ne prihvati naše zahteve, pozvaću sve građane Savskog venca da uopšte ne plaćaju porez. E pa, sada, ako se vi sa tim slažete i ako ste pod tim pritiskom ovo usvojili, na tome vam se zahvaljujem, ali to je dokaz da nemate koordinaciju sa predsednikom opštine na kojoj živite, a kamoli sa određivanjem osnovne stope poreza koju će možda da određuje gradonačelnik, koji takođe nema kopču sa predsednikom opštine, što je potpuna žalost. Zato, ubuduće, sredite stanje u svojoj kući, pa izađite u dvorište. Hvala.
Pravo na repliku, narodni poslanik Nenad Konstantinović.
Kolega Avramoviću, meni je žao što niste uspeli da uhvatite neki politički poen u ovoj temi, ali niste uspeli zbog tog razloga što se niste setili da pomognete građanima Savskog venca, Beograda i Srbije. Nemojte da vas ljuti što smo mi to uradili. Nemojte da vas ljuti što svi znaju da je Demokratska stranka pokrenula peticiju, što je Demokratska stranka podnela amandmane i što su usvojeni amandmani Demokratske stranke koji idu u korist građana.
Pravo na repliku, narodni poslanik Milan Avramović.
Gospodine Konstantinoviću, ne znam da li imate demenciju ili ste senilni. Podsetiću vas na sednicu Skupštine opštine… (Predsedavajuća: Narodni poslaniče, molim vas da se setite da pravo na repliku ne podrazumeva i pravo da se krše drugi članovi Poslovnika koji vas obavezuju na uljudno ophođenje, tako da, uz izvinjenje narodnom poslaniku, nastavite repliku.) Izvinjavam se zbog pogrešnog tumačenja, gospodine Konstantinoviću, mislim da niste zaboravili šta je bilo na sednici Skupštine opštine, da sam upravo ja pokrenuo formiranje komisije koja će da razmatra položaj građana Savskog venca u odnosu na položaj drugih građana kako Beograda, tako i Srbije i da upravo vi niste prihvatili formiranje te komisije, jer sam tražio da opštinsko veće, u skladu sa Statutom opštine, traži od grada poništenje Odluke o zoniranju grada Beograda i time skine štetu i ljagu zbog naknade za uređenje gradskog građevinskog zemljišta i poreza koji će da plaćaju centralne opštine i da napravi ulogu i položaj građana Savskog venca u odnosu na sve druge, time šta oni imaju na raspolaganju, a šta imaju drugi... Podsetio sam vas na delove Savskog venca u kojima ljudi nemaju ni odvod, ni dovod, ni kanalizaciju, niti pojačani napon struje, a da ne pričamo o prodavnicama, pijaci i svemu ostalom, kao što je Maleško brdo. Dakle, da ne bi ovo bila sednica SO Savski venac, mogli ste lepo da izađete tamo na repliku, da vam ja to sve lepo natenane objasnim, ali moja je obaveza da kažem da Demokratska stranka nije htela da formira komisiju na zahtev građana. Nas su izabrali građani, niste nas birali vi. Vi ste naknadno stigli na Savski venac, a mi smo tu odrasli i to je ona velika razlika, zbog čega se mi zalažemo za bolji život na Savskom vencu, u odnosu na vas koji ste sebi već pripisali poen koji nemate. Hvala.
Narodna poslanica Nataša Vučković ima reč. Samo vas molim da se prijavite. Izvolite.
Istine radi, samo da istaknem da je komisija formirana na poslednjoj sednici SO Savski venac i da je već, koliko znam, bio i prvi sastanak članova te komisije, na kojem neki poslanici nisu učestvovali jer smo imali dan za glasanje u Skupštini Srbije. Dakle, nije, ni na koji način, ni pošteno ni fer da ne govorite istinu. Komisija je formirana na poslednjoj sednici SO Savski venac.
Narodni poslanik Milan Avramović ima pravo na repliku. Ovim ćemo zatvoriti krug replika.
Ovim ćemo zatvoriti, zato što građani treba da znaju istinu. Dakle, gospođo Vučković, prihvaćeno je da na dnevnom redu bude moj predlog da se izradi komisija. Kada je došao dnevni red, gospodin Konstantinović je obrazložio zašto se taj predlog ne prihvata i napustio salu Skupštine. Dakle, evo, zarad istine, neka bude sledeći podatak: gospođo Vučković, ukoliko sam ja u pravu, a videćete iz zapisnika sednice SO, vi ćete podneti ostavku, a ukoliko ste vi u pravu, podneću ostavku ja. Time ćemo sve dileme rešiti.
Narodni poslanik Srđan Milivojević ima reč.
Poštovana gospođo predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, kao što je neko lepo primetio, ovo nije sednica SO Savski venac, već sednica Skupštine Srbije. Demokratska stranka podnosi amandmane koji se tiču svih građana Srbije. Ja živim u Kruševcu i veoma sam zadovoljan što je ovaj amandman podnet i usvojen, jer se on odnosi i na nas koji živimo u Kruševcu, a ne na Savskom vencu. Takođe, istine radi, porodica Konstantinović tamo živi jedva 200 godina, tako da mi je žao što to neki ne znaju. S druge strane, istine radi, znam da je u Srbiji tradicija da se kumovi časte onako kako hoće i da napuštaju stranke i da idu u stranke, ali molim one koji govore o mojim kumovima da vode računa kako o njima govore i da ovo shvate kako god hoće, ali da shvate ozbiljno. Jer, možda je vama u tradiciji, u stranci kojoj pripadate, da imate kumstvo po tradiciji Karađorđa i Obrenovića. Ovde se ipak, u Demokratskoj stranci, malo više vodi računa o tome. Zahvaljujem se.
Narodni poslanik Zoran Krasić. Narodni poslanik Milan Avramović... možete da koristite vreme poslaničke grupe, ako želite. Vreme poslaničke grupe želite da koristite, gospodine Krasiću? Izvolite.
Gospođo Čomić, zahvaljujući ovoj vrsti tolerancije, pustili ste raspravu, javnost je imala prilike da sazna mnogo važnih detalja. Prvi detalj je da nešto nije u redu sa vladajućom većinom. Kroz formu poštovanja i primene Poslovnika podnose amandmane i zadiru ne samo u srce, nego u jetru i slepo crevo Vlade. Zamislite, oni napadaju koncept Vlade, koja se transformisala pre nekoliko dana. Sada vidimo da tu neki ljudi iz Demokratske stranke, „otporaški“ deo, napadaju demokratski deo stranke, klasični. Neću da ulazim u to kome gori kesa, zašto gori kesa, to je drugo pitanje. Važno je da smo iz ove rasprave saznali nekoliko vrlo važnih detalja. Prvo, da u vreme ove svojevrsne tranzicije, kako to vi volite da kažete, mi u stvari pokazujemo... kada kažem mi, Vlada pokazuje Predlogom zakona da ne zna šta su osnove svojinsko-pravnih odnosa. To je prvo što smo mogli da primetimo. Druga stvar koju smo saznali: zakonodavstvo u Vladi gotovo da ne postoji. Ono je svedeno samo na kategoriju – interes. Treći detalj koji je vrlo bitan: Vlada, koja dve godine ne poštuje svoj Zakon o finansiranju lokalne samouprave, elegantno prepušta (doduše, u skladu sa zakonom, to mora da se kaže) kompletan sistem oporezivanja imovine lokalnim samoupravama, kako bi nezadovoljni građani jurili u opštinu, u lokalnu samoupravu, a ne da jure više poresku upravu, Vladu, ministre, predsednika Vlade; nikako da se žale ovima sa Dedinja. Onda smo došli do zaključka da u stvari postoje dve koncepcije. Jedna koncepcija se zasniva na principu „uzmi sve što ti život pruža“, pa ćemo ekonomsku snagu i materijalne mogućnosti građana da cenimo kako kome padne na pamet. Postoji i druga varijanta, koja želi da zaštiti stečene pozicije onih koji su u vreme tranzicije došli do poprilično velikog bogatstva. Tu se ne biraju sredstva. Pomenuću vam, recimo, primer opštine Raška. Ukrali dva odbornika, zaposlili decu tih odbornika u ministarstvu nekom tamo, dalje. U Raškoj se dele pesme u dvanaestercu. Zašto? Zbog Kopaonika. Zbog lokacije na Kopaoniku. Jer, dok su radikali bili na vlasti nije moglo burazerski, nego je moglo samo putem nadmetanja, pa je za dve-tri lokacije od po deset ari, ili nešto malo više od deset ari, opština uzela milione evra i ulagala u infrastrukturu. Onda su došli novi proevropejci. Kako da završe Kopaonik, da krčme sa svojim bogatašima? Ukradimo dva odbornika, napravimo neku novu većinu i – završen posao. Sve je u skladu sa demokratskim principom „demokratija je tamo gde je većina“. Nije više forma, nije više alternativa, ne, gde je većina. Namerno ne pričam koje su to stranke, prepoznaju se oni. Ako se ne znaju, poneo sam ovu narodnu pesmu u desetercu, šta se dešava u Raškoj. Zbog Kopaonika, ekstra lokacije. Zašto nije shvaćen amandman koji je podneo naš poslanik Milan Avramović? Zato što se u priču unose poluistine. Dokle god je na gradskom građevinskom zemljištu postojalo pravo korišćenja, građani su plaćali naknadu za korišćenje građevinskog zemljišta. Je li tako? Kada su postali vlasnici stanova plaćali su porez na imovinu za stambenu jedinicu, kuću. Sada je došlo do te tzv. konverzije, odnosno u najavi je konverzija. Ima i konverzija koje se vrše po osnovu denacionalizacije, o tome ću posebno da vam pričam, u Nišu šta se dešava, kada dođe moj Bole, pošto ne mogu bez Boška Ristića. Videli ste, sve što on radi – katastrofa. Jeste li videli šta se desilo u Nišu sa onom vašom manifestacijom? Bežʼte dalje od Boška Ristića, sve je zabrljao čovek. Sada dolazimo u situaciju da se na ovom članu pokazuje šta je ekonomska snaga. Adekvatna ekonomska snaga je i onoga koji ima jedan ar u svojini i onoga koji ima hektar u svojini. Zašto bi onaj koji ima devet ari bio oslobođen, a onaj koji ima deset i nešto ari plaćao porez? Po kom osnovu? Je lʼ dokazuje svoju veću ekonomsku snagu time što ima veću količinu nekretnina? Pa, srazmerno su svi oporezovani i srazmerno treba da budu oporezovani za svaki kvadratni centimetar, ako je to koncept koji zastupate. Ali, ne. Drugo, u dodatku ovog predloga zakona otvoreno ste napisali da ne postoji evropski propis koji ovo reguliše. Znači, ne postoji obaveza. Ne možete više da se pozivate na MMF. Mi bismo to uradili, ali MMF... Mi bismo to uradili, ali NATO pakt... Mi bismo to uradili, ali EU... Znači, taj izgovor ne postoji. Postoji nešto što se naziva princip i postoji nešto što se zove interes građana. Vi ste sad ovako elegantno... U osnovi ovog zakona se nalazi jedna pričica – poštovani građani, biće sve isto kao prošle godine, samo što smo mi rekli lokalnim samoupravama – ne smete da povećavate više od 60% u odnosu na prošlu godinu. Izvinite, molim vas, to je neozbiljno. Sad bih ja nešto da vam objasnim o materijalnim mogućnostima i ekonomskoj snazi i srazmeri koja se koristi prilikom oporezivanja i učešća građana u finansiranju državnih funkcija. Druga je stvar kada se radi o ličnim primanjima. Kod ličnih primanja može da se uvede porez koji bi bio progresivan. Mi imamo kod poreza na prihode građana 10% na svaki prihod, lično primanje građana. Pa, imamo na kraju godine onaj sintetički, na ukupna primanja građana. Možemo da uvedemo i proporcionalno oporezivanje, jer je to zaradio čovek svojim radom i pokazao svoju materijalnu mogućnost itd. Ovde imamo tu tzv. statiku. Ovde imamo stanje, imamo nepokretnost koja je definisana na neki način. Molim vas, moram da vam kažem, za mene je potpuno neprihvatljivo da čovek istovremeno plaća naknadu za korišćenje građevinskog zemljišta i porez na imovinu, ukoliko je to zemljište u svojini. To su kolizijske stvari. To su stvari koji su u suprotnosti sa elementarnim principima rimskog prava. Doduše, ovde može sve. Ovde i predsedavajući može da izrekne profesoru pravnog fakulteta opomenu zato što je rekao nešto ili kritikovao nešto zbog čega bi studenti kod njega pali. Ali, takva je demokratija, ne postoji savršeniji oblik. Pre svega iznosim primedbu i prigovaram ljudima koji rade u zakonodavstvu u Vladi, ljudima koji rade na poslovima zakonodavstva u Ministarstvu finansija da nisu smeli da dozvole da ovo prođe, jer se sada praktično ovim propisom nastavlja agonija u svojinsko-pravnim odnosima, uz uvažavanje činjenice da je oporezivanje nešto što se vezuje za faktičko stanje. Postoje čitave kategorije plaćanja poreza gde to nije vezano za imovinu itd., već za faktičko stanje, poput, recimo, bespravne gradnje itd. Jednostavno, poreske organe interesuje samo ko će da plati, pa ne mora ni da bude vlasnik. Ali, to je neka druga logika. Osnova za taj princip mora da se zasniva na nečemu što je postulat. Deca se uče na fakultetima tim stvarima. Zašto bi 9,5 ari bilo u jednom pravnom statusu, a 10,5 ari u drugom pravnom statusu? Ili, što se tiče poljoprivrednog zemljišta, juče sam bio u Subotici, rekli su mi – sto i nešto kilometara sa leve strane nekog puta, sve je vlasništvo jednog čoveka. On je lepo iskoristio tranziciju, gospođo Čomić. Imamo tranzicione gubitnike, verovatno nekih 99% građana Republike Srbije. Znate, onaj ko ima materijalnu mogućnost, ima ekonomsku snagu, on će svaki porez da plati. Još ako je monopolista ili u poziciji da prihoduje nenormalno u ovoj državi, njega to ništa ne pogađa, u krajnjem slučaju. Ali, ovo je stvarno politički bezobrazluk da se baci vruć krompir lokalnim samoupravama. Verovatno je neko ljut zbog one peticije predsednika 151 opštine, koji su kritikovali zašto se dve godine ne primenjuje Zakon o finansiranju lokalne samouprave. To su sada glavni razlozi zašto se pribeglo ovom pravnotehničkom rešenju. Moram da kažem da u amandmanu koji su Nataša i Konstantinović napisali ima neke logike, moram da priznam, ali nije rešeno načelno pitanje. Znači, ne vidi se princip koji se ovde primenjuje. Ili je važeći princip samo – daj da se zgrabi? Ako je princip da se zgrabi, izvinite, molim vas, onda ne treba nijedan zakon, onda ne treba niko da se poziva na Ustav, ne treba da se poziva na neke standarde itd. Onda je dovoljno da imamo 126, pa možemo da radimo šta god hoćemo. Valjda smo svi shvatili da taj princip 126, ili podnosim amandman i gledam u broj 126, mora da bude prošlost, jer sve se kasnije vrati kao bumerang i svima se to olupa u glavu. Siguran sam da je amandman gospodina Avramovića dobar, ali on stvarno otvara načelno pitanje, a ne vidim spremnost da se to pitanje reši. Mi smo i na ovoj sednici imali prvu tačku dnevnog reda koja nije do kraja definisala ovo pitanje, zato što postoji još jedan teret koji ćete morati na neki način da rešite, oko restitucije, ali neću da vam guram prst u oči, znam da je to bolno. Da je to lako, to bi se rešilo još 2001. godine, ali je to u Srbiji nerešiv problem. Na vreme vam samo skrećem pažnju. Hvala, gospođo Čomić.
Iskorišćeno je jedanaest minuta i trideset sekundi od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč u raspravi o pojedinostima, o amandmanu na član 1? (Da.) Reč ima narodni poslanik Miroslav Markićević.
Poštovane kolege narodni poslanici, poštovani građani Srbije koji gledate ovaj prenos, hteo bih da u ime poslaničkog kluba Nove Srbije dam jedan komentar o ovom amandmanu i raspravi koja se vodila. Dakle, zakon kaže, a tu je i bivši ministar finansija gospodin Đelić, pa bi on mogao da potvrdi ako ja slučajno nisam u pravu, da se 1,7% BDP-a vraća opštinama i gradovima. Taj zakon se već godinu ili dve krši. Onda je Vlada povukla jedan potez kojim se opštinama dozvoljava da porez na imovinu povećaju do 60%. Šta je bio razlog za takav potez? Prvo, pošto malo građana zna da je to sada stoprocentni prihod lokalni, dakle opštinski, odnosno gradski, svoju nemoć i nepoštovanje zakona Vlada je htela da svali na lokalne samouprave. Dolazim iz Čačka, grada koji se bori kako zna i ume, najbolje što može. Kao savet svim lokalnim samoupravama i gradovima, evo šta su oni uradili, tako da je porez za 2010. godinu dobrom broju građana u gradu Čačku bio manji. Znači, angažovali su omladinu, studente, da li preko studentske ili omladinske zadruge, i uspeli su za godinu dana da popišu, verujem, gotovo sve građevinske objekte i kuće, stanove, za koje godinama, desetinama godina ljudi uopšte nisu plaćali poreze, tako da je ukupna suma naplaćenog poreza u lokalnom budžetu veća nego prethodnih godina. Iz tog razloga je porez mogao da bude manji. Verujem da će za 2011. godinu biti manji. Ova reformska vlada i sve vlade od 2000. godine su se, koliko znam, a evo, tu je i gospodin Đelić, trebalo bi da bude svedok ovde, zalagale za to da bude što više obveznika plaćanja poreza, da bi porez bio manji. Ponavljam, suština je da Vlada ne poštuje zakon koji kaže da se 1,7% BDP-a vraća lokalnim samoupravama i gradovima. Zato se gradonačelnici, bilo iz koje stranke da su, bune. Dakle, Vlada svoju nemoć i rupu u budžetu želi da svali, da tako kažem, i bes građana, na lokalne i gradske samouprave. To nije fer, to nije korektno i to neće moći dugo da funkcioniše, pogotovo zbog pedesetak opština, onih najnerazvijenijih, koje su u očajnom stanju. Dakle, da njima porez na imovinu, gospodine Đeliću, povećate i 300%, oni neće moći prvo da naplate, jer građani nemaju taj novac, i ostaće velike rupe u budžetu. Kao predstavniku Vlade koji danas brani ovaj predlog zakona savetujem vam da počnete da poštujete zakon koji kaže da se 1,7% BDP-a vraća. To je zakonska obaveza. Znači, tu nema razgovora, hoćemo ili nećemo. Moje pitanje upućeno vama, pošto verujem da ste jedan od najelokventnijih ministara i da ćete se uključiti u ovu diskusiju, treba da kažete lokalnim samoupravama i čelnicima i građanima Srbije da li ćete vi za ovu godinu poštovati taj zakon koji kaže da se 1,7% BDP-a vraća građanima, odnosno lokalnim samoupravama? Samo da vas podsetim, grad Čačak je za prethodne dve godine (mislim da ste dobro upoznati, često ste bili u Čačku), zbog kršenja zakona od strane Vlade, oštećen za preko 400.000.000 dinara. Dakle, to su pare koje su otete građanima Čačka. Molim vas da makar ove godine ispoštujete taj zakon o 1,7% BDP-a koliko se vraća lokalnim i gradskim samoupravama. Hvala.
