Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, otvaram sednicu Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 115 narodnih poslanika. Podsećam vas da je članom 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine predviđeno da kvorum za rad Narodne skupštine prilikom usvajanja Zapisnika i utvrđivanja dnevnog reda postoji ako je na sednici prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 186 narodnih poslanika, odnosno da je prisutna većina od ukupnog broja narodnih poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine, u smislu člana 88. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine. Da li neko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenja u skladu sa članom 287. Poslovnika? (Da) Reč ima Enis Imamović. Izvolite.
Hvala gospođo predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, svoje prvo današnje pitanje upućujem vama, gospođo predsednice i očekujem od vas pisani odgovor. Evropski parlament je 7. jula 2005. godine usvojio Rezoluciju o Srebrenici, čime je 11. jul proglašen Danom sećanja na žrtve genocida u Srebrenici i pozvao sve članice i države kandidata da urade to isto. Ovog 11. jula, sve institucije i funkcioneri države Srbije, zemlje koje su kandidat za članstvo u EU, su ćutale. Ni jedna jedina reč osude niti saučešća nije upućena žrtvama, porodicama žrtava, niti državi BiH. Kao čovek, kao bošnjački poslanik i kao član ovog parlamenta, ne mogu i neću dozvoliti da u parlamentu u kojem sedi, prođe bez ijedne jedine reči osude, genocida počinjenog nad Bošnjacima u Srebrenici. Bez osude svih društvenih i političkih procesa i pojava, koji su doveli do formiranja svesti da se ostvarenja sopstvenih, nacionalnih interesa i ciljeva mogu postići pretnjama, proterivanjem i ubijanjem drugih i drugačijih. Ja vas sve podsećam na Deklaraciju Narodne skupštine Republike Srbije o Srebrenici, usvojene 31. marta 2010. godine. Podsećam vas i na Ustav Republike Srbije koji utvrđuje neprikosnovenost ljudskog života i dostojanstva, podsećam vas i da je Srbija kao članica UN, potpisnica univerzalne Deklaracije o ljudskim pravima i brojnih drugih međunarodnih dokumenata, čime je na papiru prihvatila osnovne univerzalne civilizacijske vrednosti, poput neprikosnovenosti ljudskog života. Ovo stoji na papiru. Šta mi danas imamo na terenu? Ove godine, sve institucije države Srbije su najgrublje ignorisale ovaj dan, a u gradovima po Srbiji se javljaju ekstremi koji veličaju genocid i počinioce genocida, omalovažavajući žrtve i preteći onima koji dižu svoj glas za pravdu i pomirenje. Prošle godine je ovaj parlament na insistiranje poslanika SDA Sandžaka izašao sa jednim saopštenjem za javnost, dok su sve ostale državne institucije i funkcioneri ćutali. Ove godine i parlament je zaćutao i ja vas pitam zašto. To što se pravite da se ništa nije desilo, ne znači da se zapravo nije ni desilo. Sve ovo me dovodi do drugog pitanja koje upućujem premijeru, ministrima pravde i policije i Republičkom javnom tužilaštvu. Prilikom nacionalističkih ispada u Valjevu i napada na „Žene u crnom“, čulo se uzvikivanje parola, citiram: „Oj Pazaru, novi Vukovaru! Oj Sjenice, nova Srebrenice“. Država nije reagovala kada su ovakve pretnje građanima Novog Pazara i Sjenice upućivane iz Republike Srpske. Pitam, da li će danas reagovati kada se ove pretnje upućuju iz Srbije? Da li je država nešto uradila protiv lica koja su na ovaj način otvoreno širila versku i nacionalnu mržnju, protiv lica koja prete i javno pozivaju na ubijanje i genocid građana ove države koji žive u Novom Pazaru i Sjenici? Ovo je javni poziv na ubijanje, a država ćuti. Što je najgore, niko ne primećuje te pretnje, svi se prave da ih nisu čuli, da je to nešto normalno za izgovoriti. Kakvu poruku država šalje svojim građanima u Novom Pazaru i Sjenici? Pitam iste ministre, ko su lica, koja su u centru Beograda lepila plakate Ratku Mladiću sa porukom – đenerale, hvala ti za Srebrenicu? Kakav to bolesni um može da se zahvaljuje za takvu grozotu i kakav to bolesni um danas slobodno šeta ulicama, istim ulicama, kojima šetaju normalni i čestiti ljudi? Ako je ovo rezultat toga što smo prošle godine imali samo jedno kratko saopštenje za javnost parlamenta o Srebrenici, pitam šta možemo očekivati sledeće godine kada ti ekstremi shvate da država i njeni funkcioneri nemaju da kažu ništa protiv toga što se desilo. Ovo su ozbiljne pojave, ozbiljne pretnje i ja u tome vidim odgovornost države, njenih institucija i zvaničnika, koji svojim ćutanjem otvaraju prostor za širenje fašističkih ideja. Podsetiću vas, u Srebrenici je počinjen genocid nad Bošnjacima i 11. jul je dan sećanja na Bošnjake, žrtve genocida u Srebrenici i mi se sećamo da se nikome nigde i nikome ne ponovi ono što se njima desilo.
Molim vas da ne dobacujemo. Pitanje ima Mirko Čikiriz.
Gospođo predsedavajuća, moje pitanje je za ministra zdravlja. Naime, SPO-DHSS su svim prethodnim ministrima zdravlja ukazivali na nedopustivo veliki broj građana, trenutno oko 60.000 građana je na raznoraznim listama čekanja za medicinske intervencije. Nijedan prethodi ministar zdravlja nije hteo sistemski da reši ovaj problem, veliki zdravstveni problem, 60.000 građana Srbije. Naime 7.500 naših građana trenutno čeka na neku od operacija iz oblasti kardio-hirurgije, a u tom delu smo, što se tiče smrtnosti, na negativnoj listi, najveći u Evropi. U srpskim klinikama, obavi se oko 5.000 intervencija godišnje, sa 10% povećanja broja intervencija, to bi se za 500 operacija na godišnjem nivou povećalo, a mi bismo imali u velikoj meri smanjenu listu čekanja. Klinika u Nišu ima najsavremeniju opremu za ovu vrstu intervencije, dok bi bolnice, Užice sa nekim kadrovskim pojačanjima i sa ulaganjima do 200.000 evra, bolnica bi bila osposobljena za ovu vrstu intervencije. Mnogi stručnjaci koji poznaju ovu problematiku, smatraju da bi se sistemskim rešenjima liste čekanja za šest meseci, skoro nestale, ali treba reći pošteno da one postoje svuda u svetu i da su naša izdvajanja za zdravstveni sistem mala i ne treba očekivati da nestanu liste čekanja. Uz kadrovska rešenja, opremu i neažurnost, ali postoji sumnja da postoje namerno pravljenje liste čekanja zbog raznoraznih i privatnih intervencija i drugih nezakonitih radnji, mislimo da je zadatak Ministarstva zdravlja da sistemski priđe rešenju ovog problema. Recimo, velika su čekanja za preglede na magnetnoj rezonanci, čak i na Univerzitetskoj klinici u Tiršovoj klinici. Tu je za pregled na magnetnoj rezonanci potrebna i anestezija i umesto obučenih anesteziologa za tu vrstu intervencija koriste se anesteziolozi iz operacionih sala, ali nedopustivo je da naši najmlađi pacijenti budu zbog nedostatka kadrova, zbog odsustva sistemskog rešenja da budu lišeni pravovremenih lekarskih intervencija. Trideset osam centara u Srbiji ugrađuje veštački kuk, u 15 centara veštačka kolena, ali se u proseku za te intervencije čeka jedna, odnosno dve godine. Doduše, treba pošteno reći da 70% pacijenata se odaziva na ugradnju veštačkog kuka i samo 30% pacijenata na ugradnju veštačkog kolena. Na radio-terapiju se čeka jedino u Nišu i Sremskoj Kamenici dok jedan aparat za radio-terapiju ne radi u Kragujevcu i tu je odsustvo sistemskog rešenja, jer prethodni ministar zdravlja nije hteo da zaključi servisne ugovore redovne i da se bavi nabavkom opreme. Ono što očekujemo mi od novog ministra zdravlja je da taj problem reši. Drugi problem, pored toga što recimo, za operaciju katarakte se čeka, recimo, u Kliničkom centru Vojvodine pet hiljada pacijenata čeka na operaciju, na očnoj klinici tri hiljade pacijenata, u Pančevu se operaciju katarakte zakazuje za 2017. godinu, u Čačku i u Novom Sadu za 2018, a u Kliničkom centru Srbije za 2016. godinu. Drugi problem je nedostatak kadrova, anesteziologa, radiologa, patologa, čak i pedijatara. Mislimo da ministar zdravlja treba da se pozabavi i ovom problematikom. Moja konkretna pitanja su sledeća – šta će Ministarstvo zdravlja uraditi da sistemski reši problem listi čekanja? Zatim, šta će se uraditi što se tiče nabavke novih aparata i redovnog servisiranja aparata neophodnih za dijagnostiku i za lečenje, koji su često u paru? Treće, šta će Ministarstvo zdravlja uraditi da sistemski reši nedostatak potrebnih kadrova za lečenje naših građana? Hvala.
Reč ima Marko Đurišić. Izvolite.
Poštovana predsednice, ja bih uputio pitanje ministru odbrane i načelniku VOA. Kao što znate, na jednoj od prethodnih sednica Skupština je donela odluku o upućivanju naših vojnika i policajaca na misije u inostranstvu, u skladu sa ugovorima koje naša zemlja ima. Jedan od tih ugovora, jedna od tih misija je misija u Libanu. Ako ste prethodnih dana pratili dešavanja na Bliskom istoku, vidite da se u Izraelu situaciju vojno komplikuje, a 2006. godine je nakon sukoba koji je tada Izrael imao protiv Palestinskog Hamasa, došlo je i do intervencije Izraela u Libanu koja je bila vojna, odnela je neke živote i moje pitanje je da li je urađena nova bezbednosna procena razvoja situacije? Da li i u kom obimu su ugroženi vojnici Republike Srbije koji se nalaze? Njih je, da vas podsetim 143 u ovom trenutku u misiji u Libanu. Da li država Srbija preduzima i koje mere preduzima kako bi osigurala ukoliko je ta bezbednost ugrožena, kako bi osigurala njihovu bezbednost? Zato smatram da ministar odbrane, a i direktor, odnosno načelnik VOA koja izrađuje ovu vrstu informacija treba ne samo meni nego i svim poslanicima da daju obaveštenje o najnovijem razvoju situacije, kako bi mi, koji smo doneli odluku da ti mladi ljudi odu tamo, znali kakvim se sve bezbednosnim rizicima u ovom trenutku izlažu. Hvala.
Reč ima doktor Dušan Milisavljević. Izvolite.
Poštovana predsednice, koleginice i kolege narodni poslanici, danas ću postaviti Ministarstvu zdravlja i ministru zdravlja na nekoliko tema, na nekoliko pitanja. Prvo pitanje je problem onkoloških pacijenata koji ne mogu adekvatno da se leče u državi Srbiji i taj problem postoji nekoliko godina. Na taj problem sam u ovom parlamentu ukazivao pre tri godine, zakazivali smo Odbor za zdravlje i porodicu gde smo doneli neke zaključke i resorno ministarstvo nije ispoštovalo odluke skupštinskog Odbora za zdravlje i porodicu, koji je jasno rekao da moramo kupiti nove aparate za zračnu terapiju za Klinički centar u Novom Sadu, Kragujevcu, Beogradu i Nišu. Naime, ono što mnogi građani znaju, a što republička administracija u Sektoru zdravstva ne zna da veliki broj naših bolesnih pacijenata koji boluju od onkoloških oboljenja, čekaju više od tri meseca kako bi došli do zračne terapije. Reći ću vam kao lekar i pogotovo kao specijalista koji se bavi tumor-hirurgijom glave i vrata da svetski standardi su da nakon tri nedelje od operacije mora da se započne zračna terapija. Nažalost, u Srbiji je taj period produžen na više od tri meseca. U Nišu konkretno ima 530 građana Srbije koji imaju neku vrstu malignog tumora i koji čekaju da dođu na red nekoliko meseci, čekaju na red da imaju šansu za izlečenje. Smatram da je ova tema jako bitna i da je ne smemo proklizavati iz saziva i saziva novih parlamenta i Ministarstva zdravlja, nego da vrlo ozbiljno pristupimo ovom problemu, jer mnogi pacijenti koji imaju maligne tumore ne dočekaju dan kada će doći na red za zračnu terapiju. To je tema koja boli Vojvodinu, to je tema koja boli jugoistočnu Srbiju, to je tema koja boli centralnu i zapadnu Srbiju zato što se u Kragujevcu, Novom Sadu i Nišu se čeka na zračnu terapiju duže od tri do tri i po meseci. Ono što želim isto da ukažem kao problem u dijagnostici onkoloških pacijenata je da se jako dugo čeka na pato-histološki preparat nakon biopsije nekog tumorskog tkiva. Nedopustivo je da se na pato-histološki aparat čeka više od mesec i po ili dva dana, kako se čeka u mnogim bolnicama u Srbiji. To su stvari koje iziskuju brzu reakciju Ministarstva zdravlja, kako bi naši pacijenti koji boluju od najtežih bolesti, imali pravo na šansu za život. Iskoristiću priliku da postavim još jedno pitanje. Ministar Vulin je tu, prošle nedelje smo imali prilike da zajedno budemo na jednoj konferenciji, nacionalnoj konferenciji za osobe sa invaliditetom i glavni problem Nacionalnog udruženja osoba sa invaliditetom, želim da iznesem, jedna od glavnih zamerki je što su mnogo lokalne samouprave ukinule personalne asistente koji pomažu osobama sa invaliditetom. Drage moje kolege i koleginice, personalni asistenti bukvalno znače život ovim ljudima koji su primorani da budu u svojim kolicima. Mnogi od njih ne mogu da pomere ruke, mnogi od njih ne mogu da pomere i ruke i noge i oni bez njih ne mogu da popiju vodu, kamoli da se pomere u krevetu. Personalni asistenti su preko potrebni. Grad Niš i u ovom sazivu, iako ga ne vodi DS, je nastavio da finansira personalne asistente, ali mnoge veće sredine od Niša, Grad Beograd, neke druge sredine su ukinuli sredstva za personalne asistente za ljude koji pomažu osobama sa invaliditetom. To je nešto što je apel, ministre vama, da zajedno sa gradonačelnicima nađete rešenje da te personalne asistente vratimo ljudima koji su vezani sa svojom bolešću u kolicima i da oni imaju šanse da pristojnije i mnogo humanije imaju nastavak života. Završavam sa još jednim pitanjem. Direktoru Republičkog fonda, poštovani gospodine Babiću, želim da mi kao narodnom poslaniku dostavite imena ljudi koji su članovi Republičke komisije, prvostepene Republičke komisije, Republičkog fonda i drugostepene komisije. Svedok sam da se u prošlim godinama Republički fond ponašao da je iznad Ministarstva zdravlja, da je iznad odluka stručnih kolegijuma na Banjici, Kliničkom centru Srbije, pa ja postavljam pitanje – tražim da mi se dostave imena ljudi koji smeju da odbiju najstručnija tela konzilijuma sa Banjice, konzilijuma iz Ciriha, konzilijuma Kliničkog centra Srbije, želim da imam imena tih ljudi, da vidim ko su ti ljudi koji tako lako odbijaju odluke stručne komisije. Hvala.
Hvala. Reč ima dr Nebojša Petrović. Izvolite.
Uvažena predsednice Narodne skupštine, uvaženi ministre, poštovane koleginice i kolege, moje poslaničko pitanje je upućeno ministru pravde, gospodinu Nikoli Selakoviću, a odnosi se na postupak privatizacije u Srbiji, a u domenu rada Ministarstva na čijem je čelu gospodin Selaković. Pitanje sadrži nekoliko podpitanja. Koliko krivičnih prijava je podneto protiv učesnika u postupcima privatizacije u periodu od 12. februara 2001. godine do 31. decembra 2013. godine? Koliko je postupaka privatizacije, odnosno subjekata privatizacije obuhvaćeno ovim krivičnim prijavama? Koliko od tog broja krivičnih prijava je procesuirano, odnosno bilo sa zahtevom za sprovođenje istrage, bilo podizanjem optužnice? Koliko krivičnih predmeta je okončano? Zašto 12. februar 2001. godine? Dana, 12. februara 2001. godine u ovom domu tadašnja većina je donela izmene i dopune Zakona o privatizaciji, koji je donet 1997. godine i tim izmenama i dopunama je zaustavljen proces privatizacije po tom zakonu 1997. godine i izbrisani svi oni članovi zakona koji se odnose na radničko akcionarstvo. Ukinuta je besplatna podela akcija i time onemogućeno da radnici budu i dalje vlasnici nad sredstvima za rad koje su oni stvarali i sticali godinama. Danas imamo jednu poplavu brige za radnička prava, a upravo ta većina koja se danas toliko protežira kao zaštitnik radničkih prava je, donoseći taj zakon, onemogućila i minimalne uslove da radnici ostanu vlasnici nad onim što su sticali tokom svog radnog veka. Daću samo jedan primer jedne takve privatizacije iz koje se može videti kakav odnos su imali današnji dušebrižnici za radnička prava. To je privatizacija Veterinarskog zavoda iz 2004. godine, koji je imao na tenderu kao učesnike s jedne strane firmu „Zekstra“, a s druge strane male akcionare, odnosno, verovatno jedan od retkih primera da su uspeli radnici tadašnji i oni prethodni penzioneri da se okupe i učestvuju kao jedan od ponuđača na tom tenderu. Tender je, naravno, kao što svi dobro znate, dobila firma „Zekstra“. Na pitanje tadašnjem ministru privrede i privatizacije gospodinu drugu Aleksandru Vlahoviću, članu partije koja je ujedno i član Socijalističke internacionale, kako je i zašto nije moguće u Srbiji da radnici, akcionari pobede na jednom tenderu, on je odgovorio – zato što su radnici recidi socijalizma. O toj ideološkoj kategoriji ili stavu mogli bismo da raspravljamo, ali nije danas vreme niti tema na poslaničkom pitanju. Tadašnji direktor Agencije za privatizaciju, takođe gospodin drug, vrlo brzo je postao i premijer Vlade Republike Srbije. Dakle, moje pitanje nije ni sistematičko, nije ni statističko, ono je suštinsko i predstavlja odnos prema odgovornosti svih onih koji su bilo činjenjem, bilo nečinjenjem, bilo učešćem svojim direktnim ili indirektnim doveli do toga da društveno vlasništvo, državni kapital u tom periodu bude na tako surov, na tako nedemokratski način prenešeno u ruke pojedinaca, koji danas sebe u većem broju nazivaju kapitalistima, ali samo po tome što su uvećali svoj lični kapital, a ne zbog toga što poseduju ozbiljne, velike kompanije i firme koje nešto proizvode i zapošljavaju. Mi u Pokretu socijalista jako cenimo…
Vreme, poslaniče. Prošlo je pet minuta.
… odnos SNS prema ovom pitanju. Da bismo postali normalna i pravna država, njega moramo dovesti do kraja. Hvala vam.
Pošto se više niko od predsednika, odnosno ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo sa radom. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Vladimir Pavićević, dr Dijana Vukomanović, prof. dr Slavica Đukić Dejanović, Aleksandar Senić, Mladen Grujić i Branko Ružić. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam, pored predstavnika predlagača Aleksandra Vulina, ministra za rad, zapošljavanje, boračka i socijalnapitanja, pozvala da sednici prisustvuju i: Aleksandar Stojanović, državni sekretar u Ministarstvu za rad, zapošljavanje, boračka i socijalnapitanja, Zoran Lazić, pomoćnik ministra za rad, zapošljavanje, boračka i socijalnapitanja i Zoran Milošević, pomoćnik ministra za rad, zapošljavanje, boračka i socijalnapitanja. Saglasno članu 86. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam ovu sednicu sazvala u roku kraćem od roka utvrđenog u članu 86. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, zbog potrebe da Narodna skupština što pre razmotri predloge akata iz dnevnog reda, koji je određen u zahtevu Vlade za održavanje vanrednog zasedanja. Dostavljeni su vam zapisnici: Druge, Treće i Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini, Treće i Četvrte posebne sednice Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini i sednica Drugog, Trećeg i Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Pošto današnjoj sednici prisustvuje većina od ukupnog broja narodnih poslanika, konstatujem da postoji kvorum za usvajanje zapisnika sa navedenih sednica. Obaveštavam vas da je proverom u Službi za poslove Odbora za administrativno-budžetska i mandatno imunitetska pitanja utvrđeno da tom odboru niko od narodnih poslanika nije dostavio u pisanom obliku primedbe na navedene zapisnike. Prelazimo na odlučivanje. Stavljam na glasanje Zapisnik Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini, održane 10, 12, 13, 14, 21, 22. i 23. maja 2014. godine. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 183, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 32 od ukupno prisutnih 215 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zapisnik Druge sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Stavljam na glasanje Zapisnik Treće sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini, održane 20. maja 2014. godine. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 182, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 34 od ukupno prisutnih 216 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zapisnik Treće sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Stavljam na glasanje Zapisnik Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini, održane 26, 27, 28, 29. i 30. maja 2014. godine. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 184, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 32 od ukupno prisutnih 216 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zapisnik Četvrte sednice Prvog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Stavljam na glasanje Zapisnik Treće posebne sednice Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini, održane 29. maja 2014. godine. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za – 181, protiv – niko, uzdržanih – nema, nije glasalo 36 od ukupno prisutnih 217 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zapisnik Treće posebne sednice Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Stavljam na glasanje zapisnik Četvrte posebne sednice Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini, održane 5. i 6. juna 2014. godine. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - 182, protiv - niko, uzdržanih - nema, nije glasalo 35 od ukupno prisutnih 217 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zapisnik Četvrte posebne sednice Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Stavljam na glasanje zapisnik sednice Drugog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini, održane 9, 10, 12. i 13.juna 2014. godine. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - 182, protiv - niko, uzdržanih - nema, nije glasalo 35 od ukupno prisutnih 217 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zapisnik sednice Drugog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Stavljam na glasanje zapisnik sednice Trećeg vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini, održane 17, 18. i 19. juna 2014. godine. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - 181, protiv - niko, uzdržanih - nema, nije glasalo 36 od ukupno prisutnih 217 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zapisnik sednice Trećeg vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Stavljam na glasanje zapisnik sednice Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini, održane 27. i 29. juna 2014. godine. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - 184, protiv - niko, uzdržanih - nema, nije glasalo 33 od ukupno prisutnih 217 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova usvojila Zapisnik sednice Četvrtog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, uz saziv sednice Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine u 2014. godini, koja je sazvana na zahtev Vlade, saglasno članu 106. stav 3. Ustava Republike Srbije, članu 48. stav 3. Zakona o Narodnoj skupštini i članu 249. Poslovnika Narodne skupštine, dostavljen vam je i Zahtev za održavanje vanrednog zasedanja Narodne skupštine, sa određenim dnevnim redom sadržanim u tom zahtevu. Kao što ste mogli da vidite, za sednicu Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine u 2014. godini, određen je sledeći D n e v n i r e d: 1.Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radu; 2.Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju; 3.Predlog zakona o otklanjanju posledica poplava u Republici Srbiji; 4.Izveštaj o elementarnoj nepogodi – poplavi koja je zadesila Republiku Srbiju i merama koje su preduzete radi spasavanja stanovništva i odbrane ugroženih mesta od poplava. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović. Po kom osnovu želite reč?
Po Poslovniku, član 97.
Izvolite.
Dakle, s obzirom na to da je Vlada dostavila ove predloge zakona u ekstremno kratkom roku, bez bilo kakve javne rasprave, a zbog značaja za razvoj našeg društva i državnog interesa, mi tražimo da se Skupština izjasni o predlogu da se duplira vreme rasprave za poslaničke grupe, samim tim što znamo da su ovo jako važni zakoni i da su izazvali dosta kontroverze u našoj javnosti. Smatramo da bi poslanici trebalo da imaju više vremena da mogu da diskutuju i da imaju više vremena da mogu da iskažu svoje slaganje ili neslaganje o ovim zakonima, koje je Vlada ekspresno dostavila Skupštini, ne želeći bilo kakvu javnu raspravu i bilo kakav kritički ton. Hvala.
Nismo još utvrdili spajanje dnevnog reda, ali stavićemo sada na glasanje predlog poslanika Borislava Stefanovića. Stavljam na glasanje predlog predsednika Poslaničke grupe DS Borislava Stefanovića. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - 31, protiv - niko, uzdržanih - nema, glasao je ukupno 31 poslanik, nije glasalo 188 od ukupno prisutnih 219 narodnih poslanika. Konstatujem da Narodna skupština nije usvojila predlog za produženje rasprave na više časova. Narodni poslanik Zoran Babić, na osnovu člana 92. stav 2, člana 157. stav 2. i čl. 192. i 193. Poslovnika Narodne skupštine, predložio je da se obavi: -zajednički načelni pretres o: Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o radu, koji je podnela Vlada 12. jula 2014. godine i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju, koji je podnela Vlada, i -zajednički načelni i jedinstveni pretres o: Predlogu zakona o otklanjanju posledica poplava u Republici Srbiji i Izveštaju o elementarnoj nepogodi – poplavi koja je zadesila Republiku Srbiju i merama koje su preduzete radi spasavanja stanovništva i odbrane ugroženih mesta od poplava, koji je podnela Vlada 2. jula 2014. godine. Da li narodni poslanik Zoran Babić želi reč? (Ne) Stavljam na glasanje ovaj predlog. Molim da se izjasnimo. Zaključujem glasanje i saopštavam: za - 180, protiv - 23, uzdržanih - nema, nije glasalo 16 od ukupno prisutnih 219 narodnih poslanika. Konstatujem da je Narodna skupština većinom glasova prihvatila ovaj predlog. Prelazimo na rad po dnevnom redu. Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad, potrebno je da Narodna skupština, u skladu sa članom 279. Poslovnika, konstatuje ostavku člana Vlade. Primili ste ostavku člana Vlade Lazara Krstića na funkciju ministra finansija. Na osnovu člana 133. Ustava Republike Srbije, člana 23. stav 2. Zakona o Vladi i člana 279. Poslovnika Narodne skupštine, Narodna skupština konstatuje da je Lazar Krstić podneo ostavku na funkciju ministra finansija i da mu je time prestao mandat ministra. Primili ste ostavku narodnog poslanika prof. dr Petra Škundrića na funkciju narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije i Izveštaj Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine povodom razmatranja ove ostavke, koji je utvrdio da je podnošenjem ostavke nastupio slučaj iz člana 88. stav 1. tačka 2. Zakona o izboru narodnih poslanika i predlaže da Narodna skupština, u smislu člana 88. stav 3. i stav 4. istog zakona, konstatuje prestanak mandata ovom narodnom poslaniku. U skladu s tim, a saglasno članu 88. stav 1. tačka 2. i stav 3. i stav 4. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština, na predlog Odbora za administrativno-budžetska i mandatno-imunitetska pitanja Narodne skupštine, konstatuje da je prestao mandat, pre isteka vremena na koje je izabran, narodnom poslaniku prof. dr Petru Škundriću, danom podnošenja ostavke. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika, izvršiće se popunjavanje upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda pod tačkama 1. i 2, a pre otvaranja zajedničkog načelnog pretresa, podsećam vas da, shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave u načelu za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika članova poslaničke grupe. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinili, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni pretres o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o radu i Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju. Da li predstavnik predlagača Aleksandar Vulin, ministar za rad, zapošljavanje, boračka i socijalna pitanja, želi reč?
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, pred nama se nalazi veoma važan zakonski predlog, tačnije veoma važne izmene i dopune Zakona o radu. Predlog zakona o radu za svoj cilj ima prvenstveno stvaranje uslova za postojanje poslovnog okruženja koje će omogućiti porast stranih i domaćih investicija, ubrzanje restrukturiranja privrede i povećanje produktivnosti i konkurentnosti naše privrede. Postojeći Zakon o radu je donet još 2005. godine i za sve to vreme pokazao je značajan niz nedostataka, ponekad nepreciznosti, nelogičnosti, kao i potrebu unapređenja radno-pravnih instituta, koje bi doprinele potpunijoj zaštiti prava zaposlenih, ali naravno i potreba privrede. Ovaj zakon nije doprineo povoljnijem poslovnom ambijentu, posebno ne kreiranju novih radnih mesta, a sa druge strane nije uspeo da spreči gubitak radnih mesta velikog broja zaposlenih. Proces pridruživanja Srbije EU zahteva reviziju postojećih zakonskih rešenja i dalje usaglašavanja sa osnovnim pravima zaposlenih koja su garantovana mnogobrojnim konvencijama Međunarodne organizacije rada koje je ratifikovala Republika Srbija i koje su sastavni deo njenog pravnog poretka. Razlozi izmene zakona, koji su vezani za potrebe privrede, ogledaju se u činjenici da radno zakonodavstvo utiče na funkcionisanje privrednih subjekata, na troškove poslovanja, zarade, druga primanja, obim administrativnih poslova kod poslodavca, odnos poslodavca i zaposlenih itd. Nužno unapređenje zakonodavnog okvira treba da pruži doprinos privlačenju poslovanja i investiranja u Srbiji, kao i prevazilaženje ekonomske krize. Prosto rečeno, treba da povećamo zapošljavanje. Predlog za promene radnog zakonodavstva ne mogu se samo rukovoditi potrebama privrede. One moraju da budu usmerene i na uspostavljanje ravnoteže između interesa zaposlenih i poslodavca. U tom smislu, izmenama zakona posebna pažnja je posvećana očuvanju i unapređenju zaštite interesa zaposlenih i njihovo fundamentalno pravo na odgovarajuću naknadu za rad, ograničeno radno vreme, plaćeni godišnji odmor i druga odsustva, zaštita od diskriminacije, zaštita i materijalna podrška od gubitka posla, pravo na kolektivnu i individualnu zaštitu zaposlenih, pravo na kolektivno pregovaranje i informisanje zaposlenih, kako neposredno, tako i preko svojih sindikalnih predstavnika. Glavne izmene koje će ove zakon doneti tiču se načina obračuna otpremnina, preciziranje uslova pod kojim je moguće dati otkaz, detaljnije regulisanje zakonskih posledica nezakonitog otpuštanja, zaštite materinstva i osoba sa invaliditetom, efikasnije vršenje inspekcijskog nadzora. U skladu sa čvrstim opredeljenjima Vlade, ovim zakonom je izvršeno delimično usklađivanje sa direktivama EU, kojima se uređuje organizacija radnog vremena, rad sa nepunim radnim vremenom, rad na određeno vreme i obaveza poslodavca da informiše zaposlene o uslovima koji se primenjuju na ugovor o radu ili radni odnos sam. Izmenama i dopunama u ovom delu podstiče se kolektivno pregovaranje o dobroj volji. Osnovni instrument za regulisanje prava i obaveza zaposlenih je kolektivni ugovor. Ova novina je uvedena da poslodavac ne može da donese pravilnik o radu, ako se ne prihvati inicijativa sindikata za pristupanju kolektivnom pregovaranju. Značaj socijalnog dijaloga za svako društvo je nesporan, jer za cilj ima prevenciju sukoba, postizanje socijalnog konsenzusa, izgradnju poverenja između različitih interesnih grupa i brži ekonomski prosperitet. Navedenim izmenama i dopunama omogućena je veća zaštita zaposlenih, pre svega kroz obavezu poslodavca da obavesti zaposlenih o uslovima koji se primenjuju na ugovor o radu, i to: obavezno dostavljanje primerka ugovora o radu zaposlenom posle njegovog potpisivanja, što do sada nije bio slučaj. Takođe, u cilju zaštite zaposlenih, izvršeno je preciziranje obaveze elementarnih ugovora o radu, a u skladu sa međunarodnim standardima, a istovremeno je rasterećena privreda kroz ukidanje nepotrebnog administriranja. Rad na crno predstavlja jedan od gorućih problema naše privrede, a od koga štetu imaju i radnici i država, ali i poslodavci koji legalno posluju, pa na taj način jako teško mogu da se nose sa nerealnom konkurencijom. Stoga je posebna pažnja posvećena borbi protiv rada na crno. U tom smislu, radi kontrole zakonitosti rada, uvedena je obaveza čuvanja ugovora o radu i svih drugih ugovora u mestu rada zaposlenog. Ovim se obezbeđuje sprečavanja zloupotrebe radnika kroz rad na crno, uz istovremeno isticanje mogućnosti isplativosti novog zapošljavanja. U dosadašnjoj praksi radni odnos na određeno vreme zasnivao se na godinu dana, a po isteku tog roka prekidao se i zamenjivao se ugovorom van radnog odnosa, ugovor o privremenim i povremenim poslovima, što je nepovoljnije za zaposlenog, jer za vreme rada po ugovoru van radnog odnosa ne ostvaruje sva prava koja je po osnovu ugovora o radu ostvarivao. Predloženim rešenjem poslodavcu se pruža mogućnost zaključivanja ugovora na određeno vreme do 24 meseca, a pod određenim uslovima najduže do tri godine, što bi mnogo poboljšalo situaciju na tržištu rada, a time bi se i podstaklo zapošljavanje. Značajna novina koja omogućava zapošljavanje na određeno vreme lica koja spadaju u kategoriju teže zapošljivih, a to su lica koja ispunjavaju jedan od uslova za sticanje prava na penziju, ali im nedostaje pet godina. Značajna je i odredba kojom se omogućava novoosnovanim poslodavcima da zapošljavaju na određeno vreme do 36 meseci dok poslovanje ne dostigne određeni nivo, kada taj isti poslodavac bude mogao da zapošljava lica na određeno vreme, sa jedne strane, a zaposlenima se omogućava da ima izvesnost statusa zaposlenih na duži vremenski period kojim omogućava planiranje eventualnog zaduživanja kod banaka, krediti, itd. Propisuje se i slučaj zaključivanja ugovora o radu na određeno vreme za rad na projektima, kao i slučaj zapošljavanja stranaca koji imaju vremenski ograničene dozvole boravka rada, što je sve do sada stvaralo velike probleme u praksi. Ovakvo rešenje je prilagođeno kretanjima na tržištu rada i postojećem ekonomskom okruženju. Procena je da bi se u ovom pravnom okviru poslodavci opredeljivali za zasnivanje radnog odnosa na određeno vreme, a ne bi pribegavali drugim vidovima radnog angažovanja koja su nepovoljnija za zaposlene ili, još gore, radu na crno. Potrebama radnog vremena preciziraju se pojmovi radnog vremena, punog i ne punog radnog vremena, kao i prekovremeni rad, čime se vrši usklađivanje sa direktivom Evropskog parlamenta i Saveta Evrope 2003/88 u delu koji se odnosi na način definisanja radnog vremena i dužine prekovremenog rada. Pravo na odmor od 30 minuta ima i zaposleni koji radi najmanje šest časova dnevnog, a ne samo zaposleni koji radi puno radno vreme. Takođe, zaposleni koji radi duže od 10 časova dnevno ima pravo na odmor u toku rada u trajanju od 45 minuta. Pravo na nedeljni odmor produžen je na 36 časova, neprekidno, a odmor između dva radna dana je podeljen na 11 časova, umesto dosadašnjih 10 časova. Izmenjena je odredba kojom se definiše godišnji odmor i ima za cilj veći stepen garantovanja prava na godišnji odmor, kraće rokove za sticanje prava na godišnji odmor, umesto posle šest meseci, sada se stiče pravo na godišnji odmor posle jednog meseca rada, naravno, srazmerno, uz mogućnost da se na zahtev zaposlenog odmor koristi u više delova, kao i nadoknadu štete samo u slučaju prestanka radnog odnosa, što predstavlja usklađivanja sa Konvencijom Mora 132 o plaćenom godišnjem odmoru. Otklanja se mogućnost prenošenja godišnjeg odmora stečenog kod jednog na drugog poslodavca, što je u praksi stvaralo velike probleme i novog poslodavca opterećivalo u smislu obaveze da omogući zaposlenom da iskoristi godišnji odmor, iako je isti stekao kod drugog poslodavca. Obaveza svakog poslodavca je da zaposlenom omogući uživanje pripadajućeg godišnjeg odmora, a ne da tu obavezu prebacuje na drugog poslodavca. Radi rasterećenja poslodavca od nepotrebne administracije uvedena je mogućnost dostavljanja rešenja o godišnjem odmoru u elektronskoj formi. Način donošenja rešenja u slučaju korišćenja godišnjeg odmora kod poslodavca ili nekog dela je pojednostavljeno. Zaštita zaposlenih je svakako pojačana. Posebno je pojačana zaštita materinstva i osoba sa invaliditetom. U pogledu zaštite materinstva predlaže se da se zaštita proširi na zaposlenu koja doji dete. Dakle, ne samo na trudnicu, već i na dojilju. Predlaže se da se zaposlena žena za vreme trudnoće, kao i zaposlena koja doji dete, ne može da radi prekovremeno i noću, ako bi takav rad bio štetan za njeno zdravlje i zdravlje deteta. Takođe, uvedeno je da zaposlena za vreme trudnoće ima pravo na plaćeno odsustvo sa rada u toku dana radi obavljanja zdravstvenih pregleda u vezi sa trudnoćom određenih od strane izabranog lekara, a u skladu sa zakonom, a o čemu blagovremeno mora obavestiti poslodavca. Ništa od ovoga nije ranije bio slučaj. U pogledu zaštite zaposlenih sa zdravstvenim smetnjama i osoba sa invaliditetom uvedena je obaveza poslodavca da im obezbedi drugi odgovarajući posao. U slučaju da poslodavac nema odgovarajući posao zaposlenom može otkazati ugovor o radu po osnovu tehnološkog viška uz obavezu isplate otpremnine ili obezbeđivanja odgovarajućeg posla kod drugog poslodavca. Ovo rešenje je svakako povoljnije za ovu kategoriju zaposlenih, jer do sada nisu imali pravo na isplatu otpremnine u ovim slučajevima, već je mogao da prestane radni odnos zbog toga što nemaju potrebnu sposobnost za obavljanje posla koji rade zakonom je propisan otkazni rok bez isplate otpremnine. Da bi se izbeglo kumulativno određivanje uvećanja zarade po osnovu rada noću i rada u smenama, brisano je pravo na obavezno uvećanje zarade po osnovu rada u smenama, ali je određeno da su poslodavac i zaposleni, odnosno da poslodavac i sindikat mogu i trebaju da ovu oblast urede u skladu sa opštim aktom i ugovorom o radu, dakle, kolektivnim ugovorom. Nije svaki smenski rad isti i zato i ne može biti regulisan na isti način. Na taj način omogućuje se sindikatima i poslodavcima da se sporazumeju da zbog specifičnosti poslova ili uslova u kojima se poslovi obavljaju, smenski rad dodatno vrednuje kroz uvećanje zarade, ako ne može u potpunosti da se vrednuje kroz osnovnu zaradu. Izvršeno je preciziranje tako da se uvećanje zarada za minuli rad obračunava najmanje 0,4% od osnovice, pri čemu se uvećanje zarade po osnovu minulog rada kao nagrada za lojalnost poslodavcu obračunava samo na osnovu vremena provedenog u radnom odnosu kod poslednjeg poslodavca. Poslodavac, prethodnik u slučaju statusnih promena kod povezanih lica, holding i koncerni u skladu sa zakonom. Precizira se način određivanja minimalne zarade time što se ista određuje na osnovu minimalne cene rada i vremena provedenog na radu, a ista sadrži porez i doprinose koji se plaćaju iz zarade. Uvodi se obaveza poslodavca da samostalno ili u saradnji sa sindikatima utvrdi razlog donošenja odluke o uvođenju minimalne zarade, kao i obaveza poslodavca da po isteku roka od šest meseci od donošenja odluke o uvođenju minimalne zarade, obavesti reprezentativni sindikat o razlozima za nastavak isplate minimalne zarade. To znači, da u svakom konkretnom slučaju uvođenje minimalne zarade može biti predmet kontrole i osporavanja od strane zaposlenih, sindikata, a u cilju sprečavanja neopravdanog uvođenja niskih zarada. Izričito je predviđeno da zaposleni koji prima minimalnu zaradu, poslodavac mora da isplati uvećanu zaradu za rad na dan praznika, koji je neradni dan, za rad noću, za prekovremeni rad, i po osnovu minulog rada. Izvršena je izmena referentnog perioda za obračun naknada zarada sa tri na 12 meseci. Ovo je iz razloga što se prema važećem rešenju događalo da zaposleni koji su odsustvovali sa rada i po tom osnovu na ime naknade zarade u zavisnosti od perioda u toku godine, kada se ostvaruje pravo na naknadu zarade. Smatramo da će na ovaj način sistem naknada zarada učiniti pravičnijim i efikasnijim, s obzirom da će se kao referentni period uzimati zarada ostvarena tokom čitave godine. Utvrđena je obaveza poslodavca da zaposlenom utvrdi otpremninu najmanje u visini dve prosečene zarade u skladu sa opštim aktom. Važeće rešenje kojim se obavezuje poslodavac da zaposlenom prilikom odlaska u penziju isplaćuje najmanje trostruki iznos prosečne zarade u Republici Srbiji, prestavlja ograničavajući faktor za poslodavce koji žele da zapošljavaju lica sa iskustvom, a koja su najčešće lica pred penzijom. Takođe, ovo je u praksi stvaralo problem malih poslodavaca, kao i poslodavcima sa finansijskim poteškoćama kojima je nametnuto da isplaćuju otpremninu koja je premašivala iznos zarade koju je zaposleni primao poslednjih šest meseci. Takođe, u cilju smanjivanja troškova administracije u skladu sa tehničkim mogućnostima poslodavca data je mogućnost da se obračun zarade i naknade zaradeu celosti može dostavljati zaposlenom u elektronskoj formi. Najznačajnija novina u Zakonu o radu je da obračun zarade i naknade zarade koju je poslodavac dužan da isplati zaposlenom predstavlja izvršnu ispravu. To znači da će zaposleni moći da u izvršnom postupku bez vođenja dugog sudskog spora dobije svoju neisplaćenu zaradu. Zaposleni konačno postaje vlasnik svoje zarade, a broj sudskih postupaka povodom neisplaćenih zarada će, bez sumnje, biti smanjen. Pored toga kako bi se sprečila eventualna zloupotreba predviđeno je da zaposleni kome zarada i naknada zarade isplaćena u skladu sa obračunom zadržava pravo da pred nadležnim sudom osporava zakonitost te iste. Glavni cilj ovih izmena bio je sprečavanje zloupotrebe, koje su se dešavalo u praksi, da se više puta isplaćuje otpremnina istom zaposlenom za ceo radni vek. Istovremeno ograničavanje isplate otpremnina samo na period proveden u radnom odnosu kod poslednjeg poslodavca treba da doprinese podsticanju zapošljavanja, naročito starijih lica, kao kategorije teško zapošljivih. Poslodavci su do sada izbegavali zapošljavanje starijih, upravo zbog obaveze isplate otpremnina za ceo radni vek. Ovakvim odredbama ni u kom slučaju se ne ograničava poslodavcu da u skladu sa svojim finansijskim mogućnostima obezbedi veći iznos otpremnine. Prilikom isplate otpremnine, vreme koje je zaposleni proveo na radu kod prethodnog poslodavca, u slučaju statusnih promena, i kod povezanih lica, koncerni, holdinzi, društva sa uzajamnim učeššćem u kapitalu, uzimaju se u obzir. Ovim se obezbeđuje zaštita zaposlenih koji mimo svoje volje, usled promene pravne forme, prelazi na rad kod drugog poslodavca. Takođe, u prelaznim i završnim odredbama, propisano je da period za koji se utvrđuje otpremnina za zaposlene u preduzećima u restrukturiranju kojima je taj status utvrđen do dana stupanja na snagu može da se utvrdi drugim propisima. Izmenama ugovora o radu - ugovor o radu se pojednostavljuje, procedura za ponudu aneksa, smanjuje se nepotrebna administracija, ali je pojačana zaštita zaposlenih uvođenjem prava zaposlenog da u sudskom postupku protiv otkaza ugovora o radu zbog odbijanja ponude aneksa ugovora o radu, osporava i zakonitost samog aneksa ugovora o radu. Uvedena je mogućnost premeštanja na druge poslove u hitnim slučajevima, bez aneksiranja ugovora o radu do 45 dana u roku od 12 meseci, pri čemu zaposleni zadržava svoju osnovnu zaradu, ako je to za njega povoljnije. Zbog potrebe prakse preciznije da se neki od najčešćih slučajeva koji se odnose na radnu sposobnost zaposlenog i njegovog ponašanja, nepoštovanja radne discipline, ili eventualno povredu radne obaveze, donose se i ove odredbe. Ovo iz razloga jer se dešavalo da pojedini poslodavci u slučaju određenih povreda radnih obaveza i nepoštovanja radne discipline zaposlenima nisu mogli dati otkaz ugovora o radu, jer te slučajeve nisu predvideli opštim aktima i ugovorom o radu, što je bio uslov za otkaz ugovora o radu. Na ovaj način odredbe koje se odnose na razloge za prestanak radnog odnosa su jasnije i neposredno primenjive, što je dobro i za preduzetnike i za one poslodavce koji nemaju opšte akte, ali i za sve druge jer smanjuju mogućnost zloupotreba. Time se stvara pravna sigurnost i za zaposlene i za poslodavce, jer su sada jasno definisana ponašanja koja će biti sankcionisana. Takođe, uvedene su i druge mere pored otkaza, kao što su novčana kazna, udaljenje sa rada i opomena, što daje veću mogućnost poslodavcu da zavisno od težine povrede izrekne odgovarajuću meru koja ne mora odmah da bude otkaz, to je potpuno novo. Kod posebnih odredbi se briše starosna granica od 30 godina za obavljanje privremenih, povremenih poslova sa članom omladinske ili studentske zadruge već se ostavlja da se pitanje starosne granice za članstvo u omladinskim i studentskim zadrugama propisuje zakonom kojim se uređuju zadruge. Brišu se odredbe u zaključivanju ugovora za zastupanje i posredovanje, jer su ovi ugovori regulisani Zakonom o obligacionim odnosima i odredbe o samozapošljavanju, jer se oblast preduzetništva reguliše posebnim zakonom. Važna izmena u ovom delu se odnosi na zaključivanje ugovora o stručnom osposobljavanju i ugovora o stručnom usavršavanju, kako bi se isti precizirali i sprečile zloupotrebe u praksi. Do sada ugovori stručnog usavršavanja su bili često zloupotrebljeni od strane poslodavaca koji su angažovali lica po ovom osnovu bez nadoknade, bez zdravstvenog i penzijskog osiguranja i po više godina, pa su tako radnici obezbeđenja, portiri i tome slično radili ispod minimalne cene rada, sa jedne strane obarajući cenu rada, a sa druge strane kršeći njihova elementarna prva. Ovi ugovori nisu služili stručnom usavršavanju, što je sada sprečeno uvođenjem obaveze da se sprovedu samo u skladu sa programom donetim u skladu sa posebnim propisima. Tema o kojoj je bilo puno razgovora i koja je na kraju i regulisana jesu kolektivni ugovori. Utvrđuje se mogućnost zaključenja posebnog kolektivnog ugovora na teritoriji republike u situacijama kada je osnivač javnih preduzeća ili javnih služba AP ili jedinica lokalne samouprave, utvrđuje se da ga tada zaključuje Vlada. Ovim bi se izašlo u susret dugogodišnjim zahtevima sindikata. Predviđa se i zaključivanje posebnog kolektivnog ugovora za više poslodavaca, javna preduzeća i društva kapitala čiji je osnivač javno preduzeće i isti zaključuje javno preduzeće, odnosno organ koji ovlasti i reprezentativni sindikat. Ukida se zaključivanje posebnog kolektivnog ugovora za sportiste, trenere i stručnjake u sportu, s obzirom da se isti osnov nalazi u Zakonu o sportu. Takođe se uvodi mogućnost da poslodavci pristupe kolektivnog ugovoru koji su zaključili drugi poslodavci ili udruženja poslodavaca. Do sada su poslodavci i udruženja poslodavaca morali da budu članovi udruženja poslodavaca da bi se na njih primenjivao zaključeni kolektivni ugovor. Ovim postupkom moći će da budu korisnici kolektivnog ugovora koji nisu neposrednog ispregovarali sa svojim sindikatima, ako njegove odredbe odgovaraju njegovim finansijskim i drugim mogućnostima. Takođe, poslodavci će moći da odustanu od primene ovog kolektivnog ugovora na osnovu svoje odluke, bez otkaznog roka od šest meseci, koje obavezuje učesnike kolektivnog ugovora. Usklađuje se odredba o proširenju dejstva kolektivnog ugovora sa međunarodnim standardima. Odluka o proširenom dejstvu kolektivnog ugovora donosi Vlada Republike Srbije na predlog ministra u čijoj se oblasti zaključi kolektivni ugovor, uz mišljenje Socijalno ekonomskog saveta Republike Srbije. Uslovi za proširenje dejstva kolektivnog ugovora je izmenjen u delu koji se tiče procenta zaposlenih, na koji treba da se primenjuje kolektivni ugovor čije se dejstvo proširuje. Tako će umesto dosadašnjih 30% biti neophodno da kolektivni ugovor pokriva više od 50% zaposlenih u određenoj delatnosti, da bi Vlada Republike Srbije mogla da donese odluku o proširenom dejstvu. Kako bi se obezbedila efikasnija primena Zakona o radu, predložene su i izmene koje se odnose na vršenje nadzora, ovlašćenja Inspekcije rada i kaznene odredbe. Inspekcijski nadzor kao što već možete da vidite je svakako povećan. Glavni razlog prilikom rada na reformi propisa kojim se uređuju tržište rada i rani odnosi kao važnog, možda i najvažnijeg dela strukturnih reformi je promovisanje i otvaranje novih radnih mesta u privatnom sektoru za očuvanje neophodnog balansa između interesa poslodavaca i radnika. Ministarstvo je organizovalo i učestvovalo u više okruglih stolova, preko 20, radionica i drugih događaja na kojima su socijalni partneri i druga zainteresovana lica predlagala određena rešenja. Svi predlozi su brižljivo razmotreni, a oni koji doprinose unapređivanju uslova rada i poslovanja su ugrađeni u test ovog zakona. Podršku prilikom izrade zakona pružila je Međunarodna organizacija rada u cilju pravilne primene međunarodnih standarda. Vlada sve što je radila, radila je sa idejom da se dođe do kompromisa. Smatramo da će predloženim izmenama i dopunama zakona poboljšati uslove i poslovanje i stvoriti mogućnost otvaranja novih radnih mesta i prebacivanje zaposlenih iz crne ekonomije formalno. Istovremeno, smanjenjem troškova, rizik koje prate formalno zapošljavanje i davanje podsticaja zaposlenim i poslodavcima da rade i zapošljavaju na legalan način stvoriće se pravni okvir za postizanje rasta zasnovanog na zdravim osnovama. Predloženim izmenama nije se išlo na štetu zaposlenih. Veliki broj rešenja predstavlja upravo zaštitne odredbe za zaposlene. Vlada nije predložila ovaj zakon kako bi otpuštala, već kako bi učinila zakon savremenim, sprovodljivim i obezbedila neophodnu ravnotežu između sveta rada i sveta kapitala. Usvajanjem ovog zakona približavamo Republiku Srbiju uspešnim i u modernim zemljama kakve želimo da postanemo. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem. Reč ima dr Janko Veselinović. Vi se javljate po povredi Poslovnika, pošto ste se prijavili? Izvolite.
Dakle, javljam se po članu 107. i 108. Poslovnika Narodne skupštine Republike Srbije. Mogao bih da pričam i o načinu kako je ovaj zakon došao u proceduru, hitnosti postupka…
Član 107. se ne odnosi na to poslaniče.
Rekao sam da uvodim u temu. Međutim, reklamiram Poslovnik zbog činjenice da ja ministra apsolutno ništa nisam razumeo.
Samo recite koji član reklamirate.
Član 107. i 108.
Nema toga, ima samo uvredljivo izražavanje.
Vođenje sednice, gospođo predsedavajuća, morali ste ministra da upozorite da narodni poslanici da bi se izjasnili o ovom zakonu moraju da čuju ekspoze. Molim vas da zamolite ministra da još jednom pročita ovo što je napisao, kako bi mogli čuti. Sve moguće vidove koncentracije sam pokušao da iskoristim, ali nisam uspeo da shvatim nijednu rečenicu. Radi se o veoma važnom zakonu, radi se o pravima radnika. Mi smo veoma ozbiljno pristupili ovom zakonu, predložili amandmane. Možda smo mogli čuti odgovore na neka pitanja u ovom izlaganju. Međutim, nismo to mogli. Ne znam da li su poslanici vladajuće koalicije koji su aplaudirali razumeli šta je ministar hteo da kaže, ali ja iskreno priznajem da nisam mogao da razumem. Hvala i molim vas, zamolite ministra da još jednom pročita pažljivo šta je pročitao.
Toga nema u Poslovniku, dakle moljenje ministara da čitaju na jedan ili na drugi način, tako da zaista smatram da nisam povredila Poslovniku. U članu 107. nema ničega o tome što ste govorili, a u članu 108. piše da se staram o redu na sednici Narodne skupštine. Nereda nije bilo. Ministar je čitao na svoj način, pismeno ili usmeno obraćanje ministra je uobičajeno. Iskoristili ste pravo da govorite dva minuta, tako mogu da protumačim vaše javljanje. Izvolite, sada iskoristite pravo, vi ste se prvi javili za reč. Niste se javili za diskusiju? Reč ima Borislav Stefanović, po Poslovniku. Izvolite, koji član? Samo da nisu 107. i 108. molim vas, to smo iskoristili.
Nisu, nego su 27. i 108, a evo zbog čega.
108. više ne može, to znate, po Poslovniku, a 27. može. Ne bih se raspravljala sa vama.
Vi rukovodite sednicom, da li se sa time slažete? Ako slažete da vi rukovodite sednicom onda mislim da ste trebali u ovoj situaciji da uradite dve stvari – ili da nam date pisani govor ministra Vulina, pa da mi pročitamo ono o čemu je on ovde govorio ogromnom brzinom, ili da zamolite ministra Vulina, iako ja znam da je njemu retko da dođe u Skupštinu, da pokuša na jedan sporiji, razumljiviji način da pročita to pismo, pretpostavljam premijera poslanicima, koje je imao da pročita. Verujte, mi želimo da razumemo stav Vlade o zakonima koji su dostavljeni Skupštini. Neki od nas su razumeli i čuli, neki nisu, kao što ste čuli malopre. Mislim da bi vrlo korektno bilo da ste vi bar blago intervenisali prema ministru i zamolili ga ili da sporije čita ili da nekom od državnih sekretara da oni pročitaju da mi možemo da čujemo o čemu se radi. Hvala lepo.
Zahvaljujem se. Istine radi, videli smo da sam blago intervenisala, pa je ministar malo približio mikrofon i onda su svi poslanici čuli nastavak. Ako neko još želi da govorimo o ovome, zaista vas neću sprečiti. Izvolite, poslanik Marko Đurišić. Sigurno ima povredu Poslovnika po nekom članu. Koji član?
Vi ponovo pokušavate…
Koji član da bih mogla da pratim i da odgovorim eventualno da li sam povredila ili ne?
Da li mogu ja da završim rečenicu?
Možete, ali znate ako je povreda Poslovnika morate da kažete u obraćanju prvo član da bi meni omogućili da pratim vaše izlaganje.
Uopšte se nisam javio po povredi Poslovnika. Javio sam se, krenuli ste da dajete reč po diskusiji.
Po povredi Poslovnika.
Ne, rekli ste gospodinu Veselinoviću da može da se prijavi sada da govori o tački dnevnog reda. Prijavio sam se da govorimo o tački dnevnog reda. Vi mi ponovo čitate misli. Stvarno vas molim, nemojte da mi čitate misli. Rekli ste gospodinu Veselinoviću da on može da govori. Ja ću govoriti na početku rasprave o tački dnevnog reda, samo me pustite da završim rečenicu.
Aleksandar Jugović se javio pre vas, pa ne bih mogla da vam dam reč, jer to je manja poslanička grupa. Nemojte u glas, molim vas, nije lepo.
Znači mogu da se javim kasnije, daćete mi reč kasnije kada otvorite.
Vi znate Poslovnik vrlo dobro, dugo ste poslanik.
Znam, ali vi ste već krenuli da delite reč i zato sam se javio.
