Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Osme sednicu Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2014. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuje 87 narodnih poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali, molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 104 narodna poslanika, odnosno da su prisutna najmanje 84 narodna poslanika i da postoje uslovi za rad Narodne skupštine. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: dr Miljana Nikolić, Momo Čolaković i Jelisaveta Veljković. Nastavljamo rad i prelazimo na zajednički načelni i jedinstveni pretres o tačkama 7. do 10. dnevnog reda. Saglasno članu 90. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da sam pozvala da današnjoj sednici prisustvuju prof. dr Snežana Bogosavljević Bošković, ministar poljoprivrede i zaštite životne sredine, prof. dr Zoran Rajić, državni sekretar u Ministarstvu poljoprivredu i zaštitu životne sredine, Danilo Golubović, državni sekretar u Ministarstvu poljoprivrede i zaštite životne sredine, Slobodan Erdeljan, pomoćnik ministra poljoprivrede i zaštite životne sredine, mr Nenad Katanić, pomoćnik ministra poljoprivrede i zaštite životne sredine, Miodrag Pješčić, vršilac dužnosti direktora Republičke direkcije za vode, prof. dr Jugoslav Nikolić, zamenik direktora Republičkog hidrometeorološkog zavoda, mr Sonja Gašić, načelnik Odeljenja za održivo korišćenje ribljeg fonda u Ministarstvu poljoprivrede i zaštitu životne sredine, Ružica Tripić, načelnik u Ministarstvu poljoprivrede i zaštite životne sredine, mr Dušan Ognjanović, šef odseka u Ministarstvu poljoprivrede i zaštite životne sredine, Dragana Milovanović, šef odseka u Ministarstvu poljoprivrede i zaštite životne sredine, Milica Jevtić, šef odseka u Ministarstvu poljoprivrede i zaštite životne sredine, Tatjana Kaluđerović, savetnik u Ministarstvu poljoprivrede i zaštite životne sredine, Aleksandar Milošević, dipl. pravnik u Kompenzacionom fondu i Dušan Dobričić, samostalni savetnik u Republičkoj direkciji za vode. Saglasno odluci Narodne skupštine da se obavi zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima zakona iz dnevnog reda pod tačkama 7, 8. 9. i 10. a pre otvaranja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, podsećam vas da prema članu 97. Poslovnika Narodne skupštine, ukupno vreme rasprave za poslaničke grupe iznosi pet časova. Molim poslaničke grupe, ukoliko to već nisu učinile, da odmah podnesu prijave za reč sa redosledom narodnih poslanika. Saglasno članu 157. stav 2. i članu 170. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram zajednički načelni i jedinstveni pretres o Predlogu zakona o zaštiti i održivom korišćenju ribljeg fonda, Predlogu zakona o finansiranju i obezbeđenju finansiranja poljoprivredne proizvodnje, Predlogu zakona o potvrđivanju Protokola o zaštiti od poplava uz okvirni Sporazum o slivu reke Save i Predlogu zakona o potvrđivanju drugog amandmana na Ugovor o saradnji između Vlade Republike Srbije i Evropske organizacije za eksploataciju meteoroloških satelita. Da li predstavnik predlagača prof. dr Snežana Bogosavljević Bošković, ministar poljoprivrede i zaštite životne sredine želi reč? Reč ima ministar Snežana Bogosavljević Bošković. Izvolite.
Poštovana predsednice Skupštine, uvaženi poslanici, dame i gospodo, danas su pred vama četiri predloga zakona koje je izradilo Ministarstvo poljoprivrede i zaštite životne sredine. Dva predloga su potpuno novi zakoni u našem sistemu, dok su druga dva predloga ratifikacije međunarodnih ugovora. Ako mi dozvolite, počela bih sa Predlogom zakona o zaštiti i o održivom korišćenju ribljeg fonda. Raniji Zakon o zaštiti i održivom korišćenju ribljeg fonda stupio je na snagu 23. maja 2009. godine. Međutim, u toku njegove primene, uočeni su određeni problemi i nedostaci u određenim rešenjima koje je ovaj zakon ponudio. Osnovni cilj u donošenju novog Zakona o zaštititi i održivom korišćenju ribljeg fonda je da se oblast zaštite i održivog korišćenja ribljeg fonda uredi na kvalitetniji način, da se poboljša i unapredi postojeće stanje. Neki od nedostataka koji su uočeni u prethodnom periodu, a koji se direktno ili indirektno tiču načina na koji je regulisana ova oblast u našoj zemlji jesu odsustvo saradnje svih zainteresovanih strana zaštite prirode, hidrograđevinskog sektora, elektroenergetskog sektora, šumarstva i poljoprivrede u uslovima višenamenskog korišćenja vodnih resursa, što je dovelo do izolovanog upravljanja sa negativnim uticajem po riblji fond, nedovoljna transparentnost korišćenja sredstava od dozvola za privredni i rekreativni ribolov i neadekvatan sistem kontrole tih sredstava, postojeći socio-ekonomski uslovi u odnosu na utvrđivanje cena u oblasti rekreativnog i privrednog ribolova, problemi u vezi broja izdatih dozvola za rekreativni ribolov u odnosu na kapacitet ribolovnih voda, nepreciznost definisanja osnovnih pojmova usled kojih je bilo otežano voditi prekršajne postupke, nedovoljni stručni kapacitet korisnika ribarskih područja, nedovoljna materijalno-tehnička opremljenost korisnika ribarskih područja, odsustvo saradnje među korisnicima ribarskih područja, nepostojanje mehanizma komunikacije sa učesnicima delatnosti privrednim ribarima i rekreativnim ribolovcima radi obezbeđivanja njihovog učešća u kreiranju i implementaciji politike i njene primene u oblasti zaštite i održivog korišćenja ribljeg fonda, nemogućnost ministarstva da utiče na visinu troškova dozvole za privredni ribolov, imajući u vidu da po važećim zakonskim rešenjima korisnik samostalno bez obaveze da pribavi saglasnost resornog ministarstva, određuje visinu troškova ove dozvole, nepostojanje odredaba zakona koje uređuju oblast koja se odnosi na izuzimanje pojedinih voda iz ribarskih područja. Naime, važeći zakon o zaštiti i održivom korišćenju ribljeg fonda ne obezbeđuje kontrolu u sistemu korišćenja ribljeg fonda, kao komponente biološke raznovrsnosti Republike Srbije, regulisanost uloge pojedinih subjekata u delatnosti koji je doveo do neuravnoteženosti između stepena korišćenja ribe kao prirodnog resursa i ekonomskog razvoja koji nastaje, takođe ne primenjivanje načela efikasnosti i održivog korišćenja obnovljivih prirodnih resursa, neadekvatnog planiranja i korišćenja ribljeg fonda i odsustvo kontrole i praćenje stope ribolova dovodi u opasnost obnovljivost ribljeg fonda kao prirodnog resursa. Pored toga, napredak u konceptu zaštite prirode, tj. prirodnih resursa, sam po sebi bez nedostataka i disharmonije sa drugim zakonima koji reguliše delatnost korišćenja ribe kao resursa, kao i međunarodne obaveze na zaštiti prirode koji je država preuzela, ukazuju na potrebu donošenja novog zakona koji bi taj odnos efikasno regulisao. Dosadašnji ekonomski i neekonomski interesi i razlozi diktirali su uslove i način eksploatacije prirodnih resursa i dobara, bez uračunavanja direktnih ili indirektnih uticaja na životnu sredinu. Dalje korišćenje prirodnih resursa i dobara i izmene prostornog okvira mogući su samo pod uslovom stalne naučno zasnovane kontrole. Taj vid kontrole korišćenja prirodnih resursa i dobara jedan je od osnovnih zadataka u zaštiti životne sredine. Upravljanje prirodnim resursima i dobrima i zaštita životne sredine je zahtev i potreba čoveka i njegov odnos prema prirodi. Takav odnos obezbeđuje potpunu harmoniju između čoveka i njegovih aktivnosti, s jedne strane, i očuvanja prirode i njenih vrednosti, s druge strane. Zbog svega navedenog, ukazala se potreba da se određena pitanja preciznije definišu i regulišu na adekvatan način. Potreba za održivim upravljanjem prirodnih resursa obavezuje u ovom trenutku na donošenje novih propisa kojima se uređuje njihova zaštita i korišćenje, a posebno u delu koji obuhvata korišćenje ribe kao obnovljivog prirodnog resursa. Predloženim zakonskim rešenjem se unapređuje sistem upravljanja ribljim fondom koji obuhvata zaštitu i održivo korišćenje ribljeg fonda kao dobra od opšteg interesa, u skladu sa principom održivog korišćenja. Predlog zakona uvažava do sada dostignut stepen demokratskog i tehničko-tehnološkog razvoja, različitosti i specifičnosti prostora Republike Srbije i na celovit način reguliše ulov, zaštitu i promet ribe i ostalih životinja koje žive u vodi. Odredbe ovog zakona odnose se na ribolovne vode. Riba u ribolovnim vodama Republike Srbije je prirodni resurs i kao takav je državna svojina, osim ribe u ribnjacima, poluribnjacima, kavezima u ribolovnoj vodi i ograđenim ili pregrađenim delovima ribolovne vode za gajenje riba, koja je svojina vlasnika objekata za gajenje riba. U Predlog zakona ugrađena su dosadašnja iskustva. Dopunjena su i poboljšana zakonska rešenja. Predlogom zakona koji je danas pred vama, dame i gospodo, postižu se sledeći ciljevi: podignut je kvalitet programa upravljanja ribarskim područjem; podignut je nivo stručnosti u čuvanju ribarskog područja; podignut je nivo stručnosti u upravljanju ribarskim područjem; podignut je kvalitet izveštaja o korišćenju ribarskog područja; kvalitetnije je definisan izvor finansiranja zaštite i održivog korišćenja ribljeg fonda, kao i uvođenje posebnih računa za sredstva od izdatih dozvola, u cilju kontrole namenskog trošenja sredstava; definisani su uslovi za izuzimanje ribolovnih voda iz ribarskih područja. Zatim, preciznije i kvalitetnije su definisani uslovi za ustupanje ribarskog područja; kvalitetnije i preciznije je definisan način vršenja nadzora u vršenju poverenih poslova od strane AP Vojvodine; uvedeni su novi potencijalni subjekti za dodelu ribarskih područja; uveden je monitoring kvalitativnog sastava i uzrastne strukture ribljeg fonda, u cilju praćenja efekata programa upravljanja na zaštitu i održivo korišćenje ribljeg fonda; uvedena je obavezna saglasnost i kontrola vrednosti dozvola koje nisu bile obuhvaćene postojećim zakonskim odredbama – dozvole za privredni ribolov, kao i dozvole za rekreativni ribolov, dozvole za zaštićena područja, dnevne i višednevne dozvole. Uvedena je posebna dozvola za rekreativni ribolov, za ribarska područja u granicama zaštićenih područja; propisano je usklađivanje programa upravljanja ribarskim područjem sa drugim propisima kojima se uređuje zaštita prirode; propisana je obaveza definisanja posebnih staništa na ribolovnim vodama, kao mesta od značaja za mrest i druge potrebe riba – zimovanje, rast, ishrana, migracija riba, u kojima se zabranjuje svaki vid ribolova i drugih aktivnosti. Detaljnije je propisano razgraničenje u prodaji dozvola između korisnika, kroz definisanje jedinica lokalne samouprave u ugovorima o ustupanju ribarskih područja; kvalitetnije su definisana prava, dužnosti i ovlašćenja inspektora u vršenju nadzora nad radom korisnika ribarskih područja. Izvršene su izmene zakonskih odredaba koje definišu kazne za prekršaje i privredne prestupe, u smislu povećanja visine novčanih kazni, kao važne mere u zaštiti i održivom korišćenju ribljeg fonda. Pored svega navedenog, ovim zakonskim predlogom su utvrđene i razgraničene nadležnosti organa Republike i AP, koje se odnose na: ustupanje ribarskih područja na korišćenje, davanje saglasnosti na programe upravljanja, utvrđivanje i raspodele nadoknade za ustupanje i korišćenje ribarskih područja, kao i nadoknade za izdavanje dozvola za privredni i rekreativni ribolov. Predloženim rešenjima u ovom zakonu obezbeđuje se odgovornost svih gore navedenih subjekata za zaštitu i održivo korišćenje ribljeg fonda, kao obnovljivog prirodnog resursa, s jedne strane, i nadležnih organa Republike, AP i jedinice lokalne samouprave, s druge strane. Na kraju moram da istaknem da za sprovođenje ovog zakona nisu potrebna dodatna sredstva iz budžeta Republike Srbije. Donošenje ovog zakona neće izazvati povećanje troškova u budžetu Republike. Sprovođenje zakona neće uzrokovati povećanje broja zaposlenih i nabavku nove opreme. Povećanje poslova odnosi se na donošenje podzakonskih akata koja proizilaze iz zakona u periodu od godinu dana nakon donošenja zakona, što će se svrstati u dužnosti visokostručnih službenika nadležnog ministarstva. Poslove koje, u skladu sa zakonom, obavljaju korisnici ribarskih područja i upravljači zaštićenih područja koju su proglasili ribarsko područje u okviru granica zaštićenog područja, finansiraju se od sredstava ostvarenih izdavanjem dozvola za rekreativni i privredni ribolov. Dozvolite mi da još jednom naglasim da riblji fond Republike Srbije predstavlja značajan prirodni resurs, te kao takav zaslužuje da se maksimalno čuva i štiti i da u odnosima koji nastaju prilikom korišćenja ribolovnih voda taj interes bude prioritetan. U tom smislu ovaj predlog zakona predstavlja napredak pre svega jer na celovit način uređuje sistem upravljanja ribljim fondom, u skladu sa principom održivog korišćenja. Time se ispunjavaju i zahtevi EU i načela koja proizilaze iz ratifikovanih međunarodnih ugovora u oblasti zaštite biodiverziteta - Konvencije o biološkoj raznovrsnosti, Konvencije o međunarodnoj trgovini ugroženim vrstama divlje flore i faune, Konvencije o očuvanju evropske divlje flore i faune i prirodnih staništa, Zakona o potvrđivanju Konvencije o očuvanju migratornih vrsta divljih životinja, kao i ratifikovanih sporazuma u oblasti ribarstva. Drugi predlog zakona o kojem ću danas govoriti jeste Predlog zakona o finansiranju i obezbeđivanju finansiranja poljoprivredne proizvodnje ili, kako je u javnosti poznat, zakon o predžetvenom finansiranju. Usvajanjem ovog Predloga zakona naša zemlja postaje prva zemlja u regionu i jedna od retkih u svetu koja dobija potpuno zaokružen sistem finansiranja poljoprivredne proizvodnje. Ministarstvo je na izradi ovog zakona radilo skoro tri godine i verujemo da smo sačinili kvalitetan zakonski predlog koji će olakšati finansiranje u oblasti poljoprivrede. Ovaj predlog zakona je rezultat projekta realizovanog u saradnji sa Evropskom bankom za obnovu i razvoju, a ceo projekat uključuje i uspostavljanje svih pratećih mehanizama potrebnih za implementaciju ovog zakona. Tokom izrade nacrta ovog zakona. Ministarstvo je u saradnji sa Evropskom bankom za obnovu i razvoj organizovalo dve konferencije - februara 2012. godine i februara 2013. godine, na kojima je javnosti predstavljena ideja uvođenja sistema predžetvenog finansiranja, a na kojima su učestvovali predstavnici bankarskog sektora, osiguravajućih društava, proizvođača i prerađivača. Nakon ovih sastanaka dobijene su korisne sugestije, primedbe i komentari od svih zainteresovanih strana, te je kao konačan rezultat tokom ove godine pripremljen Nacrt zakona o finansiranju i obezbeđivanju finansiranja poljoprivredne proizvodnje. Donošenjem ovog zakona stvara se mogućnost za uspostavljanje tzv. sistema predžetvenog finansiranja u Republici Srbiji, što predstavlja sistem koji bi primarnim poljoprivrednim proizvođačima olakšao pristup izvorima finansiranja u trenutku kada imaju najveću potrebu za finansijskim sredstvima, odnosno pred setvu ratarskih kultura. Projekat uvođenja sistema predžetvenog finansiranja uspešno je implementiran do sada u Brazilu, a u fazi implementacije je u Ukrajini i Rusiji. Srbija bi bila prva zemlja u ovom delu Evrope koja bi implementirala ovaj način finansiranja primarnih poljoprivrednih proizvođača i verujemo da će uspešno zaživeti i u Srbiji na način kako je zaživeo i u Brazilu, gde je ovakav način finansiranja postao dominantan u poljoprivredi. Novina koju nudi ovaj zakonski predlog jeste uvođenje novog elementa u kreditni, odnosno ugovorni aranžman, a to je korišćenje zaloge na budućim poljoprivrednim proizvodima, odnosno zaloge na budućem rodu kao sredstvu obezbeđenja. Na ovaj način proizvođač kao sredstvo obezbeđenja svoje pozajmice koristi zalogu na budućem rodu, što mu olakšava pristup finansijskim sredstvima, jer se za finansiranje njegove proizvodnje ne zahteva obavezna hipoteka, što je često prepreka kod pristupa finansijskim sredstvima. Zaloga kao instrument obezbeđivanja naplate potraživanja regulisana je zalogom o založnom pravu na pokretnim stvarima upisanim u registar. Međutim, novina koju ovaj Predlog zakona donosi jeste uvođenje novog oblika zakona, a to je buduća poljoprivredna proizvodnja. Na taj način poljoprivredni proizvođač kod banke ili prerađivača dobija finansijska sredstva za finansiranje poljoprivredne proizvodnje, a ta sredstva su obezbeđena budućim rodom na njegovom mestu proizvodnje. Ukoliko nakon žetve, tj. berbe iz bilo kojih razloga nije u mogućnosti da vrati pozajmljena sredstva, aktivira se zaloga na budućem rodu i zajmodavac, odnosno zalogoprimac postaje vlasnik rezultata proizvodnje, čime naplaćuje svoje potraživanje. Važno je napomenuti da je ova vrsta zaloge privremenog karaktera, odnosno postoji ograničeno trajanje zaloge i to do kraja kalendarske godine u kojoj se obavlja žetva, odnosno berba, a što je precizirano ugovorom. Zaloga prestaje da važi isplatom obaveze na način kako je ugovorom precizirano i briše se iz registra. Važan element ovog zakona upravo je ugovor o finansiranju poljoprivredne proizvodnje koji sadrži sve neophodne elemente za definisanje prava i obaveza obeju ugovorenih strana, između ostalog i zalogu na budućem rodu. Ugovor o finansiranju poljoprivredne proizvodnje upisuje se u registar ugovora o finansiranju, što će omogućiti proveru da li je određena parcela opterećena obavezom, odnosno poljoprivredna proizvodnja na toj parceli. Ono što je bitno, a što ovaj zakonski predlog nudi kao mogućnost jeste definisanje obaveze u novčanom ili robnom obliku, kao i mogućnost njihovog prevođenja iz jedne u drugu, što se definiše ugovorom o finansiranju. Registar ugovora o finansiranju će voditi Agencija za privredne registre, a njegovo uspostavljanje će finansirati Evropska banka za obnovu i razvoj. Takođe, ova finansijska organizacija će podržati i promociju uvođenja novog sistema, kao i obuku učesnika u sistemu. Očekujemo da će učesnici u sistemu predžetvenog finansiranja biti, pre svega, primarni poljoprivredni proizvođači kao zalogodavci, dok će se kao zalogoprimci uglavnom pojavljivati banke i prerađivači u oblasti biljne proizvodnje. Posebno naglašavam biljnu proizvodnju, s obzirom da ovaj zakon pokriva samo biljnu proizvodnju, zbog postojeće mogućnosti uspostavljanja ovog sistema u ovoj oblasti, ali se nadamo da će se u budućnosti sa uspešnim razvojem sistema predžetvenog finansiranja stvoriti uslovi za uvođenje ovog sistema finansiranja i u oblast stočarske proizvodnje. Posebno bih želela da naglasim da je i do sada postojao sličan ugovorni odnos između prerađivača, tj. otkupljivača s jedne strane i primarnih poljoprivrednih proizvođača s druge strane. Reč je o tzv. ugovorima na zeleno, gde su na osnovu ugovorene proizvodnje primarni proizvođači od prerađivača dobijali impute za poljoprivrednu proizvodnju izražene kroz paritet za finalni proizvod. Ovakav način finansiranja je dokaz da ovaj sistem ima uslove da funkcioniše, a Zakon o finansiranju i obezbeđenju finansiranja poljoprivredne proizvodnje će samo postaviti u pravi okvir ovakvu vrstu odnosa. Takođe, ovaj zakonski predlog u sistem uvodi i banke kao nove učesnike, što stvara uslove za proširenje ponude bankarskih proizvoda i lakšu dostupnost bankarskih kredita primarnim proizvođačima. Primetićete, takođe, da Predlog zakona ne zahteva obavezno osiguranje poljoprivredne proizvodnje, što je, moram priznati, bila i naša dilema prilikom izrade ovog zakona. Međutim, ne želeći da sužavamo pravne mogućnosti za korišćenje ovog finansijskog instrumenta zahtevom za obavezno osiguranje useva i plodova od štete, vodili smo se očekivanjem da će tržište samo nametnuti ovakav zahtev, što ostaje kao mogućnost dogovora dve ugovorene strane. Na kraju bih želela da naglasim da smo mi kao nadležno ministarstvo veoma dobro upoznati sa problemom finansiranja poljoprivredne proizvodnje, naročito ako se ima u vidu sezonski ciklus ove proizvodnje i potreba da