Iskorišćena su četiri minuta od vremena zamenika predsednika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Bojan Mladenović.
Dame i gospodo narodni poslanici, podneo sam amandman da se u članu 1. ovog predloga zakona stav 2. briše, jer ovim predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezima na imovinu neće se promeniti ono što SRS želi, ono što žele građani Srbije, a to je da svi građani Srbije budu ravnopravni kada je u pitanju plaćanje poreza na imovinu. Predloženi tekst Predloga zakona stavio je u neravnopravan položaj poreske obveznike, odnosno vlasnike zemljišta površine do deset ari i preko deset ari, na taj način što i dalje vlasnici zemljišta koji poseduju do deset ari nemaju obavezu plaćanja poreza na imovinu, a vlasnici zemljišta koji imaju preko deset ari imaju obavezu plaćanja poreza, s tim što će sada plaćati razliku između posedovane površine i površine od deset ari. Ovim je narušena odredba ravnopravnosti i jednakosti u obavezama izmirenja poreskih obaveza prema ekonomskoj snazi obveznika. Jer, ne mora da znači da je neko ko poseduje ar, dva, ili tri više automatski ekonomski snažniji i jači. Ova vaša tvrdnja zasnovana je samo na činjenicama, dok je u praksi često slučaj drugačiji. Zašto mora da znači da je onaj ko poseduje koji ar više i ekonomski jači? Apsolutno ta tvrdnja nije tačna. U obrazloženju koje je dala Vlada zašto se odbija ovaj amandman navodi se da je vaše rešenje doslednije u sprovođenju principa oporezivanja srazmerno ekonomskoj moći. Pozvali ste se na član 91. stav 2. Ustava Republike Srbije. Citiraću taj stav, koji kaže: „Obaveza plaćanja poreza i drugih dažbina je opšta i zasniva se na ekonomskoj moći obveznika“. Ponavljam još jednom, na osnovu čega vi tvrdite da je neko ko poseduje nešto više od deset ari, bio to ar, dva ili nešto više, ekonomski snažniji, ekonomski moćniji od onog koji poseduje osam ili devet ari, na osnovu čega se to tvrdi? Ne mora da znači da je onaj ko poseduje više automatski i ekonomski snažniji, jer nije bitna samo površina zemljišta, već je bitna i njegova lokacija i, pre svega, vrednost tog zemljišta. Loš vam je kriterijum, loš vam je osnov za određivanje ekonomske moći obveznika. Dakle, nije bitna samo površina zemljišta, već šta se na tom zemljištu nalazi, njegova lokacija i pre svega njegova vrednost. Takođe, ovim predlogom zakona (samo ću jednu rečenicu) dozvolili ste lokalnim samoupravama da propišu povećanje poreza do 60%. A kako će u Beogradu to biti u praksi? To će izgledati ovako – svi poreski obveznici biće isti. Imaće istu obavezu plaćanja i oni koji su u centru grada, u centralnim opštinama poput Vračara, Savskog venca, Novog Beograda, recimo, i Zemuna, mogu da spomenem, i stanovnici koji žive u Mladenovcu, Surčinu, Obrenovcu itd. Pa, da li su oni ekonomski isti? Da li je njihova ekonomska moć ista? Mislim da nije. Zbog toga SRS smatra da je ovaj predlog dopune Zakona izuzetno loš i da ovim nećete dobiti ono što treba, a to je da se porez plaća na osnovu ekonomske snage, i time neće biti u saglasnosti sa članom 91. stavom 2. Ustava Republike Srbije. Zahvaljujem.
Dva minuta iskorišćena od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić. Da li neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Arsen Đurić.
Poštovano predsedništvo, gospodine potpredsedniče Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Nenad Popović i ja smo podneli amandman na član 2. Predloga zakona kojim smo predložili da se deo tog teksta u članu 2. izmeni u cilju pojednostavljenja teksta, odnosno preciznijeg definisanja odredaba ovog člana. Naime, klasifikacija poreskih obveznika koju poznaje ovaj zakon deli ih na poreske obveznike koji vode poslovne knjige i poreske obveznike koji ne vode poslovne knjige i u ovom članu zakona se pominju i jedni i drugi. Mi smo predložili da se izmeni tekst tako da se primena odgovarajuće poreske stope odnosi na sve poreske obveznike, čime se pojednostavljuje tekst odnosno preciznije definiše ta odredba zakona a značenje ostaje isto, odnosno suština predloženog teksta se ne menja, tako da mislim da ovaj amandman treba prihvatiti. Kada je reč o Zakonu o porezu na imovinu, moram da primetim da je Vlada vrlo vešto prenela lokalnim samoupravama i gradovima da sprovedu ovu nepopularnu meru, odnosno prenela im je jedan vruć krompir u ruke. Želim da vas podsetim da su za poslednje tri godine, od konstituisanja ove vlade, lokalne samouprave u Srbiji uskraćene za blizu 40 milijardi dinara transfernih sredstava, čime se grubo krši Zakon o finansiranju lokalnih samouprava. Ove godine jeste povećan taj iznos, ali on ni ove godine nije dostigao iznos iz 2008. godine, i ove godine je ispod iznosa propisanog u Zakonu o finansiranju lokalnih samouprava. Na taj način Vlada je teret ekonomske krize, ali i svoje pogrešne ekonomske politike i neadekvatnih, zakasnelih ekonomskih mera prenela na lokalne samouprave. To je dovelo do toga da su u mnogim opštinama zaustavljeni neki veliki razvojni infrastrukturni projekti, veliki broj gradova u Srbiji je kreditno preterano zadužen, a pojedine opštine ne mogu da finansiraju najelementarnije funkcije koje su im poverene i koje treba da obavljaju. Zanimljivo je da je prilikom smanjenja transfernih sredstava gradovima i opštinama u Srbiji, prilikom umanjenja finansiranja nekih razvojnih infrastrukturnih projekata iz NIP-a, iz Ministarstva infrastrukture, iz nekih drugih ministarstava i drugih državnih institucija, Vlada stalno ponavljala da lokalne samouprave imaju i svoje izvorne prihode, gde spada i porez na imovinu, i da treba da povećaju te poreze kako bi nadomestile nedostajuća sredstava koja su im zakinuta odlukama Vlade, odnosno iz budžeta Srbije. Zaista ne znam da li ste vi svesni u kakvoj se situaciji Srbija nalazi i ne znam da li možete da shvatite da ni građani ni privreda ne mogu da izdrže nove namete. Građani, koji su osiromašeni, kojima je za vreme vladavine ove vlade drastično opao standard, i posrnula privreda, koja očekuje poreska olakšanja i oslobođenje a ne nove namete, nisu u stanju da plaćaju porez na imovinu, koji će biti u 2011. godini uvećan za 60%, a za 2012. godinu to ograničenje ne postoji, tako da ko zna koliko će biti tada. Siguran sam da će veliki broj lokalnih samouprava propisati nižu stopu od maksimalne dozvoljene za porez na imovinu, jer, za razliku od vas, ljudi na lokalu ipak realnije sagledavaju situaciju u kojoj se Srbija nalazi. Prihvatanje ili neprihvatanje ovog amandmana neće suštinski ništa promeniti. Ono što biste vi mogli da uradite, a što bi bilo dobro, jeste da se raspišu izbori i da Srbija posle tih izbora dobije jednu novu vladu, koja će voditi potpuno drugačiju ekonomsku politiku, u interesu građana Republike Srbije.
Dva minuta su iskorišćena od vremena poslaničke grupe. Na član 2. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović.
Gospođo Čomić, gospodine Đeliću, ovaj amandman koji je podnela koleginica Radeta je veoma važan, jer proističe iz obaveza koje po zakonu i Ustavu imaju jedinice lokalne samouprave. Naime, Zakon o lokalnoj samoupravi, član 5, definiše koji su to osnovni prihodi koje jedinica lokalne samouprave ima. Svi vrlo dobro znate, bez obzira na to da li ste ili niste odbornici u gradovima u kojima živite, u lokalnim skupštinama, da je porez na imovinu jedini osnovni prihod, pored lokalnih komunalnih taksi, koji jedinice lokalnih samouprava imaju. Kada je na dnevnom redu bio ovaj zakon, koji je izazvao zaista veliko negodovanje među građanima zbog oporezivanja po progresivnoj stopi, zbog činjenice da će u Kragujevcu, tako su izračunali stručnjaci iz Uprave za imovinu našeg grada, za stan od 50 kvadrata, umesto dosadašnjih 4.000 - 6.000 dinara, porez na imovinu, kada ljudi budu dobili rešenje za 2011. godinu, biti preko 20.000 ... Morate da priznate da je to veliki udar na svaku porodicu, s obzirom na imovinsko stanje, pogotovo u gradu gdetridesetak hiljada ljudi ne radi. Ali, videćemo da li će to biti toliko, zbog obračunate amortizacije; morate da znate da postoje i naselja koja su građena tridesetih godina, dakle, između dva svetska rata, ali najveći broj zgrada je pravljen, bar u gradu u kome ja živim, kao i stambeni blok ovde na Novom Beogradu, sedamdesetih godina prošlog veka. Zašto je gospođa Radeta napisala amandman da jedinice lokalne samouprave moraju da imaju obavezu da utvrđuju, kako je to ovde napisano, po ovoj skali, stopu poreza za ona pravna lica koja vode poslovne knjige i koja ne vode? Ovde je sada dato, to je tačka 1) stava 1, na prava na nepokretnosti poreskog obveznika koji vodi poslovne knjige ta stopa je do 0,40%, za one koji ne vode do 0,30% i, na poresku osnovicu, šta se plaća na ime poreza, koliki je to iznos u dinarima. Najveći je problem, gospodine Đeliću, što lokalne samouprave, kojima je, ponavljam, to jedini takav, osnovni prihod, po ovome kako ste vi napisali, ukoliko ne utvrde stopu poreza, a zakon im je sada propisao koliko je to, primenjuju odgovarajuću, kako je rečeno u izmeni ovog člana, najvišu stopu. Molim vas, koje su sankcije za njih ako oni to ne utvrde? Ko će da štiti građane, recimo, u gradu u kome ja živim, ako poreska rešenja, umesto kada je to normalno, znači treba da stignu u martu mesecu, stižu u junu mesecu, kao što je bio slučaj prošle godine? S druge strane, gospodine Đeliću, tu se postavlja jedan problem koji se direktno tiče vas i vašeg ministrovanja od 2001. godine. Vi vrlo dobro znate da je neustavna kategorija obračuna zatezne kamate na neplaćeni porez od 0,02% dnevno. Zbog čega? Zbog toga što je to kumulativna kamata i zbog toga što je ona mnogo veća za one koji ne plate porez od propisane zakonske kamate. A ona je propisana Zakonom, još onim starim zakonom koji se i dalje primenjuje, o obligacionim odnosima, gde se tačno kaže da za neplaćeni porez i za bilo koju drugu obavezu prema državi građanin može da ima najvišu kamatnu stopu do visine eskontne stope NBS na godišnjem nivou. Koliko znam, ta stopa nije veća od 25%, a vi sada izračunajte. Pre nekoliko dana je bila tema u mnogim medijima da država u praktičnom smislu dere građane zbog toga što im dođe... O tome je pričao skoro i gospodin Krasić, donosio je ovde neke konkretne primere za jednu gospođu koja ima frizerski salon, da joj je mnogo veća kamata, dva puta veća nego što je njen osnovni dug. Pošto ste vi ovde, baš mi odgovorite... U to vreme mi je tadašnji potpredsednik Vlade, da ne pominjem ime, pošto gospodin više nije među živima, odgovorio da je u pravu Srpska radikalna stranka koja postavlja to pitanje i da ne može zatezna kamata da bude veća. Sada mi odgovorite – zašto niste prihvatili, u ime Vlade, amandman gospođe Radete, koja je jasno tražila, u skladu sa Zakonom o lokalnoj samoupravi i ovim zakonom, da jedinice lokalne samouprave moraju za sve poreske obveznike da utvrde, a ne da, ako to ne urade, oni određuju neku najveću stopu? S druge strane, problem koji su isticale kolege narodni poslanici iz drugih gradova jeste realizacija ukupnog poreza na imovinu. To je šareno od grada do grada. Tako je i u šumadijskom administrativnom okrugu, nije isto u Rači, Kragujevcu, Aranđelovcu itd. Grad Kragujevac, kome je to, ponavljam, osnovni prihod, projektovao je da će ove godine od poreza na imovinu, ukupno od fizičkih i pravnih lica, u budžetu grada biti 855.000.000 dinara. Onog trenutka kada smo usvojili budžet u Skupštini grada Kragujevca pojavila se za govornicom gospođa koja je načelnik Uprave i rekla da je to nerealno, pa kasnije jedan od najbližih saradnika gospodina Stevanovića, gradonačelnika Kragujevca, a evo zbog čega – upravo zbog tih problema koji su pominjani ovde. Mi imamo nekoliko hiljada pravnih subjekata, znači, ovih koji se tretiraju baš u ovom članu, koji do sada nisu popisani, nisu plaćali porez na imovinu. Isti je slučaj u Surdulici, Mladenovcu itd. Jednostavno, kako vi možete sada da garantujete da će ovaj zakon da se sprovede do kraja godine kada je takvo stanje na terenu? Opet se vraćamo na ono što je malopre govorio naš ovlašćeni predstavnik gospodin Krasić. To je zato što ste vi, osim u gradovima gde imate apsolutnu vlast ili gde imate interes, ili kao ovi Dinkićevi koji guraju ovaj projekat ujedinjenih regiona, samo krenuli sa nekim svojim pričama, sa obmanjivanjem građana nekim projektima, a ne tiče vas se osnovni život čoveka, da li on ima struju, da li ima vodu, kakva je kanalizacija. Malopre sam bila zapanjena kada sam čula (zamislite šta će tek da kaže neko u Trgovištu ili Crnoj Travi), kada je kolega Avramović rekao da nema rešeno pitanje kanalizacije i druga komunalna pitanja opština Savski venac, maltene srce srca Beograda. Prema tome, gospodine Đeliću, tražim od vas odgovor na pitanje kako ćete vi da sankcionišete lokalne samouprave. Kako ste mogli, ne prihvatajući amandman koleginice Radete, da im ovako odokativno kažete da oni primenjuju najvišu? I, objasnite građanima, pošto ste tu, u vezi s ovom zateznom kamatom, pošto je ona neustavna kategorija i građani se pljačkaju.
Da li još neko želi po ovom amandmanu? (Ne.) Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nataša Vučković i Nenad Konstantinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podnela narodna poslanik Gordana Pop Lazić.Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Krasić.
Ovo je nastavak amandmana koji je na član 2. podnela Vjerica Radeta. Reč „odgovarajuće“ zamenjuje se rečju „utvrđene“. O čemu se, u stvari, radi? I što se tiče Zakona o finansiranju lokalne samouprave i, uopšte, kada se nešto prenosi sa Republike na jedinicu lokalne samouprave, pravilo je da se određuju limiti, odnosno ako se radi o porezu, određuje se to u procentima: ili se ide sa minimalnim ili se ide sa maksimalnim ili se kaže od – do. Reč „odgovarajuća“ ništa ne znači, da li to nekome odgovara ili ne odgovara. Poenta je da se koristi zakonska terminologija – do iznosa ili do procenta koji je utvrđen. Znači, lokalna samouprava treba da utvrdi tu poresku stopu do onog broja, do onog procenta koji je propisan ovim zakonom. Formalnopravno, zakonom se utvrđuje i formalnopravno lokalna samouprava, kada ona utvrđuje, utvrđuje da bi poštovala ono što je propisala Narodna skupština zakonom. Međutim, mislim da ovde u pitanju nije samo igra reči, nego i nešto mnogo krupnije i značajnije. Podsećam sve poslanike koji su u sali Narodne skupštine, podsećam gospodina Đelića da je poslednja izmena ovog zakona urađena 30. decembra 2010. godine i da je ovaj novi predlog zakona ušao u proceduru 21. februara 2011. godine; 52 dana su vam bila potrebna da shvatite da ste napravili neke greške, za srce ste ujeli neke. Znate li koga? Ja neću da pričam, dobiću opomenu, pa onda ima od toga da se pravi fešta. Onda je po ekspres postupku došao novi Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezu na imovinu. Slična je situacija i sa sledećom tačkom dnevnog reda. Mi smo vas upozoravali decembra meseca, i neću da ponavljam našu diskusiju iz decembra meseca, ali to je taj problem; kada se da neki dobar amandman, kad se predloži šta treba da se uradi, kad se skrene pažnja na to koji će problemi da budu... Tada smo vas takođe upozoravali koji će problemi da budu kod jedinica lokalne samouprave. Niste verovali, već ste primenili oprobani demokratski princip, broj 126. Mi godinama pričamo sa brojem 126. Iza broja 126 nalaze se stavovi, interesi Brisela, Vašingtona, jer tako kažete – Evropa nema alternativu. Vi ste zaboravili da Srbija nema alternativu, život u Srbiji nema alternativu. Ne, Brisel nema alternativu. Vidite, kamo sreće da je ovaj Putin ostao jedno pet-šest dana, uveo bi se neki mentalni red u ovoj zemlji, kao onog dana, kako je bilo sve lepo i uredno u Beogradu. Vi se sećate, gospođo Đukić Dejanović? Niti je ko prigovarao, pomereno je sve što je parkirano bez veze, „Gazela“ prohodna, nema gužve, sve idealno. Sutradan svi zaboravili EU i NATO pakt. Ja sam vas hvalio sutradan, je lʼ se sećate? Svi predstavnici Vlade koji su bili u Skupštini nisu smeli, kakva EU, nema šanse, NATO, nema šanse. Vidim, sada dolaze intenzivno delegacije. Predlažem vam novu etapu razvoja međunarodne saradnje Republike Srbije – da predložite Ujedinjenim nacijama da se sedište UN preseli na Veliko ratno ostrvo, pošto ovde delegacije dolaze više nego u Njujork. Malo malo, pa nešto nije u redu, vi trk u Brisel kod mame i tate da kažete – oni radikali obukli majice pa nas opet napadaju itd. Ovo je da malo razbijemo monotoniju. Znate koliko mi je toplo oko srca kada Đelić spusti glavu i kada Nada spusti glavu? To je kapitulacija, Đeliću, posle 11 godina. Nije ni čudo što 70% građana neće da čuje za EU i NATO pakt. Da li znate za taj podatak? Da vas obavestim, najnovija istraživanja kažu da to ide još nagore. Nemojte da pišete propise koji mogu biti dvosmisleni.