Javnosti radi, ne poslanika, potpuno vas razumem i razumem šta želite, da na ovaj način počnemo raspravu o Zakonu o radu potpuno legalno i legitimno. Sve je u redu, ali nisam delila reč. Reč se ne deli, nego daje po redu po kome se javljaju poslanici. Dakle, poslanici su dizali Poslovnik i prvo su dobili reč, a sada manje poslaničke grupe prvo dobijaju reč, odnosno njihovi predsednici ili ovlašćeni predstavnici, i onda ćete vi, poštovani poslaniče, sigurno dobiti reč kada dođe vaša poslanička grupa. Ako biste poslušali, ili ste samo reda radi govorili? Dajem obaveštenje poslanicima, svim prisutnim, ne samo pojedinačno, i javnosti. Vaš kolega je bio jedini, nije smešno i nije duhovito, vrlo ozbiljno želim da vam objasnim da ne bi bilo zabune oko vođenje sednice, jedan jedini je bio Janko Veselinović u tom trenutku prijavljen na listi govornika, pa je zato dobio reč. Mislim da smo sada sve pojasnili. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Jugović. Izvolite.
Hvala. Poštovani ministre, poštovana predsednice Skupštine, poštovane kolege i koleginice, SPO glasaće za usvajanje izmena i dopuna Zakona o radu, kao i za Predlog izmena i dopuna Zakona o PIO. Oduvek smo se zalagali za donošenje sistemskih rešenja, za sistemske promene, za uvođenje evropskog sistema vrednosti u Srbiji. Ako Srbija želi da postane deo evropske porodice, a želi što su poslednji izbori nedvosmisleno pokazali, pošto u parlamentu Srbije više nema nijedne antievropske stranke, onda mora prihvatiti evropske standarde i evropsku radno-pravnu praksu. Ako srpski radnik hoće da živi kao evropski radnik onda mora prihvatiti izmene Zakona o radu da bismo stvorili uslove da radnici u Srbiji budu nagrađeni, kao i radnici u EU. Podrška usvajanja ovog zakona došla je od institucije za koju je u dobroj meri vezana i sudbina Srbije, počev od EU do investitora. Obaveza je zato veća da se podrži ovaj reformski korak Vlade radi oporavka Srbije. Samo jaka Srbija može garantovati bolju budućnost svakom pojedincu koji želi da radi i da stvara, a jaku Srbiju je nemoguće stvoriti bez reformi. Šta su pozitivni efekti ovog zakona izložiću u daljoj diskusiji. Rad na određeno ograničen je na najduže dve godine. Ovim se sprečava produžavanje rada na određeno vreme sa istim zaposlenim dugi niz godina. Sada će poslodavac po isteku dve godine morati da zaključi ugovor o radu na neodređeno vreme sa zaposlenim. Radno vreme je bolje definisano. Nema više mogućnosti zloupotreba od strane poslodavaca. Pripravnost i rad po pozivu su regulisani i biće plaćeni. Nedeljni odmor produžen je sa 24 na 36 časova, a odmor između dva radna dana u preraspodeli povećan sa 10 na 11 časova. Višak časova u preraspodeli biće plaćen kao prekovremeni rad. Do sada su često zaposlenima propadali ti određeni časovi. Godišnji odmor može da se koristi posle mesec dana rada. Sprečava se zloupotreba da se isplaćuje naknada za neiskorišćeni godišnji odmor. Osobe sa invaliditetom ili zdravstvenim smetnjama kojima poslodavac nije mogao da obezbedi drugi posao, do sada su dobijali otkaz zato što nemaju potrebne sposobnosti za rad, bez isplate otpremnine. Sada imaju pravo na otpremninu, kao u slučaju viška. Otkaz mogu da dobiju samo ako nema drugog odgovarajućeg posla prema njihovoj radnoj sposobnosti. Obaveza čuvanja ugovora u mestu rada je značajna mera za sprečavanje rada na crno. Do sada su poslodavci držali zaposlene bez ugovora na crno, a kada dođe inspekcija izgovori su bili da se ugovor nalazi na drugom mestu kod knjigovođe ili slično, pa su naknadno dostavljali potpisan antidatiran ugovor. Mogućnost osporavanja aneksa ugovora o radu, sporu povodom otkaza ugovora je značajna mera zato što je zaposleni odbio da potpiše aneks. Ovim se obezbeđuje šira sudska zaštita zaposlenih. Alternativna stručna sprema, nemogućnost utvrđivanja više od dva stepena stručne spreme. Ovim se sprečava zloupotreba da zaposleni sa fakultetima rade na poslovima sa srednjom školskom spremom i da na taj način budu plaćeni. Otkazni razlozi i procedure za otkaz precizirani su što je dobro za zaposlene. Zaposleni zna šta sme šta ne sme da radi. Ovim se štite dobri radnici, interesi poslodavci dobrih radnika da onaj koji ne poštuje radnu disciplinu krši radne obaveze bude sankcionisan. Otkazni razlozi ne dovode do smanjenja broja radnih mesta već omogućava da poslodavac sankcioniše lošeg radnika čak i otkazom ugovora o radu a da na njegovo mesto dovede drugog boljeg radnika. Nadležnosti inspekcije rada - data su veća ovlašćenja, omogućeno je povezivanje sa centralnim registrom obaveznog socijalnog osiguranja tako da inspektor može neposredno da kontroliše da li je zaposleni prijavljeni i drugim inspekcijama i ministarstvima omogućen je pristup podacima iz centralnog registra. Pravne posledice nezakonitog otkaza - to je novina da se razlikuju materijalni procesni razlozi na osnovu čega sud donosi odluku o poništavanju rešenja o otkazu. Ovim se obezbeđuje pravna sigurnost i zaposlenom i poslodavcu, jer onaj ko grubo pogreši radnu disciplinu biće svestan da ne može da se vrati na posao. Smanjiće se broj sporova. Ugovor o stručnom usavršavanju može da se zaključi samo na osnovu programa o usavršavanju koji je donet u skladu sa posebnim propisom. Ovim se sprečava rad na crno, zloupotreba ovog ugovora. Obračun zarade i naknade zarade koji je poslodavac dužan da dostavi zaposlenom predstavljaće izvršnu ispravu. To znači da ako poslodavac do kraja tekućeg meseca ne izvrši isplatu zarade za prethodni mesec zaposleni može izvršnom sudu da preda obračun radi prinudne naplate svoje zarade bez prethodno sprovedenog sudskog parničnog postupka. S obzirom da parnični postupci mogu da traju godinama ova izmena će omogućiti zaposlenim da u kratkom roku dođu do naplate svojih potraživanja od poslodavca. Podsticanje kolektivnog pregovaranja - obavezuje se poslodavac da uđe u pregovore sa reprezentativnim sindikatom u cilju zaključivanja kolektivnog ugovora. Poslodavac više neće moći da donosi pravilnik o radu kojim jednostrano uređuje prava i obaveze zaposlenih a da prethodno nije pokušao da razgovara sa sindikatima i da sa njim ugovori uslove rada zaposlenih, tek ako se u pregovorima ne postigne dogovor oko prava i obaveza zaposlenih, poslodavac će moći da donese pravilnik o radu. Minimalna rada – preciznije su navedeni kriterijumi na osnovu kojih se donosi odluka o minimalnoj ceni rada i sada će ta odluka morati da bude obrazložena. Zakon sada izričito propisuje da zaposleni koji prima minimalnu zaradu ima pravo na uvećanu zaradu, naknadu troškova i druga primanja koja se smatraju zaradom. Odluku poslodavca o uvođenju minimalne zarade sada će sindikat ali i zaposleni moći da osporavaju jer će poslodavac morati da u ugovoru o radu i pravilniku o radu ili kolektivnim ugovorom utvrdi razloge za donošenje ove odluke. Po isteku roka od šest meseci od donošenja odluke o uvođenju minimalne zarade poslodavac će morati da obaveštava reprezentativni sindikat o razlozima za nastavak isplate minimalne zarade. Zaštita sindikalnih predstavnika – do sada je ova zaštita bila apsolutna, odnosno poslodavac nije mogao sindikalnim predstavnicima da promeni radno mesto i ponudi druge uslove rada ili proglasi tehnološkim viškom. Dosadašnja široka zaštita je dovodila do zloupotrebe ovog instituta. Sada se zaštita pruža svim zaposlenima kod poslodavca jer se navodi da nijedan zaposleni zbog učešća u sindikalnim aktivnostima ne može da bude stavljen u nepovoljniji položaj. Još jednom ponavljam. Nabrojao sam pozitivne efekte ovog zakona, da će poslanički klub SPO glasati za izmene i dopune Zakona o radu. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima Petar Petrović. Izvolite.
Gospođo predsednice, uvaženo predsedništvo, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, pre nego što kažem stav poslaničke grupe JS u vezi Predloga izmena i dopuna Zakona o radu i Zakona o PIO, želim da sa par rečenica podsetim sve nas ovde prisutne u Skupštini, a i one koji prate prenos ove skupštine da smo se mi svi ili većina u ovoj skupštini i ovoj zemlji odlučili da krenemo ka ulasku u EU. Da bismo ušli u EU i postali ravnopravni član zajednice naroda Evrope, mi moramo i naše zakonodavstvo da upodobimo zakonodavstvu EU. Kad to kažem, mislim na zakonodavstvo koje rešava pitanja radne snage, tržišta rada, penzijskog i invalidskog osiguranja, kao i druge oblasti života i rada u državi Srbiji. Ako to želimo, a želimo onda sam siguran da moramo i da ova dva zakona koja regulišu oblast radnih odnosa, prava i obaveza radnika na radu, tržište rada kao i oblast koja reguliše prava odlaska i korišćenje odlaska u penziju, korišćenja prava iz penzijskog i invalidskog osiguranja da upodobimo, kao što sam rekao zakonodavstvu EU, odnosno da izvršimo izmene i dopune postojećih zakona. Činjenica jeste da već par meseci, a naročito unazad deseta, petnaest dana se u celoj javnosti podigla velika tenzija oko toga šta donosi novi zakon o izmenama i dopunama Zakona o radu. Činjenica jeste da ovaj zakon pokušan da se revolucionarno, da upotrebim taj izraz, promeni još pre desetak godina, ali se od toga odustalo. Sećam se toga, jer sam u to vreme takođe bio narodni poslanik u Narodnoj skupštini Republike Srbije, pa se iz ovih ili onih razloga, ne bih komentarisao, a ni poslanička grupa JS ne želi da se vraća u nazad, odustalo. Imamo sada zakon koji je u primeni ali koji u mnogo čemu koči i zapošljavanje i dolazak stranih investitora i sve ono drugo za čim teži država Srbija, a to je da se što više stvori mogućnost, da se otvore nova radna mesta, da se što slobodnije kreće radna snaga od jednog poslodavca ka drugima, a istovremeno da se i zaštite radnici koji rade bilo u javnim službama, bilo u privatnim, odnosno kod poslodavca. Imajući sve to u vidu, želim da kažem da će poslanička grupa JS podržati Zakon o izmenama i dopunama Zakona o radu u načelu, verovatno i u pojedinostima, ne verovatno, nego sigurno. Ali, ono što želim da kažem jeste da smo sigurni da nijedan zakon, pa ni ove izmene Zakona o radu i Zakona PIO nije idealan zakonski projekat. Nema idealnih zakona. Ako u primeni posle usvajanja ova dva zakonska projekta dođemo do saznanja, a siguran sam, odnosno nadležna ministarstva dođu do saznanja da posle određene manjkavosti ili problema u primeni određenih odredbi obaveza zakona da će se težiti za novom izmenom ili možda i da nam se ponudi potpuno novi tekstovi Zakona o radu i Zakona o PIO. Ja ne bih komentarisao posebno sve odredbe koje su izmenama i dopunama Zakona o radu, kao i Zakona o PIO predviđene i što predstavljaju novost u odnosu na postojeće odredbe. Zadržao bih se na par predloženih i ponuđenih rešenja, koja su izazvala najviše polemika i gde je došlo do neslaganja u Radnoj grupi za pripremu zakona između predstavnika sindikata, poslodavaca i Vlade Republike Srbije. Prvo i ono osnovno to je taj famozni minuli rad, odnosno 0,4% uvećanje zarade za godinu dana staža, a ne minulog rada. S obzirom na činjenicu da sam mnogo godina proveo u privredi i da vrlo dobro znam, ili bar mislim da znam šta je minuli rad, a šta je radni staž, postavlja se jedno i teorijsko i suštinsko pitanje – šta je to minuli rad koji se do sada plaćao? Po meni i po mom skromnom mišljenju, taj minuli rad je u stvari bilo vreme provedeno na poslu kod jednog poslodavca, ili kod više poslodavaca, i uvećan za određeni procenat. Uzmimo primer i moram klasičnim primerom zbog građana Srbije da pokušam da objasnim. Uzmimo dva radnika koji su istog dana počeli da rade kod jednog poslodavca, imaju 20 godina staža upisanog u knjižicu. Jedan je svih 20 godina radio na jednim poslovima, na jednoj mašini ili u kancelariji, a drugi je 10 godina radio, 10 godina je bio na raznoraznim funkcijama, političkim, sindikalnim, partijskim itd. U obračunu zarade imaju istu platu. Kakav je doprinos za mašinom onog u toj firmi, u tom preduzeću, koji je svih 20 godina proveo kod tog poslodavca, u odnosu na drugog koji je 10 godina radio, 10 godina bio van firme, ali istovremeno, kad se vrati na to radno mesto kod tog poslodavca, imao je isto pravo na tzv. minuli rad, kao i ovaj koji je 20 godina radio možda u smenama, možda van smena? Prema tome, zašto bi novi poslodavac plaćao neko vreme provedeno kod nekog drugog? Istovremeno, sigurno je da kada se sklapaju novi ugovori o radu, da će novi poslodavac voditi računa o iskustvu, o stručnoj spremi, o znanju stečenom radeći na određenim poslovima sa tim novim radnikom koji dolazi od nekog drugog poslodavca i sigurno je da neće da mu daje manju zaradu nego što je imao tamo gde je radio i gde je ostvarivao, između ostalog, i pravu na uvećanu zaradu po osnovu tzv. minulog rada, ili vremena provedenog na radu. S druge strane, ono što je vrlo bitno za radnike i što će radnici sigurno pozdraviti jeste da su novim određenim predlozima u nekim odredbama Zakona o izmenama i dopunama Zakona o radu sada mnogo više zaštićeni u pravu na ostvarivanju svoje ostvarene zarade kod poslodavca. Onaj papir koji se zove obračun zarade kod određenog poslodavca, po predlogu ovih izmena i dopuna Zakona o radu, predstavlja jednu tzv. javnu ispravu kojom on može sutra preko nadležnih državnih sudskih organa da ostvari direktno pravo na naplatu svoje ostvarene zarade, za razliku od dosadašnje prakse gde su radnici imali taj papir obračunate zarade od nekoliko meseci i nažalost kod nekih poslodavaca i od nekoliko godina, ali nisu mogli da ostvare pravo na zaradu koju su, bukvalno rečeno, zaradili kod tog poslodavca. To je dobro. Dobro je i što se štite trudnice i porodilje ovim izmenama i dopunama zakona. Mi iz JS naročito to pozdravljamo, iz razloga što je poznato da naša politika ide za tim da se u Republici Srbiji rađa što više dece, jer je poznato da nam Srbija, ne samo da stari, nego odumire. Akoznamo da za poslednjih 10 godina je u Srbiji nestalo između 300.000 i 350.000 građana, ovim izmenama i dopunama zakona se na neki način pospešuje i štite se one žene koje žele da postanu majke, da rađaju decu, itd. Zato što je privreda u situaciji u kakvoj jeste, mi nismo u ovom trenutku, u mogućnosti da mnogo više nagradimo one žene koje žele da rađaju više dece i da dobiju pravo na više godina priznatog staža, nego što je predviđeno ovim zakonom, ali se nadam da će poboljšanjem privredne situacije u državi Srbiji i poboljšanjem, finansijske i ekonomske situacije u zemlji se stvoriti uslovi da u nekim novim izmenama zakona sve one žene, majke koje imaju više dece, da dobiju veća prava na priznavanje prava na uvećan penzijski osnov, odnosno kao što je to u nekim drugim zemljama, primer Slovenije i Slovačke i slično. Sve ove druge odredbe Zakona o izmenama i dopunama Zakona o radu, siguran sam i poslanički klub JS je siguran da ide za tim, da se omogući da se u Srbiji stvaraju što bolji uslovi, da se mladi školovani ljudi koji u ovom trenutku nemaju mogućnosti, da se zaposle i zapošljavaju, a to naročito kod onih poslodavaca kojima su potrebni ti profili zanimanja koje ti mladi ljudi imaju, a i povećanjem, odnosno ograničenjem rada na određeno vreme od dve godine stvara se i povoljnija klima, da ti radnici po isteku rada na određeno vreme od dve godine zasnuju i radni odnos na neodređeno vreme, a takođe se stvaraju uslovi i da se može na lakši i jednostavniji način prelaziti od jednog poslodavca kod drugog, tamo gde ima veće mogućnosti i mogućnost za boljom zaradom. Kada je u pitanju Zakon o PIO, ja ili nisam čuo, ili gospodine ministre, vi njega niste obrazlagali, valjda ste smatrali da smo mi dovoljno iščitali obrazloženje iz predloženih izmena i dopuna zakona, pa smo dobro shvatili Predlog zakona o PIO. Ono što je najbitnije u ovom zakonu jeste da se između ostalog, povećavaju godine starosti za odlazak u penziju na 67 godina do posle određenih godina, primenom od 1. januara 2015. godine, izjednačavanje prava i obavezu na odlazak u penziju, žena sa muškarcima, mada je to pitanje uvek pomalo diskutabilno. S obzirom na određene komentare koji su se čuli i u stručnoj i u drugoj javnosti, s obzirom na težnju određenih pripadnica slabijeg pola, da tako kažem, da se izjednače u mnogim pravima sa pripadnicima jačeg ili muškog pola, nažalost, ja to tako kažem po mom ličnom mišljenju, to uglavnom traže one žene koje ne rade na teškim ili relativno teškim poslovima, nego neke druge, čije angažovanje fizičko, nije baš toliko veliko, ne traži i ne troši se toliko fizička i mentalna snaga na radnom mestu, kao što troše neke druge. Ali dobro, ako je intencija evropskog zakonodavstva, a jeste, da se izjednače uslovi za odlazak u penziju, kako muškaraca, tako i žena, poslanička grupa JS će u danu za glasanje podržati i ovaj zakon. Ono što je najbitnije za nas jeste da posle usvajanja ovih zakona, stvarno država Srbija krene u stvaranju privrednog ambijenta, gde će doći do većeg broja zapošljavanja, gde će doći do bržeg i redovnijeg punjenja budžeta i gde će doći do toga da penzije budu redovnije i veće i da se od njih može normalno živeti. Iz svega navedenog, zaključujem da će poslanički klub JS u danu za glasanje, glasati za ova dva predložena zakonska projekta. Hvala.
Reč ima Elvira Kovač. Izvolite.
Poštovana predsednice, predsedništvo, gospodo ministri, dame i gospodo narodni poslanici, želela bih svoje izlaganje da počnem sa konstatacijom da predložene izmene i dopune Zakona o radu nisu tako drastične, kao što se o tome u javnosti špekulisalo u proteklih nekoliko nedelja i očigledno je da je ovaj predlog izbalansiran, jer kao što vidimo ni poslodavci ni sindikati, radnici nisu sa njime u potpunosti zadovoljni, što složićete se nije bilo ni moguće. Ono što je za nas značajno je da ovaj predlog nije u suprotnosti sa interesima zaposlenih. Ovim izmenama i dopunama Zakona o radu se u najvećem delu tih izmena preciziraju pojedine odredbe trenutno važećeg aktuelnog Zakona o radu, koje su se do sada u proteklih nekoliko godina, od kada je u primeni, različito tumačile i primenjivale, uglavnom od strane poslodavaca. Jasno je da je unapređenje zakonodavnog okvira da bi ono trebalo pored ostalih mera Vlade, ipak je to zakon koji očekujemo, oni bi trebali da doprinesu povećanju domaćih stranih investicija u privredu, povećanju zaposlenosti, smanjenju sive ekonomije, odnosno rada na crno, kao i privrednom rastu. Mi u poslaničkom klubu Saveza vojvođanskih Mađara se nadamo da će ove izmene i dopune biti dovoljne. Jedno je sigurno, cilj je da se obezbedi stvaranje povoljne privredne klime i mogućnost otvaranja novih radnih mesta. Spomenula bih samo nekoliko konkretnih primera iz Predloga izmena i dopuna Zakona o radu. Ovim novim Predlogom zakona, kao što smo čuli iz izlaganja uvaženog gospodina ministra, poslodavac se obavezuje, ovo nije postojalo u prošlosti da ugovor o radu ili njegovu kopiju drži upravo na mestu rada, odnosno tamo gde zaposleni radi. Ovo je jako značajno sa dva aspekta. Jedan aspekat je sa stanovišta zaposlenog, upravo da bi se izbeglo ono što smo mi svesni da se dešavalo u budućnosti, konkretno kada je naišla inspekcija rada koja je tražila na uvid ugovor o radu, onda su poslodavci koristili izgovor da taj ugovor o radu i njegova kopija se ne nalaze ovde na mestu rada i dobijali su određeni rok da upravo taj ugovor o radu i njegovu kopiju daju na uvid inspektoru rada. Onda se ne retko dešavalo da su oni retroaktivno zaključivali sa nekim ranijim datumom taj ugovor o radu, pa njega ili njegovu kopiju dali na uvid. Sa druge strane, ove izmene su značajne i sa stanovišta države, jer će se na ovaj način u praksi olakšati spomenutim inspektorima rada da utvrde da li lica koja su zatečena kod poslodavca zaista imaju urednu dokumentaciju. U praksi su vrlo značajna ovlašćena i mogućnosti inspektora rada i nadamo se da će to zaživeti i na terenu u vršenju inspekcijskog nadzora. Njihove mogućnosti i ovlašćenja su između ostalih uvid u opšte pojedinačne akte, evidencije i drugu dokumentaciju, utvrđivanje identiteta lica i uzimanje izjava, kako od poslodavaca, odgovornih lica, tako i zaposlenih i drugih lica koja se zateknu kod poslodavca na mestu rada i ono što je izuzetno bitno je vršenje kontrole da li je izvršena prijava na obavezno socijalno osiguranje, a sve radi smanjenja sive ekonomije, odnosno sprečavanja rada na crno. Jedna od, s jedne strane, kritikovanih novina i najčešće spominjanih novina je i produženje roka za zasnivanje radnog odnosa na određeno vreme sa do sada maksimalnih 12 meseci na 24 meseca, što je sa druge strane i po nama zapravo pozitivno i pozitivno iz ugla zaposlenih, jer oni će na ovaj način imati duže izvesnosti svog statusa, duži vremenski period. Nažalost, opšte poznata je činjenica da su se do sada u praksi najčešće ti ugovori na određeno vreme zaključivali na maksimalnih godinu dana. Posle godinu dana se pravila pauza, došlo je do prekida radnog odnosa, pa su se zaključivale neke druge vrste ugovora. Svi znamo da se, nažalost, to dešavalo. Prema ovom predlogu, ugovor o radu na određeno vreme može da se zaključi i na duže od 24 meseca, kao što smo čuli, to može da bude na najduže 36 meseci, ako se radi o novoosnovanom poslodavcu, preduzeću, koji je mlađi, odnosno njegov upis je svežiji od godinu dana, odnosno ako se radi o nezaposlenom kome je do ispunjenja uslova za starosnu penziju ostalo najviše pet godina, najduže na taj period od pet godina, mi smatramo da je ovo dobro, najpre zbog olakšavanja zapošljavanja, takozvanog teže zapošljivih kategorija lica verujte starijih od 55 godina, ali dobro je i što novoosnovana preduzeća dobijaju mogućnost da dok nisu u mogućnosti da zaključivaju ugovor na neodređeno vreme, znači tri godine, zaključuju ugovore na određeno vreme. Rad sa nepunim radnim vremenom je takođe dobra stvar, najpre zbog fleksibilnog oblika ovog rada i što pogoduje onima koji na primer zbog porodičnih obaveza ne mogu da rade puno radno vreme. Mi u Savezu vojvođanskih Mađara smatramo da treba da se stvore povoljni uslovi da ljude koji imaju više dece, za one koji imaju malu decu. Rad na daljinu ili rad kod kuće je takođe jedan od fleksibilnih oblika rada i složićete se da razvoj informacionih tehnologija ovaj vid rada u budućnosti čini zapravo neminovnim. Klizno radno vreme je takođe dobro i povoljno sa stanovišta zaposlenih roditelja sa decom. Rad od kuće ili ti na daljinu je dobro kako zbog smanjenja troškova, povećanja produktivnosti, a tako i zbog udobnije, konfornije organizacije radnog vremena zaposlenog. Malo se pričalo o tome u javnosti da se ovim predlogom zaključivanje ugovora o radu za obavljanje poslova kućnog, pomoćnog osoblja ukida između supružnika, odnosno krvnih i tazbinskih srodnika do određenog stepena srodstva. Nama je jasno da je do ovoga moralo da dođe, upravo, nažalost, zbog zloupotreba i izigravanja zakona. Dešavalo se u praksi, ne retko, da su određeni pojedinci zaključivali zapravo fiktivne ugovore sa svojim suprugama sa ogromnim nerealnim platama, pa je onda država bila u obavezi da samo nekoliko meseci recimo pre odlaska na porodiljsko odsustvo da isplaćuje nerealno visoku naknadu za porodiljsko odsustvo tim suprugama. Ono što bih želela još da spomenem i da pohvalim je da zaposleni koji nije u celini ili delimično iskoristio svoje pravo na godišnji odmor u kalendarskoj godini zbog odsutnosti sa rada radi korišćenja porodiljskog odsustva, odsustva sa rada radi nege deteta ili posebne nege deteta, ima pravo da taj godišnji odmor iskoristi sledeće godine do 30. juna. Kada sam se već dotakla pitanja trudnica i porodilja, želela bih da naglasim da po ovom pitanju su sledeće odredbe od izuzetnog značaja. Kao što smo čuli, trudnice odnosno porodilje, sada već i majke koje doje svoju decu, ne moraju da obavljaju poslove koje su po procenama nadležnog organa štetni za zdravlje kako majke, tako i deteta, odnosno ako postoji procena da postoji realna opasnost za zdravlje majke ili deteta. Po ovom predlogu se predlaže da se proširi ta zdravstvena zaštita te zaposlene i koja doji svoje dete. Zanimljiv je ovaj predlog člana, u slučaju da poslodavac ne može da obezbedi, nije u mogućnosti da obezbedi propisanu zaštitu zdravlja i bezbednosti na radu, dužan je da toj doilji obezbedi obavljanje drugih odgovarajućih poslova, a ukoliko takvih poslova nema, treba da je uputi na plaćeno odsustvo. Ono što je spomenuto i što je takođe dobro, prvi put se uvodi, da zaposlena tokom trudnoće ima pravo na plaćeno odsustvo dok ode na lekarski pregled vezan za trudnoću i ova izmena je u potpunosti u skladu sa Konvencijom međunarodne organizacije rada o zaštiti materinstva. Podsetila bih sve nas i na izmene ovog zakona koji smo doneli prošle godine, vezan jeza ovu temu. Dakle, ništav je otkaz ugovora o radu, to se sada precizira, ako na dan donošenja rešenja o otkazu ugovora o radu su poslodavcu bile poznate okolnosti o trudnoći, porodiljskom odsustvu, rada radi nege deteta i posebne nege deteta ili ukoliko zaposleni u roku od 30 dana od prestanka radnog odnosa obavesti poslodavca o postojanju ovih istih razloga i, kao i izmena koju smo doneli, prava dojiljama jednim ili višednevnih pauza, odnosno na skraćenje radnog vremena radi mogućnosti da doji svoje dete. Smatramo da je zaštita materinstva zaposlenih žena jedno od osnovnih pitanja, koje se tiče celog društva i za njih je značajno da posle porodiljskog odsustva mogu da se vrate na isto radno mesto, ako ne baš na isto onda na odgovarajuće, adekvatno radno mesto sa istom platom. Za preostalo vreme moram da se osvrnem i na drugi predlog zakona - Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o penzijsko-invalidskom sistemu. Za SVM je naravno obezbeđivanje apsolutnog životnog standarda i održavanje relativno životnog standarda penzionera od izuzetnog značaja. Moram da kažem i da su kontroverzne i polemike oko penzijskog sistema upravo vezane za državni penzioni sistem, koji se razlikuje od zemlje do zemlje. Znači, nije kod svih isto. Najveće razlike se tiču upravo tih elemenata penzionog sistema, kao što su način finansiranja, vrste penzija i upravljanje. U Srbiji, kao što je poznato, je aktuelno tekuće finansiranje penzije ili na engleskom - pay as you go, što bi značilo da trenutne generacije zaposlenih iz njihovih doprinosa se finansiraju penzije sadašnjih penzionera i samim tim trenutni zaposleni stiču pravo da njihove penzije budu finansirane iz doprinosa nekih budućih generacija. Naravno, ovaj sistem je bio dobar dok je bio relativno mnogo zaposlenih i relativno malo korisnika penzija, ali u poslednjih nekoliko godina je došlo do usporenog ekonomskog rasta i do povećanja nezaposlenosti. Samim tim, promenila se i demografska struktura stanovništva. Stanovništvo je sve starije. Nažalost, ima sve manje zaposlenih i došlo je do krize ovog sistema, pa ni država, ni poslodavci nisu bili u mogućnosti da ispoštuju svoje obaveze. Osnovno pitanje za opstanak penzijskog sistema, za dalje normalno funkcionisanje su upravo ti delovi o kojima se radi u ovim izmenama i dopunama, a to su uslovi sticanje prava iz penzijsko-invalidskog osiguranja, uvođenje prava na prevremenu starosnu penziju i traženje uvođenja umanjenja penzija ukoliko neko želi ranije da ode u penziju, staž osiguranja koji se računa sa uvećanim trajanjem i za nas izuzetno značajan status osiguranika poljoprivrednika. Kao što znamo, Vlada je započela reformu penzionog sistema. Znači, neke prošle Vlade su to započele još početkom 2000-ih godina. Tada je došlo do jednokratnog povećanja starosne granice za tri godine, tako da je tada iznosilo 63 godine za muškarce i 58 godina za žene. Godine 2003. je restriktivnije definisan pojam invalidnosti. Godine 2005. je ponovo došlo do izmena postupnog podizanja uslova za sticanje prava na starosnu i porodičnu penziju za dve godine, sukcesivno od 2008. do 2011. godine. Starosna granica se već tada podigla za muškarce za 65 godina života i za žene na 60. Zakonom o izmenama i dopunama Zakona o penzijsko-invalidskom sistemu iz 2011. godine propisano je, između ostalog, postupno podizanja uslova za sticanje prava na starosnu i porodičnu penziju ponovo za tri godine i tada je staž osiguranja za žene podignut na 38 godina, koji sada ne diramo, počev od 2011. do 2022. godine. Tada je promenjena definicija osiguranika poljoprivrednika, prema kojoj su obavezno osigurani svi poljoprivrednici koji imaju više od pola hektara zemlje koji nisu korisnici penzija ili na školovanju. Moram naglasiti da su ove spomenute reforme donekle poboljšale situaciju, dale određene rezultate, ali složićemo se da bi finansijski pokazatelji bili mnogo bolji da je bila efikasnija kontrola i naplata tih doprinosa za penzijsko i invalidsko osiguranje. U svakom slučaju, sada je već jasno da ove reforme nisu bile dovoljne i da je neophodno da dođe do novih. Upravo zbog toga se na dnevnom redu nalaze ove izmene i dopune zakona o penzijsko-invalidskom osiguranju. One obuhvataju podizanje uslova za sticanje prava na starosnu penziju za žene, sukcesivno sa 60 na 63 godine, pa sa 63 na 65 godina. Od 1. januara sledeće godine će se primenjivati ovaj zakon. Znači, od 2015. do 2020. godine će se ovaj uslov povećavati za pola godine, šest meseci godišnje, tako da će 2020. godine iznositi 63, a od 2021. do 2032. godine će se godišnje povećavati za dva mesec i s toga će iznosi 2032. godine 65 godina. Uslovi za odlazak u starosnu penziju između muškaraca i žene se zapravo izjednačavaju za 18 godina, 2032. godine. Uvođenje prava na prevremenu starosnu penziju i utvrđivanje trajnog umanjenja iznosa prevremene starosne penzije za svaki mesec ranijeg odlaska u penziju pre navršenja starosne granice. Sledeća izmena je takođe značajna, isključivanje iz beneficiranog staža zaposlenog koji rade na administrativno-tehničkim poslovima, odnosno radnim mestima, što je zapravo suština beneficiranog staža, jer njihovo zdravlje nikako nije ugroženo. Za SVM jedno od najznačajnijeg je preciziranje definicije za određene kategorije osiguranika, konkretno za osiguranike poljoprivrednike. Uvođenjem instituta prevremenog penzionisanja, odnosno uvođenjem tzv. penala, postepeni pooštravanjem uslova za odlazak u prevremenu starosnu penziju se očekuje da će se verovatno smanjiti broj tih ljudi koji ranije odlaze u penziju. Kao što sam spomenula, isključuju se iz beneficiranog staža oni zaposleni kod kojih objektivno ne postoji realna opasnost po njihov život ili zdravlje, to je zaista svrha tog beneficiranog staža. Tu se još uvode pooštravanja. Znači, ljudi koji rade na radnim mestima na kojima se osiguranje računa sa uvećanim trajanjem moraju da rade na tim radnim mestima da provedu minimum dve trećine svog radnog veka. Kao što sam spomenula, za nas je jedna od najznačajnijih novina da se vraća definicija osiguranika poljoprivrednika iz 2003. godine, jer ovom iz 2011. godine je rečeno da svi članovi poljoprivrednog domaćinstva su da uplaćuju doprinos. Složićete se da je nemoguće da svi članovi poljoprivrednog domaćinstva uplaćuju doprinose za penzijsko-invalidsko osiguranje. Prema tome, ovim izmenama i dopunama se finansijski olakšava izvršavanje obaveze uplate doprinosa za penzijsko-invalidsko osiguranje članovima poljoprivrednih domaćinstava. O tome će moj kolega Arpad Fremond malo kasnije detaljnije pričati. Mi pozdravljamo što se izmenama i dopunama jednog člana ovog zakona rešava pola problema poljoprivrednika, s kojima se trenutno suočavaju na terenu. Znači, sada samo jedna osoba je u obavezi da plaća doprinose. Što se tiče drugog dela njihovog problema, vezano za doprinose za obavezno socijalno osiguranje, smatramo da je tu ključna reč srazmernost, ali, kao što sam spomenula, o tome će moj kolega pričati kasnije. Očekujemo da se u budućnosti formira jedna radna grupa koja bi mogla da se bavi ovim pitanjem. Ono što takođe podržavamo je da će se u budućnosti zaposlenoj koja rodi jedno dete dodavati pola godine staža osiguranja ili ona koja ima dvoje godinu dana. Do sada je u ovom zakonu postojala mogućnost da zaposlena koja ima troje dece to bude dve godine. Jedini problem je što će se ovo primenjivati za 18 godina. Savez vojvođanskih Mađara smatra da predložene izmene i dopune Zakona o radu nisu tako drastične, nisu u suprotnosti sa interesima zaposlenih. Nadamo se da će zaista dovesti do podsticaja investicija, privrednom rastu i povećanju zaposlenosti. Što se tiče izmena i dopuna Zakona o penzijsko-invalidskom sistemu, nadamo se da će u budućnosti uspeti da obezbedi finansijski održiv sistem i zbog toga ćemo u danu za glasanje podržati ove predloge. Zahvaljujem.
Reč ima narodni poslanik Nenad Čanak.
Dame i gospodo narodni poslanici, zakon koji se nalazi pred nama, koliko sam razumeo nameru Vlade, bi trebalo da doprinese smanjenju budžetskog deficita kroz povećano zapošljavanje i privlačenje investicija. To je, nadasve, značajno u ovom trenutku, pošto se ekonomija Republike Srbije nalazi u slobodnom padu i to 300 km na sat. Međutim, iako bi ovaj zakon trebalo da bude sistemski, iz raznovrsnih razloga, o kojima ću malo kasnije govoriti, on to nije, jer ne uspostavlja suštinski nov radno-pravni status poslodavca i zaposlenog. To nije ni moguće. Nije moguće iz jednostavnog razloga što ovog trenutka mi nemamo raščišćene odnose u samoj osnovi ove zemlje i nemamo nove odnose pre svega u privrednom sistemu, koji bi trebalo da bude zasnovan na privatnoj svojini, na jasnom određenju prema privatnom kapitalu, odnosno njegovom poreklu, na punoj zaštiti privatne svojine i jakom sistemu socijalne zaštite. Ta četiri uslova nisu ispunjena. Još uvek imamo niz relikata, niz zaostataka iz vremena koja su za nama. Imamo zaostatke iz vremena samoupravnog socijalizma, sistema koji je bio takav kakav je bio, ali je bio sistem. Delovi tog sistema su dan danas živi i dan danas postoje, a sveukupnog novog sistema nema. Samim tim se dolazi u paradoksalnu situaciju da se pokušava iskrpiti nešto čega smo se odrekli, a novo da se napravi kao da nema snage. Daću nekoliko objašnjenja oko svega ovoga. Mi imamo ovog trenutka u Republici Srbiji 1,7 miliona penzionera. U privatnom sektoru je 900.000 zaposlenih, a u državnom sektoru oko 780.000. Dakle, u državnom sektoru ove zemlje je zaposleno 780.000 ljudi koji administrira državu od otprilike osam miliona stanovnika. Podsetiću vas da je u starom Rimu na 60 miliona stanovnika veličina državnog aparata bila 10.000 zaposlenih. Sve u svemu, 780.000 u državnom sektoru, što sa ovih 1,7 miliona penzionera, čini oko 2,5 miliona, manje-više, izdržavanih, koje treba da izdržavaju 900.000 zaposlenih. To jednostavno ne može. Ako bismo postigli punu zaposlenost u ovoj zemlji, to bi i dalje značilo, pošto ovog trenutka, ako me podaci ne varaju, imamo nešto oko 790.000 nezaposlenih, to bi bilo 1,5 miliona ljudi koji bi radili, a trebalo da izdržavaju 2,5 miliona. To nije moguće. Gde je problem? Problem je u tome što ovog trenutka penzije se isplaćuju iz budžeta i to se dogodilo tako što je 1988. godine, prilikom „Jogurt revolucije“ u Vojvodini integrisan, to je bio jedan od razloga zašto je to sve rađeno, Fond za penzijsko i invalidsko osiguranje Vojvodine u fond iste svrhe i namene Republike Srbije. Tim objedinjavanjem su koncentrisana sredstva na jedno mesto, da bismo 1998. i 1999. godine i državni i Fond samostalnih delatnosti i Vojni penzijsko-invalidski fond bili opljačkani, kompletan novac iz njih povučen, nestao, a da bi mogli da vrše svoju funkciju, tj. da bi mogle da se isplaćuju penzije, je to postala budžetska stavka i to je podvedeno kao javni prihod, odnosno budžetska kategorija Zakonom o javnim prihodima iz Službenog glasnika RS broj 22 iz 2001. godine. U članu 7. jasno piše – javnim prihodima u smislu ovog zakona smatraju se prihodi kojima se finansiraju prava i dužnosti Republike, poslovi i zadaci Grada Beograda i opštine, utvrđeni Ustavom i zakonom, kao i, podvlačim, doprinosi za obavezno socijalno osiguranje. Na ovaj način smo došli u poziciju da već 2002. godine u Službenom glasniku, prema Zakonu o budžetskom sistemu, je propisano da se primanja sastoje od tekućih prihoda i to poreza, govorim o budžetu, dva, doprinosa za obavezno socijalno osiguranje, donacije i transfera, ostalih prihoda, taksi i naknade za korišćenje dobara itd. Ni u jednoj zemlji EU doprinosi nisu kategorija javnog prihoda, odnosno budžetska stavka. Ako oni ostanu budžetska stavka, ako se ne formira poseban fond za penzijsko i invalidsko osiguranje, budžet nikada neće doći na zelenu granu i nikada se neće ništa napraviti. Ovaj zakon će pomaći stvar da umesto onih 300 km na sat slobodnog pada Srbija pada 280 km slobodnog pada, ali će i dalje biti u slobodnom padu. Zbog svega toga, da bi se bilo šta sistemski uradilo u ovoj zemlji, mora se otkriti na koji način je 1998. i 1999. godine novac nestao iz Penzijskog i invalidskog fonda, mora se saznati gde je taj novac otišao, šta se sa njim dogodilo, jer taj novac je bio novac ljudi koji su u njega investirali i ulagali dok su bili zaposleni. Sada smanjivati penzije ljudima na osnovu toga što im je neko ukrao pare, pa sad više nema ko da isplati penzije, je nepravda, ali ne samo nepravda, nego je pristajanje na prikrivanje svega toga je prikrivanje krivičnog dela i saučestvovanje u krađi i pljačci kojoj smo bili neki od nas i svedoci. Postavljam jasno pitanje – kako se misli da se nešto uradi ukoliko, evo kaže ovde, 2009. godine Zakon o budžetskom sistemu kaže da se kao javni prihodi i dalje vode doprinosi za obavezno socijalno obrazovanje i to penzijsko i invalidsko osiguranje, zdravstveno osiguranje i osiguranje za slučaj nezaposlenosti. To nije promenjeno. Dok se to ne promeni, kompletan Zakon o radu, sve ovo o čemu danas treba da diskutujemo, će biti samo manje-više kozmetičke promene, koje će dovesti do toga da podignu socijalne tenzije, koje su ionako visoke, da se ugroze prava penzionera, koja su ionako ugrožena, da se ugroze prava socijalno ugroženih slojeva stanovništva i da se socijalna zaštita, koja je ionako u lošem stanju, još više smanji. Da bi se sve to sprečilo, LSV će pokušati da amandmanima pomogne da se ovaj zakon vrlo ograničenog dometa, ponavljam, vrlo ograničenog dometa i nimalo sistemski, kao što pokušava da se predstavi, učini boljim. Od sudbine naših amandmana će zavisiti kako ćemo glasati. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Sulejman Ugljanin. Izvolite.
Poštovani poslanici, uvaženi članovi Vlade, poštovani građani Srbije koji posmatrate rad ovog parlamenta, predlagač ovog zakona očekuje da ovim zakonom podstakne podsticaj domaćih i stranih investicija, prevazilaženje ekonomske krize, smanjenje rada na crno, privredni rast, otvaranje novih radnih mesta. Međutim, kada se obrazloženje zakona uporedi sa samim tekstom zakona, ne može se pretpostaviti, niti uvideti da ovaj zakon nudi i obezbeđuje ciljeve koje je predlagač proklamovao u obrazloženju zakona. Naime, ovim zakonom se upravo daje pravni okvir, naglašavam – pravni okvir, za otpuštanje lica sa invaliditetom, trudnica, porodilja, itd, što ni u jednom zakonu do sada to nije bila praksa. Predlagač zakona nije imao snage ili volje da se suoči sa jednom činjenicom da se razne inspekcijske službe koje su pod kontrolom Vlade, koriste kao sredstvo i mehanizam pritiska na privrednike, sa posebno izraženom političkom konotacijom, što je jako izraženo u Novom Pazaru, Tutinu, Prijepolju i drugim gradovima Sandžaka. Ustav Republike Srbije kaže da političke stranke ne mogu potčiniti vlast sebi. Međutim, način na koji rade mnoge inspekcijske službe ili lično inspektori su klasičan primer zloupotrebe vlasti u političke svrhe. Kako se ovaj predlog zakona uopšte ne bavi ovim problemom, mi smo predložili amandmane kojima tražimo da se kroz ovaj zakon otvori i to pitanje i trajno reši. Ustav Republike Srbije u članu 36. jemči jednaku zaštitu prava pred sudovima, a predlagač ovog zakona ostavlja mogućnost da se zaposleni ne vrati na posao i ako sud utvrdi da je njemu nezakonito prestao radni odnos. Predlagač zakona na ovaj način derogira sud i sudske odluke i podstiče poslodavce da bez pravnog osnova raskidaju radni odnos sa zaposlenima. Član 60. Ustava Republike Srbije, između ostalog, garantuje pravo zaposlenih na pravnu zaštitu za slučaj prestanka radnog odnosa. Istim članom Ustava ženama, omladini, invalidima, garantovana je posebna zaštita na radu i posebni uslovi rada, a ovim predlogom zakona imamo pripremljen pravni okvir da čak i trudnice i porodilje, kao i omladinci i invalidi mogu ostati bez posla. Kad kompletiramo stari, osnovni tekst zakona, s ovim izmenama i dopunama zakona, vidimo da ima bezbroj pravnih praznina koje omogućavaju da poslodavci jednostavno gaze zaposlene. Zato se mere ovog zakona moraju uskladiti sa Ustavom i drugim zakonima koji regulišu ovu materiju. U protivnom, imaćemo slučajeve da građani odnosno oštećeni traže zaštitu kod Evropskog suda, a da država Srbija gubi zbog neusklađenosti ovog zakona sa drugim zakonima i Ustavom Republike Srbije. Apelujem na Vladu da još jednom sagleda eventualne negativne posledice koje bi nastale primenom ovog zakona, da sagleda njegove nedostatke, da uvaži konstruktivne predloge za njegovo poboljšanje, ili da ga povuče iz skupštinske procedure. Ovom prilikom još jednom pozivam Vladu Republike Srbije da posveti dužnu pažnju nedovoljno razvijenim područjima, a posebno regionu Sandžak i da konkretnim programom i merama za ekonomski oporavak i razvoj pokaže zainteresovanost za najugroženije delove ove zemlje. Na kraju, iskoristiću priliku da zamolim predsedavajuće da ubuduće šalju predloge zakona o kojima razgovaramo nekoliko dana ranije. Skupština Srbije je sastavljena od sedam izbornih lista, znači, sedam različitih pogleda na život pa i na ovaj zakon. To daje izvanredne mogućnosti da se otkloni svaki nedostatak, svakog člana a i zakona u celini. Znači, imamo kvalitetnu Skupštinu, ali molim da nam se da mogućnost da malo ranije dobijemo predloge zakona, kako bi se bolje pripremili za njihovo usvajanje. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem se gospodinu Ugljaninu. Za reč se javio ministar u Vladi, gospodin Aleksandar Vulin. Izvolite.
Hvala. Samo nekoliko nejasnoća da razrešimo. Kada je u pitanju zaštita trudnica, osoba sa invaliditetom, svaka zaštita i njihova prava su pojačana ovim predlogom zakona. Ne samo što kao i do sada trudnica i porodilja ne može da izgubi svoje radno mesto, postoji jedan način, nemojte da vas to zbunjuje – da krši zakon, ali, to je nešto, izvinite, što ne može da bude stvar vašeg zdravstvenog stanja odnosno drugog stanja, nego, to je kršenje zakona. Sama činjenica trudnoće apsolutno isključuje bilo kakvu mogućnost da bude otpuštena, ili da poremeti njen radno-pravni status. Ovaj zakon ne samo što to garantuje, već proširuje određeni korpus prava i na dojilju. Dakle, dok žena doji, na nju se odnose posebna prava – da ne može da radi na mestu koje može u zdravstvenom smislu da utiče negativno na nju ili dete, ne može da radi prekovremeno, ne može da radi noću, ako na bilo koji način to utiče na zdravlje nje ili deteta. Takođe, dodaje se još jedna norma – da porodilja, trudnica, dojilja, može da u radno vreme, u plaćeno radno vreme, vrši odgovarajuće lekarske preglede kod izabranog lekara, što je potpuna novina. Do sada to nije bila praksa. Dakle, samo je dužna da obavesti poslodavca o tome, i to je sve. Njoj je plaćen odlazak kod odgovarajućeg lekara. Što se tiče osoba sa invaliditetom, do sada je bila praksa da ukoliko prestane potreba za poslom koji obavlja osoba sa invaliditetom, vi sada treba da mu nađete drugi posao. Poslodavac, ukoliko to nije mogao da uradi, on ga je jednostavno proglašavao tehnološkim viškom i otpuštao ga. Sada to više ne može. Sada je poslodavac dužan da nađe drugo radno mesto, a ako to ne može, on je dužan da mu isplaćuje odgovarajuću otpremninu. To do sada nije bila praksa. I još jedna sitnica oko PIA. Naravno da izmene i dopune Zakona o penzijsko-invalidskom osiguranju ne mogu da reše ovaj problem o kome smo govorili. Jasno je da po ekonomskim kriterijumima vi imate milion i 700 hiljada penzionera, a po ekonomskim kriterijumima trebalo bi da budu tri zaposlena na jednog penzionera. To su evropski kriterijumi. To je pet miliona i 100 hiljada zaposlenih u zemlji u kojoj imate sedam miliona stanovnika. Priznaćete, jednostavno nije moguće. Zato država poseže za usporavanjem odlaska u penziju, a nikako za ukidanjem penzija, nikako za ukidanjem fonda. Ali, za usporavanjem, svakako. Kao što vidite, usporavanje se vrši vrlo umereno, vrlo oprezno. Tek 2032. godine izjednačavamo žene i muškarce na 65 godina. Ali, ono što je takođe važno u ovom zakonu, važno je da činimo značajne uštede ne samo kroz zaustavljanje ili usporavanje posebno prevremenih odlazaka u penziju. Prošle godine je 53% muškaraca otišlo u prevremenu penziju. To nije nešto čemu baš možemo da se radujemo kada je naš budžet u pitanju. Nije samo to ideja. Ideja je da kroz ograničavanje instituta beneficiranog radnog staža značajno ga učinimo svrsishodnijim. Beneficirani radni staž služi da onaj ko obavlja određene poslove koji su opasni po njega, po njegovo zdravlje, koji mu onemogućavaju da dočeka vreme kada bi neko drugi otišao u penziju, da ode ranije. Društvo mu se na taj način zahvaljuje za njegov odgovoran i savestan rad koji je težak, koji ima svoje posledice po njega i njegovo zdravlje, ali ne smemo to proširiti i na one koji se samo nalaze u istoj službi. Kroz uštede o kojima govorim, mi računamo da će za 10 godina 5,35% bruto-društvenog proizvoda biti ušteđeno kroz ovo. Hvala.
Zahvaljujem se ministru Vulinu. Reč ima narodna poslanica Dubravka Filipovski, ovlašćena predstavnica Nove Srbije. Izvolite.
Gospodine ministre, uvažene kolege i koleginice narodni poslanici, poštovani građani Srbije, mislim da je Srbija dugo čekala na izmene i dopune zakona o radu. Nesumnjivo je da je ovaj zakon bio potreban Srbiji i to posebno u ovom trenutku. Zašto u ovom trenutku? Zato što je ekonomska situacija veoma teška i ovaj zakon predstavlja rezultat kompromisa i po mom mišljenju i mojih kolega iz poslaničke grupe Nove Srbije on predstavlja značajan korak u stvaranju regulatornih okvira u oblasti radnih odnosa prilagođenog uslovima tržišta i zbog toga će poslanička grupa Nove Srbije u danu za glasanje podržati oba ova zakona. Predloženi zakon zajedno sa ostalim iz celovitog reformskog paketa dovešće do veće pravne sigurnosti, do jasnih pravila, više reda, manjih troškova i administriranja, veće mogućnosti u smislu olakšanja zapošljavanja bez straha od mogućih manipulacija. Ja ovaj zakon vidim kao mogućnost da očuvamo egzistenciju svojih porodica zato što on omogućava i mladim ljudima da se zaposle ali i onim starijim koji su pri penziji da omoguće i zasnuju novi radni odnos. Očekujem da će u njegovoj primeni biti smanjen rad na crno i da će on pre svega omogućiti poboljšanje uslova poslovanja. Protiv sam politizacije ovog zakona i zbog toga ću u nastavku svog izlaganja vrlo taksativno po članovima u ime svoje poslaničke grupe nabrojati pozitivne efekte koje očekujem da on u svojoj primeni po glasanju bude imao. U članu 3. propisuje se da je poslodavac dužan da dostavi reprezentativnom sindikatu pravilnik o radu u roku od sedam dana od dana stupanja na snagu kao i da onaj poslodavac koji ne prihvati inicijativu reprezentativnog sindikata za pristupanje pregovorima za zaključenje kolektivnog ugovora ne može pravilnikom o radu da uredi prava i obaveze iz radnog odnosa. Vrlo je važno što se ovim zakonom dopunjuje i član 23. odredbom da je tokom trajanja sudskog postupka u vezi eventualne diskriminacije teret dokazivanja na poslodavcu, što u skladu sa evropskim pravilima ova odredba zakona štiti već u samom sudskom postupku prava radnika. Novom odredbom člana 24. ukida se obaveza donošenja pravilnika o organizaciji i sistematizaciji poslova za one poslodavce koji zapošljavaju manje od 10 radnika što im u značajnoj meri olakšava poziciju u odnosu na postojeće rešenje koje je bilo do sada. Kada je upitanju odredba zakona koja se odnosi na probni rad, član 36. propisuje da pre isteka vremena za koji je probni rad ugovoren, bilo poslodavac, bilo zaposleni, mogu da otkažu ugovor o radu sa otkaznim rokom koji ne može biti kraći od pet radnih dana ali da pored ovoga poslodavac ima i obavezu da obrazloži otkaz ugovora o radu. Kada je upitanju rad na određeno vreme, izmenom člana 36. bitno je da se rad na određeno vreme povećava sa jedne na tri godine. Član 40. predviđa obavezu poslodavca da blagovremeno obavesti zaposlene o dostupnosti poslova sa punim i nepunim radnim vremenom. Takođe, poslodavac je dužan da razmotri zahtev zaposlenog da pređe sa nepunog na puno radno vreme kao i obrnuto, a kolektivnim ugovorom se uređuje saradnja i informisanje sindikata o poslovima sa nepunim radnim vremenom. Član 42. previđa u skladu sa modernim vremenom i razvojem informacionih tehnologija i rad od kuće, što je po mom mišljenju veoma bitno. Odredba člana 68. donosi bitnu izmenu u korist zaposlenih kada je upitanju godišnji odmor. Za razliku od postojećeg rešenja u buduće će novozaposleni sticati pravo na korišćenje godišnjeg odmora u kalendarskoj godini posle mesec dana neprekidnog rada, od dana zasnivanja radnog odnosa kod poslodavca. Po meni tu ima još dve veoma važne i bitne novine. Neuporedivo je praktičnije i fleksibilnije novo rešenje da ako zaposleni koristi godišnji odmor u delovima, da prvi deo koristi u trajanju od najmanje dve, a ne tri radne nedelje, a ostatak najkasnije do 30. juna naredne kalendarske godine. Odredbom u članu 75. se olakšava položaj poslodavaca koji zapošljavaju veliki broj ljudi, daje im se mogućnost da u slučaju korišćenja kolektivnog godišnjeg odmora donesu jedno zbirno umesto pojedinačna rešenja i tako zbirno rešenje se ističe na oglasnoj tabli, čime se smatra da je uručeno zaposlenima. Član 89. pored trudnica prepoznaje i zaposlene žene koje doje dete kao kategoriju kojoj je potrebna dodatna zaštita na poslu. Po novom zakonu poslodavac je dužan da i njima obezbedi obavljanje odgovarajućih poslova, ali i da ih uputi na plaćeno odsustvo što je u duhu sa politikom zaštite materinstva. Član 101. i 102. dodatno preciziraju zaštitu osoba sa invaliditetom kao posebne kategorije zaposlenih. Naime, ovakvom zaposlenom poslodavac je dužan da obezbedi obavljanje poslova prema radnoj sposobnosti u skladu sa zakonom, ako to iz objektivnih razloga nije u stanju da učini, dužan je da mu isplati otpremninu kao tehnološkom višku, što je svakako bolje rešenje od postojećeg nedefinisanog statusa kakvo je bilo do sada. Izmenjen je i član 111. koji inače reguliše i institut minimalne zarade, propisuje dodatnu obavezu za poslodavca da po isteku roka od šest meseci od donošenja odluke o uvođenju minimalne zarade obavesti reprezentativni sindikat o razlozima za nastavak isplate minimalne zarade. Novi član 112. propisuje da se pri utvrđivanju minimalne cene rada koju bi trebalo da donese Socijalno ekonomski savet, naročito polazi od nekoliko veoma bitnih uslova, pre svega egzistencije i socijalnih potreba zaposlenog i njegove porodice, zatim kroz minimalne potrošačke korpe, kretanje stope zaposlenosti na tržištu rada, stope rasta BDP, kretanje potrošačkih cena itd. Ono što je bitno napomenuti jeste da ukoliko dođe do značajne promene nekog od navedenih elemenata Savet je obavezan da razmotri obrazloženu inicijativu jednog od svojih članova za otpočinjanje pregovora za utvrđivanje nove minimalne cene rada. Izmenom člana 121. dodatno se precizira obračun zarade i naknade zarade koje je poslodavac dužan da isplati. To predstavlja olakšavajuću okolnost za položaj zaposlenog. Takođe zaposleni zadržava pravo da pred nadležnim sudom osporava zakonitost predmetnog obračuna. Potpuno izmenjen član 179. taksativno navodi na najrazličitije situacije iz prakse koje mogu predstavljati razlog za otkaz ugovora o radu u skladu sa odredbama ovog zakona. Ovo do sada nije bio slučaj, što je u praksi predstavljalo problem i za zaposlene i za poslodavce i ovaj član takođe i dalje prepoznaje kategoriju tehnoloških viškova u stavu 5. tačka 1. Novi član 179a daje mogućnost poslodavcu da u određenim situacijama umesto otkaza zaposlenom izrekne neku od disciplinskih mera, kao vid prethodnog upozorenja. Posebno se izdvaja opomena sa najavom otkaza u kojoj se navodi da će poslodavac zaposlenom otkazati ugovor o radu bez ponovnog upozorenja ako u narednom roku od šest meseci učini istu povredu radne obaveze ili nepoštovanje radne discipline. Za zaposlenog je svakako bolje rešenje koje obavezuje poslodavca da pre uručenja otkaza u određenim situacijama mora da upozori zaposlenog pisanim putem da postoje razlozi za otkaz, kao i da mu ostavi rok od najmanje osam dana da se izjasni o tome.U upozorenju poslodavac je dužan da navede osnov za davanje otkaza, činjenice i dokaze koji ukazuju na to da su se stekli uslovi za otkaz i rok za davanje odgovora na upozorenje. U istom smislu i odredba novog člana 180a je i koji kaže da poslodavac može dati otkaz zaposlenom samo ako mu je prethodno dao pisano obaveštenje u vezi sa nedostacima u njegovom radu, uputstvima i primerenim rokom za poboljšanje rada, a zaposleni se na ovakvo upozorenje oglušio i nastavio da radi na nezadovoljavajući način. U skladu sa dobrom međunarodnom praksom je i rešenje u članu 189a, koji propisuje da zaposlenih kome je radni odnos prestao ima pravo da od poslodavca zahteva potvrdu koja sadrži datum zasnivanja i prestanka radnog odnosa i vrstu, odnosno opis poslova na kojima je radio. Takođe, na zahtev zaposlenog poslodavac može dati i ocenu njegovog ponašanja i rezultata rada. Član 268a i 268b dodatno i veoma temeljno preciziraju ovlašćenja inspektora rada. Na primer, inspektor vrši kontrolu da li je izvršena prijava na obavezno socijalno osiguranje, pregleda poslovne prostorije, objekte, postrojenja, uređaje, i dr, nalaže preduzimanje preventivnih i drugih mera radi sprečavanja povreda zakona, a poslodavac, odgovorno lice i zaposleni dužni su da mu omoguće vršenje nadzora, uvid u dokumentaciju i nesmetan rad i da obezbede sve podatke potrebne za vršenje inspekcijskog nadzora. Zbog svega ovog što sam rekla, poslanička grupa NS će u danu za glasanje podržati izmene i dopune ovog zakona. Hvala .