se uvom trenutku izvrši jednokratno finansiranje celokupnog proizvodnog ciklusa, što predstavlja veliko ulaganje za proizvođača, a često i ograničavajući element za eventualno proširenje proizvodnje. Donošenjem ovog zakona i uspostavljanjem sistema predžetvenog finansiranja prevazišlo bi se ovo ograničenje, što bi stvorilo uslove za proširenje i unapređenje proizvodnje, a što bi kao rezultat imalo povećanje obima proizvodnje i prinosa. Takođe, u skladu sa ograničenim budžetskim sredstvima, potrebno je naglasiti da usvajanje ovog zakonskog predloga ne zahteva dodatna budžetska sredstva, a s obzirom da je veliki broj učesnika u poljoprivrednoj proizvodnji, kao i uključene institucije, iskazao interesovanje za ovaj zakonski predlog, verujem da će ovaj sistem zaživeti u našoj poljoprivredi i da će doprineti njenom daljem razvoju, čime će se stvoriti realni uslovi da naša poljoprivreda postane stvarna razvojna grana naše privrede. Predlog zakona o potvrđivanju Protokola o zaštiti od poplava, uz Okvirni sporazum o slivu reke Save je sledeći predlog zakona koji se danas nalazi pred vama. Ovaj zakonski predlog podržalo je Ministarstvo inostranih poslova, a sam predlog zakona izradilo je Ministarstvo poljoprivrede i zaštite životne sredine, odnosno Republička direkcija za vode, kao organ u sastavu Ministarstva. Kao što smo nedavno imali prilike da vidimo, bujice, poplave, zaštita od voda ne poznaju državne granice. Kao bolna potvrda ovoga došle su nam ovogodišnje katastrofalne poplave koje su pogodile sve zemlje u regionu. Ova dešavanja su nas sve podsetila da moramo blisko da sarađujemo kada je reč o prirodnim nepogodama. Jedan od takvih vidova saradnje jeste upravo saradnja država u slivu reke Save. Okvirni sporazum o slivu reke Save je potpisan od strane država u slivu reke Save 3. decembra 2002. godine. Sporazum koji je stupio na snagu 29. decembra 2004. godine obezbeđuje principe i mehanizme za regionalnu saradnju. Naša država je 2004. godine postala država strana Okvirnog sporazuma. U skladu sa odredbama ovog sporazuma, države su se obavezale da će sačiniti protokole kojima će se urediti posebna pitanja koja se odnose na sliv reke Save, i to: prekogranične uticaje u slivu reke Save, vanredne situacije, zaštitu od poplava i sprečavanje zagađenja voda prouzrokovanog plovidbom. Protokol o zaštiti od poplava potpisan je 1. juna 2010. godine. Protokol uređuje pitanja održive zaštite od poplava u slivu reke Save nastalih usled prirodnih pojava, kao što su velike vode reka i bujica i barijere formirane nagomilavanjem ledenih santi, i veštačkih uticaja, kao što su ispuštanje voda iz akumulacija i retenzija, prouzrokovano rušenjem brana ili neodgovarajućim upravljanjem, promene u slivu, rečnim koritima i inundacija sa ciljem sprečavanja ili ograničavanja opasnosti i smanjivanja ili otklanjanja negativnih posledica od poplava. Predmet Protokola je detaljnije uređivanje pitanja koja se odnose, pre svega, na utvrđivanje zajedničkih ciljeva, kriterijuma i mera zaštite od poplava u slivu reke Save, a vezano za prevenciju, obaveštavanje, mere odgovora, ostvarivanje saradnje, razmenu informacija itd. Sprovođenje Protokola će doprineti unapređenju zaštite od štetnog dejstva voda na regionalnom i nacionalnom planu. Protokolom se stvara osnov za upravljanje rizikom od poplava, a koji se mora obezbediti na nivou sliva reke Save, što je saglasno sa modernim principima i zakonodavstvom EU, posebno sa Direktivom 2007/60 o proceni i upravljanju rizicima od poplava i Akcionim programom za održivu zaštitu od poplava u slivu reke Save. Obaveze iz Protokola uticaće na obaveze strana da preduzimaju mere na nacionalnom planu koje se odnose na razvoj zakonske regulative, uspostavljanje administrativnih, finansijskih i tehničkih mera za održivu odbranu od poplava, kao i spremnost na reagovanje pri vanrednim situacijama odbrane od poplava. Ovo se, pre svega, odnosi na obaveze organa vlasti i nosioca aktivnosti u cilju uspostavljanja preventivnih mera, mera pripravnosti i odgovora u slučaju poplava. Značaj dobre regionalne saradnje postao je vidljiviji i tokom ovogodišnjih katastrofalnih majskih poplava, koje su posebno pogodile sliv reke Save i tokom kojih je uspostavljana komunikacija sa nadležnim institucijama za odbranu od poplava uzvodnih država. Ne čekajući formalno stupanje na snagu Protokola, Republika Srbija je učestvovala u svim aktivnostima Međunarodne komisije za sliv reke Save, a koje se odnose na početak izrade planom upravljanja rizikom od poplava za sliv reke Save, razvoj sistema prognoze, upozoravanja i uzbunjivanja na pojavu poplava u slivu reke Save i razvoj platforme za razmenu informacija značajnu za odbranu od poplava. Takođe, smatramo za uspeh zajedničku pripremu predloga projekta, unapređenje zajedničkih aktivnosti na upravljanju poplavama u slivu reke Save, čija realizacija je započeta oktobra ove godine, a projekat finansira Investicioni okvir za zapadni Balkan. Za vodoprivredu Republike Srbije, najuzvodnije države u slivu reke Save, od velikog značaja je donošenje zakona o potvrđivanju Protokola o zaštiti od poplava uz Okvirni sporazum o slivu reke Save, naročito posle iskustava sa katastrofalnim poplavama iz maja meseca ove godine. Na kraju, predlog zakona koji se danas nalazi pred vama, uvaženi narodni poslanici, jeste Zakon o potvrđivanju Drugog amandmana na Ugovor o saradnji između Savezne vlade Savezne Republike Jugoslavije i Evropske organizacije za eksploataciju meteoroloških satelita. Evropska organizacija za eksploataciju meteoroloških satelita je jedina organizacija ove vrste u Evropi osnovana 1986. godine sa zadatkom da za potrebe operativnih funkcija nacionalnih hidrometeoroloških službi država članica obezbeđuje podatke globalnih satelitskih osmatranja vremena i klime. Operativni podaci i produkti EUMETSAT, uz podatke dobijene iz nacionalnih meteoroloških i hidrometeoroloških osmatračkih mreža čine osnovnu komponentu hidrometeorološkog sistema praćenja, prognoziranja, najave i upozorenja o meteorološkim, klimatskim i hidrološkim ekstremnim pojavama, nepogodama i katastrofama. Evropska organizacija za eksploataciju meteoroloških satelita je organizacija koju čini 30 država, punopravnih članica. Bugarska je ove godine postala 30-a punopravna članica. Jedina preostala pridružena članica je Republika Srbija. Ugovor o saradnji, između Savezne vlade Savezne Republike Jugoslavije i EUMETSAT, Savezna Republika Jugoslavija potpisala je 11. jula 2002. godine. Posle ukidanja saveznog hidrometeorološkog zavoda, 2003. godine, koji je bio nosilac ovog sporazuma, Republički hidrometeorološki zavod je kao pravni sledbenik preuzeo funkcije saveznog i nastavio aktivnosti na sprovođenju ugovora. Početkom 2009. godine, potpisan je Amandman na Ugovor o saradnji između EUMETSAT i Savezne vlade Republike Jugoslavije, kojim su izvršene neophodne izmene i dopune potpisanog ugovora. Ugovor je zaključen na pet godina. Potvrđivanjem ugovora o saradnji i amandmanima na Ugovor, Republika Srbija je postala pridružena članica EUMETSAT. U preambuli Ugovora definisan je status pridružene članice, kao neposredan korak ka punopravnom članstvu evropskih zemalja u EUMETSAT. Zahtevom za produžavanje trajanja ugovora na period od tri godine, Republika Srbija iskazuje svoju nameru da nastavi saradnju sa ovom evropskom organizacijom, kao i spremnost na neophodne napore za buduće pristupanje ovoj organizaciji koje u ovoj fazi nije moguće zbog postojećih ekonomskih i budžetskih ograničenja. Potrebno je naglasiti da je Republički hidrometeorološki zavod od datuma potpisivanja Ugovora uspostavio dobru saradnju sa navedenom evropskom organizacijom i da u svakodnevnom radu koristi mogućnosti koje obezbeđuju članstvo u ovoj organizaciji. Među najznačajnije, svakako, spada operativna uključenost Republičkog hidrometeorološkog zavoda u evropskoj organizaciji i prijem satelitskih produkata neophodnih za funkcionisanje sistema, rane najave i upozorenja na opasne meteorološke i hidrološke pojave. Pomoću tog sistema na raspolaganju su 24 sata na dan, 365 dana u godini satelitski podaci, slike i produkti vezani za vreme i klimu. Satelitski podaci pomažu meteorolozima da detektuju i neposredno prate razvoj opasnih vremenskih pojava i omoguće pravovremenu izradu prognoza i upozorenja za potrebe državnih organa, privrednih, naučno-istraživačkih institucija i najšire javnosti. Na taj način se bitno umanjuje šteta od opasnih vremenskih pojava i štite ljudi životi i imovina. Ove informacije su važne za bezbedan vazduhoplovni saobraćaj, plovidbu, drumski saobraćaj, poljoprivredu, građevinarstvo i druge oblasti. Gruba procena pokazuje da je zahvaljujući satelitskim podacima prognoza za pet dana unapred poboljšana za oko 20%, a da se isti kvalitet prognoze dobija za tri dana duži prognostički period. Danas je nemoguće zamisliti razvijenu hidrometeorološku službu, kakvoj teži naš Republički hidrometeorološki zavod, bez korišćenja satelitskih produkata. Usvojenim programom meteoroloških i hidroloških razvojno-istraživačkih aktivnosti za period od 2013. do 2017. godine, ukupna delatnost Republičkog hidrometeorološkog zavoda, kao nacionalne hidrometeorološke službe Republike Srbije usmerava se prema visokim nivoima performansi u obavljanju stručno operativnih i razvojno-istraživačkih aktivnosti kao i u stvaranju posebnog institucionalnog okvira za ta dostignuća, vodeći računa o aktuelnim finansijskim okolnostima u kojima Republički hidrometeorološki zavod radi. Osnovni strateški cilj Republičkog hidrometeorološkog zavoda do 2017. godine je razvijen, efikasan i tehničko-tehnološki harmonizovan. Hidrometeorološki sistem rane najave i upozorenja koji predstavlja integralni deo međunarodnih i evropskih hidrometeoroloških informacionih sistema i osnovnu komponentu nacionalnog sistema zaštite života ljudi i materijalnih dobara od štetnog dejstva meteoroloških i hidrometeoroloških elementarnih nepogoda i katastrofa. Ispunjenje navedenih ciljeva moguće je ostvariti, između ostalog, kroz članstvo u svim evropskim infrastrukturnim sistemima, među kojima spada i članstvo u organizaciji Evropska organizacija za eksploataciju meteoroloških satelita. Osim pomenutog, članstvo u ovoj Evropskoj organizaciji predstavlja strateški interes naše zemlje u procesu integracija u EU. Stoga smatramo da je neophodno nastaviti članstvo u ovoj Evropskoj organizaciji, produženjem trajanja Ugovora za realizaciju i to potvrđivanjem drugog amandmana na postojeći Ugovor i time bi ovaj ugovor bio na snazi do 31. decembra 2017. godine. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem. Da li se izvestioci nadležnih odbora javljaju za reč? (Ne) Da li predsednici odnosno predstavnici poslaničkih grupa žele reč? Prvi govornik Arpad Fremond.
Poštovana predsednice, poštovano predsedništvo, poštovani ministre, saradnici, dame i gospodo narodni poslanici, na dnevnom redu se nalazi više zakona i sporazuma koje je predložila Vlada Republike Srbije. Reč je o Predlogu zakona o zaštiti i održivom korišćenju ribljeg fonda, Predlogu zakona o finansiranju i obezbeđenju finansiranja poljoprivredne proizvodnje, Predlogu zakona o potvrđivanju Protokola o zaštiti od poplava, uz Okvirni sporazum o slivu reke Save i Predlogu zakona o potvrđivanju drugog amandmana na Ugovor o saradnji između Vlade Republike Srbije i Evropske organizacije za eksploataciju meteoroloških satelita. Odmah na početku želim da naglasim da će poslanička grupa SVM podržati ove predloge zakona, kao i sporazum. Naravno, imamo i neke sugestije koje želim da iznesem o ovim predlozima zakona. Prvenstveno bih govorio o Predlogu zakona o finansiranju i obezbeđenju finansiranja poljoprivredne proizvodnje, jer smatram da ovaj predlog zakona može da ima najveći uticaj na poslovanje naših poljoprivrednih proizvođača. U kakvom stanju je naša poljoprivreda, svima nama je dobro poznato, svi pričamo o važnosti ove grane privrede, međutim, nažalost, naši proizvođači teško napreduju. Imaju dosta problema sa cenama žitarica, imali su ove godine, problema sa elementarnim nepogodama. Zbog svih tih stvari oni uvek računaju na pomoć države i verujte mi to nije tako samo kod nas, nego je tako i u nekim drugim zemljama u okruženju. Uvek je dobro došao svaki vid pomoći sa strane Ministarstva poljoprivrede. Treba da naglasim da država, ako želi da ova grana privrede napreduje, mora da izdvoji veća sredstva za poljoprivredu. Siguran sam da bez subvencija u poljoprivredi, naši proizvođači ne mogu biti konkurenti na tržištu EU. Vodi se ogromna bitka, imamo tržišnu utakmicu u EU. Nažalost, naši proizvođači teško mogu do terena, a ne još da se takmiče sa proizvođačima iz EU.Zbog toga je ovaj zakon izuzetno važan, pošto je namera ministra sa poljoprivrede da na neki način pomaže svoje poljoprivrednike, odnosno da im obezbedi neku šansu da dođu do sredstava kad im je najpotrebnije. Naravno, pitanje kako će ovaj zakon da zaživi i kako će se primenjivati? Znači, ovaj Predlog zakona daje šansu našim proizvođačima, da posluju, isto tako kao i njihove kolege, kao što smo to čuli od ministarke, širom sveta. Predlog zakona o finansiranju i obezbeđenju finansija poljoprivredne proizvodnje je jedan tzv. evropski projekat, koji je podržala i Evropska banka za obnovu i razvoj i Organizacija UN za hranu i poljoprivredu. Izuzetno je dobro da su u izradi zakona učestvovali svi relevantni predstavnici zainteresovanih strana, odnosno predstavnici primarnih proizvođača, prerađivača, osiguravajućih društava, bankarskog sektora i relevantnih institucija. Naravno, bilo je i javne rasprave, što je isto tako pozitivno. Ono što treba da znaju svi proizvođači i ono što je i ministarka napomenula je da se kroz ovaj zakon daje mogućnost da se finansiranje obavlja na osnovu ugovora koji reguliše obaveze i prava dužnika i poverioca, kao i rok dospeća, mesto proizvodnje, obezbeđeno potraživanje itd. Prednost zakona je da sistem finansiranja povezuje primarne proizvođače i prerađivače kroz mogućnost obezbeđivanja finansijskih sredstava inputa za poljoprivrednu proizvodnju od strane prerađivača ili banaka u periodu pre setve. Koristeći ovaj model proizvođači mogu da finansiraju svoju proizvodnju koristeći budući rok kao zalog za dobijanje sredstava. Veći deo poljoprivrednika ima problem sa finansiranjem najčešće setve, pa kroz ovaj zakon primarnim poljoprivrednim proizvođačima se olakšava pristup izvorima finansiranja u trenutku kada imaju najveću potrebu za finansijskim sredstvima. Ono što je novitet koji će uticati vrlo povoljno na poslovanje poljoprivrednika pri čemu pozajmicu poljoprivrednik ne mora da obezbeđuje hipotekom nad nepokretnostima, kakav je sada slučaj. Postojeća praksa sklapanja ugovora na zeleno na kojima se bazira ugovorna proizvoda najčešće između individualnih proizvođača i otkupljivača, gde se kao pozajmice daju novčana sredstva ili inputi za poljoprivrednu proizvodnju, usvajanjem ovog zakona postaje bliže regulisano. Siguran sam da ovaj zakon unapređuje model kratkoročnog finansiranja na sistemski način, obezbeđujući pravnu sigurnost učesnika u kreditiranju kako poverioca, tako i dužnika. U buduće poljoprivredni proizvođači će u značajno većoj meri moći da koriste buduće poljoprivredne proizvode kao sredstvo obezbeđenja za kratkoročno kreditiranje primarne poljoprivredne proizvodnje. Dakle, krajnji efekat ovog zakona je povećanje kreditnog potencijala poljoprivrednih proizvođača, odnosno povećanje obima proizvodnje primarnih poljoprivrednih proizvoda, uz smanjivanje troškova finansiranja ove proizvodnje. Zakon je dobar i za organizatore poljoprivredne proizvodnje i privredna društva angažovana u procesu obavljanja primarne poljoprivredne proizvodnje, s obzirom da se uvodi novo sredstvo obezbeđenja koje na institucionalan način može da zaštiti njihove interese kao finansijera poljoprivredne proizvodnje. Zakon pozitivno utiče na bankarski sektor koji će dobiti mogućnost plaćanja kredita uz smanjen rizik i uz korišćenje fleksibilnih sredstava obezbeđenja, zalog na budućim poljoprivrednim proizvodima. Ovaj zakon moram da ima i pozitivne efekte i prema potrošačima, s obzirom da povećani obim proizvodnje primarnih poljoprivrednih proizvoda utiče i na planiranu poljoprivrednu proizvodnju u Republici Srbiji, čime se obezbeđuje prehrambena sigurnost, stabilizuje ponuda i cena na tržištu poljoprivredno prehrambenih proizvoda, te se stimuliše tržišna konkurencija u pogledu prometa poljoprivrednih proizvoda. Kao krajnji rezultat implementacije zakona možemo da očekujemo svi mi stabilniji i povoljniji finansijski ambijent za kreditiranje poljoprivredne proizvodnje u zemlji. Naravno, treba vremena, zakon treba da zaživi i da se implementira na pravi način. Zbog svih navedenih razloga poslanička grupa SVM će sigurno glasati za ovaj predlog zakona. Što se tiče Predloga zakona o zaštiti i održivom korišćenju ribljeg fonda, predmet ovog zakona je uređivanje upravljanja ribolovnim resursima u ribolovnim vodama kao i očuvanje, zaštita, ulov, korišćenje i promet riba. Ovo je jedan važan zakon koji treba da reguliše oblast koja je od interesa velikom broju građana naše zemlje. Oni su, pre svega, rekreativni, sportski i privredni ribolovci. Složićete se sa mnom, radi se o ogromnom broju građana naše zemlje. Dobro znamo svi da riblji fond predstavlja značajan privredni resurs Republike Srbije, te kao takav zaslužuje da se maksimalno čuva i štiti i da u odnosima koji nastaju prilikom korišćenja ribolovnih voda, taj interes bude prioritetan. Siguran sam da u tom smislu ovaj Predlog zakona predstavlja izvestan napredak. Pre svega jer na celovit način uređuje sistem upravljanja ribljim fondom u skladu sa principom održivog korišćenja. Za nas je od posebnog značaja da se time ispunjavaju i zahtevi EU i načela koja proizilaze iz ratifikovanih međunarodnih ugovora u oblasti zaštite biodiverziteta. Za nas poslanike SVM je od posebnog značaja što su ovim zakonom jasno utvrđene i razgraničene nadležnosti organa Republike, autonomne pokrajine i jedinica lokalne samouprave koje se odnose na ustupanje ribarskih područja na korišćenje, davanje saglasnosti na programe upravljanja, utvrđivanje i raspodelu naknade za ustupanje i korišćenje ribarskog područja, kao i naknade za izdavanje dozvola za izdavanje dozvola za privredni i rekreativni ribolov. Dobro je što se predloženim rešenjima u ovom zakonu obezbeđuje se odgovornostsvih subjekata za zaštitu održivo korišćenje ribljeg fonda kao obnovljenog privrednog resursa sa jedne strane, i nadležnih organa Republike, autonomne pokrajine i jedinice lokalne samouprave sa druge strane, kao što je to ministarka napomenula. Još jednom želim da vam ponovim da za nas koji dolazimo iz Vojvodine je od posebnog značaja, tj. da nadležnosti AP Vojvodine ostaju i da na neki način AP Vojvodina će ubuduće na još liberalniji način moći da raspolaže svojim sredstvima. Da bi smo se upoznali sa problemima koje imaju i korisnici i sportski odnosno rekreativni ribolovci, mi poslanici SVM organizovali smo sastanak sa predstavnicima nekih udruženja. Vodili smo razgovore sa predstavnicima udruženja iz Bačke Topole, iz Sente i Kanjiže i sa predstavnikom Ribolovačkog saveza Vojvodine, gospodinom Dušanom Jovanovićem. Hteli smo čuti i mišljenje predstavnika ribolovaca i predstavnika struke u ovom Predlogu zakona, pošto na njih ima najvećeg uticaja. Dobro je što je bilo javne rasprave, međutim, čuli smo od njih da nažalost mali broj sugestija je uvršten u Predlog zakona. Dozvolite mi da iznesem samo neke primedbe koje imaju predstavnci ribolovaca na ovaj zakon kao i da kažem par rečenica o našim amandmanima koje smo predali na ovaj Predlog zakona. Članom 4. Predloga zakona je precizirano pod kojim uslovima može ministar izuzeti pojedine ribolovne vode iz ribarskog područja, odnosno ustanoviti poseban režim i uslove ribolova iz zaštite