Zamoliću vas da se vratite temi i da iznosite egzaktne podatke.
Tačne podatke.
Nisu tačni.
Pričam o tome u čemu je razlika između termina „odgovarajuće“ i „utvrđene“. Vi ne pratite nit, postoji nit. Ne mogu ja toliko da omanem, gospođo Đukić Dejanović.
Molim vas, toliko koliko ste, kako vi kažete, omanuli, to je razlog zbog kojeg vas molim da koristite egzaktne podatke.
Merljive podatke, ja izmerio. Dobro, sada je stvar u metru, ali nema veze. Kada je koncepcija takva da se prihodi od poreza na imovinu ustupaju kompletno jedinicama lokalne samouprave – moram da vam skrenem pažnju na to da lokalna samouprava nije državna vlast – onda jasno propisujete okvire. Ovo je po Ustavu izvorni prihod Republike, ali ga zakonom prenosimo jedinicama lokalne samouprave zbog brojnih razloga: i efikasnosti, i jednostavnosti naplate i potrebe da Republika učestvuje u finansiranju poslova jedinica lokalne samouprave. Da ne pričam šta je sve Republika prenela kao poverene poslove jedinicama lokalne samouprave. U tim prenetim poslovima lokalna samouprava ima neke atribute državnog organa koji radi posao i postupak je potpuno drugačiji u odnosu na izvorne nadležnosti lokalne samouprave, ali to je vrlo teška tema za vas, da vas ne mučim, ima da se oznojite, a nećete da shvatite. Kada se koristi termin, skrećem vam pažnju, „odgovarajući“, pogrešno ili na sebi svojstven način ima da se tumači od jedinice lokalne samouprave do jedinice lokalne samouprave, a Stalna konferencija gradova, koja bi malo posredovala, teško da može nešto da uradi. Samo da vas podsetim, postoji i komisija koja treba da reguliše neke oblasti i neka pitanja finansiranja lokalne samouprave od strane Republike. Na čelu te komisije bila je gospođa Diana Dragutinović. Doduše, nije se ni sastala ta komisija. Verovatno će sada gospodin Mirko Cvetković, kao ministar finansija, ponovo da bude na čelu te komisije. Tamo će oni da vade oči, onih 150 opština, znate; oni realno imaju problem, gospodine Đeliću. U potpunosti shvatam Vladu,ona je dve godine govorila ovako – bili su dopunski izbori, Vlada je direktno asfaltirala, sređivala obdaništa zbog onih izbora; vi ste potrošili te pare koje vama pripadaju, ali mi kao pametna vlada nismo dozvolili da vi u lokalnoj samoupravi trošite pare, pa da kradete, ne, nego smo mi. To je onaj Pajtićev sistem. Sada vam skrećem pažnju, opet će vam se pojaviti veliki problem kod jedinica lokalne samouprave, jer porez na imovinu treba da plaćaju neka pravna lica, je lʼ tako, gospodine Đeliću? Šta da radimo sa novim gazdama, vlasnicima velikih nepokretnosti? Gospodine Đeliću, kako ćete njih da smirite? Predlažem jedinicama lokalne samouprave da za fizička lica ne pomeraju poresku stopu i porez u odnosu na 2010. godinu, a da za sve one koji su u privatizaciji došli do velikog kapitala, imovine, nepokretnosti i one miljenike primene maksimalno određenu stopu koja je utvrđena, gospodine Đeliću, ovim predlogom zakona. Ne odgovarajuću, jer odgovarajuća može da zavisi od tajkuna, kako vi kažete - motor razvoja neke jedinice lokalne samouprave. To su ovi „motori razvoja“ koji su kupovali fabrike, pa su sve fabrike zatvorene i ljudi ostali bez posla. Znate, kada polako malo čeprkam ove zakone, pa kada vidimo zašto se za 50 dana menja ponovo evropski zakon novim evropskim zakonom, onda sve izađe na površinu. Nemate pojma koliko mi je drago kada vidim da ste svi sagnuli glavu i da se gledate u junačke delove tela. Hvala vam.
Reč ima narodni poslanik Velimir Ilić.
Gospođo predsedavajuća, gospodine potpredsedniče, vi ste konačno sada shvatili da će jedan zakon koji ste stavili u proceduru praviti izuzetno puno problema. Danas sam očekivao da će neki amandmani koji su potpuno opravdani da se prihvate i da ćete razumeti problematiku koja je nastala u Srbiji, međutim, vidim da od toga nema ništa. Pre nekoliko minuta slušao sam diskusiju Nataše Jovanović. Potpuno je u pravu, ne možete vi imati enormno velike kamate na neplaćeni porez na imovinu koje niko ne može da kontroliše, koje izlaze iz okvira zakona. Znači, može da radi, bukvalno, ko šta hoće. Zatim, procena pojedinih zona po gradovima, koja je zona koliko oporezovana itd., i to je ostavljeno lokalnim vlastima. Vi želite ovim potezom da napravite jedan veliki problem u Srbiji. Opštine gde ste na vlasti vi iz vladajuće koalicije podržavate, pomažete, dajete im sve što im treba da biste vršili promociju svojih funkcionera koji se tamo nalaze. Međutim, opštinama gde je opozicija na vlasti sada ste omogućili da povećaju porez na imovinu 60%. Želite jednostavno da uvučete u igru te ljude, ne izmirujete budžetske obaveze prema opštinama, što ste dužni po zakonu, da im prepustite da pljačkaju svoje građane, da im otimaju i da navlače mržnju svog biračkog tela i svojih građana. Prema tome, ovo uopšte nije korektno. Zato me jako čudi da nijedan od amandmana koji su bili predloženi niste prihvatili. Sada oporezujete fizička lica, građane Srbije itd. A ko vam daje za pravo da pojedine strance uopšte ne oporezujete? „Fijat“ u Kragujevcu može da radi šta hoće. To je privatna firma. Ko vam je dao za pravo? Vi kažete, PDV moraju da poštuju svi u državi. Zašto zakon o obavezama prema imovini ili drugim obavezama ne mora da poštuje niko od stranaca, a to su privatne firme kojima vi gurate milione u džepove? Gospodine Đeliću, želim samo praktično da vam objasnim jedan slučaj, kako se to kod nas radi. Mada je velika kriza i imamo veliki problem jer su mnogi poslovni objekti prazni, nema posla, sada ste ljude oglobili dodatno porezom na imovinu i oni bukvalno ne znaju šta će da rade. Znači, sada će ove obaveze da pojedu supstancu, poješće određeni kapital koji postoji, jer vrednost nekretnina je izuzetno pala. Objekti su prazni. Evo, prođite kroz Beograd, dve trećine objekata potpuno je prazno, izdaju se. Ovim zakonom stimulišete rad na crno, da se stanovi rentaju, da se sve renta na crno, jer onda nema nikakvih obaveza, a onaj ko pošteno radi, izmiruje sve obaveze i regularno sve to plaća najviše je pogođen. Evo, sad ću da vam objasnim jedan primer: ako izdam objekat nekom preduzeću, kada mi se uplati kirija, plati se 18%, platim 18% i podignem razliku, odem da kupim nešto, građevinski materijal recimo, ponovo mi naplate 18% na isti novac. Gospodine Đeliću, to je 36%. Svugde u svetu, ako jednom platite na jednu cifru 18% PDV, vi ste dalje oslobođeni svih obaveza po tom osnovu. Mi ponovo platimo 18%, to je 36%, pa imate porez na dohodak, pa porez na imovinu, pa kad sve saberete, gospodine Đeliću, vi opljačkate građanina koji regularno nešto izdaje po ugovoru i radi najregularnije; on plati vama ukupno, državi i lokalnoj vlasti, 52%, a njemu kao vlasniku ostane 48%. Sada vi meni objasnite kako je moguće da se PDV dva puta plati. Mogu vam navesti primera koliko god hoćete. Zato ljudi gase firme, gase objekte, sve se zatvara, sve staje, jer obaveze ne može niko da ispuni. To je jedna izuzetno velika pljačka, koja se koristi za punjenje budžeta. U masi, prihodi su znatno manji nego što bi trebalo da budu, a vi podižete, naravno, cene i još dajete ovlašćenje da one mogu da rastu do 60%, što je nemoguće, itd. Uzmite fizička lica, koliko su ovim zakonom pogođena. Fizička lica plaćaju realnu vrednost cene svoga objekta, i poslovnog prostora i svoje imovine. Vi ste uveli, na primer, firme koje su budzašto privatizovane... Jedna šećerana, koja ima hiljade kvadrata poslovnog prostora, hiljade hektara zemlje itd., kroz amortizaciju plaća manje nego neko ko ima nov stan, na primer, i ko će imati određene obaveze itd. Znači, kod fizičkih lica nema te amortizacije, posebno u objektima koji su stari i sto godina, ali su obaveze, prema kvadratu u toj zoni, toliko i toliko. Onaj ko renta imaće da plaća porez na imovinu itd. I onaj ko ne renta, ko koristi za sopstvene potrebe, kao fizičko lice, imaće izuzetno velika plaćanja. Kako to izdržati? Kako posle svih ovih poskupljenja preživeti? Videli ste neki dan, sudovi su postali ažurni, prodaju stanove da bi naplatili struju i određene obaveze, ali samo u pojedinim sredinama, a u pojedinim sredinama uopšte ne reaguju ako se ne plaća tako nešto. Koliko je firma gospodina Miškovića dugovala pa nijedno rešenje nije postalo izvršno i naplativo, nijedno nije naplativo, a vi ćete nekom mučeniku koji ima dvoje dece, samohranom ocu, iz cuga doneti rešenje, prodati stan za primer i prikazati u svim medijima da je to završeno, urađeno i jednostavno ga izbaciti na ulicu. To je po evropskim standardima. To vas je sigurno gospodine File naučio, ovih dana je vrlo često bio u posetama, da to tako primenjujete. Pojedini vaši biznismeni... ne može da se naplati ništa. Uzmite sudske takse; morate da platite kad utužite, ali nijedno rešenje ne možete da naplatite, vi kao građanin, jer svi kažu – ne možemo da sprovedemo izvršenje. Kako ne možete da sprovedete izvršenje prema nekome ko poseduje imovinu? Svi su bez mogućnosti sprovođenja izvršenja, i to je izuzetno teško danas. Danas može da vas okleveta ko god hoće, da radi šta god hoće, da piše šta god hoće, jer vi to dajete, vaša vlada diktira. Znam političare koji potpuno kontrolišu medije i diktiraju hajku na svoje političke protivnike. Vi ih utužite, dobijete spor i ne možete nikad da naplatite. Zato odustajete od spora, jer morate da platite advokate, takse i sve ostalo, regularno, kao građanin, a da naplatite ne možete, jer ti veliki koji mogu da pričaju svašta nemaju tobože mogućnost da se od njih naplati. Prema tome, to što radite nije korektno i to će vas dovesti u izuzetno velike probleme. Ponavljam, ne možete dozvoliti ovakav vid pljačke koji se danas odvija, samo da bi se punio budžet po svaku cenu i da bi ova vlada preživela još koji mesec. Molim vas, kako možete sada da ulazite u određene sumnjive poslove, rizične poslove, protivzakonite poslove, samo da biste punili budžet? Objasnite mi kako je moguće da na isti novac dva puta platite PDV, i to regularno. Pogledajte, ne postoji mogućnost da izbegnete da dva puta platite PDV. Ovde vam lepo poslanici sugerišu da kamatne stope na porez na imovinu moraju kroz amandman da se dovedu u red i da se poštuje zakon, a vi to zloupotrebljavate i dozvoljavate totalnu anarhiju; neko može da radi bukvalno šta hoće, da vam naplati koliko hoće, kad hoće. Jednostavno, tu ste dozvolili potpuno bezakonje, da radi šta god ko hoće. Toliko.
Narodni poslanik Dragan Stevanović ima reč. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine Đeliću, vi ste promoter održivog razvoja u Srbiji, je lʼ tako? Štampate one skupocene publikacije, delite i nama poslanicima. Shodno tome, pitaću vas šta je to u našem poreskom sistemu što ima karakteristiku održivog ili konzistentnog? Vi ste čovek koji je u sferi finansija u Srbiji gotovo jedanaest godina. Znači, od dolaska u Srbiju vi ste oko para, oko finansija. Danas vas pitam, koliko ste od svog dolaska pa do danas učestvovali u unapređenju naplate poreza na imovinu u Srbiji? Evo, pitam vas, da li posle deset ili jedanaest godina, koliko ste u Srbiji, ovo treba da bude primer konzistentne politike ubiranja poreza na imovinu? Gospodin Krasić je malopre rekao, pre pedeset dana ste menjali zakon, evo, menjate ga danas opet, a to radite zato što u sve izmene poreskih zakona i konkretno Zakona o porezu na imovinu ugrađujete prizemne političke interese vlasti ili pojedinaca iz vlasti. O tome je govorio i moj kolega Milan Avramović. Poreska politika ne može i ne sme da se vodi tako. Država koja želi da ima održiv razvoj mora da ima održive finansije, a održive finansije obezbeđuje održiv poreski sistem. Ovo što vi nazivate poreskim sistemom više je nego smešno. U ovoj državi danas kontinuitet ima jedino besmisao. Ovo je kontinuitet besmisla koji ste promovisali u prvoj tački ove sednice, pa neko ko je bespravno gradio u ekstra zoni ne može da bude oslobođen poreza, odnosno naknade za korišćenje građevinskog zemljišta, a onaj ko je dva kilometra odatle takođe bespravno zidao i gradio može da bude oslobođen. Ovde sada dobijate kontinuitet – ko ima do deset ari ne mora da plati, a ko ima preko deset ari mora da plati. Naše pitanje za vas je: zašto ovaj princip ne uvedete, recimo, u PDV? Onda recite – ko ima platu do 20.000 dinara ne mora da plaća PDV, a ko ima platu preko 20.000 dinara mora da plaća PDV. Ali, to vam politički ne odgovara, to nije vaš politički interes. PDV je prihod republičkog budžeta, taj novac vi trošite, a porez na imovinu je izvorni prihod lokalne samouprave, pa ne samo što nećemo da im damo jasna pravila i trasu kako da se vladaju u eksploataciji tog svog prihoda i prava, nego ćemo da ih puštamo niz vodu, neka se bave kako hoće i neka rade šta hoće, kako oni procene. Kako ste napisali ovde? Neka utvrđuju i primenjuju najviše odgovarajuće stope. Kako nam se lokalna samouprava pokazala i snašla u primeni ovog poreza i ostvarivanju prihoda kroz ovaj porez? Snašla se i ponaša se isto onako kako se snašla i kako se ponaša u postupku legalizacije, pa umesto da nešto prepozna kao dobro i korisno, hoće da to koristi na sopstvenu štetu ili primenjuje odredbe zakona na sopstvenu štetu. Recite mi koja će to lokalna samouprava ne najnižu nego srednju stopu koju predviđate zakonom da primeni? Pa, neće nijedna. Svi će da stave maksimalne cene. Znate zašto? Zato što ste im vi, suprotno zakonu koji ste sami predložili, doneli u ovoj skupštini, uskratili određeni iznos tih transfernih sredstava. Pošto ste taj prihod prisvojili za sebe, jer vam je budžet šupalj i krpite ko zna kakvu javnu potrošnju, onda ste im rekli – evo vam šansa, evo vam prihod, odnosno porezi na imovinu, pa se snalazite, povećavajte do 60% i ostvarujte prihode za sebe. To tako ne ide. Ne možete vi kao Vlada da ne vodite računa o interesima i prihodima lokalnih samouprava. Nije Vlada i država Srbija Nemanjina 11 i Beograd, nego je Srbija i ona opština najdalje na jugu i ona opština najdalje na severu, i na istoku i na zapadu. Bez stabilnih prihoda u tim opštinama nema i ne sme mira da bude ni u Beogradu. Lepo sam vam rekao, ovde kontinuitet ima samo besmisao. Samo u ovoj državi može da se desi da vam dođe da platite taksu ili naknadu za odvodnjavanje a hiljade hektara u Vojvodini su danas pod vodom. Ispostavite pogrešan račun, ljudi plate tu taksu, a onda ih posle tri dana obavestite – uplatili ste pare na pogrešan račun, uplatite ponovo, a ovo ćemo vam vratiti kad se setimo. Sad neko treba da shvati vaše ozbiljne namere, brinete o građanima pa ste dali mogućnost da ne plaćaju porez na okućnicu. Hoće li ovaj zakon i ove izmene i dopune obezbediti stabilnije prihode na osnovu poreza na imovinu? Neće, gospodine ministre, zato što ste uništili lokalnu samoupravu. Tamo nema ko da ubire prihode. Neće, gospodine ministre, zato što deset godina niste u stanju da popišete imovinu. Neće, gospodine ministre, zato što imate primer da čovek živi tri godine u kući koju je sagradio u skladu sa zakonom, za nju dobio dozvolu, platio sve potrebne papire i tri godine mu ne dolazi rešenje za porez na imovinu. Ovo što pričam nije u njegovom interesu, ali to govori o prirodi i profilu vlasti, odgovornosti države, koliko ste vi koji predstavljate državu i na lokalnom i na državnom nivou spremni da se starate o sebi i da štitite opšti i javni interes. Pedeset posto, u proseku, poreza na imovinu se naplati od pravnih lica na godišnjem nivou. Ko da plati porez na imovinu? Fabrike koje ste uništili? Oni koji duguju radnicima za socijalno, zdravstveno osiguranje, koji im duguju plate i sve ostalo? Oni koji duguju za takse, oni koji treba da plate firmarine i sve ostalo? Ne mogu da plate. U proseku, 60 – 70% fizičkih lica na godišnjem nivou izmiri svoje obaveze, i to od onog procenta koji je država za deset godina, otkako ste došli na vlast, uspela da popiše. U međuvremenu, ko zna koliko je objekata niklo bespravno. I vi pričate o državi, poreski sistem, država napreduje, sve cveta, evropski standardi… Samo nam je još onaj od juče ovde trebao, da drži predavanja, deset tačaka, šta još treba da ispunite pa da budete deo Evropske unije. Deo Evropske unije, u kojem deset godina ne može da se sprovede postupak legalizacije. Prema tome, gospodine Đeliću, ovo što ste vi danas pred nas izneli zaista je smešno i vrlo je neukusno da se brani nekom savesnošću ili odgovornošću prema građanima i vašom idejom i ambicijom da štitite interes građana, odnosno da vodite računa o ekonomskoj snazi pojedinih građana u Srbiji. To je više nego smešno. U ove izmene i dopune su ugrađene vaše ad hok političke potrebe zbog činjenice da ne finansirate adekvatno lokalnu samoupravu, da nemate adekvatne prihode, s jedne strane, ili su možda ugrađeni interesi pojedinaca iz vlasti, kako je to govorio malopre kolega Milan Avramović. Država se ovako ne vodi. Vi ste za državu bruka i što pre treba da odete sa pozicija na kojima jeste. Hvala.