Zahvaljujem. Za reč se javio narodni poslanik prof. dr Vladimir Marinković.
Zahvaljujem predsedavajući. Uvaženi potpredsedniče Vlade, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, govoriti o Zakonu o radu, a ne govoriti o celokupnom kontekstu u kojem se naša ekonomija nalazi je prosto i nemoguće. Navešću samo jedan podatak da kada je u pitanju radno pravo i radno zakonodavstvo nalazimo se na najnovijem izveštaju Svetske banke na 93 mestu po onome što Svetska banka kao relevantna institucija ocenjuje, a to je fleksibilnost tržišta rada. Ono za šta se ozbiljni strani investitori uvek najviše interesuju, naravno potrebno je i u ovom domenu smatram da izmene Zakona o radu su i bile potrebne i neminovne da bi domaći investitori i domaći privrednici, ali i oni koji planiraju da započnu svoj biznis, a to nam je jako važno u procesu strategije razvoja preduzetništva u našoj zemlji i prelaska i transfera naše zemlje sa službeničkog društva, koje danas postoji kod nas, u ono što se zove preduzetničko društvo. Stoga je jako važno da danas govorimo i diskutujemo o tome. Uz ove izmene i dopune Zakona o radu ne možemo da ne pomenemo i ne možemo ga sagledavati kao pojedinačni zakon, već ono što smo doneli i usvojili u našoj Skupštini, a to su određene poreske olakšice i set poreskih zakona koje su potrebne da bi naša privreda mogla da ima i da doživi privredni rast u narednih nekoliko godina i kako bi rešili onaj ključni, gorući problem naše zemlje, a to je problem nezaposlenosti. Ovo je samo jedan od seta tih zakona, očekuje nas i diskusija povodom Zakona o privatizaciji i stečaju, Zakona o investicijama, Zakona o Kancelariji za brze odgovore i sve to bi trebalo da rezultira onom što je najbolje i što je najbitnije, a to je da se napravi jedna povoljna klima za investicije i da se napravi jedna povoljna klima za novo zapošljavanje, za šta se SDP u svom delovanju naravno najsnažnije zalaže. Hoću da kažem da kao socijal-demokrata nema trećeg puta, nema socijalne tržišne privrede, nema redistribucije, nema kvalitetne socijalne politike, nema socijalne pravde ako nema dovoljno velikog kolača, ako naša privreda ne napravi dovoljno veliki BDP, ako naša preduzeća ne izvezu dovoljno roba i usluga kako bi taj kolač mogao da bude veći i kako bi ta redistribucija i preraspodela mogla da se uradi na socijalno najbolji i najodgovorniji način. Ovaj zakon definitivno, i to je nama veoma bitno je usklađen sa konvencijama Međunarodne organizacije rada. Posebno napominjem, to su najvažnije konvencije za nas, Konvencija 87, Konvencija 98, o pravu na slobodno organizovanje i pravu na kolektivno pregovaranje. Mislim da je ta uloga države i ovog zakona da faktički kroz ovaj zakon podstiče kolektivno pregovaranje i tu je država na neki način, a i Vlada izašla u susret zaposlenima što nije potpuno ukinula ovo rešenje zakona – prošireno dejstvo kolektivnog ugovora, nego je ono definisano da može da se primenjuje u onim granama, što je jako važno da podstičemo granski dijalog, sektorski dijalog, gde je organizovano i gde pregovara više od 50% radnika. Rešenje prema kojem je prošireno dejstvo kolektivnog ugovora u punom kapacitetu deluje, po našem mišljenjubi bilo iznuđeno i to je već jedan oktroisani čin. Sama činjenica, sam institut kolektivnog pregovaranja podrazumeva pregovaranje, podrazumeva one institute na kojima se i kolektivno pregovaranje i bazira, a to je institut dobre vere, to je institut dobre volje i to je institut dobre saradnje između socijalnih partnera. Dobro je ono za šta se ministar zalagao, a to je da se u jednom trenutku, nadamo se da će to vreme da dođe, socijalni dijalog, socijalni pakt prepusti socijalnim partnerima, predstavnicima poslodavaca, predstavnicima radničkih sindikata, uz poštovanje svih konvencija Međunarodne organizacije rada i, naravno, ono što je jako bitno kod nas ratifikovane Evropske socijalne povelje, koji je isti ovaj cenjeni dom ratifikovao 2009. godine, i koji podrazumeva čitav jedan set radničkih prava o kojima su moje kolege prethodno govorile. Ono što jeste činjenica, a ja kao ekonomista želim da govorim u skladu sa činjenicama i sa brojevima, je da su analize pokazale da je 45% zahteva poslodavačkih organizacija, između ostalog Unije poslodavaca kao reprezentativne, navele da američke privredne komore, predstavnika privrede nemačke delegacije, u Srbiji usvojeno je oko 45% zahteva, a usaglašeno sa sindikatima 73% članova zakona. Za nas kao socijal-demokrate i ostaje taj jedan gorak ukus što nije došlo do konačnog dogovora na Socijalno-ekonomskom savetu, što nije došlo do primene punog kapaciteta socijalnog dijaloga i dogovora između socijalnih partnera, ali citiraću samog ministra koji je rekao da:“ i mora i potreba je naše države, parlamenta i Vlade, da se napravi jedan novi zakon o radu koji će, naravno ne u potpunosti odgovarati, ali koji će predstavljati jedan minimum koncenzusa između predstavnika poslodavaca i predstavnika sindikata u našoj zemlji“. U tom smislu predlog je ono za šta će se zalagati Socijaldemokratska partija Srbije je donošenje ne samo tog novog Zakona o radu, jer mi ovde govorimo o minimalnim izmenama. Neću ih pominjati u detaljima, dovoljno su o tome rekle moje kolege, ali ne zaboravite da mi u taj kodeks rada, odnosno „lejbar“ kod treba da stavimo i Zakon o radu, i Zakon o štrajku, i sve one zakone i regulativu koje podrazumevaju pitanja i socijalnoekonomske oblasti. Podsetiću samo da je jako važno da podstičemo ne samo i kolektivna pregovaranja nego i stvaranje Saveta zaposlenih u preduzećima. To je jedna ozbiljna evropska tekovina, tekovina zemalja koji podrazumevaju i koji funkcionišu na postulatima socijalne tržišne privrede i koja podstiče ovaj dijalog između zaposlenih i poslodavaca, jer su Saveti zaposlenih konsultativna tela i oni u stvari služe u tome da motivišu zaposlene da učine maksimum, da zaposleni u preduzećima budu produktivniji, budu efikasniji, budu efektivniji, što je veoma bitno kroz učestvovanje u procesu donošenja odluka. To je ono na šta se participativnim model menadžmenta koji se podrazumeva u zemljama koje nama predstavljaju uzor u ovom domenu zemljama socijalne tržišne privrede, a to je recimo Savezna Republika Nemačka, to je obaveza menadžmenta i davanje prava zaposlenima na saodlučivanje, na konsultovanje. Ono što ovaj zakon definiše i što je jako važno, jeste pravo na informisanje. Samo na taj način ako se zaposleni uključe u proces donošenja odluka, imaćemo mogućnost da ih motivišemo. Imaćemo mogućnost da ih u procesu kolektivnog pregovaranja, a podsetiću da to kolektivno pregovaranje u razvijenim zemljama Evrope, gde je negde čak i ustavna kategorija, nije bazirano samo na pregovorima oko minimalne zarade, naravno, da minimalna zarada kod nas mora da se poboljša, mora da se poveća, ali opet je to pitanje privredne aktivnosti, nije pitanje samo pregovora oko jubilarnih nagrada i uslova rada, nego oko tih novih pitanja. Mi živimo u 21. veku, ta pitanja podrazumevaju razgovore i dogovore između radnika i poslodavaca o Strategiji razvoja preduzeća, o tehnološkom razvoju, o novim tržištima. Znači, potpuno involviranje, dakle, uključivanjem zaposlenih u proces donošenja odluka, naravno i kroz zvanične organe i institucije samog preduzeća, najčešće je to, recimo u Saveznoj Republici Nemačkoj, učešćem predstavnika Saveta zaposlenih ili sindikata u raznim komisijama ili kao članova nadzornog odbora. Veoma je važno napomenuti, o tome sam na početku govorio, o fleksibilnosti tržišta rada, ali ne o fleksibilnosti tržišta rada o kojoj govori Gej Stending i pominje jednu novu klasu, za koju se svi pribojavamo da može nastati i da može postati jaka i kod nas u zemlji, a to je tzv. prekarijat. Prekarijat, nova klasa koja je nesigurna, koja nema sigurno zaposlenje, koja ne može samim tim da bude i član sindikata, koja nema izvesnu, bar koliko toliko budućnost. Mi podrazumevamo novi model fleksibilizacije tržišta rada koji će podstaknuti naše ljude da se usavršavaju, da rade, da budu pripremljeni za rad što je jako bitno u tom procesu, kako bi oni imali priliku, imali mogućnost. Ono što je veoma značajno, sami sebi pravili mogućnost na tržištu da se zapošljavaju i da postanu ono što se u ekonomiji zove kontinuirano zapošljivi. To je ta fleksibilizacija tržišta rada koju mi kao socijaldemokratska partija promovišemo i podrazumevamo, ali ona isto tako podrazumeva i velike investicije u obrazovanje. Napravićemo prekarijat ako imamo i dalje 6,2% visokoobrazovanih ljudi u našoj zemlji, ali ako budemo investirali u obrazovanje, ako budemo investirali u nauku, onda ćemo moći da privučemo i visoko sofisticirane tehnologije, investicije koje imaju prelivajući karakter. Naravno za to će biti potrebna radna snaga koja je visoko kvalifikovana, visoko obučena i koja je, ono što je najbitnije, na današnjem tržištu rada fleksibilna. Ima dovoljan procenat veština. Podsetiću vas u Americi 88% konkurentnosti radne snage podrazumeva se ne iz njihovog formalnog obrazovanja, nego iz veština, sposobnosti koje poseduju i koje mogu da naprave dodatnu vrednost za kompanije i organizacije u kojima oni rade. Podsetiću i da po najnovijem istraživanju koje je rađeno 2013. godine, 2007. godine, od 10 najatraktivnijih zanimanja u SAD 2005, 2006. godine nije uopšte postojalo. Znači, razvijaju se tehnologije, kreiraju se nova radna mesta. Ono što je naš posao jeste da sve reformske zakone, sve ono što je potrebno, što je do same države i država ne treba tu mnogo da se meša, uradimo i investiramo u obrazovanje, da investiramo u nauku, da podstičemo preduzetništvo, da investiramo u infrastrukturu. To će biti put za naš razvoj. To će biti put za novo zapošljavanje, ne kao zakon, ne kao zakonski okviri, jer zakon nikoga ne zapošljava. Podsetiću vas da u najrazvijenijim zemljama zakonski okvir kada je u pitanju rad i radni odnosi nije toliko bitan zato što se odnosi između socijalnih partnera upravo zasnivaju na autonomiji dobre volje i na autonomiji dobre vere. Znači, to je stvar koja se podrazumeva i uvek poslodavci i zaposleni, u velikoj većini slučajeva pronalaze zajednički interes. Šta je zajednički interes? To je profitabilnost preduzeća, uspeh i njen rezultat. O tome govorim i kada je držani nivo u pitanju. Ako nam je BDP ovakav kakav jeste, mi možemo napraviti zakon koji je u najvećem mogućem okviru zatvoren, interesa radnika, po uzoru na mediteranski model, u Portugalu, u Grčkoj gde smo videli šta se dogodilo i kakve negativne efekte u nekom domenu može da izazove. Stoga, ovo je vrlo kompleksna materija. Slažem se da su izmene minimalne i naravno podržavam stav da je nama potreban jedan sasvim nov zakon uz tu opasku da nam je potreban i kodeks rada koji će podrazumevati celokupnu regulativu na jednom mestu i koja će uređivati celokupne radne i socijalne odnose. U danu za glasanje smatram da nema nijedne prepreke, nema nijednog razloga da poslanici SDPS ne podrže ovaj zakon. Hvala vam.
Hvala vam profesoru Marinkoviću. Reč ima narodni poslanik Milan Krkobabić.
Gospodine predsedavajući, uvažena gospodo ministri, poštovani narodni poslanici, građani Srbije koji pratite ovaj prenos, danas ovde pred nama su izmene i dopune veoma dva bitna zakona. Iz prethodnih diskusija uglavnom je bilo reči da se radi o nekim dopunama i izmenama koje nisu tako bitne. Dozvolimo da nisu bitne, a ako nisu bitne, očekujem da nas upravo u narednim danima, mesecima ovde čeka novi Zakon o radu i novi Zakon o PIO. Naravno, kada ga budemo radili i ako ga budemo radili, to zahteva, rekao bih pun konsenzus svih socijalnih partnera. Da li su ovim izmenama i dopunama uzeli učešće svi, nemam razloga da sumnjam. Razgovarao sam sa predstavnicima sindikata, vidim da su njihove neke primedbe prihvaćene, neke nisu. Primedbe poslodavaca su neke prihvaćene, a neke nisu. Čujem, interesantno, da su neki učesnici eksterni, da tako kažem, spoljni na našem tržištu takođe dali svoje mišljenje o Zakonu o radu. Dobro, voleo bih da ovako bitni zakoni koji se tiču ovako bitnih oblasti budu produkt našeg saglasja, našeg domaćeg saglasja, da uvažimo sve bitne sugestije svih bitnih činilaca kojih se to tiče. Naravno, ekonomija, neću upotrebljavati neke grublje termine, nije u nekom uzletu. Budžetski deficit je evidentan. Pred nama je fiskalna konsolidacija, ali od toga je mnogo bitnije pokretanje privredne aktivnosti. Ako ne uradimo bitne stvari koje će dovesti do pokretanja te privredne aktivnosti, i ovaj zakon i neki drugi neće imati nekakav efekat. Nama nikad zakoni nisu bili problem. Mi smo ih donosili, menjali, popravljali, osporavali. Problem se uvek pojavljivao kada smo trebali da ih primenimo. Ne znam kakva će biti primena ovih zakona. Voleo bih da tu pojačamo disciplinu, da neke odredbe Zakona o radu koje su sračunate na to da pokrenu privrednu aktivnost upravo budu striktno primenljive u praksi. Samo tako one mogu da daju određen rezultat. Čuo sam nedavno da je površna jedna kontrola, čuli ste i vi, koliko sinoć na Egzitu, od 108. kontrolisanih privrednih subjekata čak trećina, da budem grub u nekoj sivoj zoni, 18 je pred zatvaranjem. Znači, siva ekonomija uzima maha, gotovo trećina naše ekonomije je u sivoj zoni, gospodo. Kako je prevesti iza te magične zavese, da ona uđe u regalne tokove, da li će ova zakonska rešenja ići tome u prilog? Ja želim da verujem da će ići. Želim da verujem da će pomoći zapošljavanje novih ljudi, jer samo puna zaposlenost, otvaranje novih radnih mesta, uplaćivanje novih poreza i doprinosa omogućava punjenje budžeta, onda indirektno i penzionog fonda. Dva su razloga zašto će poslanička grupa PUPS-a podržati ove izmene i dopune. Jedan je, da kažem subjektivni, na ovim izmenama i dopunama radili su uvažena gospoda ministri, koji su inače provereni borci za zaštitu radničkih prava. Ja subjektivno verujem da oni čvrsto stoje na toj barijeri. Nemam razloga da sumnjam, jer oni se sutradan moraju pojaviti na nekim izborima, moraju polagati račune onima koji su glasali za njih. Dobro, to je moj subjektivni osećaj. Postoji nešto što je ekonomski opipljivo, opravdano i sada nas gledaju uglavnom, u najvećem broju slučajeva penzioneri. Ovo je bitno za njih. Poštovani prijatelji, izmene i dopune ovih zakona, ni u jednom delu ne dotiču se sudbine sadašnjih penzionera. Oni su otišli u penziju sa godinama staža koje su imali, bilo muškarci ili žene i sve što žele to je da im penzija bude redovna i da im bude sigurna. Sa povećanjem broja zaposlenih ljudi, ponavljam, budžet se puni a i sama garancija za isplatu tih penzija je više nego sigurna. To je taj ekonomski, ključni razlog koji nas iz PUPS-a opredeljuje da ne ulazimo dublje u polemiku u vezi sa ovim izmenama i dopunama. Naravno, gospodin ministar je u drugom delu svog izlaganja dotakao i ovaj drugi zakon, zapravo izmene i dopune i taj njegov koncept u nekoliko rečenica koji je izneo je prihvatljiv za najveći broj penzionera Srbije. Naravno da oni žele da im penzije budu redovne, sigurne i od države garantovane. Svaki drugi koncept je neozbiljan. Može biti politički koristan, može biti ekonomski opravdan, ali egzistencijalno štetan. Milion i 700 hiljada penzionera čeka te penzije, oni sede i ne razmišljaju mnogo ko je potrošio pare i da li ih nije potrošio. Oni znaju da su radili, da su uplaćivali i znaju da država Srbija garantuje za to. Neka rešenja koja se tiču upravnog odbora fonda, gde se svodi na sedam članova, gde će država imati dominantnu poziciju, upravo vidim kao garanciju da država Srbija nudi tim ljudima. Slabe su garancije ove ili one, političke partije. Svedoci smo da one nastaju, nestaju, da se dele, da se umnožavaju, a samim tim i te njihove garancije. Ko se seća nekih garancija danas? Mi smo u Srbiji čuli sve i na levoj i na desnoj strani, čuli smo i one u centru. Danas ne znamo ko je levo, a ko je desno, a ko je u centru i to je dobro, ofanzivna taktika, svi igramo sve, ali država Srbija je iznad svega i zato, penzionerima Srbije je izuzetno bitna ta garancija da će te penzije jako male biti redovne i biti sigurne. Na nama je da učinimo sve, gospodo kolege, prijatelji, da ne budu manje, da pokrenemo privrednu aktivnost, da tamo gde radimo, učinimo sve da možemo da idemo napred. Mene raduje i ohrabruje ovaj aplauz, ja to tako shvatam i tamo gde radim, to nastojim u praksi da sprovedem. Nećemo se zadovoljiti konceptom dobro plaćenih knjigovođa, koji nam kažu vešto, konsolidovaćemo budžet, izvršićemo fiskalnu konsolidaciju sa ovim ili onim procentom. Evo, ja im večeras ili danas zahvaljujem, zahvaljujem na tome. Ne trebaju nam njihovi procenti, odokativne procene, hajde gospodo da uradimo sve, da pokrenemo privrednu aktivnost, da dobijemo investitore, da krenemo u zapošljavanje ljudi, da krenemo sa mrtve tačke. Tu i samo na taj način ovaj budžet može biti puniji, a uključujući i penzionere i sve one koji su socijalno ugroženi, mogu imati bolju budućnost. Da li su investicije strane, domaće, u ovom momentu je nebitno. U ovom momentu je najbitnije da Srbija radi i to je prvi korak. Oni koji se bave privredom, vrlo dobro znaju da to nije dovoljno, potrebno je da Srbija radi, ali je potrebno i da Srbija zaradi. Hajde od ovog početnog koraka da Srbija radi, da omogućavamo ulazak stranim investitorima po veoma povoljnim okolnostima, da postepeno ulazimo u stadijum kada Srbija treba i da zarađuje, kada će profit da ostaje u ovoj zemlji i ovde da se investira. Moje zaključno razmatranje je u načelu, ono što smo mogli da čujemo danas, što smo čuli u štampi, u nekim razgovorima, a imali smo razgovore i sa ljudima iz ministarstva, obavestili su nas, moramo da budemo korektni, smatramo da ove izmene i dopune oba zakona ni u čemu ne odudaraju od osnovne misije PUPS-a, te će stoga poslanička grupa PUPS u danu za glasanje glasati za. Naravno, prihvatićemo i glasati za svaki dobar i koristan amandman koji ide u prilog svima, ne pojedinoj poslaničkoj grupi. Hajde da se izdignemo i da uradimo jedan pametan amandman i da kažemo – iza njega stojimo svi, koristan je, prihvatićemo ga. Hvala vam.
Zahvaljujem gospodinu Krkobabiću. Reč ima narodni poslanik Marko Đurišić.
Hvala gospodine predsedavajući, ja prvo moram da iskažem nezadovoljstvo, zato što u toku uvodnog izlaganja ministra, nismo čuli ni jednu jedinu reč o Predlogu zakona o PIO. Izglasali smo objedinjenu raspravu o ova dva tzv. reformska zakona, slušali smo šta je ministar pročitao sa manje ili više uspeha mogli da razumemo koji su argumenti koje je ministar ovde ispred Vlade izneo, obrazlažući izmene i dopune, ponavljam, ne novi zakon o radu, nego izmene i dopune Zakona o radu. Iz ovoga što smo uspeli da čujemo, prvi i najvažniji argument zbog koga se ovaj zakon donosi jeste povećanje stranih investicija i otvaranje novih radnih mesta. Meni je ta teza vrlo zanimljiva i prethodnih dana, kada je ovaj zakon usvojen, a on je usvojen na Vladi u subotu 12. jula, a danas je 15. juli, nije omogućena javna rasprava o ovom zakonu pre nego što je došao na dnevni red Skupštine, nije postignut dogovor na socijalno-ekonomskom savetu, imamo proteste sindikata, ali i nezadovoljstvo poslodavaca određenim rešenjima. Taj argument o tome kako će ovaj zakon sada povećati nivo stranih investicija mi deluje potpuno neubedljivo, sada ću vam reći i zašto. Ovaj zakon koji se danas menja, usvojen je 2005. godine. Nivo stranih direktnih investicija u Srbiji 2005. godine je bio milijardu i 250 miliona evra, 2006. godine tri milijarde 323 miliona, 2007. godine milijardu 821 milion, 2008. godine milijardu 824 miliona. Ovo su podaci sa sajta Narodne banke Srbije. Godine 2009. milijardu i 373 miliona, 2010. godine 860 miliona evra, 2011. godine milijardu 827 miliona evra, a onda 2012. godine 232 miliona i 2013. godine 769 miliona evra. Sve vreme važenja ovog zakona imali smo strane investicije koje su svake godine bile preko milijardu, milijardu i po, 2006. godine preko tri milijarde evra. Od kad je došla ova Vlada, stranke koje danas čine Vladu, 2012. i 2013. godine strane investicije za dve godine nisu ni jednu milijardu evra. Projekcija za ovu godinu je jedna milijarda evra.Do sada, po nekim podacima, to je svega 200 miliona. Ja ne vidim kako je Zakon o radu, koji važi devet godina, baš danas postao prepreka stranim investicijama. Ja mislim da je problem na drugoj strani. Problem je u Vladi koja ne ume da privuče strane investicije, koja nije u poslednje dve godine uradila ništa da privuče nekog stranog investitora. Sve fabrike koje su otvarane, na kojima je bio i premijer i ministri, u poslednjih dve godine, su fabrike koje su dogovorene pre nego što je ova Vlada i stranke koje danas čine došli na vlast u Srbiji. Čuo sam negde, verovatno, govori se o tome kako će sad Srbija biti konkurentnija. Ja mogu da razumem jedino da će izmenama ovih zakona biti konkurentnija, jer ćemo imati najmanje zarade u Evropi. Danas, samo je Rumunija iza nas i valjda je neko mislio da ćemo mi dostići nivo stranih investicija u Rumuniji koja je preko pet milijardi, šest milijardi evra godišnje, tako što ćemo imati najniže plate u Evropi. Ako je to mera kojom vi želite da podignete konkurentnost Srbije prema stranim investicijama, onda to otvoreno i recite, jer ovaj zakon smanjuje plate, između ostalog. Znači, građani Srbije ne treba da imaju nikakvu dilemu. Zarade će biti smanjene samo utoliko što se neće više računati minuli staž za sve godine koliko je pojedinac bio zaposlen, nego će se računati samo kod poslednjeg poslodavca. Svakome od nas će, u zavisnosti koliko puta smo u toku svog radnog veka promenili posao i koliko dugo radimo kod poslednjeg poslodavca, plata biti manja za nekoliko procenata, dva, tri, pet možda procenata. Postoje i druge stvari na osnovu kojih će se smanjiti zarade i mislim da o tome treba danas otvoreno da govorimo. Mislim da je jedan od razloga što se nije istupilo najavljenom smanjenju zarada, kako je premijer obećao u ekspozeu, a ja koliko se sećam on je obećao da će se od oktobra o tome razgovarati, je upravo da se vide efekti primene ovog zakona, za koliko će se smanjiti zarade, a onda da se vidi koliko ćemo još morati da smanjimo zarade do kraja godine, ne samo zarade, nego zarade i penzije. Ovde smo čuli puno toga kako će ovaj zakon sada bolje da štiti trudnice, porodilje ili majke na odsustvu radi nege deteta. Ne razumem kako je sada veća zaštita ako smo u prethodnom, odnosno u važećem Zakonu o radu imali član 187. koji govori – za vreme trudnoće, porodiljskog odsustva, odsustva radi nege deteta i odsustva sa rada radi posebne nege deteta, poslodavac ne može zaposlenom da otkaže ugovor o radu. Sada se dodaje nastavak, osim ako su se stekli uslovi iz člana 179. Znači, osam, znači sada se uvode uslovi da neko dobije otkaz, znači da porodilje i trudnice dobiju otkaz. Do sada to nije bilo moguće i ne vidim kakvo je to povećanje zaštite. Vrlo mi je interesantno, nekoliko puta smo čuli i od ministra samog kako evo sada se uvodi mogućnost da žene imaju pravo na odsustvo sa posla radi dojenja deteta. Tu je ministar zdravlja, on verovatno može da me ispravi, ali imam dve male ćerkice i one su sa dojenjem završile sa nekih osam – devet meseci života, pre nego što se njihova majka morala vratiti na posao. Jedino uvođenje ovog instituta mogu da razumem kao najavu smanjenja korišćenja porodiljskog bolovanja, sa 12 meseci na ne znam koliko ćemo u ovim reformama smanjiti to bolovanje, da li na devet, da li na šest, da li na tri meseca, pa će se onda pojaviti potreba da žene koje doje decu odsustvuju sa posla ovako sa dvanaestomesečnim, odnosno odsustvo od godinu dana porodiljskog bolovanja, mislim da je vrlo mali broj žena koje sa navršenom godinom dana deteta još uvek doje to dete. Takođe, mi smo dali čini mi se 26 amandmana na Predlog izmene Zakona o radu. U ovom obliku koji je danas predložen mi nećemo podržati ovaj zakon zato što smatramo da ovaj zakon ne brani rad i ne brani pravo na rad i tražimo da Vlada ozbiljno razmotri naše amandmane i da se o njima pozitivno izjasni, jer oni upravo omogućavaju veću zaštitu zaposlenih i veća prava. Želimo da verujemo da ako će biti, kao što je rekao moj prethodnik, novog zakona o radu, ako nam treba novi zakon o radu, onda ne znam zašto danas donosimo ove izmene, da će se u tom zakonu naći rešenja koja će koristiti zaposlenima u Srbiji, da će se konačno saglasno ratifikovanoj konvenciji morati u Srbiji rešiti pitanje lizinga radnika. Danas preko 50.000 ljudi radi na tzv. „lizing“. Oni praktično nemaju nikakva prava ni iz ovog zakona važećeg, a imaće još manje kao i svi mi ako se ovaj zakon usvoji. Mislimo da je i to bio pravi reformski potez Vlade i želimo da verujemo da se neće ponoviti situacija da se Vlada obaveže da vodi pregovore učesnika socijalno-ekonomskog dijaloga, socijalnih partnera. Imali smo 3. februara na početku izborne kampanje sastanak u Vladi najavu formiranja radne grupe kako će se dijalogom rešiti sve stvari razmimoilaženja koje postoje, a to je bilo mesec i po dana pred izbore, tada je bilo važno dobiti glasove radnika i obećati im da njihova prava neće biti smanjivana, onda kada su izbori završeni, prenebregnu se stavovi jednog dela učesnika socijalno-ekonomskog dijaloga, osim onoga što je dogovoreno, a mi smo sve vreme podržavali taj dijalog, a dogovoreno je da se određeni rad produži sa godinu na dve godine, da se otpremnine sada računaju samo za vreme provedeno kod poslodavca. Dogovoreno je na koji način će se obračunavati minimalne zarade, ali nije dogovoreno na koji način će se menjati zarade i nije bilo dogovoreno na koji način će se voditi kolektivno pregovaranje i kako će se koristiti prošireno dejstvo kolektivnog ugovora da se te stvari više neće ponavljati. Ponavljam nismo za ova rešenja koja u ovom trenutku ovaj zakon nudi, dali smo amandmane i u odnosu na način na koji će se Vlada opredeliti prema našim amandmanima, glasaćemo na kraju rasprave za ili protiv. Hvala.
Zahvaljujem se Marku Đurišiću, šefu poslaničke grupe NDS. Za reč se javio ministar u Vladi, gospodin Aleksandar Vulin. Izvolite.
Samo da pojasnim neke stvari. Dakle, što se tiče minulog rada, minuli rad jeste nagrada za lojalnost poslodavcu. On je nagrada za vreme koje provedete kod određenog poslodavca, a on vam tu nagradu isplaćuje zato što imate određene veštine, određena iskustva koja su njemu bitna. To što ste pre toga radili negde drugde i to što se bavili možda nečim potpuno drugim, njemu jednostavno nije bitno. Mi nemamo načina, mislim imamo, država može sve, ali u ekonomskom smislu nemamo način da ga nateramo da vas nagradi za nešto što mu nije bitno u procesu proizvodnje. To je jednostavno tako. S druge strane, minuli rad, nažalost ili na sreću, za većinu naših zaposlenih će ostati, jer ogromna većina naših zaposlenih radi, pogotovo oni koji su zaposleni u državi, pa sa povezanim preduzećima i tamo gde je osnivač Republika Srbija, ostaje isto. To možda nije dobro, jer bi trebalo, po svetskim iskustvima, tržište da bude mnogo fleksibilnije, da kroz život menjate mnogo više preduzeća, ali to jednostavno kod nije tako. Dakle, za one koji su zaposleni u, kako kažemo, javnom sektoru, stvar se neće promeniti. Za ogromnu većinu stvar se ni malo neće promeniti, a za one koji su zaposleni u realnom ili u privatnom sektoru za neke hoće, ali za dobar deo njih. Sada govorimo o iskustvima. Možemo vi i ja da stavimo šta god hoćemo u zakon, ali evo sada govorimo o iskustvima. Iskustvo je sledeće. Iskustvo je da ste vi sa privatnim poslodavcem zaključili ugovor o radu i da ste odredili kolika je visina vaše zarade. Kako je on tu zaradu prikazivao, to se ni sada neće videti. Po pravilu ste vi imali dogovor sa poslodavcem, vi radite za 50.000 dinara, a u tih 50.000 dinara je ulazilo i vaše iskustvo, ulazio i vaš minuli rad i ne očekujem da će se to menjati. Očekujem da će situacija biti slična. Postoji čak i jedna delimična kompenzacija za minuli rad, a to je sa drugačijim rešenjem otpremnine za odlazak u penziju, pa i za tehnološki višak. Naime, do sada se obračun vršio tako što jedna četvrtina za prvih deset godina, a druga jedna trećina za sav ostali staž. Sada, se obračun vrši na jednoj trećini. Dakle, imate povećanje i tu će se ostvariti neki mali… Ne kažem da je to dovoljno, ali će se ostvariti neki mali višak i nešto će se uraditi. Dakle, po pitanju zarada ništa nije promenjeno i to je nešto što smo dogovorili sa sindikatima i čega smo se držali. Ni računanje minimalne zarade, način obračuna minimalne zarade, godišnjih odmora, bonusa, regresa, toplog obroka, putnih troškova, ništa se nije promenilo. Potpuno isto kao što je vršeno u prošlom zakonu. Dakle, ni za jotu, ništa se nije promenilo. Jedina promena, jeste promena za minuli rad, a sada vam govorim kako smo to rešavali i do čega to ide.
Zahvaljujem se ministru Vulinu. Za reč se javio šef poslaničke grupe Demokratske stranke gospodin Borislav Stefanović. Izvolite.
Gospodine predsedavajući, gospodo ministri, gospodine Vulin, vi ovde kažete - nije tačno, sve je ostalo isto kao u prethodnom zakonu, osim minulog rada. Mislim da ne tumačimo isti tekst koji se nalazi pred nama, ali da ne ulazim sada u to. U gomili promašaja, praznina i pogrešnih poteza koje ova vlada donosi, danas se pred nama nalazi jedan od najvažnijih sistemskih zakona koji se, gle čuda, takođe, kao mnogi pre, usvaja po hitnom postupku, bez javne rasprave i bez neophodnog socijalnog kompromisa. Njegova primena će dovesti do smanjenja zarada i masovnog otpuštanja građana Srbije, koje će mahom pogoditi mlade i one koji rade u privatnom sektoru. Tačno je da je zakon koji je usvojila Đinđićeva Vlada bio liberalan, ali se zaboravlja da je taj zakon usvojen nakon dugotrajne javne rasprave i sporazuma sa sindikatima. Naime, od 30 zahteva sindikata, Đinđić je ispunio 29. Vi, koliko ja razumem, niste ispunili ni jedan od krucijalnih zahteva sindikata sa kojima ste vodili pregovore i oni su napustili ili ste vi napustili, to sad više niko ne zna ko je napustio. Kao rezultat toga imamo zakon koji se donosi hitno, koji se donosi potpuno iz nejasnih razloga, koji se donosi u sred leta, koji se donosi sa nemuštim obrazloženjima, bez dogovora sa sindikatima o kojima nismo uvek imali i sa kojima nismo uvek imali isto mišljenje i sa kojima nismo bili uvek u istom frontu i o kojima nemamo uvek lepo mišljenje vezano za prošlost, koji su u velikoj meri pomogli vaš dolazak na vlast. Ovaj zakon u velikoj meri pogađa upravo one koji su, vođeni lažnom nadom i praznim obećanjima vaše stranke, podržali vaš istorijski rezultat, kako vi kažete, na izborima u martu mesecu. Ti ljudi će najviše biti pogođeni ovim izmenama Zakona, a obrazložićemo i zašto. Demokratska stranka u detaljima će obrazložiti sve kroz veliki broj amandmana koje smo podneli, u nadi da ćemo pokušati da izmenimo sve ono što smatramo da ne valja u narednih dan, dva, koliko nam preostaje i bez iluzije da ćete vi to sve mahom odbiti, kao što ste do sada i radili. Ono što je važnije od svega toga jeste da je Đinđićev zakon, moram da odgovorim na to jer vidim da je premijer imao neko otkrovenje oko toga kako DS napušta put Zorana Đinđića, verovatno ponukan sopstvenim iskustvom i Vojislavom Šešeljem, ali mi nećemo to komentarisati. Taj Đinđićev zakon je usvojen, kao što su kolege rekle, u uslovima visokog privrednog rasta, koji je tada iznosio u proseku 5,5% godišnje i zato je njegova primena i dovela do pada stope nezaposlenosti sa 21% na 14%. Mi ovaj zakon usvajamo u uslovima recesije visoke stope nezaposlenosti u Srbiji, kada država treba da štiti svako radno mesto, a ne da olakšava otpuštanja. Vi, između ostalog, i ovim zakonom upravo to radite, olakšavate otpuštanje građana Srbije. Vaša poruka da će ovaj zakon pospešiti zapošljavanje lepo zvuči, ali mora biti praćena i nekim konkretnim rezultatom. To je jedna od glavnih manjkavosti ne samog teksta nego vaše političke odluke koje emitujete ovih nedelja, zajedno sa apsolutno neukusnim telegramima podrške sprovođenjem rudara na mitinge podrške, šetnjama peške do Beograda da se podrži, kako vi kažete, reformski zakon, uz neviđenu baražnu paljbu kroz režimske medije gde ne možete čuti više ni jedan stav protiv ovog zakona. Ko kaže da to nije primetio, taj ima problem sa istinom i to dubinski. Ja to ne govorim samo kao član DS, već kao građanin. Ministre Vulin, molim vas da vi nama ovde ili kažete ili, još bolje, napismeno da uputite Skupštini i medijima kakav će konkretan rezultat u planu novog zapošljavanja doneti ove izmene zakona? Koliko će biti zaposlenih na kraju godine? Koliko mladih će dobiti posao? Mislim da je red da preuzmete odgovornost i taj podatak ovde iznesete, makar otprilike, jer mi kao poslanici želimo da imamo nešto što ste vi u ovom domu obećali, vi kao predstavnik Vlade. To bi bilo jako dobro i korisno, jer da se ne igramo parola medijskog spina, već vrlo konkretnih opipljivih rezultata. Pošteno bi bilo i odgovorno od ove vlade da da barem procenu koliko će ovaj zakon zaista dovesti do novog zapošljavanja. Uporno pokušavamo, molimo danima, apelujemo na režim, dajte nam zvaničnu ili nezvaničnu ili poluzvaničnu ili ofrlje urađenu procenu analize novog zapošljavanja na osnovu ovog zakona. Niko od vas nema odgovor na to, sem tvrdnje da će ovaj zakon dovesti do novog zapošljavanja. Ja mislim da je to komično. Ako već to tvrdite, potkrepite barem nečim. Dve godine imate apsolutnu vlast u Srbiji. Koji je rezultat sada u okrilju i pred donošenjem novog zakona? Manje su plate i penzije u Srbiji danas nego što su bile, duplo je veća rupa u budžetu nego što je bila, 50.000 radnika manje radi nego pre, 40% je veći javni dug, tri puta su manje investicije i prvi put imamo više penzionera nego radnika, a plus su povećani svi poreski nameti. Neverovatno. Povećali ste sve poreske namete koje ste mogli, uključujući i auto osiguranje, a rupa sve veća i veća. Zašto? Zato što partijski vojnici moraju da se zapošljavaju, država ne mora da štedi, a građani Srbije moraju. To je vaša filozofija. Pošto nemate ideju kako da pokrenete srpsku privredu i zaposlite ljude, pošto ste promenili tri ministra privrede za dve godine, tri ministra finansija i tri ministra poljoprivrede, dakle, tri puta tri loša Vlada, tri puta tri, tri ministra privrede, finansija i poljoprivrede ste promenili za dve godine. Nezabeleženo u savremenoj Evropi. O kakvoj stabilnosti vi pričate, kada smenite ministra finansija da na nevešt, amaterski način prikrijete fijasko, debakl vaših još jednih istorijskih reformi, pa čoveka stavite za specijalnog savetnika da savetuje šta? Gospodine Vučiću, smanjite plate i penzije i otpustite 160.000 ljudi. Nemoj Lazo, nije vreme, i tako pet, šest puta. Samo da objasnim građanima kako izgleda savetovanje, jer ne vidim šta može da savetuje. On je čovek od principa, on je zato podneo ostavku. Ja mislim da je to u velikoj meri izrugivanje građanima Srbije. Ono što, pošto ne znate, smanjujete prava radnika i penzionera, sutra ćete kroz stečaj i privatizaciju, kao što znate, to isto pripremate, neposrednim pogodbama rasprodati najvrednije resurse u ovoj zemlji. Nije reforma smanjenje plata i penzija, otpuštanje radnika i rasprodaja zemlje, to moram da vas obavestim. To nije reforma. Reforma je kad sistemski unapredite život građana, a ne kad ga pogoršavate. Zato ove zakone nemojte zvati reformskim, jer oni to suštinski nisu. Ukidanjem minulog rada ćete svim zaposlenima u Srbiji, bez obzira da li rade u privatnom ili u javnom sektoru, koji su ikad promenili poslodavca, jednokratno smanjiti platu. To je činjenica i to treba priznate. Mladima nećete olakšati život produženjem rada na određeno vreme, jer ćete im samo dodatno odložiti stalno zaposlenje, a to je ono što svi hoće, i to znate. Mogućnost dobijanja kredita – nemoguće, porodični život – nemoguće, budućnost, osim budućnosti u koju vi verujete, nemoguće. Zato vam ponovo poručujem da se problemi u koje ste doveli Srbiju ne mogu rešiti promenama nekoliko članova zakona. Morate se posvetiti interesima građana i pokretanju privrede aktivnosti, gde država mora imati ključnu ulogu. To je stav DS. Mnogima se ne sviđa i liberalima se ne sviđa, ali to je naš stav i na njega imamo pravo. Mislim da treba da vas podsetim da je gospodin Vučić juče potvrdio ono što DS stalno priča i ovo će vam se svideti, a to je da je broj zaposlenih u javnom sektoru u periodu od 2007. do 2012. godine smanjen za 40.000, što znači da DS nije zapošljavala partijske kadrove u obimu u kojem vi to radite, već je racionalizovala državni aparat. Smejete se jer se prepoznajete. Inače, znam da je ministar Vulin rekao nedavno, citiram – ja bih najradije sam ponovo pisao ovaj zakon od nule, misleći na Zakon o radu. Slažem se sa vama, samo je pitanje - zašto to niste uradili? Zbog čega ovakva frka i trka? Juna 6. ili 26. juna ste to izjavili.Zašto onda niste seli pa pisali zakon? Siguran sam da bi svaki novi zakon bio bolji od ovih izmena i bilo bi više vremena za dijalog sa sindikatima. Vi ste jedno vreme to pokušavali i onda ste od toga digli ruke i izgubili ste ili vi živce ili premijer ili neko, možda i sindikati i sada imamo problem, gde imamo sve sindikate, osim onih koje slikate za RTS, koji šalju čestitke, pozdrave i ljubav premijeru na ovoj strani i Vladu na drugoj strani, da, koji je mekog srca. Inače, ko god se suprotstavi, vi ih diskreditujete, nazivate lažnim sindikate, lažnu opoziciju, kriminalce, histerični iz DS, lopovi iz DS i sve ono na šta smo već navikli. Poslodavci će na osnovu sledećih par stvari po nekoliko osnova imati mogućnost da radnicima isplaćuju zarade koje će biti i do 20% manje od onoga što su zaradili, kao i zarade manje od minimalnih garantnih. Minuli rad, kao što znate, se računa samo kod sadašnjeg poslodavca, to sam objasnio. Ovo važi i za otpremnine, kao i za otpremnine za odlazak u penziju. Smenski rad neće biti posebno plaćen, što smatramo da je velika nepravda i ne razumemo zašto to nije ostavljeno. Ne postoji obaveza poslodavca da evidentira prisustvo na poslu i smenu, tako da će biti oštećeni radnici upravo u proizvodnji. Lakše otpuštanje ljudi bez obrazloženja, ukidanje Zakona o radu, kao i smanjenje zarade 20% kao disciplinska mera, koju će poslodavac koristi da bi isplaćivao manje plate. Vrlo dobro znate da je to moguće. Ne postoji mehanizam da ga u tome ograniči. Postoji mogućnost otpuštanja trudnica i porodilja, zato što nije pozitivno diskriminisan u tekstu zakona, o čemu će govoriti mnogo detaljnije moje kolege. Moram da vam kažem, jasno je da će na žalost građana Srbije nezaposlenost i dalje rasti i ona je već sada došla na skoro 29, 30% u Srbiji, da budem precizan 29,7 to je vaš zvaničan podatak. Žalosno je što Vlada nema drugi način da privuče strane investitore i što misli da je moguće to uraditi samo kroz obespravljivanje radnika. To nije pomoć privredi i to nisu reforme. Tu se ne slažem sa mnogim kolegama koje su ovde govorile. Ako je naš jedini i najjači adut jeftina radna snaga, to je inače radila i DS u prošlosti, to se pokazalo kao jako loše, zato što nema tog gazde koji je spreman toliko malo da plati radnika, verujte, a nema tog radnika u strahu od gubitka radnog mesta koji neće pristati na ponižavajuće uslove, jer je problem u Srbiji što su naši radnici stekli neka prava dugo, decenijskom borbom. Vi to kao levičar znate. Sada im se to ukida ili se obesmišljava i to mahom kod mladih, nezaposlenih, koji treba da rade kod privatnika, a ovi što ih štite kolektivni ugovori, oni misle – mi smo super prošli, možemo da se slikamo na tv-u, da podržimo premijera, a ne shvataju da kada isteknu ti ugovori, tražiće ti isti šefovi da se primeni novi zakon. Onda će oni morati da pregovaraju, da budu snažni, da protestvuju i da štrajkuju. Dakle, ne rešava se problem za njih, samo se odlaže. Mi smo predali i imamo našu verziju Predloga zakona o radu, koji se u velikoj meri razlikuje, ali daje konkretne predloge i konkretna rešenja, koja ćemo mi kroz amandmanski proces uraditi. Moram da kažem da ovde imamo i Zakon o PIO, na koji moram da se osvrnem i samo da iznesem par podataka. Ženama kojima ste ovim zakonom povećali staračku granicu odlaska u penziju za pet godina 2030. i neke i godine staža za dve godine, to znači da će žena koja 2015. godine ode u penziju imati 11% manju penziju od žene koja ide u penziju 2014. godine. To smo precizno izračunali. To je član 20. kojim se briše član 69. Mi mislimo da je penzija stečeno pravo, a ne socijalna pomoć. Ne smemo nikad zaboraviti da su stranke koje čine ovu vašu sadašnju Vladu u velikoj meri 90-ih godina, možda ne svi, opljačkali penzioni fond i staru deviznu štednju građana, od čega ste delili stanove vašim funkcionerima i DS je vratila ceo dug penzionerima koji je 2000. godine iznosio 750.000.000 …
Molim vas, vratite se na temu.
Ovo je Zakon o PIO.
Nastavite.
Mi smo povećali prosečnu penziju sa tada 35 evra na 200 evra, što je i dalje nedovoljno i besramno malo. Moram da vam postavim pitanje – kolike će naredne godine biti uštede zbog povećane starosne granice za žene? Taj iznos sigurno nije veći od troškova kampanje SNS na prethodnim izborima, pa mislim, možda ste mogli da štedite na vašoj promociji, a ne na pravima radnika i zaposlenih. Samo mi dajte projekciju – kolike će biti uštede zbog povećanja starosne granice za žene, egzaktno, ako je moguće? Ključni problem sistema je što samo 45% penzionera ima pun radni staž, pa zato treba pooštriti uslove za beneficirane penzije i uvesti penale za rano penzionisanje i tako reformisati sistem. Tu se slažem. Takođe, smatramo da se penzije ne mogu dodatno smanjivati, jer su već izuzetno niske i ogroman broj građana Srbije zavisi i hrani se i živi od tih penzija. Uveli smo trinaestu penziju za penzionere sa najnižim primanjima u Srbiji koje je Vlada, vaša Vlada, ukinula. Prema tome, moram da dodam, potpuno je netačna premijerova nedavna tvrdnja da se Vlada koju je vodila Demokratska stranka neodgovorno ponašala po pitanju penzija i plata u javnom sektoru, jer je opštepoznata činjenica, koju i on zna, da je Vlada 2009. godine sprovela reformu PIO, zamrzla nominalne plate i penzije, smanjila broj zaposlenih u javnom sektoru, a sve to uz podršku MMF-a. To je notorna činjenica. Posebno je neverovatna izjava da su penzije u periodu od 2008. do 2011. godine povećane 70%. Koliko? (Zoran Babić, sa mesta: Sedamdeset i dva posto.) Sedamdeset i dva posto su povećane penzije u Srbiji, kaže gospodin Vučić, od 2008. do 2012. godine. Pitajte penzionere, ako ih srećete uopšte, pošto ste se zavukli u kabinete i po audijima vašim, da li im je standard u tom periodu bio duplo veći, ako već nećete da čitate zvaničnu statistiku koja kaže da je prosečna penzija 2008. iznosila 216 evra, a 2012. godine – 209 evra; zbog čega nismo srećni i zbog čega smo i platili cenu na izborima. Dakle, ako je 72%, koliko ste rekli, samo mi objasnite kako je moguće da je 209 evra za 72% veće od 216 evra? Dakle, sve u svemu, Demokratska stranka ne može podržati ove izmene zakona, smatramo da su one donete potpuno van procedure, bez javne rasprave, bez konsenzusa sa sindikatima, uvode neke mere koje su isključivo i apsolutno u korist poslodavaca, tajkuna i ljudi koji zapošljavaju preko dve-tri hiljade ljudi, apsolutno, ni na koji način ne jačaju prava radnika i zaposlenih. Smatramo, imamo ovde vrlo detaljno, o tome smo spremni da govorimo i kroz amandmanske procese i od strane mojih kolega, da ovaj zakon, iako ima par dobrih stvari u njemu, ne može doneti ono što pričate, a to je, pre svega, povećanje zaposlenosti, jer to ne razumemo kako, to morate da nam na neki način prikažete, i ne vidimo šta će dovesti osim arbitrarnog otpuštanja, ugrožavanja, smanjenja prava radnika, negacija radnog vremena, tj. radnih sati provedenih na poslu, izbacivanje iz sistema minulog rada koji nije nagrada poslodavca. Ne. To je temelj svakog radnog čoveka na osnovu čega on gradi pre svega svoje znanje i iskustvo u radnom procesu, a ne nagrade. Mislim da su, nažalost, naši socijalisti preko noći postali ono protiv čega su se borili, ali je problem što to nisu dobro nauči, tj. naučili su ofrlje, jer su bili i biće u budućnosti u zadnjoj klupi. Hvala.
Reč ima ministar u Vladi gospodin Aleksandar Vulin.