ribljeg fonda. U predlogu stoji da se ribolovna voda može izdvojiti iz ribarsko područja ako se menja namena te vode, npr. ribolovna voda postaje ribnjak i tako dalje, kao i zbog drugih namena od važnosti za Republiku Srbiju. Ali, nije jasno definisano imaju li mogućnosti ribolovačke organizacije da dobiju vode na gazdovanje mimo ribarskog područja. Poštovana ministarko, ono što je važno za naše ribolovce, odnosno ribolovnim organizacijama, da po mogućnosti dobiju određene manje vode na upravljanje. U Srbiji ima mnogo manjih jezera, bara, mrtvaja, površinskih kopova, kanala, koji su potpuno zapušteni iz razloga što korisnicima voda, odnosno ribarska područja iz nekog razloga nisu interesantna, ali su udaljeni od većih i za ribolovce zanimljivijih vodenih površina. Takve vode, po njihovom predlogu treba na upravljanje da dobiju ribolovačke organizacije koje su za to zainteresovane kako bi svojim radom i angažovanjem revitalizovale te vode i ponovo ih načinile zanimljivim za ribolovce. Ima i pozitivnih primera. Na primer, u mojoj okolini u Čonoplji, gde lokalno udruženje izuzetno dobro gazduje na lokalnom jezeru. Inače ja, koji dolazim iz opštine Bačke Topole, ne smem da zaboravim ni poslednji primer Bačko-Topolskog jezera gde je zahvaljujući aktivnosti lokalnog udruženja na čelu sa gospodinom Đorđom Zvicerom zaustavljen višegodišnji bespravni izlov ribe, a gde po tome kako stvari trenutno stoje postoji šansa da lokalno udruženje ponovo može da stvori više nego zanimljivu ribolovnu destinaciju. Poštovana ministarko, u ime poslaničke grupe SVM bih vas zamolio da u budućnosti obratite pažnju na zahteve lokalnih udruženja ribolovaca i da po mogućnosti ribolovcima omogućite da gazduju manjim ribolovnim vodama, naravno ako imaju uslove i ako za to izraze spremnost, posebno na vodama koje su vremenom zapuštene. Drugi problem koji zahteva veći broj udruženja, a čak i neki korisnici tj. ograničenja privrednog ribolova u period mresta. Član 38. Predloga zakona definiše ograničenje ribolova, citiram, radi zaštite ribljeg fonda korisnik ribarskog područja može uz saglasnost ministra, odnosno nadležnog pokrajinskog organa privremeno, a najduže na period od godinu dana zabraniti privredni ribolov na određenom delu ribarskog područja. Poštovana ministarko, apelujemo na vas da po mogućnosti treba zabraniti svaki vid privrednog ribolova u periodu mresta, a koji je određen programom upravljanja korisnika. Ne postoji veći problem po pitanju pritiska na riblji fonda od izlovljavanja matičnih primeraka riba u vreme mresta. Ribama treba omogućiti da u vreme mresta nesmetano produže svoju vrstu i na taj način ostave brojno i zdravo potomstvo. Ovo je uglavnom period u proleće od početka marta do kraja maja meseca. Ribe se pri tom mreste u rukavcima, plavnim zonama rečnih tokova, prirodnim i veštačkim zalivima koje treba korisnik da kategoriše kao mrestilišta i to omogući ribama mir i nesmetan mrest tokom proleća. Ovakva mesta su od strateške važnosti za opstanak i važnost, odnosno povećanje brojnosti ribne populacije su sasvim dobro poznati i nije neka velika nauka jasno ih definisati i obeležiti, a zatim i kao prioritet čuvati i sačuvati. Siguran sam da Ministarstvo poljoprivrede i zaštite životne sredine može po ovom pitanju da uradi nešto, ako ne drugačije, preko nekog pravilnika. U ovom smislu, poslanička grupa SVM je predala amandman na ovaj član Predloga zakona. Treći problem o kojem želim da govorim, a vezano za ovaj problem, isto smo predali amandman na član 41. Predloga zakona, je problem tzv. jedinstvene dozvole za rekreativni ribolov odavno nije pogodnost za veći broj ribolovaca u Srbiji jedinstvena dozvola. Zvuči odlično da se sa samo jednom dozvolom može pecati na svim vodama, ali u praksi to je pogodnost za možda 5 ili 10%ribolovaca. Većina rekreativnih ribolovaca peca, što bi rekli, ispred svoje kuće jer nisu u mogućnosti da plaćaju visoku cenu troškova putovanja i višednevnog boravka na nekom za prosečnog ribolovca udaljenom delu Republike. Po našem predlogu korisnik pre jedinstvene dozvole bi mogao da izda i jednu korisničku dozvolu koja važi za sve vode koje su dotičnom korisniku dodeljene na upravljanje ali samo za vode tog korisnika. Korisnici između sebe mogu da zaključe ugovore o recipročnom pravu i na taj način prošire oblast važenja dozvole, ako je to u zajedničkom interesu. Sa ovim predlogom, inače, po našim informacijama se odavno slaže većina ribolovačke javnosti, a i sami korisnici. Ovako bi svakako cena same dozvole za rekreativne ribolovce koji uvek pecaju na istim vodama, a to je većina ribolovaca u Srbiji, bila pristupačnija dok se naravno ostavlja mogućnost izdavanja jedinstvene dozvole za teritoriju RS. Poštovana ministarko, još jednom apelujem na vas da sugestije poslaničke grupe SVM shvatite kao zajedničke ciljeve ka ostvarivanju zaštite i održivom korišćenju ribljeg fonda. Na kraju još jednom želim da ponovim da će poslanička grupa SVM podržati Predlog zakona o finansiranju i obezbeđivanju finansiranja poljoprivredne proizvodnje i Predlog zakona o zaštiti i održivom korišćenju ribljeg fonda, kao i ostale tačke koje se nalaze na dnevnom redu. Naravno, nadamo se da ćete prihvatiti naše amandmane koje smo predali na predloge zakona. Hvala.
Reč ima dr Ivan Bauer.
Zahvaljujem. Poštovana predsednice, uvažena ministarko, cenjene koleginice i kolege narodni poslanici, građani Republike Srbije, verujem da ćemo se svi složiti, bez obzira na naše političke razlike, da poljoprivreda predstavlja jednu od strateških grana privrede Republike Srbije, bilo zato što je Vlada Republike Srbije prepoznala i namenila joj ulogu jednog od generatora budućeg razvoja Republike Srbije, bilo zato što ona beleži u spoljnotrgovinskoj razmeni konstantan i to rastući trend suficita koji se poslednjih godina vrlo pozitivno održava na naš spoljnotrgovinski bilans, bilo iz nekog drugog razloga. Siguran sam da razloga ima mnogo. Iz tog razloga je i određeno da se poljoprivredi, kada se bude pregovaralo o pristupanju EU, prida poseban značaj. Inače, pregovori o pristupanju EU iz oblasti poljoprivrede spadaju u najzahtevnije i, rekao bih, najvažnije pregovore. Pregovori o poglavlju 11. i o nekim drugim poglavljima koja se direktno ili indirektno odnose na poljoprivredu, recimo poglavlje 12. ili 13. biće svakako najkompleksniji u našem procesu pristupanja EU iz najmanje dva razloga. Prvi razlog je taj što poljoprivredna politika na nivou EU, odnosno zajednička poljoprivredna politika ima jednu vrlo važnu karakteristiku, a to je da je potrebna potpuna harmonizacija na nacionalnom nivou sa poljoprivrednom politikom EU i primena svih onih pravnih tekovina EU koje se odnose na oblast poljoprivrede. Da bi bilo jasno i nekim poslanicima i građanima koliko je važna poljoprivredna politika za EU, reći ću da oko 40% ukupnog zakonodavnog okvira EU se odnosi upravo na poljoprivredu. Drugi vrlo važan razlog zašto će ovi pregovori biti kompleksni jeste taj što jedan dobar strateški pregovarački nastup, dobro određena argumentacija, iskren i direktan nastup u razgovorima sa suprotnom stranom, odnosno sa Generalnim direktoratom za poljoprivredu može da omogući produženje rokova za harmonizaciju propisa iz oblasti poljoprivrede, jer bez obzira na to što je obavezno da se 100% harmonizujemo sa svim zakonima koji su aktuelni na nivou EU, postoji mogućnost produženja tih rokova i to nije uopšte beznačajan faktor. Druga stvar koju možemo da obezbedimo za naše poljoprivrednike jeste, naravno kroz jedan kvalitetan nastup, dobijanje, naravno ne za sve poljoprivrednike, ali za određene kategorije poljoprivrednika, povlaćšenog, odnosno specijalnog statusa, što za njih može da bude veoma značajno. Na ovaj način mogli bismo u najvećoj mogućoj meri da zaštitimo naše poljoprivrednike u trenutku pristupanja EU od surove tržišne utakmice koja vlada na jedinstvenom tržištu EU. Zašto je to toliko važno, zašto je toliko važno da ove pregovore vrlo kvalitetno obavimo? Zato što su u ovom trenutku naši poljoprivrednici u izuzetno infoeriornom položaju u odnosu na njihove, da tako kažem, kolege u EU. Njihova finansijska moć je daleko slabija, njihova infrastruktura je u daleko lošijem stanju, mehanizacija im je zastarela, znanja i poznavanje noviteta i primena noviteta u oblasti poljoprivredne proizvodnje je na daleko nižem nivou. Sada se postavlja pitanje na koji način mi možemo da rešimo taj problem, odnosno na koji način možemo da prevaziđemo taj veliki jaz, koji evidentno postoji između naših poljoprivrednika i poljoprivrednika u EU? Ono što možemo da uradimo, na prvom mestu, a ono što sam već rekao, jeste da kroz kvalitetne pregovore obezbedimo što bolju i što dužu zaštitu njihovu od, onoga što sam rekao, surove tržišne utakmice na tržištu EU. Druga vrlo važna stvar koju moramo da uradimo u ovom prelaznom periodu, dok ne pristupimo EU, jeste da investiramo u poljoprivredu, ali ne da investiramo u poljoprivredu kao neki apstraktan pojam, već da investiramo u naše poljoprivrednike, da investiramo u njihova znanja i da investiramo u nove tehnologije. U ovom trenutku naši poljoprivrednici, odnosno oči naših poljoprivrednika su najčešće uprte u državu i oni se najviše oslanjaju na sredstva koja dolaze od države, bilo da su to subvencije iz republičkog budžeta, bilo da su to sredstva koja dolaze kao neka vrsta transfera od lokalnih samouprava. Ono što je problem u toj situaciji jeste što su ta sredstva vrlo ograničena. Mi se svi slažemo, verujem, u ovoj sali da, i vrlo često govorimo o tome, se poveća nivo subvencija za poljoprivredu, odnosno da se povećaju izdvajanja za poljoprivredu, ali, sa druge strane, verovatno smo svesni toga da je to u ovom trenutku nešto što je nerealno, bez obzira koliko je svaki ambiciozni plan ulaganja u poljoprivredu opravdan, on je nerealan, jer u situaciji u kojoj se nalazimo, teške finansijske situacije u državi i svetske ekonomske krize koja traje već dugi niz godina, mislim da nije realno povećavati ulaganja, nego je, na žalost i poljoprivrednika, ali i države, realno jedino da se još više štedi. Zbog toga država mora da pronađe neke druge načine pomoću kojih će obezbediti na prvom mestu, nažalost, jer je njih mnogo više, opstanak onih malih, da tako kažem, igrača u oblasti poljoprivrede, a onda i da obezbedi nesmetan razvoj velikih koji su, opet ću da kažem nažalost, manjina. Jedna od mogućnosti su pomenute subvencije, a druga stvar, koja mislim da je vrlo važna, o kojoj ćemo govoriti verovatno mnogo više u nekom narednom periodu, su sredstva koja će vrlo skoro biti na raspolaganju, a to su sredstva iz tzv. IPAR fondova, odnosno instrumenata za pristupnu pomoć, a naročito sredstva iz tzv. IPAR 2 komponente ovog programa, koje se odnosi upravo na ruralni razvoj. Kao što rekoh, s obzirom na taj smanjeni kapacitet države u budućem periodu, a i u sadašnjosti, za subvencionisanje poljoprivrede i s obzirom na to da su ovi IPAR fondovi, koji će nam biti na raspolaganju već sledeće godine, u jednom delu koji se odnosi na finansiranje nabavke mehanizacije, a već početkom 2016. godine za neke kompleksnije programe, ono što karakteriše IPAR fondove jeste da, prvo, procedure za dobijanje ovih sredstava su vrlo kompleksne, a drugo, njihova orijentacija je prevashodno na srednjoročno i dugoročno investiranje. Analizom ove situacije, kada je reč o pribavljanju finansijskih sredstava od strane poljoprivrednih proizvođača, uočeno je u stvari da najveći problem sa kojim se poljoprivredni proizvođači susreću jeste obezbeđenje kratkoročne likvidnosti, odnosno obezbeđenje kratkoročnih sredstava za finansiranje, najčešće ovog perioda od setve do žetve. U tom smislu, mislim da su uočena dva ozbiljna problema kada govorimo o finansiranju, odnosno kratkoročnom finansiranju poljoprivredne proizvodnje. Jedan problem koji je uočen jeste da iz određenih razloga poljoprivredni proizvođači, odnosno poljoprivredna gazdinstva imaju problem sa pribavljanjem ovih sredstava, prevashodno iz dva razloga. Prvi razlog je taj što ono što bi bilo prihvatljivo kao kolateral za bankarske, odnosno finansijske institucije, a to su osnovna sredstva ili neke vrste hipoteka, jesu prevelika zaloga za obim sredstava koji oni traže, a sa druge strane, nešto što bi u smislu finansijske vrednosti bilo prihvatljiva zaloga, a to je budući rod o kome se govori u Zakonu o finansiranju i obezbeđivanju finansiranja poljoprivredne proizvodnje, ta zaloga nažalost nije prihvatljiva kao obezbeđenje kredita u ovom trenutku ili je bar do sada bilo za naše banke. Druga stvar koja je vrlo važna kada govorimo o finansiranju poljoprivredne proizvodnje jeste da, naročito primarna, poljoprivredna proizvodnja zavisi od stalnog priliva finansijskih sredstava, jer prvo im je potrebna za njihove pojmove prilična količina novca na početku sezone, odnosno tokom sezone setve, a ta sredstva su potom angažovana jedan prilično dug rok, odnosno taj obrt tih finansijskih sredstava je prilično mali. Zbog toga su naši poljoprivrednici bili u prilično teškoj situaciji, rekao bih, odnosno bili su prinuđeni, da tako kažem, pod znacima navoda, da se dovijaju da dođu do finansijskih sredstava, jer banke su bile prilično nesklone davanju kredita poljoprivrednim proizvođačima za kratkoročno finansiranje poljoprivredne proizvodnje, a to dovijanje se najčešće završavalo tako što su uzimali kredite po netržišnim uslovima, odnosno po nerealnim kamatnim stopama. S obzirom na to da naši poljoprivrednici inače posluju sa vrlo niskom profitnom marginom i to je razlog zbog koga oni stalno imaju potrebu za tim kratkoročnim finansijskim sredstvima, kada bi oni imali malo više profitne stope oni bi mogli da stvore izvesnu akumulaciju i na osnovu te akumulacije da makar za te potrebe imaju sredstva iz sopstvenih izvora. Nažalost, kažem, zbog te niske profitne margine oni su prinuđeni da uzimaju sredstva od banaka, odnosno, u ovom slučaju, najčešće od nekih trećih lica. Pošto su te kamatne stope bile daleko više od tržišnih, onda su se praktično te profitne margine, koje su i ovako bile male, još više smanjile. Iz tog razloga pojavila se očigledna potreba, koju je na svu sreću Ministarstvo prepoznalo, da se donese jedna potpuno nova zakonska regulativa koja će na kvalitetan način rešiti ovu oblast i omogućiti našim poljoprivrednicima da kratkoročna sredstva prikupljaju na jedan, da tako kažem, za njih prihvatljiv način. Ovaj zakon, o kome ću danas govoriti, odnosno o kome već govorim, nije samo mrtvo slovo na papiru, kako se dešavalo, nažalost, u našoj praksi. Ovo je zakon koji je pripreman već dugi niz godina. Kao što je rekla ministarka, on je prošao i dve javne rasprave u kojima su sve zainteresovane strane imale priliku da daju svoje mišljenje. On je rađen u saradnji sa Evropskom bankom za obnovu i razvoj i sa Organizacijom za hranu i poljoprivredu Ujedinjenih nacija. Taj partnerski odnos između našeg Ministarstva i Evropske banke za obnovu i razvoj i Organizacije Ujedinjenih nacija FAO je nešto što nam daje razloga za optimizam, jer ovo je jedan od ne velikog broja zakona koji nije samo neki papir koji ćemo mi danas izglasati, nego je jedan zakon koji je praktično, da tako kažem, ne želeći da umanjim značaj zakona, jedan projekat, jer u suštini mi u ovom trenutku već znamo šta će biti naredni koraci i praktično gotovo sa sigurnošću možemo da kažemo da će rezultati njegove primene biti vrlo dobri. Dakle, nakon što ga usvoji Skupština, a nije slučajno zašto se on primenjuje tek od 1. marta 2015. godine, jer mi imamo još mnogo posla da uradimo u narednom periodu, u narednim fazama će se, zahvaljujući sredstvima Evropske banke za obnovu i razvoj, prvo stvoriti registar poljoprivrednih ugovora o finansiranju koji će biti pri Agenciji za privredne registre, odnosno pri APR-u. Zatim, uradiće se nešto što je, čini mi se, još važnije, a to je obuka svih zainteresovanih strana u ovom procesu, gde bih ja naglasio na prvom mestu poljoprivredne proizvođače, da bi uopšte bili u stanju da koriste ova sredstva, a to će potom biti vrlo značajno kada dođe na dnevni red korišćenje sredstava iz IPAR fondova. Jer, iz komunikacije koju sam imao sa nadležnim iz Ministarstva, ali i iz Kancelarije za evropske integracije, najveća briga kada je reč o korišćenju IPAR fondova jeste upravo kako ćemo osposobiti naše poljoprivrednike da budu u stanju da te prilično kompleksne procedure koriste i da dođu do tih sredstava. Da bi razumeli građani koliko su važni IPAR fondovi, moram da kažem da do 2020. godine mi imamo 210 miliona evra na raspolaganju bespovratnih sredstava u IPAR fondovima, sredstava za finansiranje. Tu postoje i neke vrste sufinansiranja, ali da sada ne skrećem sa teme. Dakle, to su vrlo značajna sredstva i ova obuka koju ćemo raditi iz sredstava Evropske banke za obnovu i razvoj će biti sasvim sigurno korisna i za neke buduće projekte koje ćemo raditi iz oblasti poljoprivrede. Druga stvar koja će se uraditi nakon toga jeste da će Evropska banka za obnovu i razvoj razgovarati sa akterima na bankarskom tržištu, u smislu obezbeđenja kvalitetnijih kreditnih linija, odnosno kreditnih linija po povoljnim, povlašćenim uslovima za naše poljoprivrednike. Siguran sam da tako nešto ne može biti sporno. Prvo, zato što će garant tih kredita biti Evropska banka za obnovu i razvoj. Drugo, zato što u krajnjem slučaju Evropska banka za obnovu i razvoj je u vlasništvu ili u delimičnom vlasništvu jedne od banaka, pa ako ništa drugo, može kroz tu banku da plasira buduća sredstva za kratkoročno finansiranje poljoprivredne proizvodnje. Neću ulaziti u tehničke detalje ovog zakona, na koji način se pravi ugovor, na koji način se organizuje registar poljoprivrednih ugovora o finansiranju, šta je zalog, založno pravo, na koji način se može izvršiti vansudska naplata, jer o tome je već nešto govorila ministarka, a verujem da će govoriti i moje kolege. Da ne bih dužio, samo ću za kraj reći šta je to što je očekivani ishod ovog zakona, a rekao bih da je taj očekivani ishod gotovo siguran. Dakle, krajnji rezultat primene ovog zakona, koji se primenjuje od 1. marta 2015. godine, jeste povećanje kreditnog potencijala, odnosno kreditne sposobnosti naših poljoprivrednih proizvođača, koji treba da rezultuje time da oni dobijaju kredite po vrlo povlašćenim uslovima, po niskim kamatnim stopama. Kada budu dobijali kredite po niskim kamatnim stopama, onda možemo da očekujemo i da se njihovi troškovi, odnosno troškovi poljoprivredne proizvodnje značajno smanje, a ono o čemu sam govorio da je veliki problem, njihove profitne margine povećaju. To je, naravno, i kratkoročno značajno za njih, ali rekao bih i da je srednjoročno značajno za njih i za državu, zato što će time ono konačno moći da stvore nekakvu vrstu akumulacije i da u budućnosti iz sopstvenih izvora finansiraju poljoprivrednu proizvodnju, makar ovaj kratkoročni deo, a ne da moraju da posežu za kreditima. Druga stvar koja je vrlo važna, a mislim da je to i ministarka rekla, jeste da se kroz primenu ovog zakona očekuje agregatno povećanje primarne poljoprivredne proizvodnje. Mi vrlo često govorimo o tome da od poljoprivrede, nažalost, ne dobijamo onoliko koliko možemo, a ne dobijamo zato što u nju ne ulažemo, odnosno zato što ne stvaramo pretpostavke da se poljoprivredna proizvodnja unapređuje. Dakle, i to je jedan od benefita koji ovaj zakon treba da donese. Naravno da je potpuno jasno da će iz svega navedenog poslanička grupa Socijaldemokratska partija Srbije podržati ovaj zakon, ali i preostala tri zakona iz oblasti poljoprivrede koji su danas na dnevnom redu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad, dozvolite mi da u vaše i u svoje ime pozdravim učenike Gimnazije „Dušan Vasiljev“ iz Kikinde, koji trenutno prate deo današnje sednice sa galerije Velike sale. Molim da ih pozdravimo. Zahvaljujem. Sledeći govornik je narodni poslanik Dragan Jovanović.