Reč ima gospođica Nataša Jovanović.
Gospođo Đukić Dejanović, kratko ću da nastavim priču koju sam počela, a koju su kasnije kolege dodatnom argumentacijom obrazložile. Gospođa Pop Lazić je takođe, kao i koleginica Radeta, želela da se ovim amandmanom obavežu jedinice lokalne samouprave, pošto, kao što reče gospodin Krasić, ovaj termin ovde ništa ne znači, već treba da se utvrdi kolika je ta visina stope poreza za lica koja vode i ne vode poslovne knjige. Gospodine Đeliću, pokušavam da vodim neku interaktivnu komunikaciju sa vama, ali vi očigledno danas niste u formi, ne znam šta je, verovatno zbog činjenice da vam je juče ovaj vaš File prošao ovako kao što jeste u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Da ste i vi došli, videli biste zaista impresivnu sliku: mi, sa majicama sa likom našeg predsednika dr Vojislava Šešelja i porukom koja je iz naroda „Srbija hoće Šešelja“. Ali, kao što reče gospodin Krasić malopre, s obzirom na ova istraživanja, pošto ste vi čovek za evropske integracije, koja su autentična i kojima raspolaže Srpska radikalna stranka, i to niko ne može da ospori, da je 70% građana protiv NATO i EU, hajde malo da se vratimo na onaj deo koji vam je juče on u onih sedam tačaka postavio, a to su kriminal i korupcija i kako da izađete iz toga. Kada govorimo o ovim poslovnim knjigama i licima koja to treba da evidentiraju, da se od njih naplaćuje porez na imovinu, ja ću da apostrofiram slučaj Miroslava Miškovića, s obzirom na to da je on počeo izgradnju „Delta parka“ u Kragujevcu prošle godine. Napravljen je jedan veliki hipermarket „Tempo“ i planira se dalja gradnja. Gospodine Đeliću, recite mi da li vi kao čovek iz Vlade Srbije možete ovde pred poslanicima, jer javnost barata različitim podacima, o tome pišu i neki ugledni privredni nedeljnici u zemlji, da nam kažete koliko po osnovu poreza gospodin Mišković duguje državi? (Zoran Krasić, s mesta: Mnogo.) U pravu ste, gospodine Krasiću. Koliko je to stotina miliona, milijardi dinara? To svakako morate da znate, s obzirom na činjenicu da je „Vikiliks“ pre izvesnog vremena objavio podatak da je 2007. godine stigla depeša u Vašington da je njemu zabranjen ulazak u tu zemlju zbog činjenice da je prvobitnu akumulaciju kapitala stekao tako što je pljačkao građane, državi ništa nije plaćao. To je pokrenulo priču među pojedinim ekonomskim analitičarima u zemlji, poslednjih dana, o tome da li je on zarađujući taj svoj prvi milion mogao da stekne toliko, kasnije enormno, bogatstvo. Mi ne znamo u kojim se to ciframa meri i koliko on to ne plaća građanima; znamo da ne plaća ono što sleduje radnicima, i to svakoga dana čujemo, u koji god market da uđemo, od onih jadnih ljudi i žena koje rade za kasama, da nemaju doprinose za penzijsko, ko zna koliko vremena on to izbegava, ali svi kažu, vaše kolege ekonomisti, gospodine Đeliću, da on ništa dalje ne bi mogao, ovakvu imperiju da napravi i da postane takav tajkun, da nije bilo vas i vlasti od 2000. godine do današnjeg dana. Prema tome, ja od vas tražim odgovor na konkretno pitanje, jer živim na području grada Kragujevca i deo poreza na imovinu bi morao po osnovu tog novog objekta – i to je pitanje, da li će mu stići porez za 2011. godinu – Mišković da plati u Kragujevcu i u svakom gradu gde je nešto gradio. Da li vi imate informaciju koliki je njegov ukupni dug prema državi i da li će kasnije nekim reprogramom duga za privredu, kao što je bio onaj projekat Jelašića i Dinkića pre nekoliko godina kada su išli u Beč, i za to da traže garancije Skupštine, da plaćaju građani, ovako osiromašeni i bez posla? Ili ćete vi da preduzmete nešto i da aktivirate mehanizme da svi ti, u pravom smislu reči, institucionalni kriminalci budu privedeni pravdi i da plaćaju državi, ovako siromašnoj, i ojađenim građanima ono što im duguju i da taj novac ide u budžet? Hvala.
Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad, dozvolite da u vaše i svoje ime pozdravim grupu građana koji prate deo današnje sednice sa galerije Velike sale Doma Narodne skupštine. Prisutni su: Marko Đokić, Ivana Mandić, Milan Bošnjaković, Andrijana Simeunović, Bogdan Marjanović, Tanja Drendarević, Aleksa Petković, Sandra Radojčić, Dragan Petronijević, Ivan Ristović, Ana Petrović, Marija Đuričić, Đorđe Forst, Sofija Rebrenović, Marija Bogićević, Aleksandra Ćorić, Valentina Gaši, Nataša Poledica, Matija Ljubičić, David Marić, Tamara Erić, Tijana Matijević, Darko Vuksanović, Ivan Janković, Ranko Stanković i Dušica Polić. Pozdravimo ih aplauzom. [[Aplauz.]] Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha, koji želi reč.
Dame i gospodo, uvaženi građani Srbije, evo klasičnog primera političkog voluntarizma u organizaciji aktuelne vlasti. Ovim amandmanom, a i drugim amandmanima ukazali smo na protivustavno i protivzakonito usvajanje i predlaganje zakona. Ovo je klasičan primer kako se krši Ustav. U čemu su odredbe ovog zakona u suprotnosti sa Ustavom? Ustav garantuje ravnopravnost i jednakost pred zakonom, garantuje i obavezuje sve građane da plaćaju poreze, naknade i druge takse prema ekonomskoj, odnosno finansijskoj snazi. Vi ste ovim predlogom zakona predvideli da lokalna samouprava može menjati već, kako vi kažete, predviđene stope poreza na imovinu. Ako lokalna samouprava može menjati te stope, onda će naknade koje se izdvajaju, odnosno porezi po ovom osnovu biti različiti u pojedinim opštinama. Neke opštine će osloboditi, druge će imati određenu stopu, druge veću, manju itd. Time ćemo narušiti ustavni princip jednakosti i ravnopravnosti i obaveze da građani budu izjednačeni u smislu izdvajanja poreskih obaveza. Bez obzira na sve to na šta smo mi ukazali, vi i dalje terate protivustavno delovanje, a to nije samo kod ovog zakona nego i u drugim situacijama. Gospodine Đeliću, pribeležite to, dobili ste amandman. Ukazali smo na to. Vodite računa. Građanin u Beogradu će platiti za istu nekretninu 10.000, onaj u Žagubici će platiti 20.000, onaj u Nišu će platiti 5.000 itd. Ustav kaže – za istu vrednost, isti porez. Ali, šta da se radi, tako radite. Bitno je naglasiti, kada ste preuzeli vlast 2008. godine obećan je potpuni zaokret, sveobuhvatna reforma u oblasti poreskog, fiskalnog sistema. Rekli ste, a posebno je eks ministar Diana Dragutinović naglašavala – evo prilike da pomognemo, da izjednačimo građane u pravima, obavezama. Kako ona reče, važeći poreski sistem nije pravedan, jer štiti bogate; želja nam je da menjamo poreski sistem. U tom smislu, sačinićemo određene inovirane zakonske projekcije, učinićemo sveobuhvatnu poresku reformu, smanjenje poreza na zarade, progresivno poresko oporezivanje itd. Šta je učinjeno od svega toga? Ništa. Da li je menjan poreski sistem? Nije. Da li je izvršena sveobuhvatna reforma poreskog sistema? Nije. Da li je održiv naš poreski sistem? Nije održiv. Građani ne mogu izmirivati obaveze onako kako to nameće aktuelna vlast. Da li je poreski pravedan? Nije pravedan, jer štiti bogate. Najavili ste progresivno oporezivanje, a ovaj zakon ide sa potpuno suprotnim poreskim stopama. Srpska radikalna stranka već godinama ukazuje na to da je postojeći poreski sistem neodrživ. On je regresivan, nepravedan, on je pre svega složen i preskup. Zašto je složen? Zato što danas građani i privreda plaćaju 65 vrsta poreza, doprinosa, naknada, taksi, akciza itd. To je neodrživo. Gotovo da ni kompjuterski sistemi više ne mogu ubaciti toliko kombinacija koliko imamo poreskih i drugih davanja. To je neodrživo. Evo, samo u 2010. godini uvedeno je 17 novih davanja. To je dar ove vlasti građanima i privredi, napaćenoj privredi koja se suočava sa problemima nelikvidnosti. Šta ste dalje najavljivali? Najavljivali ste dugoročnu i srednjoročnu strategiju u oblasti prihoda itd. Da li je ona napravljena? Nije. Kada će biti napravljena, gospodine Đeliću? To su obećanja. Evo, još šest meseci vlasti, osam meseci, godinu dana itd. Šta je tragično? Tragično je to što vi ovim zakonskim predlogom omogućavate lokalnoj samoupravi da dobije određena sredstva. To je dobro. Ali, da li ta lokalna samouprava može sa postojećom strukturom radnika... Pre dve godine uveli ste poresku upravu u lokalnoj samoupravi. Da li je lokalna samouprava edukovana? Da li su ti ljudi edukovani? Da li su stručni? Da li oni imaju dovoljan nivo dokumenata, činjenica, podataka za uvođenje ovakvog poreza? Nemaju. Pre dve godine, kad ste uveli i omogućili, niste im omogućili, a ni lokalna samouprava nije mogla... Zašto nije mogla? Zbog toga što ne izmirujete ono što je predviđeno Zakonom o finansiranju lokalne samouprave. Od 2008. godine, zaključno sa ovim budžetom, uskratili ste lokalnoj samoupravi 66 milijardi dinara, 650.000.000 evra. Sa 650.000.000 evra, što je potrošeno kroz budžet Republike Srbije, svaka lokalna samouprava je mogla imati oko četiri miliona evra. Sa četiri miliona evra svaka lokalna samouprava mogla je napraviti jedan bazen, po dve škole, četiri vrtića itd. Građani Srbije, samo da znate, toliko je ova država vama ukrala, otela. Gospodine Đeliću, ovo je krađa. Zakonom o finansiranju lokalne samouprave je predviđeno da se 1,7% BDP-a mora usmeriti u pravcu lokalne samouprave. Šezdeset šest milijardi za ove četiri godine, odnosno četiri budžeta koja ste vi predložili, oteto je lokalnoj samoupravi. Kako ta lokalna samouprava može računati na sredstva kad oni, kada planiraju budžet za iduću godinu, računaju ono što je zakonom predviđeno? Vi im uskratite jednu trećinu, pa im uskratite 40%; evo, sada, po budžetu za 2011. godinu, 21 milijarda. Sada vidite u koju poziciju vi dovodite lokalnu samoupravu: pripreme budžet, dobro planiraju, planiraju gde će uložiti i u koje vidove u rashodnom smislu planiraju da izdvoje sredstva, i vi im to uskratite. Šta onda ostaje lokalnoj samoupravi? Ili da se zadužuje ili da napravi rebalans budžeta. Sada ću vam reći šta čini lokalna samouprava. Oni koji se zadužuju, sada ću vam reći koliko je to: u 2007. godini lokalna samouprava bila je zadužena 27,5 milijardi dinara. U 2008. godini, s obzirom na to da ste im uskratili, te obaveze, kratkoročne i dugoročne, narasle su na 31 milijardu, 2009. godine na 41 milijardu, 2010. godine preko 50 milijardi, a 2011. godine to će najverovatnije narasti na 60, 70, 80 milijardi, ne zna se koliko. Šta se dešava kod onih opština koje ne ulaze u zaduživanje? Tamo raste deficit budžeta. Deficit budžeta lokalne samouprave u 2008. godini je bio 15 milijardi, sledeće godine 22 milijarde, 31 milijarda i ove godine najverovatnije 45 milijardi, što predstavlja jednu trećinu ukupnih prihoda itd. Ako ovome dodamo ovo zaduživanje, pa, nemaju budžet. Ono što je zaduženo, ono što je deficit itd. Nemaju sredstava. Vidite, onda vi kao velikodušni njima – evo vama mogućnosti pa kroz ove poreze na imovinu sada napravite iskorak. Kakav iskorak? Nikakvog iskoraka tu nema. Tu nema prihoda. Ne mogu građani Srbije da plaćaju, ne mogu. Od koleginice Jovanović smo čuli da će građani u Kragujevcu plaćati dvadesetak hiljada za stanove od pedesetak kvadrata. Nemoguće je to. Nemoguće je iščupati iz džepa prosečnog građanina Kragujevca, koji je po pravilu nezaposlen, dvadeset hiljada godišnje, nemoguće. Nemoguće je i u drugim gradovima. Šta je moguće, ono što vi ne činite? Moguće je oporezovati najbogatije, oporezovati tajkune. Kada je predsednik Tadić najavio oporezivanje ofšor kompanija to mu je izletelo, on se ne bavi tom problematikom i ne zna, jer eks ministar finansija, u to vreme ministar finansija, Diana Dragutinović je rekla – nemamo kapaciteta za oporezivanje ofšor kompanija, nemamo kapaciteta. U državnoj administraciji je 500.000 ljudi koji se finansiraju iz budžeta, ali ne možemo naći desetak ljudi koji će se baviti ovim pitanjima, da oporezujemo ono što možemo oporezovati. Sada ću vam pročitati jedan intervju koji je usledio šest meseci, osam meseci posle te velelepne izjave predsednika Tadića, šta on kaže, jer je doživeo neuspeh, ono što je on rekao nije izvršeno. Po pravilu, svaki predsednik kada nešto kaže, to treba da se izvrši. Kaže on ovako – razgovarajući sa bogatim ljudima jedno sam im rekao, da je veoma teško ući u poreklo njihovog kapitala, ali da postoji način da oni, pre nego što to država ispita, opravdaju taj kapital time što bi nešto ostavili svom narodu. Slušajte ovo – opravdati taj kapital. Pa, opravdava se ne pred predsednikom, nego pred poreskim organima. „Treba ostaviti svom narodu“. Nema šta da ostavi svom narodu, nego se to u redovnom poreskom postupku utvrđuje i naplaćuje odmah. Čuli smo sada za Miškovića – ista situacija, on treba da ostavi narodu. U normalnom poreskom postupku, u poreskoj naplati se to izvrši; ne da se zadužuje, ne da se blokira itd. Vidite kako se to radi. Dalje predsednik kaže – kod Obame je to potpuno drugačije, kad on pozove svi trče da daju sredstva. Ovde nema davanja, prebacili su svoje poslovanje na kojekakva egzotična ostrva i tamo vrše promet, ne ovde. Vidite kako radi ova vlast. Vidite, kroz ovaj primer, primer ovog zakona, pokazali smo koji politički voluntarizam vlada u Srbiji, koja je to proizvoljnost aktuelne vlasti; obeća jedno, pa ne izvrši; ukaže na jedno, a radi potpuno drugačije. Vidi se odsustvo pravednosti i pravičnosti u naplati određenih obaveza i koliko je to, u krajnjem slučaju, neozbiljno. Hvala.
Na član 7. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Nenad Popović i Arsen Đurić. Gospodin Arsen Đurić ima reč.
Poštovano predsedništvo, gospodine potpredsedniče Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, gospodin Nenad Popović i ja smo u ime poslaničke grupe DSS podneli amandman na član 7, u kojem smo predložili da se doda rečenica koja glasi: „Odluka skupštine jedinice lokalne samouprave donosi se na rok ne kraći od deset godina, a njene izmene pre tog roka će se primenjivati samo na poreske obveznike koji su nakon njihovog donošenja stekli određena imovinska prava, sem u slučaju kada se izmenama vrši dodatno smanjivanje poreskih stopa“. Smatram da bi prihvatanjem ovog amandmana tekst predloženog zakona svakako bio unapređen, jer u predloženom tekstu jedinice lokalne samouprave nemaju nikakav vremenski ograničen rok na koji donose odluke. Predložili smo da taj rok ne bude kraći od deset godina, osim u slučajevima ako se vrši dodatno smanjivanje poreskih stopa. Poznato je da je jedna od najznačajnijih odlika dobre odluke ili dobrog zakona njegova stabilnost, koja doprinosi donošenju odluke o ulaganjima, koja su u pogledu imovinskih prava uglavnom dugoročna. Znači, dugoročnost jedne poreske politike je vrlo bitna u svakoj oblasti, kako bi i pravna i fizička lica mogla na valjan način doneti odluku o ulaganjima. Mislim da bi se na taj način stvorio jedan pozitivniji i povoljniji ambijent za investitore koji bi tu osećali dodatnu stabilnost i sigurnost. Zato vas pozivam da još jednom razmotrite ovaj amandman i da ga prihvatite. Hvala.
Na član 7. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Pejčić. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Lapčević ima reč.