Znate, vrlo je zanimljivo i vrlo je pošteno bilo da, bez obzira koja je frakcija DS, se podseti da Srbija ne postoji dve godine, ne postoji ni od petog oktobra, kao što mislite, ali hajde da se osvrnemo samo na taj period. Pričate nekome o zapošljavanju partijskih kadrova. U vreme kada ste preuzeli vlast u ovoj zapaljenoj Skupštini imali ste osam hiljada zaposlenih ljudi u administraciji koja se odnosila na Srbiju i tada državnu zajednicu Srbije i Crne Gore. Našim dolaskom na vlast mi zatičemo 70 hiljada zaposlenih u državnoj administraciji, 70 hiljada. Kako su nastali? Mi smo ih zaposlili?! Mi smo produkovali sve te partijske kadrove?! Posledice vaše politike, ne samo povećanje penzija, ne samo povećanje plate, koje ste radili da biste dobili izbore… Uostalom, niste bili član Vlade, ali to vas ne iskupljuje, čitajte stenograme sa Vlade, gde vaš predsednik Vlade Mirko Cvetković kaže – ovo će nas odvesti direktno u bankrotstvo, a vaši ministri Dulić i Šutanovac mu dobacuju i kažu – nemaš pojma o čemu govoriš. Evo vidite, doveli su nas do bankrotstva. Samo od toga smo uplatili nekih osam milijardi evra. Da je to zarađeno, pa hajde, što da ne, svako od nas želi da živi bolje, da njegovi roditelji žive bolje, ali to su bili isključivo krediti pod najnepovoljnijim mogućim kamatama koje do dana današnjeg otplaćujemo. Sve ovo što radimo, radimo da bismo smanjili te kamate i da bismo izbegli te kredite. Ne može onaj ko je sproveo pljačkašku privatizaciju da govori o radnicima. Sve je ovo samoodbrana od pljačkaške privatizacije. Vi govorite da je ovaj zakon naklonjen tajkunima, pa tajkunima koji su nastali u vreme pljačkaške privatizacije. Vašim tajkunima i te kako nisu naklonjeni. Neverovatno da neko tako naklonjen evropskim vrednostima sa takvim prezirom govori o svim investitorima koji dolaze u ovu zemlju. Sa takvim gađenjem govorite o privrednim komorama. Sa takvim gađenjem govorite o predstavnicima evropskog kapitala, koji ovde, voleli to ili ne, zapošljavaju stotine hiljada ljudi. Prosto je neverovatno da se toliko gadite sopstvenog političkog programa. To je EU. Ovo je zakon koji podržava Evropska komisija. Ovo je zakon koji podržavaju apsolutno svi strani investitori. Da li treba da ih oteramo napolje? Da im kažemo da napuste zemlju? Da svima kažemo da ne zapošljavaju više ljude? Da li bismo voleli da imamo više domaćeg kapitala? Divno, ali u ovih 12 godina ste vrlo efikasno uspeli da kapital napravite ili pljačkaškim ili da ga jednostavno raspršite. Kažete – mi smo smenjivali ministre poljoprivrede. Jeste, smenjivali ste ih kada ne rade dobro, ali vaši su u zatvoru. Vaši ministri poljoprivrede su u zatvoru. Izvinjavam se, ne svi. Slažem se, izvinite, u pravu ste. To valjda nešto govori. Valjda govori kako ste radili i šta ste radili. Nikako da čujem konkretne primedbe šta je to šta zaista krši prava našeg radnika. Minuli rad? To što se smanjuje. Nažalost, u Evropi nemate minuli rad. Mi ga zadržavamo. Ipak ga zadržavamo. U Evropi ga nemate. Jednostavno više ga ne priznaju. To ne postoji. Mi ga zadržavamo, kao i čitav niz prava. Pitali ste me za penzije. Svake godine 0,25% BDP, svake godine. Za 10 godina 5,35. Toliko ćemo uštedeti od ovog zakona. Nema javne rasprave. O ovom zakonu se raspravljalo, samo o ovim predlozima se raspravljalo preko pet meseci. Održano je više od 20 okruglih stolova. Razgovarano je sa svim sindikatima, sa svim poslodavcima, u Socijalno-ekonomskom savetu, u radnim grupama gde su bili predstavnici. Ne možete to da nam kažete vi koji ste Statut Vojvodine doneli bez i jednog jedinog sekunda javne rasprave. Najviši pravni akt koji donosi naša autonomna pokrajina. Niste se udostojili da ga raspravite sa nekim, nego ste ga samo doneli. Oktroisali, tako reći, a to je najviši pravni akt koji donosi autonomna pokrajina, a ne izmene i dopune jednog ili više zakona. Da, voleo bih da pišemo zakon od početka i verujem da hoćemo, ali ovo je odgovor na vreme, ovo je odgovor vremena. Vrlo dobro znate da svi koji odlučuju danas o našoj sudbini, u investicionom smislu, su tražili ove promene. Tražio ih je život. Ono što sebi mogu da prebacim, mogu da prebacim da možda nisam bio dovoljno istrajan kao ministar koji je odgovoran za ovaj zakon, pa da nisam sve institute života, koji se danas dešavaju, od agencija za zapošljavanje, itd, regulisao. Nismo, trebali smo. Trebali smo, ali iz poštovanja prema sindikatima, jer je za njih to bila donja granica preko koje nisu hteli da idu. Znate, 60 hiljada ljudi radi u tim agencijama. Najveća mana ovog zakona jeste što to nismo regulisali. Trebali smo da regulišemo, ali iz poštovanja prema socijalno-ekonomskim partnerima to smo ostavili za neko kasnije vreme i nadam se da će to biti vrlo brzo i da ćemo uspeti nešto da uradimo. Osim toga da vam se veoma ne dopada činjenica da jesmo ostvarili istorijski uspeh na izborima, a i vi ste ostvarili istorijski uspeh na izborima, ne može se reći, osim te činjenice, nikako da čujem konkretno šta je to što krši prava radnika. Sedamdeset i dva posto, ako ćete zakonom brojeva da govorite, u ovom zakonu je usaglašeno sa predstavnicima sindikata, pa čak i prošireno dejstvo kolektivnog ugovora koji odjedanput više nije bio dovoljno dobar, a do pre nekoliko dana je bio glavna tema, bio je kamen spoticanja, bez proširenog dejstva nema ničega. Ubedili smo strane investitore da prihvate prošireno dejstvo kolektivnog ugovora. Ubedili smo domaće investitore da to urade. Ubedili smo domaće poslodavce da to prihvate. Odjednom to više nije bilo važno i odjednom više nema nikakve veze i to ništa ne pomaže našem zakonu. Znate, sprovesti privatizaciju kakvu ste sproveli, uništiti potpuno srpsku privredu i nama reći da rasprodamo to što je ostalo, baš tako, to što je ostalo, ako je išta i ostalo, to što je nekim čudom preteklo, to što se nekim čudom nije uspelo prodati, pa sada govoriti da ćemo mi prodati ono što vi niste uspeli da rasprodate. Nije Srbija tako zaboravna. Ponekad kad vam odgovara kažete da je to premalo, a ponekad kažete da je previše, ponekad kažete da je trebalo voditi javnu raspravu, ponekad kažete – o čemu ste uopšte pričali kad ništa zapravo niste ni promenili. Dakle, izmene i dopune koje smo ovde predložili, koje smo predložili Srbiji, čuvaju radnika. Ne znam odakle odjednom takav strah da se navedu uslovi za otkaz. Jel bolje da ne znamo uslove pa da može da da otkaz kako ko hoće? Zašto bi bio strah ako se po prvi put jasno navede kako se gubi posao? Zašto je to tako strašno? Naprotiv, to odgovara zaposlenom, da zna da ga ne može otpustiti zato što mu se ne sviđa boja njegove kose, već tamo jasno piše zašto može da bude otpušten i pred sudom posle može da brani svoje pravo. Zašto ne kažete da smo prvi put uveli jedan institut koji jeste revolucionaran, koji potpuno menja odnos radnika prema zaradi, a to je da obračunski list postaje izvršna isprava? Odjedanput radnik više ne mora da ide u skupa dokazivanja, ne mora da odlazi na sudove, ne mora da angažuje advokate, da čeka pet ročišta. Njegov obračunski list koji dobija na kraju meseca, bez obzira da li je plaćen ili nije plaćen, postaje izvršna isprava. To je kao menica. On dolazi na sud i samo je potrebno da se upari papir koji je poslodavac dužan da vodi. Ništa više. Tog momenta on ima zagarantovano pravo. Ne bi neki od tajkuna koji su nekad tako zdušno sponzorisali Demokratsku stranku sponzorisali u isto vreme koncerte narodnih pevačica, a da mu radnici iz rudnika štrajkuju zato što su im neisplaćene plate. Vidite, to se sada više neće moći desiti. Ako postoji novac na računu, a duguje se radniku taj novac, on će taj novac dobiti. Nadajmo se, ne svaki put ovim putem, nego da to bude prirodnija i normalnija komunikacija. Sve što smo radili, da, radili smo da se novi ljudi zaposle. Kao što vidite, predstavnici svih relevantnih međunarodnih organizacija su rekli da nam treba fleksibilno tržište rada. Omogućili smo ga i eto prilike da sada to iskoristimo. Pljačkaška privatizacija je uzrok ovakve ekonomije, a onda partijsko zapošljavanje i kupovina izbora kroz povećavanje plata i penzija bez ikakvog ekonomskog utemeljenja. Oni koji su to radili, morali bi mnogo pažljivije da čitaju ovaj zakon i da vide šta su sve propustili da urade. Hvala.
Zahvaljujem se gospodinu Vulinu. Za repliku se javio narodni poslanik Borislav Stefanović, šef poslaničke grupe DS.
Gospodine Vulin, gospodine ministre, ja znam da imate selektivno pamćenje, jer kao i svi u vašoj Vladi, ne svi ali većina, imate jednu rupu koja je teško objašnjiva. Pa onda imate situaciju da, recimo, gospođa predsednica Skupštine juče da izjavu u kojoj kaže – Srbija je u poslednjih 14 godina uništavana.
Gospodine Stefanoviću, imate repliku na izlaganje Aleksandra Vulina.
Upravo to radi i ministar, koji ne zna da je 2000. godine, kad je vaša stranka bila u vlasti, nije bila državna zajednica nego Savezna Republika Jugoslavija, to moram da vas ispravim, i tih osam hiljada ljudi je bilo u Srbiji, ne u Saveznoj Republici Jugoslaviji u administraciji. Zato je kasnije povećan taj broj. Ali, vi mislite da ako podignete glas, da će neistina biti prijemčivija za uho naših građana. To radite stalno. Vi ste se zadužili šest milijardi evra. Kažete i uporno ponavljate da vi vraćate naše dugove i naše kampanje. Kako je moguće da nam je javni dug povećan? Ako vraćate stare, valjda bi se smanjio? On se povećao, i to drastično. I šta ste napravili od tih para? Šta ste novo izgradili od toga? Koje privatizacije DS? Samo „Sartid“. Ali, taj „Sartid“ nešto ne spominjete, zato što znate da to baš i nije zgodno da spominjete „Sartid“. Zašto ne spominjete Vladu Vojislava Koštunice koja je sprovela sve ostale privatizacije? Zašto uporno spominjete DS? Mislite da će ljudi to da progutaju po stoti put? Vi ste uništili PIO fond Srbije. Uništili ste privredu Srbije. Uništili ste infrastrukturu od 1990. do 2000. godine. I to vam nećemo zaboraviti. Mi smo to dizali iz pepela, a ne vi. I vi ćete nama sada da pričate i da nam držite moralne lekcije? To je sramota.
Vreme.
To je sramota. Tražite da radnici denuciraju svoje firme, da idu na sudove, vlasnicima iza leđa, da se bore za svoje radno mesto, da nose menice…
zahvaljujem, gospodine Stefanoviću. Isteklo je vreme.
Završavam. Koji tajkuni sponzorišu DS? Koji, kad su svi danas kod vas?
Zahvaljujem. Za reč se javio ministar u Vladi, gospodin Aleksandar Vulin.
Vidim da sa velikom tugom govorite – koji tajkuni, oni su kod vas. Šta se dešava? Nedostaju vam? Nema ih kod nas. Kao što dobro znate, za ove dve godine, da ima jednog, vi biste ga i te kako pronašli. Vi ste dizali iz pepela preduzeća koja ste prodali direktnom pogodbom. Dizali ste iz pepela privredu koju ste nasledili i prodali je kako ste znali i poklonili kome ste mogli. Kakve ste vi to velike investicije doneli? I taj „Sartid“ je postojao pre. Nije ga napravila neka frakcija DS. Nije valjda da se desilo da ste nešto pre toga napravili? Ono što je činjenica, to je da je u vašem mandatu, od donošenja i ovakvog, između ostalog, zakona o radu do danasotpušteno preko 380 hiljada ljudi. Upravo tako. To je činjenica. Činjenica je da ste nam ostavili zastrašujuće dugove, zastrašujuću administraciju. A kad govorite o otpremnini kod poslednjeg poslodavca, možda nismo dovoljno dotakli tu temu, to je zato da ne bi kadrovi DS uzimali po dva, tri puta otpremninu. Samo jednom u životu možete da uzmete otpremninu. A ne kako su vaši funkcioneri navikli, pa da uzmete 24 plate, napustite jednu administraciju, prebacite se na drugo radno mesto, odete u javno preduzeće, što ne smete da radite po tadašnjem zakonu, dve godine to niste smeli da radite, ali vi to uradite i sve bude u redu. Vidite, to se više neće dešavati. Nažalost, to nije bilo nešto što je pripadalo običnom čoveku i što se dešavalo običnom građaninu, ali se dešavalo vašim funkcionerima. I kako se baš uvek dešavalo vašim funkcionerima? To su rupe o kojima možda treba da razmišljate i to su rupe u pamćenju o kojima treba da govorite.
Zahvaljujem se ministru Vulinu. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, šef poslaničke grupe SNS. Ovim zatvaramo krug replika. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospodine predsedavajući. Znate, neki ljudi u ovoj sali bi voleli da kažu – mi smo platili političku cenu lošeg rada na izborima i da time operu ruke. Vidim da mnogima smeta podsećanje na vreme kada su vedrili i oblačili ovom zemljom i da je dovoljno da neki ministri završe u zatvoru, a oni da izgube izbore ili, što kaže ministar Vulin – da napravi istorijski uspeh tako što su prešli cenzus i da je to dovoljno. Ne, nije dovoljno. Nije dovoljno zato što omča koja nam je postavljena 2007. i 2008. godine nerealnim, nemogućim, ekonomski neutemeljenim povećanjem penzija i plata u javnom sektoru je omča koja se steže oko vrata svakog građanina ove države. I vi koji ste namakli tu omču, vi koji ste povećali nerealno penzije za 72%, vi koji ste povećali plate u javnim preduzećima za 68%, vi koji ste doprineli da rashodi na penzije čine 30% ukupnih javnih prihoda u Srbiji, vi koji ste zbog tog nerealnog povećanja penzija i plata doveli da rashodi za plate i penzije u skladu sa rastom javnih prihoda, javni dug bi bio manji da nije došlo do tog nerealnog povećanja plata i penzija, javni dug bi bio manji za 705 milijardi dinara ili šest milijardi 700 miliona evra. Gde je tu odgovornost? Sada tražite preko noći rešenja. Sada kukate nad zlokudom sudbinom ljudi koji su ostali bez posla. Zašto nisu ostali bez posla u javnom sektoru? Zašto je 90% ljudi ostalo bez posla u realnom sektoru, u realnom biznisu? Vi koji ste namakli omču na vrat naše države sada je zatežete tako što pozivate na ukrajinski scenario, na nestabilnost, na razbijene glave, na razbijene izloge u Srbiji, zato što hoćemo da tu omču olakšamo, zato što hoćemo da skinemo i zato što želimo…
Vreme.
… da napravimo budućnost građanima Srbije.
Zahvaljujem se, gospodine Babiću. Po replici se javio narodni poslanik Borislav Stefanović, šef poslaničke grupe DS. Izvolite.
Ne znam zašto vičete, gospodine Babiću? Nemojte da vičete, nema potrebe.
Molim vas, gospodine Stefanoviću, ne obraćajte se direktno.
Mislim da je nekorektno ovo što kažete da smo mi sve prodali direktnom pogodbom i kažete preko 380 hiljada ljudi je ostalo bez posla. Tačno, ali kažite gde? U privatnom sektoru. Kažite građanima da to nema veze sa zakonom o radu, nego da to ima veze sa lošom privrednom situacijom, ekonomskom krizom i onim za šta je DS bila odgovorna, za šta je platila cenu na izborima. Do juče ste govorili, 500 hiljada da smo krivi, pa 400 hiljada, pa sada 380 hiljada. Možda ćemo na kraju biti krivi i za 200 hiljada, a možda ćemo biti i za milion. To kod vas ide nekom progresijom neverovatnom. Nemojte vi nama da pričate. Sada se obraćam lideru većine koga ne smem da gledam, nemojte nam pričati o rasprodajama stranci za čije je vreme jedna sporna privatizacija bila i to „Sartid“, vi koji ćete prodati „EPS“, „Srbijagas“, „Telekom“, „Lutriju“ i aerodrom. Vi nama pričate o omči. Pričaju o omči ljudi, poštovani građani, koji nisu plaćali penzije, dečije dodatke, porodiljske dodatke, ništa živo nisu plaćali 2000-te godine kada su poslednji put bili na vlasti, osim u ove poslednje dve godine kada je nastala potpuna ekonomska katastrofa i dovođenje Srbije na rub bankrota. Inače, te 2012. godine su plate bile 12 puta veće nego 2000-te godine kada ste vi bili na vlasti. To je ta rupa u vašem pamćenju. Kada ste hteli ljude da polivate toplom vodom, a ne hladnom, da vas podsetim. Moram da kažem, vi samo nama odgovorite da li je tačno i time završavam. Da li je tačno iz stvari koje smo taksativno nabrojali…
Vreme.
…da se sužavaju i smanjuju radnička prava, da se ukida sve ono što smo rekli da se ukida? Lepo smo vas pitali. Nema potrebe da iznosite vičete ovde na poslanike. Hvala.
Zahvaljujem se gospodine Stefanoviću. Za reč se javio šef poslaničke grupe Srpske napredne stranke, gospodin Zoran Babić, po dnevnom redu. Izvolite.
Ne mogu da govorim o rupama u pamćenju. Ovo bi moglo da se nazove krater u pamćenju. Znate, ti ljudi koji su tako do 2000-te godine vodili Srbiju do tog preporoda koji je počeo paljenjem ove zgrade, sede ovde u ovoj Narodnoj skupštini. Grlili ste se sa njima, ljubili ste se sa njima, igrali ste košarku, mirili ste se sa njima, izjednačavali ste žrtve. Kako su onda bili dobri? Kako su onda bili prihvatljivi? Trebali su vam. Ne možete deliti ljude samo na onda kada vam trebaju i onda su dobri, onda ćemo igrati košarku, onda ćemo se miriti, a onda kada nisu sa nama onda su ponovo to zlo iz 90-tih godina. Nemojte da budete licemerni, nemojte deliti ljude na onda kada vam trebaju i onda kada vam ne trebaju. Ne pravimo koalicije i nismo pravili koalicije na moranju, na zavrtanju ruku, pravili smo koalicije na politici, na budućnosti, na reformama našeg društva. Pravili smo koalicije na potrebi da naše društvo iskorači iz učmalosti, iz toga da se javna sredstva koriste za povećanje penzija, plata, nerealnog, nepotrebnog, osim za dobijanje izbora. Nemojte se pozivati na rupe u izboru. Smem da pogledam svakoga u oči, ne znam zašto vi ne smete nikoga ili ne smete bar građane Srbije. Otvoreno da vam kažem, nepotrebno je da se pozivate na te kratere u pamćenju, loše ćete proći zaista.
Zahvaljujem se gospodine Babiću. Za reč se po Poslovniku javio prof. dr Janko Veselinović, izvolite.
Poštovani predsedavajući, obraćam se vama, a vezano za član 106. Ovde imamo raspravu koja u delovima nema nikakve veze sa tačkom dnevnog reda. Ovde ispred Skupštine se okupljaju ljudi koji su došli da protestuju vezano za…
Gospodine Veselinoviću, javili ste se po povredi Poslovnika. Nikoga nema pred Skupštinom. Zahvaljujem. Za reč se javio šef poslaničke grupe SNS, gospodin Zoran Babić. Po Poslovniku? Izvolite gospodine Stefanoviću.
Možete da me ignorišete neko vreme, ali ne možete svo. Član 107, dozvolili ste da prethodni govornik, ne mislim na gospodina Veselinovića, koga ne gledam u oči zato što mi vi ne dozvoljavate, jer kažete onda da mu se obraćam.
Po Poslovniku nemate pravo da se obraćate drugom poslaniku u ovoj sali.
Objasnite kolegi da je to razlog što ga ne gledam u oči, inače uživam da ga gledam u oči. Druga stvar, kada je spomenuo krater u pamćenju izrekao je pretnju na koju vi niste reagovali i rekao je – nećete dobro proći, i ovako je uradio prstom, a vi niste reagovali. Ne znam kako to drugačije da razumem, ne znam kako da razumem da čovek kaže da smo mi, pazite ovo, mi smo nameštali omču građanima Srbije. Da li znate kakva je to optužba? I to time što smo im digli plate i penzije. Zamislite vi to. Čovek kaže – palili ste Skupštinu, a vi u koaliciji sa Velimirom Ilićem. Da li vi mislite da ovo stvarno niko ne sluša, da ljudi se ne sećaju pet minuta šta je bilo? Vi ste sa Velimirom Ilićem u koaliciji.
Gospodine Stefanoviću, javili ste se po replici. Prvi put ste se sada javili po povredi Poslovnika, molim vas, zaključite vaše izlaganje.)
Jeste i ukazao sam vam da ste trebali da reagujete dva puta, molim vas, dva puta ste trebali da reagujete.
Prof. dr Janko Veselinović, po kom osnovu? Po Poslovniku, član 108, izvolite.
Poštovani predsedavajući, javljam se po članu 108. koji se tiče vođenja reda na sednici. U prethodnom periodu ste dozvolili šefu poslaničke grupe SNS i ministru da pričaju o stvarima koje nemaju veze sa današnjom sednicom i sa dnevnim redom, o paljenju Skupštine koje se dešavalo 2000-te godine, kako kaže šef poslaničke grupe i kako je govorio gospodin Vulin – o pljačkaškim privatizacijama. Da li je nama zabranjeno da kažemo da je pljačkaška privatizacija bila u vreme Mire Marković, čiji je član bio gospodin Vulin? Da li je nama zabranjeno da kažemo da se ispred Skupštine ipak okupljaju neki ljudi i da ovo nije 2000-ta godina, nego je 2014. godina, iz nekih drugih razloga?
Zahvaljujem se gospodine Veselinoviću. Izlaganje gospodina Babića je replika na izlaganje gospodina Stefanovića, tako da je u replici mogao da kaže šta je smatrao da treba da kaže. Sada reč dajem narodnom poslaniku, šefu poslaničke grupe SNS, gospodinu Zoranu Babiću po dnevnom redu, njegovih 20 minuta. Izvolite.
Zahvaljujem se gospodine predsedavajući. Gospodo ministri, koleginice i kolege narodni poslanici, sada mi je zaista jasno što su neke ljude u ovoj sali nazvali demokratskim mudžahedinima.
Gospodine Babiću, molim vas.
Jasno mi je da smo i dobro živi i dobro opstali ukoliko su ekonomski stručnjaci poput Šutanovca i Dulića vodili fiskalnu monetarnu politiku naše države. Postojeći zakon o radu usvojen je 2005. godine. Nedugo posle toga, dve, dve i po godine nakon toga Srbija se strmoglavila u svetsku ekonomsku krizu. U svetsku ekonomsku krizu smo ušli bez ikakvog plana, bez ikakve strategije, osim zbunjujućih, neodgovornih izjava DS i Bojana Pajkića, bilo na republičkom, bilo na pokrajinskom nivou, neodgovornih izjava tipa da nas kriza neće ni dotaći ili da je kriza šansa za Srbiju. Nije se desilo ni jedno ni drugo, niti je Srbija iskoristila šansu u krizi, niti je kriza bila šansa, niti nas kriza nije dotakla. Mi smo u krizi duboko zato što smo se u krizi ponašali kao drogirani bokser sa spuštenim gardom, bez ikakve strategije, bez ikakvog izlaza, bez ikakvog odgovora na svetsku ekonomsku krizu. Vatru smo umesto vodom gasili benzinom. Na pad privrednih aktivnosti reakcija Vlade Republike Srbije je bila rast penzija i rast plata u javnom sektoru. Sve se to dešavalo samo zarad jednog opšteg pukog običnog opstanka na vlasti, samo da bi se neka vlada formirala, samo da bi neka politička stranka opstala. Kako drugačije objasniti činjenicu da su u Srbiji penzije porasle od 2007. do 2013. godine za 72%, da su u Srbiji u javnim preduzećima plate od 2007. do 2013. godine narasle za 68%, a u istom tom periodu imali smo stagnaciju privrednih aktivnosti.Gde je tu logika? Gde je tu matematika, gde su razlozi za takvo povećanje? Tu leži činjenica u onoj omči oko vrata koju ste postavili svima nama, kao društvu, kao državi kao Vladi Republike Srbije. Kada s jedne strane imate neodgovornu Vladu, sa druge strane pad privrednih aktivnosti, sa treće strane loš Zakon o radu, dolazimo do činjenice da je u periodu važenja ovog Zakona o radu 354 hiljade ljudi ostalo bez posla, od čega 318 hiljada ljudi u realnom, privatnom sektoru. Manje, više od 90% ljudi koji su radili u privredi u realnom, ekonomski realnom sektoru su ostali bez posla sa ovakvim Zakonom o radu. Ovakav Zakon o radu, i ako vrlo rigidan, kada je u pitanju i dobijanje posla, rigidan i kada je u pitanju gubitak posla, nije uspeo da zaštiti radna mesta, osim što je zaštitio radna mesta u javnom sektoru. Međutim, država ne sme i ne može da bude najveći poslodavac. Država mora da bude efikasna, državna uprava manja, ekonomičnija i u službi i privrede i građana Republike Srbije, ali svakako ne, najveći poslodavac. Najveći poslodavac mora da bude privatni sektor. Poražavajuće je da u periodu važenja ovog zakona 102 hiljade ljudi je prestalo da aktivno traži posao, 102 hiljade ljudi smatra da ovakvim Zakonom o radu ne može da dođe do posla. Šta će vam zakon ukoliko u njega ljudi u Srbiji ne veruju. Šta će vam zakon ako je 102 hiljade ljudi prestalo da traži posao zato što zna i pretpostavlja da posao se u Srbiji nalazio samo pod političkim pokroviteljstvom ili poznanstvom ili nekim drugim vezama. Naravno da je bilo neophodno da se takav Zakon o radu menja. Zbog toga smo hrabro ušli u promenu Zakona o radu. Zbog toga smo građanima Srbije i izbornoj kampanji obećali reformu našeg društva, između ostalog, i reformu Zakona oradu. Zbog toga smo predložili Zakon o radu koji je tržišni orijentisan i koji stvara povoljan investicioni ambijent, a bez dobrog investicionog ambijenta nema investicija. Bez investicija nema radnih mesta. Nije poenta da jedan zakon zadrži postojeća radna mesta. Ne, poenta jednog zakona, dobrog Zakona o radu je da otvori nova radna mesta, a to možemo samo uz stvaranje povoljnog investicionog ambijenta. Zbog toga je ovaj zakon jedan u nizu zakona koje je neophodno promeniti kako bi Srbija postala plodno tlo za otvaranje novih radnih mesta. Zbog toga smo predložili Zakon o radu, izmene i dopune Zakona o radu, za koji smo dobili podršku i međunarodne zajednice, dobili smo podršku EU. Zbog toga mi nisu, zaista mi nisu jasne kritike onih koji baštine tapiju na evropsku perspektivu, na evropsku budućnost Srbije, a kritikuju ovakav predlog zakona koji nas približava evropskoj porodici naroda. Pažljivo sam slušao debatu koja je bila u našem društvu, ne proteklih dana, ne proteklih meseci. Protekle dve godine se raspravlja i govori o potrebi promena Zakona o radu. Kažu, nije bilo javne rasprave. Radna grupa koja je sačinila ovaj Zakon o radu, tu radnu grupu su činili predstavnici i reprezentativnog sindikata, činili su i predstavnici poslodavaca, Unije poslodavaca, i Privredna komora Srbije, i nacionalne službe za zapošljavanje, i predstavnici ministarstva, rada, finansija, državne uprave i privrede. Ovako široka lepeza predstavnika i državne uprave i sindikata i poslodavaca garantuje i stručnost i transparentnost u radu. Uostalom u našem društvu protekle dve godine, koliko se vodi debata o Zakonu o radu, mislim da su i ptice na grani naučile šta znači prošireno dejstvo kolektivnog ugovora. Međutim, ukoliko ste mislili da će javna rasprava značiti da sa predlogom zakona odemo na jednu adresu u Krunskoj ulici, i pitamo vas šta vi mislite o ovom Zakonu o radu? Iako znamo da sa druge strane tih vrata u Krunskoj ulici sede ljudi koji su 10, 12. godina vodili ovu državu i koji su doprineli da 354 hiljade ljudi ostane bez posla. Izvinite, nećemo vas pitati. Jer ono što ste znali, ono što ste umeli pokazali ste u tih 12 godina koliko ste vodili ovu državu. Ako ste mislili da ćemo pokucati na vrata jedne adrese u Krunskoj ulici gde sede ljudi koji su podržali 2001. godine jedan zakon koji je bio Zakon o radu, koji je bio liberalniji od ovog zakona i bio je dobar, a sada po cenu nemira na ulicama, po cenu ukrajinskog scenarija, po cenu razbijenih glava, po cenu sitnih političkih poena prizivaju nemire u Srbiji zato što im ne odgovara zakon za koji je i tadašnja ministarka rada, gospođa Gordana Matković rekla da će konačno svi radnici imati iste šanse. Da li vam je i ta izjava neprimerena? Da li vam je i ta izjava, taj telegram poverenja koji stiže sa svih strana na adresu Vlade Republike Srbije, na adresu premijera gospodina Vučića, na adresu, uostalom i vas, gospodine Vulin. Kada je podrška onda smeta, a kada se priziva ukrajinski scenario, kada se priziva nestabilnost na našim ulicama onda je to legitimno. Nisam znao ni da je legitimno da je demokratija samo kada jedna strana govori, a druga strana ćuti jer vidim da neki frontmeni, frontmnenima te priče, tog shvatanja demokratije, smeta kada ustanem i govorim o onome šta je istina, istina koja je dovela neodgovorna Vlada DS. Na Zakon na radu niko nema ekskluzivno pravo. Na Zakon o radu nemaju ekskluzivno pravo samo sindikati. Poštujem vrednosti sindikalnog udruživanja. Neophodno je, potrebno je boriti se za radnička prava. Dobro je da se ta radnička prava štite, gaje, neguju. Protiv sam kada se te sindikalne aktivnosti kroz korupciju pojedinaca omalovaži, upraljaju, zaprljaju. I toga je bilo i toga na žalost ima sada u Srbiji, ali nemaju samo sindikati ekskluzivno pravo na Zakon o radu. Na Zakon o radu imaju pravo i oni mladi ljudi koji u ovom trenutku, sada završavaju škole, fakultete, zanate, koji ne gledaju preko granice, već gledaju u nas, gledaju u Vladu Republike Srbije, gledaju u parlament, gledaju u Zakon o radu kao u način kako će lakše doći do posla, a ne u partijsku knjižicu, a ne u poznanstvo ne znam u državnoj upravi, već gledaju na svoje znanje i na to što umeju i na Zakon o radu koji će im omogućiti lakše da se zaposle, ali lakše da stvaraju svoje kompanije, da otvaraju svoje firme, da oni zapošljavaju ljude u Srbiji. Na Zakon o radu imaju pravo i ima pravo armija ljudi koja je ostala bez posla. Ko njih predstavlja? Gde se čuje njihov glas? Gde se čuje glas onih ljudi koji tiho, skromno, a imaju po 50-ak ili 60-ak godina i kažu – a kome ja trebam, a gradio sam firmu koju su neki tamo momci preprodali, rasprodali, oteli, ostavili bez posla. Kome ja trebam? Koliko je takvih ljudi u Srbiji? Za četiri godine ste ih stvorili 354 hiljade. Ovaj zakon je njihov zakon, a obaveza Vlade Republike Srbije, obaveza države je da objedini, da stavi kapu na sve te interese, na sve te ljude. Pravo na Zakon o radu imaju i poslodavci i nisu svi poslodavci loš i zli, kao što nisu ni svi radnici loši. Postoje ljudi u Srbiji koji se muče, koji rade, koji stvaraju svoje firme, druga ili treća generacija i oni kroz ovaj Zakon o radu žele da prošire svoj biznis, da zaposle više ljudi i ovaj zakon im to omogućava. Ovaj zakon nije stvoren po meti pojedinaca iako bi neki voleli da ga predstave kao tajkunski. Zašto ne reći da je u korist zaposlenih su izmenjena 22 člana ili 19% zakona je u korist zaposlenih. Da je u korist poslodavaca izmenjeno 20 članova ili 17,2%. Da je u korist i poslodavca i zaposlenog izmenjen 21 član ili 18%. Da je preostalim izmenama i dopunama vršeno pravno tehničko usklađivanje i terminološko preciziranje od ukupno 53 člana ili 45,7%. Zbog tih jednakih aršina, zbog aršina, zbog tog jednog ophođenja i prema poslodavcima, i prema zaposlenima, i prema mladima, i prema nezaposlenima, prema svim onim ljudima koji žele normalnu, uređenu, pristojnu državu SNS će u danu za glasanje glasati o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o radu. Mnogo je razloga, o mnogima ćemo u pojedinostima i pričati, u detaljima pričati i moje kolege iz poslaničke grupe. Ovaj zakon mogućnost zloupotreba izbacuje ili je svodi na minimum. Otpremnina, zbog tehnološkog viška, a lepo je malopre govorio ministar Vulin, koliko je primera ljudi koji su pod pokroviteljstvom političkim, isključivo političkim pokroviteljstvom uzimali otpremnine u javnom preduzeću, pa malo pređu u agenciju, pa iz agencije u ministarstvo, pa iz ministarstva u neku lokalnu samoupravu. Biznis su napravili od toga. Ko je to smeo? Ko je to mogao? Sigurno ne običan čovek, ali pod političkim pokroviteljstvom tako je nešto moglo da se radi. Ovim i ovakvim zakonom stavlja ste tačka na takve malverzacije. Promena prebivališta, da li je moguće da se neko zaposli u državnoj upravi, a onda posle nekoliko meseci fiktivno promeni prebivalište, a onda kao što je i ova Narodna skupština plaćala neke puteve do Vranja i nazad koji se nisu pomakli u stvari kruga dvojke. Imamo li mi toliko novca za razbacivanje? Možemo li tako neodgovorno da se ponašamo prema novcu svih građana Republike Srbije? Ne, ne možemo. Sada ona adresa na kojoj si prijavljen u trenutku kada si se kvalifikovao za posao i dobio posao, to ti je prijatelju adresa za koje će ti se plaćati putni troškovi. Takođe, definisana obaveza čuvanja ugovora o radu, u mestu rada zaposlenog, da ne bude da se dešava da radi u Vrnjačkoj Banji, a ugovor je u Subotici. Dok kontrola dođe do Subotice, taj ugovor se ili izmeni ili se rodi ili se napravi ne znam šta. Na taj način hoćemo da sve one malverzacije koje su se i koje su moguće i dešavale se sa postojećim Zakonom o radu da ih sprečimo. Ono što je takođe napravilo neku vrstu debate, zbog čega se nije stvorio konačni dogovor sa sindikatima je to što ovim zakonom više nema niko apsolutnu zaštitu. Uostalom, i u našem društvu, sa onom nultom tolerancijom za kriminal i korupciju, sa nultom tolerancijom za sve što je nepravilno i loše. Zašto je loše da niko nema apsolutnu zaštitu? Šta to znači? Da li to znači da svih 26 sindikata u MUP Srbije ili 28 u ŽTP, nemaju radnu obavezu? Ali, imaju obavezu da prime platu? Nemaju radnu obavezu, ne moraju da dolaze na posao, a mogu da prime platu. E, ne može, to može samo za reprezentativne sindikate i naravno, da zaštita važi za sindikalne aktivnosti i naravno da zaštita važi za ono što je iz domena rada sindikata, ali ne može sindikalnom zaštitom da se sakrije neko ko nepošteno radi svoj posao. Ne može da se sindikalnom zaštitom zaštiti neko ko ne dolazi na posao, ko ne radi, ko uništava dobro te firme. To ne postoji nigde u svetu. Zašto je problem nešto tako uvesti i u naše društvo? Ovim će se onemogućiti zloupotreba prava od strane šireg kruga lica, da se osniva veliki broj sindikata i da svi njihovi predstavnici imaju plaćena odsustva, pa po samom zakonu i potpunu zaštitu od otkaza, što predstavlja veliko opterećenje za poslodavca, a išlo je na štetu drugih zaposlenih. Mislim da je ovaj zakon o izmenama i dopunama Zakona o radu, zakon koji će stvoriti red u oblasti radnog zakonodavstva, zakon koji će otvoriti jedan, i stvoriti jedan bolji investicioni ambijent u Republici Srbiji, zakon koji će otvoriti više i stvoriti više radnih mesta u Srbiji, a cilj je, ne samo sačuvati ovo malo radnih mesta. Cilj je stvoriti i otvoriti nova radna mesta. Na kraju ću se samo u nekoliko rečenica okrenuti prema efektima samog Zakona o radu i onih čuvenih 0,4%, iako je bilo zahteva mnogih investitora i međunarodnih organizacija, da se on i ukine. Međutim, rešenje koje je u ovom predloženom zakonu o izmenama i dopunama Zakona o radu je deo ekonomske logike. Normalno je da stariji i iskusniji radnik ima veću cenu na tržištu, nego što je to mlađi radnik ili pripravnik. Normalno je da stariji radnik sa više iskustva ima veću platu, nego što ima mlađi radnik. Ali, nije normalno da već sa tim disbalansom u plati, koja je posledica iskustva i za koju niko nema ništa protiv, da dodatno starije radnike, sa 0,4% po godini staža, im povećavamo plate. Šta je sa mladim ljudima? Kada će na taj način mladi ljudi moći da dođu do svog izražaja…
Vreme, poslaniče, prošlo je 20 minuta.
Evo završavam, i zbog toga mislim da ovaj Zakon o radu targetira i ima za cilj sve socijalne kategorije zaposlenih, ali i nezaposlenih i zbog toga ćemo sa zadovoljstvo glasati o ovom zakonu o izmenama i dopunama Zakona o radu.
Reč ima Milisav Petronijević.
Poštovana predsednice, ministre, narodni poslanici, poslanička grupa SPS će podržati predložene izmene i dopune Zakona o radu i Zakona o PIO, posmatrajući to kao deo paketa reformskih zakona koje smo već neke doneli, kod poreskih olakšica prilikom zapošljavanja, kroz poreski postupak i poresku administraciju i naravno, oni koji slede u narednom periodu, a koji imaju za cilj da omoguće takav ambijent u Srbiji, za poslovanje, za privrednu aktivnost, da počne da se zapošljava narod u Srbiji, a danas je problem broj jedan, zadatak broj jedan i rezultat najveći, zaposliti čoveka u Srbiji. U Srbiji, ljudima treba posao. Upravo iz tih razloga, što i ovaj zakon o izmenama i dopunama Zakona o radu, daje svoj doprinos tom paketu reformskih zakona, koji nemaju samo za cilj reforme, jer nije reforma cilj, ona je sredstvo, da bi se došlo do takvog jednog ambijenta da bi se zaustavio ekonomski sunovrat i da bi se oporavila privreda, odnosno zaposlili ljudi. Tek tada možemo da pričamo o svim drugim pitanjima. Pre nego što sam počeo da govorim o ovome, propustio sam samo kratko da kažem onima koji se interesuju za zdravlja socijalista, samo da odgovorim – hvala na pitanju, dobro smo, jedino što odgovorno pristupamo svemu i onome što smo radili i onome šta radimo i to su građani najbolje, kao najbolji i vrhovni sudija cenili i ovde imamo samo odgovoran pristup i ništa više, ne nikakvu praznu priču. Pričati u vreme kada je u Srbiji teška ekonomska situacija, koja je jedan od naših i najtežih i najvećih problema, pre svega teško stanje u kojem se nalazi privreda i građani, pričati o 90-im godinama, pokazuje da onaj kome je prošlost jedina budućnost nema budućnosti, mi u tome ne želimo da učestvujemo. Zašto sam ovo pomenuo kao tešku ekonomsku situaciju? Zato što je direktno vezana za sve ovo dalje što se događa i ono što želi ova Vlada, zato što je ekonomski oporavak nacionalni prioritet vremena u kojem živimo, zato što svi ostali zavise od toga, pa i socijalna prava i sva druga prava, da li smo sposobni da obezbedimo ekonomski opstanak naše zemlje. Upravo iz tih razloga sam to pomenuo. Ovaj zakon, Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radu, čija su rešenja u skladu sa evropskim radnim standardima, sa evropskim radnim i socijalnim zakonodavstvom, ali koji ima za cilj da stvore uslove i situaciju u kojima će biti podstaknuto investiranje u srpsku privredu i razvoj srpske privrede, bez toga nema posla. Kada nema posla nema priče o bilo kakvim pravima. Sve zavisi od ovoga i zato mi podržavamo Vladu u tom naporu, u tom prioritetu i daćemo sopstveni doprinos da se posvetimo tim pitanjima, nađemo najbolja rešenja u vezi s tim, jer, pitanje je svih pitanja budućnosti Srbije u stvari da se podstakne razvoj privrede, a to je neodvojivo od podsticanja investiranja u srpsku privredu, dakle, nema novih radnih mesta, nema izlaska iz krize ukoliko u narednom periodu ne budemo stvorili situaciju u kojoj će doći do ozbiljnog rada i investiranja. Mi tu vidimo doprinos ovog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radu. Završiću samo s tim kad govorimo o socijalnim pravima. Mi smo SPS i ni jednog trenutka ne zapostavljamo ta prava, ali smo realni i odgovorni. Ako ekonomske mogućnosti dozvoljavaju borićemo se za socijalna prava u najvećem obimu, ali ako toga nema onda je to prazna priča a mi u praznim pričama ne želimo da učestvujemo. Dakle, samo rastom investiranja u srpsku privredu možemo kao posledicu imati rast društvenog proizvoda i porast opšteg društvenog bogatstva. Samo u takvim okolnostima možemo ostvariti i onaj cilj, koji je cilj i ove Vlade i SPS a to je da se postigne standard građana, a pre svega da se podigne standard onih koji žive od svog rada i da stvorimo situaciju u kojoj ćemo, kada radimo dobiti zaradu od koje možemo da živimo i mi i naša porodica. Ako to sve nemamo u vidu, a posmatramo Zakon o izmenama i dopunama Zakona o radu, ne želeći da se upustimo da želimo ovo da stvorimo mogućnost, onda nećemo imati vajde a pogotovo neće ni Srbija imati vajde. Srbija ima problem danas i danas takav problem mora da se rešava odmah. Dakle, iz tih razloga mi ćemo dati podršku. Ono što želimo da stavimo do znanja zašta se zalažemo na tom putu kako da se stabilizuje ekonomska situacija i privreda u Srbiji, to su dve stvari koje želim da ovde istaknem. Prva je da i zakonima i Zakonom o radu, što se sada takođe čini, jeste da se stvore takvi uslovi u kojima će svet rada i svet kapitala svoje međusobne odnose usklađivati kroz dogovore i sporazume, a ne kroz konflikt. To je direktan zadatak i ove vlasti, podsticanje, funkcionisanje u Srbiji sistema kolektivnih ugovora. Bez toga teško da možemo da izađemo na pravi način iz situacije. Zato smatramo da treba Srbija treba da se na taj način razvija, da se u socijalno-ekonomskom sferi svet rada i svet kapitala o svim ključnim pitanjima dogovaraju. Odmah da kažem, nije se lako dogovoriti, još uvek nažalost u Srbiji mi poslodavca posmatramo kao neprijatelja, a poslodavac radnika kao trošak, a ne kao investiciju koja mu doprinosi profitu. Profit ne donosi samo uloženi kapital nego i živi radnik. Jeste teško ali nema druge i tu se mora uložiti veliki napor u podsticanju kolektivnog ugovaranja, jer ako postoji neravnoteža između sveta rada i sveta kapitala posledica je opšta, šteta je opšta po državu. Naravno, to podrazumeva i kompetentne i autentične i sindikate i udruženja poslodavaca. Ja želim ovde da pokrenem jedno pitanje pred ministarstvom odnosno Vladom, da odmah iza ovoga pozabavi se ili predlogom propisa ili šta je potrebno da se jednom u Srbiji utvrdi autentično ko ima reprezentativnost i na koji način? Ovako se stalnim postavljanjem tih pitanja dovodi to u pitanje, a bez autentičnost, kompetentnog, reprezentativnog ni sindikata ni poslodavca nema uslova za ostvarivanje tog dogovora. Samo još par rečenica kada je u pitanju kolektivni ugovor i zašto insistiram? Zato što pored pravnog to ima i ekonomski i socijalni značaj. Ekonomski značaj zato što uređuje zarade između ostalog, pored svih drugih uslova. Znači, stvar je dogovora, stvar je pregovora, nije jednostrani akt koji se nekom sviđa ili ne sviđa itd. Sa druge strane, socijalni značaj je veoma važan pogotovu za prošireno dejstvo kolektivnog ugovora, što veoma doprinosi ujednačavanju uslova u grani, uslova rada, uslova plata, itd. Moram da skrenem pažnju da je kolektivno pregovaranje prilika da se zadovolje osnovni ciljevi državne politike zato što obezbeđuje stabilnost društvenog razvoja, socijalne sigurnosti i ravnoteže za uravnoteženje zajedničkih interesa. Drugo na čemu insistiramo, na šta ukazujemo, to je socijalni dijalog. Veoma uvažavam što je Vlada imala puno strpljenja da se kompromisom, dijalogom dođe do najboljeg rešenja. Pozivamo Vladu da nastavi jer Srbiji je potreban, ne bilo kakav, nego i trajan i ravnopravan i institucionalni i kako god hoćete socijalni dijalog. Bez njega u stanju kakvo je sada ruinirane ekonomije, razorenog i osiromašenog društva, socijalni dijalog je najbolji način da zemlja izađe iz zone visoko socijalnog i političkog rizika i zato nema alternativu. Dosta je bilo priče o konkretnim rešenjima vezane za izmene Zakona o radu. Zadržaću se samo na dva pitanja. Kada bude bilo pojedinačno imaćemo prilike da pričamo o detaljima. Dakle, treba reći da pored usklađivanja ovog zakona sa međunarodnim standardima i konvencijama i mora i EU, a mi moramo malo da i sebe menjamo. Ako želimo tamo moramo da prihvatamo onda ta pravila i tržišne privrede i Evrope, inače ostaćemo potpuno van svega toga. Po meni, potpunija je zaštita zaposlenih nego što je bila. Ono što je veoma važno, a ne zadire u prava radnika, to je smanjivanje nepotrebne procedure administratiranja. Ono što takođe mislim da je važno, odnosi se na vršenje nadzora ovlašćenja inspekcije rada i kaznene odredbe. Zašto? Mi imamo jednu situaciju u Srbiji da sadašnji Zakon o radu ima dosta primera koji se ne sprovode do kraja i to kod radnika, kod zaposlenih izaziva nezadovoljstvo i nepoverenje u sve to. Mislim da je tu država obavezna da stane na stranu, naravno bez dileme i savesti u poslodavca koji ispunjava sve svoje obaveze, ali i svakog savesnog radnika, do kraja da ga zaštiti i tu nemamo nikakvu dilemu. Dva pitanja za koja mislim pojednostavljeno da su veoma važna kada je u pitanju rad uopšte, to je posao i zarada, uz uvažavanje svih drugih prava. Ništa ne dovodim u pitanje. Kada je posao u pitanju, ovaj Zakon o radu ne zapošljava, ali stvara ambijent i stvara uslove da može olakšano da se zaposli. To je nama bitno i to je naš doprinos onom delu svih reformi, odnosno čitavog paketa, da stvorimo takvo okruženje, takve uslove da nam investitori dođu, da budemo konkurentniji od drugih. Neće oni da dođu zato što smo lepi, nego zato što imaju uslove da uspešno posluju. Tu je, po meni, značajno pitanje, značajan pomak kada su u pitanju izmene Zakona o radu. Dakle, ne zapošljava, ali stvara osnov, uslove za olakšano zapošljavanje, a time i za suzbijanje zapošljavanja na crno, itd. Ono što je takođe bitno to je pitanje zarada. Ja moram da kažem da, kada je u pitanju zarada, tu bi se samo kratko zadržao na dve stvari. Jedna je, kada je u pitanju minimalna cena rada, mislim da je dobro što su veoma precizni kriterijumi navedeni, šta sve mora da se ima u vidu da bi se one odredile. To nije na štetu nikoga. Ono što sam siguran i što mislim, Vlada ne treba da propisuje zarade u Srbiji, ali Vlada mora da odredi donji prag egzistencijalnih potreba i da kaže – ispod toga niko ne sme. Naravno, poštujući ovuproceduru, socijalno-ekonomski savet, pa ako socijalno-ekonomski savet u roku od 15 dana ne donese tu odluku, onda Vlada. Mislim da je tu u stvari, kada su u pitanju zarade, najveća odgovornost Vlade da veoma utiče koji je to donjiprag egzistencijalnih i socijalnih potreba radnika i njegove porodice. Mislim da je to dobro rešenje. Šta želim još da kažem kada je u pitanju zarada? Mi imamo veoma mnogo primera. Čitali smo da se u Srbiji ne isplaćuju zarade na vreme. Negde su čak pominjali neke silne mesece. Negde su pominjali firme koje za to vreme dok ne isplaćuju zarade, imaju i te kakve jahte, avione, kamione, planinarenje, ne znam šta sve ostalo itd. Bio sam sklon tome, i dalje razmišljam o tome, da neisplaćivanje zarada smatra se krivičnim delom, neplaćanje poreza, krivičnim delom. Zašto to kažem? Vlasnik zarade je zaposleni. To je zarađeno. Znači, nije neko pravo koje će tek da ostvari i kada je zarađeno, niko ne može da raspolaže sa njom osim zaposlenih. Izvolite, neka kolektivnim ugovorima utvrde dinamiku i način i sve ono ostalo, ali vas podsećam na Zakon o radu, postojećem, koji se ne menja, mislim da je član 110, veoma precizno kaže – najmanje jednom mesečno i najkasnije do kraja sledećeg meseca. Ono što nažalost nije ni bilo, niti je sada, sankcija za to. Zato mislim da treba još jednom da razmotrite tu mogućnost. Mi imamo sankciju u kaznenim odredbama ako ne ispostavi obračun, ako ne isplati u novcu, ali nemamo sankciju akone isplati uopšte. Inače, jako podržavam i mislim da je veoma važna i ključna izmena u ovom delu to da obračun zarada ima da je u stvari izvršena ispravna i sa kojom može da naplati, što je svakako jedno od rešenja u ovom delu. Samo ću kratko da se osvrnem, pošto nemam već vremena, moje kolege će nastaviti tamo gde ja stadoh, kada je u pitanju otpuštanje. Kao što ovaj zakon ne zapošljava, nego stvara uslove za zapošljavanje, tako i ne otpušta. Ali, kada je otpuštanje u pitanju, ja mislim da bi pošteno bilo da kažemo da je jedannapredak urađen. Zašto? Zato što prvo nije onako rigidno odmah otpuštanje, već je uvedeno višestepeno, mogućnost koju može da iskoristi poslodavac. Meni najbitnije jeste da mora da se poštuje procedura, argumenti, dokazi. Šta hoću da kažem? Ne treba da sprečavamo poslodavca da otpusti zaposlenog ako ne radi kako treba, ali ne smemo ni da sprečimo zaposlenog da se odbrani ako to tako nije. Cela priča je završena oko toga. Ovde je zato bitno – argumenti, dokazi. Ako ne, ima posledica, počev od pravnih posledica nezakonitog otkaza, a nezakonit otkaz je jedno od najvećih kršenja prava radnika. Plati za sve ono što nisi uradio. Završiću sa jednom rečenicom kada su kaznene odredbe u pitanju. Da li su velike ili nisu? Ja i dalje mislim da treba da postoji ona odredba vezana za ne isplaćivanje redovno zarada. Kada se priča o kaznenim odredbama, da li su visoke ili nisu, ja moram da vas podsetim, to sam i neki dan pričao kada je bio poreski postupak, kaznu ne plaća niko ko sprovodi zakon. Dakle, onaj ko poštuje zakon, nema nikakvu kaznu. Ko plaća kaznu? Onaj ko ne poštuje. Ako ne poštuje, plati i još više. Hvala lepo.
Zahvaljujem. Određujem pauzu do 15.30 časova. Prvi govornik je narodni poslanik Arpad Fremond.
Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Saglasno članu 27. i članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi posle 18,00 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese akta iz dnevnog reda ove sednice. Na listi govornika imamo 64 narodna poslanika. Prvi na listi je narodni poslanik Arpad Fremond. Izvolite, gospodine Fremond.
Poštovani predsedavajući, gospodine ministre, poštovano predsedništvo, dame i gospodo narodni poslanici, stavove poslaničke grupe Saveza vojvođanskih Mađara o izmenama i dopunama Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju ste čuli od poslanice Elvire Kovač. U svom izlaganju u okviru ovog zakona želim da se fokusiram na penzijsko i invalidsko osiguranje poljoprivrednih proizvođača. Poslanička grupa Saveza vojvođanskih Mađara, ne samo u prošlom, nego i u pretprošlom sazivu Narodne skupština Republike Srbije se bavila ovom temom, problemom koji imaju poljoprivredni proizvođači zbog nerealnih zahteva za plaćanje doprinosa za penzijsko i invalidsko osiguranje. Izuzetno smo zadovoljni, pošto će se jedan deo problema ovom prilikom, izmenama i dopunama Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju, rešiti, a to je da ubuduće doprinose za PIO neće morati da uplati svaki član gazdinstva, nego će to biti obavezno samo za nosioca poljoprivrednog gazdinstva. Kakva je bila praksa do sada? Krajem 2010. godine usvojene su izmene i dopune Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju, kojima se promenila definicija članova poljoprivrednog domaćinstva. Član poljoprivrednog domaćinstva, porodičnog poljoprivrednog gazdinstva, odnosno mešovitog domaćinstva u smislu ovog zakona je lice koje živi i radi na poljoprivrednom domaćinstvu, porodičnom poljoprivrednom gazdinstvu, odnosno u mešovitom domaćinstvu. Najveći problem sa ovom definicijom je bio da nisu postojali jasni kriterijumi na osnovu kojih se moglo utvrditi da li neko radi u poljoprivrednom domaćinstvu ili je samo član porodice. Nije bilo odgovora na to kako se postupa ukoliko neko samo živi na toj adresi, ali se ne bavi poljoprivredom. Nažalost, Penzijsko-invalidski fond je postupio tako da je tražio od svakog člana porodice da uplati penzijsko i invalidsko osiguranje ako je lice nezaposleno i ima poljoprivredno zemljište u svom vlasništvu. Bez obzira na to da li je neko izdao u zakup poljoprivredno zemljište, da li radi u poljoprivredi ili ne, svako je morao na godišnjem nivou da uplati 32.000 dinara za zdravstveno osiguranje, a 64.000 dinara za PIO. Zbog toga su mnogi poljoprivrednici ostali dužni prema državi, pošto nisu u prilici da uplate ova sredstva, jer gazduju na manjim površinama ili su izdali u zakup poljoprivredno zemljište, znači, ne rade u poljoprivredi, samo su vlasnici zemljišta. Izuzetno je važno da ubuduće Fond neće moći da traži od svakog člana domaćinstva da uplate doprinose. Smatramo da je to ogromna olakšica za naše poljoprivrednike. Međutim, postoji i drugi deo problema koji treba da rešio. Ovaj problem možemo da rešimo preko Zakona o doprinosima za obavezno socijalno osiguranje i svi smo dužni da se bavimo ovom problematikom. Ono što stvara teškoće za naše poljoprivrednike je da ovih 96.000 dinara na godišnjem nivou treba da uplate. Poljoprivrednik koji gazduje npr. na 150 hektara i taj koji gazduje na 1,5 hektara, isti je iznos i za jednog i za drugog proizvođača. Moram da kažem da to stvara ogromne probleme na terenu. Svi smo svesni da te naknade poljoprivredni proizvođači moraju da plate, naravno, ako imaju od čega. Šta se zapravo dešava? Poljoprivrednici koji gazduju na manjim površinama nemaju sredstava da plaćaju osiguranja i zbog toga su dužni. Oni poljoprivredni proizvođači, najsitniji, kojih ima najviše u Srbiji, ne mogu, nemaju od čega da plate te iznose i, nažalost, od mnogih se traži više od milion dinara na ime duga, zajedno sa kamatama. Problem je u tome da je država, odnosno poreska uprava počela od njih, u zavisnosti od veličine duga prema državi, da oduzima poljoprivredno zemljište. U svim opštinama u Srbiji ima više stotina ovakvih slučajeva. Kod svih njih je problem isti – plaćali su PIO, ali kad za to više nije bilo sredstava, nisu mogli više da plaćaju, pa im je država i dalje pisala i slala račune i opomene sa sve većim kamatama i neverovatnim iznosima. Svi oni veruju da neće ostati bez zemlje bez koje je preživljavanje mnogih i njihovih porodica nezamislivo. Mi poslanici SVM se protivimo ovakvom ponašanju poreske uprave prema građanima Republike Srbije. Siguran sam da postoji i neki drugi način naplate dugova, samo treba da izađemo u susret poljoprivrednicima i zajedno treba da rešimo problem. Nije normalo da proizvođači koji gazduju na manjim površinama moraju da plate ogromne iznose za PIO na godišnjem nivou. Svi smo svesni da oni proizvođači koji imaju 0,5 hektara jednostavno ne mogu da uplate na godišnjem nivou 96.000 dinara pošto nemaju toliko prihoda. Zbog toga, ono što je važno u ovom trenutku je da Ministarstvo finansija prestane, preko poreske uprave, sa oduzimanjem poljoprivrednog zemljišta. Zbog svega ovog smo inicirali da u skorije vreme dođe i do izmene Zakona o doprinosima za obavezno socijalno osiguranje, kroz koje ćemo rešiti ovaj problem i da manji poljoprivredni proizvođači ipak neće morati da plate ove ogromne iznose na godišnjem nivou. Svakako mora da dođe do razgovora između PIO fonda, poreske uprave, Ministarstva poljoprivrede i životne sredine, Ministarstva za rad, boračka i socijalna pitanja, Ministarstva zdravlja i Ministarstva finansija. Mi poslanici SVM smo spremni da damo konkretne predloge. Imamo konkretan plan za rešenje ovog problema. Važno je da poljoprivrednici koji gazduju na manjoj površini PIO-u plate srazmerno sa prihodima i sa veličinom zemljišta. Prihode lako možemo da izračunamo. Važno je samo da u raznim ministarstvima shvate ozbiljno ovaj problem. Ne radi se o tome da ne želimo da poljoprivrednici plaćaju osiguranje, samo predlažemo da oni poljoprivrednici koji gazduju na manjim površinama plate manje doprinose. Na kraju, još jednom želim da ponovim da će poslanička grupa SVM u danu za glasanje podržati zakon o izmenama i dopunama Zakona o PIO, jer donosi olakšice za porodična poljoprivredna gazdinstva. Nadamo se da ćemo u skorije vreme u potpunosti rešiti problem koji imaju poljoprivredni koji gazduju na manjim površinama. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Živković.