Uvažena gospođo predsednice, uvažena ministarko sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, pred nama su četiri bitna zakona iz oblasti poljoprivrede, ja ću se fokusirati na Predlog zakona o finansiranju i obezbeđivanju finansiranja primarne poljoprivredne proizvodnje, jer ono što će svako od nas poslanika u ovom domu reći jeste da je poljoprivreda naša šansa. Poljoprivreda je jedina privredna grana koja od 2005. godine u kontinuitetu ostvaruje suficit u spoljnotrgovinskoj razmeni. Primarna poljoprivredna proizvodnja u bruto društvenom proizvodu Srbije učestvuje sa nekih 11,3%, a zajedno sa prehrambenom industrijom i preko 20%. Svi ti pokazatelji samo govore koliki je značaj današnje teme. Ono što je takođe važno jeste da Vlada pokazuje značajan stepen energije i zainteresovanosti da reši jedan problem, a to je hroničan nedostatak sredstava u primarnoj poljoprivrednoj proizvodnji. Naravno, za sve ljude koji se bave poljoprivredom, da kažem i za seljake, je uvek malo para kada treba da poseju. Za državu, koja daje subvencije iz budžeta i uopšte za građane koji iz poreza pune taj budžet uvek je mnogo to što se daje za poljoprivredu. Ali, ono što mogu kazati jeste da je, na kraju krajeva, seljak u Srbiji u dosadašnjem periodu bio prepušten ili državi preko subvencija ili poslovnim bankama. Poslovne banke, od te neke ekspanzije finansijskog sektora kod nas i dolaska stranih banaka 2004. godine, su počele da daju značajna kredita sredstva poljoprivredi, ali moramo da naglasimo, da to naši građani znaju, da su ta sredstva bila krajnje nepovoljna. Nekad su to bili prosto zelenaški krediti. Ti krediti su pod kamatama na 12 meseci i do čak 30%. To je ono što stvara problem. Zbog toga je ovaj predlog zakona izuzetno značajan. Zakon koji prvi put kaže da se primarna poljoprivredna proizvodnja može finansirati i urediti bez direktnih budžetskih sredstava. Ono što je sada važno i što je napomena, to je da se ovim zakonom uvode dva nova pojma. Vi ste, gospođo ministre, kao i kolege narodni poslanici, već to govorili, da je prvi nov pojam takozvana zaloga na budući rod. To je ono što je najinteresantnije, jer do sada na sve bankarske kredite koje sam malopre pominjao uzimane su pre svega debele hipoteke. Em su bile nepovoljne kamatne stope, em su bile hipoteke koje su uzimane, po dva do tri puta veća založna prava. To se pre svega odnosilo na pokretnu imovinu, to je mehanizacija kod zemljoradnika, a i na zemlju, naravno. Sada se uvodi ovim zakonom nešto što je novina i nešto što mi pozdravljamo, a to je zaloga na budući rod. Ono što bih želeo vas uvažena ministarko da upitam jeste – da li se pre Predloga ovog zakona moglo ići sa nečim, a to sam ovde, kroz poslanička pitanja postavljao, to je ono što srpskom seljaku i kod mene u Šumadiji, u Pocerini, i u Mačvi, Vojvodini, svuda fali to je predvidljivost proizvodnje. Da li smo mi nešto mogli više da uradimo, a to je da se reši pitanje zaštite od grada, elementarne nepogode, da se taj sistem uredi već jednom i da seljak zna ko će da ga štiti. Zatim, u pripremi je budžet za 2015. godinu, da se predvidi u budžeti i da se da jedna preporuka u lokalnim samoupravama, da zajedno sa budžetom Ministarstva poljoprivede, odnosno agrarnim budžetom uđemo u sistem sufinansiranja osiguranja. Pazite, ako sad ovim novim zakonom mi imamo zalog koji je budući rod i desi se elementarna nepogoda, grad, poplava, i bilo šta treće šta će onda da uradi i seljak koji je dao zalog u budući rod, a nema ništa da ubere, jer ga tuče grad treću ili četvrtu godinu zaredom i onaj koji je dao taj zajam, a to može da bude i mlin, može da bude i hladnjača, može da bude neko četvrto i pravno lice. To je nešto o čemu sam želeo da čujem od vas, na koji način ćemo rešiti te probleme, ako jedan seljak da preko registrovanog gazdinstva zalog, budući rod, a tog budućeg roda višom silom nema, ne njegovom krivicom, nego još jednom da podvučem višom silom. Čitajući obrazloženje ovog predloga zakona koji je ovako interesantno najopširniji verovatno od svih predloga koje smo do sada dobijali u ovom parlamentu, video sam da registrovana gazdinstva mogu jedni drugima, da kažemo, da budu žiranti da bi to prosto građani razumeli šta to znači. Ako jedno registrovano gazdinstvo ne ispuni uslove ono iz aktivnog gazdinstva, aktivno znači ono koje može da dobija subvencije od države, prelazi u status pasivnog gazdinstva i ono i eventualno drugo gazdinstvo koje mu je žirant. To automatski znači da ono više ne može ni na koji način da konkuriše kod države, kod lokalne samouprave za bilo kakve subvencije. Ono što bih tu želeo to je da prosto pojasnite ove aspekte koje sam vam govorio tzv. više sile. Takođe želeo bih da napomenem nažalost, mi nekad idemo i korak napred. Pomenuli ste sami, evo pokušao sam u zemljama u okruženju da nađem primere da je neka zemlja ovo uvela, ali nisam uspeo da nađem. Vi ste pomenuli Brazil, ja nisam išao tako daleko, ali suština u svemu ovome je da smo mi možda trebali da rešimo pre pitanje, naprimer, povraćaja zemlje, odnosno restitucije. Još bih da vas upitam, da mi konkretno odgovorite šta se dešava sa zemljištem koje poljoprivrednici uzimaju u zakup? Naprimer na jednu godinu ili na tri godine, da li će rod sa tog zemljšta koje je državno zemljište i koje seljaci uzimaju ili poljoprivrednici u zakup, da li će rod sa tog zemljišta moći da ulazi kao zalog? Interesantno je, to je kolega koji je govorio pre mene daće preko Agencije za privredne registre napraviti registar zaloga i registar poljoprivrednih ugovora gde će se na jednom mestu videti koliko ćemo po ovom zakonu, znači, od naredne godine imati ovakvih ugovora između, s jedne strane pravnih lica koji će davati novac. Oni ne moraju davati samo novac mogu davati semena, mogu davati seme za žetvu, mogu davati hemiju za prskanje voća i neke druge stvari i naravno, mogu dobijati za to robu ili mogu dobijati novac. Dogovorena je i kamatna stopa. Taj registrator zbog pojašnjenja ljudima koji gledaju ovaj tv prenos je nešto slično kao što imate jedinstven kreditni biro i gde mogu banke da vide, prosto kako stoje svi koji traže kredite, tako će i u ovom registru moći da se na jednom mestu vide i kako stoje pojedina registrovana gazdinstva koja hoće da uzimaju veće ili manje na ovakav način poljoprivredne kredite. Ono što je važno i što u principu i naši gledaoci treba da znaju jeste kada kažem zašto je važno da smo jednostavno rešili pitanje restitucije, onda bi se ovakve stvari na mnogo lakši način rešavale, mi ne bismo imali sada ni zemlje ljudi koji ne znaju da li će uzeti zemljište na godinu dana, da li na tri godine. Kako onda vi da na uspešan način planirate poljoprivrednu proizvodnju. Prosto čitajući ovaj zakon i slušajući različite komentare iz dve javne rasprave koje su bile, to moram da pohvalim da je zakon prošao taj vid kritika javnosti, jesu da seljak može uzeti kratkoročni kredit, to je do žetve, na 12 meseci. Koliko sam razumeo može i srednjeročni, to se odnosi naročito na voćare koji imaju prosto tri godine do dostizanja roda i eventualno dugoročni, a to je pet godina za kupovinu zemljišta. Iskreno se nadam da će ovi vidovi zaživeti jer prosto je vidljiv taj nedostatak novca, svežeg novca u poljoprivrednoj proizvodnji. Naročito, to moram da kažem, kod nas u Šumadiji, jer smo prošle godine bili pogođeni gradom kao elementarnom nepogodom, zbog toga se stalno osvrćem da država mora na kvalitetan način da reši ovo pitanje. Ako ovo pitanje ne rešimo prosto se samo vrtimo u krug. Takođe je važno, a želeo sam da napomene, uvažena ministarko, jeste da kada sam malo pre govorio da izvoz poljoprivrednih proizvoda iz godine u godinu od 2005. godine ostvaruje suficit, to je za svaku pohvalu. Međutim, ako se pogleda geneza našeg izvoza, videće se da je gro tog izvoza u stvari osnovni proizvod. Evo sada izvozimo kukuruz, izvozimo sveže voće, čak negde nemamo ni prvi stepen prerade. To je samo još jedan pokazatelj da mi tu imamo strahoviti potencijal. Kada bi sada ovaj kukuruz koji izvozimo, a prema nekim podacima imamo otprilike nekih 300 hiljada tona na mesečnom nivou, prebacili samo u tovljenike, koliko bi tu zarada bila viša. To su onda naše mogućnosti, naši potencijali. Najveći izvoz ostvarujemo u zemlje CEFTA sporazuma, zbog pojašnjenja gledaocima to su sve zemlje bivše Jugoslavije, plus Albanija, osim ovih zemalja kao što su Slovenija, Hrvatska koje su ušle u EU i Rusije. Sada jedno pitanje, kada razgovaramo, a imao sam prilike i lično kao predsednik opštine puno puta da razgovaram sa potencijalnim kupcima, naročito sa ruskog tržišta, uvek se postavlja pitanje količina. Oni kažu – u redu, vi ste odlični, imate odlično voće u Šumadiji, ali nemate količinu. Mi se tu opet vrtimo u krug. Predlagao sam više puta, i ovo je prilika da vi čujete i razmislite o mom predlogu, da ministarstvo, da li će to formirati, da li će to biti preduzeće, kao što je bio na primer Geneks u bivšoj Jugoslaviji koji će na jedinstven način okupiti poljoprivredna i otkupitipoljoprivredne proizvode od seljaka, garantovati određene najniže cene. To je ono ključno da bi se seljak u Srbiji imao predvidljivu proizvodnju da zna šta je ta neka najniža cena koju može dobiti u narednoj godini. Samim tim onda se to preduzeće pojavljuje kod ruskih partnera, jer očigledno mi na ovakav način usitnjeni, razjedinjeni, ne možemo biti ozbiljna partner na tom ogromnom ruskom tržištu. Svi govorimo kako nam je to rusko tržište ogroman potencijal. Zatim, mora ministarstvo više učiniti, uvažena ministarko, da se vrate zadruge u Srbiju. Bez zadruga ili nekog drugog modela zadruga, modela agro-koperativa gde ćete okupiti najveće proizvođače na jednom mestu. Tu da se uključe i lokalne samouprave. To su pitanja na koji način mi možemo da budemo ozbiljni partneri kako ruskom tržištu tako i nekim drugim velikim tržištima. Ovaj zakon je, još jednom da kažem, i pionirski poduhvat da na jedan drugačiji način rešimo da primarni poljoprivredni proizvođači dobiju svež novac, ali da pokušamo i da na sve druge aspekte sagledamo i da ljudima pomognemo. Pazite, uz energetiku poljoprivreda jeste ta grana koja nam donosi novac u izvozu, donosi nam suficit, ali po meni ni 30% nije iskorišćeno kako bi moglo da bude. Poslanička grupa Nova Srbija će u danu za glasanje podržati donošenje ovih zakona. Naravno, ono što hoću da istaknem, da ćemo podržati i preostala tri zakona. Osvrnuo bih se samo u par rečenica o Predlogu zakona o potvrđivanju Protokola o zaštiti od poplava uz okvirni sporazum o slivu reke Save. Vi ste i u uvodnom delu već to rekli. Ovaj sporazum je već verovatno trebao da bude potpisan i usaglašen još pre par godina, ali očigledno sve ove elementarne nepogode, naročito ova poplava koju smo imali mi i sve zemlje u regionu su doprinele do toga da više odlaganja nema i da se ovaj sporazum mora što pre potpisati. On se i treba potpisati, jer su ove poplave pokazale da samo zajedničkim snagama sve zemlje u regionu mogu se od te pošasti odbraniti. Ono što bih takođe rekao u jednoj rečenici o Predlogu zakona o zaštiti i održivom korišćenju ribljeg fonda, naravno da ćemo podržati ovaj zakon, ali bih vas hteo zamoliti da razmislite i to je jedan od mojih kolega već rekao, da se ribolovačkim udruženjima, u opštinama i gradovima omogući da gazduju tim nekim manjim jezerima ili manjim rečnim tokovima, jer ti ljudi apsolutno, ne samo što štite taj rečni riblji fond, već utiču i na zaštitu životne sredine, imaju i akcije čišćenja i svega ostalog, tako da ulažu jedan ogroman entuzijazam i njih u svakom slučaju treba podržati. Naravno, podržaćemo i Predlog zakona o potvrđivanju Drugog amandmana na Ugovor o saradnji između Vlade Republike Srbije i Evropske organizacije za eksploataciju meteoroloških satelita i sa time bih završio. Zamolio bih vas samo, na ovo konkretno, da li bismo mogli već u budžetu za narednu godinu, što se tiče primarne poljoprivredne proizvodnje da računamo da će država dati značajnije subvencije oko osiguranja i šta će se desiti sa Zakonom o protivgradnoj zaštiti?
Zahvaljujem. Reč ima Marjana Maraš.