Poštovano predsedništvo, poštovani gospodine potpredsedniče Vlade, predloženo je da se u članu 7. doda stav 2, koji glasi: „Skupština jedinice lokalne samouprave svojom odlukom može smanjiti stope poreza na imovinu samo linearno, odnosno u istom procentu za sve poreske obveznike“. Činjenica da se poreskim obveznicima koji imaju određena imovinska prava u različitim jedinicama lokalne samouprave po različitim stopama obračunavaju visine poreza može imati značaja za donošenje odluka o lokaciji ulaganja u određene oblike imovine. Međutim, promene poreskih stopa na osnovu odluka jedinica lokalnih samouprava koje bi bile nelinearne mogu dovesti do nesrazmernih opterećenja za obveznike koji imaju prava na imovinu različitih vrednosti, što može imati nepredvidive posledice. Kada se zakonodavac već odlučio da napravi razlike u stopama u određenoj srazmeri, neophodno je da se zakonom obezbedi očuvanje te srazmere i nakon odluka jedinica lokalnih samouprava o smanjivanju stopa. U tom smislu smatramo da nema potrebe da se lokalnim samoupravama prepusti na slobodnu volju odlučivanje o tome kako će smanjivati poreske stope, odnosno da one u određenim slučajevima mogu biti nelinearne, jer bi moglo da dođe i do određenih zloupotreba u smanjivanju tih poreskih stopa, odnosno većeg opterećenja pojedinih kategorija, a manjeg drugih, u skladu sa trenutnim ili dnevnim političkim interesima. To je što se tiče amandmana. Nešto više bih sada rekao o izmenama zakona, u svojstvu ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Dakle, čitava suština ove izmene zakona jeste, u stvari, peglanje štete koju je Vlada Republike Srbije nanela jedinicama lokalne samouprave i na neki način izlaženje u susret svim opštinama i gradovima u Srbiji, s obzirom na to da su tokom dve godine, odnosno prethodne tri godine, od kada funkcioniše ova Vlada Republike Srbije, u značajnoj meri svi gradovi i opštine u Srbiji, a naročito oni koji su najsiromašniji, pretrpeli ogromne štete u smislu umanjenih transfera prema lokalnim samoupravama. Podsetiću samo da se u toku 2010. godine Stalna konferencija gradova i opština u više navrata obraćala Vladi Republike Srbije, premijeru, ministru finansija, ministru za lokalnu samoupravu, sa željom i ciljem da skrene pažu na neravnopravan položaj lokalnih samouprava i na veliku štetu koju lokalne samouprave trpe po osnovu smanjivanja transfera sa nivoa Republike. Transfer prema lokalnim samoupravama je zakonom definisan, Zakonom o lokalnoj samoupravi, odnosno o finansiranju lokalne samouprave, na 1,7% BDP-a, što se svih godina računajući od 2000. pa nadalje uglavnom poštovalo, u manjoj ili većoj meri, da li je to bilo 1,7 ili nešto manje od toga, ali se taj procenat, 1,7% BDP-a, poštovao, i u svim budžetima od 2000. do 2009. godine su predviđene sume za transfere prema lokalnim samoupravama upravo u tom iznosu ili približno tom iznosu. Do drastične razlike u finansiranju i odstupanju od ovog zakona i predviđenog, obavezujućeg procenta u budžetu Republike Srbije je došlo 2009. godine, gde je sa predviđenih 40,8 milijardi dinara, koliko je trebalo da bude namenjeno jedinicama lokalne samouprave, smanjeno na 25,6 ili za čitavih 40%, što nijedan drugi sektor, nijednu javnu instituciju koju pokriva budžetsko finansiranje, nije pogodilo kao lokalne samouprave. Tada je bio izgovor, pri rebalansu budžeta aprila 2009. godine, da je svetska ekonomska kriza, uprkos našem supermenu predsedniku, koji je govorio da je to šansa za Srbiju, pogodila Srbiju i da zbog toga moraju svi budžetski korisnici da podnesu teret smanjenih prihoda u budžetu RS, pa će po tom osnovu biti smanjeni transferi lokalnim samoupravama sa 40,5 na 25,6 milijardi, što je više od 15 milijardi dinara, kako sam već rekao. Lokalne samouprave su tada to nevoljno prihvatile i unapred, znajući da će smanjeni transferi dovesti do znatnog poremećaja u funkcionisanju lokalnih samouprava, naročito u onim oblastima koje su osnovne ingerencije lokalnih samouprava, a to je briga o lokalnoj infrastrukturi, vrtićima, školama, finansiranju predškolskih ustanova, ustanova kulture, što se pokazalo istinitim u ove dve godine od kada su ti transferi značajno smanjeni. Zanimljivo je reći da, bez obzira na to što su tada lokalne samouprave prihvatile takvo obrazloženje, nijedan druga oblast, nijedna druga institucija nema smanjene transfere iz budžeta, sem lokalnih samouprava. Šta je, u stvari, uradila Vlada Republike Srbije? U prihodima od 2008. do 2011. godine i rashodima u budžetu te cifre su se stalno povećavale – od 640 milijardi koliko je bilo 2008. do predviđenih prihoda za 2011. godinu od 820 milijardi. To je razlika od preko 150 milijardi dinara. S druge strane, smanjivanje transfera za ove tri godine je bilo od 40 milijardi, koliko je bilo 2009. godine, a za 2011. godinu je predviđeno 32 milijarde. S jedne strane, imate povećanje budžeta Republike Srbije za više od 150.000.000.000 dinara, a s druge strane smanjenje lokalnim samoupravama za više od deset milijardi dinara ili za oko 30%, što je apsolutni apsurd. Ispada tako da je trebalo da jedino lokalne samouprave u Republici Srbiji podnesu teret krize, jedino su se njima smanjivali transferi i finansiranje iz republičkog budžeta, kao da je samo lokalnu samoupravu pogodila kriza, a da Vlada Republike Srbije nema potrebe da smanjuje sopstvene troškove kako bi bila solidarna sa svim institucijama. Naprotiv, Vlada Republike Srbije ni na koji način, nijednim korakom ni gestom, makar simboličnim, nije učinila ništa da smanji sopstvene troškove i izdatke, nikakvo smanjivanje ministarstva, ne računajući ovo sada, pro forme rekonstruisanu Vladu, niti smanjivanje budžeta pojedinih ministarstava, kabineta, državnih sekretara, više od stotina agencija i stalnog rasipanja, u nedogled, budžetskih sredstava, čak i u onim ministarstvima koja su izmišljena i apsolutno nepotrebna. Kada to kažem smatram da je Ministarstvo za NIP, koje je sada kroz ovu rekonstruisanu vladu pripojeno kao resor Ministarstvu ekonomije, apsolutno izmišljeno ministarstvo. Ono je imalo smisla 2005, 2006. i 2007. godine kada smo imali vanredne prihode u budžetu po osnovu prodaje velikih kompanija poput „Telenora“, „Vojvođanske banke“ i sličnih, ali apsolutno je besmisleno da postoji Ministarstvo za NIP 2009. ili 2010. godine, koje pri tom raspolaže sredstvima, koja koristi za finansiranje izgradnje lokalne infrastrukture po opštinama, što je u prevedenom značenju osnovna ingerencija lokalnih samouprava. Lokalne samouprave, pored snabdevanja vodom, toplotnom energijom i brige o sličnim potrebama građana u pojedinim opštinama, imaju ingerencije da brinu o lokalnoj infrastrukturi, o izgradnji ulica, prilaznih puteva prema gradovima i opštinama, vodi, kanalizaciji. Te osnovne ingerencije (sportska infrastruktura, finansiranje vrtića, predškolskog i školskog obrazovanja), osnovne funkcije kojima je trebalo da se bave opštine i gradovi širom Srbije odjednom je preuzelo Ministarstvo za NIP. Zašto? Zato što je bilo potrebno da se ingerencije lokalnih samouprava, a po tom osnovu i zavisnost lokalnih samouprava od same Vlade, povećaju. Umesto da opštine imaju svoj novac, da taj novac koji se ubira na lokalnom nivou kroz razne poreze, PDV i ostale dažbine koje država propisuje, umesto da se te pare slivaju u lokalnu samoupravu da bi se koristile za njen razvoj, one su odlazile u budžet Republike Srbije i u umanjenom iznosu transferisale nazad, a jedan deo sredstava zadržavao se u budžetu da bi se davao izmišljenom Ministarstvu za NIP, da bi to ministarstvo gradilo lokalnu infrastrukturu. Kažite mi, gde je tu logika, oduzimate osnovne ingerencije lokalnim samoupravama, oduzimate im sredstva i dajete izmišljenom ministarstvu da gradi ulice, puteve, vodovod, kanalizaciju? Imali smo nebrojeno primera kako ministarka ide od jednog do drugog mesta, slika se, daje izjave kako će zahvaljujući velikodušnoj podršci Ministarstva građani dobiti parče ulice ili parče kanalizacije, nešto što je osnovna ingerencija određene opštine. Dakle, apsolutno jedan nedomaćinski odnos, ponašanje koje je dovelo lokalne samouprave u podređeni položaj, da moraju svakodnevno da idu i kukaju i mole da bi se neki od životnih problema rešio, zahvaljujući tome što pare nisu prenete sa republičkog nivoa. Pošto je Vlada odustala od toga da poštuje Zakon o finansiranju lokalne samouprave i umesto predviđenih 48.000.000.000, koliko je 1,7% BDP-a, namenila lokalnim samoupravama jedva 32.000.000.000, smislila je „genijalan“ plan da kroz izmene Zakona o porezu kaže – mi ne možemo da prebacimo, pošto nam treba mnogo para na republičkom nivou da bismo radili sopstvenu političku promociju, pa ćemo vam dati mogućnost da vi podignete stope poreza na imovinu i da naplaćujete u opštinama i na taj način nadomestite onaj manjak koji ste pretrpeli po osnovu nepoštovanja Zakona o finansiranju lokalne samouprave. Zaista, jedan „genijalno“ smišljen plan da se građani na još jedan način opterete i da opet čitavu štetu koju proizvodite ponesu na svojim leđima. S jedne strane, moraju da plaćaju ogromne dažbine koje država nameće, a s druge strane će morati sada i ono što je država otela od lokalnih samouprava da plate kroz dodatne poreze, povećane poreze na imovinu. Tako će se, u svakom slučaju, ukupna šteta svaliti na građane zbog toga što je vlast potpuno bahata, ni na koji način ne želi da sagleda realno stanje u privredi, smanjene prihode, sopstvenu nesposobnost da smanji sopstvene troškove, već želi da kroz ovakve izmišljene promene zakona zadrži sve ingerencije za sebe, sve privilegije, a da se, s druge strane, ne zameri lokalnim samoupravama, već da im kaže da ono što nisu dobile od države, što im po zakonu pripada, naplaćuju od građana. Građani će plaćati dokle god mogu, do iznemoglosti, bez obzira na to što sama država ne poštuje ni one zakone koje je donela. Šta ćete bolji primer od onog kada predsednik države kaže – eto, Vlada Republike Srbije, razna ministarstva i državne ustanove duguju silne milione dinara javnim komunalnim preduzećima za struju, za grejanje, za gradsko građevinsko zemljište i slične stvari, znate, manji su prihodi u budžetu, Vlada to ne može da plaća. On je razumeo kada je čuo da Vlada nije plaćala te troškove. Samo niko ne razume građane kada oni duguju za iste potrebe, da li oni imaju da plaćaju i da li mogu da plaćaju. Dakle, nemate goreg primera od ovog koji sam naveo: s jedne strane, država ne plaća svoje obaveze ni prema korisnicima budžeta, ni prema javnim preduzećima, a s druge strane tera građane da to rade; ako ne rade onda im seče struju, utužuje, pleni imovinu itd. Potpuno pogrešan koncept. Umesto da se bavi jačanjem domaće privrede, smanjivanjem poreza, poboljšanjem uslova za veće prihode u budžetu, Vlada pokušava da na ovaj način zadrži sve privilegije za sebe, da između sebe i građana ubaci lokalnu samoupravu koja će ih dodatno oporezovati i skidati kožu sa leđa, a da opštine moraju po tom osnovu, pošto nemaju dovoljno para, ili da se zadužuju, kao što se zadužuju, ili da ulaze u ogromne deficite. Tako se, na primer, gradski budžet grada Niša u poslednje dve godine zadužio za više desetina miliona evra za razne infrastrukturne projekte baš zato što je republička vlast ukinula više od pola milijarde dinara godišnjeg transfera gradu Nišu. Profit iz čitave ove priče će izvući samo banke, koje će uzimati ogromne kamate na te kredite, a čitava šteta će biti raspodeljena na sve građane u Srbiji. No, nadamo se da ni ovo neće ići u nedogled i da će vrlo brzo kroz vanredne parlamentarne izbore građani dati poslednju reč i presuditi ovako nesposobnoj vlasti i oterati je u istoriju, tamo gde joj je i mesto. Hvala.
Narodni poslanik Jorgovanka Tabaković ima reč. Izvolite.
U okviru vremena koje ima Poslanička grupa Napred Srbijo SNS kazaću par reči o samim amandmanima na Zakon o porezu na imovinu i iskoristiću priliku da, sada malo slobodnijeg, potpredsednika Vlade upoznam sa nekim rešenjima koja su mogla da budu preduzeta da do ovog ne dođe, ili koja mogu da budu preduzeta da do ovog ne dođe. Da počnem sa jednim osnovnim pitanjem. Na primer, da li se slažete sa mnom, gospodine Đeliću, ako kažem da bi izmena jedne jedine rečenice u Zakonu o PDV-u dovela do tako krupnih promena u naplati poreskih prihoda i povraćaja poreza i da ste je vi svesni, ali da niste hteli da je primenite? Na primer, prema sada važećem Zakonu o PDV-u, članom 28. je definisano da faktura ne mora da bude plaćena, ali da se ona kao takva, samo zato što je izdata, može koristiti za odbitak poreza na dodatu vrednost. To znači da neko ko duguje ogromne iznose svojim dobavljačima, koji su njemu isporučili robu, fakturisali, ali nisu i naplatili, a sami su morali da plate porez državi, ko drži njihovu robu neplaćenu i prodaje za gotovinu npr. u velikim šoping-molovima te fakture koje nije platio koristi kao odbitnu stavku i traži od države povraćaj. Vi odlično znate koliki je to novac koji država vraća onome ko nije isplatio dobavljače stvarajući Gordijev čvor nelikvidnosti u privredi. To je vidljivo i očigledno, i menja se samo jednim jedinim delom rečenice Zakona o PDV-u. Znači, ne postoji volja da se nešto izmeni. Govorimo o porezu na imovinu. Da li je zaista moralo da dođe do ovih i ovakvih promena poreza na imovinu da smo uspeli da sagledamo šta je to ukupna imovina jednog člana ovog društva, ovog građanina Srbije, a ne da oporezujemo sve one koji su u jednom trenutku dobili stanove pod povoljnim uslovima, u neko vreme kada je započinjala tranzicija u ovoj državi? Zašto nijednog trenutka niste razmislili o tome da se kao imovina tretira i ona imovina u kešu ili finansijska aktiva kojom raspolažu građani i firme? Zar to nije imovina? Obveznice, akcije, zašto to nije oporezovano na adekvatan način, kako bismo jednog trenutka zaista mogli da prekinemo nasrtaj na srednju klasu time što ćemo oporezovati i ono što se zove kuća u kojoj živim, stan koji nije prevelik, u kojem živi prosečan građanin Srbije, a ne nepokretna imovina i stanovi koje neki izdaju i služe im za rentiranje i zarađivanje? Znači, vi uopšte niste razmišljali o tome da ove mere pogađaju najveći broj prosečnih građana Srbije kao vlasnike stanova i da postoje mogućnosti da izmenite u ukupnom poreskom sistemu male delove, rečenice, koje bi donele krupne prilive u budžet ili bi državu zaštitile od povraćaja tamo gde neko nije platio svom dobavljaču. Ne, vi idete na najjednostavniji način – daj da oporezujemo one koji iz svog stana ne mogu da se isele. Šta ste još uradili? Umesto da proširite glavnicu i smanjite kamatnu stopu na oporezivanje te imovine koja je u kešu (obveznice, akcije, vi odlično znate da se sve to zove imovinom), vi ste čak tražili da se iz samog budžeta, koji je bio na dnu, gotovo prazan i u deficitu priličnom, obezbede i osiguraju depoziti na preko 50.000 evra. Da, to jeste pozitivno, osigurati štednju, ali da li ukupnim makroekonomskim merama odvajate pravu štednju, koja je zarađena radom u nekoj fabrici i proizvodnjom, od ogromnih iznosa gotovinskog novca koji je stvoren u doba tranzicije na ovaj ili onaj način, kada se za evro mogla kupiti ogromna imovina, koja opet nije oporezovana srazmerno vrednosti, onako kako je to navodno bilo zamišljeno ovim zakonom? Znači, umesto da oporezujete 10% najbogatijih poreskih obveznika, 10% onih koji imaju najveću imovinu, vi opet pribegavate sistemu da po principu velikih brojki, velikog broja ljudi, od svakog uzmete pomalo da budžet napunite. To kako se on troši, to je posebna negativna priča, koja ide na vašu dušu. U ovom broju od 10% najbogatijih koji nisu progresivno oporezovani ovim zakonom verovatno je najveći broj pojedinaca koji su uspeli da tu i takvu imovinu, vrednu iznad milion evra, izvedu iz ovog vašeg sistema navodnog ravnopravnog oporezivanja. Ti ljudi čak uspevaju da svoju ličnu potrošnju preusmere na kupovinu preko firme, i vi znate kojim se mehanizmima to radi. Znači, onaj ko ima je i dalje u mogućnosti da ode i šoping turom obezbedi sebi najvredniju, najluksuzniju robu i da ne bude oporezovan zato što to prevodi na firmu, jer je poreski sistem uređen tako da vi oporezujete u ovoj državi potrošnju. Ne stimulišete ni na koji način da se oporezuju prihodi; da neko radi, zaradi, pa da mu se prihod oporezuje. To je osnovni feler u vašem poreskom sistemu. Osnovni feler, jer vi nećete da pristupite oporezivanju onih koji hoće da rade i zarade, nego onih koji su najsiromašniji, koji državu najviše poštuju zato što žele da plate svoje poreske obaveze na vreme ili kupuju osnovne namirnice, kod kojih je kao što znate PDV najviši, odnosno akcize su najviše. Ono na šta želim da ukažem jeste da morate poreski sistem da preorijentišete sa oporezivanja pojedinca na oporezivanje firme i porodice. Ne možete porodicu da forsirate samo verbalno i da kažete – mi se zalažemo za to da država Srbija ima mlade naraštaje, u čije ćemo znanje, razvoj, vaspitanje ulagati. Vi morate da stvorite jasne podsticaje da se osnuje porodica, da se forsira rađanje i čak usvajanje dece. Ti podsticaji moraju da budu poreskom politikom tako formulisani da u ukupnu bazu oporezivanja uđu prihodi jedne porodice i da, ne kao ovim Zakonom o porezu na imovinu nedavno, izuzmete kao oslobađanje onog četvrtog člana porodice, čime u stvari radite negativno, destimulišete porodicu, već da zaštitite porodicu i da sistem socijalne zaštite sprovodite i preko poreskog sistema, što je za državu najjednostavnije, najjeftinije i najdugoročnije gledano pozitivan efekat. Znači, ono što jeste uniformna stopa, najšira osnovica, oporezivanje bogatih po progresivnoj stopi, povraćaj PDV-a, samo kad je neko ko je kupio robu i platio može da ima povraćaj, vi jednostavno vidite, ali ne želite to da sagledate i stavite u zakonske projekte. Najlakše je poslati poresku upravu da kazni jednog malog privrednika koji nije napravio rekapitulaciju isečaka sa fiskalne kase dnevno. Znači, prijavio je svaki fiskalni isečak, ništa nije utajio od države, ali nije pritisnuo onaj zadnji klik uveče na kraju dana da napravi zbirni pregled i zato mu možete zatvoriti radnju. Da li je to pravedna država i ona koja podstiče malu privredu, mala i srednja preduzeća, zarađivanje, ono čega su vam puna usta? Želim još posebno da naznačim, trebalo je da vi koji ste prošli svet malo iskustva iz sveta donesete ovde, a to su poreski krediti, poreski praznici, kada svaka porodica ima mogućnost da odloži svoju potrošnju za subotu i nedelju, na primer, ili neki radni dan i neke časove popodne, i kupi jeftinije neku robu zato što može i mora zbog siromaštva da odloži svoju potrošnju. Nešto nalik tome imamo svi subotom i nedeljom u velikom megamarketu, na primer, gde imate sniženja od 10%. Mnogi od nas odlažu svoju potrošnju, čak i neophodnih namirnica, za taj vikend, jer kad trgovinski lanci smanjuju svoju maržu nama građanima jeftinije je da, kako kažu, zaradimo kupujući. Ne, ne zarađujemo kupujući, nego pokrivamo osnovne životne potrebe time što se neko odriče svoje enormne zarade u jednom procentu. Zašto država ne napravi takav poreski podsticaj, pa da najveći broj onih koji mogu da odlože svoju potrošnju za takve poreske praznike uradi to? Vi odlično znate da je to iskustvo Amerike i mnogih razvijenih zemalja, a da je zaista neophodno i preko potrebno da se to ovde uradi. Ne mislim da vi ovoga niste svesni. Ja sam sasvim svesna da vi znate i šta je svetsko iskustvo, i šta je praksa i šta bi građanima olakšalo život, ali jednostavno za to nemate vremena. Najlakše je prebaciti poreski teret na najveći broj građana. Najlakše je prebaciti deo obaveza na lokalnu samoupravu, uskratiti joj prihode, tražiti od nje da uvede instrumente, ljude i način za naplatu poreza na imovinu. A iz čega će oni to da urade, nego uvodeći nove namete da bi uradili ono što im centralna vlast nameće kao obavezu? Još jedan dodatak, pošto zbog svojih obaveza neću moći dalje da prisustvujem radu. Niste usvojili amandman Srpske napredne stranke vezan za oporezivanje motornih vozila preko tri i po tone, a sada trošite vreme građana, skupštinske resurse, resurse budžeta Srbije i ponovo raspravljamo o onome što zbog vaše tvrdoglavosti (nema drugog termina) niste usvojili u vreme kada smo govorili o porezu na upotrebu, nošenje i držanje dobara. Da li je važnije da učinimo nešto dobro za sve građane ili da se pokaže ko samo predlaže, a ne želi da usvoji neki dobar zakon? Još jednom, i uvek ću ponavljati, za građane Srbije nije važno ko je šta predložio, važno je da njihov život u vreme krize bude lakši i jeftiniji. Vi to ovim predlogom ne radite. I kada uradite, uradite to prepisujući od nas naprednjaka, i to samo površno i pogrešno. Hvala.