Hvala. Ovaj zakon je bolji od postojećeg, ali minimalno bolji. To se ne meri ni procentima, nego možda promilima. Ali, bez obzira na to, bio bih spreman da podržim svako poboljšanje, makar i to minimalno, da procedura u kojoj se donosi ovaj zakon, da metodologija donošenja ovog zakona nije bahata i neprimerena ni vremenu, ni prostoru u kojem živimo. Cela procedura je dalja degradacija i socijalnog dijaloga i parlamenta kao najviše institucije i odnosa prema zaposlenima i odnosa prema vlasnicima kapitala. Mnogi se pozivaju, neki verovatno zbog nečiste savesti, na Zorana Đinđića kada govore o mnogim izmenama, o mnogim reformama, pa se to i ovde desilo sa ovim zakonom. Podsetiću, taj zakon koji je donet 2001. godine, poznat kao Đinđićev zakon, je donet uz opštu saglasnost i sindikata i predstavnika kapitala i Vlade nakon javne rasprave koja je trajala skoro šest meseci, ne sećam se da je tada bio Socijalno-ekonomski savet, ali neka forma tog međuresornog i tog razgovora partnera je postojao. Taj zakon je inače poštovao tada sve preporuke Međunarodne organizacije rada, što nikako nije slučaj sa ovim zakonom. Neću podržati ovaj predlog zakona. Ovaj zakon se bavi stanjem u javnom sektoru, pravima zaposlenih u javnom sektoru. Bez obzira što ima opšte važenje, znamo da je osnovni problem Srbije u javnom sektoru gde ima previše zaposlenih sa lošom kvalifikacionom strukturom, sa lošim navikama, sa lošim načinom kako su dovedeni na ta radna mesta i zato me čuti zašto pre ovog zakona nije prvo donet novi zakon ili izmene Zakona o državnim službenicima, jer tu je problem u ovoj državi. Ovaj zakon neće doneti nikakve investicije, neće smanjiti sivu ekonomiju, neće učiniti mogućnost starijim licima da se zaposle većom, niti će doneti veću mogućnosti mladima da se zaposle. Žao mi je zbog toga. Ko god da donese zakon ili set zakona, koji bi učinio nešto od svega toga što su lepe želje, bio bih zadovoljan i ponosan što sam član parlamenta koji to donosi, ali na žalost to nije tačno. Šta je problem u Srbiji? Problem su investicije. Da li je samo ovaj Zakon o radu problem za investitore? Naravno da nije. Radna snaga u Srbiji je najjeftinija u regionu, definitivno je jeftinija i od rumunske. Srbija je najsiromašnije tržište u regionu i sve su to razlozi što nas investitori obilaze. Pored toga, mi imamo sporu birokratiju koja je svetski šampion u nekim oblastima. Sama ministarka Udovički kaže da smo svetski šampioni sa 180 dana čekanja, recimo, na građevinsku dozvolu. Imamo korumpiranu administraciju, od portira do Kabineta predsednika države, naravno preko lokalnih samouprava, državnih institucija, ministarstava. Imamo opštu nesigurnost i visok kriminal bez obzira na statistiku, ovakvu ili onakvu. Ujutru kad upalite televizor nije pitanje da li je neko ubijen, nego je pitanje u kom delu Grada Beograda je neko ubijen noćas? To teško da može da privuče investitore. Konačno, ovde imamo i neravnopravan odnos države prema investitorima. Neki investitori moraju da prođu prašumu, džunglu propisa koji su ponekad i suprotstavljeni jedan drugome, a za neke druge investitore ne važi ništa zato što su pravoslavna braća, zato što su lični prijatelji ovog ili onog funkcionera, za njih je otvorena mogućnost da se donese leks specijalis kad treba da se gradi nešto na vodi, kad treba da se pokloni neko javno preduzeće, kao što je bio slučaj sa NIS, kao što će biti slučaj sa EPS. Bojim se, i to su razlozi zašto ovde nema pravih i ozbiljnih investitora. Konačno, kad dolaze investitori u ovu državu nisu sigurni, kada razgovaraju sa ministrima, da li možda neko od tih ministara nema lažnu diplomu, da li ima lažni doktorat ili je možda neko od ministara u sumnjivim odnosima, da li je ili nije bio saradnik nekog kriminalnog klana. To su razlozi zbog čega nema investicija u Srbiji. Ovaj zakon je bolji, nego što je bio najgori zakon koji su doneli Koštunica i Tadić zajedno, ali nedovoljno dobar da bi se glasalo za njega. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, po Poslovniku.
Gospodine predsedavajući, član 107, prekršeno je dostojanstvo Narodne skupštine. Znam da Ustav definiše imunitet narodnog poslanika za izgovoreno, ali ipak morate da vodite računa da ne možete da se skrivate iza imuniteta za izgovorenu neistinu koje kao narodni poslanik ima. Ovde je izgovoreno mnogo neistina u malo vremena. Prvo, da nije bilo i da je taj zakon u 2001. godini donet bez socijalnih nemira. Ne znam da li je prethodni govornik prespavao ili je bio negde po svetu ili je radio neki drugi posao. Uglavnom, ono što istorija kaže, a to je da je 2001. godine, kada je Skupština Srbije usvajala novi Zakon o radu dok su napolju protestvovali sindikati. Za njega su glasali čak i poslanici DSS, iako nisu podržali zakon u načelu, da su u mesecima pre toga Zoran Đinđić i resorni ministar Dragan Milovanović pregovarali sa sindikatima, putovali po gradovima Srbije da objasne zašto su promene potrebne. Pisano je devet verzija predloga. Usvojene su sugestije Međunarodne organizacije rada, ali je ipak zakon u skupštinsku proceduru ušao praćen pretnjom sindikata da će organizovati generalni štrajk. To je istina, gospodine predsedavajući, na koju morate da ukažete svakom ko se ove govornice lati. S druge strane, malo je licemerno da čovek koji je bio premijer ove države, čiji su članovi ispijali viski i kupali se u bazenu u Šilerovoj ulici, premijer koji je trpeo i gledao kako se stvara zemunski i surčinski klan, sada insinuira da li su neki članovi Vlade imali veze sa kriminalom. Da, imamo, ali tako što se protiv kriminala i korupcije borimo, tako što te koji se bave kriminalom i korupcijom stavljamo na optuženičku klupu, tamo gde im je mesto, a ne družimo se sa njima, gospodine Živkoviću.
Gospodine Babiću, dužan sam da vam odgovorim na povredu Poslovnika. Smatram da nije došlo do povrede Poslovnika sa moje strane. Nije moje da ja sada ovde isterujem pravdu. To je jedno i ja sam zbog toga, što je bilo nekih reči, vama dozvolio povredu Poslovnika, ali isto tako moram da konstatujem da ste vi zloupotrebili povredu Poslovnika i obavili repliku. Slažem se u prvom delu na komentar povrede Poslovnika. Sve ostalo je bila replika, ali sam vam dozvolio da to završite u predviđenom roku. Prema tome, vaše je pravo da se izjasnite… Ne. Znači, nećemo se u danu za glasanje izjašnjavati o povredi Poslovnika. Gospodine Živkoviću, po kom osnovu se javljate? (Zoran Živković, s mesta: Replika.) Ne. Nemate pravo. (Zoran Živković, s mesta: Gospodine predsedavajući, vi ste rekli da je bila replika, nisam ja rekao.) Tačno. Samo sam upozorio narodnog poslanika da ne zloupotrebljava Poslovnik, a on je dobio pravo po osnovu povrede Poslovnika. Nemate pravo po tom osnovu. Reč ima ministar gospodin Vulin.
Ovo je još jedna diskusija u kojoj je Zakon o radu kolateralna šteta, onako usput. To je kakav takav povod da se dođe do govornice, a onda se kaže sve što nema nikakve veze sa Zakonom o radu, ne da se ni jedna primedba na Zakon o radu, ali na to smo već navikli da slušamo. Ono što želim da kažem, verovali ili ne, svet sluša šta mi ovde govorimo i kada čuje da se o našoj državi govori da je korumpirana od portira do predsednika Republike, onda stvarno ne privlačite investitore, onda sa takvim ocenama stvarno možete da oterate nekog i da ne uradite apsolutno ništa drugačije. Da li je tako strašno što hoće da dođe neko da izgradi „Beograd na vodi“? Šta, ne valja tri miliona evra? Da li je to neka sramota? Da li treba da se stidimo toga ili što smo dobili milijardu evra od tih istih prijatelja koje smo zaslužili ničim, zaslužili radom Aleksandra Vučića i ničim drugim? Dobijamo milijardu evra, odnosno milijardu dolara po najpovoljnijim mogućim uslovima i najbolje bi bilo da ih izvređamo nekako, da ih oteramo, ako je ikako moguće. Najbolje bi bilo da im kažemo još neku uvredu i da kažu – dobro, zašto se mi ovde petljamo sa našim novcem koji je dobrodošao bilo gde na svetu, a Srbija ima toliko para da joj ne treba ni tih milijardu evra, ništa joj ne treba. Niko nama ne treba. Godine 2001. i svake druge prve, kao i sada 2014. godine, kada hoćete nešto da promenite imate strašan otpor. Ovo je sada prevazišlo Zakon o radu. Sada se kaže da treba da se povuče i Zakon o radu, i Zakon o penzijama, i Zakon o stečaju, i Zakon o privatizaciji. Sve treba da se povuče, sve treba da se vrati nazad, inače će sve biti ugušeno u protestima i štrajkovima, inače ćemo dobiti Bosnu, Ukrajinu, ko zna čime se preti. Ne razumem zašto teramo prijatelje? Ako dođe neko i da ti milijardu evra, zašto moraš da ga vređaš? Ako dođe neko ko hoće da uloži tri milijarde evra, što moraš da ga vređaš? Zato što nije došao kod tebe? Ono što zaista nije jasno, ovo je sad lična ocena, nije politička, u politici kad postanete premijer dostigli ste nešto gde možete da uradite sve za šta ste se zalagali. Ako tad niste uspeli, onda je veliko pitanje čemu sve ovo? Hvala.
Zoran Živković, replika.
Hvala. Sada mi je žao što sam dao kompliment da je ovaj zakon nešto malo bolji nego prethodni. Nisam znao da ću da izazovem glasan govor ministra, koji se verovatno lepo oseća u ovom zdanju i u ovom dobu godine, pošto je jul mesec unajveće. To da vi dajete savete šta je neko mogao da radi kao premijer, to ćete da dajete kad dođete do te funkcije. Do tada vi fircate gde je neko štepovao. Vi ste pripravnik u poslu. Mogli biste da pokažete malo više poštovanja prema ovom parlamentu, pa i meni kao poslaniku u ovom parlamentu. Nisam ja vređao nikoga, a posebno ne ljude koji nam nisu dali milijardu evra, nego su nam dali kredit od milijarde dolara što je sasvim u redu. Glasao sam za taj zakon. Prema tome, primedba je potpuno besmislena i verovatno je posledica meseca u kome se nalazimo, odnosno jula, ali to nije ni onih tri milijarde, to nije ni fabrika čipova, to nije ni „Mubadala“, to nije ništa drugo. Nisam srećan zbog toga, meni je žao što taj san iz 1001 noći nije dosanjan ali, verujte mi, žao mi je, nemam nikakvu želju da Srbiji bude bilo šta gore nego što je već danas, a danas je katastrofa. Samo želim da vam kažem da ako vi niste trajno rasterali vlast u kojoj ste bili vi, SPS, JUL i SRS u devedesetim, ako trajno niste rasterali svakoga da pomisli da dođe u Srbiju, onda Srbija ima nade i dalje. Vi ste uništili Srbiju u devedesetim godinama, a ovo su posledice u zadnjih deset godina jer su vam tu pomogli Tadić i Koštunica ali pravu štetu, osnovnu štetu, ste vi napravili.
Reč ima ministar Vulin. Izvolite.
Znate kako, najneuspešniji srpski premijer sigurno ima pravo da bude ljut. To je sasvim u redu. Uostalom, koliko ste bili uspešni govori to da ste izgubili odmah prve izbore na kojima ste bili pitani. Čim ste prvi put pitali građane kako ste radili kao premijer otišli ste u opoziciju, iz koje se do danas niste izvukli. Tako da, toliko o vašem velikom uspehu, šta ste radili svih tih godina i ko je uništio Srbiju. Srbiju ste uništili tako što ste privatizovali sve čega ste se dohvatili. Sve čega ste se dohvatili, sve ovo što sada gledate i što radite je posledica upravo tih godina u kojima ste privatizovali apsolutno sve čega ste se dohvatili. Siguran sam da će kolega Rističević to mnogo elokventnije od mene objasniti. Tu se slažem.
Po Poslovniku, Vladimir Đukanović. Izvolite.
Hvala uvaženi predsedavajući. Povređen je član 107, gde mi imamo poslanika koji, valjda što je jako toplo, aludira da ministar se ovde ponaša kako se ponaša. To je zaista uvredljivo i prema samom ministru i prema ovom domu. To što je neko spletom tragičnih okolnosti bio premijer, nažalost, ove države, svojevremeno i Kaligula je bio senator. Tako da ti ljudi koji su nekada agitovali za neverovatan zakon o radu iz 2001. godine, koji je bio anticivilizacijski, gde je mogao poslodavac da vas najuri sa posla bez ikakvog obrazloženja, danas daju sebi za pravo da ovako vređaju i ministre i sve poslanike ovde. Takvim zakonom su doprineli urušavanju srpske privede. Molim vas da u buduće takvog poslanika koji se tako obraća prema ministru, opomenete. Hvala.
Da li tražite da se o povredi Poslovnika izjasni Skupština? (Ne) Reč ima narodni poslanik Mirko Krlić.
Gospodine predsedavajući, povređen je član 108. Dužni ste da se starate o radu Skupštine i o jednakosti svih poslanika u sali. Mi smo na početku izlaganja opozicije čuli da se ništa ne čuje. Čuli smo da ministar treba da ponovi svoj ekspoze, zatim smo čuli da ministar viče. Sada da govori preglasno. Moramo se dogovoriti. Predlažem da se ovo reši tako što će se opoziciji podeliti slušalice koje inače služe za prevod, pa će verovatno biti usklađen i jedinstven ton. Ili da se dogovorimo da ministri dolaze pola sata pre, pa da usklade svoj govor kako bi se opozicija dogovorila kada čuje, a kada ne. Ono što je sigurno njih 12 godina niti čuje, niti vidi ovaj narod, zato su u tolikom broju u Skupštini. Hvala.
Narodni poslaniče, ne mogu ja da rešavam problem čujnosti. To rešavaju službe. Neko čuje bolje, neko lošije, neko tiše govori, to je problem tehnike sa kojom raspolažemo. Gospodine Živkoviću, verovatno želite repliku, ali mislim da više nema smisla. Neću vam dozvoliti, pogotovu što je replika izašla van tema dnevnog reda. Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević.
Dame i gospodo, narodni poslanici, gospodine ministre, poštovani predsedavajući, Zakon o radu ili bolje reći zakon o jadu, čemeru, bedi, siromaštvu, Zakon o penzijama kojih nema, zakon o zatečenim stanjima koja smo zatekli 2012. godine. Moje srce je uvek na strani radnika, ali ne na strani ububreženih vođa sindikata, već radnika, jadnika i gladnika. Bio sam radnik u IMT-u pet, šest godina, putovao preko 50 km, menjao tri prevoza do posla i nazad, ali to su bila sretna vremena kada ste mogli ponosno da kažete da ste radnik, da ste građevinac, da ste metalac, da ste tekstilac. Svi smo krajem tih devedesetih godina želeli demokratiju i išli po ulicama za nekima ovde sa desne strane i kada su se dokopali vlasti narod je ostao na ulici, a umesto obećane demokratije dobili smo …
Molim vas gospodine Marijane, vratite se na temu dnevnog reda. Pustite prošlost, da vidimo sadašnjost kako ćemo rešiti.
Gospodine predsedavajući, to ste trebali reći prethodnim govornicima koji nisu bili u dnevnom redu ni ovoliko koliko sam. Dozvolite imam pravo na svoj uvod. Radi se o Zakonu o radu, radi se o penzionom osiguranju, radi se o seljacima i radnicima. Radnici seljaci su braća po muci, braća po znoju, braća po žuljevima, danas u istom čabru. Nekada su radnici živeli malo bolje od seljaka, seljaci ne znaju šta je penzija, većina seljaka ne zna šta je penzija, a na dnevnom redu je Zakon o penzionom osiguranju. Seljaci ne znaju šta je zimovanje, letovanje, bolovanje, 99% seljaka nije videlo more, a onaj 1% što je videlo more je služilo mornaricu. Seljaci su bez penzija u većini slučajeva, oni dirinče od svoje devete, desete godine sve do smrti. Pita li neko za prava tih seljaka, tih radnika, tih jadnika, tih gladnika, bez ikakvih prava, bez prava na dostojanstvenu starost, bez prava na penziju? Da li razgovaramo samo o jednim radnicima koji su radili u fabrici, a ne razgovaramo o drugim radnicima koji su živeli i radili na selu, koji su ostali bez ikakvih prava, bez prava na dostojanstvenu starost, bez prava na solidnu penziju, bez ikakvih prava da u svom životu vide letovanje, da budu na bolovanju, nisu mogli da ugase kravu, nisu mogli da ugase njivu. Od 365 dana oni su 365 dana bili na poslu. Niko im nije platio prekovremene sate. Dakle, pričamo li malo o njima ili pričamo samo o onima koje predstavljaju ububrežene vođe sindikata koji su skupo plaćeni za svoj nerad? Dučić je rekao – najveća nesreća je istovremeno biti star, bolestan i siromašan. To je danas srpsko selo, siromašni starci sa radnim vekom od 60, 70, 80 godina, koji ne čekaju penziju, penziju nemaju, a videćete da je i ovaj zakon veoma drastičan po njih, već da makar još jednom vide oči i lica svojih najmilijih rasutih po gradovima koji tumaraju bez posla koji su izgubili po starom Zakonu o radu, po starom zakonu o jadu, bedi, siromaštvu, o zakonu o otpuštanju. Pitanje je imaju li oni svoja prava, prava na dostojanstvenu starost posle tako dugog radnog veka koji traje 50, 60,70, 80 godina? Oni retki koji su ostvarili pravo na penziju imaju je u visini džeparca za osnovnu školu, 10.000 dinara, manje od socijalne pomoći. Šta je poruka, šta je bila poruka, šta je ostala poruka? Bolje biti socijalni slučaj nego seljak. Još uvek je bolje patiti za selom nego patiti na selu. U prvima je selo umrlo, drugi su za selo umrli. Sa sela vode dva jednosmerna pravca, ni jedan ne vodi do penzije, do privilegija. Jedan vodi pravac u sveti, a drugi vodi na onaj svet, bez penzije. Kada bez penzije umre poslednja baba sa maramom na glavi i kutlačom u ruci, kada bez penzije umre poslednji deda sa motikom na selu, umreće Srbija. Gotovo, ende, prazne se teritorije. Prosečna starost je 59 godina na selu, svi smo zreli za penziju. Ima sela u kojima ne da nema penzija već nema ni psa da zalaje, nema ni poštara na koga bi zalajao ili nema stanovnika ili nemaju čime da ga hrane. U ispražnjenim srpskim selima umesto poštara špartaju lisice, vukovi i divlje zveri. To više nije pitanje Zakona o radu, Zakona o penzijama, to je pitanje suvereniteta, integriteta, bezbednosti, opstanka Srbije. Zar se nismo opametili, zar nismo već videli kako naše ispražnjene teritorije drugi kolevkama osvajaju? Ima sela bez i jedne penzije, pusta sela i opela. Ne treba meni niko drugi da kaže o pravu radnika, ja sam to bio. Ovde nema njihovih predstavnika, bar onih koji su radili u proizvodnji, i ako ih ima oni su u minimalnom broju. Kao i kod seljaka, krivica nije do profesora, doktora, pravnika na koje su preneli svoj suverenitet, krivica je do njih samih, kao i kod seljaka, nisu im krivi ni advokati ni profesori ni doktori. Vidim da ih ovde pored mene nema, želeo bih da ih bude da se lakše izborimo i za naša, seljačka, i za njihova prava. Vidim ja, ne treba to da mi kažu velemajstori tranzicije, instalateri divljeg predatorskog kapitalizma, vidim ja da ostatak nekada ponosne radničke klase, vidim ih kako u mraku tumaraju do posla, kako se u mraku uveče vraćaju sa posla, praznih džepova i stomaka svakoga dana, kako uveče odvode decu ranije na spavanje da ne bi večerala, kako ih, ako večeraju, ujutru kasnije bude da ne bi doručkovala. Sa bednim platama, dnevnicama, pravima, da bi njihove gazde imali što više, da lete svojim avionima, čarterima, plove jahtama i grickaju jastoga na Maldivima, penju se po Himalajima. Još nisam video seljaka ne da ima jahtu i da se penje na Himalaje, nisam video seljaka i radnika koji imaju čamac na Dunavu i penju se na Frušku Goru da se odmore. Sa njima ne retko, sa tajkunima, letuju i njihovi prijatelji, vlasnici partija koji su im omogućili ovakvu preraspodelu društvenog bogatstva u privatizaciji, bolje reći grabizaciji. Sve što je bilo naše postalo je njihovo. Dok su radnike ostavili bez prava, bez posla, bez imovine, dok su ugasili 400.000 radnih mesta prebacujući radnike sa prihodovane na rashodovanu stranu, izbacuju ih iz privatnog lanca, na njih tako jadne i otpuštene podizali su kredite prolongirajući nevolje za budućnost. Danas je ono što je bilo sutra i sada su one godine koje su 2012. bile buduće, sada su one godine u kojima smo zatečeni u kući golih zidova, razgrađenog dvorišta, a došli računi na naplatu, došlo vreme – vratite koko što si pozobala. Da znate, reforme će biti bolne. Merdevinom uspeha ne možete se popeti sa rukama u džepovima, merdevine uspeha su bivše vlade doživljavale kao lift. Gospodo seljaci i radnici, mučenici, moje srce i um su sa vama, ali vidim vaše vođe kako zajedno sa krivcima se udružuju. Udružio se krivac i žrtva. Ne verujete valjda da će vas do boljeg sutra odvesti oni koji su vas opljačkali juče. Moj kolega kome ću samo odgovoriti je najbolji dokaz za to – ko ti date vinograde Živorade. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Slobodan Homen, izvolite.
Hvala. Poštovani predsedavajući, poštovani ministri, dame i gospodo narodni poslanici, ono oko čega smatram da ne treba da se spori ni opozicija sa pozicijom jeste dužnost donošenja reformskih zakona. Sigurno da Zakon o radu jeste jedan od takvih zakona. Ono što je meni nesporno, bez obzira što ću dosta kritikovati donošenje ovog zakona, jeste da ovaj zakon ima određena solidna rešenja. Sa druge strane, postavlja se pitanje ako želite za ozbiljne reformske zakone da postignete konsenzus u društvu smatram da to treba da radite i sa opozicionim političkim strankama, bez obzira što neko pričao u parlamentu od kolega poslanika ko ima koliko mandata. Neki narod jeste glasao i za poziciju, neki narod je glasao i za opoziciju. Ono što je moja glavna zamerka jeste ne u nedostatku javne rasprave koja je vođena i oko koje se sporimo sa sindikatima, sa raznim udruženjima poslodavaca itd, nego je problem da je ova Narodna skupština, ponoviću, i opozicija i pozicija imala jedan dan da razmotri zakon. Vrlo dobro znamo da Vlada može uvek nakon javne rasprave da izmeni određene stavke zakona, jer je jedina ovlašćena da predloži zakon Narodnoj skupštini. Bojim se da za ova 24 časa nismo imali dovoljno vremena, znači, svih 250 poslanika da jasno izanaliziramo i da damo amandmane. Posledica jeste da je moja poslanička grupa za ovo kratko vreme uspela da uloži 26 amandmana. Ti amandmani su pisani sa namerom da mi podržimo ovaj zakon, ne da budemo apriori protiv i ne da glasamo protiv. Nadam se da će biti razumevanja, da tu ima zaista dobrih amandmana i da ćemo omogućiti da zajedno, pogotovo kada je u pitanju ovako važan zakon, dođemo do rešenja koje je dobro za sve nas, naravno, svesni činjenice da i sindikati i poslodavci nikada neće biti zadovoljni samim tekstom zakona, jer svima nama je jasno da ovaj zakon je opet doveo do određenog kompromisa, ali kada su ovakvi zakoni u pitanju mislim da je to bilo očekivano i što mora da se desi, da dođe do kompromisa. Ono što je moja glavna zamerka i to je nešto što ste vi naveli u obrazloženju donošenja ovog zakona, a to je da će ovaj zakon da se donosi u cilju unapređenja domaćih i stranih investicija u privredi, da se smanji rad na crno, da se poveća zaposlenost. Ne mislim da Zakon o radu može niti da dovede investicije niti da može da poveća zaposlenost. Čak, ovaj Zakon o radu, bez obzira šta ko mislio o načinu njegovog sprovođenja, može da poveća samo nezaposlenost, što sa jedne strane iz perspektive poslodavaca može biti i opravdano, ali sa druge strane, naravno ne treba na ovaj način objašnjavati svrhu donošenja zakona. Ono što želim vama da sugerišem je da ako je ovaj zakon prvi korak da postoje određene druge stvari koje treba da uradite da bi ovaj zakon imao smisla, znači da promenite određene druge zakone koji će omogućiti dolazak investicija. Bez obzira šta je radila bivša Vlada ili u zadnjih deset godina ili šta će se dešavati u budućnosti, neke stvari moraju da se preuzmu. Zašto vam ovo pričam? Činjenica je da od početka godine rast BDP je 0,1%, on je u decembru projektovan 1%, činjenica je da mi ne možemo očigledno, od sopstvenih sredstava ova država ne može da napravi velike investicije, niti od domaćih privrednika, niti država ima kapacitete da pomogne privredu, nema novca u budžetu. Sa druge strane, činjenica da je priliv stranih investicija od početka godine negde oko 200 miliona evra, a da je nama potrebno godišnje 2,5 do 3 milijarde da bi budžet mogao da funkcioniše. Činjenica je da su povećani tekući budžetski rashodi za neku 21 milijardu. Znači da je država skuplja nego što je bila. Šta uraditi da se ovaj tok spreči, da ovaj zakon o radu ima smisla i da dođu neki investitori? Neće oni doći zbog njega. Možda zbog njega neki neće otići, ali novi neće doći. Pre svega, treba ozbiljno da razmotrite nakon ovog zakona o radu pitanje visine PDV. Da li on odgovara investitorima, da li na osnovu njega neko spreman da uloži u zemlju. Šta je sa porezom na dobit? Podsetiću vas, vaša Vlada je povećala porez na dobit. Ne vidim rezultate od povećanja poreza na dobit. Smanjuju se uplate u budžet, smanjuju se strane investicije. Dalje, porez na imovinu za firme, o tome treba da razmislite. Razne takse, naknade za građevinsko zemljište, to su stvari zbog kojih će investitori doći, to su stvari zbog kojih će neko uložiti novac u našu zemlju iz čega će imati prihod iz budžeta i to su ljudi tek kada budu pronašli interes zaposliće neke ljude i onda možemo da pričamo o pozitivnim ili negativnim učincima zakona o radu. Ovo su stvari koji su preduslovi i bez kojih mislim da će ovaj zakon ostati mrtvo slovo na papiru. Nije sporno da vladajuća većina ima većinu, nije sporno da će biti izglasan, ali se bojim šta će biti ako za šest meseci ili godinu, dve se postavi pitanje efekta zakona. Mi ćemo ga postaviti u ovom parlamentu da vidimo da li je povećana zaposlenost, a to ste obećavali, a to se ne radi kroz ovaj zakon. Šta ćemo ako za godinu dana poraste broj nezaposlenih što je sada vrlo izgledno? Biće krivica naravno na vladajućoj koaliciji i na Vladi koja je predložila ovakav zakon. Da se vratim na sam Zakon o radu, već sam vam rekao da postoji 26 naših amandmana. Spremni smo da glasamo za zakon ako bude bilo spremnosti da se oni usvoje. Ono na čemu posebno insistiramo jeste, a to je pitanje tzv. vulnerabilnih grupa, odnosno ljudi koji imaju posebnu potrebu zaštitu od strane zakona. Znači, insistiramo na zaštiti trudnica, majki, invalida, dece sa posebnim potrebama. Navešću vam samo jedan amandman na koji mislim da zaista treba da razmislite, koji je vrlo značajan, a to je pravo na produženo odsustvo sa posla za roditelje, majku ili oca, ko god se brine o detetu, za onu decu koja imaju teški stepen psihofizičke ometenosti. Standard u Hrvatskoj je na primer negde osam godina, u Sloveniji je devet, kod nas u Srbiji je pet godina. Povećavanjem na osam ili devet godina, mislim da je to prvo mali broj dece, to neće biti veliki problem za budžet, a mislim da roditelji koji imaju takve probleme i koji poznaju roditelje sa decom sa takvim potrebama su svesni činjenice da vi ne možete da radite i da se brinete o detetu, a posebno imajući u vidu da je taj neki uzrast za decu sa takvim posebnim potrebama vrlo značajno. To je period u kome vi možete da radite sa decom, da ih učite, da pokušate da ih osposobite za samostalan život, jer jednog dana roditelja neće biti, a mala verovatnoća da će se deci rešiti, odnosno tada već i odraslim ljudima takvi problemi. Znači, postoji niz stvari koji mogu u ovom zakonu da se usvoje koji neće suštinski uticati na budžet, a mislim da mogu da budu da budu korisne za građane Srbije i naravno korisne i za samu Vladu koja će usvojiti i prihvatiti ovakve amandmane. Na kraju, zaista želimo i smatramo da treba sprovesti reforme, da treba podržati sve što je proevropsko i sve što će doneti neki bolji život građanima ali smatram da reforme treba sprovoditi u celini. Ne treba pridavati preterano značaj nijednom zakonu jer na ovaj način ići će korak po korak, pogotovo ako oni nisu usaglašeni i izostajaće ono što je najvažniji rezultat, a to je bolji životni standard građana. Hvala.
Reč ima ministar Vulin, izvolite.
Vidite, ne bih se javljao, ali postavili ste konkretnu, u suštini dali ste konkretan predlog što je retko, neko je dao konkretan predlog. Vidite, po zakonu ovo su izmene i dopune zakona, nije novi zakon. Ne možemo amandmanima menjati ono što član koji nije menjan. Dakle, konkretno vaš predlog, ne možemo sada da ga menjamo, a mi ćemo do kraja godine doneti zakon o finansijskoj podršci porodicama sa decom. Mislim da je to, da je tu pre mesto za takvu meru, nego u Zakonu o radnim odnosima. U svakom slučaju ima još nekoliko konkretnih zakona koje mislim da treba da donesemo do kraja godine gde će mere koje ste vi govorili, naći svoj prostor i naći svoje mesto. Tako da inicijativa ima smisla. Nesporno je samo sada zakonski nije moguće to sada uraditi u Zakonu o radu, ali sada kada već pričamo o reformama, smatram da je radno zakonodavstvo potrebno očistiti od svega što nema veze sa konkretnom radnim odnosima, a da treba napraviti čitav set drugih zakona koji regulišu socijalno zakonodavstvo i brojne druge stvari.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Olgica Batić.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre, kolege i koleginice, konačno danas raspravljamo i izmenama i dopunama Zakona o radu i dugo očekivanoj polemici uopšte radnog zakonodavstva i njegovog usklađivanja sa tekovinama EU. Javnosti radi, ovo nije nov Zakon o radu, ovo su izmene i dopune Zakona o radu i u tom smislu usklađivanje istog sa radno-pravnim zakonodavstvom ili ne usklađivanja sa radno-pravnim zakonodavstvom EU zavisi od vida gledanja. Činjenica je da je raspad srpske ekonomije, a znamo kako se srpska ekonomije urušavala za posledicu je jednostavno imala i raspad svih onih radnih navika. Činjenica je da sadašnje radne generacije apsolutno nemaju nikakav radni entuzijazam, a takav je i njihov radni učinak, a nemaju, čini mi se, ni radnu kulturu kao što su to imali naši preci. Činjenica da smo po tom pitanju takođe poprilično kao društvo potonuli i da su sve ređi oni pojedinci koji časno, pošteno i odgovorno obavljaju svoj posao, koji zapravo svoj rad posmatraju kroz jedan vid i kroz jednu prizmu dugovečnosti i koji su tako reći spremni da se radno žrtvuju, a zarad boljeg sutra, danas se za manju platu ako treba, a sve zarad dobrobiti i njima, ali i mnogim drugima. S druge strane, to je uvek strana poslodavca, opet stoje činjenice koje nama kao društvu nikako ne idu u prilog. Činjenica je da su mnogi poslodavci naučili, napustili onu staru opšte poznatu, domaćinsku kulturu koja je toliko vekova negovana u našem srpskom društvu. Činjenica je da isti imaju mnogo niži nivo poštovanja ličnosti prema onima koji rade za njih, a to su srpski radnici. Tako smo vremenom ulazili u jedan začarani krug iz koga je veoma teško izaći, a naravno da nikada nije dobro niti poželjno ono društvo u kome naravno, zaposleni puno toga zameraju poslodavcima kao ni obrnuti sled događaja kada poslodavci puno toga zameraju zaposlenima. Da se razumemo, Srbija je davno prestala da bude samoupravno društvo. Srbija je danas kapitalističko društvo i to onakvo društvo u kome onaj ko je zapravo vođa posla odlučuje o tome ko će za njega da radi i on je taj koji bira zaposlene. Konačno je došlo vreme da se shvati da upravo i samo fleksibilnost u zapošljavanju i zapravo ista takva fleksibilnost u otpuštanju omogućava i podstiče mobilnost na tržištu rada i da takva mobilnost zaposlenih može ostvariti deo da svaki radnik pronađe mesto pod suncem. U tom smislu DHSS podržava dobar deo predloženih izmena i dopuna, kažem i naglašavam, samo deo izmena i dopuna. Takođe jasno je da nijedan poslodavac neće otpustiti radnika sa kojim je zadovoljna itd. Naravno, sa druge strane mora se biti objektivan i moraju se reći neke stvari, a to je ukoliko mi težimo i ukoliko mi postignemo tu dugo željenu u privatnom sektoru fleksibilnost, a ta ista fleksibilnost u privatnom sektoru omogućava da oni koji su najbolji imaju radna mesta, pa ako onda i moramo da imamo nezaposlenost, a nezaposlenost jednostavno ne može da nestane preko noći, onda neka nezaposleni onda bar budu oni najlošiji, a ne najbolji u našem društvu. Želim da sa ovog mesta uputim i jednu poruku, a to je da građani ne moraju da brinu, jer naravno nema razloga da brine onaj da će biti otpušten samo zato što se nešto menja ili se nešto dopunjuje ovakvim Predlogom zakona, ali biće otpušten svako ko ne radi dobro, i svako onaj kome je javašluk zamenio marljivost i svako onaj ko svoje radno mesto posmatra fotelju sa kojom je srastao. Kada je u pitanju ovaj zakon, sve ono što se odnosi na promene u načinu zapošljavanja, utvrđivanju zarada, DHSD će podržati. Međutim, ovaj zakon iako je učinio nekih bitnih oko 20-ak novina ima i dve jedne ozbiljne mane na koje moram da ukažem, a putem kojim se reagovala je i amandmanski, jer prosto ne mogu da verujem da su te dve, po meni, upadljive mane, namera predlagača, već verujem da su one posledica slučajnog privida predlagača. Prva mana jeste što se ovakvim predlogom zakona predviđa mogućnost da stranci koji imaju dozvolu za rad u Srbiji mogu da bez ograničavanja zasnivaju radni odnos na određeno vreme sve dok im ta dozvola traje. Dozvolu za rad stranac dobija tako što poslodavac na primer pošalje pismo u kome navede da mu je potreban određen strana imenom i prezimenom. Budući da nema ograničenja u pogledu toga, naravno, ukoliko stranac može da radi u Srbiji, niti takvog ograničenja može biti, to znači da se prema predlogu sa strancem, upravo prema ovako jednom predlogu zakona sa strancem može zaključivati ugovor o radu na određeno vreme, bez ikakvih ograničenja. Čini mi se da će ovakvo rešenje, vremenom napraviti jednu nezdravu, napraviti jednu nelojalnu konkurenciju na našem tržištu, jer će, recimo, na primer, poslodavci Subotice zapošljavati građane Srbije sa mađarskim državljanstvom. Na primer, ukoliko zaposle državljanina Mađarske moći će sa njim da imaju ugovor o radu na određeno vreme koliko god žele, a ukoliko zaposle recimo, državljanina Srbije onda taj rad na određeno vreme može zaista i da traje na određeno vreme. Isto tako nešto može se dogoditi u Malom Zvorniku, u Novom Pazaru, može se dogoditi u Dimitrovgradu, u Medveđi itd. Svi znamo kuda bi takvo nešto vodilo. Mislim da tako nešto ne sme da se dozvoli, jer će se sa jedne strane uneti nelojalna konkurencija, sa druge strane diskriminacija, a sa treće strane ono što je jako bitno time će biti ugroženi dugoročni nacionalni interesi. Naravno, druga mana, što smatram takođe, već sam rekla prividnom zakonodavstva, jeste ona upravo iz člana 82. ovog Predloga zakona o izmenama i dopunama. Naime, mi ne možemo da dozvolimo sebi taj luksuz da trudnice u otpuštanju budu izjednačene sa svim drugim zaposlenim. Mi kao DHSS jednostavno ovakav član zakona ne možemo da prihvatimo niti da preo njega olako pređemo i zato smo u istom cilju amandmanski reagovali. Skloni smo čak, eto i da pozovemo ministarstvo da jednostavno odustane od tog člana 82. i njegovog stava 1 koji naravno decidno kaže da se u stavu 187, na kraju stava 1. dodaje zapeta i reči: osim ako su se stekli uslovi iz člana 179 i stava 1 do 3 ovog zakona, a ukoliko pročitate član 179. stav 1. tačku 1. pa se kaže: „ako ne ostvaruje rezultate rada“ itd. Sigurno je da žena koja je u sedmom mesecu trudnoće ne može da ostvaruje reuzultate rada…
Vreme, gospođice Batić.
… koje je ostvarivala pre nego što je bila trudna. Naravno, o ovim i o svim drugim konkretnim stvarima u raspravi o pojedinostima. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Dragoljub Mićunović.
Gospodine predsedavajući, kolege narodni poslanici, jednom jedan od najbogatijih ljudi rekao na televiziji, kada bi mi imali vredne radnike kao Kineze koji bi hteli da rade za tako malo para, mi bismo imali prosperitet. Ja sam ga pohvalio da poseduje visoku klasnu svest kapitalista. To je interes svakog kapitaliste, da ima vrednu i jeftinu radnu snagu. Mi kao mala siromašna zemlja, očigledno imamo jedan od resursa s kojima mislimo da ćemo napredovati, jeftinu radnu snagu, samo treba privući investitore. Dakle, investitor je tu sada neka naša nada ili spas sa kojim treba da računamo. Pri tom čujem da se ne misli dobro o našoj vrednoći. Čujemo da smo mi lenčuge, i da lenj narod i da samo mora da bude mnogo, mnogo vredniji, glavu dole, radi i bićeš odličan radnik. To nije ništa novo. Istorija jeste borba između rada i kapitala, između slugu i gospodara, tako je bilo i tako će očigledno ostati. Ali, ja govorim zbog nečeg drugog. Ako već nešto moramo da radimo, ne moramo ga previše hvaliti. Ne moramo tako odmah kretati u sve to, zaklinjati se u reforme. Koje reforme? Hajde da vidimo šta uopšte te neke reči znače. Šta znači reforma? Reforma znači da vi menjate formu u neku bolju. Ali, nemojte običnu restauraciju, korak unazad, nazivati reformama. Dakle, smanjivanje prava radnika koji su krvavo stečena u poslednjih vekova borbi odjedanputa olako reći ne, to previše je to, to ne donosi dovoljno profita i to nije poželjno. Rezultat toga jeste ono što danas imamo u svetu, jednu stravičnu raslojenost, koncentraciju celokupnog bogatstva u rukama 3,4% te populacije. Najzad, vidim da znamo ko je kriv za krizu. Neću ja ulaziti u istoriju. Izgleda da su krivi za to, pre svega, radnici. Nisu radili vredno i to je jedan od razloga zbog čega se ulazi u krizu. Nisu krivi ni bankari koji su svojim nekim finansijskim špekulacijama svetsku privredu, dovodeći u krizu, a kada se izašlo iz krize, oni još bogatiji, ali i mnogo više miliona nezaposlenih, gladnih, bez perspektive radnika. To je rezultat izlaska iz krize. Znam da smo previše mala ekonomija i mali narod pod velikim uticajima, pritiscima, kako hoćete, ali dajte da neke reči nazivamo pravim imenom. Mi imao jedan psihološki problem kada već govorimo o radnicima. Nije to samo da su oni lenji. Njih su ovde ubeđivali 50 i više godina, da su oni vlasnici svega. Oni su vlasnici „Đerdapa“, „Kolubare“, svakog preduzeća da je to društvena svojina i oni su upravljači i vlasnici. Odjednom bez ikakve revolucije i krvi, vlade su rekle, ne, ne, to je koješta. Mi smo vlasnici i mi prodajemo šta hoćemo, kupujemo šta hoćemo, dovodimo u „ban brod“ šta hoćemo, a vi, šta da vam radimo, nije trebalo da verujete toliko. Ta obmana je nešto što je duboko uraslo u razočarenje našeg radnog sveta i nije tako lako da odjednom odučiti od toga, jednom lepom liberalnom pričom kako je važan profit, kako je važno da dođu veliki investitori itd. Hoću da pođem od realnosti, da li je to zbilja tako da smo mi morali da računamo da smo neki veliki kada dođu ti investitori onda smo rešili. Dođe investitor, zaposli 100 ljudi ili 200 ljudi u nekoj fabrici, pa ako ona prestane da radi, on je zatvori, a ti radnici nama ostaju i dalje. Zašto nismo probali sa našom tradicijom da razvijamo zadrugarstvo? Srbija je pre 200 godina umela da se održi i u velikim konfliktima sa velikim silama kao što je bila Austrija za vreme tog carinskog rata i neke druge. Mi smo plaćali hiljade ili milione smo odvajali da domamimo nekako nekog stranog investitora da uloži neke pare i da se zaposli stotinak radnika. Da smo te pare dali seljacima, da pokušaju da se udruže u zadruge, pa da izvoze i maline i kajsije, a ne da mu nakupci to uzimaju za 10 ili 20 dinara, a posle prodaje za 100 dinara i zarade po 500%. Nismo pokušali sa onim što se zove samozapošljavanje, da dajemo novac porodicama vrednim koje bi da pokrenu neki biznis. Bilo je tu mnogo mogućnosti da se oslonimo i na svoje snage. Naravno, nemam ništa protiv da dođu i veliki investitoru, ali ja ne verujem da će oni veliki tu i doći i da će tu i ostati. Mi moramo da stvaramo svoju sopstvenu privredu. Imamo neke šanse sa tom inteligencijom mladih ljudi koji se bave digitalnom tehnologijom, prave softfere, mnoge stvari izvoze sami. Niko im ne pomaže da ih usmeri i organizuje. I na kraju, mi ne ulažemo ni u tu radnu snagu o kojoj sada raspravljamo, a to je obrazovanje i zdravlje. Neobrazovan i bolestan radnik, nije konkurentan radnik, ali naše današnje školstvo i zdravstvo su nešto što me ubeđuju. I na kraju, nemojte tako lako da se odričemo nekih tekovina. Kada kažemo Evropa, onda mi tu pravimo velike mistifikacije. Nije Evropa jedinstvena. Nije istina da u Evropi postoje propisi kako će izgledati Zakon o radu. U svakoj državi su oni posebni, svaka država ima svoje razloge zašto i na koji način to rešava. Da li znate da u mnogim državama postoji, obavezna su odlučivanje radnika u privatnoj firmi, da postoji obavezana participacija unutar privatne firme, a ne daju privatniku, sva su prava, a vi radnici dok dobro radite u redu kada posle ne radite ne? Postoje neke tekovine koje su veće od tog neoliberalizma današnjeg koji pokušava da nas uveri da nam nema spasa osim da bogatiji budu bogatiji, a siromašni - siromašniji. Srbija je strašno siromašna zemlja i mi moramo da imamo neka socijalna rešenja šta ćemo sa tim svetom. Neko je ovde pominjao, jedan kolega, prekarijum, itd, sa koji se sreću mnoge zemlje koje su vrlo uporno radile na izgradnji neolibelarne ekonomije. Kada se pojave očajne milionske mase, ne znaju gde će, nemaju nikakvu šansu, nemaju od čega da žive, pitaju ih porodice - šta ste i ko ste? Sticajem okolnosti, ja sam jedno vreme bio nezaposlen i to kao profesor univerziteta. Postoji problem nezaposlenog čoveka, ne samo u tome što on ne prima platu, on je psihološki degradiran i uništen. Kada ga pita žena – šta je sa platom? Nema. Deca? Nema. Kada pita neko sina – šta ti radi otac? Ništa, ne zaposlen. To su ljudi koji doživljavaju velike socijalne traume i ti zločini po porodicama koji se odigravaju svakoga dana, rezultat su upravo i tih neuroza. Dakle, hoću da kažem, nije sav san u tome kako mi to gledamo na televiziji pa je, ne znam, ova država uradila ovoliko, ona onoliko, oni su uradili jer su odavno bogati i odavno su imali kolonije i pljačkali bogata društva, pa kada i država nije bogata ali oni će da prežive, ali ovi naši kada ostanu bez posla neće. Mi smo spojili i Zakon o penzijama sa Zakonom o radu. Rekao bih da je to malo cinično. Hajde, ako nemate, je li posao, videćemo možda ćete dobiti penzije. Šta sada sa penzijama? Austrija je izbegla veliki lom ekonomski sada, za razliku od nekih zemalja, zato što je Austrija imala najjače penzijske fondove. Pravilo tih fondova jeste da se ne može rizično ulagati, to je ekonomska kategorija, ljudi su uložili svoj novac i brinu o tome kako će se ovo dalje razvijati. Postoji mnogo mogućnosti, ali za sve to je pretpostavka da ovde u parlamentu, sa ovo malo opozicije koje ima, vladajuća većina ne doživljava kao neke neprijatelje koje treba odmah kao na mitingu napadati, da ministri sa gromkim glasom prete, pozivaju na istoriju, itd. Dajmo malo skromnosti, umirite se. Vi ste ovde izabrani od ovog parlamenta, morate se ponašati primerno, da primite kritiku, da pređete preko nekog napada koji vam se ne sviđa, ako to uradi poslanik, a ne da pretvaramo u miting time što ćemo dokazivati da smo mi spas čovečanstva. Ovde sam najstariji i kao poslanik a verovatno i kao čovek. Prošao sam sve, poznajem sve i nemojte mi, ako počnemo o istoriji da pričamo, bojim se daćemo onda imati vrlo neprijatne razgovore. Apelujem na to da se sasluša svaki govor, da se ozbiljno razmotri svaki amandman i da znate da ono što je izvan ove sale, to je možda blizu milion ljudi koji očekuju kao spas da će im se nešto dogoditi dobro, da će dobiti neki valjan zakon, mada je ne verujem da će im ovaj zakon baš mnogo pomoći. Hvala.
Hvala. Za reč se javio ministar u Vladi Srbije, doktor Nebojša Stefanović. Izvolite.
Dame i gospodo, evo ja neću, nemam gromki glas, a i neću gromkim glasom. Nekako, ova rasprava, čitava Vlada je odlučila, mi smo kao članovi Vlade odlučili da svi dođemo ili najveći broj nas, da učestvujemo u raspravi pred parlamentom jer mi se ne stidimo ovog zakona jer. Ovaj zakon treba da donese dobro nešto građanima Srbije i tužno mi je što su mnogi drugi ljudi koji su pre imali šansu, koji su mnogo ranije imali šanse da neke stvari promene u Srbiji, tada bili tihi, tada nisu izražavali želju da se neke stvari menjaju iz korena i koji su suštinski doveli do toga da smo danas u situaciji da vadimo kestenje iz vatre. Prosto, kada pogledate situaciju da, slušao sam neke od kolega poslanika, koji su sa pravom rekli da su neki ljudi tokom kriza postali mnogo bogatiji, a radnici ostali na ulici bez posla. Potpuno se slažem. Neki ljudi su postali milijarderi, nakupovali se ogromne imovine, učestvovali u takvim privatizacijama da su morali da reaguju od Verice Barać do Evropske unije svi. Šokirana je srpska javnost bila kada su videli kako su ti ljudi ostavili, stotina hiljada, da budem precizan od 2008. do 2012. godine 354.000 radnika na ulici. Toliko je ljudi ostalo bez posla i to najviše u privatnom sektoru, a neki ljudi su u tom periodu postali ozbiljni milijarderi i to im nije smetalo. Nažalost, sadašnja vlast, SNS, u tom trenutku nije činila bilo kakvu vlast. Ono što je meni žao što mnogi u tom periodu nisu bili čak ni procesuirani, za neke se nije ni postavljalo pitanje. Investitori ne samo da nisu dolazili, nego su i odlazili iz ove zemlje, nikome nije padalo na pamet da ovde donese jedan evro, da ne pričam o korupciji koja je vladala u zemlji, zbog čega smo bili visoko na svim listama korupcije koje su sve međunarodne institucije postavile. To je onemogućavalo ljude da rade u ovoj zemlji. Ne znam šta se čekalo u tom periodu da se razvija zadrugarstvo? Ne znam zašto se onda nije davao novac mladim, porodičnim preduzećima, porodicama da razvijaju? Ne znam ko ih je sprečavao tad? Ko je tada sprečavao ljude da to rade? Što nismo tada davali novac seljacima? Što nismo davali novac da se pokreću poslovi? Ko je doveo do toga da danas imamo situaciju da su plate i penzije u javnom sektoru 61% javnih prihoda? Ko nas je doveo u tako divnu, da kažem, ne moguću ekonomsku situaciju? Naš javni dug je od 2008. do 2012. godine, zahvaljujući veoma neodgovornoj politici tadašnje vlasti, porastao za šest milijardi 70 miliona evra. Tako smo dovedeni u situaciji da u ovoj zemlji više niko nije hteo ni da dolazi ni da zapošljava. Sada država mora da preduzme sve što je u njenoj moći da zaista sprovede reforme. Psihološki su degradirani i uništeni radnici i „Želvoza“, „Magnohroma“, „Novkablom“ i mnogih drugih firmi gde su ostali ljudi na ulici, ostali bez posla baš tada kada mnogi nisu hteli ni da pitaju bilo šta, drugi su bili ravnodušni, treći su se radovali i kada su ti ljudi, bez obzira šta su bili motivi, ti ljudi ostali na ulici psihološki degradirani, uništeni. Ova vlada ne želi ni da vidi psihološke degradirane, ni uništene ljude, želimo da vidimo da ljudi počnu da rade, pošto svi oni koji su nam godinama pričali divne priče, kada su bili u prilici da menjaju stvari, nisu uradili ništa. Sada imamo priliku da uradimo nešto i zato ja molim sve narodne poslanike da dobro razmisle i daju podršku ovom zakonu, jer ovaj zakon treba da omogući da neki ljudi ponovo počnu da rade, idu ujutru na posao, da u ovu zemlju dođu investitori. Svako ko vam kaže drugačije nije iskren i ne govori vam nešto što je dobro za Srbiju. Hvala vam.
Zahvaljujem se ministru, doktoru Nebojši Stefanoviću. Za reč se javio po Poslovniku profesor doktor Janko Veselinović. Izvolite.
Ovog puta nisam siguran da je Poslovnik prekršen, ali pitaću vas – da li je moguće da je moje poimanje skupštinskog rada, govorim o članu 108. i 27. o zakonu o kome raspravljamo, samo vas pitam jedno predsedavajući, molim vas da mi date odgovor, da li vam je poznato da je bilo kojoj zemlji sveta u Srbiji nekada, ministar policije branio Zakon o radu? Hvala.
Zahvaljujem. Gospodine Veselinoviću, ovde je pozvana cela Vlada, svi ministri učestvuju u raspravi, ako smatraju da ima potrebe da daju objašnjenje i da daju objašnjenje unutar tog zakona o kojem mi danas raspravljamo, oni mogu da se jave za reč. Smatram da je sigurno diskusija ministra policije dr Nebojše Stefanovića veoma korisna za parlament i za poslanike i samim tim je dobio reč. Za reč se javio ministar Aleksandar Vulin. Izvolite.
Kao odgovor na ovo pitanje, osim, kao što je činjenica, svi članovi Vlade su predlagači ovih zakona, ali konkretno, ministar policije ima veliku odgovornost kada je u pitanju Zakon o PIO. Dobar deo beneficiranog radnog staža se odnosi na Ministarstvo policije. Šta bi bilo sporno da ministar policije govori o tome? Zašto bi bilo sporno da bilo ko bude predlagač? Odakle to, pogotovo što je policija, pa to je deo našeg društva? Da li se stidimo policije? Da li su oni postali problem odnekud? Policajci imaju 47.000 pripadnika. To je 47.000 plata. To je 47.000 porodica i oni nemaju pravo da kažu šta misle o ovom zakonu.
Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, povreda Poslovnika. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospođo predsednice. Priznajem, ponekad se svako od nas u žaru parlamentarne borbe dohvati Poslovnika, ponekad i zloupotrebi. Reklamirao sam član 107. Mislim da je manjak poštovanja dostojanstva Skupštine Republike Srbije javiti se po Poslovniku, a onda reći – pa, ne, ipak to nije povreda Poslovnika. Dostojanstvo i građenje dostojanstva je potreba i posao svih narodnih poslanika, bilo da su iz vlasti, bilo da su iz opozicije. Mislim da je predlagač ovog zakona Vlada Republike Srbije, kao kolektivni organ, SNS kao najdominantnija, najveća i najodgovornija. Mi od te odgovornosti ne bežimo. Uostalom, mislim da je daleko bolje da ovde u parlamentu budu svi ministri, nego što je bilo u vreme kada su ministri bežali iz Narodne skupštine i morali smo da ih molimo da bi ušli ovde i odgovorili na određena pitanja, a pričam o vremenu Vlade Mirka Cvetkovića. Mislim da je unižavanje dostojanstva ovo što se pre nekoliko minuta dogodilo, ali unižavanje dostojanstva je bilo kada je 2001. godine usvajan Zakon o radu, pa je jedan od poslanika, čini mi se gospodin Bora Novaković, glasao iz Soluna. Pa i tada ste zagadili taj Zakon o radu, koji je bio liberalniji od ovog zakona o izmenama i dopunama Zakona o radu, koji je sada u proceduri, ali ste ga u startu zagadili stvarima koje nisu za parlament, koje su nepoštovanje parlamenta kao institucije, koje su nepoštovanje građana Srbije, a to je da se o Zakonu o radu iz 2001. godine glasalo iz Soluna. To je uradio narodni poslanik DS Bora Novaković.