Poštovana predsednice, uvaženi ministre sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, pred nama su danas veoma značajni zakoni iz oblasti poljorivrede. Dakle, Predlog zakona o zaštiti i održivom korišćenju ribljeg fonda i Predlog zakona o finansiranju i obezbeđenju finansiranja poljoprivredne proizvodnje. Zbog posebnog značaja i činjenice da se ovakav zakon prvi put donosi u Srbiji, a jedini je takav u regionu. Najpre želim da govorim o Predlogu zakona o obezbeđivanju finansiranja poljoprivredne proizvodnje. Važnost ovog zakona je u tome što se njime zaokružuje sistem poljoprivrede pre i posle žetve. Osnovni razlog donošenja ovog zakona, kako je to rekla i uvažena ministar, prof. dr Snežana Bogosavljević-Bošković, jeste povećanje obima primarne poljoprivredne proizvodnje, kao strateški važnog razvojnog segmenta. Dakle, poljoprivredna proizvodnja je od izuzetnog značaja za ekonomiju Srbije. Najvažnija komparativna prednost i velika razvojna šansa, a povećanje konkurentnosti tog sektora je jedan od prioritetnih ciljeva u procesu evropskih integracija. Današnje stanje poljoprivrede u Republici Srbiji i njeni potencijali, ograničenja pokazuju da se u poljoprivredu ne ulaže dovoljno, a razvoja nema bez velikih ulaganja. U Srbiji dominira porodično gazdinstvo i privatna svojina, dok prosečna veličina komercijalne farme, preduzeća, iznosi od 500 do 700 ha. Srbija ima veoma povoljne prirodne uslove, zemljište i klimu, a za raznovrsnu poljoprivrednu proizvodnju, kako biljnu, tako i stočarsku, iskusne proizvođače, vrhunske stručnjake i naučne radnike u svetu priznate selekcije raznih biljnih proizvoda. Učešće poljoprivrede u ukupnom BDP Republike Srbije u prethodnoj dekadi iznosilo je 11,3%, dok agrobiznis u celini učestvuje sa preko 20%. Zatim, važno je reći da poljoprivreda sa prehrambenom industrijom predstavlja jedinu srpsku granu, srpske privrede koja ostvaruje pozitivni bilans u spoljnotrgovinskoj razmeni i to u kontinuitetu od 2005. godine uz stalni trend rasta suficita. Kako bi se taj trend održao, pa i povećao, moraju se obezbediti stabilni i kontinuirani izvori finansiranja poljoprivredne proizvodnje. Znamo da se poljoprivredna proizvodnja do sada uglavnom oslanjala na budžetsko finansiranje, međutim, znamo i da aktuelna finansijska situacija u našoj zemlji je uticala na značajno smanjivanje obima budžetskog finansiranja poljoprivrede. Dakle, trebalo je pronaći i druga alternativna rešenja za finansiranje poljoprivredne proizvodnje. Za većinu poljoprivrednika u Srbiji, stalni problem jeste nedostatak sredstava za finansiranje primarne proizvodnje. Upravo iz tih razloga, kako smo čuli, Ministarstvo poljoprivrede i zaštite životne sredine je u okviru projekta Evropske banke za obnovu i razvoj i organizacije za hranu i poljoprivredu UN pristupilo izradi Zakona o finansiranju i obezbeđivanju finansiranja poljoprivredne proizvodnje. U postupku izrade ovog zakona, organizovana je javna rasprava u kojoj su učestvovali brojni predstavnici i organizacije poslovnih udruženja privrednih subjekata, stručnjaci i domaći konsultanti iz oblasti poljoprivrede. Osnova zakona je jedan novi oblik finansiranja poljoprivredne proizvodnje. To je model kratkoročnog kreditiranja poljoprivredne proizvodnje, pri čemu će se krediti vraćati iz sredstava stečenih prodajom poljoprivrednih proizvoda ili zaloge na budućim poljoprivrednim proizvodima. Imajući u vidu činjenicu da je ovaj zakon prvi koji uređuje oblast kratkoročnog finansiranja i obezbeđivanja finansiranja, najpre će se primenjivati na poljoprivrednom proizvodu u oblasti primarne biljne proizvodnje, a ukoliko efekti primene budu pozitivni, može se primeniti i u drugim poljoprivrednim sektorima, npr. u stočarstvu. Dakle, naši poljoprivrednici će imati mogućnosti da svojom proizvodnjom garantuju kod zajmodavca i tako dođu do povoljnih sredstava, bilo da je u pitanju novac ili repromaterijal, a bez hipoteke na nekretnine. Takođe, omogućava se i finansiranje poljoprivredne proizvodnje na osnovu procene budućeg roda. Na osnovu te procene utvrđivaće se i visina kredita koje poljoprivredni proizvođači mogu unapred da dobiju, pre setve i žetve. Kreditori mogu biti komercijalne banke, zainteresovani prerađivači, trgovačke kuće i drugi zainteresovani subjekti. Finansiranje se obavlja na osnovu ugovora o finansiranju kojim se regulišu obaveze na osnovu obaveze i prava dužnika poverioca. Ugovor o finansiranju upisuje se u registar ugovora koji vodi Agencija za privredne registre. Zakon predviđa da korisnik ima obavezu da sredstva koja je primio vrati poveriocu na ugovoreni način. Kako je primarna poljoprivredna proizvodnja useva u velikoj meri izložena objektivnim rizicima, npr. vremenske nepogode, poplave i suše, neophodno je ugovorom obezbediti odgovarajuću ravnotežu između zaštite interesa zajmodavca i zaštite interesa proizvođača primarnih poljoprivrednih proizvoda, da u slučaju nastupanja okolnosti, usled kojih dolazi do uništavanja roda ili smanjenja planiranog prinosa. S obzirom da viša sila ne odlaže ispunjenje nastale obaveze, a da zakon ne propisuje obavezu da poljoprivredna proizvodnja bude osigurana, očekuje se da će sistem nametnuti obavezu osiguranja proizvodnje, odnosno da će uvesti praksu osiguravanja useva. Do sada je premija osiguranja različitih useva bila od 2.500 do 4.500 dinara, ali to nije bila praksa kod nas, iako je država refundirala 40% od te premije. Sa druge strane, predloženo je zakonsko rešenje, pruža snažan podsticaj osiguravačima da pomaže tržišno konkurentan i prihvatljiv model osiguranja poljoprivredne proizvodnje. To može biti još jedan stimulans za naše poljoprivredne proizvođače da dođu do novčanih sredstava u momentu pre žetve. Stručnjaci smatraju da bi zakon o predžetvenom finansiranju trebalo da dovede do spuštanja kamatne stope na poljoprivredne kredite. To je sistem koji obezbeđuje dodatni izvor kreditnog finansiranja naših poljoprivrednih proizvođača. Propisivanjem zakonskog založnog prava, značajno se povećava sigurnost poverioca u vezi ugovora o finansiranju, potencijalna mogućnost da poverilac stekne zakonsko založno pravo u slučaju da na dan dospeća potraživanja ne postoje budući poljoprivredni proizvodi. Smanjuje se rizik ovog pravnog posla za poverioca. To će realno doprineti uvećanju tržišnih efekata u finansiranju poljoprivredne proizvodnje, u skladu sa ovim zakonom. Nema sumnje da će donošenje zakona biti dobro i korisno za poljoprivrednike. Poljoprivrednici će biti rasterećeniji i neće morati da daju robu po najnižoj ceni kada je ona u otkupu. Primenom zakona očekuju se sledeći efekti: povećanje kreditnog potencijala poljoprivrednih proizvođača, a time i očekivano povećanje obima proizvodnje primarnih poljoprivrednih proizvoda, uz smanjivanje troškova finansiranja proizvodnje. Bankarski sektor će dobiti mogućnost plasiranja kredita uz smanjeni rizik i uz korišćenje fleksibilnog sredstva obezbeđenja. Potrošači će imati veću prehrambenu sigurnost, stabilizaciju ponude, povoljnije cene poljoprivredno-prehrambenih proizvoda. Izvoznici će dobiti kvalitet, kvantitet i kontinuitet i time obezbediti siguran plasman na inostrana tržišta. Poznato je da su u Srbiji najvažniji poljoprivredni proizvodi kukuruz, pšenica, suncokret, šećerna repa, soja, krompir, jabuke, šljive, grožđe, svinjsko, goveđe, živinsko meso i mleko. Upravo primena ovog zakona treba da omogući da se na pravi način iskoriste postojeći potencijali, koji nisu mali, niti zanemarljivi. Naime, prema popisu poljoprivrede iz 2012. godine, broj poljoprivrednih gazdinstava je 631.552. Površina poljoprivrednog zemljišta iznosi 3.861.477 hektara. Broj članova gazdinstava i stalno zaposlenih na gazdinstvima iznosi 1.442.628. Upravo rezultat naše poljoprivrede iskazan je u podacima Privredne komore Srbije, prema kojima ukupna robna razmena agrara Srbije sa svetom u periodu između januara i decembra 2013. godine iznosila je četiri milijarde 360 miliona dolara, od čega izvoz odnosi dve milijarde 799 miliona dolara, a na uvoz milijardu i 561 milion dolara. Istakla bih činjenicu da poljoprivredna i prehrambena industrija u ostvarivanju društvenog proizvoda zemlje učestvuju sa oko 17% - poljoprivredna proizvodnja sa 10,6% i prehrambena industrija sa 6,4%. Ovde želim da se osvrnem i na to da je ovaj zakon sigurno značajan i za sredinu iz koje dolazim. U opštini Vrbas je ukupno registrovano 1.663 poljoprivredna gazdinstva, a od ukupnog broja od 10.000 zaposlenih, ovo nisu podaci koji su negde objavljeni, ali su najpribližniji tačnim, u prehrambenoj industriji koju su nekada činili giganti poput „Karneksa“, „Vitala“ i „Šećerane“, ukupno radi 1.350, od toga u „Karneksu“ oko 1.000, u „Vitalu“ 150 a u „Šećerani“ svega 200. Veoma je važno da se nikako ne zaboravi na male poljoprivredne posede i mala gazdinstva u Srbiji, jer uz podsticajne mere koje nudi ovaj zakon, oni mogu postati značajni proizvođači organske hrane. Dakle, povećanje produktivnosti poljoprivrede Srbije može se obezbediti uvećanjem profitabilnosti malog poljoprivrednog gazdinstva i njegovom zaštitom. Poslanička grupa SPS će takođe podržati i usvajanje drugog Predloga zakona koji je danas na dnevnom redu, a to je Zakon o zaštiti i održivom korišćenju ribljeg fonda. Potreba za zaštitom i održivim upravljanjem prirodnim resursima obavezuje nas na donošenje novih propisa kojima se uređuje zaštita i korišćenje ribe kao prirodnog resursa, koji su u vlasništvu države. U primeni postojećeg Zakona i podzakonskih akata, uočeni su nedostaci pojedinih zakonskih rešenja, a nastala je i potreba za uvođenjem novih, kako bi se bolje uredio sistem zaštite i održivog korišćenja ribljeg fonda. Ovo podrazumeva uređivanje upravljanja ribolovnim resursima, koje obuhvata: očuvanje i zaštitu, ulov, korišćenje i promet ribe. Dakle, neophodno je definisati obaveze i ovlašćenja svih subjekata koji učestvuju u poslovima zaštite i održivog korišćenja ribljeg fonda na jasniji, precizniji način i ujedno povećati odgovornost svih učesnika. Za svaku državu, tako i za Srbiju, riblji fond predstavlja izuzetno vredan prirodni resurs, a ribarstvo važnu ekološku, ekonomsku, društveno korisnu i obrazovno-naučnu delatnost. Istovremeno, osnovni cilj mora biti dobro planiranje, efikasno upravljanje i unapređenje ribljeg fonda, kao i očuvanje biološke raznovrsnosti u ribolovnim vodama, održivo korišćenje ribljeg fonda i poštovanje etike ribolova. Predložena rešenja su rezultat usklađivanja sa ratifikovanim međunarodnim ugovorima u oblasti zaštite biodiverziteta, među kojima su Konvencija o biološkoj raznovrsnosti, Konvencija o međunarodnoj trgovini ugroženim vrstama divlje flore i faune, Konvencija o očuvanju evropske divlje flore i faune i prirodnih staništa, Zakon o potvrđivanju Konvencije o očuvanju migratornih vrsta divljih životinja, kao i ratifikovanih sporazuma u oblasti ribarstva. Kao primena navedenih konvencija, a radi održivog korišćenja ribljeg fonda u ribolovnim vodama Srbije, ustanovljavaju se ribarska područja. Istovremeno, vodi se računa i o izuzecima. Tako su članom 4. Predloga zakona definisani slučajevi u kojima se ribolovne vode rešenjem mogu izuzeti iz ribarskog područja. Cilj ovog rešenja je da se predvide situacije kada ribolovna voda ili njen deo imaju neku drugu primarnu namenu, snabdevanje vodom za piće ili kanalska mreža za odvodnjavanje. Novina je i da su detaljnije precizirani i drugi uslovi za ustupanje ribarskog područja na korišćenje, potrebna dokumentacija, situacije u kojima ministarstvo može jednostrano raskinuti ugovor sa korisnikom, što nije bilo propisano važećim zakonom. Osim toga, pooštravaju se i uslovi za dobijanje licence za ribočuvara. Licencu ribočuvara ne može dobiti lice koje je osuđeno za krivična dela. Istovremeno, ovlašćenja ribočuvara su dopunjena i u cilju otklanjanja nedostataka prilikom primene postojećih kaznenih odredaba u zakonu. Posebna novina je uvođenje obaveze korisnika da u periodu korišćenja ribarskog područja periodično svake treće godine uradi monitoring kvalitativnog sastava uzrastne strukture ribljeg fonda, biomase, produkcije i ribolovnog pritiska na riblji fond. Time se stvaraju uslovi za kontinuirano praćenje efekata programa upravljanja na zaštiti i održivo korišćenje ribljeg fonda. Posebna novina je da se za dobijanje saglasnosti na programu upravljanja ribarskim područjem korisnik mora prethodno pribaviti akt o ispunjenosti uslova zaštite prirode. Predloženim zakonom zabranjuje se vršenje određenih radnji na ribarskom području i navode slučajevi koji su naročito zabranjeni, na primer loviti i uništavati riblju mlađ i primerke ribe u vreme mresta, lovostaja, loviti ribu neposredno rukom ili eksplozivom. Članom 25. predviđeno je da je korisnik dužan da odredi pojedine ribolovne vode ili njihove delove za posebna staništa riba značajna za mrest riba, zimovanje, rast, ishranu i kretanje, migraciju riba. U posebnim staništima, zabranjuje se svaki vid ribolova i drugih aktivnosti. Zakon definiše i izvore finansiranja, zaštite i održivog korišćenja ribljeg fonda, kao i način na koji se sredstva namenjena finansiranju, zaštiti i održivog korišćenja ribljeg fonda mogu koristiti. Ono što je važno, zakonom se definišu prava i dužnosti i ovlašćenja inspektora. U zakonu su unete promene koje će ukloniti probleme koje su inspektori imali u toku vršenja inspekcijskog nadzora. Ono što je posebna novina je ovlašćenje inspektora da na terenu može izdavati prekršajni nalog, što je usklađivanje sa Zakonom o prekršajima. Tako prekršajni postupak treba da postane efikasniji i ekonomičniji, a počinioci sankcionisani na licu mesta, a sudovi rasterećeniji. Radi očuvanja i zaštite ribljeg fonda, ustanovljava se lovostaj za sve ipojedine vrstena ribarskom području, kao i zabrana riba koje nemaju propisanu veličinu. Predlogom zakona su utvrđene i razgraničene nadležnosti organa republike, autonomne pokrajine, jedinice lokalne samouprave u oblasti ribarstva i zaštiti ribljega fonda. Predloženim rešenjem u ovom zakonu, obezbeđuje se odgovornost svih gore navedenih subjekata za zaštitu i održivo korišćenje ribljeg fonda, kao obnovljivog prirodnog resursa sa jedne strane i nadležnih organa republike, autonomne pokrajine, jedinica lokalne samouprave sa druge strane. Cilj donošenja ovog zakona je da održivo koristimo ribolovne resurse, da se uvede red kod korisnika na ribarskim područjima i da još bolje, kvalitetnije čuvamo naše ribolovne vode, imajući u vidu činjenicu da je riblji fond dobro od opšteg interesa u svojini Republike Srbije i zahteva posebnu brigu i zaštitu. Sa druge strane, u Srbiji postoji veliki broj lokacija koje su izuzetno zanimljive za ribolovce i pravi marketinškim pristupom od njih bi se mogle napraviti atraktivne turističke destinacije. Imajući u vidu sve ove razloge i želju da ovi zakoni u punoj meri ostvare svoju svrhu, SPS u danu za glasanje će podržati predloge zakona o zaštiti i održivom korišćenju ribljega fonda i Zakon o finansiranju i obezbeđenju finansiranja poljoprivredne proizvodnje, kao i predložene sporazume o kojima će više govoriti kolege iz mog poslaničkog kluba.
Zahvaljujem, gospođice Maraš. Da li još neko od ovlašćenih predstavnika želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mirko Čikiriz. Izvolite.
Hvala, gospodine predsedavajući. Gospođo ministre, poštovani saradnici ministra, pažljivo sam slušao svoje uvažene kolege i zaista su oni o predloženom zakonu, pre svega o finansiranju poljoprivredne proizvodnje, rekli sve njegove glavne karakteristike. Mnogi su i ukazali na neke od glavnih problema naše poljoprivredne proizvodnje. Ono što bih ja rekao za predloženi Zakon o finansiranju poljoprivredne proizvodnje jeste da je on više jedan tipičan zakon, možda leks specijalis u svojoj oblasti, jer se tiče finansiranja ugovornog, jedne bitne privredne grane, koja je i do sada na ovim osnovama funkcionisala, ali nije imala, da kažem, razrađeniju normativu. Taj zakon u pravničkom smislu na dosta jasan način reguliše direktno finansiranje poljoprivredne proizvodnje. On će sigurno imati neki značaj poljoprivrednike koji imaju stalan problem da obezbede sredstva pre svega za jednogodišnju proizvodnju, ali ono čega se ovaj zakon ne dotiče, a što uređuju druge oblasti iz Strategije razvoja poljoprivrede, to je dugoročno finansiranje obrtnih sredstava u poljoprivredi i dugoročno finansiranje i povoljno kreditno finansiranje sredstava za kupovinu zemljišta za poljoprivrednu proizvodnju. U svakom slučaju, do sada su banke, zbog tih nemogućnosti da na adekvatan način obezbede plasmane svojih kredita, izbegavale da daju poljoprivrednicima svoje kredite, a ovi krediti koje zakon tretira, najveći deo tih kredita će ići preko velikih organizatora poljoprivredne proizvodnje. Oni koji nisu, da kažemo, direktni proizvođači,već su više u organizaciji proizvodnje, oni će od svega ovoga imati i najveću korist. S druge strane, dobra su rešenja koja ukazuju na nove oblike obezbeđenja vraćanja uloženih sredstava, odnosno po osnovu zaključenih ugovora sa poljoprivrednicima i uvode se neke novine kroz mogućnost da se sredstva vraćaju i kroz poljoprivredne proizvode, i to je nešto što je dobro. Ono što sam ja želeo da kažem u ime moje poslaničke grupe jeste da smo mi svim ministrima poljoprivrede, računam pre svega period posle 2000. godine, ukazivali na jedno isto i to što smo ukazivali tim ministrima poljoprivrede, danas ću sa velikim poštovanjem i uvažavanjem ukazati i vama, ministre, i vašim saradnicima. Naprosto, mi smo doneli Strategiju razvoja poljoprivrede u Srbiji, Akcioni plan za sprovođenje Strategije, doneti su i zakoni o subvencionisanju poljoprivredne proizvodnje i tako dalje, a na terenu se ništa posebno bolje nije desilo kod većine poljoprivrednika. Oni su i dalje, bez obzira što je poljoprivreda ovakva kakva je, a ona je u velikoj meri na kolenima, naša najveća izvozna privredna grana. Mislim da nismo uradili ono što su uradile druge ozbiljne zemlje. Ministre, vi možete završiti vaš mandat sa istim odnosom kao što suimali prema poljoprivredi vaši prethodnici, ali možete ući i u anale srpske poljoprivrede kao ministar koji je napravio značajne reforme. Značajne reforme se, pre svega, tiču onoga što je, recimo, u tranzicionom periodu, a tranzicija je uvek teška, posebno za poljoprivredu, uradila Slovenija. Ona je imala stalno iz godine u godinu stalno uvećanje poljoprivrednog budžetu, stalno povećanje subvencija. U dobrom periodu su aplicirali za pristupanje EU i dobili dosta sredstava po tim osnovama. Na vreme su prilagodili institucije zajedničkoj evropskoj poljoprivrednoj politici. Ono što smo videli kada smo bili u poseti slovenačkim poljoprivrednicima to je strašan disbalans u odnosu na ono što vidimo kada obilazimo naše poljoprivrednike. Zaključak jednog mog prijatelja iz Šumadije je vrlo jednostavan. Kažete, vidite Slovenci, koji su radni i odgovorni, kako na ovoj plitkoj i posnoj zemlji žive kao gospoda, a mi na našoj crnci pored naših reka crkavamo od gladi. Ko je tu zakazao? Ne poljoprivrednici, nisu ništa vredniji slovenački poljoprivrednici od naših, već država, država koja sa svojim strateškim planskim dokumentima nije uradila ono što mora da uradi svaka država. Bez obzira što mislim da je ovaj zakon dobar, nema se njemu bilo šta prigovoriti, mislim da će posledice primene ovog zakona biti mali boljitak možda kod veoma malog broja poljoprivrednika. Voleo bih da me demantujete. Videćemo, recimo, za godinu ili dve dana da li će posledice ovog zakona biti takve da je proširena poljoprivredna proizvodnja, da je obnovljena mehanizacija, da su poljoprivrednici proširili svoje posede i ukrupnili, kao što rade u zemljama EU, koje su radile ono što mi nismo radili. Ta nedoslednost u sprovođenju strategije, po našem mišljenju, je glavna kočnica poljoprivredne proizvodnje. Ono što je takođe jedan najvećimožda problem, problem koji će nas u budućnosti skupo koštati kao naciju, i čini mi se da spadam u poslanike koji su najviše puta ukazivali na taj problem, a usko je vezan sa poljoprivrednom proizvodnjom, nje nema bez ljudi, to je strašno demografsko pražnjenje Srbije, strašan dizbalans u razvoju krajeva i regiona, opština u Srbiji. Mi smo, nažalost, posle 5. oktobra taj dizbalans povećali. On je sada, po nekim proračunima, 1:15, 1:20. Tim problemom se bavi Srpska akademija nauka i umetnosti. Vlada je u svojim strateškim dokumentima, pre svega i prethodni premijer gospodin Dačić i gospodin Vučić je ukazao na tu problematiku, ali ono što je činjenica, to je da mi zaista za samo pet do deset godina, procene su, sa ovakvim napuštanjem sela, pražnjenjem sela, imaćemo u Srbiji negde oko 1.200 praznih sela, bez stanovnika. Ko će se u praznim selima baviti poljoprivrednom proizvodnjom, to je odgovor koji treba da da država. Ako je negde oko 4.200 naseljenih mesta u Srbiji koja spadaju u mesta u ruralnim područjima, to znači da ćemo mi izgubiti blizu četvrtinu mesta u Srbiji. To ima strašan uticaj i na bezbednost zemlje i na ekonomiju zemlje. Poljoprivrednici naprosto očekuju od svake Vlade da napravi jedan radikalan zaokret na bolje. Ono što vi, ministre, kao resorni ministar treba da se izborite u ovoj Vladi to je da, budući da EU u zajedničkoj agrarnoj politici EU najveću pažnju posvećuje poljoprivredi, se izborite naprosto, da skrenete pažnju svim ministrima i premijeru na alarmantno stanje, pre svega, u demografiji i u srpskoj poljoprivredi, o problemima, o usitnjenosti poseda, nenavodnjavanju, starosti mehanizacije, nepostojanju zemljoradničkih zadruga. Ja sam pet puta postavljao pitanje resornim ministrima kada će zakon o zadrugama koji se, pre svega, tiče poljoprivrede i zadruga, znači, nepostojanje organizovane proizvodnje organizovanih otkupa, organizovane prerade itd. Dobili smo odgovor da će to biti u martu prošle godine, pa da će biti ove godine. Zakona još uvek nema, a poljoprivrednici, pošto zadrugarstvo u Srbiji ima dugu tradiciju, preko 130 godina, i pošto smo mi na početku Drugog svetskog rata imali oko tri i po hiljade poljoprivrednih zadruga u Srbiji, a zadrugarstvo je sada u potpunosti zamrlo, radi se nešto samo preko određenih udruženja građana, koji su na osnovu Zakona o udruženju građana i na osnovu samoinicijative građana, ali u ovom delu država mora da napravi jedan zaokret unapred. Svi se verovatno slažemo da je zbog tog nepoštovanja, pre svega, Strategije razvoja poljoprivrede, poljoprivreda u zaista jako lošem stanju, da je tehnološki zaostala, da su prinosi jako slabi, s obzirom na naše potencijale, da je slaba kontrola poljoprivredne proizvodnje, da je mnogo proizvodnje, pre svega, oko sadnog semenskog materijala, u sivoj zoni, da ne postoji ni adekvatna kontrola uvoza i izvoza preparata, hemikalija, đubriva, da se ne primenjuju dovoljno potrebni standardi u proizvodnji i poljoprivredne proizvodnje itd. Ti problemi poljoprivredne proizvodnje u Srbiji nisu nastali od juče. To su višedecenijski problemi i oni su nekako problemi koji su svakoj predizbornoj kampanji od strane skoro predstavnika koji su činili buduće vlade uvek ukazivane kao problemi na koje će se rešiti itd. Sećam se u kampanji 2008. godine, kada smo obećali poljoprivrednicima da će imati 100 evra subvencija po hektaru obradive površine, verujte da nam niko nije verovao. Svi su pričali, ma to su pričali svi, nema pojma, to država nikada neće uraditi. Onda se nekako tadašnja Vlada izborila za to. Kasnije su te subvencije porasle i na 13-14 hiljada po hektaru. Posle je donet zakon koji smo mi u tom delu kritikovali, 50 evra po hektaru obradive površine, što zaista ne može da doprinese konkurentnosti na naše poljoprivredne proizvodnje. Ono za šta se mi zalažemo i mi znamo da je problem uvek novac, ali nekako postoje prioriteti i čini nam se da je ulaganje u poljoprivredu prvo najisplativije, a drugo, ulaganje u proizvodnju hrane, u opstanak ljudi na selu, porast prinosa naše najveće poljoprivredne grane je apsolutno duboko opravdan. Zbog toga, vi ministre, treba da alarmirate Vladi na jako teško stanje. Ono ne sme nikada da se šminka. Ja sam očekivao i od vas, u vašim uvodnim izlaganjima da vi kao ministar kažete veći deo onoga što sam ja rekao i veći deo problema koje su istakli i ostali narodni poslanici. Možemo mi da žmurimo pred stvarnošću, ali ona je takva kakva je. Ništa danas nećemo postići ako budemo hvalili normativno neko dobro rešenje jednog zakona, ako nam je stanje na terenu drugačije. Narodski rečeno, operacija je uspela, pacijent umro. Zbog toga kažem, ne da je ovo odnos naš personalno prema vama, ovo je naš odnos prema poljoprivredi. Čini mi se da je obaveza svih narodnih poslanika da tu stvarnost koja je takva kakva je ne šminkamo i ne predstavljamo drugačije. Ne znam, poljoprivrednici koji sada gledaju ovaj prenos i ako ovde slušaju lepe reči kako smo mi dobri, kako sve to ide u dobrom pravcu, kako smo svake godine sve uspešniji, a njima je sve gore, oni će reći – čekajte, ovde postoji neko nesaglasje između stanja u poljoprivredi i onoga što se priča u Narodnoj skupštini. Zbog toga kažem, mislim da je vaš zadatak prilično težak. Pošteno, za nasleđeno stanje ne može biti kriv nijedan ministar koji je došao, ali ono što je zadatak ministra, to je da uskladi to stanje. Mi jesmo u normativnom delu u velikoj meri uskladili našu Strategiju razvoja poljoprivrede sa zakonodavstvom EU, ali nemamo to stalno povećanje agrarnog budžeta. Uvek nekako postoje prioriteti i svaki se ministar bori da dobije što više za svoj resor. Ono što sam gospodinu Dinkiću, kada je vodio resor finansija i privrede, stalno ukazivao, rekao sam – dajte, napravite jednu prostu analizu, davali ste 10 evra subvencija za jedno radno mesto. Hajde samo napravite jednu ozbiljnu analizu, kada biste toliko uložili u jedno poljoprivredno gazdinstvo, kakav bi rezultat bio, kakvi bi to efekti bili. Znam da mi nemamo dovoljno novca, ali i dalje mislim i to misle svi koji se bave ovom problematikom, da novac uvek može pravičnije, bolje, pametnije da se rasporedi i da se uloži. Gospodin Dinkić mi je nekoliko puta rekao – to je vrlo lepo razmišljanje, odlično, napravićemo analizu, to je ozbiljno promišljanje. Nikada ta analiza nije napravljena, a poljoprivrednici kažu – ako je nekoj fabrici koja ima 100 zaposlenih po 10.000 evra dato po zaposlenom, da su toliko uložili u jedno poljoprivredno domaćinstvo, odnosno po 10.000 evra, efekti bi bili mnogo bolji. Ono što je takođe zadatak i države i lokalnih samouprava, to je ulaganje u infrastrukturu, ono što će koristiti svim poljoprivrednicima. Država je i u tom delu zakazala. Opet ću navesti primer Slovenije. Vrtići u selu, struja svuda trofazna, asfalt, voda, pošta, ambulanta, obnovljeni domovi kulture. Ljubljana izgubila 30.000 stanovnika, odselili se u lokalna mesta, lepše im da popodne budu na selima, uživaju u tom ambijentu, pre podne rade, zadovoljni svi. Šta je poenta na čemu je nastala EU? Ravnomeran razvoj Evrope, a unutar jedne zemlje ravnomeran razvoj svih njenih delova, a prvo pomoć najugroženijima. Ko je kod nas danas najugroženiji? Ugroženi su mnogi, ali poljoprivreda je u jednom alarmantno teškom stanju. Vi kada obiđete, a svi smo često na terenu po srpskim selima, svi kažu – vidite li da ovde neće biti za pet, deset godina žive duše? Država mora tu nešto da preduzme. Fiskalni savet je, kada je analizirao u jednom svom poglavlju demografsku situaciju u Srbiji, ukazao na krajnje dramatično stanje. Zbog toga, kažem, mi nećemo imati problem da podržimo ovo što zaista treba da se podrži, ali je pitanje kakvi će efekti svega toga biti? Ono za šta vi morate da se izborite i ja sam kritikovao vašeg prethodnika zbog smanjenja subvencija, taman su poljoprivrednici malo dobili poleta, država je odmah rekla – imamo preča mesta za investiranje, ne možemo toliko vama da dajemo, 50 evra za nekoliko godina će biti u potpunosti skoro obezvređeno. To je, ako se pogleda usput i stanje mehanizacije, ako je prosečan traktor starosti 25, 30 godina, ostala mehanizacija je jako stara, ne ide se u korak sa najnovijim tehnološkim razvojem itd, onda su perspektive poljoprivrede prilično sumorne. Naravno, neću završiti svoju diskusiju sa totalnim pesimizmom. Nije ni ovo pesimizam, ovo je, po mojoj skromnoj proceni, jedna slika realnog stanja, koju možemo ako analiziramo svaku posebnu oblast još i dalje razrađivati, ali mislim da je generalna ocena takva i da niko me ne može u Narodnoj skupštini ubediti u nešto drugačije. Zbog toga mi mislimo da je zaista krajnje vreme da onu strategiju, kojoj se nama šta mnogo prigovoriti, primenimo dosledno, da sve zakone i akcione planove sprovedemo na vreme i da vidimo konačno da smo sa mrtve tačke krenuli ka gore, a ne ka dole. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Gordana Čomić, kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe.