Dame i gospodo narodni poslanici, dozvolite da vas obavestim da je delegacija Poslaničke grupe prijateljstva Narodne skupštine Republike Srbije upravo imala sastanak sa delegacijom Ministarstva unutrašnjih poslova Savezne Republike Nemačke koju predvodi gospodin doktor Ole Šreder i da su na galeriji naše sale sada, sa delegacijom u sastavu Tomas Birman, Majkl Konter, Henrik Lodžes i Sibil Pfaf. Molim da ih aplauzom pozdravimo i izrazimo zahvalnost što su ovde. [[Aplauz.]] Da li po ovom amandmanu još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman su zajedno podneli Srđan Spasojević, Zlata Đerić i Aleksandra Ilić. Gospodin Srđan Spasojević ima reč.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, gospodine potpredsedniče Vlade, Poslanička grupa Nove Srbije podnela je amandman na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o porezima na imovinu, gde smo tražili da u članu 7. stav 2. ovo povećanje, koje je u suštini alternativno, koje je do 60%, bude zamenjeno cifrom 20%. Objektivno rečeno, najpravilnije bi bilo da smo tražili da to bude 7 - 8%, nešto što je predviđeno kao procenat projektovane inflacije, ali, eto, odlučili smo da ne budemo toliko tendenciozni, jer računamo da će organi lokalne samouprave imati u vidu kakva je imovinska mogućnost građana pa će se prema tome određivati. Pretpostavljam da oni neće dozvoliti da budu ovako brutalna povećanja, ali, opreza radi, šta ćemo, gospodine potpredsedniče Vlade, ukoliko neke opštine jednostavno nemaju drugu mogućnost nego krenu sa takvim povećanjem? Šta vas je uopšte navelo da u periodu ogromne krize, svetske ekonomske, pa i naše krize ovde, kažete da će nešto moći da se poveća do 60%? To je ono što zabrinjava, to je ono što psihološki utiče na građane Srbije, bez obzira na to da li će to, kao što sam rekao, neke opštine sprovesti ili ne. Gospodine Đeliću, vi kao čovek sa svetskim iskustvom, uvek najavljujete pompezno, euforično ste pre dve godine sa govornice u onoj skupštini govorili – hajdemo u Evropu... Svi, naravno, hoćemo u Evropu, ali pitam vas, da li predstavnici MMF-a, koji dolaze u Srbiju često, jer imamo neke uzajamne dogovore po raznim osnovama; kada se pomene neko povećanje plate ili penzije od 2%, to su silni, danonoćni pregovori, neke nijanse su u pitanju... Da li vi kao predstavnik Vlade, praktično drugi čovek izvršne vlasti u ovoj zemlji, kažete tim predstavnicima Međunarodnog monetarnog fonda – vidite, mi ćemo da povećamo plate ili penzije 2%, ali porez na imovinu ćemo da podignemo na 60%, podići ćemo za neki dan cenu struje 15%, podići ćemo cenu hleba za 30%, podići ćemo raznorazne stvari? Gospodine Đeliću, da li vi mislite da građani Srbije imaju toliko strpljenja? Stvarno im se divim. Da li vi znate da ovih dana praktično prosvetni radnici štrajkuju, sa platama koje mnogi u ovoj Srbiji nemaju? Da li neko posle ovih silnih povećanja može da preživi? Verujte, to je sigurno nemoguće. Morate malo da siđete u neke krajeve Srbije koji su praktično na ivici egzistencije. Znate kako, kada krenete sa ovakvim psihološkim opterećenjem koje može da zaživi i kada u jednoj opštini imate toliko nameta za ljude koji žele da normalno posluju, da plaćaju obaveze prema državi... Pitaću vas još jednu stvar: upoznati ste sa mnogim prilikama u Francuskoj, da li se u jednoj Francuskoj svake godine plaća ova obavezna registracija za automobile, da li se svake godine plaća taksa za firmu? Kada dovedete neke investitore u Srbiju, a imao sam priliku da ih čujem, njima uopšte nije jasno šta znači plaćanje gradskog građevinskog zemljišta; to je nešto što je potpuno imaginarna kategorija. Vi ćete reći da to rade lokalne samouprave. Ali, postoji neka vlada koja će reći da u jednom gradu, u jednoj zoni ne mogu da budu aršini prema delatnostima; dakle, jedan piljar ili jedan frizer moraju da imaju isti uslov za nekih 20 kvadrata, a ne da neko plaća 300 dinara, a neko u lokalu do 2.000 dinara. To nisu normalne stvari. Gospodine Đeliću, prilikom poslednjeg pojavljivanja bivšeg ministra za trgovinu izneo sam podatke da je oko 40 glavnih artikala u Srbiji skuplje nego u Nemačkoj, to je bilo i u dnevnim novinama. Samo jedan podatak: u Nemačkoj je brašno 25 dinara, prevedeno u naše dinare, a u Srbiji 40 dinara. Sve ovo upućuje na to da ćete ovakvim odnosom praktično naterati građane Srbije, što ja ne propagiram, taman posla, na građansku neposlušnost, jer neće imati odakle da plaćaju obaveze, neće imati odakle da ostave nešto sa strane za hranu, da prežive, da školuju decu, da plaćaju skupe lekove.
Vreme. Gospodin Markićević ima vremena, a vi ste potrošili vreme vaše poslaničke grupe i vreme za amandman. Izvolite, gospodine Markićeviću. Ostalo je još jedanaest minuta.
Poštovana predsednice, poštovani građani Srbije koji gledate ovaj prenos, poštovani gospodine ministre, zašto se ponovo javljam? Zato što smatram da sam ušao u jedan rizik pretpostavke da vi danas uopšte nećete da se javite, pa sam mislio da nešto govorim ako se vi javite, ne kao repliku, nego kao jedan dobronamerni predlog i razgovor, tako da ću iskoristiti deo ovog vremena. Kakvu vi ekonomsku politiku vodite i logiku, bez obzira na vaš rezon da se vi u okviru ekonomske politike, makar sa nekim savetima premijeru, pitate još uvek, čini mi se kao da vam je Kori Udovički guru ideolog i dalje. Nadam se da se svi građani Srbije sa gnušanjem i strahom sećaju njene čuvene izjave za one građane koji ne mogu da plate struju – prodajte stan i platite struju. Prvog aprila struja će poskupeti oko 15%, doduše, po najavama bivšeg ministra gospodina Škundrića. Možda vi to nećete usvojiti, možda je on smenjen zbog toga što je najavio loš glas za građane Srbije. Pitam vas kao čoveka koji ima decu, koji je porodičan čovek. Imam dosta prijatelja i komšija koji su u nekim srećnijim vremenima, možda su bila jednopartijska, godinama pravili kuće u kojima žive. Možda one imaju 150 kvadrata, možda oni imaju 50 kvadrata više nego što je potrebno, možda je to boljka Srba da prave kuće veće nego što im trebaju, ali, gospodine ministre, 10, 15, 20, 30 godina ti ljudi nikada nisu išli na odmor, nikada nisu videli more, nikada nisu bili van ove zemlje. Pravili su te kuće koristeći kredite od firmi (firme onda nisu tako loše stajale kao danas) i uz neke mobe i komšijsku pomoć, a sada treba da dobiju rešenje, sa svojim skromnim penzijama... Recimo, znam jedan bračni par, jedno ima 14.000, drugo ima 17.000, 31.000 imaju i sada oni treba da plate porez. Šta će oni da rade? Mi možemo do ujutru, i ja kao opozicioni narodni poslanik i vi kao ministar... Verujem da ćete vi vrlo lepo, već sam rekao da ste elokventni, da to objasnite, ali šta će ljudi da rade ako ne mogu da plate porez? Da prodaju kuću? Da li je to odgovor građanima Srbije? Ovih dana imamo jedan podatak, gospodine ministre, da je jedan tzv. javni servis, a u stvari vaš, vladin servis, koji se zove RTS, utužio 280.000 građana Srbije; sa članovima porodica to je milion i po ljudi utuženih, samo po jednom osnovu. To znači da onaj ko ne plaća obaveze, pa i obaveze o plaćanju poreza na imovinu koje će biti raspisane kako će biti raspisane... Naravno, onaj ko potražuje to, da li je grad, da li je opština, on će da utužuje te građane. Onda, za građevinsko zemljište, pa za neplaćenu struju, pa za neplaćenu vodu, pa za neplaćene rate kredita, koji je možda podignut za hranu. Doći ćemo u situaciju – ako nešto vi, vi ste najodgovorniji, mi samo možemo da kritikujemo, savetujemo, a vi da prihvatite da li mi ovde samo opoziciono pričamo ili i mi pritisnuti građanima, jer građani dobro znaju da i opozicioni poslanici imaju istu platu kao poslanici vladajuće koalicije, imamo obavezu da iznesemo to mišljenje građana ovde – da od sedam-osam miliona stanovnika pet-šest miliona građana Srbije bude po raznim osnovama utuženo. Kakvo efikasno sudstvo imamo, to znamo. Možda će po građanima najpre. Da pitam vas konkretno. Nedavno je jedan, kažu najveći, tajkun u ovoj zemlji prodao jednu svoju kompaniju ili sistem kompanija, čini mi se, za 950.000.000 evra (zašto ja sada vas uvlačim u to?), a 320.000.000 evra je dugovao dobavljačima, da ne kažemo do najsitnijih dobavljača, seljaka koji su predali nešto. Kako se država nije setila da njemu naplati 320.000.000, pa ti ono što ti je ostalo, prijatelju, posle prodaj? Zašto vas to pitam? Možete da kažete – nisam ja ministar trgovine. Zato što ste vi, gospodine ministre, bili na otvaranju tog njegovog objekta, „Delta sitija“, iako upozoreni od nekih ministara da je taj objekat bez građevinske dozvole. Građane interesuje koji je vaš interes bio da tu budete. Dalje, nedavno smo ovde imali ono što ja tvrdim odavno, da para ima dovoljno ali da, kako se to zvalo u komunističko vreme, ta društvena raspodela nije pravična, nije pravedna. Vaša bivša koleginica Diana Dragutinović, koja je otprilike prva „zakukurikala“, a prvi pevac koji zakukuriče ide u lonac, da ne kažem dobije otkaz u Vladi, povodom štrajka prosvetara pomenu neke četiri milijarde. Za našu zemlju u ovakvoj krizi to su velike pare. Šta bi sa te četiri milijarde? Ili, mi dajemo 654.000.000, u ovakvoj krizi, za mirovne operacije. Trebalo bi sad i u Libiju, tamo smo nešto posebno zainteresovani, da pošaljemo ljude u mirovnu operaciju. Koliko će da košta taj samit NATO-a, koji pravite vi, gospodine ministre, u junu mesecu? Koliko gladnih usta Srbije je moglo da se nahrani, građana Srbije da se nahrani od tog skupa? Konačno, da ne ispadne da sam demagog, kažite mi kakva je korist građana Srbije koji ne mogu da plate porez na imovinu, koji neće moći da izdrže cenu hleba od 50 dinara, koji ne mogu struju da plaćaju ni po ovoj ceni, kakvu će oni ličnu korist, jedna porodica u Srbiji, da imaju od tog skupa NATO koji će da košta milione evra? Dalje, gospodine ministre, pošto ste vi, čini mi se, držali onu svesku ponosno... I, verujte mi da ovo kažem dobronamerno, jer moj lični stav i stav moje stranke nije „Evropa nema alternativu“, ali jeste da je Srbiji mesto u Evropskoj uniji, da tamo treba da idemo što brže i mnogo brže nego što ova vlada radi. Ali, mi sada dobismo naknadno, gospodine ministre, čini mi se, ako sam dobro zapamtio ono što je rekla gospođa Milica Delević, direktorka Kancelarije za pridruživanje EU, novih 626 pitanja. Znači, nisu zadovoljni. To je skoro 15%, ako je bilo 4.500, to je skoro 15% novih. Nisu zadovoljni. E, jedno pitanje me posebno interesuje, pošto sam to pitao godinama ovde, gospodine ministre, a ni od koga od vas iz Vlade nisam dobio odgovor, pošto se jedno od tih pitanja odnosi i na „Telekom“, otprilike, narodski rečeno, šta se tu radi, koliko se prodaje, da li biste mogli vi u ime Milice Delević, pošto nju poznajete, a ona je učestvovala, odnosno deo firme, odnosno neki procenat akcija koje je ona imala u toj firmi, u poslovanju sa „Telekomom“... Da li to gospodin Štefan File zna i da li su možda iz EU, Evropske komisije na to mislili? I još neke vaše kolege koje ću u ovom prolećnom zasedanju svakog utorka i četvrtka podsećati ovde, jer se radi o stotinama miliona evra. Da kolege iz vladajuće koalicije ne pomisle da ovo pričam stranački, nije bio gospodin Radujko direktor. Za sada vam toliko kažem. Kada se tada radilo, pitao sam vas kao čovek. Imam papire svih državnih organa, sa original pečatima. Agencija, tada se zvao Odbor za sprečavanje sukoba interesa, poslednja informacija koju su meni dali je da su pokrenuli postupak protiv četvoro ljudi, od kojih je jedan savetnik predsednika Tadića i posle toga – ništa. Sada ćemo da pričao o nekim mobilnim telefonima, pošto jednog medijskog tajkuna treba da pustimo iz zatvora, ističe mu, pa ćemo da te pustimo iz zatvora, ali ti piši da ovo … Ne može to stalno, gospodine ministre. Jednom će da dođu ti izbori. Dakle, nema para za policiju. Verujem da i vi vidite iz vašeg automobila, kao što ja vidim iz svog automobila, kako je policija obučena. Iscepani su ljudi bukvalno, nemaju uniformu. Kakve imaju plate u prosveti, zdravstvu? Da ne pričam o vakcinama od dvadeset miliona evra, o bolnicama. Juče, prekjuče, od novog ministra zdravlja, gospodine Đeliću, od javnosti sakriveno – u trenutku nastajanja požara, dojava, prvi put u istoriji Srbije, nadam se i poslednji put, dojava da je podmetnuta bomba. Na šta to liči, da li je to nešto organizovano? Čuo sam da je za neki dan trebalo da dođe neka komisija iz EU da proveri, jer je Evropska unija dala pare za tu bolnicu, kako su te pare potrošene. Kaže, provodnici se zapalili na drvenoj konstrukciji krova. Ne verujem, gospodine Đeliću, da se u Evropi bolnice prave sa drvenom konstrukcijom. Prema tome, odgovorite koliko god hoćete i koliko god želite na ova pitanja koja sam postavio. Ovo pitanje sam postavio iz najbolje namere. Kada bih radio samo ono što je u interesu moje stranke, po sistemu nekih opozicionih poslanika – što gore to bolje, samo bi trebalo ovde da ćutim, da se smeškam, a glasova sve više na strani koalicije kojoj pripadam. Ali, i kada ta koalicija dođe na vlast, postavlja se pitanje šta ćemo da radimo prvog dana, i drugog dana i tri meseca? Vi ste već potrošili tri godine vašeg mandata i rezultati su sve gori. Uopšte ne želim, gledajući vas u oči, da sumnjam da ste želeli najbolje i da ste želeli bolje, ali mnoga pitanja ovde postavljamo, za koja se posle ispostavilo da su mogla da se reše. I, ne bi vam spala kruna s glave ako prihvatite neki amandman opozicije. Nećemo da doživimo nikakvu slavu, verujte, kod građana Srbije. Oni su toliko ogorčeni skoro na sve poslanike ovde, pripadali vladajućoj koaliciji ili opoziciji, zbog načina na koji žive, koji nije dostojanstven, a istovremeno vide šta neki ljudi rade i kako se živi. Pazite, 654.000.000 miliona za mirovne operacije! Sve smo rešili u našoj zemlji i toliko smo moćna i bogata zemlja da ćemo tamo u Somaliji i Ugandi da mirimo neke ljude. Gospodine Đeliću, 654.000.000, znate li koliko je to para? Za deset angio-sala po 600.000 evra, u deset gradova Srbije. Umiru ljudi od srčanih oboljenja, neću da vam kažem da li od infarkta, na stotine ljudi. Hvala, gospođo predsednice.
Vreme. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? Gospodin Dragan Stevanović. Ostavite vremena i za gospodina Krasića. Imate ukupno dvadeset devet minuta i trideset sekundi.