Zahvaljujem. Smatram da nije povređen član 107, iako se odnosi na predsedavajućeg Bečića, iako sam slušala pažljivo i diskusiju poslanika zbog koga ste se javili. I sam je rekao da nije siguran da je uopšte povreda Poslovnika. Da li želite da se izjasnimo o ovome? Shvatiću da je to ne. Reč ima narodni poslanik Zlata Đerić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsednice, poštovani ministre, danas pred sobom imamo dva zakona koji su u poslednje vreme izazvali ozbiljne reakcije javnosti i, mogu reći slobodno, bili čak i predmet zloupotreba raznih grupacija u javnosti. To su izmene i dopune Zakona o radu i izmene Zakona o PIO. Naravno, to su dva zakona na koje smo svi posebno osetljivi. Zakon o radu treba da uredi osnovno pravo na rad i život od rada, da bi neko mogao da živi dostojan život. Uslov je samo jedan – da imate gde da radite. Danas smo čuli mnogo kvalifikacija o ovom zakonu, ali ono što smo se svi složili, to je da on poboljšava upravo odnos, da je zakon sam bolje rešenje u odnosu na prethodno rešenje Zakona o radu, odnosno da ove izmene i dopune unapređuju Zakon o radu kakav je do sada bio u praksi. Naravno, ne postoji savršen Zakon o radu koji će istovremeno zadovoljiti sve interese i potrebe zaposlenih i sve interese i potrebe poslodavaca. Zakon o radu je uvek kompromis onog što je najbolje za celokupno društvo i ono što će sigurno celokupno društvo povesti napred. Ono što nas istinski brine, to je jedan egzaktan podatak koji je gospodin ministar danas izneo, a to je da u Srbiji imamo manje od milion zaposlenih, a milion i 700 hiljada penzionera. Znači, jedan zaposleni izdržava gotovo dva penzionera, a jedan penzioner izdržava mnogo više članova svoje porodice. Došli smo u jedan začarani krug kao društvo i ovo je jedan pokušaj da se iz tog začaranog kruga racionalno, pozitivno, što lakše i što brže izađe. Tako smo mi u Novoj Srbiji shvatili izmene i dopune Zakona koje su pred nama. Moja uvažena koleginica Dubravka Filipovski je pojedinačno po članovima govorila naše stavove i našu analizu Predloga zakona koji je pred nama. Gospodin ministar je danas upravo jednom kolegi poslaniku rekao da nije izneo konkretan predlog promene, a ja imam jednu molbu za gospodina ministra, upravo znajući da je benevolentan po pitanju osoba sa invaliditetom. Mislim da je to samo omaškom propušteno da se uradi u članu 43. da odbor može još da predloži ovaj amandman. Znači, u članu 43. kojim se menja član 101. dodaje se novi stav 2. koji glasi: „Poslodavac je dužan da zaposlenom, osobi sa invaliditetom, obezbedi razumno prilagođavanje radnog mesta i procesa rada“. Unošenjem ove odredbe ostvarila bi se Ustavom zagarantovana posebna zaštita osobe sa invaliditetom u oblasti radnih odnosa, član 60. stav 5, i izvršile međunarodne obaveze Republike Srbije, Konvencija o pravima osoba sa invaliditetom, koju je Srbija ratifikovala 2009. godine. Zaista mislim da nije nikakav problem da se ova konkretna promena kroz odbor unese u zakon. Mislim da zakon neće učiniti manje kvalitetnim. Naprotiv, biće još kvalitetniji. Upravo ono što je ministar govorio i što su neke kolege danas zapazile, zakon je neke do sada manje vidljive ili, kako mi kažemo, ranjive kategorije, zaista njihova radna prava unapredio. Ono što jeste problem Srbije u ovom trenutku, što je sociološko pitanje, to je da je rad devalvirao u Srbiji. To je ono što treba da nas kao društvo zabrine. Jedino je porasla cena ili vrednost radnih mesta i to u javnom sektoru. Srbija treba da se zabrine nad tim što svi žele da im poslodavac bude budžet, a ne privreda. Najveći poslodavac u Srbiji mora da bude privreda da bi Srbija imala bogat budžet. To je jedino pravilo i čista, prava zakonitost koja postoji kada je u pitanju razvijanje jedne države. Što se tiče drugog predloga zakona, Zakona o PIO, naravno, i oko toga se možemo danonoćno sporiti i nijedno rešenje neće biti idealno i neće zadovoljiti sve one koji su zainteresovani, ali pravo na penziju stiču građani i niko nema pravo da im ga uskrati. Društvo je dužno da im obezbedi mirnu i dostojanstvenu starost nakon minulog rada. Teško je obezbediti sredstva. Danas smo čistim, egzaktnim podacima došli do one istine da je to u ovakvom trenutku, u Srbiji koja je u krizi, u Srbiji koja je u tranziciji, u Srbiji koja ima mnoge sociološke traume, posle svega onoga što se u poslednje dve decenije događalo na ovim prostorima, zaista teško. To je odgovornost svih nas. Sporićemo se kada i koliko treba pomeriti odlazak u penziju. Mislim da je ovo što je ponuđeno, posebno kada su u pitanju žene, nešto za šta ćemo se zalagati u sledećem periodu, da se ipak na penzionisanje žena i njihovu starosnu penziju malo drugačije sagleda opšte stanje, jer žene u Srbiji koje odlaze u penziju nisu u istom ni zdravstvenom, ni socijalnom položaju kao žene u nekim drugim evropskim državama. Dakle, žene u Srbiji su iza sebe ostavile ne jedan nego tri radna veka kada su došle u godine kada treba da steknu svoju penziju. Ali, o tom - potom. Pred nama je jedan predlog koji smo kao poslanički klub rekli da ćemo podržati, međutim, i ovde smo imali jedan konkretan predlog. Videli smo da u članu 9. kojim se menja član 60. u stavu 2. posle tačke 2), gde se navode tačke u kojima se ženama omogućava, tačka 1) i tačka 2), da se za jedno rođeno dete upisuje pola godine radnog staža ženi, za dva rođena deteta cela godina radnog staža. Mi imamo predlog kao poslanička grupa, i mislim da ćemo se za to zalagati u nekom periodu koji je pred nama, bez obzira koliko to teško bude da se realizuje u društvu, da se dve godine radnog staža upiše ženi koja je rodila troje dece a tri godine koja je rodila četvoro ili više dece. Naravno, i da se ta granica pomeri nešto ranije, na, recimo, 2020. godinu. Zbog demografske slike Srbije u ovom trenutku i zbog toga što Srbija jeste jedna od najstarijih nacija u Evropi, mislim da moramo razmisliti o tom aspektu, mada smo svesni koliko je to u ovom trenutku teško realizovati. Zahvaljujem se.
Vreme. Reč ima narodni poslanik dr Blagoje Bradić.
Hvala. Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, poštovane koleginice i kolege, posle ove ovako dugačke i iscrpne rasprave koja će verovatno još potrajati, ja ću pokušati u ovih par minuta koja su ostala mojoj poslaničkoj grupi da dam neko svoje viđenje ovog zakona, tj. izmena Zakona o radu. O tome je bilo dosta diskusije juče na Odboru za rad i socijalna pitanja, gde smo ostali jedno četiri i po sata, a od toga smo jedno tri, ili dva i po sata diskutovali o ovom zakonu. Zarad javnosti, pošto vidim da su ovde već iskristalisani stavovi i čeka se samo trenutak glasanja, pokušaću da objasnim i ukažem na stvari koje su verovatno bile, pošto to nismo čuli od predlagača, razlog prekida razgovora na Socijalno-ekonomskom savetu, a koji je bio dugo, još pre izbora a naročito posle formiranja Vlade, do prekjuče, najavljivan kao mesto gde će se napraviti kompromis, gde će biti konsenzus i gde će se napraviti dogovor, s jedne strane, između sindikata, Vlade i, s treće strane, poslodavaca. Posledica toga je da imamo po hitnom postupku zakon koji je došao prekjuče kod poslanika, da bi danas pričali o načelu, a sutra ćemo verovatno u pojedinostima, o amandmanima, da bi u četvrtak ili petak ovaj zakon bio izglasan. Sasvim je opravdan stav skupštinske većine da ono što smatra da je ispravno i da treba da se usvoji, ona stavi na dnevni red i da izglasa. Normalno je da će opozicija reći sve ono za šta smatra da nije dobro, a građani su ti koji će suditi da li su svoje poverenje i glasove dali ljudima koji zaslužuju to poverenje, ili će to poverenje sledeći put na izborima da uskrate. Ovde smo čuli par teza, a jedna od njih je da će ovaj zakon doneti povećanje zaposlenosti, priliv stranog kapitala, nove investicije, i to tako što, s jedne strane, ovaj zakon o radu, to je neko moje razmišljanje, je maksimalno liberalan prema poslodavcima, maksimalno restriktivan prema upošljenicima, i to je moguće ako skupštinska većina tako reši, gde poslodavac ima mnogo veća ovlašćenja i mnogo više zakonskih mogućnosti da otkaže ugovor o radu. S druge strane, upošljenik, tj. radnik, ima manje prava kod odbrane tog svog rada i manje mogućnosti za zaradu. Sada ću vam to objasniti na par primera, koje ćemo detaljno kroz amandmane proraditi sutra. U zakonu, za razliku od starog Zakona koji je donesen 2005. godine, dosta se razlikuje naknada za godišnji odmor. Po novom zakonu, naknada je manja. Po novom zakonu, razlikuje se otpremnina kod odlaska u penziju, ili gubitka radnog mesta. Manja je. Razlikuje se plaćanje smenskog rada. Po starom Zakonu su bili plaćeni rad u drugoj smeni i trećoj smeni, a po novom zakonu plaća se samo noćni rad, i to 26%, kao što je bilo po starom zakonu. Po novom zakonu, rad na određeno vreme je duplo duži nego što je bio po starom zakonu i sada iznosi 24 meseca, sa mogućnošću ponovnog zapošljavanja na 24 meseca, pod određenim uslovima. Time se smanjuje pravo, to smo juče dugo raspravljali na Odboru za rad, i smanjuje mogućnost mladim ljudima koji se prvi put zapošljavaju da budu kreditno sposobni. Jer, ako neko dva ili tri puta radi po dve godine, po našem bankarskom sistemu, po našim zakonima, on nije kreditno sposoban. Ja sam juče postavio pitanje – kako ljudi zamišljaju da neko formira porodicu, da se zalažemo za borbu protiv bele kuge, a ne dozvoljavamo osnovno pravo na rad i osnovnu stvar koju mladi ljudi treba da imaju, a to je da su kreditno sposobni, da bi mogli da formiraju svoju porodicu i svoje domaćinstvo. Ono što je otvorilo dosta polemike, to je plaćanje minulog rada. Po starom Zakonu, minuli rad se obračunavao od momenta zasnivanja radnog odnosa, pa do momenta kad se obračunava. Znači, ja koji imam radni staž 30 godina ovde u Skupštini, meni se obračunava 30 godina minulog rada i svima onima koji ste kao i ja na stalnom radu u Skupštini. Po novom zakonu, obračunava se samo minuli rad kod poslednjeg poslodavca. Ono što je bitno, to je isto stvar skupštinske većine i ona može da donese takvu odluku i da formira takav stav, ali je vrlo bitno reći ljudima da će gro upošljenika u Srbiji posle donošenja zakona imati manju platu od pet do 10 hiljada. Ja bih zamolio nekog ko je ekonomista i ko zna računovodstvo da izračuna koliko ću ja manju platu da imam od ponedeljka, kad se usvoji ovaj zakon i koliko ćete vi manju platu da imate? Zašto ovo kažem? Nije ovo nikakva politička demagogija nego, dragi prijatelji, kada se budemo vratili u naša mesta odakle smo došli kao narodni poslanici u republički parlament, trebamo našim komšijama, našim rođacima, da objasnimo zašto smo izglasali da imaju manju platu? Zašto smo izglasali da imaju manju naknadu za godišnji odmor? Zašto smo izglasali da imaju manju otpremninu? Zašto smo izglasali da im nije plaćen smenski rad kao što je bio? Jer, kao što reče profesor Mićunović, prava koja su jedanput stečena, treba da se unapređuju, a ne da se umanjuju. Treba da objasnimo našim glasačima da smanjenjem plaćanja na minulom rada direktno vlasnicima kapitala, poslodavcima, godišnje dajemo 40 do 50 miliona evra, ako računamo na 800 hiljada ljudi upošljenih u privredi. Tu su ekonomisti, neka me demantuju ako grešim. Opet ponavljam, pravo je skupštinske većine da izglasa ovaj zakon. Pravo je opozicije da se bori za neke svoje ideje.
Hvala. Potrošili ste vreme poslaničke grupe. Produžila sam sedam minuta i sedam sekundi. Zahvaljujem.
Jel mogu samo rečenicu da završim?
Izvolite. Već je sedam minuta i 19 sekundi.
Poslanička grupa Nove demokratske stranke, Zajedno za Srbiju i Zeleni Srbije će podržati ovaj predlog zakona ako usvojite naše amandmane. Zahvaljujem.
Reč ima ministar Aleksandar Vulin. Izvolite.
Najjednostavnije i najtačnije bi bilo reći da je to zato što su politike prethodnih vlada dovele do toga da u budžetu jednostavno nema para, pogotovo ne za javni sektor i birokratiju koju smo nasledili, kao i za sve ono što nas čeka. Ali, hajde da krenemo redom od onoga što ste naveli. Prvo, nije tačno da se ne plaća smenski rad. Plaća se noćni rad 26%, kao i do sada, a smenski rad, što se posebno navodi, plaća se u skladu sa kolektivnim ugovorom. Dakle, vi ćete sa svojim poslodavcem zaključiti kolektivni ugovor u kome ćete dogovoriti koliko će se plaćati smenski rad, a znate zašto? Zato što nije isti rad u rudniku i nije isti rad u prodavnici. I to je smenski rad, izvinite. Ne može da se plati na isti način. Tu je uloga sindikata, da sedne sa svojim poslodavcem i da se dogovori koliko će to koštati. Nismo predvideli kolektivno ugovaranje, to je prilika za kolektivno ugovaranje. Ovde imamo stručne ljude koji se isključivo bave radnim odnosima. Malo je nelogično tražiti da u Zakonu o radnim odnosima bude sve predviđeno. Po čemu je onda uloga kolektivnog ugovaranja i sindikata? Šta će nam onda sindikati? Šta će nam onda poslodavci, ako treba Zakon o radnim odnosima da predvidi svaku tančinu. Predvideli smo, to postoji, poslodavac i sindikat, odnosno zaposleni će se dogovarati o tome. To je deo toga. Zatim, otpremnine. Osim činjenice da privreda jednostavno nema para i da onaj najmanji preduzetnik, da su njemu tri prosečne zarade mnogo, poslodavci tražili jednu, sindikati su tražili tri, prelomnjeno je negde na dve. Ali, kao što znate, otpremnina za slučaj za odlazak u penziju… [[Isključen mikrofon.]]
Ministre, isključio vam se mikrofon.
Dakle, otpremnine za odlazak u penziju treba da posluže za to da novi penzioner ima od čega da živi između prestanka rada i dobijanja prve penzije. Dakle, kao što znate, tu se više ne čeka. Trajno rešenje se čeka, ali privremena se isplaćuju odmah, tako da više nemate taj prostor. Sa druge strane, bilo je značajnih da kažemo zloupotreba, ali bilo je da su poslodavci izbegavali mesec dana pre nego što odete u penziju da vas otpusti, samo da vam ne da otpremninu. I to se dešavalo. Ovo je, između ostalog, način da do toga ne dođe. Što se tiče rada na određeno vreme, vidite, i vi i ja znamo, lekar ste, radite u državnoj upravi. U suštini i vi i ja znamo da bi se sigurno i u medicini, a evo garantujem vam i u državnoj upravi našlo koliko hoćete primera ljudi koji rade po 10 godina na određeno vreme. Po 10 godina. Završi se ugovor, prekine se na jedno dva dana, ponovo se zaključi i tako decenijama. Ovde sada imate zakonsku obavezu da je to maksimum. Posle toga ili ćete ga primiti, ili ćete ga otpustiti. Nemate drugog načina. To je u suštini povoljnije. Hajde da to već jednom raščistimo. Imamogućnost kada imate tri godine. To je kada radite po nekim projektima, a to je nešto što ipak nema veze sa ovim. Minuli rad sam već objasnio, to je tako kako jeste. Gledam na svom primeru. Ja sam radio u državnoj upravi dve godine, ili nešto manje od dve godine. Imam preko 18 godina radnog staža. Sve to prethodno vreme sam radio u privatnim preduzećima, i to raznim. Na mene će se to odnositi. Na ogromnu većinu ljudi koji rade u javnom sektoru, a to je 740.000 ljudi, neće, jer su po pravilu kod jednog poslodavca i neće biti velikih efekata za njih. Kao što sam već objasnio, a to je činjenica, priznali mi ili ne, kod privatnog poslodavca vi po pravilu imate ugovorenu nadoknadu koja nema nikakve veze sa minulim radom i niko je ne prikazuje kroz minuli rad, već imate dogovorenu nadoknadu sa svojim poslodavcem. Toliko.
Zahvaljujem ministru. (Blagoje Bradić, sa mesta: Replika.) Pretpostavljam da poslanik Bradić traži repliku, ali nema osnova. Član 104. pročitajte, ničim, nikakvih uvredljivih izraza. Ministar je samo pojasnio. Nemate pravo na repliku. Stav 3. o korišćenju prava iz stava 1. i 2. ovog člana odlučuje predsednik Narodne skupštine. Nemate pravo na repliku. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ivan Bauer. Izvolite.
Poštovana predsednice, uvaženi ministri, cenjene koleginice i kolege narodni poslanici, građani Republike Srbije, danas se pred nama nalaze prva dva u nizu reformskih zakona koje Narodna skupština treba da usvoji do kraja leta, a koji bi trebalo da u potpunosti promene privredni ambijent u Srbiji i da Srbiju učine atraktivnom destinacijom za privlačenje investicija, odnosno da kao posledicu imamo povećanje zapošljavanja, imamo rast bruto domaćeg proizvoda i u krajnjoj instanci poboljšanje životnog standarda građana Republike Srbije. S obzirom da je moj kolega govorio o Zakonu o radu, ja ću se u ovoj kratkoj diskusiji fokusirati na Zakon o PIO. Ovaj zakon spada u red malog broja zakona koji su doživeli najveći broj izmena u poslednjih 15-ak godina i, rekao bih, s razlogom je to bilo tako. Funkcionisanje sistema PIO je od vitalnog značaja za funkcionisanje sistema javnih finansija i to je jedan od glavnih razloga zbog koga smo pokušavali da pronađemo neko rešenje koje će biti finalno rešenje za problem, a definitivno imamo dugi niz godina problem sa funkcionisanjem sistema PIO. U Srbiji je na snazi jedan sistem PIO koji je zasnovan na principu tzv. pay as you go načina plaćanja, odnosno tzv. generacijske solidarnosti ili međugeneracijske solidarnosti, kako hoćete, u kojoj oni koji su danas zaposleni pune budžet i tako isplaćuju penzije ljudima koji su u ovom trenutku u penziji. Taj sistem je postao popularan u drugoj polovini 20. veka, a nakon tzv. „bejbi buma“ koji se dogodio posle Drugog svetskog rata kada je u tom periodu, dakle u drugoj polovini 20. veka, bio veliki broj mladih ljudi, uglavnom zbog „bejbi buma“, a bio relativno mali broj onih koji su ispunjavali uslove za penziju, odnosno bili penzioneri, da li zbog toga što je životni vek ljudi u to vreme bio znatno kraći, nego što je to danas ili zbog toga što je Drugi svetski rad doneo veliki broj ljudskih žrtava. Nažalost, situacija se u poslednjih 20 godina 20. veka značajno promenila. Prvo, nažalost, zbog toga što je „bejbi bum“ prošao, odnosno broj rođene dece se u nekom periodu od 70-ih značajno smanjivao, a drugo, ne nažalost, nego na sreću, životni vek građana se produžio. Onaj sistem koji je tako lepo funkcionisao u prvih 20 godina druge polovine 20. veka i koji je omogućio da se donesu mnogobrojne povlastice za penzionera jednostavno je postao, negde od 80-ih ili 90-ih godina prošlog veka, potpuno neodrživ. Zemlje EU i SAD su taj problem na vreme prepoznale i prepoznale potrebu da se sistem PIO reformiše i da se upodobi sa trenutnom situacijom, onom koja je bila u tom trenutku, a koja je u ovom trenutku još gora, nego je bila tada, odnosno da se čitav taj sistem promeni i da se promeni način na koji će se finansirati isplaćivanje penzija. Na ove probleme sa kojima se suočava razvijeni svet Srbija ima još nekoliko vrlo značajnih problema koje njenu situaciju dodatno otežavaju. Na prvom mestu bih naveo nešto o čemu često govorimo, ali ga ponekad zaboravimo, a to je da se Srbija suočila sa poslednjih četvrt veka sa jednim od najvećih odliva mozgova, makar u ovom delu sveta, a neki kažu gotovo u čitavom svetu. Tada smo izgubili one mlade ljude koji su trebali da pune budžet za isplatu penzija, a onda ljude, koji su zahvaljujući tome, što su to bili obrazovani ljudi, trebali da najviše pune, jer je bilo za očekivati da će to biti ljudi sa iznad prosečnim primanjima. Danas imamo situaciju da nam je nezaposlenost među mladima do 30 godina gotovo 40%, a to su opet oni koji bi trebalo da pune fond za penzije. Imamo problem za koji se nadamo da će u određenoj meri biti rešen, a ukoliko bude primenjen nedavno promenjen Zakon o poreskom sistemu i poreskoj administraciji onako kako je najavljeno, a to je da jedan broj nesavesnih poslodavaca izbegava plaćanje doprinosa, čime se ponovo ugrožava održivost našeg sistema PIO, odnosno PIO fonda. Na kraju krajeva, imamo nešto je verovatno gotovo nezabeležen slučaj, makar u regionu, a to je da ima podjednak broj zaposlenih i penzionera. Kada se uzmu u obzir zaposleni u privatnom i javnom sektoru. Ministar je govorio o tome, ja ću se nadovezati na ono što je on rekao, mada moram priznati da istraživanje koje sam pronašao daje nešto drugačije rezultate od onoga što ste vi rekli. Naime, prema jednom istraživanju, da bi sistem PIO, ustrojen ovako kako je ustrojen kod nas, u ovom trenutku mogao da funkcioniše potrebno je da na dva penzionera dođe sedam zaposlenih, odnosno da odnos zaposlenih i penzionera bude tri i po prema jedan, što je čak i malo više od onoga što ste vi rekli. Da bi građanima bilo jasno, između ostalog i zbog čega moramo da menjamo ovaj zakon, mislim da je vredno pažnje i vredno pamćenja podatak da je Srbija poslednji put ovakve parametre imala 1981. godine. Dakle, pre više od 30 godina, a da je već pre nekih 25 godina Penzijsko-invalidski fond počeo da beleži gubitke u svom poslovanju, a ti gubici koji su kumulirajući, odnosno, samokumulirajući, dakle, oni se permanentno povećavaju. Kada pogledamo sve te podatke onda je jasno da je sprovođenje neophodnih reformi penzijskog sistema bilo praktično imperativan, a ne nešto što je bio nekakav hir ili nekakva želja ove, ili bilo koje druge Vlade. Bez obzira na sve ovo što sam rekao i na to što smo imali čini mi se četiri ili pet penzijski reformi od 2000. godine na ovamo, mi u ovom sistemu penzijsko-invalidskog osiguranja nažalost nismo mnogo toga uradili, ili hajde da ne kaže neko da sam politički nekorektan, nismo dovoljno uradili. Zbog toga je bilo potrebno da pribegnemo ovim rešenjima koja se danas nalaze pred nama, koja sasvim sigurno neće naići na odobravanje jednog dela građana. Mi ih u tome potpuno razumemo, ali s druge strane moramo da im kažemo da jedinu argumentaciju koju imamo da ponudimo ne ide u prilog onome što bi rekli oni koji se sa ovim ne slažu, jer evo danas je izašla i ocena Fiskalnog saveta veza za ovaj zakon u kojoj se kao još jedine dve opcije koje imamo, kada je u pitanju reforma penzijskog sistema pojavljuje, jedna koja u suštini i nije reforma, a to je da zadržimo ovaj status kvo, odnosno da praktično ništa ne menjamo, što će reći da zadužujemo dalje državu do granice mogućeg, nakon koje nastaje neki grčki scenario. Druga mogućnost je da smanjimo drastično penzije na nivo ispod 40% prosečne plate u Srbiji, što je nešto što takođe ne bi bilo prihvatljivo za penzionere i nešto što moram reći za razliku od ovoga što radimo, nije reformska mera, niti je suštinska mera, niti je nešto što menja stanje trajno. Dakle, mi smo morali da pribegnemo nečemu što će trajno poboljšati stanje u sistemu penzijsko-invalidskog osiguranja u Srbiji. Verujem da najveća kontraverza upravo izaziva ovo povećanje starosne granice za žene, za penzionisanje sa 60 godina na 63 godine do 2020. godine, odnosno na 65 godina do 2032. godine. Sasvim sam siguran da zakonodavac, bilo da je to Vlada Republike Srbije ili nadležni ministar ne može biti srećan ovakvim rešenjem, ali isto tako, rekao bih da je to bilo u ovom trenutku jedino moguće rešenje, nažalost. Realnost kaže da je nama za održavanje sistema penzijsko-invalidskog osiguranja potrebna jedna i po milijarda evra godišnje, koja se transferiše iz budžeta u ovaj Fond, da nam je prirodni priraštaj manji od nule, odnosno da se relativno broj penzionera u odnosu na broj zaposlenih povećava iz godine u godinu, da i dalje postoji vrlo izražena težnja mladih za odlazak iz Srbije i pri tom, nešto što kada je ovo u pitanju vrlo često zaboravljamo, jeste da za razliku od nekih starijih generacija koje su takođe odlazile, kako se to kaže, trbuhom za kruhom u inostranstvo, ovi današnji mladi koji odlaze, ili oni koji su otišli u poslednjih četvrt veka su otišli da se više nikada ne vrate. To je veliki gubitak za Srbiju. Isto tako imamo stopu nezaposlenosti koja je visoka, ili možda čak bolje reći previsoka, imamo broj penzionera koji je nerealno visok zbog rekao bih blagonaklonog odnosa države prema prevremenom penzionisanju, što je bio slučaj u poslednjih dvadesetak godina. Dakle, mi smo mogli da tražimo i neka druga rešenja. Da idemo u Evropsku uniju u potrazi za rešenjima nije dobro, jer oni imaju još restriktivniju politiku od naše. Ako smo, recimo, želeli da pogledamo da tako kažem pod znacima navoda – preko plota, odnosno u naš komšiluk, videli bismo da su sve zemlje regiona, a evo ja ću dati nekoliko primera zemalja koje se nalaze u našem neposrednom okruženju i koje su nekada bile deo Jugoslavije, daleko su ispred nas kada su reforme penzijsko-invalidskog sistema. Dakle, recimo Republika Srpska, što možda i nije za očekivati je lider u regionu kada je u pitanju reforma sistema penzijsko-invalidskog osiguranja. Tako na primer, Republika Srpska je donela Zakon o penzijsko-invalidskom osiguranju još 2011. godine, kojim se granica za žene povećava na 65 godina do 2019. godine, dakle, za razliku od naše zemlje u kojoj će se to dogoditi tek 2032. godine. Crna Gora, recimo, krenula je povećanjem granice za penzionisanje i za muškarce i za žene 2013. godine, pri tom se granica povećava na 67 godina za muškarce već do 2025. godine,a za žene do 2041. godine. Hrvatska je prošle godine donela novi Zakon o mirovinskom osiguranju, kojim se povećava granica na 65 godina za penzionisanje za žene do 2030. godine, ali se odmah sledeće godine počinje sa povećanjem granice za penzionisanje za muškarce i za žene za 67 godina. Da bismo razumeli koliko je ovo važno što se radi danas i koliko će na tome EU takođe insistirati, moram da vam kažem da je Evropska komisija vrlo oštro kritikovala Hrvatsku vladu zbog sporog sprovođenja reformi sistema penzijsko-invalidskog osiguranja. Makedonija je prošle godine takođe podigla granicu jednokratno za penzionisanje žena na 62 godine. Dakle, kada pogledamo sve ove primere, očigledno je da ovo predloženo rešenje ne samo da nije previše restriktivno, naročito ne gledano u odnosu na razvijeni svet ili na zemlje regiona, već je naprotiv, čak i uvažilo i zaštitilo potencijalno ugrožene kategorije stanovništva, upravo ovim uvođenjem postepenog povećanja starosne granice za penzionere, naročito od 2020. do 2032. godine. S obzirom da vremena više nemam, mogu samo da kažem da će Socijaldemokratska partija Srbije u danu za glasanje podržati ova dva predloga zakona. Zahvaljujem.
Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Milan Petrić.
Poštovane kolege i koleginice, predsedavajuća, ministri i ostali, moram da napomenem da sindikati, stručna javnost, studenti, nevladine organizacije su uvek bile za zajedničko rešenje zakona o izmenama i dopunama Zakona o radu. To pravo ukidanjem javnih rasprava nije uskraćeno. Samim tim i pravo izražavanja stavova. Zastupanje stavova samo političke koalicije koja je trenutno u vlasti nije trenutna opcija što se pokazalo i godinama unazad. Znamo da su sve političke opcije bile takve i imale toliku većinu i nikada te odluke nisu bile potpuno pozitivne. Nepotrebno je stvarati situaciju u kojoj je radnik obavezan da ostvaruje profit samo poslodavcu. Stub društva nije samo politička stranka, parlament, Vlada ili neko drugi. Stub društva je baš taj radnik sa platom, zadovoljan i zaštićen radnik. Dokle god se on bude smatrao teretom ovog društva, društvo će biti nestabilno. Nemojmo Zakon o radu upoređivati sa drugim u veoma naprednim državama od naše, nažalost, jer one su prvo obezbedile platu, pa su im onda uskraćivale određena prava. Tako da stepen zadovoljstva kod njih je daleko iznad nivoa ovog koji mi trenutno uvodimo ovde. Ako postoji mogućnost dajte i vi to nama, jer sva dosadašnja obećanja nisu napunila džepove radnicima i nisu pospešila privredu a ne verujem da će ovaj način imati prosperitet u privredi. Zato moj glas kao jedinog sindikalca u ovom parlamentu ne može ići u korist političkih partija, bez obzira kako se ta politička partija zvala i na kojoj je poziciji. Samo može biti za boljitak radničkog statusa, jer ja nisam politički poslanik, već narodni poslanik. Položio sam zakletvu i planiram da sve ono što je tamo napisano, s obzirom da sam jako ozbiljno shvatio, planiram da se ponašam u skladu sa tom zakletvom. Za sve ostale koji planiraju da glasaju za ovakav zakon o radu samo toplo preporučujem da spreme objašnjenje svim svojim prijateljima, komšijama, rodbini, sinu, ćerki da ukoliko im se desi da dobiju otkaz da im objasne iz kog razloga je to bilo dobro i pozitivno za njih. Ovakav zakon o izmenama i dopunama Zakona o radu u celini se sveo po mišljenju svih sindikata na čisto ostvarivanje političkih ciljeva. Zašto ja kao jedini predstavnik radnika kažem da zakon nije dobar? Zato što se radniku ukidaju stečena prava, zbog institucione diskriminacije pravo o radnom odnosu, zbog mogućnosti kršenja ličnih i porodičnih prav, zato što se radnici pretvaraju u jeftinu radnu snagu, zbog mogućnosti, široke mogućnosti zloupotreba, zbog manipulacija radnim mestom od strane lošeg poslodavca, ali napominjem lošeg poslodavca, jer su svima date iste mogućnosti, ovo ću malo ozbiljnije objasniti, zato što se poslodavcu recimo omogućuje da da otkaz zaposlenom zbog ponašanja koje predstavlja krivično delo. Međutim, to mu se daje bez utvrđivanja o postojanju ili ne postojanju krivičnog dela, kao i mogućnost da izrekne meru zaposlenom ukoliko poslodavac smatra, pazite, naglašavam, smatra da je povredio radnu obavezu, opet bez ikakvog postupka utvrđivanja odgovornosti. To su mane, taj član 179. je osnova smera ovog zakona da li je zakon dobar ili loš. Sve se u suštini svodi na taj jedan član koji je problematičan, baš zbog ovoga što sam sada objasnio. Pobliže ću objasniti u okviru amandmana sve ostalo. Voleo bih da mi samo neko odgovori na pitanje, a tu su gospoda iz ministarstva – u kom članu Zakona o radu se precizno omogućavaju nova radna mesta i nova zapošljavanja? Ja taj deo nisam našao, suprotno tome omogućavaju se samo otkazi poslodavcima, a ne nova zapošljavanja. Veoma je važno da javnost vidi danas ko uopšte pokušava da zaštiti stečena prava, a ko im ih umanjuje. Da ne bude da sam kritičan po svemu što je predloženo u ovom zakonu. U ovom zakonu naravno da postoje i dobre stvari, o tome smo raspravljali i na odboru, juče, naravno kolega je pomenuo, zarade su na veoma lep i normalan način definisane. Međutim, ja bih se u potpunosti složio da država treba da prelomi celu situaciju, jer smatram da pošto smo država svi mi, znači, ne samo Vlada, ne samo parlament, ja smatram da bi trebalo da izađemo na jedan referendum i onda ćemo znati ko ima većinu po ovom pitanju. Osvrnuću se na kratko, samo kroz jednu rečenicu i na Zakon o PIO i da postavim samo jedno pitanje. Kako se uopšte ovaj Zakon o PIO uklapa u obećanje prethodnih Vlada i kako uopšte on omogućava nova zaposlenja ako se produžava radni vek svim zaposlenima? Hvala vam puno.
Reč ima Mirjana Dragaš. Izvolite. Izvinjavam se, prednost ima ministar Vulin.
Znate kako, ako ste izabrani na listi DS onda prvo treba da sretnete onih 358.000 ljudi koji su otpušteni po ovom zakonu, pa da ih pitate kako su otpušteni po ovom zakonu i zašto je bilo baš dobro izglasati takva zakon po kome su oni bili otpušteni. Neće ovaj zakon nikoga da otpusti, kao što ovaj zakon neće nikoga da zaposli. Ovaj zakon služi za to da se omogući da privreda funkcioniše, i ne samo ovaj zakon. Doneti samo izmene samo jednog zakona, ma koliko on bio važan, jednostavno nisu dovoljne. Potrebno vam je od Zakona o stečaju, Zakona o privatizaciji, zakona koji se tiču socijalne politike sve su to zakoni koji prave ukupnu sliku i tako se zapošljava, tako se suštinski nešto menja. Vi znate, kao što smo ovde mogli da čujemo, mi smo po stanju u našem radnom zakonodavstvu na 93. mestu na svetu. Ako će nas ovo pomeriti neki korak unapred, onda je to više nego opravdana i onda će to pomoći da se neko zaposli, jer će onda doći u zemlju gde radno zakonodavstvo nije na 93. mestu, pa će smatrati da se isplati doći u tu zemlju i da se isplati uraditi nešto u toj zemlji. Nemojte praviti od ovog zakona nešto što on nije. Ovaj zakon uređuje jednu važnu oblast i pomaže da se ukupnoj slici omogući veće zapošljavanje, omogući prostor za investicije, omogući da vam se olakšava to što radite. Izaći sa tim stavom, potpunom demagogijom – zbog ovog zakona će vas otpuštati, neće vas niko otpuštati zbog ovog zakona. Kao što ste i sami rekli, kažete – loš poslodavac. Da li ima zakon protiv lošeg poslodavca, da li ima zakon koji će napraviti od lošeg poslodavca dobrog, da li ima zakon koji će napravi od lošeg radnika dobrog? Nema, ne postoji takav zakon, ne možete to napraviti. Kao što to dobro znate, onda nemojte praviti očekivanja od javnosti tamo gde ih suštinski nema i da ih suštinski neće biti. Ovaj zakon ima za cilj, i to je opšta ocena, čak i vas koji ga najviše kritikujete, da je bolji od prethodnog zakona. Jeste, bolji je od prethodnog zakona. Da je samo to, vredelo ga je doneti zbog toga, ali svakako nije samo to.
Izvolite. Reč ima Borislav Stefanović, replika, pomenuta stranka.
Ministre Vulin, nije DS glasala za zakon koji je donet 2005. godine. Tada je Vojislav Koštunica bio na vlasti, mi u opoziciji. Čak Boris Tadić nije hteo ni da potpiše taj zakon. Druga stvar, uporno ponavljate tezu, od vrha vaše partije pa na dole ili ne vaše partije nego vaše koalicije, da je DS kriva za otpuštanje 158.000 ljudi. To povezujete sa Zakonom o radu. Ne postoji uzročno posledična veza otpuštanja ljudi iz privatnog sektora u vreme ekonomske krize i Zakona o radu, kako ste naveli, niti vi to znate da objasnite, niti ste vi uopšte svesni šta govorite kada to kažete. Kriva je mnogo toga, za šta je plaćena cena na izborima, ali ste vi i vaša partija i oni sa kojima ste sada u koaliciji isto tako krivi. Recimo, kao kada bih ja rekao da ste krivi za 100.000 mrtvih u bivšoj Jugoslaviji ili za 150.000 proteranih, itd. To nije korektno.
Poslaniče, prekoračili ste potpuno repliku. Ušli smo u polemiku. U stvari koristite vreme.
Pokušavam da kažem da kada koristite takav podatak i onda očekujete da DS ćuti na tu neistinu, na tu konstrukciju.
To niko ne očekuje zaista.
Naravno, onda me pustite da kažem koliko je isto jednako gnusna ova konstrukcija.
Ne znam šta znači gnusno.
Ja znam, a zna i ministar Vulin vrlo dobro.
Izvolite, iskoristite još malo vaše vreme, ali replika na ono što je rečeno. Replika znači odgovor na ono što je rekao ministar.
Ne možete da govorite o odgovornosti političke stranke u kontekstu koji ste vi rekli, a da ne očekujete da vašu bivšu stranku JUL ili vašu sadašnju Pokret socijalista neko ne dovede u kontekst sa užasima koje ste izveli nad ovom državom.
Prekoračili ste vreme. Zahvaljujem. Reč ima prvo ministar Aleksandar Vulin, ima prednost.
Ovo je naravno očekivano, kada nemate šta da govorite o zakonu pokušavaćete da vređate, da radite stvari koje ne priliče ovom visokom domu. Ali dobro, možemo mi i to da radimo, samo ne brinite, nećemo vas vređati, bićemo vrlo precizni. Ako tražite vezu između otpuštenih i stranke koja je činila tada vlast i bila presudna u vlasti samo treba da, evo da uzmete jedan mali primer. Razvojna banka Vojvodine – 400 miliona evra gubitka, u stopostotnoj kontroli DS, od osnivačkog kapitala do menadžmenta, sve, 400 miliona evra otmice od ovog naroda. Otimanje para, budžetskih para. Tih 400 miliona evra su nešto zašto mi sada razmišljamo kako da uštedimo, kako da vratimo taj novac, da razmišljamo kako da taj novac bude deo privrede. Da ne idemo dalje, 400 miliona evra. Dakle, Razvojna banka Vojvodine jednako Bojan Pajtić i nemate šta da razmišljate o tome. Izvinite, to je uzročno posledična veza, ništa drugo. Da so tih 400 miliona evra potrošili u privredu umesto što smo ih potrošili na nešto što će policija na kraju morati da dokazuje, što nema veze sa ekonomijom već ima veze samo sa klasičnim kriminalom, sigurno ne bi ove stotine hiljada ljudi ostale bez posla. Eto to je ta veza, ako niste razumeli vezu.
Zahvaljujem. Narodni poslaniče, ako možete da mi objasnite po kom osnovu želite repliku? Odgovor, na odgovor. (Borislav Stefanović, sa mesta: Vi mene pitate da vam objasnim da li mogu da dobijem repliku ili ne?) Ne morate da pojasnite, po članu 104. Poslovnika uzročno-posledičnu vezu, javili ste se kao replika, odnosno u formi replike. (Borislav Stefanović, sa mesta: Kažite mi, da li mogu da imam repliku ili ne?) Ne razumem kada mi dobacujete sa mesta, morate da se javite i da mi objasnite. Izvolite, imate dve minute za repliku. Objasnite da li je bilo nešto uvredljivo za vas.
Gospođo predsednice, treći put se prijavljujem.
Imate dve minute i molim vas nemojte trošiti na mene.
Nije zgodno kada se stvari dovode, ponavljam, nekoliko puta u kontekst da se optužuje politička organizacija za neki težak kriminal. U toj situaciji ili uhapsite čoveka na čelu te organizacije odmah ili nemojte te stvari da iznosite. Vrlo je nezgodno da ja vama nabrajam sada javna preduzeća koje vodi vaša koalicija i gubitke koje ste uspeli rekordno da napravite u poslednje dve godine, pa da zaključim da je za to odgovoran Aleksandar Vučić ili SNS. To je jednako neprimereno i rekao bih čak bezočno to što ste sada uradili. Ali, navikao sam na to i verujte da u ovoj Skupštini u kojoj niste često, ja neprekidno slušam takve stvari. Međutim, to nemate sa čime da podržite u praksi, u zakonskom smislu, u pravnom smislu, u sudskom smislu, pa onda napadate jednu političku organizaciju koja je u odnosu na vaš rezultat jako mala, ali vam i to smeta i tu ne možete da podnesete kritiku. Lepo vas pitam – zamislite da ja kažem da ste vi sada lično odgovorni zato što ste bili u toj partiji iako ste pri kraju izašli iz nje, da ste vi lično odgovorni za sav onaj užas koji je izručen na ovaj narod, na stotine milijardi evra štete. Pitam vas, dokle idete i nije tačno da nemamo šta da kažemo o zakonu, niti ko vas vređa. Ko vas vređa? Vi nas vređate time što govorite da smo lopovi. Vi nas vređate time da smo uništili ovu zemlju. Vi nas lično vređate time da mi upravljamo sindikatima. To je nekorektno, ministre Vulin. To je nekorektno. Onda vas pogledam i kažem kako imate obraza da vi od svih ljudi u sali to govorite. Zaista to nije u redu. Hvala vam.
Molim vas, poslaniče potrošili ste dva minuta. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić, povreda Poslovnika.
Ja se izvinjavam, u pitanju je replika.
Izvinjavam se, znači replika je u pitanju.
Replika je jer je u pitanju pominjanje predsednika Vučića i stranke. Ne razumem zašto se neko breca, 354.000 ljudi je ostalo bez posla od 2005. do 2013. godine u Srbiji i tačka. Od 2005. godine do 2013. godine DS je kreirala sudbinu ove države. Ne možete sada da kažete, niko nema pravo da kaže – znate, to je zakon nekog drugog, mi nismo glasali za taj zakon. Zašto ga niste menjali? Zašto niste reagovali na taj zakon? Videli ste da je loš, videli ste da ljudi gube posao. Kakva je reakcija bila? Nikakva, samo lično bogaćenje, samo dalje upropašćavanje. Ne možete da kažete da je za sve odgovorna svetska ekonomska kriza, a u susret toj svetskoj ekonomskoj krizi ste prišli spuštenog garda, bez ikakve ideje. Na svetsku ekonomsku krizu, na pad privredne delatnosti ste reagovali povećanjem penzija za 72% i povećanjem plata u javnim preduzećima za 68%. Na taj način ste sagoreli sedam milijardi evra koji se sada vraćaju, koji se sada servisiraju, koji sada uz veliku muku pokušavamo da dobijemo i reprogramiramo te kredite pod povoljnijim uslovima. Gde je tu odgovornost? Odgovorna je kriza, odgovoran je neko drugi. Samo vi koji ste sve vreme imali sve poluge vlasti u ovoj državi, koji ste te poluge koristili za lično bogaćenje, za uništavanje privrede, za nemušto povećanje troškova, samo vi niste odgovorni. Kakva je to demokratija i kakav je to parlament u kome ne sme da se kaže – vi ste odgovorni. Lepo je bilo voziti se u blindiranim automobilima, lepo je bilo koristiti beneficije vlasti, a sada nismo odgovorni, to ne može.
Zahvaljujem. Borislav Stefanović, replika Zoranu Babiću, dva minuta.
Hvala gospođo predsednice. Molim vas, nemojte o blindiranim automobilima, narod vidi već šta radite, ali ne bih sad ulazio u to, neprekidna stalna priča, meni to već smeta, zaista, ko je šta radio. Znate, da vas već u Srbiji zovu - gospodin prethodni period Babić. Znate, pošto to otprilike pokazuje suženost vaše argumentacije, jer vi imate dve godine i nešto više i apsolutno nemate šta da kažete…
Poslaniče, ovo je već uvreda.
Zašto? Suženost argumentacije?
Analiziraćete kada vam budem dala stenogram. Izvolite, ali vas molim da izbegavate uvrede. Videćete kada uzmete stenogram da ste malo prekoračili običaj našeg obraćanja.
Izvinite molim vas. Ovo prvi put čujem, ali hvala što ste me opomenuli. Dakle, činjenica je da jeste naša Vlada povećala plate i penzije, jeste da se to sada nama spočitava kao veliki greh, ali isto tako je i činjenica da je u vreme te ekonomske krize na koju se mi ne vadimo, a samo pogledajte koliko je ljudi ostalo bez posla u okolnim državama u Hrvatskoj, u Sloveniji, u BiH, u Rumuniji, u Mađarskoj, u Češkoj, u Slovačkoj. Pogledajte, koliko je ljudi ostalo bez posla. Zato postoje izbori i zato se izbori gube. Pitam vas, kada mislite nešto da radite, a ne samo da najavljujete i da pričate o tome šta su zli „žuti“ radili. Dve godine ste na vlasti, uporno vam ponavljam. Ljudi, pričajte šta vi radite, a nas ako smo grešni, hapsite, spaljujte, zabranjujte, zatvarajte, radite šta hoćete. Mene uplašiti nećete.
To ne dolazi u obzir poslaniče, neću to da dozvolim.
Uporno vas molim, dajte nam datum od kada prihvatate reči od strane opozicije u smislu kritike. Dajte nam datum od kad ste vi gospodo odgovorni. Neka to bude npr. 1. septembar, a ja ću do tada ćutati, samo da čujem kada ćete vi nešto da uradite.
Iskoristili ste dva minuta. Zahvaljujem poslaniče, upravo raspravljamo o Zakonu o radu koji je predložila Vlada i o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o PIO. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić i time zatvaram krug replika. Dosta je bilo sa replikama. Izvolite, završavamo sa vama.
Zahvaljujem se gospođo predsednice zato što savesno i odgovorno radite svoj posao, koncentrisano. Zato što opominjete kada se izađe iz poslovničkih okvira, ali meni ove uvrede prijaju. Znate, kada ne postoji odgovor na sve ono što su upropastili, devastirali, uništili, jedino šta mogu jeste da vas nazivaju pogrdnim imenima. Tačno je da je SNS na vlasti dve godine. Ponosimo se sa te dve godine. Nabrojaću vam samo par stvari koje vi niste uspeli ni za 12 godina da uradite, a ne bi uspeli ni za 24 godine da ste još bili na vlasti. Tu prvenstveno mislim i na sklapanje i hrabru odluku da se sklopi Briselski sporazum, da se taj isti Briselski sporazum primeni; bolja međunarodna slika Srbije u svetu. Srbija i Beograd su prihvaćeni partneri i u Briselu i u Vašingtonu i u Moskvi. Dobijanje datuma za otpočinjanje pregovora. Borba protiv kriminala i korupcije. Vidim da vam je to najbolnija tema. Šta ste od svega toga uradili, a imali ste priliku 12 godina da uradite? Šta ste radili osim što ste fabrikovali obrazloženja? Sada više nije kriva svetska ekonomska kriza, sada je kriva Hrvatska, Slovenija, Slovačka, Češka, sad su krive neke druge zemlje. Sada je opravdanje kroz to što su se i tamo gubila radna mesta. Da, gubila su se, ali su postojale odgovorne vlade koje su imale odgovor na to, koje su odgovor na to imale sa uštedama države, a ne sa bahatim rasipanjem novca i daljim zaduživanjem države.
Reč ima koleginica Mirjana Dragaš, dugo je već prijavljena, izvolite.
Poštovana predsednice parlamenta, poštovani ministri, gospodo poslanici, kada danas govorimo o promeni Zakona o radu, ja bih kratko počela od slike gde se to Srbija danas nalazi. Broj zaposlenih – 1.715.164, a od toga oko 900.000 radi u javnom sektoru, a oko 700.000 kod privatnog poslodavca. Broj nezaposlenih – 792.888, kažu, nikada veća nezaposlenost u Srbiji, koja skoro izlazi na jednu trećinu mladih. Broj penzionera – 1.700.000. Kada se tome doda da smo zaduženi za preko 60 do 70% BDP i da je deficit budžeta po nekim pokazateljima minus 2,5 milijardi evra, prosto moram da pozovem sve nas, odnosno obraćajući se i ukupnoj javnosti da kažemo da je ovde u pitanju život, u pitanju je održivost Srbije. Kada bih velikom problemu nezaposlenosti dodala i veliki problem demografskog stanja, rekla bih da je i u jednom i u drugom slučaju veliki deficit i da se pred svima nama, bez obzira kojoj partiji pripadamo, da li pripadamo poslodavcima ili sindikatima, pred svima nama, nalazi jedan veliki izazov, odgovoriti na ove uslove tako da Srbija bude održiva, da bude razvojna, perspektivna i dobro mesto za život, posebno dobro mesto za život mladih. U takvim uslovima, kada se u Srbiji sve menja, kada je sve manje preduzeća koja rade, razmatramo i usvajamo nove predloge promena Zakona o radu. To je sistemski zakon koji se tiče svih i uređuje jednu veoma složenu oblast. Ovaj zakon se menjao posle 2000. godine nekoliko puta. Pominjano je to do sada ovde u raspravi i 2001, 2005, 2009. i 2013. godine. Ovo danas su, međutim, baš značajne promene koje se odnose i na poslodavca i na zaposlenog. Nije do sada bilo u poslednjih nekoliko godina da se sa ovako nekim reformskim kursom krene u promene zakona, a nama su uslovi sve teži danas. Današnje promene zakona o kojima govorimo treba da omoguće, samo da omoguće, lakše zapošljavanje, posebno mladih, ali i onih starijih kojima treba svega nekoliko godina do penzije. Mi smo kao država zakoračili u velike promene koje traže od nas, pre svega, ovi ekonomski uslovi u kojima se danas nalazimo. Zatim, to je evropski okvir pravnih zakona kojima treba da prilagodimo ukupni naš privredni i društveni i politički sistem. To su prihvaćene i potpisane mnoge konvencije, međunarodne organizacije rada, za koje smo svi glasali, koje kada o njima pojedinačno diskutujemo su apsolutno neupitne, ali danas kada ih treba sprovesti i primeniti direktno kroz zakon, izgleda to se malo teže događa. Mi danas možemo govoriti, kada je reč o ukupnoj strukturi zaposlenih o nekoliko grupacija. Jedni su oni koji su zaposleni u javnom sektoru i nalaze se pod jednom posebnom kapom gde postoje i redovne plate, zaštićenost, jedan javni sektor koji je uređen. Sa druge strane, postoji jedan broj zaposlenih koji radi kod privatnog sektora i u poslednjih deset godina nepoštovanjem zakona i ne reagovanjem adekvatno države na nepoštovanje zakona, dogodilo se da se masom, rešenja iz Zakona o radu kod privatnog sektora i privatnog poslodavca, ne poštuje. Ti radnici rade, ali na osnovna prava iz radnog odnosa ne reaguje država, poslodavac je neodgovoran, a radnik je višestruko ugrožen. Najzad, treća kategorija su oni koji su nezaposleni. Ko štiti njihova prava? Da li sindikati ovakvi kakvi danas jesu štite i na koji način sindikalna prava, odnosno ukupna ljudska prava nezaposlenih i da li, ja sada sebi postavljam pitanje, ali i vama, da li nezaposleni treba da formiraju svoj udruženi sindikat, da bi imao ko organizovano da govori u njihovo ime. Dakle, promenama zakona o kojima danas raspravljamo, privreda treba da se oslobodi određenih nameta, nekih finansijskih obaveza, nepotrebnog administriranja, što treba da omogući značajnu vitalnost. Velike promene, kao što sam rekla, događaju se za sve učesnike u ovom procesu. Ja ću, recimo, pomenuti samo one koje su se meni učinile, značajnim. Promene za poslodavca, mora dati ugovor o radu, u pisanoj formi, mora taj ugovor o radu da stoji u mestu rada, mora da isplaćuje zaradu i doprinose redovno, mora da obračuna zarade i da izda, papir koji zovemo izvršna isprava. Nema rada na crno, uvedena je i data su veća prava i ingerencije inspekciji rada, a uvedena je razgranatija, šarolikija, kaznena politika. Prosto ću samo napomenuti da oko 40 kaznenih mera različite gradacije ili svog stepena su predviđene za poslodavce, a preko 20 mera, kaznenih, su predviđene za nepoštovanje rada od strane radnika. Kada je reč o samim zaposlenima, dobija se ugovor o radu u pisanoj formi kojim se definiše njegovo radno mesto, njegovo radno vreme, pauze, mogućnost na prekovremeni rad i sve ostale, rad za vreme praznika itd. Definiše se njegova zarada. Isto tako, taj radnik je, propisano, pardon, ja sada upotrebljavam reč koja je prevaziđena i koja se u ovom zakonu nigde ne pominje, a to je radnik, nema toga više, već – zaposleni. Dakle, zaposleni, predviđeno je da ima i jasno su definisane sve one mogućnosti i uslovi u kojima kada ne poštuje svoju radnu obavezu, izriču mu se oštre kazne. Ima ih oko 16 do 20, ukoliko sam ih dobro prebrojala, s tim što bih ja napomenula da sada govorim samo o onima gde radnik kao posledicu nepoštovanja svojih radnih obaveza može da dobije otkaz o radu. Otkaz o radu i omča oko vrata, vrlo radikalna mera koja jeste neophodna, ali postoji. Ja ću samo radi paralele da kažem da za one oblike kada poslodavac ne poštuje svoje obaveze iz zakona, su uvedene samo one kaznene mere koje su prekršajnog karaktera. Da li je adekvatno izmereno? Ovim novim merama koje novi zakon predviđa, uvedeni su razni oblici fleksibilnog zapošljavanja, rad na daljinu, rad kod kuće i njihovi uslovi su tada jasno definisani. U celoj lepezi, ono što se menja i što daje određenu dinamiku radnim odnosima, jeste da postoje razni oblici, forme i mogućnosti da mlad čovek se lakše i jednostavnije zaposli. Istina je da kada se jednom zaposli, to mu ne obezbeđuje rad za ceo radni vek, ali vi danas nemate nigde ni stečeno znanje za ceo radni vek. Čitav život moramo da učimo, da stičemo nova znanja, da se prilagođavamo promenama, jer u vreme informatike, dinamične su promene u životu, da od svih nas zahtevaju adekvatne životne odgovore. Rešenja koja su data doprinose širenju tržišta kapitala, radne snage, dolasku novih investicija uz uslov naravno i nekih drugih reformskih zakona i eventualno promena, dakle, pre svega da se smanji administriranje, da se lakše dođe do dozvola itd, što tek onda sve zajedno u paketu donosi ili otvara mogućnosti novog zapošljavanja. Otvorena je jedna nova mogućnost koja se zove - pripravnost na rad koja ima i određenu predviđenu finansijsku nadoknadu. U ovom zakonu ono što smatram da je dobro jeste da je jasno definisana minimalna zarada i šta je čini, gde je rečeno da je čini minimalna cena rada, vreme provedeno na radu, porezi i doprinosi, naravno uz mogućnost uvećane zarade po određenim elementima. Isto tako, definisana je minimalna cena rada koja se sastoji od egzistencijalne i socijalne potrebe porodice i samog zaposlenog, što bi mi rekli to je potrošačka korpa, od kretanja stope zaposlenosti, od stope rasta BDP, od kretanja potrošačkih cena, kretanja produktivnosti rada, kretanja prosečne zarade. Dakle, jedan kompleks i zato ih namerno ovde i navodim, kompleks elemenata koji čini definisanu minimalnu cenu rada, koja po mojoj oceni znači da je Vlada odgovorno prišla oceni i mogućnosti da ta cena rada bude naravno usvojena u okviru socijalnog dijaloga ili naknadno da to uradi sama Vlada. Elementi koji se iz ovoga vremenom budu povećavali i menjali na bolje, menjaće i tu minimalnu cenu rada. Ono što bih možda pomenula u skladu sa elektronskim sistemima, ukida se radna knjižica na koju smo mi navikli ovoliko godina. Dokumentacija se vodi i čuva elektronskim putem. Osniva se centralni registar. Mislim da su to u ovom sistemu veoma značajni pomaci koje obezbeđuju brzinu i efikasnost. Sindikati. Sindikati smatram lično da jesu jedan veoma značajan i odgovoran segment u okviru uređivanja ovih ukupnih odnosa. No, u ovom trenutku oni imaju pred sobom takođe, kao i svi mi, jedan veliki zadatak, a to je da nalazeći se u novom fokusu sa obavezom da reaguju na sve promene koje se u procesu rada događaju moraju i sami sebe da modernizuju i da se transformišu i samim tim i da ispoljavaju, odnosno zastupaju interese svih učesnika u radnom procesu, i onih koji rade u javnom sektoru, i kod privatnog poslodavca, a i onih nezaposlenih, stvarajući mogućnost da je taj broj nezaposlenih u suštini u Srbiji sve manji. Dakle, sindikati apsolutno moraju da utvrde i svoju reprezentativnost. Kada je reč o svim promenama koje ovaj zakon nosi sa sobom, naglasila bih ovde značaj inspekcija rada koji dobijaju više ovlašćenja, veću i bolju organizovanost i veće nadležnosti. Moglo bi sa većim brojem inspektora to u narednom periodu da bude sigurno bolje, brže i organizovanije. Kada je reč o kaznenim merama, više stepena i kategorija postoje. Kao što sam rekla, možda bih u skladu sa onim što sam prethodno napomenula kada je reč o stepenima odgovornosti za poslodavca, pošto postoje predviđene samo prekršajne kazne, a s obzirom da je kod nas veoma do sada zastupljeno ne poštovanje zakona i u odnosu i ponašanju prema državi jer se ne poštuju i ne isplaćuju doprinosi i porezi ali s druge strane što je još gore ne isplaćuje se ni sam rad, a rad je roba. Rad je vlasništvo zaposlenog koji radi kod poslodavca i ne može se, kao što se ne može iz prodavnice izaći, a da se roba ne plati, tako smatram da se ne može uzeti nečiji rad koji stvara novi kapital ili novu vrednost, a da se on ne plati. Zato možda kao opominjuću meru ili meru opreza većeg stepena bi, kao što sam juče govorila na Odboru za rad, mogao da se predvidi i veći stepen odgovornosti. Neko je danas i moj kolega iz poslaničke grupe pomenuo čak i krivičnu odgovornost. Rad mora da se plati. Rad mora da se poštuje i nemoguće je takva održivost dalje da ne postoji. Dakle, kada bih o ovome dalje govorila rekla bih da kod nas nisu toliko problematični ovi uslovi, jer svi ovi ovakvi uslovi postoje na zapadu. Postoje upravo u zapadnoevropskim demokratijama i državama u kojima ogroman broj naših ljudi što pre izlazi tražeći mesto i mogućnost da se zaposli u Evropi. Ako takve uslove dovedemo ovde, bitna je kolika nam je cena rada, a tom cenom rada pokrićemo sve ostale potrebe. Ja ću malo da skratim moju diskusiju zato što prosto, imam potrebu da kažem još jednu stvar koja se odnosi na promene Zakona o penzijskom i invalidskom osiguranju. U članu 60. predloženo da se ženi osiguraniku uračunava u posebni staž po pola godine kada rodi jedno, dvoje ili treće dete. Imajući u vidu demografsku situaciju predlažem da za svako dete bude po jedna godina. Mislim da ta mera nije preterana i teška s obzirom na probleme koje imamo, jer sve što radimo je zaludno sa stanovišta neke budućnosti i održivosti stanovništva Srbije. Isto tako, kada je reč o izjednačavanju radnog staža za muškarce i žene, imam prosto jednu poruku – slažem se sa tom merom u novim uslovima u kojima nije težak proizvodni rad prisutan, mislim da je održiva. Država ima svoje razloge da razvija zato socijalne ustanove kao pomoć porodici, da postoji jednaka dostupnost radnih mesta i za muškarce i za žene, da zarada bude jednaka za isti posao, istu kvalifikaciju, naravno za muškarce i za žene. Posebnu poruku devojčicama, koja je stvar njihovog današnjeg ali i budućeg vremena – obrazovanje, obrazovanje iznad svega. Uostalom, ja ću od mog izrazito, hajde obožavanog, našeg prvog srpskog ministra prosvete, Dositeja Obradovića, reći citat – teško onom narodu čije majke, sestre i supruge žive u mraku. Dakle, ako tako gledamo, onda je na koncu, dve rečenice još imam za kraj, jednaka dostupnost moguća i na svim stručnim poslovima, na rukovodećim poslovima, na poslovima u političkom životu i u parlamentu, te da možda onda u budućem vremenu i nije neophodna klauzula o postojanju 30% žena u parlamentu, može da bude 50% naspram 50%, odnosno isto toliko zastupljenosti u Vladi ili na nekom drugom mestu. U svakom slučaju, kada je reč o promeni ovih zakona, moram da naglasim naravno da će poslanička grupa Socijalističke partije glasati za, ne samo ove nego i sve druge reformske zakone koji Srbiji obezbeđuju put i razvoj napretka. Hvala.