Zahvaljujem. Moje izlaganje, kojim se nadam da ću zaslužiti vašu pažnju, odnosiće se prevashodno na Predlog zakona o zaštiti i održivom korišćenju ribljeg fonda. Moja koleginica Aleksandra Jerkov će tokom rasprave namenjene predstavnicima poslaničkih grupa dati akcenat i na druge zakone iz ove zajedničke načelne rasprave. Dakle, zašto Zakon o zaštiti i održivom korišćenju ribljeg fonda? Slušajući pažljivo ministarku Snežanu Bošković Bogosavljević, mogli smo da zapišemo da je namera ovog zakona da se podigne kvalitet programa, da se podigne stručnost pri upravljanju, da se nadoknadi odsustvo kontrole u zaštiti ribljeg fonda i da se uspostavi mnogo bolja kontrola ukupnog održivog korišćenja ribljeg fonda. Na sve to imam dve najkrupnije zamerke. Da bi ovo bilo ispunjeno, zašto je Zakon bez budžetskog fonda? Prethodni Nacrt i Predlog zakona je podrazumevao budžetski fond i čvrsto stojim na stanovištu da je on potreban u ovom zakonu, iz prostog razloga što u budžetskom fondu, znači pozicija u programskom budžetu, koji ćemo videti kao predlog za 2015. godinu, tačno vidite, pod znacima navoda, boju dinara. Ako hoćete fond, može i tako, ali on ima unekoliko drugačiju strukturu i treba da bude u skladu sa Zakonom o fondovima. Mislimo da se prosto neće videti u realnosti namera koja je ovde izgovorena, koja je etična, ali koja će ostati namera, zato što sredstva koja se prikupljaju od dozvola i od naknada i od kazni treba, po ideji zakona, da budu uložena u zaštitu, unapređenje i u razvoj ribljeg fonda. Bez budžetskog fonda namenjenog da vidimo koja je to suma novca ili bez jasnog programskog budžeta, to teško da će biti realizovano, a na našu zajedničku štetu. Zbog toga mislim da je trebalo dobro razmisliti pre nego što se rešilo da se iz Predloga zakona iz člana 8. izbaci budžetski fond. Druga zamerka je što ostaje nejasno zašto nisu raspisivani konkursi po postojećem zakonu, koje god on manjkavosti imao. Da li se čekaju neke posebne okolnosti da bi se u sledećoj godini raspisali konkursi i kakvo je stanje trenutno sa onima koji su korisnici ribolovnih voda, a po do sada i trenutno važećem zakonu? To su dve glavne opaske, s tim što odgovornost za to što je ministarka s nama podelila nedovoljna kontrola, delimo, bar mi članovi iz Odbora za zaštitu životne sredine, taman toliko koliko i predstavnici Ministarstva koji su nadležni da sprovode zakon. Zašto ta kontrola nije kao nadzorna i kontrolna uloga Narodne skupštine bila snažnija, efikasnija, efektnija? Možda bi i ovaj predlog zakona iz onog nacrta, kao ideja da se potpuno izmeni postojeći zakon bio bolji. Trebalo bi da naučimo nešto iz ovoga i mi koji, u bilo kom odboru, treba da kontrolišemo primenu zakona i oni koji su za primenu zakona nadležni da to rade bolje, da ne bi imali, kao obrazloženje zakona – eto ne uspevamo po ovom dosadašnjem da kontrolišemo. Ima u njemu mehanizama, ali se ta kontrola nije dešavala. To je ono što je krhkost pravne države. Osim te dve glavne opaske, kao zamerke ukupnom tekstu zakona, osvrnuću se na nekoliko članova zakona koje smatram spornim ili koji sasvim sigurno zaslužuju pitanje i nadamo se odgovoru od ministarke Snežane Bošković Bogosavljević. Prvi je povezan sa već rečeni nedostatkom budžetskog fonda, i to je član 7. u Zakonu, sa rubrumom - naknada za korišćenje ribarskog područja. Kaže se da se ribarsko područje ustupa na korišćenje uz naknadu, a naknada za korišćenje ribarskog područja prihod je budžeta Republike Srbije, odnosno teritorije Autonomne Pokrajine, pa je prihod budžeta Autonomne Pokrajine i određuje se visina iznosa ove naknade, ali ukoliko nemate budžetskog fonda, teško da ćete vi ovaj novac umeti, moći realno programom da raspoređujete na ono za čega je idejom zakona namenjeno, a to je unapređenje. Privremeno ustupanje ribarskog područja je član zakona koji podcrtava moju drugu kritičku opasku na zakon, a to je da ribarsko područje koje konkursom nije ustupljeno na korišćenje ili je oduzeto, ministar na teritoriji Autonomne Pokrajine, nadležni pokrajinski organ, privremeno ustupa na korišćenje bez konkursa privrednom društvu, javnom preduzeću ili drugom pravnom licu koje ispunjava uslove iz člana 6, onog pomenutog, a postavila sam pitanje - što nije bilo konkursa već treću godinu? Izuzetno do od stava 1. ovog člana „radi sprečavanja ili otklanjanja štete na ribolovnim vodama ili ribljem fondu, odnosno radi preduzimanja hitnih mera zaštite ribljeg fonda ili završetka već preduzetih, period privremenog ustupanja može se produžiti na još jednu godinu, o čemu odluku isto donosi ministar“. Zašto je to sporno? Dakle, korišćenje ribolovnih područja je vrlo osetljiva stvar, kao mrežna i privredna grana, i održivo korišćenje resursa i direktno sektor zaštite životne sredine i očuvanje biodiverziteta same vode i onoga što je okolina. Koliko god se zakonom tražilo da se uz konkurs, znači uz potpunu kontrolu onoga kome ministar daje na korišćenje to neko ribolovno područje, kako god granice bile crtane, sada odjedanput imate privremeno, bez konkursa, odluku ministra, koji još može biti i produženo za godinu dana. Ovakav član zakona ni u jednom zakonu nije dobar i trebalo bi ga ili jako dobro obrazložiti ili se čuvati njegove primene. Ako ćemo se čuvati primene, ako je namera da bude samo u izuzetnim slučajevima, onda je to rešenje koje nije trebalo da bude u zakonu. Član 11. je sporan u svom drugom stavu. Ima rubrum – čuvanje ribarskog područja, a govori o obrazovanju i uslovima da neko bude ribočuvar. U tom stavu 2. se kaže: „Čuvanje ribarskog područja vrši lice koje je zaposleno na neodređeno vreme kod korisnika, koji ima stečeno obrazovanje četvrtog stepena, položen stručni ispit i licencu za ribočuvara“ i ovaj drugi deo stava koji glasi: „i koje nije osuđivano za neko od krivičnih dela kao član organizovane kriminalne grupe, krivična dela protiv privrede, krivična dela protiv životne sredine, krivično delo primanja ili davanja mita i krivično delo prevare“. Ovaj stav iziskuje odgovor. Šta je vodilo zakonopisca da odabere ovih pet krivičnih dela? Ako je premlatio ženu, onda može da bude ribočuvar? Ako povremeno krade po selu, u iznosima do 10.000 dinara, onda može da bude ribočuvar? Ako je počinio krivično delo razbojništva na sportskim terenima, onda može da bude ribočuvar? Nije dobro izdvajati krivična dela iz Krivičnog zakona, kao posebno navedene u zakonu, a da se odnosi na kvalifikaciju ribočuvara, ili morate dati jako dobro objašnjenje zašto baš ovih nekoliko krivičnih dela, a ne krivična dela nasilja u porodici ili krivično delo nanošenja teške telesne povrede ili krivično delo ugrožavanja bezbednosti u saobraćaja. Šta vas je rukovodilo da odaberete baš ova krivična dela? Povezano sa opaskom i pitanjima i nejasnoćama člana 11. je i član 14. sa rubrumom – ovlašćenja ribočuvara, koji u tački 4. ovim zakonom propisuje da ribočuvar fotografiše i snima nedozvoljene radnje i lica koja učestvuju u njima zatečena na ribolovnoj vodi ili u njenoj neposrednoj blizini. Ova tačka ima problem sa drugim zakonima koji važe u pravnom sistemu Srbije. Svako ko podnese Ustavnom sudu žalbu ili bar onaj ko prati saglasnost sa Ustavom i drugim zakonima tražiće da se ovo briše iz zakona. Po zakonu, koji je na snazi, ne smete da fotografišete bez dozvole lica. Obrazloženje da se radi o krivičnom delu ne može bez prethodnog postupka, kao što ne možete prisluškivati bez prethodnog postupka. Da li je omaška, greška? Dešava se. Dakle, meni je ovo pitanje. Ja sam neko ko je vrlo privržen i održivom korišćenju ribljeg fonda i čuvanju tog blaga koje imamo na teritoriji Republike Srbije i niko ne bi bio srećniji od mene nego da vidim fotografije nekoga ko je toliko nečovečan prema sopstvenom staništu da uništava riblji fond strujom, hemijskim sredstvima ili kako god, eksplozivnim sredstvima. Niko ne bi bio srećniji od mene, ali ako je to na nedozvoljen način u odnosu na propise koji važe u drugim zakonima, onda ja moram da vas pitam – šta će biti i da li je tačno razjašnjena ova tačka, da ne bi, u slučajevima sudskog procesa, ovo što je u ovom zakonu, za čega se ja zalažem, da svi zlotvori, da mi bude upotrebljena ta metaforična reč, prema životnoj sredini da bude odbačeno. Jer će neko da kaže – pribavljeno je na nedozvoljen način. Povezano sa nejasnoćom u zakonu, koja se tiče, kako ćete bez budžetskog fonda da znate namenu dinara, zašto nije obavljena kontrola i zašto nisu raspisivani konkursi u protekle tri godine? Zašto je kod ribočuvara odabran samo set od pet vrsta krivičnih dela, zašto je ostalo ovlašćenje ribočuvara da fotografiše, što ne može u odnosu na druge zakone? Posle je član 16. a pre člana 41, sa rubrumom – naknada štete. Ja ću pročitati sva četiri ova stava sa, opet molbom da mi se da odgovor na ono što čitanjem, meni ostavlja nedoumice, dvoumice i što smatram potrebnim za razjasniti. Dakle, član 16. govori o naknadi štete i kaže, u prvom stavu – pravno lice, preduzetnik ili fizičko lice koje obavljajući ribolov, suprotno odredbama ovog zakona ili na drugi način nanese štetu Ribljem fondu, dužno je da tu štetu nadoknadi korisniku ribarskog područja, po podnetom zahtevu korisnika. Već ovaj stav je komplikovan. Druti stav – zahtev za naknadu štete korisnik podnosi u skladu sa ovim zakonom licu za koje je utvrđeno da je nanelo štetu Ribljem fondu. Jel to parnica, jel sud, ili upravni postupak? Treći stav – korisnik je dužan da sredstva dobijena po osnovu naknade štete iz stava 1. ovog člana, namenski upotrebi za zaštitu i unapređenje Ribljeg fonda o čemu izveštava ministarstvo, odnosno nadležni pokrajinski organ. Zašto ako je parnica? Ako nije parnica, onda je upravni postupak. Onda je već onaj ko je u upravnom postupku odlučivao, zna za čega su sredstva. Poslednji stav – ministar propisuje način određivanja i visinu naknade štete nanete Ribljem fondu. Time se vraćamo na prvi stav, da to što je ministar propisao, korisnik onda treba da podnosi kao zahtev onome ko je štetu načinio, a taj ko je štetu načinio treba da mu, u iznosu koji je ministar odredio, tu štetu nadoknadi, ali tako da se primalac nadoknade obaveže da će biti iskorišćena za namene unapređenja Ribljeg fonda. Ovaj član nije u vezi sa prekršajnim odredbama. Bar ja ne mogu da nađem vezu. Zato i pitam jer je važno. Jako je važno, jer se radi o naknadi štete, a ja uopšte ne odričem mogućnost, naprotiv, zato i postoji rasprava, da ja ne vidim sa čime je vezan ovaj član, stav po stav, jer ne vidim ga u prekršajnim odredbama, ne vidim ga u privrednim pristupima, niti ga vidim u logici od prvog do četvrtog stava. Mislim da je neophodno da svima bude jasno ko nadoknađuje štetu, u kom postupku, kome se šteta isplaćuje, ko donosi odluku o iznosu štete, ako je neko načinio štetu na ribolovnoj teritoriji? Poslednji član koji hoću da komentarišem je član 41. koji, a pre toga, članovi 22. do 38, u poglavlju – očuvanja i zaštita Ribljeg fonda, su dobro, jasno, primenjivo i bez izostavljanja bilo koje potrebne tačke, svi članovi koji se odnose na očuvanje i zaštitu Ribljeg fonda. Nisu jedini. Većina članova je takva da se vrlo lako može pratiti namera i da se vidi stručna, profesionalna i posvećena ruka onome ko čita o održivom korišćenju i o zaštiti Ribljeg fonda, osim ove manjkavosti koju baš zato iznosim da ne bi napravili štetu ovim inače dobro napisanim članovima zakona koji tretiraju druge teme, a ne održivo korišćenje. Pre prelaska na član 41. samo mala opaska rubrum – spašavanje ribe sa poplavljenog područja i član 28. Ovaj član je izuzetno važan i mogu da vas podsetim zajedničke tragedije kojoj smo svedočili, maja ove godine i nikad datog izveštaja šta je bilo sa diverzitetom, kolika je bila količina nanosa u protopu, šta se desilo sa ribljim fondom, da ne govorim o štetnim materijama koje treba bez tumačenja da čitamo o tome šta je u mulju, šta je na 10 santimetara mulja nanosa, šta je na 14, šta ima u samom telu biodiverziteta, a to su stvari koje nas čekaju, s obzirom na klimatske promene i smatram da je ovo nešto čemu treba posvetiti izuzetnu pažnju u budućnosti. Član 41. je poslednji koji ću komentarisati u raspravi u načelu. Radi se o dozvoli za rekreativni ribolov. Podsetiću sve da ovaj zakon prati i rešenje koje je doneo Ustavni sud, u sastavu velikog veća, kojim je pokrenut postupak za utvrđivanje neustavnosti odredbe člana 39. stav 2. Zakona o zaštiti i održivom korišćenju Ribljeg fonda, u delu koji glasi, - uz člansku ribolovne organizacije. Ustavni sud je ocenio da rešenje iz sada važećeg zakona po kome se izdaje dozvola za celu teritoriju Srbije, dakle za rekreativni ribolov na celoj teritoriji ne može da bude izdavano od strane lokalne samouprave pošto je se to kosi sa ustavnom garancijom da možete da imate privredne aktivnosti na celoj teritoriji Srbije. Razumem da je ovakvo rešenje Ustavnog suda iz 2012. godine jedno od neposrednih motiva da se menja način kojim se izdaje dozvola za rekreativni ribolov. Ne bih da ponavljam, ali kolega, Arpad Fremond iz poslaničke grupe SVM je ponudio jedno kompromisno rešenje koje ne ugrožava odluke Ustavnog suda iz 2012. godine i ja ću ga podržati zbog toga što ima svest o tome da ima određeni broj rekreativnih ribolovaca, nas koji od kada pamtimo za sebe, tako pamtimo i vodu i ribu i želju da se čuva, da se unapređuje, da se štiti i da se uživa pod principom – poljubi i pusti, jer to jeste rekreativni ribolov, osim u izuzetnim uslovima kada morate sa velikim primerkom da se hvalite okolini, da se slikate, ako ništa drugo. Dakle, moramo da imamo razumevanja i za ljude koji hoće da svoje pecaroške sklonosti imaju u neposrednoj blizi svog staništa, ali i 100, 200 ili 300 kilometara dalje, na prelepim ribolovnim teritorijama Srbije. Mislim da je amandman koji je uložio kolega iz poslaničke grupe SVM odgovarajući i da bi trebalo zaista da razmislite da se takav amandman usvoji ili, kako već ide po navici, da bude u saglasnosti sa odborom, pa da bude usvojen nekakav zajednički period. Moja namera nije ništa drugo i bila i ostala, osim da imamo najbolja moguća rešenja. Znajući kako je tekao proces pri donošenju sada važećeg zakona, sećam se da je fokus rasprave tada bio na edukaciji ribolovaca, pogotovo rekreativnih ribolovaca, na otporu da se svima nama koji za ribolov živimo, koji smatramo to jednom od vrhunskih ljudskih aktivnosti, da se obaveže da pred nekim, sa nekim naučite nešto o ribolovu, bez obzira na kojoj vrsti voda i u kom delu, ćošku Srbije se ribolovom bavili. Bilo je otpora i ovde se sada spominje edukacija. Ono što bih volela da vidim je da takva vrsta edukacije bude deo našeg obrazovnog sistema, bilo dece koja će izrasti u pecaroše ili ne, zbog toga što to nije edukacija kako da budeš najbolji pecaroš na bentu, nego je to edukacija kako da poštuješ vodu i biodiverzitet u toj vodi. Da li će neko od nas ko ima priliku da mu se to pokaže, da tome bude naučen onda odlučiti da se bavi rekreativnim, sportskim ili privrednim ribolovom, o tome ne odlučujemo u odluci da zakonom obavežemo da ovakvog obrazovanja bude. Nema ničeg goreg nego nemati svest o tome kolika i kakva je dragocenost čista voda, a ako je rečna voda druge klase, čista barska voda, čista mrtvaja, ribnjaci koji se mogu izgraditi i koji mogu predstavljati prihod korisniku i kolika je blagodet…
Gospođo Čomić, vreme.