Neću dugo, ali pre nego što se osvrnem na ovaj amandman, gospodine Đeliću, pitao sam vas malopre kada sam se javio za reč koliko ste posle deset godina vašeg prisustva u politici i mešanja u finansije Republike Srbije unapredili poreski sistem u smislu naplate poreza na imovinu? Koliko je Srbija za ovih deset godina koliko prodajete maglu o evropskim perspektivama Srbije u kontekstu naplate, razumevanja značaja poreza na imovinu napredovala? To sam vas pitao malopre. Ako sam razumeo malopre jedan vaš gest u odnosu na gospodina Markićevića, rekli ste da ćete se kasnije javiti. To imamo svako veče na televiziji; kada odete pred kamere to pričate, i vi i vaše kolege iz Vlade pričate nam o državi u kojoj ne živimo. Perspektivu iz koje vi doživljavate Srbiju, nažalost, jako malo ljudi u Srbiji ima. Mogli ste da razgovarate sa nama i da nam kažete šta se to promenilo, koliko ste napredovali u smislu naplate, popisa imovine, legalizovanja objekata i uspostavljanja katastara, definisanja cene zemljišta, definisanja cene nekretnina kvadratnog metra, ara, kako god hoćete, sasvim svejedno. To su odgovori koje treba da date poslanicima kada govorimo o naplati poreza na imovinu. Ove vaše priče o tome... Sada ću pročitati šta su odgovorili gospodinu Petru Jojiću. Ove vaše priče kako hoćete da poštedite lokalne samouprave duplog posla, pa da za jednu istu kalendarsku godinu ne naplaćuju dva puta, odnosno rade dva puta isti administrativni posao, to niti koga interesuje, niti ima bilo kakvog ozbiljnog političkog smisla i težine. Vi ćete u aprilu mesecu usvojiti ovaj zakon ili, evo, na kraju marta meseca. Zakon će stupiti osam dana posle njegovog usvajanja, a primenjivaće se od 1. januara 2011. godine. Jedini smisao ovde je činjenica da se ovaj porez naplaćuje za kalendarsku godinu i u toj činjenici ovo ima opravdanje, ali ovo govori o vašoj nesposobnosti, o vašoj neodgovornosti, o odsustvu koncepcije i činjenici da vas jedino stihija i dnevne političke potrebe opredeljuju kada donosite i usvajate zakone. Ustav kaže da zakon, sem osam dana nakon usvajanja, može da stupi na snagu drugačije samo ako za to postoje naročito opravdani razlozi. To se odnosi na stupanje na snagu zakona, a kamoli na njegovu primenu. Gde to ima da se zakoni retroaktivno primenjuju sem u državi koja liči na Meksiko ili na neku drugu kaubojsku državu? Izvinjavam se, izvinite, mislio sam u pežorativnom smislu, kauboji i Indijanci. I to deset godina posle priče o standardima, o Evropi, o uređenju, o pravnoj, finansijskoj i svakoj drugoj sigurnosti. Zaista smo više siti, siti smo toga da u parlamentu ne možemo da čujemo bar da dovoljno hrabrosti pokažete i da priznate neku slabost. Evo, objasnite nam šta da prepoznamo kao strategiju u ovom zakonu. U kojoj državi, čiji ste vi ovde lobista, vlast ili parlament ovako donose, usvajaju i projektuju poresku politiku? Evo, navedite mi jednu državu u kojoj se poreska politika vodi ovako. Je li ovo način na koji će neko prepoznati poreski sistem u Srbiji kao predvidiv i zbog ovoga doći da investira u Srbiju? Vi govorite o ekonomskoj pravičnosti. Ljudi moji, imamo porez na imovinu koji neće imati iste stope na teritoriji čitave Republike. Zašto se tako ne rukovodimo u nekim drugim poreskim zahvatima? Zašto, recimo,PDV nije u Surdulici 13%, u Novom Sadu 18%, a u Beogradu 22%? Dajte i to, neka donose shodno potrebama i opredeljenjima lokalne samouprave. Ne možete, jer to nema smisla. Stopa mora da bude jedinstvena. Nije to privilegija lokalnih samouprava što će svaka moći da određuje svoju stopu. To je prostor za javašluk, to je prostor za jedan sunovrat u postupku naplate poreza. Evo zašto. Recite mi, gospodine Đeliću, šta je garancija da će se na osnovu mogućnosti date opštinama da donose sopstvene stope poštovati princip ekonomske snage pojedinca? Koji je mehanizam da u Trgovištu i Crnoj Travi, zbog ekonomskog položaja ljudi, porez na imovinu, stopa poreza na imovinu bude manja nego u Novom Sadu? Evo, samo mi to recite. Znači, koji mehanizam predviđa zakon da u devastiranim opštinama poreske stope budu manje u odnosu na razvijene opštine? Naravno da ne postoji. Svaki lokalni funkcioner ili lokalna vlast određivaće maksimalne stope zato što su prinuđeni, jer nemaju para koje vi zakonom nećete da im prebacite jer ih trošite na raznorazne besmislice. Šta je garancija da će se tu poštovati ekonomska pravičnost? Mogu da razumem da ste uzeli u obzir, pa da kažete – u redu je, stopa će biti ista. Prirodnije bi bilo. Stopa je ista, ali nije ista cena kvadrata u Trgovištu i Beogradu, nije ista cena zemljišta u Vlasotincu i Novom Sadu, nije ista cena nekretnina na jugu Srbije i na severu. Na istu stopu bi oni koji su u siromašnim područjima manje plaćali. Vi ste veliki i galantni, pa ste dali mogućnost lokalnim samoupravama da utvrđuju stope u rasponu od tog do tog, pa će poštovati princip pravičnosti. Sve će se ovo slomiti na leđima najugroženijih i najsiromašnijih. S jedne strane će se njima slomiti o leđa, a s druge strane, efekat koji bi možda trebalo da ima kvalitetan zakon o porezu na imovinu opštine neće imati i neće videti, jer neće moći da uberu pare od poreskih obveznika koje ste isterali na ulicu, koji nemaju posla, kojima se ne isplaćuju plate, kojima se duguju socijalne obaveze, zdravstvene obaveze, jedno, drugo, treće, peto. Dajte mi prost odgovor. To je bilo pred vama u Vladi. Radnici „5. septembra“ ili „RS partners“-a iz Surdulice – raskinut ugovor o privatizaciji posle devet meseci štrajka. Agencija raskine ugovor, a vaša vlada naredi Agenciji da vrati vlasniku firmu. On se vrati u firmu i posle dva dana istera 50 ljudi na ulicu. Znate kako? Tako što u februaru mesecu radnike odjavi, dvadeset i nekog avgusta 2010. godine. Pitam vas kako će taj čovek da plati za 40% uvećan porez na imovinu u odnosu na 2010. godinu? Kako će lokalna samouprava da ubere porez na imovinu, 10% uvećan u odnosu na prethodnu godinu, od firme koja ništa ne radi i koja je u blokadi? Ovo ad hok pisanje zakona svake tri nedelje i promovisanje evropskih vrednosti... (Vesna Pešić, sa mesta: To nisu evropske vrednosti.) Oni kažu da jesu, ovde se sve radi u skladu sa evropskim standardima i evropskim vrednostima i u ime naše evropske perspektive. Ovakve ne bi da nas primi ni onaj najgori. Kada budete principe definisanja poreza na imovinu, imovinskih odnosa, popisa imovine i svega onoga što tretira i podrazumeva uspostavili u Srbiji kao u bilo kojoj razvijenoj i ozbiljnoj državi, onda ćemo moći ozbiljno da pričamo i o vašim porezima na imovinu. Kao što je vama porez na imovinu, PDV, akcize i sve ono što je poreski set zakona doživelo oko Nove godine u postupku usvajanja budžeta... Dok god se tako odnosite prema najozbiljnijim državnim stvarima, vi ćete biti predmet podsmeha i zemalja iz okruženja i zemalja sa evropskog kontinenta i celog sveta. Nikada nas niko za ozbiljne partnere, saradnike i prijatelje neće prihvatiti zato što vi svojim ponašanjem, nerazumevanjem opšteg i javnog interesa, neprepoznavanjem nacionalnog interesa nećete ostaviti sliku ozbiljnih. Vi morate da odete sa vlasti. Dosta ste Srbiju maltretirali, deset ili jedanaest godina. Ovo je samo trošenje vremena ili kupovanje vremena do narednog izbornog ciklusa. Hvala.
Gospodine Krasiću, imate reč. Izvolite.
Ja ću morati da se pridržavam Poslovnika i da pričam o amandmanu, pošto amandman glasi da se briše odredba Predloga zakona koja uvodi retroaktivnost. Ovaj amandman ima za cilj da se posle usvajanja ne primenjuju retroaktivno odredbe članova 1, 2. i 3. Moram da kažem na početku da je predlagač zakona formalnopravno ispunio uslove. U obrazloženju je dao dve rečenice, da u skladu sa Ustavom postoje opravdani razlozi, i to će biti posebno predmet glasanja u danu za glasanje. Međutim, suštinski nisu ispunjeni ti osnovni uslovi i ne postoje opravdani razlozi. Zašto bi bio opravdan razlog to što se Vlada posle pedeset i nešto dana dosetila da je pogrešno nešto uradila, pa sad brže-bolje da ispravi? Kako može da bude opravdan razlog neodgovornost nekih koji su pristupili promeni zakona? To ne može da bude opravdan razlog. Onda kažete – ukoliko se to ne bi desilo, da se ova prva tri člana primenjuju od 1. januara 2011. godine, onda bi lokalne samouprave ili oni koji rade posao poreza na imovinu morali da vrše dva razreza. Vi ste krivi što moraju da rade dva razreza, znate. Ne znam po kom principu ide ova današnja rasprava. Na početku današnjeg dana smo čuli kako jedna grupa poslanika koja je podnela amandmane, čiji su amandmani usvojeni od strane Vlade, u stvari ide u susret građanima i građane štiti od Vlade, a oni u istoj stranci. Ljudi, pa mora da postoji neka elementarna odgovornost. Amandmani poslanika vlasti jesu izuzetak, to ne sporim, svako ima pravo da podnese amandman, ali da vidimo šta je pozadina, zašto se to radi. Sada idemo, znači, od 1. januara 2011. godine. Moram da skrenem pažnju svima, bez obzira na to što se u ovoj izjavi o usklađenosti kaže da ne postoji evropski standard, ovo je, gospodine Đeliću, evropski standard. To morate da potvrdite, klimnite glavom. Jeste. To je evropski standard. Mora da se plati i gotovo. Gospodine Đeliću, vi ste bili u inostranstvu 1996. godine kada su bili lokalni izbori; u Nišu su patentirali bure i pozivali građane da u bure bacaju račune za struju. Ovo vam unapred kažem, jer je moguće da sada neko pozove građane da rešenja o imovini, porezu na imovinu bacaju u bure. Da znate samo jednu stvar, ovo je Srbija. Onaj ko bude pozvao građane da bacaju rešenja o imovini, porezu na imovinu u bure, posle dva meseca ima da kaže – ja to nikad nisam rekao. Kao što je vaš predsednik Vlade Zoran Živković 1996. godine to radio, a onda 2000. ili neke godine rekao – ja to rekao, ma nikada. Kada se pojavio video-snimak, odmah je zaplenio video-snimak. To samo da se zna koliko je šta dosledno. Ili, kao Mlađa naš – besplatne akcije do hiljadu evra, a pre dva meseca – morao sam da bi Tadić pobedio. Čekajte, neka posledica mora da postoji. Mora nešto da se desi. Ne možemo da kažemo – teramo dalje, idemo dalje. Ajmo, ajde u Evropu. Gospodine Đeliću, to ste pevali pre tri godine. Fali vam potpis, kako mi se čini. Kažu, biće u oktobru, možda u novembru; ako ne bude u novembru, možda u decembru; ako ne bude u decembru, biće 2016. godine; ako ne bude 2016. godine, kada će da bude? Neće nikada da bude, gospodine Đeliću, to vi dobro znate. Nego, imate jednu lepu pričicu, pa ljudi veruju, veruju, veruju. Imaju pravo da veruju, a onda sirotinja dva puta plaća. Samo da vas podsetim na još neke epohalne izjave ove nove dosovske vlasti. Sećate li se Kori Udovički, kada je bio problem sa strujom? (Predsednik: Šta mislite da se malo vratite na dnevni red? Molim vas.) Pričam o retroaktivnosti, gospođo Đukić. Sve je ovo retroaktivnost, gospođo Đukić. Pričam o opravdanim razlozima, naročito opravdanim razlozima zašto ovo treba da se primeni od 1. januara. Znači, građani su saznali u martu da imaju neku obavezu od januara. Znate li gde to postoji još? To postoji još samo u knjigama, i to kao negativan primer kako ne sme da se radi. Sada, gospođo Đukić, setite se, u vreme kada ste vi bili narodni poslanik u Narodnoj skupštini i kada ste bili potpredsednik SPS-a u Srbiji je važio jedan princip, na koji se s pravom pozivala u to vreme opozicija, da se u godini kada se primenjuje porez ne menja zakon o porezima, nijedan zakon, nego se prethodno promene propisi, i to šest-sedam meseci pre nego što počne kalendarska godina kada treba da počne primena tih propisa. Izgubio se taj standard. Sada je kod nas potpuno normalno da kada se donosi Zakon o budžetu donosi se i set poreskih zakona i sve moguće promene koje će da važe za 24 sata. Onda imamo ovu situaciju. Znači, nešto što je okrečeno ponovo krečimo. Kako smo to pogrešili? Onda pričamo o stabilnosti, pa privredni subjekti treba unapred da planiraju, da znaju od 1. januara sledeće godine koja su pravila ponašanja, da planiraju troškove, da planiraju program, da planiraju svoj razvoj. Kako da planira program i razvoj kada u martu saznaje koja mu je obaveza od januara? Nije mogao ni da sanja šta bi moglo da se desi. On je verovao... Znate, gospodine Đeliću, čuo sam pre nekoliko dana, juče sam bio u Subotici, kažu – onaj Đorđević što je bio, „Juko banka“, je li on u zatvoru? Je lʼ to beše ono „Kredi Agrikol“, gde ste i vi bili? Šta se tu dešava, ljudi? Znate li, gospodine Đeliću, kako će retroaktivno da plati porez na imovinu ovaj gospodin, kažu, Ferenc Brinza? Sedam firmi je u stečaju i sada kupuje „Agrobačku“. Znate, vi možete preko televizije, preko novina da radite šta god hoćete, ali prođite malo u narod, pa ćete dobiti ovakvu dokumentaciju. (Predsednik: Amandmani na porez na imovinu.) Pričam i štitim gospodina da ne plaća porez od 1. januara ove godine. (Predsednik: Nemojte. Molim vas, malo ozbiljnije.) Ima 104 kilometra imovine pored puta. Da li je tako, gospođo Čomić? Ne znate. (Predsednik: Nije sporna vaša teatralnost, ali vas molim da bar verbalno budete na temi.) Sve ću da vas obavestim. Obavestiću vas i kako će „Zmaj“ da plati porez na imovinu. Krivičnu prijavu su dobili ovi vaši upravnici koji treba da rade. Ljudi, gde god se okrenete problemi, što bi rekao Velja Ilić. Problemi, problemi, problemi. Kako vi mislite da mi krenemo nekim normalnim putem, kada nam kažete da Evropska unija nema alternativu? Znači, sve ovo sada što vidite, to je zbog Evropske unije, jer to su standardi. Mi uopšte ne treba da ulazimo u EU, mi živimo po standardima EU. To što vi niste možda zadovoljni, poštovani građani, znajte da je na delu još uvek ona stara izreka „Sirotinja dva puta plaća“. Ta izreka važi u Srbiji. Hajde, pogodite jedanput nešto. Pogodite jedanput nešto. Moram, gospodine Đeliću, da vas pohvalim, malo mi je bilo neprijatno kada su vas ovi kritikovali. Pohvaljujem vas, recimo, za taj odnos koji imate prema lokalnoj samoupravi, evo zbog čega. Vi najbolje znate ko je u lokalnoj samoupravi. Dobro vi njih znate. Znate da oni mogu da se snađu. Znate ko je koliko zadužio lokalnu samoupravu, ko je potrošio tri-četiri budžeta unapred. Sve vi to dobro znate. Ali, postoji samo jedan problem, oni su vaši. Sada to ispada kao „Kramer protiv Kramera“, kao nešto unutar porodice. Ovo više pričam zato da bi građani shvatili kakva je struktura ove vlasti, na kojim principima je zasnovana, čega se pridržava, šta su ta sidra, znači, MMF, EU, NATO pakt. Ma možeš da vrištiš koliko god hoćeš, samo ti neko iz Vlade kaže – molim vas, je lʼ hoćete u EU? Hoćete! E, ako hoćete, onda morate da istrpite. Pa, ako hoćete da platite struju, prodajte kuću, kako reče Kori Udovički, onako, žena, nonšalantno, da obavesti ljude. To su evropski standardi. Šta vi pričate da je neko pravio kuću, moba, pa komšije pomagale, pa krediti, pa prodaja imovine itd.? Nema, moraš da platiš porez na imovinu, mora lokalna samouprava od nečega da živi. Kako će lokalna samouprava da živi? Moraju građani da plate. Sve ovo pričam da se ne bi pojavilo opet neko bure, jer ako se pojavi neko bure, opet će da se prevare građani. Vi ne znate nastavak te priče sa buretom i sa računima za struju. Kasnije su drugi put prevareni preko nekih advokata jer su potpisali sporazum sa Elektrodistribucijom, pa su se odrekli prava da se pozovu na zastarelost. Jednostavno, ovde je toliko tačaka iznenađenja i neizvesnosti da ne može praktično ništa da se planira na neki dugi rok. Ovo je samo povod gde stvarno možemo da damo kritiku uopšte u odnosu na strateško opredeljenje gde nas vodi ova vlast. Sada neko kaže – pa, nisu ovo evropski standardi. Slažem se da nisu evropski standardi, slažem se da ne važi u Belgiji, Holandiji i Francuskoj to što se kod nas ovde predstavlja da je evropski standard, ali ubedite građane, ubedite glavne i odgovorne urednike. Ako glavni i odgovorni urednik Radio Beograda, Drugi program, napravi neku emisiju, pa se čuje i neki kritički stav prema EU, odmah se smeni glavni urednik Drugog programa. To se desilo pre nekoliko dana, i to na intervenciju jednog čoveka odavde, jer to, kaže, navodno kvari evropski put. Retroaktivnost nije standard. (Predsednik: Samo recite kakve veze ima sve što govorite sa porezom na imovinu? Niti usmeravate, niti održavate pažnju na dnevnom redu.) Retroaktivnost, gospođo Đukić Dejanović, nije standard. Retroaktivnost je izuzetak. Naročito opravdani razlog. Ovde ne može da bude naročito opravdani razlog to što se Vlada posvađala sama sa sobom. Kako može to da bude razlog, objasnite mi, molim vas. Kako to može da bude razlog? Nešto su se preračunali, pojavili su se neki koji će da budu malo više zakačeni, pojavila se lokalna samouprava koja ne zna kako ovo da sprovede. Činjenica je da u lokalnoj samoupravi nemaju čak ni popis te imovine i onda će opet voluntarizam, selektivnost, društveno odgovorno ponašanje. Onda mene uopšte ne čudi što se prave performansi, gde bogataši finansiraju te performanse, gledaju da promene vlast, da bi ta nova vlast njih oslobodila obaveze plaćanja poreza. Je li tako, gospodine Đeliću? Tako je. I bogataši žele da kontrolišu i vlast i opoziciju, i njih baš briga i za izbore, i za ideologiju i za politiku. Vi retroaktivnost nemojte da uvodite, neka i lokalna vlast preuzme neku odgovornost za to što ove stvari nije uradila, ako je već imala pedeset i nekoliko dana da radi. Ne, videli su zakon, nisu hteli po zakonu, nego ajde da lobiramo preko konferencije gradova, da lobiramo na drugi način, da izdejstvujemo promenu Zakona. I uspeli su. Ovaj sledeći zakon, na koji nema amandmana, tiče se onih kombi vozila itd. Videlo se da se napravila greška, ali tu je potpuno druga situacija. Kod sledećeg zakona situacija ne može da se uporedi sa situacijom kod ovog Zakona o porezima na imovinu. O tome mi pričamo. Sad možemo da kažemo – ma, evropski standard. Ja znam, vi ćete da skočite, lepo ima da ispričate, nema tu neke veće zamerke, lepo ste napisali u Predlogu zakona. Navedeno je po poglavljima, evo, sad ću da vam pročitam, na koga će i kako će najverovatnije uticati rešenja u zakonu, pa onda: jedinice lokalne samouprave, biće im mnogo dobro. Pod dva, poreski obveznici, jedva su čekali ovaj zakon. Pa onda, kakve troškove će primena zakona stvoriti građanima i privredi. Ma, taman posla, pa ima da skaču od sreće. Pa, treća tačka, da li su pozitivne posledice donošenja zakona takve da opravdavaju troškove koje će on stvoriti? Ma, kako da ne. Mnogo su veće pozitivne posledice, trošak nikakav ne postoji. Da li će zakon podržavati stvaranje novih privrednih subjekata na tržištu i tržišnu konkurenciju? Kako da ne, posle ovog zakona 600.000 firmi ima da se formira odmah. Dalje, da li su sve zainteresovane strane imale priliku da se izjasne o zakonu? Pedeset dva dana, svi su se izjašnjavali, pedeset dva dana („Sedamdeset i dva dana“ beše ona pesma). Koje će se mere tokom primene zakona preuzeti da bi se ostvarilo ono što se donošenjem zakona namerava? Naravno, i tu ćete da napišete dve-tri rečenice, sve je lepo završeno, sve je tu fino, lepo, RTS ima da objavi, naravno u „Dnevniku“, novine ovo neće ni da objave, tu će da bude u sali neki drugi performans, neke druge teme, sve je u redu. Ako je neko pratio prenos čuće nešto, ako nije pratio nema veze, pogodiće ga, dobiće čestitku od gradonačelnika, gde će da ga obaveste – poštovani gospodine, obaveštavamo vas da ste od marta meseca 2011. godine u obavezi da od 1. januara 2011. godine platite porez na imovinu koji smo vam razrezali toliko i toliko. Sve je lepo, sve je fino, svi pristaju, svi zadovoljni. Dokle? Dokle smo svi zadovoljni, objasnite nam, jer to je taj naš problem. Imamo problem što vlast, radi tog potpisa... Prvo je bio sporazum, pa kandidatura, pa sada potpis, pa će biti pregovori. Ali, kada se okrenete, 40.000 građana Srbije je više umrlo nego što je rođeno u prethodnoj godini; kada se okrenete ostali ste bez posla; vidite, onaj lizing rasturen; kada okrenete vidite realizovana hipoteka; kada okrenete, kada okrenete, kad god se okrenete, vidite Božidara Đelića, našeg glavnog komesara za pridruživanje u rupu. Hvala što mi niste dali opomenu.