Hvala. Reč ima Gordana Čomić. Izvolite.
Zahvaljujem. Neposredan povod za ideju o izmenama i dopunama Zakona o radu iz 2005. godine je 2012. godine odluka da se nešto mora učiniti sa 57 hiljada radnika koji su od 2008. godine iz preduzeća u restrukturiranju svi sa platama i doprinosima na budžetu RS, a da ne ostvaruju naravno nikakvu drugu zaradu. Problem sa postojećim zakonom je bio što njima treba da se isplaćuju visoke otpremnine i što je praktično postao blokiran bilo kakav proces da se preduzeća kojima su, a koja na osnovu zakona ne rade nego se iz budžeta njima isplaćuje plata, ne mogu da se likvidiraju, ne mogu u stečaj. Podrška Svetske banke, podrška Američke komore, podrška USAID i tom zakonu i pratećim zakonima prvi teret sa budžeta treba da skine, tako da više iz budžeta ne bude plaćeno 57 hiljada radnika, to je neposredan povod. Ono što je sledilo su dodatne odredbe i kao što vidite, o tom neposrednom povodu niko ovde ne pravi kritike i niko se ne bavi populizmom i demagogijom. Umesto da razumemo da je to zato što smo sazreli kao društvo, nažalost, druge izmene i dopune odredbi Zakona o radu su postale tema političkog folklora, uz nedostatak javnih rasprava, uz nedostatak dijaloga i uz vrlo često čisto laganje. Odredbe Zakona o radu ću najjednostavnije da objasnim tako što postoji jedna Marija Marić u Vranju, koja ima 46 godina i 24. godine radnog staža u tekstilnoj industriji i četiri godine poslednje je kod istog poslodavca. Pre toga je radila u preduzeću sa različitim osnivačima, imala je prekid, pa joj je Skupština plaćala doprinose posle 2001. godine. Marija Marić, koja ima platu 40 hiljada dinara, sledećeg meseca, kada stupi ovaj zakon na snagu, imaće platu 8% manje, 3200 dinara manje. Njena koleginica Milica Petrović, koja radi u tekstilnoj industriji u Zrenjaninu i spremna je za penziju i otići će u starosnu penziju pre prvog januara 2015. godine, dobiće, stupanjem na snagu ovog zakona, dve otpremnine, a ne tri otpremnine. Dakle, stupanje na snagu ovog zakona proizvodi posledice odmah i to skoro pa isključivo za radnike zaposlene u privatnom sektoru. To je ključ moje kritike. Pregovaračka pozicija za pojedinačni prošireni kolektivni ugovor u javnim preduzećima je ostala jaka. Na radnike državne uprave i na administraciju se skoro ni jedna od ovih odredbi ne odnosi. Sve to što su odredbe koje će menjati položaj radnika u iznosima plaćanja u pravima odnosi se na to da poslodavac može da štedi i to, kako čitam zakon, samo poslodavci koji imaju više od 1.500-2.000 zaposlenih. To je dovoljan razlog da se povede ozbiljan dijalog i ja mu se nadam tokom amandmana. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Đorđe Milićević. Izvolite.
Zahvaljujem. Uvažena gospođo predsednice, poštovani ministri, dame i gospodo narodni poslanici, ono što želim najpre na samom početku da kažem jeste da smo zaista tokom današnjeg dana imali jednu kvalitetnu i sadržajnu raspravu i ono što mogu kao nekakav zaključak možda u ovom trenutku da izvučem i što mi se čini da je neosporno iz svih onih sugestija, iz svih onih predloga, pa i kritika koje su se mogle čuti na račun predloga izmene i dopune Zakona o radu, dakle, jedno je definitivno, neophodno je usvojiti izmene i dopune Zakona o radu. Srbiji je neophodan Zakon o radu koji će, kako je, između ostalog, danas rečeno, povećati investicije, povećati zapošljavanje, ali koji će na drugoj strani zaštiti ona elementarna prava radnika. To je veoma važno. Srbiji je potreban Zakon o radu, rekao bih, koji neće okarakterisati, definisati radnika koji je navikao da živi pošteno, poštenog srpskog radnika kao najodgovornijeg za sve ono što je loše danas u sistemu, za katastrofalno pljačkašku privatizaciju i za ono što ste i vi, gospodine ministre, danas rekli, što je Srbija ostala bez 358 hiljada radnih mesta. Dakle, Srbiji je neophodan Zakon o radu i čini mi se da se u tome svi slažemo. Naravno da je važno postići što širi društveni konsenzus oko onoga što jesu sistemski zakoni. Naravno da je važno postići konsenzus kada je reč o socijalnom dijalogu, ali, s druge strane, Vlada je samo jedan od učesnika u socijalnom dijalogu, pored poslodavaca i pored sindikata. Ono što želim da kažem i što je naše mišljenje jeste da je Vlada pokazala jednu odlučnost i odgovornost, da je Vlada u ovu priču ušla sa idejom da se zadrži atmosfera dogovora, da se zadrži atmosfera razgovora i da se postigne konsenzus i kompromis oko ovog izuzetno važnog i značajnog pitanja i da je Vlada pokazala i posvećenost i strpljenje kada je reč i prema ostalim učesnicima u dijalogu, naravno, mislim i na poslodavce, mislim i na sindikate. Ako imate činjenicu, kako ste vi, između ostalog, gospodine ministre, rekli, da je usaglašeno preko 75% veoma važnog sadržaja zakonskog predloga i ako na drugoj strani imate činjenicu da uzlazite u razgovor sa 100% želja i sa intencijom da se svih 100% želja apsolutno ispuni, onda možete zaključiti da je nemoguće doći u takvoj situaciji do kompromisa i do konsenzusa. Do kompromisa se dolazi ako sva tri od učesnika u socijalnom dijalogu, i Vlada, i poslodavci i sindikati naprave po jedan korak unazad i odstupe od onoga što je željeno, da bi se postigao kompromis, da bi se postigao konsenzus u opštem interesu građana. Naravno da mi poštujemo radnike. Poštujemo one koji su u Srbiji navikli pošteno da žive od svog rada, ali isto tako moramo da vodimo računa i onima koji danasnemaju posao. Dakle, mi moramo da vodimo računa o onima koji su zaposleni, ali moramo da vodimo računa i o onima koji nisu zaposleni. Moramo da vodimo računa i o mladim ljudima koji su završili fakultete, koji su završili škole i očekuju zaposlenje i žele dostojanstven život, život od svog poštenog rada. Upravo iz tog razloga ovo danas radimo. Socijalni ambijent, složićemo se u potpunosti, jeste veoma težak. Promene i reforme jesu neophodne, jesu neminovne i niko se time, čini mi se, osim prethodne Vlade i ove Vlade u kontinuitetu nije dovoljno bavio ovim pitanjem, jer se vodilo računa o rejtingu, a nije se vodilo računa o onome što jeste suština, a suština je budućnost Srbije. Ova Vlada, kao i prethodna Vlada, rekao bih, vodi jednu realističnu politiku. Dakle, ova Vlada se hvata u koštac sa teškim ekonomskim problemima, ide u susret tim problemima, pokušava da ponudi konkretna rešenja koja jesu u interesu građana, ali ova Vlada ne priča građanima ono što bi građani želeli da čuju, ne priča bajke, već ono što jeste realnost. Važno je čuti mišljenje svakog od učesnika u socijalnom dijalogu. Važno je čuti i mišljenje sindikata. Važno je postići konsenzus oko ovog važnog pitanja, ali je isto tako važno poštovati volju većine građana Srbije. Ogromna većina građana Srbije na vanrednim parlamentarnim izborima koji su održani u ovoj godini jasno je rekla – želimo modernu Srbiju, želimo ekonomsku i finansijsku konsolidaciju, želimo reforme bez kojih nema pozitivnog pomaka. Niti sindikati imaju tapiju na apsolutna prava radnika, niti poslodavci imaju tapiju na apsolutna prava pokretanja proizvodnje i privređivanja, a opet Vlada Republike Srbije i država kao treći, prvi ili drugi učesnik u socijalnom dijalogu mora da vodi računa i o jednima i o drugima i ima najveću odgovornost. Vlada danas pokazuje da preuzima odgovornost za budućnost Srbije. Jedan od ključnih ciljeva Vlade Republike Srbije jeste ekonomska i jeste finansijska konsolidacija. Ovakvim predlogom Vlada pokazuje da one ključne ekonomske i budžetske parametre želi da drži čvrsto u svojim rukama i da neće dozvolite da upravlja situacijom, a neće dozvoliti da situacija upravlja Vladom, a samim tim da situacija upravlja čitavom Srbijom. Dakle, Vlada danas pokazuje jednu posvećenost i opredeljenost ka reformskim procesima. Mi danas pravimo prvi važan korak. Mi danas započinjemo suštinske reforme i pravimo korak ka, rekao bih, ozdravljenju ekonomskog sistema i ka većem zapošljavanju u Srbiji. Srbija mora da se reformiše i zato moraju da se preduzimaju i hrabri i teški i bolni i ekonomski i politički potezi, ali takvu politiku su upravo prepoznali građani Srbije i takvu politiku su građani vrednovali na izborima. Dakle, građani su rekli da želimo reforme. Ovo je nužnost, neophodnost i realnost i moramo da nastavimo reformski put i reformski pravac. Reforme u određenim segmentima jesu bolne, ali one ne smeju da stanu, jer ako nema reformskog procesa, ako nema sistemskih zakona, ako ne usvojimo sistemske zakone, neće biti pozitivnog pomaka, a to je valjda zajednički interes svih nas. Dakle, mora da se poboljša investiciona klima u Srbiji. Mora od Srbije da se nastavi atraktivna investiciona destinacija, a to ne može bez reformi i ne može bez usvajanja seta sistemskih zakona. Dakle, kada govorimo o tome koliko su reforme bolne i koliko su teške u određenim segmentima, uvek treba postaviti pitanje koliko košta odlaganje reformi, koliko košta svakog građanina Srbije. Vi ste naveli samo jedan podatak – 358.000 ljudi je bez posla, odnosno Srbija je ostala bez 358.000 radnih mesta. To je katastrofalan podatak i katastrofalna činjenica. Mi danas imamo dve alternative, dva pravca. Jedan je reforma, a drugi je, nažalost, bankrot ili grčki scenario. Dakle, kada je reč o Zakon o radu, želim da kažem da ovaj Zakon o radu svakako jeste bolji od postojećeg zakonskog rešenja. Želim da podsetim, mi smo jedan od retkih poslaničkih klubova koji je glasao protiv aktuelnog Zakona o radu. Ne mislim time danas da se hvalim. Nažalost, ono što se desilo u prošlosti, mi danas teško da možemo da promenimo i da želimo, teško da možemo da promenimo ono što je činjeno i rađeno u prošlosti, ali možemo da utičemo na sadašnjost i možemo da gradimo temelje neke nove budućnosti i zato danas ovo činimo. Iz prošlosti mi izvlačimo pouke, ali moramo da idemo napred. Za Srbiju je izgubljeno dragoceno vreme, možda za neke političke partije ima vremena, možda za neke organizacije ima vremena, ali za Srbiju svakako nema vremena. Ovaj zakonski predlog je bolji od postojećeg. On jeste u interesu radnika, on jeste u interesu poslodavaca. Verujemo da će sprečiti zloupotrebe i kada je reč o nesavesnim poslodavcima, ali i kada je reč i o nesavesnim radnicima. Sa druge strane, on jeste po meri, verujemo, tržišta i on jeste po meri novog zapošljavanja. Potpuno otvoreno, pa nema ovde niko interes da otpušta. Interes je da se zapošljava. Prava radnika, to je legitimno pravo, ali teško da će moći da se ostvare na ulici, teško da će se tu definisati kvalitetniji amandmani. Za jedan kvalitetan zakon potreban je dijalog. Vlada je pokazala i volju i odlučnost i za dijalogom i za kompromisom i za konsenzusom. Ono što je veoma važno pitanje, a mislim da je i ministar to rekao tokom današnje rasprave, šta to u ovom zakonskom predlogu krši radnička prava? Šta to konkretno u ovom zakonskom predlogu onemogućava poslodavca da privređuje i da pokrene proizvodnju? Ono što želim na samom kraju da kažem, između onoga što jeste realnost, realističan zakon, između onoga što se može definisati kao spisak lepih želja, kao stranka koja ima odgovornost pre svega prema građanima, mi prihvatamo realističan zakon. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Aleksandra Tomić.
Uvaženi predsedavajući, poštovani ministri, kolege narodni poslanici, danas imamo jedan jako važan predlog izmena i dopuna zakona, koji je prethodio, ako se sećate, prošle nedelje jedan set zakona koji su definisani u ekspozeu premijera kao četiri stuba reformi. To je bio početak suštinskih reformi koje danas, sa ovim zakonom o izmenama i dopunama Zakona o radu i Zakonom o PIO praktično dovodimo do rešenja kojima treba Srbiju da dovedemo u poziciju da ona bude konkurentna, tržišno orjentisana, a socijalno obezbeđena i krajnje odgovorna. Ono što je važno reći, to je da ovaj trenutak donošenja ovakvih zakonskih rešenja je trebalo da bude još pre mnogo, mnogo godina. Ali, ono što je još važno reći, to je da često zatvaramo oči pred pokazateljima koji nas guraju na određena zakonska rešenja. Pokazatelji koji se odnose na period od 2007. do 2013. godine govore o tome da je 72% došlo do povećanja penzija i to je ono što je u današnjoj diskusiji više puta rečeno. Ali, ono što treba reći, to je da su 54% budžeta u stvari davanja za penzije i plate. To je jako veliki procenat, odnosno 61% od ukupnih prihoda koje Srbija praktično sliva u svoj budžet. Ako bi na to još dodali određene kreditne obaveze, onda shvatate da kao kada biste projektovali svoj kućni budžet, ovaj budžet ne odgovara uopšte privredi i građanima Srbije i nije u mogućnosti da iservisira i bude održiv. Kao takvi, mi kao država ne možemo da se nosimo sa bilo kakvim privrednim aktivnostima. Normalno je da onda dolazimo u situaciju da privrednici koji su u privatnom sektoru nemaju želju da zapošljavaju ljude, nemaju želju da imaju određene privredne aktivnosti i investitori, pogotovo oni koji se odnose na saradnju sa stranim državama, nemaju želju da ulažu u takvu državu, odnosno u takve privredne aktivnosti. To se desilo. Prvo smo imali svetsku ekonomsku krizu 2007. godine, pa je 2008. godine jedna ozbiljna grupa pojedinaca, koji su bili krajnje neodgovorni na određenim političkim mestima, donela odluku da projektuje budžet koji će biti 20% veći od prethodnog, a samim tim privredne aktivnosti, usled ekonomske krize, su bile 20% manje. Šta to znači? To znači da je promašena projekcija budžeta za čitavih 40%. U tom trenutku je sasvim prirodno bilo da dolazi do velikih otpuštanja, ali od 2001. godine kada je donesen prvi Zakon o radu, koji je u to vreme predstavljao osnovu za određene vrste puta ka Evropi, kojim je u tom trenutku Srbija krenula, pa do trenutka kada je 2010. do 2012. godine doživela da 165 malih i srednjih preduzeća ugasi, da oko 200.000 ljudi samim tim ostanu bez posla, znači, govorim o privatnom sektoru, država je postala najveći poslodavac. Danas je moderno imati posao u državnim organima. Niko ne želi da radi u privatnom sektoru. Došli smo do toga da je prosečna plata u evrima 530 evra u državnim institucijama, a 400 evra u privatnim. Iz ličnog iskustva mogu da vam kažem da u mnogim ovim diskusijama, s obzirom da sam pola radnog veka provela u državnim, a pola u privatnom sektoru, i to poslednjih sedam godina u privatnom, i dan danas sam u privatnom sektoru kod poslodavca, jednostavno, nemam nikakav problem sa ugovorima o radu. Privatni preduzetnici i, na kraju krajeva, kompanije nemaju organizovane sindikate. Zašto? Zato što imate ugovor o radu, u kojem su tačno definisane obaveze poslodavaca i zaposlenih. Ako imate neki problem, odlazite na pregovore sa poslodavcem. I do sada ste imali otpuštanja, bez ikakvog definisanja procedure. I do sada su sudovi radili određena rešenja i predmete koji su stajali u fioci, koji nikada nisu zaživeli i nikada nisu radnici naplaćivali, a nepravedno su bili otpuštani. Da ne pričamo o delu kada je bilo pitanje privatizacije određenih fabrika, kada je ostao jako veliki broj ljudi bez posla. Nikada oni nisu doživeli ni pravo, ni pravdu. Donošenjem izmena i dopuna Zakona o radu dolazite u situaciju da na osnovu tačno definisanih i propisanih normi dolazite do toga da imate mogućnost kao zaposleni da naplatite sve ono gde ste oštećeni, ali samim tim i poslodavac je definisao vaše obaveze po kojima ste vi dužni da radite. Zašto je uopšte ovaj zakon izazvao određena različita mišljenja? Mislim da je tu u pitanju manjina sindikata, jer ako bi uzeli ceo broj sindikata koji su podržali ove izmene zakona, videćete da je manji broj sindikata koji se nazivaju reprezentativnim, sa većim brojem zaposlenih suštinski protiv i da oni uglavnom sarađuju sa sindikatima koji su reprezentovani ispred državnih preduzeća i državnih firmi. Kada uporedite privatni sektor i državni, videćete da se suštinski najviše bune oni koji primaju otprilike 50% veće plate nego što su ljudi u privatnom sektoru. Ono što je još važno reći je da je ove izmene i dopune Zakona o radu podržao Fiskalni savet, na koji često opozicija voli da se poziva, ali i on sam kaže da je ovaj zakon trebalo doneti mnogo ranije. Podržale su mnoge međunarodne finansijske institucije, ali ono što je važno, Međunarodna organizacija rada. To je jedna od organizacija koja je merodavna kada je u pitanju poslovno zakonodavstvo. Šta dobijamo ovim zakonom? Objasnili smo da dobijamo bolju tržišnu ekonomiju, da dobijamo otprilike mogućnost da otvorimo veći broj investicija, a samim tim i veći broj radnih mesta. Na kraju, ono što je ovaj zakon definisao, a to je vrlo bitno i to treba jako pohvaliti, to je da se ispituje reprezentativnost sindikata u određenom vremenskom periodu. Zašto je važna reprezentativnost? Ako svi kao političari imamo određene periode kada izlazimo na izbore, svake četiri godine ili ranije, možda svake dve, ako svaki direktor izlazi na određenu vrstu konkursa svake četiri godine, svake dve, ili svake godine, onda je sasvim logično da i predstavnici sindikata izlaze pred svoje članove na određenu vrstu izbora kako bi utvrdili i potvrdili svoju reprezentativnost pred državom sa kojom želi da pregovara. Inače, u modernoj ekonomiji, u razvijenim evropskim državama, sindikati i poslodavci pregovaraju sami. Nema države kao posrednika. Država je tu da projektuje određeni strateški okvir i politiku poslovnih aktivnosti, ali u poslovnom zakonodavstvu poslodavci i zaposleni, odnosno sindikati i poslodavci pregovaraju sami. U tim pregovorima jednostavno oni dolaze do određenih zajedničkih rešenja, koje država mora da prihvati. Ono što je u javnosti vrlo interesantno poslednjih dana, a to je da upravo oni koji predstavljaju sindikalne vođe tih najvećih sindikata, pokazalo se da, na kraju krajeva, najveća primanja imaju od države. Zašto? Saznali smo iz medija kolika su primanja od strane samog sindikata, iako mnogi predsednici… Na primer, gospodin Orbović se ljuti što je uopšte upitan od strane novinarke koliko je mesečno primanje, jer je to sramota. Ja stvarno nemam problem sa tim, ali imamo problem sa onim drugim delom davanja koja su zaista iz budžeta, a to je članstvo u upravnom odboru PIO fonda, koje naravno ide od svih građana Srbije i onaj deo koji se odnosi na davanje naknada Odbora za socijalnu politiku Vlade Republike Srbije i evropske integracije. Prema tome, taj deo ide iz budžeta Republike Srbije i tu ima odgovornost praktično prema Vladi, pa i neposredno prema parlamentu. Drugi deo je vrlo interesantan, vezano je za izmenu i dopunu Zakona o PIO, a to je da je gospodin Orbović bio i predsednik Upravnog odbora PIO fonda. To znači da je on poslednje četiri godine bukvalno upravljao socijalnom politikom ove države. Samim tim načinom upravljanja, svi oni koji napadaju socijalnu politiku PIO fonda treba da se obrate sindikatima, jer su sindikati upravljali državnom imovinom. Time mi dolazimo do određenih pitanja koja postavljamo i ministru da, na kraju krajeva, informiše javnost uopšte na koji način i kako se upravljalo imovinom do sada? Kolika su primanja bila, ne samo gospodina Orbovića, nego tu postoji i najbrojniji sindikat gospodina Čanka, kolika su ta primanja bila? Na osnovu tih primanja mi možemo da zaključimo i da donesemo određene zaključke po pitanju toga koga zastupamo. Da li zastupamo deo koji se odnosi na socijalu, odnosno na deo penzionera ili zastupamo zaposlene kojima on predsedava. To je nešto što danas moramo da, na neki način, potpuno otvorimo kao pitanje, jer nije samo gospodin Orbović tu. Mi imamo preko 500 sindikata u Srbiji i danas-sutra, na kraju krajeva doći će do toga da će zaposleni hteti da znaju ko rukovodi organizacijama koja su udruženja građana a treba da zastupaju pitanje radnika. Kada razgovaramo o zakonu, koje su nastupile u smislu penzijskog osiguranja, možemo da vidimo da ćemo od 2015. godine imati na svakih šest meseci povećanje te starosne granice po kojoj ćete moći da odete u penziju, ukoliko imate pune godine radnog staža, ali ne morate da imate godine života. Na kraju krajeva, vi možete da odete i pre tih 65 godina u penziju, ali imaćete određene kaznene poene sa kojima jednostavno nije isplativo biti u penziji. To je ono što je veoma važno reći. Danas Srbija sa svojih sedam miliona građana ima 1,7 miliona penzionera. Sa tolikim brojem penzionera i sa privredom koja je u ovakvoj situaciji i kada imamo povećanje plata u javnom sektoru, koje je mnogo veće, koje od 6.700 došlo do 26.000 dinara, a kod poljoprivrednika sa 2.600 dinara na 10.000 dinara, onda vidite da je potpuno neodrživ bio dosadašnji sistem penzionog osiguranja. Zašto je dobro što vršimo ovakve promene? Zato što onda idemo u susret evropskim vrednostima sa kojima otvaramo mnoge druge investicione mogućnosti, a to su mogućnost podizanja procenta učešća za dopunsko osiguranje, koje će želeti svako ko ima određenu platu da dopuni da ne bi imao malu penziju, primera radi, koja bi bila projektovana oko 15.000 u sadašnjoj situaciji, nego želimo da uplaćujemo to dopunsko osiguranje ili ćemo povećati kroz određene polise životnog osiguranja, jer Srbija nije na onom evropskom nivou koji zahteva Evropa. Sada se nalazimo između četiri i pet posto po tom dopunskom osiguranju. Neki procenat u EU je između 30 i 40% i mi smo daleko od toga. Šta mi ovde dobijamo? Dobijamo mogućnost formiranja investicionih fondova. Uz pomoć investicionih fondova vi možete mnogo toga da uradite, ne samo u tom delu penzionog osiguranja, već i u investicijama koje idu kroz zdravstveno osiguranje. Kao što vidite, sve su to spojeni sudovi. Znači, ove izmene i dopune Zakona o radu i Zakona o PIO su jedan reformski put u koji je Srbija krenula i više ništa ne može da se promeni. Srbija je krenula u reforme. U tim reformama, kako bi naši prethodnici rekli, mnogo toga menjamo i stavljamo u određene forme, a za te forme su se građani Srbije izjasnili da su evropske forme, da su određeni evropski standardi. Ako uporedimo ono što je bilo 2001. godine, ako uradite jednu komparativnu analizu, a ja sam zamolila određene pravnike da urade jednu analizu Zakona o radu iz 2001. godine i ovog sada zakona, onda ćete videti da je zakon iz 2001. godine bio mnogo rigidniji po određenim članovima. Kao što vidite, tada je moglo za tri godine, sa određenim prekidima, da se zaposleni drži na određeno, a predlog našeg zakona je da bude dve godine. Ono što treba pohvaliti jeste što su uvedeni ovi izuzeci u ovom zakonskom rešenju, a to je da vi možete u određenim slučajevima, kada su u pitanju projekti, kada imate rad sa stranim državljanima ili na projektu, da nadomestite pet godina na određeno vreme, a pogotovo oni ljudi koji stiču određene uslove za penziju. Važno je reći da kod godišnjih odmora, predlozi koji su dati ovim izmenama i dopunama zakona direktno su primenjene konvencije Međunarodne organizacije rada i zbog toga ovaj zakon pokazuje da ima međunarodnu podršku. Ono što do sada nije bilo u zakonu iz 2001. godine jeste da može da postoji naknada štete za neiskorišćeni godišnji odmor i to samo u slučajevima prestanka radnog odnosa. To nije bilo u predlogu iz 2001. godine. Kao što vidite, zakon iz 2001. godine je bio mnogo rigidniji u određenim članovima zbog toga što je hteo da pokaže, u tom trenutku, da je Srbija nedvosmisleno usmerena ka evropskom putu. Ono što je važno da se kaže jeste da je zarada, koja je do sada bila prepuštena na milost i nemilost poslodavcu, sada na neki način u potpunosti obezbedila zaposlenog da ima mogućnost da naplati. Do sada su to radili sudovi. Kao što sam rekla, te predmete su držali u fioci i, na kraju krajeva, nikada zaposleni posle 15, 20 godina nisu bili u mogućnosti zbog zastarelosti to da naplate. Ovo sada više nije slučaj. Nijedan zaposleni nikada vam neće reći da je ovaj zakon loš i da su zaposleni u lošijem položaju nego što su bili. Samo onaj ko je zlonameran, ko jednostavno nije pročitao, ko je licemeran, može tako nešto da vam kaže. Na kraju krajeva, što se tiče zakona, u aneksu ugovora, kada su u pitanju slučajevi koji donose deo kada poslodavac jednostavno može da ponudi određenu preraspodelu drugog radnog mesta ili želi da da otkaz, su oni delovi zakona koji su vrlo suptilni, kada dolazi do pregovora i suočavanja između samog zaposlenog i poslodavca. To su obično najteži trenuci u tom poslovnom zakonodavstvu, ali i u životu. Tada dolazi do upoređivanja između Zakona iz 2001. i danas. Možete videti da je bila data mogućnost u Zakonu iz 2001. godine da se zaposlenom zaključi ugovor o radu, ali to ne znači da mora i ne znači da sudski sporovi mora da se reše. Sada mi imamo slučaj da jednostavno vi morate da zaključite određeni ugovor, ali pre toga morate da ponudite, shodno vašoj stručnoj spremi, adekvatno drugo radno mesto. To samo pokazuje veliku odgovornost Vlade Srbije da jednostavno sve zaposlene koji su sada na tržištu rada obezbedi za budućnost. Ono što još treba reći, kao rezime celog ovog predloga, to je da je povoljnije regulisan i preciziran ovaj proces, da su promene uslova rada, otkazni rokovi i sve ostalo povoljnije definisani nego u Zakonu o radu iz 2001. godine. U Danu za glasanje, SNS će iz sveg srca podržati ovaj zakon. Jer, zajedno sa zakonima o privatizaciji, stečaju, planiranju i izgradnji, mi ćemo praktično pokrenuti tržište koje je do sada spavalo. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Reč ima ministar Aleksandar Vulin.
Nemam te podatke. Naravno, možemo da ih dobijemo, jer je javna stvar koliko je ko na budžetu zarađivao i ko je u kom upravnom odboru koliko dobio, ali, samo bih skrenuo pažnju upravo na činjenicu da smo mi upravo ovim predlogom zakona o izmenama i dopunama Zakona o PIO promenili upravljačku strukturu PIO. Vi ste imali upravni odbor koji je imao 21 člana i nadzorni odbor koji je imao sedam članova. Ne treba da vam kažem da su, naravno, svi bili plaćeni za to. Od toga, struktura je bila sledeća: sedam članova upravnog odbora su davali predstavnici sindikata, jednog udruženje poljoprivrednika i jedan predstavnik poslodavaca. Drugih sedam davali su pet predstavnika poslodavaca plus dva iz Vlade i trećih sedam su bili predstavnici udruženja penzionera. Država Srbija svakog meseca dotira penzioni fond sa 45%, a imala je apsolutnu manjinu u upravljačkoj strukturi, odnosno u upravnom odboru. Sada je to promenjeno. Imamo samo upravni odbor, naravno, koji čini ukupno sedam članova. To znači – četiri predstavnika države, jedan predstavnik sindikata, jedan predstavnik poslodavaca i jedan predstavnik penzionera. I to je to. Država preuzima odgovornost za svoj penzioni fond koji, uostalom, najvećim delom i finansira. Mislim da je to dobro i da treba pozdraviti.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Neđo Jovanović. Preostalo vreme poslaničke grupe je dva minuta. Izvolite.
Hvala. Predsedavajući, uvaženi ministri, nesumnjivo je da će poslanička grupa SPS u Danu za glasanje podržati zakon o izmenama i dopunama Zakona o radu. Kada smo već kod tog zakona, imajući u vidu da je danas upravo SPS spočitano da je na ovom zakonu pala i da je svrstana u neku zadnju klupu iz redova opozicije, ja moram da istaknem da smo mi daleko od te zadnje klupe, da smo sve svoje ispite položili, naročito 16. marta 2014. godine, kada smo pokazali gde smo mi sada a gde su oni koji nas prozivaju na taj način. Ono što je veoma važno istaći a što je danas, gospodine ministre, nekako izbegnuto da se istakne, jeste da se ovim zakonom u stvari ulazi u jedan proces dodatnog usaglašavanja zakonodavstva Republike Srbije sa zakonodavstvom EU. Naime, svi značajniji radno-pravni instituti koji su sadržani u ovom predlogu zakona su nesumnjivo usaglašeni sa zakonodavstvom EU, tim pre što su upodobljeni sa Konvencijom Međunarodne organizacije rada. Mi u tom smislu već imamo potvrdu, jer je međunarodna konvencija, odnosno Konvencija Međunarodne organizacije rada dala podršku upravo za one radno-pravne institute koji sada predstavljaju kvalitativan pomak i kvalitativno bolja rešenja u odnosu na sva prethodno postojeća sistemska rešenja. Ono što poslanička grupa SPS želi da uputi kao jednu jasnu političku poruku građanima jeste da ovaj zakon nije, niti sme da bude razlog straha za zaposlene i da ovaj zakon treba da bude ohrabrenje za nezaposlene. Jer, ovim zakonom se, kao što je već rečeno, nesumnjivo ne obezbeđuje zapošljavanje automatskom primenom zakona, već se stvara samo jedan ambijent na osnovu koga će se stvoriti svi uslovi za efikasnije zapošljavanje. U tom smislu, ponoviću i završavam, poslanička grupa SPS će u Danu za glasanje podržati ovaj zakon.
Hvala. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Jovičić. Neka se pripremi narodna poslanica Katarina Rakić.
Molio bih malo za tišinu da bi se čuli, jer zaista je važno da na jedan odgovoran način razgovaramo o ovom zakonu. Svoje izlaganje ću početi sa jednim pasusom. Pročitaću pasus jednog političara šta je rekao pre 13 godina. Rekao je – ovaj sistem zakona, Poreski zakoni, Zakon o privatizaciji, Zakon o radu predstavljaju jedinstven i skladan sistem, neraskidiv sistem. Tržišna privreda koju smo mi obećali građanima Srbije podrazumeva tri kamena temeljca, privatnu svojinu kao dominantan oblik svojine, konkurenciju na tržištu i tržište rada. Ukoliko ovaj zakon, misli se na Zakon o radu, privatizaciji i stečaju, ne usvojimo, nećemo moći da se razvijamo kao zemlja i nećemo moći da sprovedemo određene reforme. Ono što je još važnije, naglašava taj veliki političar, ima li nečeg prirodnijeg od toga da radniku prestaje radni odnos ukoliko ne izvršava svoje radne zadatke, ukoliko ne poseduje odgovarajuće znanje, ukoliko zloupotrebi radne obaveze, ukoliko zloupotrebi bolovanje? Nema – rekao je Bojan Pajtić 2001. godine, kada je bio jedan veliki liberalni demokrata, a vidimo kakav je razvojni put od liberalnog demokrate do marksiste i šta danas poslanici DS rade. Kako je moguće da su danas na strani radnika oni koji su 400 hiljada radnika ostavili bez posla i da se bave jednom demagogijom da su na strani radnika, a uvukli su ruku u džep svima nama, građanima Republike Srbije, svim poštenim radnicima u ovoj zemlji koji su pošteno zarađivali svoj hleb i koji su živeli od nade i ideologije koju je DS pričala svakog dana u prethodnih 13 godina. Želim da se osvrnem na pozitivne stvari ovog zakona. Ni jedan zakon ne može biti po volji svima, ali ovaj zakon je tako izbalansiran da poštuje prava i daje određene olakšice privrednicima sa jedne strane, a sa druge strane poštuje prava radnika. Takođe, mislim da je važno podržati ove izmene i dopune zakona i da je ovo korak ka uspostavljanju zdravog temelja, zdravog ekonomskog sistema u Srbiji koji nam je potreban, pre svega kako bi smo uposlili mlade ljude. Mlade ljude u Srbiji koji konačno moraju dobiti šansu da rade u svojoj zemlji, da osnivaju svoje porodice i da dočekaju tu zasluženu starost u jednom blagostanju, ali ne blagostanju u kome ćemo trpeti nerad, nego u blagostanju u kome ćemo zaista zavrnuti naše rukave i raditi za našu zemlji kako bi smo mogli da se upoređujemo sa uspešnijim ekonomijama koje možemo videti u regionu i u EU. Ovaj zakon definiše određene oblasti, između ostalog uređuje rad na određeno vreme. Ono što danas menjamo to je ograničavanje na dve godine, što se tiče rada na neodređeno vreme, a imali smo situaciju u kojoj su poslodavci kršili dosadašnji zakon i na svakih 11 meseci su otpuštali radnike, a zatim za mesec dana ih ponovo zapošljavali kako bi izbegli da ih prijave za stalno ili na određeno vreme. Smatram da će kroz ovu jednu meru država pre svega kontrolisati dalje poslodavce i imati jednu meru kontrole u vidu inspekcije, da posle dve godine, pre svega mislim na mlađi svet i mlađe radnike, moraće ukoliko zadovoljavaju uslove i ukoliko poštuju radnu etiku da dobiju pravo da imaju rad na neodređeno vreme. Takođe je važna mera snage izvršne isprave. Ukolikoposlodavac ne plati zaradu za prošli mesec u toku tekućeg meseca, svaki zaposleni može munjevitom brzinom da to prijavi nadležnim organima i da se donese ekspresna presuda u kojoj se isplata omogućuje u najbržem mogućem roku. Danas neki govore kako je ovaj zakon favorizovanje poslodavaca, ali ukoliko ne dajete elektronski isečak i ne dajete isečak o vašoj zaradi prema zaposlenom, poslodavac je dužan da plati kaznu između 800.000 i dva miliona dinara, što je dokaz da ovaj zakon nije jednostran i nije donet bez konsenzusa. Donet je i te kako sa konsenzusom, sa svim relevantnim činiocima u ovoj zemlji koji čine privredni ambijent i koji zajedno sa nama žele da nešto uradimo dobro za ovu državu. Sporan je bio prošireni kolektivni ugovor, tačnije dejstvo kolektivnog ugovora, ali kao što vidite to je ostalo i u ovim izmenama i dopunama zakona, samo što se danas povećava da moramo imati saglasnost 50% privrednika u jednoj grani, što se tiče unije poslodavaca koji su saglasni sa tim ugovorom i sa tim dogovorom, kako bi Vlada mogla kolektivno da ga proširi na tu granu na sve ostale. Što znači da i dalje postoji dejstvo kolektivnog ugovora, samo što smo to uozbiljili i tražili i od preduzetnika da uzmu veće učešće u samom procesu, kako bismo doneli bolju odluku i rasteretili i skinuli okove sa naše privrede. Ukidanje duplih bonusa, dolazili smo u situaciju da neko zloupotrebljava, pa kažu postoji noćni i rad u smenama. Onda uzmete 26% zato što radite u smeni, pa plus 26% zato što je u pitanju noć, odnosno radi se u toku noći. Smatramo da je nedopustivo da, imali smo takve primere i u „Kolubari“, gde su radnici tužili i 52% su tražili na platu jer su radili noću, zato što je zakon bio ne tako jasan i mislim da smo ovim merama totalno razjasnili šta znači noćni rad, a šta znači rad u prvoj smeni. Sindikalna prava, tačno je da smo doneli odluke da su ograničena sindikalna prava i zaista sam imao jedno lično iskustvo da sam pre šest meseci bio u jednom privatnom preduzeću gde, kada sam šetao sa rukovodstvom da obiđem pogone, da vidim, kao mlad čovek da se upoznam šta je to javno preduzeće, kako su radnici videli rukovodstvo, svi su brže bolje ušli i seli na svoja radna mesta da rade, ali određena grupa ljudi je u ćošku sedela i potpuno ignorisala da uopšte neko šeta pogonima. Na moje pitanje ko su ovi ljudi, to je rukovodstvo sindikata, što znači - ne morate da radite ništa, nema veze, ima ko će za vas da radi, a to su u većini slučajeva oni koji jesu članovi tog sindikata ili tih sindikata koji se bore istinski za svoja prava, ali koji su i danas pokazali ozbiljnost da znaju šta je ono što država mora da uradi, jer se suočila sa realnošću na osnovu katastrofalne situacije koja je jednostavno došla na osnovu neodgovorne vlasti u prethodnih 15 godina. Takođe, obaveza čuvanja ugovora u mestu rada, o tome je i gospodin Babić govorio, zaista je važno da ako radite u jednom preduzeću i zagubi se taj ugovor, pa morate da idete u Niš po njega, tačnije inspekcija da proverava da li se to nalazi u centrali, u knjigovodstvu itd, pa onda na osnovu tog vremena koje vam je dato vi fabrikujete i napravite neki ugovor ili falsifikujete ili bilo šta drugo uradite što nije u skladu sa zakonom gde se ne štitipravo radnika. Ova mera će to da prekine, konačno će prekinuti rad na crno i to jeste ono što nam je neophodno. Kao mlad čovek zaista želim da konačno živim u Srbiji u kojoj će mlad čovek biti prijavljen, neće dobijati novac crno na ruke nego će moći da se pohvali da konačno radi u svojoj zemlji pošteno i odgovorno i zarađuje novac za život i može da planira svoju porodicu. Cilj ovog zakona svakako jeste poboljšavanje uslova poslovanja, prebacivanje zaposlenih iz crne ili sive zone u jednu legalnu zonu gde ćemo konačno znati koji je to broj zaposlenih koji su legalni, a ne ljudi koji rade na crno, zatim porast domaćih i stranih investicija, jer ove olakšice, kao i sa setom onih zakona koje smo usvojili u prethodna dva meseca i koje ćemo usvojiti u narednih mesec dana, daje nam za pravo da konačno dočekamo dan da u Srbiji možemo očekivati investicije koje će zaposliti, eto ja iskreno stojim na strani mlađih ljudi jer je njima posao najneophodniji, ali i onih ljudi kojima je ostalo par godina do penzije. Sasvim sam ubeđen i siguran da će se i naši stariji sugrađani po ko zna koji put žrtvovati zbog nas mladih u Srbiji koji žele samo jedno, a to je pravo na rad, pravo na posao, pravo na zaradu i pravo na porodicu. Stoga smatram da će SNS podržati ovaj zakon, da će i ostali narodni poslanici podržati ovaj zakon i da ćemo konačno sprovesti reforme u Srbiji koje odlažemo već 15 godina. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Katarina Rakić, a neka se pripremi narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite.
Hvala. Poštovani potpredsedniče, poštovani ministri, dame i gospodo narodni poslanici. Pred nama se danas nalazi Predlog izmena i dopuna Zakona o radu koji predstavlja samo jedan korak napred ka reformama u Srbiji, samo jedan korak napred ka putu u EU. Ovi koraci zaista nisu nimalo laki, ali svesni toga šta činimo za budućnost građana Srbije svakako na ovom putu nećemo odustati. Predlogom ovog zakona svakako želimo pre svega da zaštitimo radnike, pored toga želimo da zaštitimo i poslodavce, sve one koji žele da zaposle Srbiju. Decenijama, i više od toga unazad nije bilo hrabrosti, a nije bilo ni volje da se jedan ovakav zakon donese. Svi smo mislili samo o političkim poenima, svi smo mislili samo na svoje fotelje, nisu mislili niti na radnike niti na privredu Srbije. Doveli su i državu na ivici bankrota i radnike u Srbiji na rub bede. Danas imamo situaciju da upravo ti koji su doveli zemlju u ovako tešku situaciju pozivaju radnike na ulicu. Pitam se danas zašto ih nisu pozivali na ulicu onog trenutka kada su ih ostavljali bez posla, zašto ih nisu pozivali na ulicu onog trenutka kada su njihove firme propadale, zašto ih nisu pozivali na ulicu onda kada su terali strane investitore? Ne, uništili su sve i sada zovu radnike na ulicu. Pitate li se gde su vam ti radnici? Samo taj koji poziva danas radnike na ulicu, samo on je lično odgovoran za 200.000 ljudi koji su ostali bez posla, 200.000 ljudi i to samo u Vojvodini. Prema podacima koje sam dobila iz NZP u Srbiji imamo trenutno 790.000 nezaposlenih ljudi. U procentima to izgleda ovako – do 30 godina, tačnije mladi ljudi, u ovom delu čine 26% nezaposlenosti, preko 50 godina taj procenat je 25%, a najveći procenat svakako čine oni u dobu između 30 i 50 godina. Ovo je svakako zastrašujući podatak. Više od toga je strašno što ovi podaci svakako nisu konačni, jer nisu svi nezaposleni evidentirani u službi za zapošljavanje. Srbiji su zaista potrebne promene, potrebno je da se ozdravi sistem, potrebno je da bude zdrava ekonomska situacija kako bi privukli strane investitore, kako bi se mladi ljudi zapošljavali. Svi oni koji žele da ulažu svoj novac u Srbiju, svi oni iz inostranstva složili su se i prihvatili su ovakav predlog zakona. Ono što za razliku od ostalih predloga zakona koji su ranije donošeni ovaj zakon donosi jeste da su njegove odredbe jasne i precizne, da ne postoji prostora da se čita između redova. Ranije se upravo u tom prostoru između redova, upravo u tim tzv. rupama u zakonu davali pojedincima privilegije, tako da nisu svi bili jednaki da tako kažem. Ovaj zakon je upravo nešto suprotno tome i ovaj zakon jasno i precizno definiše pojmove kao što su rad na određeno vreme, zatim uslove pod kojima poslodavac može dati otkaz zaposlenom i ne može se iz tog okvira proširiti, zatim preciznije određuje cenu rada. Ovaj zakon je upravo nešto suprotno tome. Ovaj zakon jasno i precizno definiše pojmove, kao što su rad na određeno vreme, zatim uslove pod kojima poslodavac može dati otkaz zaposlenom i ne može se iz tog okvira proširiti, zatim preciznije određuje cenu rada. Ovaj predlog izmena i dopuna zakona je usaglašen sa svim propisima Evropske unije. Ono na šta ću se posebno osvrnuti, a što donosi kao novinu ovaj zakon, jeste nešto što će svakako biti pomoć u zapošljavanju osobama koje imaju dosta godina staža, da ne kažem starijim osobama. Do sada smo imali situaciju u našoj privredi da je poslodavac bio obavezan da radniku isplaćuje minuli staž za sve godine staža, što je na primer izgledalo ovako – da ako poslodavac zaposli radnika koji ima 25 do 30 godina staža, a kod njega radi, recimo, samo mesec dana, on je dužan da mu plati sav taj minuli staž za sve godine unazad. To poslodavcima svakako nije odgovaralo, te su izbegavali da zapošljavaju starije osobe, a sa druge strane imali smo problem sa ljudima koji su imali toliko godina staža, a sa druge strane nisu ostvarili pravo na penziju, šta onda sa tim ljudima. Prosto terali smo ih u sivu zonu. Druga stvar koja će se ukinuti ovim zakonom, jeste nešto, što mogu slobodno da kažem, predstavlja javnu tajnu u Srbiji, a to su takozvani blanko potpisani sporazumi i prekidi radnih odnosa. Svaki radnik, u stvari ne svaki, ali većina radnika u Srbiji je u prethodnom periodu, prosto je bila primorana kod privatnih poslodavaca da potpiše dokument kojim se navodno sporazumeva da sporazumno prekida radni odnos. Takav papir je poslodavac držao u svojoj fijoci i mogao ga je aktivirati u bilo kom trenutku kada njemu odgovara. Upravo, ovakav primer i još dosta primera opovrgava ono što sindikati tvrde, a to je da još uvek važeći Zakon o radu pružao radnicima sigurnost. Da to nije tako govori i podatak da je između 2005. i 2012. godine, kada je Zakon o radu bio na snazi 354.000 radnika ostalo bez posla. Pa kako to, ako je taj zakon prosto stvarao sigurnost tim radnicima? Kako je toliko ljudi onda ostalo bez posla? Od toga 380.000 u privatnom sektoru. Složićete se, po ovim podacima nešto je bio zaštićeniji javni sektor, a to je upravo zbog neodgovorne politike prethodne Vlade koji je javni sektor koristio zapošljavajući svoje ljude. Na takav način svakako je doveo i srpsku privredu i državu do bankrot. Donošenjem jednog ovakvog zakona svakako ćemo izbeći bankrot Srbije i svakako ćemo od Srbije stvoriti jednu bolju i uređeniju državu. Svesni smo toga da ovaj zakon svakako nije spisak lepih želja, ali smo spremni da se uhvatimo u koštac, jer mi smo za razliku od onih, od nas odgovornih ljudi. Kao što sam već navela, ovaj zakon je izuzetno jasan i precizan, ali upravo zbog toga mislim da ovaj zakon i jeste problem nekima. Naime, prethodne nedelje sam sa svojim kolegama, poslanicima iz SNS-a, sa članovima skupštinskog Odbora za rad prisustvovala jednom sastanku koji su organizovali predsednici sindikata. Mogu u svoje lično ime da kažem, a nadam se da će se moje kolege sa tim složiti, mi smo zaista bili zatečeni onim što smo tamo čuli. Mi smo od tog razgovora očekivali da ćemo čuti jasne i precizne podatke, odnosno odgovore, šta to njima ne odgovara u ovom zakonu, šta to nije po meri radnika, na šta se oni konkretno žale. Nažalost, takve odgovore nismo dobili. Dobili smo uvrede, dobili smo obrazloženje da zakone šalju veliki bogovi, da smo siledžije, da smo alavi, da se pendrekom ne donose zakoni. E pa, gospodo iz sindikata, želim sa ovog mesta da vam kažem – Srpska napredna stranka zaista nije kriva što je u prethodnom periodu ostalo 500.000 ljudi bez posla. Srpska napredna stranka nije kriva što su radnici u Srbiji poniženi i primorani da rade na crno. Gospodo iz sindikata prestanite da obmanjujete radnike, vaš posao jeste da štitite njihova prava. Međutim, posle svih razgovora koje smo imali ja se pitam da li vi štitite njihova prava, ili štitite samo svoje privilegije. Nažalost, sada ste našli, tačnije dobili saveznika. Dobili ste saveznike u onima koji su godinama uništavali našu privredu. Dobili ste saveznike, pa sada možete zajedno da se borite protiv reformi u Srbiji, zajedno možete da se borite protiv radnih mesta, zajedno možete da terate investitore iz Srbije. To ste našli da radite sada u ovom trenutku. Sada kada je neko konačno krenuo da radi ono što je trebalo da se desi pre deceniju. Kada je uzeo stvar u svoje ruke i skupio hrabrosti da donese jedan ovakav zakon. Sada kada je pokrenuta privreda u Srbiji, kada se javljaju novi investitori, kada se otvaraju nova radna mesta. Očigledno je nekome ovaj zakon pretnja, Srpskoj naprednoj stranici je obećanje i mi ćemo ga ponosno doneti. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović, a neka se pripremi narodna poslanica Vesna Rakonjac. Izvolite.
Hvala uvaženi predsedavajući. Još je Vinston Čerčil svojevremeno rekao da osoba koja u mladosti je levičar, a da to posle svojih tridesetih godina nije shvatio da je zabluda, zapravo je trebalo da postane konzervativac, pitanje je koliko je baš sposobna da se bavi politikom. Meni je drago, gospodine Vulin, da vi to polako shvatate, ali mi nije jasno da ljudi koji su tako žestoko kritikovali samoupravljanje 2001. godine, a verujte sećam se vrlo dobro gospodine Arsiću jer ste i vi tada bili narodni poslanik, sećam se tog perioda jer sam bio skupštinski izveštač, baš izjave gospodina Pajtića uperene protiv samoupravljanja. Meni je sada prosto nejasno kako naprasno postadoše drugovi i drugarice. Ovde doživljavamo jednu nirvanu tih levičarskih ideja, a pritom, ako je neko sahranio radništvo u potpunom, u pravnom smislu te reči, ako je neko vodio najgori, onaj divljački liberalni kapitalizam, baš su ga vodili sadašnji drugovi i drugarice. Samim tim takvo licemerje ne mogu da prihvatim i moram da priznam, što se tiče samih izmena i dopuna Zakona o radu, a inače reći ću vam, ti ljudi su 2001. godine doneli tadašnji Zakon o radu koji je u svom, čini mi se, 101. članu odredio da poslodavac je mogao da vam da otkaz, niti da vas pita, niti bilo kakvo obrazloženje da da. Jednostavno ste mogli da budete najureni iz firme bez ikakvog obrazloženja. Tada to nikome nije smetalo. Tada se to opravdavalo kako idemo ka tržišnoj ekonomiji, tržišnoj privredi, a danas kada smo posledice svih tih zakona doživeli u eroziji naše privrede, u potpunom krahu naše privredne aktivnosti i svega, sada smeta kada se donosi zakon da imate odgovornost i poslodavca sa jedne strane, a bogami i radnika sa druge strane. Godine 2005. se otišlo u drugu krajnost. Donet je Zakon o radu gde se navodno radnik zaštitio. Stvarno smo došli u situaciju da iste mogli da otpustite čoveka koji čak ništa nije ni radio u firmi, ali nije mogao da dobije otkaz nikako. Sa druge strane je potpuno destimulisao dalje zapošljavanje. Onda smo doživeli situaciju da 300 i nešto hiljada ljudi ostane bez posla, da srednje generacije, to je ono što je najgore, ljudi koji su imali 40 ili 50 godina, koji su dobili otkaz u tim divnim tranzicionim okolnostima koji su nam tadašnji rukovodioci DOS-a uvodili, ostali su na ulici i nisu mogli nikako da dođu do posla zato što su uvedene neverovatne odredbe da recimo, morate da platite otpremninu za sve godine radnog staža. Nijedan poslodavac naravno to nije hteo da prihvati. Sada se ovim zakonom uvodi mogućnost da i ti ljudi, to je ono što je najvažnije, koji imaju 40 ili 50 godina, koji imaju još mogućnosti da rade, da mogu ponovo da se zaposle. Mogu da budu ponovo korisni, da rade u određenim firmama, zavisi kom poslodavcu su potrebni. To je ono što je po meni ključ svega. Na taj način se podiže privredna aktivnost jedne države. Mi nažalost ovaj zakon donosimo, rekao sam kao posledica potpunog uništenja srpske ekonomije. Ovde smo imali i to je ono što je meni najstrašnije kada se ljudi koji su ostali bez posla nazivaju gubitnici tranzicije, pa jeste nažalost oni su gubitnici tranzicije, ali smo imali koliko hoćete dobitnika tranzicije koji su danas postali odjednom kao što sam rekao „drugarice i drugovi“. Moram samo da vam saopštim „drugarice i drugovi“ iz opozicije, Edvard Kardelj je davno umro, a takođe i samoupravni socijalizam sa njim. Danas su potpuno neke druge okolnosti. Kada govorimo o sindikatima, ja gospodine Vulin moram vama da zamerim, kao što lično zameram i možda gospodinu Vučiću. Imam pravo kao poslanik vladajuće većine, zameram što su uopšte sa ovim predstavnicima sindikata razgovarali. Lično nikad ne bih razgovarao sa njima. Zato što ti predstavnici, samozvani predstavnici sindikata nikada u životu se nisu borili za radnička prava. Naprotiv, uživali su najgore moguće privilegije, a radnici su ostajali bez posla i naravno porodice su čitave uništavane kroz privatizaciju, kroz pljačkašku privatizaciju, kroz uništenje fabrika, a oni su se naravno bogatili i imali su bankovne račune, odlične automobile mogli su da letuju gde hoćete. Kakvi su to predstavnici sindikata? Zato ja ne mogu da shvatim da oni danas nekog pozivaju na ulicu, a tolike godine se prstom nisu mrdnuli da nekom radniku obezbede nešto, i zato moram da priznam, zameram vam lično što se sa njima razgovaralo. Mislim da ti ljudi nisu uopšte nikakvi predstavnici radnika i jednostavno s njima nije trebalo ni razgovarati. Ali, u redu ja razumem demokratski kapacitet i ove Vlade i svakog ko želi da uvaži sagovornika. Međutim, oni nemaju ekskluzivno pravo da donose bilo kakav Zakon o radu. Ovo je dobar zakon čim su dotična gospoda protiv njega. Verujem da ste zaista uradili nešto što je korisno. Malopre je postavljeno pitanje gospodinu Stefanoviću, krivo mi je što nije ovde – zašto ministar unutrašnjih poslova brani Zakon o radu? Pa, molim vas u vreme, to sjajno, mi smo doživeli da u MUP imamo ne znam koliko sindikata, svi su navodno reprezentativni, tamo sede nekakvi ljudi koji uopšte ne dolaze na posao, a vode se da su radnici MUP i primaju platu, eto razlog više da dođe ministar unutrašnjih poslova i da obrazloži da takve stvari više neće biti moguće u MUP, to je postala jedna neizdrživa situacija. Dosta je bilo zapošljavanja u administraciji, red je da se naravno podiže privatni sektor. Ovaj zakon je nešto što podstiče razvoj privatnog sektora, meni je to jako drago. Drago mi je što lakše možete da se zaposlite po ovom zakonu, nego što je to bilo do sada. Isto tako mora da se zna i odgovornost radnika, dobro je što možete lakše da dobijete otkaz, a nema tog poslodavca koji će otpustiti dobrog radnika. Dobrog radnika će naprotiv, on uvek stimulisati i gledaće da ga dalje podstakne i da ga motiviše da što bolje radi. Prema tome, ovo su zaista dobre izmene i dopune zakona, ovu su prave reforme i nadam se, a moram da priznam da sam i dalje sumnjičav zato što je jako teška ekonomska situacija, ali nadam se da upravo ovakvom jednom reformom možemo da krenemo napred i verujem da Srbiji slede neka lepša vremena. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Vesna Rakonjac, a neka se pripremi narodni poslanik Nebojša Petrović. Izvolite.