… dobar, zdrav riblji fond. Zbog toga moje opaske i zahtev za odgovorom. Hvala.
Dopustio sam da završite rečenicu, ali proštao je minut već. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Đorđe Stojšić kao ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Poštovani predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, pomalo je paradoksalno da dva zakona, kao što je regulisanje ribljeg fonda i finansiranje u oblasti poljoprivrede, su uobličeni u zajednički predlog, s obzirom da ono što im je zajedničko to je lov u mutnom i ribolovačke priče. Pred svake izbore građani Republike Srbije, paori, farmeri, kako god ih danas nazivate, slušaju te ribolovačke priče kako je poljoprivreda naša velika šansa i kako će država da se pobrine da se stvore bolji uslovi za bavljenje istom, naročito u situaciji gde je jedina grana privrede u kojoj imamo suficit. Lov u mutnom je takođe aspekt kada govorimo o finansiranju poljoprivrede, ali ne bih dalje o tome. Što se tiče intencije predlagača ovog zakona mi je naravno pozdravljamo, s obzirom da već više decenija postoji potreba da se stvore uslovi kako bi se omogućilo finansiranje poljoprivredne proizvodnje, koja zahteva velika kapitalna ulaganja i dug povraćaj na investicije. Postoje, naravno, rešenja u razvijenijim kapitalističkim zemljama i neka od njih su sprovedena i kod nas, a tiču se javnih skladišta i toga da vi već na početku godine možete da emitujete hartije od vrednosti, ili da prodate ili da kupite tzv. fjučerse i da onda praktično zakucate cenu vašeg proizvoda ne bi li bili u mogućnosti da istu i finansirate. Zakon o javnim skladištima je to do neke mere i omogućio, a ovo je zakon koji se takođe naslanja na tu materiju. Ono što je izuzetno važno je da znamo da su cele imperije nastale na finansiranju poljoprivredne proizvodnje, jer smo 20 i kusur godina imali čuvene paritete gde poljoprivrednici dobiju naftu, seme, đubrivo, a onda u žetvi su dužni da vrate određenu količinu poljoprivrednih proizvoda i cene u odnosu na one koje su u žetvi i one koje su šest meseci kasnije su obično puta dva, odnosno duplo i na tome su se mnogi obogatili. Drago nam je da konačno država obraća pažnju na taj aspekt, naročito u situaciji gde i danas poljoprivrednici plaćaju izuzetno visoke kamate na kredite u poljoprivredi. To je od nekih 10% do 20% u bankarskom sektoru, jer se ti krediti, iako je broj nenaplativih kredita izuzetno mali, i dalje su kamatne stope izuzetno visoke. Što se tiče nas iz LSV mi smo predlagali neka rešenja i ono što se logično nameće je da, ako može da postoji nacionalna korporacija za osiguranje stambenih kredita, recimo, zašto ne može da postoji nekakav garantni fond koji bi osiguravao kredite u poljoprivredi? Vi iz budžeta sufinansirate, recimo, kamate komercijalnim bankama iako, ako bi pravilno samo upravljali rizicima, i garantni fond mogao praktično da radi istu stvar, što bi drastično oborilo kamate koje dobijaju poljoprivrednici ukoliko bi takav fond garantovao komercijalnim bankama za te kredite. Takav model već postoji i kod stambenih kredita. Drugi resurs koji smo takođe više puta spominjali je državno poljoprivredno zemljište. Mislim da je to najveći resurs koji je apsolutno neiskorišćen na bazi 400.000 do 500.000 hektara poljoprivrednog zemljišta, koje bi moglo da se kolateralizuje, zatim da se izdaju hartije od vrednosti i da se na bazi toga prikupi nekih 500 miliona do milijardu evra i takođe usmeri u finansiranje poljoprivrede. To su samo neki od naših predloga, ali do sada iz nekog razloga nismo nailazili na razumevanje, verovatno iz razloga što se ministar zadužen za oblast poljoprivrede menjao na svakih godinu dana. Jednostavno, pretpostavljamo da od tekućih obaveza i gašenja požara ne može ni da stigne da se bavi tako važnim strateškim temama, što mislimo da je velika šteta, jer vi u poljoprivredi ne možete ni da analizirate i sagledavate situaciju ukoliko taj period nije na pet ili 10 godina. To poljoprivrednici vrlo dobro znaju. Što se tiče ovog konkretnog Predloga zakona imamo dva problema s tim, a tiče se založnog prava na poljoprivrednim proizvodima zalogodavca, gde se kaže da se stiče zakonsko založno pravo na svim poljoprivrednim proizvodima u svojini zalogodavca koje je zalogodavac proizveo na mestu proizvodnje, bez obzira na kulturu i sortu. U količini vrednosti dovoljno je da se namire dospela potraživanja. To je član 26. Drugi član koji je takođe po nama problematičan je član 31. gde se kaže – ako u postupku vansudske javne prodaje zalogodavac pretrpi štetu zbog toga što je sproveden postupak prodaje za naplatu potraživanja tek onda on može da se obrati sudu i tuži. Po nama to zalogodavca koji je inače u teškoj finansijskoj poziciji stavlja u neravnopravan odnos u odnosu na onog kome se zalog daje i mislim da je mali broj poljoprivrednika koji će moći da angažuju pravnu pomoć, odnosno advokate da bi oni dalje tužili nekoga ko ih je potencijalno mogao prevariti. To su dva problema koja imamo vezano za ovaj zakon i zbog toga za isti nećemo glasati ukoliko se ti članove ne izmene. Što se tiče drugih zakonskih predloga moje kolege će govoriti o ribljem fondu i naročito bih pozdravio konačno ratifikaciju sporazuma koji se tiče regulisanja toka reke Save, s obzirom da dolazim iz lokalne samouprave, konkretno iz Sremske Mitrovice, gde smo imali veliki problem protekle godine sa tokom reke Save i upravo zbog toga što nije bilo koordinacije sa zemljama, a tu mislim na BiH i Hrvatsku, je i došlo do velikih problema. Rečni tokovi ne poznaju granice. Oni su vrlo proevropski nastrojeni, da tako kažem, i mislim da smo imali priliku da se na vrlo loš način uverimo šta može da se desi ukoliko nema saradnje između zemalja kroz koje, u ovom konkretnom slučaju, Sava protiče, što se tiče poplava. U svakom slučaju nadam se da će se sagledati potencijalne izmene ovog Predloga zakona vezano za finansiranje poljoprivredne proizvodnje, a što se tiče Sporazuma o regulisanju toka reke Save sa zemljama iz regiona, za taj sporazum ćemo naravno glasati. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospodine Stojšiću. Reč ima narodni poslanik Vojislav Vujić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe.
Predsedavajući, uvažena ministarka sa saradnicima, dame i gospodo narodni poslanici, ja možda nisam najkompententniji za ovu temu ispred poslaničke grupe JS, a nažalost mislim da je inače u Narodnoj skupštini RS zastupljen vrlo mali broj poljoprivrednih proizvođača. Mogu da istaknem i pohvalim Odbor za poljoprivredu koji zadnjih meseci vrlo aktivno radi, a to pokazuje i njihov prosek zasedanja, koja su otprilike negde oko četiri sata po sednici. Među nama je jedan do sada već i svakako prepoznatljiv poljoprivredni proizvođač, naš kolega Marijan Rističević. Ono što smo do sada čuli od uvaženih kolega ovlašćenih predstavnika političkih partija koji su imali priliku do sada da se oglase je veliki broj činjenica. Svakako, sve su to tačne stvari i one koje nam se svide i one koje nam se manje svide i pre svega vi koji sedite ovde ispred nas ste ti koji trebate da razumete te probleme i da nam ponudite određena rešenja, a mi eventualno da ih popravimo i pomognemo da se ona izglasaju. Danas su pred nama četiri zakona i poslanička grupa Jedinstvene Srbije će podržati sva četiri zakona. Ono na šta ću se ja fokusirati je Predlog zakona o finansiranju i obezbeđenju finansiranja poljoprivredne proizvodnje. Kako ste vi ministarka danas u vašem obrazloženju rekli, ovo je jedan model koji je do sada primenjen, i to vrlo uspešno, u Brazilu, u Ukrajini, u Rusiji i mi smo prva zemlja u okruženju koja će nešto slično primeniti na našim prostorima. Svakako je dobro što se nešto radi, evidentno da zakon ima svoje kvalitete i to je u pripremi skoro tri godine, znači da se na njemu temeljno i ozbiljno radilo. Situacija u kojoj se danas nalaze naši poljoprivredni proizvođači nije ni malo sjajna, ne samo zato što su do sada bili otežani uslovi kreditiranja, već i razlozi zbog čega su te kredite poljoprivredni proizvođači morali da koriste. Pitanje je šta staviti tu u prvi plan? Fakat da je taj mašinski park koji je u poljoprivrednom gazdinstvu, prosečnom poljoprivrednom gazdinstvu stariji od 25 godina je jedan od razloga zašto možda sa cenom ne možemo da budemo konkurentniji, a da ne pričam i tamo gde su mašinski parkovi toliko stari, koliko je eksploatacija takvih mašina otežavajuća u odnosu na sve one konkurentske zemlje u okruženju koje imaju mogućnost da sa savremenim mašinama pristupe poljoprivrednoj proizvodnji. Jedan od problema su svakako imovinski odnosi kada su u pitanju gazdinstva na kojima se odvija poljoprivredna proizvodnja i možda je to i najbitniji momenat ovog zakona, ono o čemu ste vi pričali ministarka, a to je momenat da sa izmenama, tj. sa ovakvim Predlogom zakona poljoprivredni proizvođači neće morati da stavljaju hipoteku na nekretninu koju imaju ili da nju stavljaju u bilo kakav zakon, nego će se stvoriti mogućnost da u planu, u nekom njihovom biznis planu sa planiranim gotovim finalnim proizvodom upravo obezbede garanciju za isplatu takvih kredita. To je dobra stvar. Ono što je interesantno za sve nas koji se bavimo politikom i ona priča oko koje mi iz Jedinstvene Srbije vrlo često takvu priču propagiramo, a to je da niste samo vi iz Ministarstva zaduženi da se bavite organizacijom poljoprivrede u Republici Srbiji, već to mogu da rade i predstavnici lokalnih samouprava, znači i gradonačelnici i predsednici opština. Jedan od takvih gradonačelnika koji se fokusirao sa konkretnim predlozima i merama upravo na poljoprivredne proizvođače je gospodin Dragan Marković, za koga znate da je u dva navrata lokalna samouprava podelila junice, znači, obnovili su stočni fond na teritoriji grada Jagodine i da su više puta vodili različite delegacije poljoprivrednika u Evropu, da vide kako se to u Evropi radi, da vide šta je to što nas u budućnosti čeka i da mogu da uporede taj neki svoj rad i neke svoje planove da usmere upravo prema iskustvima koja mogu da dobiju sa takvih putovanja. To bi trebalo da bude jedan signal svima koji se bave politikom, opet kažem, na lokalnom nivou, da pomognu koliko je to u njihovoj mogućnosti. Kada ste vi iz Ministarstva u pitanju, neko je rekao da imate jednu dobru šansu, i ja tvrdim da imate dobru šansu i da je možda pravi trenutak. Nismo uspeli, vi niste uspeli i neki pre vas da osmisle jedan novi model pomoći poljoprivrednim gazdinstvima i u proizvodnji i u plasmanu gotovih proizvoda. Mislim da smo u istoriji imali jedan dobar model, to je primer zadruga koje su odlično funkcionisale. Meni, obzirom da sam od ovih mlađih generacija, nije baš najjasniji razlog zašto se prekinulo sa jednom tako dobrom praksom, ali smatram da nije kasno, u stvari smatram da je sada pravo vreme da upravo pomognete da jedan takav modalitet ponovo oživi i da zemljoradnici, poljoprivrednici imaju nekoga ko je u direktnom kontaktu sa njima, a to bi upravo bile te zemljoradničke zadruge, tako da bi one vodile računa o kreditima, ali na jedan drugačiji način. To ne mora svaki put da bude novac, to može da bude veliki broj proizvoda koji bismo u kompenzaciji vraćali poljoprivrednim gazdinstvima, počevši od semena, naftnih derivata, pa možda čak i te mašine i oprema. Naravno, kao sigurnost za plasman upravo bi bio taj mehanizam otkupa, koji bi zadruge u direktnom kontaktu sa svima njima mogle da ostvare. Slušao sam priče o „Geneksu“ i sličnim firmama koje su nekada objedinile sve te zadruge i na kraju su od njih otkupljivale sve što mogu da im ponude, to su plasirali u svetu i omogućili da naše robne rezerve nikada nisu pod znakom pitanja, da se ne dovodi u rizik punjenje sa takvim namirnicama. Još jedanput vam kažem, poslanička grupa JS svakako će podržati sva četiri zakona, a vas molim da jedan od ovih predloga koje sam izneo, najviše ovaj sa ponovnim vraćanjem u funkcionisanje zemljoradničke zadruge, istupite u nekom narednom periodu pred nas. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Senić, ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Poštovana gospođo ministarka, koleginice i kolege narodni poslanici, u svojoj diskusiji pretežno ću se baviti Predlogom zakona o finansiranju i obezbeđenju finansiranja poljoprivredne proizvodnje ili, kako je gospođa ministarka rekla, zakonom o predžetvenom finansiranju, samo što bih ja to ime malo drugačije dao. Shodno onome što zakon sadrži, pre bih ga nazvao zakon o dužničkom ropstvu poljoprivrednika ili zakon o zaštiti tajkuna u poljoprivredi ili možda zakon o zelenaštvu u poljoprivredi, ako vam se više sviđa. Ovakav Predlog zakona stavlja u podređeni položaj dužnika i stvara evidentnu mogućnost iskorišćenja stanja nužde poljoprivrednih proizvođača. Kada sam čitao zakon i hteo da pišem amandmane, za svaki amandman sam hteo da predložim da se briše, ali pošto to nije konstruktivan predlog i pošto mislim da nema svrhe apelovati da povučete ovakav Predlog zakona, želim da objasnim građanima i poljoprivrednicima koji ovo gledaju šta će doneti primena ovog zakona od 1. marta 2015. godine. Ideja uvođenja sistema predžetvenog finansiranja je sjajna i treba da postoji u našem zakonodavnom sistemu, ali zakon je napisan na takav način da uz najavljene smanjene subvencije ili uspostavljanje uslova koje naši poljoprivredni proizvođači ne mogu ispuniti, naši proizvođači će biti prinuđeni da se zaduže i da po pravilu stave hipoteku. Dakle, ovo što se priča da više neće biti stavljanja hipoteke, to je samo jedna od opcija, ali naravno da će svaki poverilac tražiti hipoteku kao sredstvo obezbeđenja. Zakonom nije predviđena obaveza da se osiguraju usevi, a znamo da već više od dve godine, naročito u poslednje dve godine, zaštita od grada u našoj zemlji uopšte ne funkcioniše. Onda dolazimo do toga da se članom 6. predviđa da se ugovor ne može izmeniti zbog promenjenih okolnosti, kao i to da poljoprivredni proizvođač ili dužnik ne može da se poziva na okolnosti koje nije mogao da spreči, otkloni ili izbegne, u stvari da se poziva na višu silu, kao i na okolnosti zbog kojih ne odgovara, tj. nemogućnost ispunjenja ugovorne obaveze. Sa jedne strane, damo poljoprivrednim proizvođačima ili, bolje rečeno, nateramo ih da se zaduže, a onda ako se dese poplave, grad ili suša oni nemaju pravo da promene ugovor, da traže odlaganje ispunjenja obaveze. Pre toga su stavili hipoteku na svoju imovinu i ostaju bez svoje zemlje. U članu 8. je predviđeno da je dužnik obavezan da omogući kontrolu izvršenja ugovornih obaveza. Šta ta kontrola znači? Šta se sve može podvesti pod kontrolu? Da li to znači da može na primer da ulazi u njegovu kuću, da popisuje stvari, da mu remeti privatni život, što je suludo, slažemo se? Nigde nije precizirano šta znači kontrola izvršenja ugovornih obaveza. Šta ako ta kontrola izvršenja podrazumeva da se, na primer, na svakih 15 dana, shodno promenama cena na berzi, radi nova projekcija prihoda ili novi biznis plan? Ko će omogućiti našim poljoprivrednim proizvođačima da, na primer, na mesec dana, ili na tri meseca, ili na 15 dana, jer nije precizirano, naprave takav biznis plan koji će zadovoljiti poverioca? Ja samo pričam o mogućim zloupotrebama usled nepreciznosti zakonskih odredbi. Ugovor o finansiranju se upisuje u registar, ali se ne upisuje kamata. Dakle, od svih elemenata ugovora o finansiranju, da se razumemo, ugovor o finansiranju je ugovor o kreditu, najbitniji element ugovora o kreditu, posle toga ko je zajmodavac i zajmoprimac, je kamata. Zašto se samo kamata od svih elemenata ugovora o finansiranju ne upisuje u registar? Pa, zato što će kamate biti basnoslovne. Upravo je zato, po meni, ovo zakon o zelenašenju u poljoprivredi, jer se stvaraju uslovi da se jednostavno odreže neverovatna visina kamate, a i sami znamo da je efektivna kamatna stopa trenutno na poljoprivredne kredite u našoj zemlji oko 30% na godišnjem nivou. Članom 13. je predviđeno ustupanje potraživanja bez saglasnosti dužnika. Sličnu odredbu imamo i u Zakonu o obligacionim odnosima, ali bitno je da naši poljoprivrednici znaju da njihova potraživanja, tj. njihov dug može biti ustupljen bez njihove saglasnosti, da više ne duguju banci ili preduzeću kod kojeg su se zadužili, već da njihov poverilac ustupi svoje potraživanje. U članu 16. zaloga o budućim proizvodima, koja je nova, izvanredna kategorija i pojam, ali loše definisana, sadrži i elemente prava i obaveza u pogledu prikupljanja, skladištenja i čuvanja budućih poljoprivrednih proizvoda. Šta to znači? To znači da usled stanja nužde u kome se neki poljoprivrednik nalazi, on može biti primoran da, na primer, poverilac sam izvrši žetvu ili berbu na njegovoj njivi, jer jednostavno mora da pristane na tu ugovornu obavezu. I ono što je po meni najveći skandal u ovom zakonu, ako dužnik koji je poljoprivredno gazdinstvo ne izvrši obavezu po ugovoru, prevodi se u pasivan status u registru poljoprivrednih gazdinstava. Dakle, država se automatski meša u tržište, reguliše odnos između učesnika na tržištu na taj način što obespravljuje jednu stranu. Prvo smanjuje subvencije, a onda kaže - i to malo subvencija što možemo da vam damo nećemo vam dati ako se ne razdužite svom poveriocu. Zašto nije predviđena obaveza da poverilac, na primer, mora da isplati proizvode koje je uzeo od poljoprivrednika? Da li vi znate koliko ima neisplaćenog mleka, suncokreta, pšenice i kukuruza u Srbiji i nigde niste u zakonu predvideli obavezu da poverilac isplati višak proizvoda, a predvideli ste to da prevedete poljoprivredno gazdinstvo u pasivan status ako ne izmiri svoje obaveze prema ugovoru o finansiranju? Pasivan status nastaje tako što poverilac obaveštava Ministarstvo da dužnik nije izvršio obavezu. Da li ste svesni koliko zloupotrebe tu može da bude? Članom 17. je predviđeno da budući poljoprivredni proizvodi nad kojima se uspostavlja zaloga sadrže sve podatke, osim onog najbitnijeg, a to je garantovana cena. U prethodne dve godine, kada smo imali problem sa otkupom suncokreta, kada je Ministarstvo u manje-više istom sastavu, osim što se menja ministar, imalo razne preporuke za naše poljoprivredne proizvođače kako da ugovaraju proizvodnju suncokreta, kako da traže garantovanu cenu i kako da se jednostavno ponašaju u toj tržišnoj utakmici, vi im sada ne dajte podršku na taj način što će u zakon da bude ugrađena obaveza ugovaranja garantovane cene proizvoda. Zašto toga nema u zakonu, kada ste već pričali i savetovali naše poljoprivrednike da uvek ugovaraju i traže da u ugovorima o poljoprivrednoj proizvodnji budu garantovane cene? Još jedan vid diskriminacije dužnika – vansudsko namirenje. Poverilac može da izvrši vansudsku javnu prodaju, s tim što se prodaja ne zaustavlja ni podnošenjem tužbe. Dakle, nemoguće je izreći ni privremenu meru od strane suda, osim ako se ne donese javna isprava koju pre toga treba da ispostavi poverilac koji, naravno, to neće ako ima neke loše namere. Kao dokaz za ono da je ovo zakon o zaštiti tajkuna u poljoprivredi, navodim i to što se on ne odnosi na stočarstvo, na primer, na stočarstvo, jer trenutno tajkune kod nas zanima poljoprivredno zemljište. Prvo hoće da preko hipoteka i raznih zaduživanja poljoprivrednih proizvođača dođu do njihovog poljoprivrednog zemljišta. Dakle, ako želimo da podižemo stočarsku proizvodnju, uopšte mi nije jasno zašto se ovaj zakon ne odnosi i na stočarsku proizvodnju. Obespravljenost dužnika se može videti i u članovima 12. i 18. Na primer, u članu 12. poverilac vrši izmenu podataka iz stava 1, uključujući i izmeni podataka koji se odnose na opis obaveze dužnika ili izmirenja ove obaveze. Ali, zato izmeni podataka iz stava 1. ovog člana može da vrši i dužnik na osnovu i samo na osnovu pisane saglasnosti poverioca. Kako nisu ravnopravni? Ako može jedan da vrši, zašto je drugome potrebna saglasnost ovog prvog, kada su ravnopravni, tj. bar bi trebalo da budu ravnopravni učesnici na tržištu? Mi smo dali neke predloge kroz amandmane, ali ovaj zakon je nemoguće popraviti amandmanima. Dali smo predlog da se ugovorom o finansiranju može definisati i period otplate, broj rata, datum dospevanja, pod uslovom da se ugovori isplata na rate, a razlog je vrlo jednostavan. Pošto se ovo tiče, da kažemo, biljne proizvodnje i imamo situaciju da pretežno imamo dve žetve, u julu pšenice, u avgustu i septembru pretežno kukuruza i suncokreta, zašto nije moguće da se predvidi da se jedna rata plati npr. u julu, a druga u oktobru i na taj način omogući lakše servisiranje obaveza dužnika? Dakle, predvideli smo i amandmanima da se dužnik, tj. poljoprivredni proizvođač pretežno može pozivati na okolnosti koje nije mogao da spreči, otkloni i izbegne usred više sile, kao i na okolnosti zbog kojih ne odgovara, dakle, zbog nemogućnosti ispunjenja obaveza. Ako zaista kažete, pošto očekujem da posle mog govora usledi demanti svega ovoga što sam rekao, da nije u pitanju tajkunski zakon i nije zakon o zelenašenju u poljoprivredi, dokažite nam to na taj način što ćete na internet strani svog ministarstva objaviti registar ugovora, da sve bude javno i transparentno i da se zna ko ugovora, pod kojim uslovima i sa kim. Dakle, predvideli smo amandman da registar bude javni i da bude dostupan na internet strani Ministarstva. Takođe, ovaj zakon ne sadrži nikakve sankcije, mi smo predvideli da ukoliko dođe do zloupotrebe po članu 12. da ukoliko poverilac ne izda, jer predviđeno je da izda bez odlaganja, ali ne piše šta ako ne izda saglasnost po članu 12. stav 3. Mi smo predvideli sankcije ipredvideli smo kazne za neodgovorno ponašanje i pokušaj vršenja zloupotrebe. Ovde želim da zbog celokupne situacije u našoj poljoprivredi osvrnem i na korišćenje sredstava iz IPAR fonda jer ta sredstva u velikoj meri mogu da zamene sredstva koja će naši poljoprivrednici obezbeđivati putem zaduživanja. Dakle, imali smo u martu 2013. godine najavu da će Srbija aplicirati do jula 2013. godine za 10 miliona evra iz IPAR fondova. U julu nas je Evropska komisija obavestila da od te aplikacije nema ništa. Dobili smo obrazloženje da je to zbog toga što Srbija nije prebačena iz Aneksa B u Aneks A, što je potpuna glupost. Pitam vas da li je akreditovana Uprava za agrarna plaćanja za korišćenje i kontrolu sredstava iz IPAR fonda ili nije? To je prvi i osnovni preduslov za korišćenje sredstava. To Aneks B u Aneks A itd, to može da bude zamagljivanje stvarnosti, ali je suština da odgovorimo na to kada će Uprava za agrarna plaćanja biti akreditovana za korišćenje i kontrolu sredstava iz IPAR fonda. Na kraju, želim da se obratim našim građanima naročito poljoprivrednicima, pošto će evidentno ovaj zakon biti usvojen, od 1. marta vodite računa šta potpisujete, čitajte ono što piše sitnim slovima i ako možete ikako ne stavljajte hipoteku na svoju imovinu. Zahvaljujem.