A koju ste zaslužili. Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Poštovana gospođo predsednice, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, možda nema uvek opomene, ali sam zato tu ja. Nema nikakvih problema, prvo da pročitam kako glasi amandman, pa kako glasi obrazloženje zašto pomenuti amandman nije prihvaćen, a onda bih imao i ja koju da kažem o porezima u neko vreme i kako je neka politička stranka doživljavala poreze u Srbiji. Prvo o amandmanu. Amandman koji je podneo narodni poslanik Petar Jojić na član 8. Predloga zakona, koji glasi: „Član 8. Predloga zakona briše se“. O retroaktivnosti je bilo reči ovde. Reč je o retroaktivnosti od 1. januara 2011. godine. Tu stoji jedno jako dobro obrazloženje zbog čega se, kako i zašto uvodi ova retroaktivnost, pa ću biti slobodan da zarad istine i zarad javnosti to pročitam: „Brisanje navedene odredbe, kako se amandmanom predlaže, imalo bi za posledicu da se vrše dva razreza porezana imovinu za 2011. godinu (za period do stupanja ovog zakona na snagu i za period od stupanja ovog zakona na snagu), što bi za organe jedinica lokalne samouprave značilo dvostruko administriranje i povećane troškove koji u vezi s tim proizilaze.“ Dakle, namera zakonodavca je isključivo da smanji troškove i da obezbedi efikasan rad lokalne samouprave, a nikako da na neki način gurne ruku u džep građana Srbije. Jako dobro pratim šta govore moje kolege u ovom parlamentu, a ono što ne uspevam da zapamtim ja uzmem pa pročitam. Hvala Gospodu Bogu, ovde dobijamo jedan časopis koji se deli besplatno, zove se „Velika Srbija“; u tom časopisu, a ja sam pročitao sve brojeve od prvog do poslednjeg, imate jasno definisan politički program jedne političke stranke. Evo šta je ta politička stranka radila i govorila o porezima kada je bila na vlasti. Kaže lider te stranke: „Ne samo da ćemo uvesti porez na mobilne telefone, jer to je luksuz za građane ove zemlje, imamo da uvedemo i porez na satelitske antene, pogotovo za ove špijune što gledaju Dojče vele, CNN, BBC i Glas Amerike. Šta ko ima da se informiše na Bi-Bi-Siju i Dojče veleu? Ako to želi, ima da plati porez kao što plaća porez na oružje i na mobilni telefon.“ Šta dalje kaže genije ekonomske nauke? „Inflacija je opet uzela maha, ali ubeđen sam da ćemo je držati pod kontrolom. Mi smo rat dočekali sa ukupnom novčanom masom od deset milijardi dinara, a sada imamo četrnaest milijardi dinara. To vam je kao kada imate sto dinara, a onda vam zbog inflacije ostane osamdeset dinara, to vam je kao da ste platili porez.“ Briljantno je kako ste vi doživljavali poresku politiku u ovoj zemlji kada ste bili na vlasti, a kako je doživljavate kada ste u opoziciji. Ne znam zašto imate dva morala i zašto neko uopšte ima potrebu da ima jedan moral kada je na vlasti, jednu ideologiju, a kada dođe u opoziciju kod njega se pobudi naknadna opoziciona pamet, pojavi se briga za narod, briga za najsiromašnije slojeve stanovništva, briga za penzije? Onda se tu nameće jedan prost zaključak: dobro je da budete u opoziciji, jer vidite kako dobre ideje naviru kada ste u opoziciji. Što više budete u opoziciji, više ćete dobrih i kvalitetnih ideja imati i te ideje ćete pokušavati da implementirate u postojeće zakone. Kada ste u prilici da obavljate vlast ta prilika vas samo kompromituje, ona od vas čini samo ono što jeste – gramzivi ljudi koji se ne libe da do ramena gurnu ruku u narodni novčanik i narodni džep. Što se tiče nalivpera kojim je potpisan Sporazum o stabilizaciji i pridruživanju, ako vam se ispraznilo, gospodine Đeliću, ja ću vam dati mastilo da ga dopunite, jer ovde je bio gospodin Štefan File, neki su stajali mirno dok je on govorio, a neki su slušali. Ovi koji su stajali mirno nisu bili dovoljno koncentrisani, a ovi koji su slušali dobro su čuli, Srbija je dobrodošla u Evropu, očekujemo potpis i dobijanje statusa kandidata. Ja vam se zahvaljujem, a ako vam zatreba penkalo, ja ću vam pozajmiti.
Reč ima gospodin Krasić, replika.
Gospođo Đukić Dejanović, ne znam šta je ovo danas, pa samo hvalim, evo hvalim i gospodina Milivojevića, nema potrebe da se hvali da je član biblioteke, odavno nas je obavestio da je član biblioteke i da čita i to je za svaku pohvalu. Posebno pohvaljujem onaj deo gde je pročitao vladino obrazloženje, samo što treba jedno uputstvo za primenu. Izmenama ovog zakona predlagač, Vlada Republike Srbije, pomaže građanima i štiti ih od iste vlade, predlagača prethodnog zakona. Samo ta mala dopuna, radi preciznosti. Inače, kada čovek čita, znanje je moć. To je za svaku pohvalu. Najviše volim kada gospodin Milivojević, jer to je nova ideologija... On zastupa ovde, on uvek nastupa kao glavni ideolog Demokratske stranke. Ja uvek njega doživljavam kao da priča Boris Tadić. Vidite sa kojom pažnjom i pohvalom ja idem kada gospodin Milivojević... Samo napred, gospodine Milivojeviću, imate moju punu podršku, a kada bude vreme glasaću za vas umesto za Borisa Tadića.
Reč ima narodni poslanik Srđan Milivojević.
Zahvaljujem se svima onima na koje moje reči deluju i koji, evo, samo što nisu pristupili poslaničkom klubu Demokratske stranke. Ne morate da čekate izbore, možete odmah da glasate za ove izmene zakona, da glasate i za čitav set zakona koje mi predlažemo. Zahvaljujem vam se na podršci i na poverenju. Drago mi je da sam uspeo snagom argumenata da vas ubedim. Pozivam i vas da se učlanite zajedno sa mnom u biblioteku, jer je biblioteka jedna korisna ustanova, možete mnogo toga da naučite, pogotovo ono što ste propustili u dosadašnjem životu i radu. Takođe vam preporučujem da manje čitate „Veliku Srbiju“, a da više i pažljivije čitate ove zakone koje Vlada donosi. Možete mnogo da naučite. Uostalom, čovek se uči dok je živ. Život je pred vama i ja vam želim da zaista to vreme koje vam predstoji provedete u učenju i radu, da se popravite i da zajedno svi popravljamo ono loše što ste vi uradili kada ste bili na vlasti. Hvala [[Narodni poslanik Zoran Krasić želi repliku.]]
Ne, dovoljno je, lepo ste jedan drugom rekli. Gospodin Božidar Đelić ima reč. Izvolite, gospodine potpredsedniče Vlade.
Hvala, gospođo Đukić Dejanović. Poštovani narodni poslanici, dame i gospodo, želeo bih da u najkraćim crtama komentarišem nekoliko sugestija i ideja. Vlada ostaje pri stavu o prihvatanju dva amandmana i odbijanju preostalih, pre svega zbog toga što bi ovi amandmani koji su predviđeni doveli, što se tiče poslednjeg, ne do jednokratnog, nego do dvokratnog oporezivanja, zato što bi stope bile drugačije za 2011. godinu. To sigurno nije u interesu naših građana. Ove izmene i dopune Zakona o imovini su predložene Narodnoj skupštini pre svega kao odgovor na prihvatanje jednog amandmana u jednom drugom ali povezanom zakonu. Na taj način se usklađuje naš poreski sistem. Poreski sistem mora imati, pre svega, unutrašnju koherentnost i neutralnost. Odredbe koje se ovde nalaze omogućavaju da se taj princip očuva. Drugi element je, naravno, sužavanje oporezive mase. Uvođenje ovih deset ari kao neoporezivih jeste jedan način da se u ovom momentu krize prepozna i podrži progresivnost u oporezivanju. Međutim, većina intervencija danas je bila malo šira, šireg značenja i možda neke šire tematike. Ja bih samo identifikovao tri pitanja na koja bih, bar načelno, ne dao odgovore, nego možda jednu suštinsku filozofiju onoga što Vlada Republike Srbije pokušava da uradi. Prvo pitanje je bilo da li je moguće da imamo drugačiji poreski sistem. Jedna stvar je tačna, a to je da se u ovom momentu poreski sistem Republike Srbije, kao što je to slučaj i sa većinom poreskih sistema u zemljama tranzicije, oslanja na indirektne poreze. O tome ovaj cenjeni dom a i naši građani imaju apsolutno pravo da raspravljaju. S druge strane, to je druga tačka, ovde se kritikuju razne odredbe jednog direktnog poreza, a porez na imovinu jeste direktan porez i imovina je jedan od najpouzdanijih znakova određene imovinske tj. ekonomske snage. Ukoliko želimo da postepeno povećamo udeo direktnih poreza, koji jedini mogu da oporezuju po ekonomskoj snazi, proporcionalno, progresivno i regresivno, što sigurno nije ideja ogromne većine u našoj zemlji, onda moramo da prihvatimo činjenicu da će biti više direktnih poreza. Zbog toga, kada razgovaramo o ovom zakonu, moramo uvek da vidimo alternativu, a ta je alternativa da se ponovo još malo više poveća neki indirektni porez, koji zbog toga što je indirektan pogađa sve na isti način, i one koji su siromašni i one koji su bogati. Treći element je u primeni jednog ovakvog direktnog poreza. Naravno, socijalna realnost naše zemlje je takva da bilo kakva primena nekog direktnog poreza mora biti veoma obazriva. Tačno je da se gradilo dosta kvadrata. Tačno je da u mnogim gradskim zonama i dalje imamo heterogena jezgra, sa nekim luksuznim objektima odmah pored udžerica, nekim ljudima koji imaju izuzetno visoke prihode do ljudi koji imaju veoma skromne prihode. Ima ljudi koji imaju samo naizgled veoma skupocenu i dragocenu imovinu, a s druge strane skromne prihode. Zbog toga odredbe koje se nalaze u ovom zakonu prepoznaju tu realnost Republike Srbije, a to je da jačanje onog dela direktnih poreza u našoj zemlji mora da se radi, ali mora da se radi progresivno i mora da u svakom momentu uvažava tu socijalnu realnost naše zemlje. Odatle odredbe koje vidimo ovde – o maksimumu povećanja koje se može u datoj godini odrediti, razlikama između pravnih i fizičkih lica, ili pak mogućnosti koja se daje, u duhu fiskalne decentralizacije, da lokalne samouprave imaju maksimum poreza, ali isto tako i fleksibilnost da po zonama odrede drugačije stope poreza. Eto, to je pristup. Verujem da bi jedan ovakav pristup, koji možda u teoriji nije idealan... možda bi neko mogao da misli da je bolje da odmah krenemo na mnogo veće učešće direktnih poreza, možda neko misli da je mnogo bolje da odjednom razrežemo jednu jedinstvenu stopu u Srbiji, da nema izuzetaka, da nema izuzetog ara jednog, ili pak da ne treba dati fleksibilnost lokalnoj samoupravi, koja najbolje zna kakva je zapravo realnost na lokalu. Zbog toga verujem da dalja debata o poreskoj politici Republike Srbije i te kako treba da se nastavi. Ova kriza, i to je možda poslednje što bih hteo da kažem sada, jeste pritisak i razlog više da se veoma dobro promisli o onome što se primenjuje u našoj zemlji. Zbog toga bih hteo da ohrabrim sve narodne poslanike da urade ono što je verovatno jedan od najplemenitijih delova vašeg poziva, a to je da ukazuju i predstavnicima Vlade i našim građanima na sve pojedinačne situacije koje bi eventualno ukazale da ona rešenja koja su predložena u ovom momentu krize ne odgovaraju optimumu. Verujte da će se Vlada Republike Srbije potruditi i oko ovog pitanja zatvaranja malih preduzeća u slučaju da jedna formalna obaveza nije ispunjena, a da s druge strane, tačno je, ima i poreske utaje. Imamo u ovom momentu jedan broj naših građana koji godinama, da ne kažem decenijama, redovno plaćaju sve poreze, plaćaju sve komunalije, ali zbog ekonomske krize ulaze u određene egzistencijalne probleme. Ovo su teška vremena i Vlada Republike Srbije, a naročito poreska politika, mora to dobro da isprati i da promeni ono što se promeniti mora, da poreski sistem bude što je moguće pravičniji, što transparentniji, da obezbedi s jedne strane finansiranje, a s druge strane da obezbedi pravičnost u prikupljanju tih nužnih sredstava. Što se tiče lokalne samouprave, svima je jasno da je u prethodne dve godine bilo iznuđenih poteza, koji su bili efekat ekonomske krize. Opredeljenje Vlade Republike Srbije je bilo da se ne povećavaju velike poreske forme. Druge zemlje su drugačije reagovale. Susedna Hrvatska, primera radi, povećala je opštu stopu poreza na dodatu vrednost sa 18 na 23%. Neke druge zemlje su kombinovale nešto manje povećanje poreza sa značajno većim stepenom zaduživanja njihovih država. Republika Srbija je odlučila, tj. Vlada koja je izabrana, da ne povećava velike poreske stope i da ukoliko ima povećanja u zaduženju ono bude pre svega opravdano investicijama u infrastrukturu. Efekat toga je bilo smanjenje javne potrošnje od dve milijarde evra na godišnjem nivou, što nije malo. Tačno je da su transferi prema lokalnoj samoupravi smanjeni. Kao bivši ministar finansija, koji je imao tu čast da od 2001. do 2004. godine predlaže budžete, imali smo povećanje u realnom iznosu od 2,5 puta javnih finansija lokalne samouprave, verujem da svaki napredak mora, pre svega, da se reflektuje kroz vraćanje transfera prema lokalnoj samoupravi na jedan adekvatan nivo. Ove godine prvi korak je urađen. Ukupni iznos transfera iz centralnog budžeta ka budžetima lokalnih samouprava je povećan za 23%. Ono što je veoma bitno, to je da je za one najmanje razvijene opštine vraćen na nivo iz 2008. godine. Radi se o četrdesetak najmanje razvijenih opština. Da li je to dovoljno? Nije, ali, gospođo predsednice, dame i gospodo, budite uvereni da ukoliko se pojavi mogućnost ove godine, 2011. godine, ili, što je verovatno realnije, za budžet za 2012. godinu, jedan od prvih ciljeva tog budžeta će biti da se transferi ka lokalnim samoupravama vrate na ono što je bio slučaj pre krize. Hvala puno na vašoj pažnji.
Uvaženi gospodine potpredsedniče, u ime poslanika i u svoje ime zahvaljujem na vašem učešću u radu danas, na obrazloženjima koja ste sada izneli. Pošto smo završili pretres o svim amandmanima, zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Kako smo obavili pretres Predloga zakona i u načelu i u pojedinostima, narodni poslanici će biti obavešteni o danu za glasanje, kada ćemo se izjasniti o ovom zakonu. Nastavljamo rad sutra u 10.00 časova.