Hvala. Uvaženi predsedavajući, poštovani ministre, koristim priliku kao predsednik Odbora za rad, da se prvenstveno zahvalim predstavnicima Ministarstva za rad, koji su juče sa nama zajedno radili na pojašnjenju spornih tzv. spornih nekih članova zakona, na njihovim konkretnim, nedvosmislenim i stručnim odgovorima koji su jednostavno otklonili sve dileme koje su postojale. Da se ne bih ponavljala, jer moje kolege su maltene izložile sve ono što ovaj zakon dobro donosi, a dobro donosi i poslodavcima i stranim i domaćim investitorima koji će unaprediti realni sektor i pospešiti zapošljavanje. Isto tako dobro donose i onim teško zaposlivim kategorijama ljudi koji su u vreme nekorektnih pljačkaških privatizacija ostali bez posla, a radi se o ljudima u ozbiljnim godinama, ljudima visoko stručnim koje bi svaki poslodavac želeo za sebe i uz sebe. Smatram da ovim ukidanjem minulog rada prilikom zapošljavanja kod novog poslodavca, taj visoko stručni kadar neće izgubiti ništa. Dobar poslodavac zna da prepozna dobrog radnika, dobrog stručnjaka i kao što je to svuda u modernom svetu praksa, ugovaraju se bruto ugovori o isplati zarade i bruto zarada, tako da jednostavno ne sumnjam da će biti i isplaćeni adekvatno za svoj rad. Po drugom osnovu, znači, kada govorimo o zaštiti prava trudnica, ovim zakonom u jednom delu je vraćeno dostojanstvo trudnicama da jednostavno, bez zaziranja mogu da odu kod svog lekara na pregled i da ne strahuju i da ne izmišljaju neke druge razloge, dovoljno je samo da se jave poslodavcu i da odu na zakazani pregled. Još jedna stvar koju smo čuli, a to je da ovim zakonom sankcionišemo na neki način, odnosno stavljamo u povlašćeni položaj poslodavca u odnosu na trudnicu, a to je kada kažemo – osim u slučajevima iz člana 179. I trudnica kao i svaki drugi zaposleni mora da poštuje i radnu disciplinu, a da i ovo nije baš tako jednostavno da im se uruči otkaz, je i to, što pre uručivanja otkaza o radu, poslodavac je dužan da uputi pismeno pisano upozorenje i da ostavi rok od osam dana, pa, ako se ponovi nešto što nije u skladu sa Zakonom o radu i radnoj disciplini, tek onda nastupa ova situacija. Priznaćete da ni jedan poslodavac neće baš olako uz puno objašnjenje dati upozorenje trudnici samo zato što je trudna ako nije postojala ozbiljna povreda radne dužnosti. S druge strane, slažem se u tom delu da žena koja je u sedmom mesecu trudnoće, neće moći da obavlja poslove koji obavljaju drugi zaposleni, ali jasno je precizirano zakonom da ni u kom slučaju poslodavac ne sme da ugrozi zdravlje trudnice ili dojilje da može da je premesti na lakše radno mesto ili da joj da plaćeno odsustvo za taj period. Prema tome, ovim zakonskim rešenjima ni trudnice, ni majke, ni dojilje ništa nisu izgubile. Još jedna važna stvar, a koja je jasno definisana, a to je pooštrena zakonska politika kada su u pitanju i kaznene odredbe za tzv. sivu ekonomiju, odnosno za rad na crno. Mi znamo da neki radnici koji rade na crno, posebno vidljivi tek onda kada se desi neka povreda na radu, što je karakteristično za građevinsku industriju i za građevinare. Znači, svesni smo toga da se dešavaju razne manipulacije u toj oblasti i one jednostavno predstavljaju ugrožavanje zdravlja i života zaposlenog. To je ovim zakonom jasno regulisano, jasno su precizirane odredbe da poslodavac mora na mestu radnog mesta zaposlenog da ima adekvatan ugovor o radu, odnosno sve papire koje zakonom predviđa da ima o zaposlenom. Ne može da pravi fiktivne ugovore, da ih antidatira jednostavno inspektoru za rad mora da pruži sve ono što je neophodno na licu mesta i u momentu inspekcijskog nadzora. Ono što je jako dobro to je i rad na određeno vreme i mislim da je dobro što je na 24 meseca i ne bi bio opet manipulacija kada je ova odredba u pitanju, a to je ne može 24 meseca da se ponavlja u beskraj kod istog poslodavca. Nakon isteka 24 meseca privremenog rada zaposleni može da radi na određeno vreme, ali kod drugog poslodavca. Do sada to nije bila praksa. Znači, radili su na godinu dana, prekidali radni odnos i beskonačno radili na godinu dana na određeno vreme i upravo je to razlog što nepoželjni za bankarske kredite i nisu socijalno praktično sigurni. Što se tiče produžetka rada na određeno vreme na 36 meseci za novog poslodavca, mislim i da je to veoma dobro, jer će u tih 36 meseci novi poslodavac da razvije svoj posao i da omogući zapošljavanje novih ljudi. Jako je dobro i što ovaj rok na određeno vreme može da se produži i za one osobe kojima nedostaje do pet godina za penzioni staž i da ovim ljudima vrati dostojanstvo, a ne da idu od nemila do nedraga na šest meseci, na godinu dana i da tako skupljaju potrebne godine za penziju. Ono što je interesantno u ovom zakonu to je i probni rad. U toku samog probnog rada zaposleni može da radi i da obavlja više srodnih poslova, tako da može da se iskaže i da jednostavno na taj način ubedi poslodavca da ga primi u kolektiv. Ono što je veoma dobro u ovoj situaciji, i ako je zaključio sa poslodavcem raskidni ugovor zaposleni mora da dobije obrazloženje zašto nije primljen od strane poslodavca ako poslodavac odluči da ga ne primi. Ne vidim razlog da se bojimo ako su jasno definisane i precizirane šta je to povreda radne dužnosti i mislim da će na taj način biti sankcionisani samo oni koji ne ispunjavaju radne obaveze, da će jednostavno biti sankcionisani oni koji su govorili da ne može biti toliko malo plaćen koliko može malo da radi, da je to vreme davno prošlo, a da će da se stimulišu radnici koji vredno rade i zarađuju za svoj život. Dobro je i sprečavanje zloupotrebe nadoknade za smenski rad. Jasno je definisano da je noćni rad u okviru smenskog rada i on ostaje. Znači, nemojte manipulisati da je smenski rad ukinut. Kao što je ministar rekao, smenski rad u popodnevnoj smeni u prodavnici nije isto što i smenski rad u rudniku. To su potpuno dve različite kategorije, a to je jednostavno isto kao kada govorimo i o beneficiranom radnom stažu. Ne može istu beneficiju imati sekretarica nekog direktora rudnika ili direktor rudnika a da istu tu beneficiju ima i rudar. Morate priznati da je to nekorektno i nepošteno. Još bih se osvrnula samo na jedan segment, a to je segment iz Zakona o PIO. Dosta je bilo polemike oko toga, oko produženja godina potrebnih za ostvarivanje prava na penziju i da ćemo na taj način destimulisati zapošljavanje. Ja ću da citiram predstavnika Ministarstva koji je juče to jednostavno i plastično objasnio, a to je – kada imate jednog zaposlenog koji treba da ode u prevremenu penziju ili, znači, po nekim beneficijama, vi ćete dobiti jednog penzionera više a zaposleni broj će ostati isti, pod uslovom da na to radno mesto zaposlite drugu osobu. Prema tome, vidite da se i tu pravi jedna disproporcija. Tako da, mislim da ćemo ovim reformskim zakonom pokrenuti našu privredu, zaposliti mlade ljude i ostvariti ono što smo i planirali, a ono što smo planirali i što smo ostvarili predstavićemo vam nakon sto dana Vlade. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Nebojša Petrović, a neka se pripremi narodni poslanik Mirko Krlić. Izvolite gospodine Petroviću.
Uvaženi predsedavajući, uvaženi ministre, poštovane koleginice i kolege, nekim ljudima je jako lako da se bave politikom jer nemaju apsolutno nikakvu odgovornost za javno izgovorenu reč. I danas sam imao prilike da čujem dosta takvih diskusija, ali pošto nisam imao priliku za repliku, iskoristiću samo jedan minut da repliciram drugu Stefanoviću, koji nažalost nije tu. Pokret socijalista je partija koja formirana pre šest godina, u njemu ima levičara koji su bili u drugim partijama pre toga, ali najveći broj nas nije bio ni u jednoj partiji pre Pokreta socijalista, tako da apsolutno povezivanje Pokreta socijalista sa nekim prošlim vremenima je neprimereno i neistinito. Ako postoji dilema da li će ovaj zakon, odnosno zakon o izmenama i dopunama Zakona o radu biti reformski ili ne, jedno je sigurno – njega je napisalo vreme, vreme u kome se našla i Srbija i srpska privreda, ekonomija, finansije, u kome su se našli svi i zaposleni i nezaposleni građani Srbije. On je bio neminovnost. Da li će biti reformski ili ne, neće zavisiti samo od toga kakav tekst u njemu piše, već pre svega od naše istrajnosti da primenimo taj zakon. On u sebi sadrži nekoliko vrlo bitnih instituta za koje ja smatram, mi u pogledu socijalista smatramo da su jako bitni. Nadam se da se kolega Đukanović neće naljutiti, levičarstvo može da potraje i čitav život i ta dva instituta su sadržana u dve vrednosti za koje mislim da su jako bitne i da su na dobrobit Srbije, a na dobrobit i radnika u Srbiji. Prvo, pomenuti institut izvršne isprave, on je ovde prikazivan samo kako jedan od atributa ili načina prisile realizacije isplate zarađenog novca od strane poslodavca, ali ideja je suštinski bila malo dublja. Radi se o potrebi da se na isti način od strane poslodavca tretira sve ono što ulazi u proces rada, ono što ostvaruje višak vrednosti, odnosno taj profit, kako ga u kapitalizmu nazivamo. Ako morate da za mašinu koju želite da kupite, položite garanciju, ako morate za materijal koji ćete utrošiti u procesu proizvodnje takođe položiti neku garanciju, potpuno je logično da morate da položite garanciju, odnosno obezbedite vrednost bilo materijalnu, bilo neku drugu, kojom ćete one zaposlene koje želite da uključite u taj vaš proces proizvodnje, u taj proces prikupljanja viška vrednosti, odnosno profita, takođe obezbedite. Ne možete na tržištu radne snage uzimati radnike, a da pre toga niste projektovali potreban novac za njihove plate, zato je institut ove izvršne isprave mnogo dublji i mnogo snažniji nego što je sama prisila ili mogućnost da se naplati taj novac koji je zarađen radom. Druga vrednost, koja, opet kažem, ima za nas levičare malo ideološki prizvuk, jeste da ovaj zakon donosi jednu značajnu novinu u nužnosti ukrupnjavanja sindikalnih organizacija. Svi smo svesni da danas u Srbiji postoji desetak hiljada raznoraznih sindikalnih organizacija koje su između ostalog i među sobom i suprotstavljene, dosta nesložne u bilo kakvoj ozbiljnijoj ideji da zaštite radnike u Srbiji. Na ovaj način, mislim da će se u budućnosti stvoriti ozbiljne i značajne po brojnosti, sindikalne organizacije koje će uz to biti i autentične, nosiće, da kažem svoju snagu, svoju jačinu iz samog radništva, odnosno iz članstva koje ga i koriguje i usmerava svoje rukovodstvo. U tom smislu, ja očekujem da će vrlo brzo u Srbiji izrasti nove velike ozbiljne sindikalne organizacije, koje će imati svoju punu autonomnost, a ne, ovako rasitnjene i politizirane sindikalne organizacije. Za nas je to jako bitno jer smatramo da će to biti jedan ozbiljan teg u budućnosti, odnosno protiv teg eventualnoj želji da se kapital u toj meri, da tako kažem, ponaša osiono i da, tako kažem, zanemari interes radništva. Jedna je stvar prosta ito je nepotrebno da se dokazuje, a to je da se od 2001. godine, od tog čuvenog 12. februara na ovamo, zaista dogodio jedan, mogao bih tako da kažem, iako dosta teško zvuči taj pojam, genocid. Pljačkaška privatizacija u Srbiji je bila genocid nad Srbijom i nad radništvom u Srbiji. Oni koji su je sprovodili, oni koji su učestvovali u njoj, danas se preoblače u zaštitnike tih istih koje su doveli u situaciju u kojoj se nalaze. Mogu samo da kažem, sačuvaj bože one radne ljude čija prava štite ti koji su ih tamo i odveli. Još jedan komentar samo vezan za Zakon o penziono invalidskom osiguranju. To je, prosto, i moja molba ministru, ako je moguće da Vlada, s obzirom da smo propustili da taj amandman predložimo, da razmotri, a to je upravo malopre pomenuti upravni odbor, odnosno izmene zakona u tom smislu smanjenja broja članova upravnog odbora. Mislim da bi bilo jako loše da još narednih šest meseci ovakav sistem vođenja PIO fonda ostane, s obzirom da je zakonom predviđeno da ta izmena stupi na snagu tek 1. januara 2015. godine. Mislim da bi trebalo napraviti tu dopunu da ovaj član zakona, mislim da se radi o izmeni člana 155, stupi na snagu odmah po objavljivanju u „Službenom glasniku“. Za to imam vrlo jake argumente. Kroz uvid u poslednjih mesec i po dana, imao sam prilike da se upoznam sa izuzetno ozbiljnim javašlukom, a mogao bih da kažem i neozbiljnim rukovođenjem imovinom PIO fonda, jer većina, da ne kažem skoro svi ugovori o davanju na korišćenje imovine PIO fonda su napravljeni bez bilo kakve nadoknade. Dakle, u pitanju su centri za rehabilitaciju, u pitanju je poslovni prostor itd. Znači u 90% slučajeva se radi o davanju tog prostora, odnosno imovine PIO fonda bez ikakve nadoknade. Imam informacije da se ta imovina kasnije daje i u podzakup. Dakle, neko lepo prihoduje od imovine ove države, a nasuprot tome imate situaciju da moramo da dofinansiramo PIO fond, odnosno da se novac iz budžeta troši za tu namenu. Zahvaljujem.
Narodni poslanik dr Janko Veselinović, po Poslovniku. Izvolite.
Poštovana predsednice, član 107. Poslovnika. Predsedavajuća čini mi se da niste pažljivo slušali …
Čula sam. Znam tačno šta ćete da kažete, da je privatizacija bila genocidna. Kako treba da reaguje predsedavajući u tom momentu?
Dakle, ovakvu situaciju smo imali u novembru mesecu prošle godine. Na ovakvu situaciju su reagovali iz raznih međunarodnih organizacija, između ostalog i Jevrejske zajednice u Srbiji.
Molim vas, nemojte da poredimo to i privatizaciju.
Predsedavajuća, molim vas da se uozbiljite. Prethodni govornik je izgovorio …
Nemojte, molim vas, meni da govorite, ja sam ovde vrlo ozbiljna.
Prethodni govornik je rekao da je neko u Srbiji prethodnih godina učinio genocid.
Rekao je da je privatizacija genocidna.
Znači da je učinjen genocid, a genocid prema definiciji …
Molim vas da budete precizni zbog javnosti.
… Međunarodni zločin potpunog ili delimičnog uništavanja naroda nacionalne ili etničke ili rasne grupe i taj izraz se koristi sa pijetetom i u određenim momentima prema ovoj definiciji. Vi ste dopustili da prethodni govornik kaže da je neko učinio genocid i niste ga opomenuli, niste mu izrekli opomenu i još sa mnom polemišete šta ste trebali da uradite. Smatram da je prethodni poslanik povredio dostojanstvo Narodne skupštine Republike Srbije. Smatram da ste vi prekršili Poslovnik jer ga niste opomenuli. Ovakav slučaj u Narodnoj skupštini smo već imali. Molim vas da se poslanik izvine, da ga vi opomenete ili da se vi u ime narodnih poslanika poslaničke grupe izvinite.
Ja mogu samo da pitam poslanika da li želi da se izvini za deo govora kojim je rekao da je privatizacija genocidna?
Da li imam pravo na repliku?
Nema replike na povredu Poslovnika, to znate. Da li želite da se izvinite?
Ostajem pri onome što sam rekao. Hvala.
Ne želi da se izvini. Da li želite da se glasa?
Da.
Zahvaljujem se. Glasaće se u danu za glasanje koji će biti određen i o povredi Poslovnika, za koju smatram da ja nisam učinila, a ako vi smatrate da je tako, u redu. Reč ima narodni poslanik Mirko Krlić. Izvolite.
Poštovana predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre, ja ću se truditi da maksimalno skratim ovu diskusiju, ceneći da su narodni poslanici mnogo toga rekli konkretno o ovom zakonu, ali prosto moram da dam svoj doprinos boljem razumevanju značaja Zakona o radu, a i onom zahtevu za uzročno posledičnu vezu koju je gospodin ministar već dobro objasnio. Da bismo shvatili pravu meru Zakona o radu, moramo se bar malo vratiti u blisku prošlost, jer izbegavanje prošlosti i bežanje od prošlosti često postaje budućnost od koje se više ne može pobeći. Pod sloganom korenitih reformi društvenog sistema posle 2000. godine, donešena su dva tada ključna zakona, Zakon o radu i Zakon o privatizaciji. Namerno spominjem ovu uzročno posledičnu vezu, jer ona zaista postoji. Nisu u pitanju tekstovi zakona, u pitanju je njihovo sprovođenje. Mislim da je privredno tkivo države Srbije više razoreno načinom na koji su sprovođena ova dva zakona nego raspadom SFRJ, bombardovanjem i sankcijama. Naime, Zakon o radu je imao svoj osnovni smisao u tome da otpusti radnike bez ikakve odgovornosti za njihovu dalju sudbinu, jer su radnici organizovana snaga samo kada su u svojim fabrikama. Onda kada su na ulici, oni su dezorijentisana masa, sklona raznim vrstama manipulacija i pre svega političkom uticaju i zbog toga smo dobili ovakve sindikate kakve danas imamo, koji više liče na političke stranke i sitnosopstveničke privatne organizacije, nego na ozbiljna udruženja koja brinu o radnicima. Na ovaj način stvoren je čist prostor za rasprodaju državne i društvene imovine. Domaći i strani tajkuni, ali i politička elita postala je vlasnik svega u Srbiji, ali ne sa ciljem da se pospeši proizvodnja, već da se što jeftinije kupuje i skuplje prodaje. Oni koji su na ovakav način sprovodili Zakon o radu i Zakon o privatizaciji, ja ću prethodnom kolegi reći drugi termin, učestvovali su u udruženom zločinačkom poduhvatu prema srpskoj privredi. Zaslužuju da jedan deo svog života provedu u zatvoru. (Janko Veselinović, s mesta: Na šta ovo liči?)
Nemojte se krstiti. Samo mi recite kada se budete javili. Nemojte dobacivati. Radite jednako ružnu stvar kao ono na šta skrećete. (Marko Đurišić, s mesta: Na šta ovo liči?) Evo, poštovani poslanici, pozivam vas da vičete iz klupa, to je u skladu sa Poslovnikom. Napraviću pauzu ako ne može red da se održi u Parlamentu. To je moje pravo. Molim poslanike da obrate pažnju na govore. Imamo cenzore sa jedne i sa druge strane. Ja ne želim da budem cenzor nikom. Kao što me opominje leva strana, tako molim da me opominje neki put i desna strana. Nemojte cenzurisati jedni druge i iskakati baš za svaku reč koja je izgovorena ovde, molim vas, molim vas. Molim vas kao predsedavajući da ne cenzurišemo jedni druge. Teške reči, to ćemo opominjati ako su upućene vama ili nekom koga može to da povredi. Izvolite, završite vaš govor. Molim vas da ne izazivate tako burne reakcije kod kolega iz opozicije.
Naravno, nikome nisu upućene te reči i čudi me, gospodin Babić je više puta primećivao kako se pojedini poslanici prepoznaju kada se spomene krađa, lopovluk, zatvor i slične reči. Ne znam zbog čega. Neka sami o tome razmisle. Ja zaista nikog nisam...
Zato nisam mogla da vas opomenem. Niste naveli ko je u pitanju.
Ponoviću još jednom. Oni koji su sprovodili ovakav Zakon o radu i Zakon o privatizaciji moraju jedan deo svog života provesti u zatvoru, ne zbog toga što će time biti nešto popravljeno, već će pravda bar malo biti zadovoljena. Iza svakog zakona, iza svake politike stoje ljudi, stoji čovek i njegovo delo. Ovo je deo o kome želim da govorim. Želim da govorim o čoveku i o njegovom delu. Ja sam protekle dve godine proveo u Kancelariji za Kosovo i Metohiju kao blizak saradnik ministra…
Molim poslanika da govori striktno o temi. Tema su dva zakona. Ostali poslanici su govorili 80% o temi. Molim vas.
Isključivo je tema. Samo malo strpljenja. Mogu odmah da kažem da ne pripadam istoj ideološkoj postavci kao ministar Vulin, ali sam izuzetno zadovoljan što je konačno na čelu ministarstva rada čovek koje svoje javno delovanje definiše kao borbu za socijalnu pravdu. Srbija to zaslužuje. Konačno imamo levičara na pravom mestu i ja vidim u tome samo dobro. Imao sam prilike da upoznam kreativnost, energičnost, doslednost i pre svega posvećenost Aleksandra Vulina…
Poslaniče, uvažavam, molim vas o temi, molim vas o Zakonu o radu i izmenama Zakona o PIO. Napravićete meni problem da ću morati i drugima da tolerišem kada pričaju o nečem drugom. Molim vas.
Govorim o ministru i o sprovođenju zakona.
Nemojte o ministru, molim vas.
Moram. Zbog toga sam potpuno siguran da ovaj zakon neće biti mrtvo slovo na papiru, da će biti doslovno sprovođen i da će Ministarstvo rada sigurno prvo reagovati ako bilo kakvih loših posledica bude po sprovođenje ovog zakona. Sledeći dobre namere Vlade Srbije i Ministarstva rada, pozivam sve poslanike da u danu za glasanje podrže ove promene Zakona o radu, potpuno ubeđeni da one idu u pravcu boljeg života pre svega radnika u Srbiji, ali i podizanju srpske privrede i srpske države. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Borislav Stefanović, po Poslovniku.
Hvala. Član 107. Zahvalan sam što ste vi na neki način reagovali. Međutim, kada se ovde već drugi put u, recimo, poslednjih 15 minuta ponove dva termina koji su vrlo opasni, jedan je genocid, a drugi je organizvoana kriminalna grupa, a naravno da se kaže – oni koji su, oni koji su bili na vlasti, oni koji su sprovodili, oni koji su, mislim da je to, iako znam da niko nije rekao tačno ime i prezime, slažem se, ali složićete se da je to vrlo opasna stvar, naročito kada dolazi iz redova većine. Time se otvara upravo ono što mislim da svi treba da izbegnemo, a to je ne samo teške reči, kvalifikacije i pretnje, već i nešto što pokušava građanima Srbije da se predstavi kao redovno stanje stvari, da je opozicija kriminalizovana, da je organizovana u kriminalnu grupu i da se bavi kriminalom, a oni koji govore to možda imaju lična saznanja iz vremena dok su se družili sa ministrom Kneževićem tokom privatizacije u Zrenjaninu, pa mogu to da potvrde. To se zove na ličnom primeru projekcija, kako kaže gospodin Vučić. Vi treba da reagujete da se to ne dešava, zato što nije dobro kada onda mi ustanemo. Mogli bi puno toga mi da kažemo o njima, ali onda to nigde neće odvesti. Mislim da ste morali da opomenete prethodna dva govornika zbog upotrebe neodgovarajućih termina, pri čemu je termin genocid uvredljiv za žrtve genocida, a termin organizovana kriminalna grupa je uvredljiv za zdrav mozak. Hvala.
Hvala. Smatram da nisam povredila član 107. Ovom izjavom dostojanstvo nije Narodne skupštine na bilo koji način povređeno. Ne mogu da se složim sa vama da je definisano tačno, čak nije izgovoreno na koje stranke se misli, ni ime ni prezime, tako da su meni bile vezane ruke da na odgovarajući način reagujem. Drugo, toliko sam kritika dobila zbog jedne jedine opomene koju sam izrekla u ovih nekoliko meseci, koliko radim, od određenog poslanika. Znate da opomena povlači određena materijalna sredstva. Svakodnevno su držane konferencije za štampu zbog toga, tako da se maksimalno uzdržavam da izreknem opomenu poslanicima. Ako budete insistirali, onda nemojte molim vas da kritikujete mene i da se drže konferencije za štampu kako predsednica koristi poslovničke odredbe. Ako smatrate da sam povredila Poslovnik, molim vas recite, glasaćemo o tome. (Borislav Stefanović, s mesta: Ne.) Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić. On ima prednost.
Javljam se po povredi Poslovnika, čl. 27. i 108. Iako se jako trudite da budete prva među jednakima i da održavate red na sednici Narodne skupštine, mislim da su malopre urađene neke stvari koje su van domašaja, van dometa, van ovlašćena Narodne skupštine, svakog narodnog poslanika. Ponoviću i ponavljaću sve dok neki narodni poslanici ne budu to naučili. Narodna skupština nije sudnica. Mi nismo ni tužioci, ni sudije, ni advokati. Gospodinu Goranu Kneževiću je u jednom dugom, iscrpljujućem i mukotrpnom sudskom postupku dokazano da nije kriv, iako se tadašnji režim politički obračunavao koristeći pravosudni sistem ove države, 13 ili 15 meseci ga zadržavao u pritvoru. Na kraju je pravosudni sistem ove države rekao da Goran Knežević nije kriv. Zbog toga su neprijatne scene kada narodni poslanik opet, krijući se iza imuniteta koji kao svaki narodni poslanik ima, ponovo stavlja na stub srama i Gorana Kneževića i uzima za sebe ulogu i tužioca i sudije i svega onoga za šta nijedan narodni poslanik nema pravo. Naravno da nisam advokat Gorana Kneževića i da Goran Knežević nema potrebu za advokatom. Svoju nevinost je pokazao u sudskom postupku. Kakvo nam je pravosuđe bilo pre reforme ove Vlade Republike Srbije pokazuju takve stvari da su čoveka zadržavali zbog političkog progona i obračuna u okviru jedne političke grupacije, jedne političke stranke zadržali u pritvoru, na pravdi Boga čitavih 13, 14 meseci.
Zahvaljujem. Verovatno nećete, iskreno, nisam primetila koji poslanik je spomenuo Kneževića. Reagovala bih, zaista, baš zbog toga što ne želim da se ovde iznose bilo kakve kvalifikacije te prirode. Nismo sudnica. Za reč se javio narodni poslanik Mirko Krlić. Po kom osnovu želite reč? (Mirko Krlić, s mesta: Stavljeno mi je u usta nešto što nisam izgovorio.) Nemate pravo na repliku. Niste pomenuti. (Mirko Krlić, s mesta: Javljam se po osnovu povrede Poslovnika, član 107.) Član 107. je neko iskoristio u ovom krugu. Morate neku drugu odredbu.
Možemo onda po članu 103. U diskusiji u kojoj sam govorio, govorio sam isključivo o udruženom zločinačkom poduhvatu, a ne o kriminalnoj grupi. To su dva potpuno različita pojma.
Ipak zloupotrebljavate, krenuli ste na repliku. Za reč se javio narodni poslanik Dragan Šormaz, povreda Poslovnika. Koji član je povređen?
Gospodin Babić se pozvao na čl. 27. i 108, samo da vas podsetim, a ja se pozivam na čl. 104. i 107.
Članovi104. i 107. su iskorišćeni, kao i član 103. Znači, 103, 104 i 107.
Član 104. nije. Gospodin Babić se javio po čl. 27. i 108. garantovano. Tako je rekao kada je ustao, možete da proverite u stenografskim beleškama.
Samo da pogledam. Član 104 je replika. To nije povreda Poslovnika.
Član 107. Govornik na sednici Skupštine…
Član 107. je iskorišćen.
Nije. Ko ga je iskoristio?
Iskorišćen je, ali da se ne raspravljamo.
Ko ga je iskoristio. Evo da vas pitam – ko? Ako vi znate ….
Poslaniče, nismo u situaciji da komuniciramo na ovaj način.
Kažem vam da nije, vi kažete da jeste. U redu, ali nezadovoljan sam i time što ste rekli da niste čuli šta je kolega rekao, a to se tiče i vašeg vođenja sednice.
Zahvaljujem na vašoj primedbi za moje vođenje sednice, ali molim poslanike da ipak pažljivo prate, pošto Poslovnik ima na stotine članova, i da se pozovu se na neki koji nije iskorišćen. Reč ima narodni poslanik Vojislav Vujić. Izvolite.
Uvažena predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, danas je bilo dobrih diskusija o ovoj temi i mislim da je rekordan broj zainteresovanih da nešto kažu o ovom zakonu, zato što se prijavilo preko 60 i nešto govornika da iznesu svoje mišljenje, neki savet ili možda neku kritiku. Ono što je meni uvek prihvatljivo, to su kritičari, a ne kritizeri. Iskren da budem, danas ovo što sam ovde čuo, nisam video da je bilo onih koji su zainteresovani da budu kritizeri. Mislim da je i opozicija vrlo tolerantno komentarisala o svemu, a mislim da su pravi kritizeri van ove sale i da su to oni ljudi koji ne žele da napravimo neko zajedničko rešenje, nego da unesu pometnju u sve ove dobre namere koje je Vlada imala izmenama i dopunama ovog zakona. Možda ovo nije najidealniji zakon, bolji je od prethodnog. Nije najidealniji ni za zaposlene. Možda nije najidealniji ni za poslodavce. Samim tim što je bolji od prethodnog, poslanička grupa JS će podržati ove izmene i dopune zakona. To što je transparentniji, što je jasniji je jedan dokaz da smo krenuli u reforme. Evidentno je da je ovo možda i najkrupniji korak ka tim reformama i ulasku u EU. Narod boli neravnopravnost između javnog i privatnog, realnog sektora, ne samo što su u javnom sektoru plate dva puta veće u odnosu na realni sektor, već zato što su ljudi koji su bili u javnom sektoru stvarno imali u nekim trenucima ozbiljnu zaštitu nekih sindikata, a ljudi koji su radili u realnom sektoru vrlo često iza sebe nisu ni imali sindikate. Demokratski jeste, ali je možda malo poražavajuće i to što u Srbiji postoji 23 hiljade organizovanih sindikata. Mislim da ta proporcija odskače u odnosu na region i na zemlje ka kojima težimo. Meni je danas bilo drago što su u jednom trenutku ovde zajedno sa nama bili i ministar odbrane, ministar policije, a dobro je što ste vi i dalje tu sa nama, kao neko ko ima veliko iskustvo sa naše teritorije Kosova. Zašto vam to kažem? Danas su uglavnom rečene sve stvari i dotakli smo se i najsitnijih detalja kada je u pitanju ovaj zakon. Meni lično je jedna stvar privukla pažnju, a to je član 9. ovog zakona. Daću vam jedan predlog zašto mislim da bi možda njega trebalo izmeniti. Da li u ovom trenutku ili u nekom drugom, to ćete vi da procenite. Zašto je bitno vaše iskustvo sa naše teritorije Kosova? Zato što znate da smo prošle godine potpisivali Briselski sporazum, između Beograda i Prištine. U tom trenutku smo konstatovali da ukoliko nešto ne preduzmemo po pitanju nacionalne strategije za borbu protiv bele kugle u budućnosti može da se desi vrlo lako da potpišemo još takvih sporazuma. Zato vas molim, ako ne sada, onda u nekim budućim izmenama i dopunama, zato što verujem da ćemo o ovom zakonu razgovarati posle određene primene istog, da obratite pažnju na član 9. Iz tehničkih razloga nisam podneo danas amandman, ali prosto da vam skrenem pažnju. Čuo sam u jednom trenutku da je neko to spomenuo, ali neka ostane to vama na pažnji. To je da u članu 9. možemo da promenimo član 60. zakona, gde stav 2. menjamo, po meni, upravo iz jednog zahteva vama, ministrima u Vladi, da napravite jednu nacionalnu borbu ili nacionalnu strategiju za borbu protiv bele kuge i da uradite sledeću izmenu, a to je da osiguraniku, ženi uračunavamo u posebni staž vreme u trajanju od tri godine za svako dete koje je rodila. Sada imamo izjednačavanje radnog stažažena i muškaraca. Sada će im biti potreban jednak broj radnog staža ili godina da idu u penziju, ali mislim da ovaj član ili amandman, kako god ga budete prihvatili ili u nekoj budućnosti implementirali u neku novu izmenu, može da utiče na to. Ponavljam još jedanput, poslanička grupa JS će svakako podržati ovaj zakon. Hvala.
Reč ima ministar Vulin.
Hvala. Svakako ćemo razmišljati o tome. Samo morate da znate da će, kao što se ovo ujednačavanje odvija vrlo postepeno i sa vrlo širokim vremenskim rokovima, ove mere, o kojima ste govorili, pozivajući se na član 9, takođe pratiti to ujednačavanje. Razumem vašu intenciju i svakako da treba da razmišljamo o tome. Javio sam se zbog druge stvari. Vi ste verovatno učinili jednu omašku, slučajno, ali ne bih voleo da ta omaška prođe bez male korekcije. Briselski sporazum nije potpisan između Beograda i Prištine, kao što ništa nije potpisano između Beograda i Prištine. Sporazum je potpisan između Beograda i Evropske komisije. Samo toliko.
Reč ima narodni poslanik Marko Atlagić.
Poštovana predsedavajuća, poštovani gospodine ministre Vulin, premijer Vlade Republike Srbije gospodin Aleksandar Vučić je u svom ekspozeu, koji je podneo u ovom visokom domu narodnim poslanicima, prilikom izbora Vlade Republike Srbije, u aprilu mesecu 2014. godine, na stranici 6, rekao, između ostalog, i ovo, citiram: „Da bismo razvili potencijal ljudskih resursa, da bismo privukli investicije i izgradili ekonomiju za budućnost, sadašnja Vlada će se upustiti u tri velika zadatka kojima smo potpuno posvećeni“, završen citat. Naveo je prvi, citiram: „Reformisanje načina na koji naša ekonomija funkcioniše donošenjem veoma opsežnog, detaljnog i ozbiljnog paketa reformi u parlamentu“, završen citat. Poštovane dame i gospodo, to bi bili novi temeljni, detaljni zakoni koji bi u Srbiji stvorili pravo tržišno okruženje i još više pomogli da se uništi korupcija koja uništava naše društvo i državu. Ovi zakoni bi reformisali način poslovanja u Srbiji i omogućili da dođemo do mnogo više investicija i kapitala, a to znači i nova radna mesta. Tako bismo pokušali da spasimo državu od propasti do koje je dovela bivša vlast bivšeg režima. Međutim, reformski zakon, koje ovaj parlament treba da usvoji, jeste Zakon o radu, kao i Zakon o PIO. Poštovani narodni poslanici, Vlada ih je sačinila u rekordnom roku, dostavila u parlament narodnim poslanicima na razmatranje i usvajanje. Tako to radi SNS i njen predsednik po sistemu rečeno – viđeno. Po dosadašnjem Zakonu o radu iz 2005. godine, kriminalnom politikom onih koji su zemlju ranije vodili, bivša vlast…
Poslaniče, molim vas, biće protesta, ne smete govoriti kriminalno. Izbacite to iz govora.
… doveli su do toga da je broj zaposlenih opao za 354 hiljade, i to u najvećem delu u privatnom sektoru, koji treba da puni naš budžet. Zato je normalno pribeći izmenama i dopunama Zakona o radu. Poštovane dame i gospodo, ovim izmenama i dopunama Zakona o radu olakšaće se, prvo zapošljavanje starijih osoba na neodređeno vreme, drugo, postići će se ukidanje obaveza poslodavcima da otpremninama isplaćuju za celokupni radni staž jer je po tome Srbija bila jedina zemlja u svetu. Zbog takve odredbe privrednici su oklevali da zaposle osobe sa dugim stažom ili su zaključivali ugovore na određeno vreme i tako izbegavali obavezu plaćanja visoke otpremnine u slučaju da prestane potreba za angažovanjem radnika. Novim odredbama koje se tiču ugovora na određeno vreme omogućuje se lakše zaposlenje na projektima koji su ograničeni na nekoliko godina i daje se prilika novoosnovanim preduzećima da zaposlenima zaključe ugovor u trajanju od dve godine, pošto je procena da bi upravo toliko bilo potrebno da se tek otvorene firme stabilizuju na tržištu. Nove izmene će posebno pogodovati nezaposlenim jer će zakon dozvoliti i rad na daljinu i rad sa nepunim radnim vremenom. Donošenje Zakona o radu je korak u pravom smeru ka odlučnosti sprovođenja reformi i pokretanja privredne aktivnosti, a to, dame i gospodo, znači ka otvaranju novih radnih mesta. Dobro je što su podršku Zakonu o radu posebno dali, prvo organizacije poslodavaca, drugo Privredna komora Srbije, treće pojedini sindikati i četvrto pojedina velika preduzeća. Nije dobro što podršku Zakonu o radu nisu dali Savez samostalnih sindikata Srbije, Ujedinjeni granski sindikati „Nezavisnost“, koji se nažalost bave samo svojim privilegijama a ne pravom radnika. Na kraju, dobro je, prvo što će Zakon o radu omogućiti veće zapošljavanje a manje otpuštanje. Drugo, dobro je što će ovaj zakon svojom fleksibilnošću omogućiti da poslodavci prime nove radnike. Treće, dobro je što će ovim zakonom inspekcija imati mnogo veću ulogu što će doprineti borbi protiv sive ekonomije. Četvrto, dobro je što je ovaj zakon jedan od uslova za strana ulaganja u Srbiji. Peto, dobro je što se ovim Zakonom o radu ukidaju privilegije sindikalnih rukovodilaca i ne samo dobro nego i odlično je. Šesto, dobro je što će se ovim zakonom omogućiti novi vidovi zaposlenja, što će posebno pogodovati nezaposlenima kao npr. rad na daljinu i rad sa nepunim radnim vremenom. Sedmo, dobro je što je ovaj Zakon o radu predvideo ukidanja administriranja i papirologije jer je predvideo uvođenje elektronske komunikacije. I osmo, dobro je što će ovaj zakon omogućiti radnicima da će moći da idu na godišnji odmor već posle prvih mesec dana. Na kraju, ovi zakoni spadaju u red reformskih zakona koji će osigurati povoljniji, stabilniji ekonomski ambijent, a to je osnovni preduslov dovođenja stranih investicija, a to znači i otvaranje novih radnih mesta. Ovi zakoni će zasigurno pridoneti modernizaciji Republike Srbije za koju se tako zdušno zalaže premijer Vlade Republike Srbije, gospodin Aleksandar Vučić i čitava Vlada Republike Srbije, kao i predsednik Republike Srbije, gospodin Tomislav Nikolić. Pozivam vas, dame i gospodo narodni poslanici da date svoj glas za reformske zakone, posebno vas gospodo iz opozicije, jer ćete tim pokazati da ste i vi za modernizaciju Srbije što nam je valjda zajednički cilj. Hvala.
Hvala poslaniče. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog pretresa, pitam da li žele reč predsednici odnosno prestavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika. Reč ima doktor Janko Veselinović. Izvolite.
Pošto je malo vesela atmosfera, rekao bih prethodni govornik nije spomenuo samo prvu damu, zaboravio je na Brajan. Poštovana predsednice, uvaženi ministre, dame i gospodo narodni poslanici, kao što su moje kolege iz NDS danas rekli, mi ne možemo da podržimo ovakav zakon o radu. Rekli smo i zbog čega je to tako. Zato što ovaj zakon ne omogućava nova zapošljavanja već on omogućava lakša otpuštanja zaposlenih radnika u Srbiji. To je svima jasno. Ne bih se bavio optužbama koje su danas ovde izrečene na prethodnu vlast, jer je ovoj Vladi za sve kriv neko pre njih. Nikako da uzmu u svoje ruke državne poslove, već se vade na druge. Međutim, tužna je činjenica da prema podacima kojima raspolaže Svetska banka, Srbija spada na poslednje mesto prema ceni rada, ne samo u Evropi nego i u svetu, najnižoj ceni rada. Dakle, cena rada u Srbiji po satu je 115 dinara, ispred nas je i Rumunija kada se preračuna kurs na današnji dan u Rumuniji je cena rada 1,14 eura, u Brazilu 1,15, u Litvaniji 1,76 itd. Dakle, Srbija je nažalost gospodine Babiću na poslednjem mestu po ceni rada u svetu.
Molim vas, obraćajte se meni.
Da, ali gospodin Babić dobacuje.
Opominjem gospodina Babića, u smislu da ne komunicira sa vama nego samnom. Nije izrečena opomena.
Gospodine ministre, šta je čekao Zakon o radu do sada, zašto ga nije usvojila prethodna Vlada ako ste hteli da stvorite uslove za strane investicije? Zašto baš sada u sred jula? Da ne budem maliciozan, da volite jul, ne, nego zato kada su radnici na odmoru, ne mislim da su na moru, jer nemaju para da plate more, već su verovatno negde na selu, pomažu roditeljima ili obrađuju dedovinu. Zašto u julu i to bez dogovora sa socijalnim partnerima bez sindikata? Zašto preko vikenda u roku od 24 sata po hitnom postupku? Zašto ste jutros čitali ekspoze ili kako već možemo nazvati onako da ga nismo mogli razumeti. Ispostavilo se na kraju da možemo vrlo razložno, jasno da govorite, istine sa govorom iz 1994. godine, jer je pre 20 godina napravljena vaša prethodna stranka. Odnos prema sindikatima nije ono sa čime se možete pohvaliti. Odnos prema radnicima nije ono sa čime se možete pohvaliti gospodine Vulin. Dakle taj odnos jeste kao da su radnici neki višak, neki teret, a tek penzioneri, tek su oni teret za državu. Tek su oni pojeli državne pare prethodnih godina. Gospodine Vulin, znate da penzioneri primaju dvadesetak hiljada dinara penzije. Prosečna penzija je 20 hiljada, a prosečna plata 24 hiljade. Da li ste pokušali da se stavite u poziciju jednog penzionera koji treba da preživi od prvog do prvog sa 20 hiljada? Dobar deo penzija je u rasponu od 12 do 20 hiljada. Da li ste se stavili u poziciju penzionera ili radnika sa 20 hiljada koji treba da prehrani svoju porodicu od 1-og do 1-og sa 12 ili 20 hiljada? Vi ovim zakonom, gospodine Vulin, uzimate im još od te plate linearno svima. Na bazi toga što ćete nekome uzeti minuli rad, gospodine Vulin, zato što je neko, pre neki dan jedna gospođa me srela u Novom Sadu i pitala - da li je tačno da ću ja zato što sam zbog potrebe posla radila u više škola, predavala sam fiziku, imala više poslodavaca u narednom periodu imati manju platu zato što sam pre dve godine došla da radim u novu školu i da li se meni neće priznati minuli rad? To pitaju i lekari koji su premešteni iz jednog doma zdravlja u drugi. Gospodine Vulin, nije Zakon o radu glavna stvar zbog čega strani investitori ne dolaze u Srbiju, zbog čega je zaobilaze? Šta kažu ljudi koji treba da ulože u Srbiju? Nabrojaću nekoliko primedbi koje imaju zbog čega ne dolaze u Srbiju, zbog čega ne ulažu. Kaže Miloš Đurković, predsednik Američke privredne komore u Srbiji – najvažnije je regulisanje propisa vezanih za nekretnine, poštovanje prava intelektualne svojine, juče je bila rasprava u Skupštini o poštovanju prava intelektualne svojine, zatim, Gabor Bekeri, potpredsednik Saveta stranih investitora – zakonodavstvo je netransparentno i nepredvidivo, često se menjaju zakoni, teško ih je čitati. Citiram: „Kada investitori ulažu novac u zemlju, oni žele da na dugi rok imaju predvidive ekonomske uslove“, ne pominju nigde Zakon o radu. Kaže Vlada, treba da podstakne ekonomski rast zemlje i u isto vreme da vodi računa o interesima svojih građana i nađe ravnotežu između toga. Andreas Hajvenhaver, trgovinski savetnik pri ambasadi Austrije kaže – glavni problem je previše birokratije, sporo pravosuđe, sistemska korupcija, ne pominje Zakon o radu. Dmitar Polovina kaže da su problem loša infrastruktura, loš poslovni ambijent, ne pominje Zakon o radu. Vi govorite da ćete Zakonom o radu dovući strane investitore, valjda da imamo još nižu cenu rada, valjda da se spustimo ispod ove cene rada, valjda da ljude platimo još manje od ove cene o kojoj ste govorili. Zar mislite da ćete na taj način privući strane investitore? Bili bi vrlo srećni ako bi ovaj zakon rešio to pitanje. Uložili smo amandmane, pokušavajući popraviti ovaj zakon. Međutim, bez drugih sistemskih zakona koji rešavaju ova pitanja, nema nama oporavka, nema nama zapošljavanja. Gde ćete zaposliti ljude koji će biti otpušteni prema ovom zakonu o radu? Da li ste postavili nekad pitanje, kada kažete 350 hiljada ljudi je otpušteno prema ovom prethodnom zakonu koji sada menjamo, a koliko bi hiljada ljudi još bilo otpušteno da je postojao ovaj liberalniji zakon? Možda 500 hiljada ljudi. Dakle, lakše bi otpuštali poslodavci. Kako mislite da ćete sprečiti otpuštanje donošenjem liberalnijeg zakona za poslodavce? Tu nešto nije u redu. Valjda strožije uslove za poslodavce? Tek onda sprečavate smanjenje nezaposlenosti. S druge strane, ako kažete da ćete time…
Zahvaljujem. Potrošili ste sve vreme poslaničke grupe. Reč ima narodni poslanik Zoran Babić.
Gospođo predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, stvarno sam se svojski trudio da pratim prethodnog govornika. Možda nisam dovoljno pametan, ali šta je tu želeo da kaže, zaista je govorio veoma nepovezano, osim nekoliko stvari koje nemaju veze sa istinom. Kada se kaže da smo po ceni rada poslednji na svetu ili u Evropi, bilo bi mnogo lepše i bolje kada bi se legitimisalo i reklo – e, 2012. godine smo vam ostavili to i to. Pa, i 2012. godine smo bili poslednji na svetu i to je produkt vladavine političke stranke prethodnog govornika. I da smo hteli da pokvarimo, nismo imali šta da pokvarimo, jer ništa nam niste ostavili. Prazna kuća se ne kvari. Postoje drugi parametri i druge merljive stvari. Bili smo poslednji na svetu i po borbi protiv korupcije, pa smo i to popravili sa 86. na 72. mesto u protekle dve godine, ali za to je bila potrebna i politička volja i želja da se izgradi država jakih institucija. Po slobodi medija smo bili najgori sa prostora bivše Jugoslavije, a sada smo po podacima, drugi posle Slovenije i to govorim za prostor bivše Jugoslavije. Po roku za dobijanje dozvola 2012. godine – poslednji u Evropi. Zbog toga, jedino što mogu da se složim je da je ovo jedan od zakona koji stvara bolji poslovni ambijent i niko neće eksplicitno reći – da, Zakon o radu, ali Zakon o radu je jedan od zakona koji stvara bolji poslovni ambijent. Bez boljeg poslovnog ambijenta, nema investicija, bez investicija nema novih radnih mesta, bez novih radnih mesta nema života u Srbiji. Shvatite jednom taj lanac. Ovaj zakon o radu je zakon koji je pravljen, koji je liberalniji od onog postojećeg koji nije uspeo ni da sačuva radna mesta, a kamoli da otvori perspektivu novim. Uostalom, ono što se često neki ljudi u ovoj sali kite velikim stranim investicijama, verovatno da su velike strane investicije prodaja društvenog kapitala ili prodaja Miškovićevog dela „Delta Maksija“ ili obveznice ili ne znam ti čega. Ono što u ekonomskoj logici ne postoji, tolike strane investicije a gubitak radnih mesta, to je nemoguće. Investicije donose nova radna mesta. Mi smo ih u Srbiji gubili, što znači da nije bilo realnih investicija čim su se radna mesta u Srbiji gubila.
Vreme, poslaniče.
Završavam, SNS će u Danu za glasanje podržati ovaj zakon koji je evropski zakon, koji je zakon koji stvara bolji poslovni ambijent i otvara perspektivu novim radnim mestima u Srbiji, što je želja i politika SNS.
Zahvaljujem. Borislav Stefanović želi 10 sekundi. Prekinuću vas posle 10 sekundi. Izvolite.
Hvala. Demokratska stranka ne može podržati ovaj zakon zato što on ne rešava apsolutno ništa i pozivam SPS, SDPS i PUPS da glasaju protiv ovog zakona…
Hvala, to je već 13 sekundi. Dr Janko Veselinović, izvolite, šta vi želite? Repliku na čije izlaganje? Nije rekao vaše ime. To je povreda Poslovnika. Ne čujem vas dobro.
Rekao je. Da li možete da mi date repliku?
Dobili ste, samo recite koji je to bio uvredljivi izraz, to je onda povreda Poslovnika.
Govorio je o izlaganju koje je bilo nepovezano.
Znate šta ste vi sve izgovorili na njegov račun i na račun poslaničke grupe? Pošto ja imam pravo da dajem repliku, smatram da nema osnova za repliku i zahvaljujem se. Iskoristili ste vaše vreme, a sada ne možemo da vraćamo raspravu na početak i da svi koriste repliku čijeg osnova nije bilo. Dajem reč na kraju ministru Aleksandru Vulinu. Izvolite.
Znate kako, bez obzira koja frakcija DS govori, uvek postoji jedna zajednička stvar, a to je da su činjenice potpuno neobavezujuće. Mišljenje je dozvoljeno, ali činjenice nikoga ne obavezuju. Znate, prosečna plata u Rumuniji, o kojoj se ovde govori sa takvim prezirom, je niža nego u Srbiji. A ta prezrena Rumunija ima tržište od 22 miliona stanovnika i članica je EU i mi pored te prezrene Rumunije treba da ubedimo strane investitore da dođu ovamo, a imaju samo te prednosti da imaju tržište od 22 miliona stanovnika, nižu prosečnu zaradu i članovi su EU. Ali, mi ćemo to da rešimo, kao što smo rešavali 2008. godine kada je Boris Tadić obećao 500.000 novih radnih mesta, 500.000 novih radnih mesta. Od toga smo dobili 354, ili koliko već hiljada otpuštenih. Samo nedobronameran čovek može da kaže da je ovaj zakon rigidniji u odnosu na prošli zakon. Nije, nije predviđanje razlog za otkaz ništa što je radniku loše. To nije ružna reč. To je nešto što je dobro, jer radnik zna šta je povreda discipline, zbog čega može da izgubi posao i da mu se to ne desi, a poslodavac ne može da da otkaz bez jasno predviđenih razloga da se upravo to uradi. Zašto govorite o poslodavcima kao o najgoroj stvari na svetu? Pa, ima valjda nekih ljudi koji zapošljavaju, valjda oni organizuju proizvodnju, valjda radnik i poslodavac treba da budu na istoj strani, da naprave nešto. Slušao sam pažljivo, kao što je cela Srbija slušala ovu raspravu i zaista nisam čuo argumente u prilog tezi da je ovo antiradnički zakon, a pogotovo ne da će poboljšati otpuštanje. Ponavljam zato, zakon nije potreban, jer da jeste, pa zar bi bilo otpušteno svih ovih stotine hiljada ljudi? Znate, pošto se ovde često pominje JUL i moje članstvo u JUL-u, da ja vama nešto kažem. Ja sam iz JUL-a otišao 1998. godine kao zamenik predsednika Direkcije, znači, kao drugi čovek te partije, u vreme kada sam mogao da postanem najmlađi ministar u istoriji Srbije. Dakle, ja sam iz JUL-a otišao kada je bio na vrhuncu svoje snage, a nisam otišao iz svoje partije kada je bila na dnu, kao vi, pa ste je šutnuli i ostavili…
Ministre, moram da reagujem.
pa ste je ostavili i šutnuli tada kada je bila najslabija i kada je niko živi nije pogledao. E, ja sam otišao sa vlasti, ja kada se politički razilazim, ja se razilazim kada sam na vlasti, a ne kada sam u jadnoj opoziciji, pa kad treba još i da je dotučem. To je vaše političko pravo, ali samo da mi ne prebacujete nešto što sami nemate hrabrosti da uradite. Hvala.
Zahvaljujem ministru. Pravo na repliku ima narodni poslanik Marko Đurišić, spomenuti predsednik stranke.
Hvala poštovana predsednice. Mislim da je jasno iz ovog poslednjeg izlaganja gospodina ministra zašto je bilo potrebno da on pročita uvodni ekspoze, jer očigledno kad ne čita onda izgovara one stvari koje su apsolutno nedostojne ovog doma. Molim vas, ako niste dobro pratili, mogli ste ceo dan da slušate argumente zašto ovaj zakon neće ostvariti ono što ste naveli da je osnova, a to je privlačenje stranih investicija i otvaranje novih radnih mesta. Ceo dan, u ovo malo vremena koliko smo imali smo govorili argumentovano upravo o tome. Da li vi niste hteli da slušate, to je već drugi problem, ali nemate pravo da govorite o tome kako poslanici ovde ne iznose argumente kada diskutuju, pogotovo ne posle današnje diskusije, jer ono što ste mogli da čujete od strane opozicionih poslanika upravo su bili argumenti. Nisu bili hvalospevi predsedniku Vlade, predsedniku države, Vladi, ne znam kome još, imali smo prilike da slušamo i hvalospev o vama i o vašem liku i o delu i o Briselskom sporazumu i o odbrani Kosova i o svemu drugom što nije tačka ovog dnevnog reda. Ko je kakvu imao političku sudbinu i šta je radio u politici, ja sam uvek spreman rado da govorim o tome. Politikom se bavim 25 godina, jedino me je vodila ideja. Nikada nisam bio na vlasti, jer me vlast nije zanimala kao takva. Bio sam poslanik u ovoj Skupštini 12 godina, nekada sam bio deo vladajuće većine, nekada sam bio opozicioni poslanik. Radio sam najbolje što sam znao i umeo da ovoj zemlji bude bolje. Da li je bilo grešaka? Bilo je grešaka. Mi smo tu cenu platili na izborima, platićemo ako treba i ubuduće, nemamo nikakav problem sa tim. Ali smo čuli ovde jednu neverovatnu stvar, kaže se da u zatvoru treba da završe ljudi koji su sprovodili zakon. Pitam vas, šta treba da radi Vlada da bi sprovodila vladu.
Zahvaljujem, replika je završena. Poštovani poslanici, zaključujem zajednički načelni pretres o predlozima zakona iz tačaka 1. i 2. dnevnog reda. Nastavak sednice po sledećim tačkama dnevnog reda je sutra u 10,00 časova. Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice Šestog vanrednog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 102 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 126 narodnih poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su danas sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Vladimir Pavićević, dr Dijana Vukomanović, Branko Ružić, Aleksandar Senić i Dejan Nikolić. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine obaveštavam vas da sam pored predstavnika predlagača svih članova Vlade, pozvala da sednici prisustvuje i Aleksandra Damnjanović, državni sekretar Ministarstva građevinarstva, saobraćaja i infrastrukture, Marko Blagojević, direktorKancelarije za pomoć i obnovu poplavljenih područja i Danijel Nikolić, šef Kabineta generalnog sekretara Vlade. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički načelni jedinstveni pretres o aktima iz tačaka 3. i 4. dnevnog reda. Saglasno Odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički jedinstveni pretres o predlozima akata iz dnevnog reda po tačkama 3. i 4, a pre otvaranja zajedničkog načelnog jedinstvenog pretresa, podsećam vas da shodno članu 97. Poslovnika Narodne skupštine ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova, kao i da se ovo vreme raspoređuje na poslaničke grupe srazmerno broju narodnih poslanika, članova poslaničkih grupa. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2, članu 192. stav 3. i članu 228. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni pretres i jedinstveni pretres o Predlogu zakona o otklanjanju posledica poplava u Republici Srbiji i Izveštaju o elementarnoj nepogodi poplavi, koja je zadesila Republiku Srbiju i merama koje su preduzete radi spasavanja stanovništva i odbrane ugroženih mesta od poplava. Da li predstavnici predlagača žele reč? Ministar, dr Zorana Mihajlović. Izvolite.