Zahvaljujem gospodine Seniću. Poštovani narodni poslanici, pre nego što nastavimo rad, dozvolite da u vaše i u svoje ime pozdravim učenike Prve beogradske gimnazije koji trenutno prate deo današnje sednice sa galerije velike sale. Molim vas da aplauzom pozdravite goste. Nastavljamo sa radom. Reč ima ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe SNS Marijan Rističević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani ministre, ministarko, poštovani gosti, poštovani građani Srbije, teško je meni nastupiti posle prethodnog govornika koji je veliki ekspert za poljoprivredu, a kada je video poljoprivredne kulture, o tome možemo da raspravljamo. Veoma je teško govoriti, jer ima poslovica u našem narodu „sad neću ni kako ja hoću“. Sa nekim primedbama i pitanjima prethodnog govornika, mogu da se složim, ali sva ta pitanja je trebao da uputi sam sebi. Trebao je ta pitanja da uputi gospodinu Petroviću. Trebao je ta pitanja da uputi gospodinu Tadiću. Trebao ta pitanja da uputi gospodinu Mirku Cvetkoviću. Sva pitanja koja je on postavio, ja postavljam njemu zato što je Zakon o finansiranju poljoprivredne proizvodnje tzv. Zakon o prežetvenom finansiranju napisan krajem 2011. i početkom 2012. godine. Pitam ministarku poljoprivrede da li je tačno ovo što ja tvrdim. Da li je javna rasprava obavljena u februaru 2012. godine, a bivši predsednik Odbora za poljoprivredu, šumarstvo i vodoprivredu koji je govorio pre mene, je očigledno toliko kvalifikovan da nije znao da je njegova partija napisala taj zakon. Doduše, on je promenio tri partije za dve godine pa se ne seća u kojoj partiji je bio 2012. godine. Dakle, dame i gospodo narodni poslanici sada znate šta je hipokrizija. Dragi moji poljoprivrednici, sva pitanja koja su postavljena u vezi ovog zakona treba postaviti prethodnom režimu. Možda odgovornost sadašnje vlasti što je prihvatila da ne menja zakon koji je predložio bivši režim. Za taj zakon su korišćeni izrazi: zakon o zelenašenju, zakon o tajkunima, zakon o najvećem skandalu. Dragi moji poljoprivrednici ja vas savetujem da dobro pazite šta ubuduće potpisujete s obzirom da ovaj predlog zakona je pisao bivši režim. Molim sve kolege da mi kažu koji tajkun je nastao od 2012. godine, do danas. Imamo samo one zatečene. Da li u bilo kojoj stranci je finansijski direktor tajkun koji je kupio tri šećerane za tri evra. Ovaj predlog zakona je stvarno napisao bivši režim gde je dominantna stranka bila ona u kojoj je tajkun koji se bavi sada proizvodnjom šećera kupio šećerane za tri evra u vreme dok je bio finansijski direktor te stranke. Znam da je moj prethodni govornik ekspert za građevinarstvo, pa neka mi kaže ko iz sadašnje vlasti, ko od kolega poslanika napravio pen haus, ko je od kolega ministara i poslanika napravio na pašnjaku zgradu? Znamo da među pripadnicima režima ima onih dobrih poznavalaca poljoprivredne politike koji imaju iskustva sa pašnjacima. Videli su da se to ne isplati pa umesto da tamo bude neki stočni fond, oni su rešili da naprave zgradu, a u toj zgradi imaju ceo sprat. Ne vidim da među nama ovde u današnjoj vlasti i u partijama koje podržavaju današnju Vladu ima takvih tajkuna. Dakle, sve što je rečeno o ovom zakonu je možda istina, ali to govori o prethodnom režimu. Ukoliko postoji savet poljoprivrednicima u vezi ovog zakona, verujem da oni koji su napisali ovaj zakon najbolje poznaju način na koji su ga napisali i možda postoji velika verovatnoća da više naginje tajkunima, da je više u korist tajkuna nego u korist poljoprivrednih proizvođača. Poznavajući njih treba biti izuzetno oprezan u vezi sa ovom materijom s obzirom da oni najbolje poznaju šta su napisali u tom zakonu. Gotovo je neverovatno da napišete jedan zakon 2011. godine, da obavite raspravu u februaru 2012. godine, a onda sve manjkavosti tog zakona pripišete nekome ko je njihov zakon pustio u proceduru verujući da su bili dovoljno odgovorni. Drage koleginice i kolege danas sam ulazeći ponovo u zgradu se setio da su seljaci i selo izvor državnosti ove države. Prošao sam pored Karađorđa i 2012. godine kada sam prošao prvo što sam ugledao ugledao sam seljačkog vođu, simbola seljačke zemlje na Balkanu Karađorđa Petrovića. On me pita – koje kude vam je selo, koje kude su vam seljaci, koje kude vam je stočni fond nestao do 2012. godine, koje kude poslanici uvozite 188.000 grla živih svinja, uglavnom iz Hrvatske? Mene je bilo sramota. To je zatečeno stanje. Ove druge koji su nas doveli do ovde očigledno da za njih važi ona Dučićeva poslovica – najhrabriji ljudi na svetu ne zato što se ničega ne boje već zato što se ničega ne stide. Mene je bilo sramota, a njih očigledno nije. Idemo redom, govorile su kolege iz opozicije sa kojima sam ja nekada zajedno, seljaci i radnici 90-tih godina sanjali san o tržišnoj ekonomiji i demokratiji. Devedesetih godina smo pocepali petoro ili šestoro patika i opanaka šetajući ulicama da naše velike političke vođe uđe u dvorce, a radnici i seljaci ostanu na ulici. Sebi su smestili u dvorce, radnike i seljake na ulice. Oni su živeli kao u bajci, a narod živi kao u basni. Danas slušamo njihove tirade i njihove primedbe na njih same. Mislili smo 2000. godine, kad dočekamo promene, da sve ono što smo izgubili finansirajući socijalni mir, podnoseći teret ekonomskih i vojnih pritisaka kojima je zemlja bila izložena, što je bilo nečuveno do tada u svetu, mislili smo da će nam nova vlast 2000. godine to vratiti. Mislili smo da će nam vratiti zemlju koju su oduzeli čupanjem brkova od 1945. do 1953. godine. Zajedno smo se nekad sa njima borili da ta prava, da ta oteta imovina bude vraćena. Umesto toga, premijeri su u te otete parcele ulazili da prave dugogodišnje zasade. I danas neko priča o tajkunima. Da, mi nismo verovali da će ljudi koji su opljačkali novac 90-ih godina, za vreme sankcija, koji su iskoristili „šverc komerc“ da bi se domogli ogromnog novca, to pretvoriti u ogroman kapital posle 2000. godine, daleko veći nego što su imali 90-ih. Mi smo se nadali da će selu nešto biti vraćeno. Umesto toga, nastavljeno je sa oduzimanjem i otimanjem. Ja nisam bio komunista. Komunizam nije bio moj poredak. Bili smo lojalni državi. Ne zameram onima koji su bili, ali ja moram da priznam da smo imali jedan zaokružen model poljoprivrede, sistem koji je funkcionisao. Imali smo nauku. Evo, gospodine Rajiću, imali smo institute, ratarstvo, stočarstvo, povrtarstvo. Imali smo proizvodnju semena sadnog materijala, rasada, svog sopstvenog. Imali smo nezavistan sistem poljoprivrede, ali nam je trebalo samo malo nafte. Da smo pravili biodizel, ni to nam ne bi trebalo. Imali smo đubriva, herbicide, pesticide. Imali smo fabrike za proizvodnju mehanizacije. Imali smo skladištni kapacitet. Imali smo zadruge. Imali smo prerađivačke kapacitete koji rade sad sa 30-40% kapaciteta. Sve smo to imali. A onda su došle promene za koje smo se svi mi zalagali. I taj sistem koji je bio funkcionalan je divljom predatorskom privatizacijom razbijen. Divlji, predatorski kapitalizam koji je gutao žive ljude, seljake, radnike, dohotke, plate. Sve je to razbijeno da bi neki kupili određene kapacitete za tri puta tri evra, da bi oni mogli da skidaju kožu ljudima sa leđa. Jeste naš poljoprivredni sistem bio naklonjen tajkunima, više njima nego proizvođačima. Ja se sa tim slažem, ali, to je proizvod prethodne poljoprivredne politike, koja je vođena u korist nakupaca, prekupaca, prerađivača, u korist potrošača, u korist uvozno-izvoznog lobija koji je u potpunosti uništio stočni fond. Mi danas imamo tri i po miliona tona kukuruza viška, više nego što naša stoka pojede. Mi imamo nekoliko stotina hiljada tona proizvoda od sačma, od soje. Imamo nekoliko stotina hiljada stočnog brašna. Imamo preko četiri miliona tona stočne hrane koji nam može iznedriti i prehraniti dodatnih milion tona stoke žive vage. To je vrednost dve milijarde. Onih tri i po miliona tona kukuruza, četiri miliona ukupno stočne hrane ne vredi više od 500, 600 miliona evra. Da je to naša stoka pojela, da imamo stočni fond koji nemamo, koji je uništen u korist uvoznog lobija, mi bi danas mogli da proizvedemo milion tona, milijardu kilograma mesa, koje bi bilo vredno dve milijarde. Prerađeno, to bi vredelo tri i po, četiri milijarde. Tako bi našli posao i za seljake i za radnike. Mi imamo i prerađivačke kapacitete koji rade sa 30-40% u klaničnoj industriji. Mi imamo višak stočne hrane. Mi imamo višak tovnih mesta, farmi. Imamo 40 hiljada praznih tovilišta više koje možemo da upotrebimo, ali nam nedostaje stočni fond koji je obogaljen zbog uvoznog lobija, da bi uvoznici, tajkuni, mogli debelo da zarade, oni na uvozu svega i svačega i umesto da punimo farme, punili smo onkologiju uvozeći meso sumnjivog kvaliteta, pri tome smo suzbili stočni fond, a onda su mogli da zarade drugi tajkuni koji su se bavili izvozom kukuruza i stočne hrane, pa zbog njihove zarade od 50 miliona evra mi godišnje gubimo dve milijarde evra. Takva poljoprivredna politika je vođena i zbog toga smo ovde gde jesmo. Dučić je rekao: „Najgore je biti star, bolestan i siromašan“. Upravo je to snašlo naše selo i naše seljake. Dakle, oni su stari, bolesni i siromašni. Prosečna starost je 59 godina na selu i mehanizacija gotovo da je stara toliko, sve uništeno. Mi smo sanjali san da ćemo 2000. godine obnoviti poljoprivredu. Umesto toga, još više je zavaljena i još više upropašćena i oni koji su u tome učestvovali, danas oni drže pridike onima koji pod daleko težim okolnostima, bez prodatog društvenog kapitala, donatorske podrške itd, moraju da obnavljaju sve što je upropašćeno. Možda naš narod kratko pamti. Ja sam zato tu da ih podsetim da je poljoprivreda temeljno uništena, da su hteli da namerno ovoliko unište, mislim da ne bi uspeli. Puneći džepove tajkuna, ispraznili su džepove seljaka i mi smo sada u veoma teškom položaju. Ovo nije pitanje samo poljoprivrede i ruralnog razvoja, ovo je danas pitanje opstanka Srbije. Dakle, 59 godina starost, prazne nam se teritorije, a barem mi kao narod, kao država imamo iskustvo da kada se neke teritorije isprazne, da mogu agresijom, kolevkama da pripadnu nekom drugom. Neki drugi narodi će naseliti. Ovo nije pitanje poljoprivrede. Ovo je demografsko pitanje opstanka države Srbije. Seljaci su napravili ovu državu, kako kaže i Karađorđe i Miloš Obrenović. Nezadovoljni, mi danas uvozimo pored ribe, mi uvozimo ribe za 100 miliona evra. Sve je upropašćeno, ribnjaci, farme. Imamo Zakon o ribljem fondu. Evropljani jedu 26 kg ribe po glavi stanovnika, a mi sedam kilograma i od tih sedam kilograma, dve trećine uvezemo. Mi 100 miliona evra potrošimo za uvoz ribe. Potrošili smo ove godine za prvih osam meseci 35 miliona evra više za uvoz svinjskog mesa, nego što smo izvezli, što znači da nemamo dovoljno svinjskog mesa ni za sopstvene potrebe. Poljoprivredna politika prethodnog režima mi je ličila na ono – posadiš čvarak i čekaš da nikne prase. To se nije desilo i mi smo danas u problemu. Mi ćemo podržati kao poslanička grupa sve ove zakone. Gospodine Rajiću, gospođo ministre, gospodo iz ministarstva, mi tražimo i kao Odbor za poljoprivredu da se subvencije ne smanjuju, mogu da se preraspodele u korist stočarstva, povrtarstva, voćarstva, da napravimo blagi zaokret prema malom i srednjem poljoprivrednom gazdinstvu koje je i po evropskom standardu od 2013. do 2020. godine predviđen kao nosilac razvoja koji treba podržati. S obzirom da imamo 650 hiljada gazdinstava, ja od vas očekujem da se svi zajedno borimo u ovim teškim okolnostima i pod pretnjom ograničenja MMF izborimo da Zakonom o podsticajima u poljoprivredi, ostane budžet u vrednosti 5%. Mi to možemo i treba da preraspodelimo u korist voćarstva, povrtarstva i stočarstva. Mi takođe zahtevamo promene u Zakonu o poljoprivrednom zemljištu. Mi očekujemo da država, odnosno ministarstvo, radi podsticaja i podržavanja stočarstva, razvoja stočarstva, povrtarstva i voćarstva ima pravo direktno da izda od 100 do 140 hiljada hektara državnog poljoprivrednog zemljišta, da bi povećali stočni fond, jer je dosadašnjim pravom prečeg zakupa uglavnom izvršena preraspodela stočnog fonda sa jednih parcela na druge. Kada dođe neki stočar, mi očekujemo da Ministarstvo napravi dve vrste tipskih farmi, koje lokalne samouprave moraju da prihvate da se to gradi van sela i da na takav način Ministarstvo pomogne da direktno onaj ko želi da se bavi stočarstvom, povrtarstvom i voćarstvom, stekne površine, modele i da na takav način, od 100 hiljada hektara u stočarstvu, od 30 hiljada hektara modernih voćnjaka, što mora da bude uslov za davanje, da na 10 hiljada hektara u povrtarstvu, u povrtarstvu u plastenicima koji se iole malo dogrevaju, svaki hektar može u bruto da donese 100 hiljada evra. Svaki hektar može da zaposli 10 radnika. Mi na takav način u povrtarstvu možemo da napravimo preko 800 miliona evra. U voćarstvu, takođe preko 800 miliona evra. U stočarstvu i proizvodnji mesa i mleka možemo da napravimo još nekoliko stotina miliona evra. Fizički možemo bez prerade u narednih pet godina na takav način od tih 100 i nešto hiljada hektara zemlje da napravimo bruto domaći proizvod iz poljoprivrede koji će biti vredan preko dve milijarde. To od vas očekujemo i mi kao poljoprivrednici i mi kao poslanici i mi kao članovi Odbora koji predstavljamo Narodnu skupštinu u oblasti poljoprivrede, šumarstva i vodoprivrede. Mi ćemo podržati sve ove zakone. Zato vam kažem, Srbija koju mi sanjamo je Srbija njiva, Srbija šljiva, Srbija momaka, devojaka, Srbija radnika i seljaka. To je Srbija koju mi vidimo. Ona prethodna nas ne interesuje. Hvala.
Zahvaljujem. (Aleksandar Senić, s mesta: Replika.) Gospodine Senić, po kom osnovu? (Aleksandar Senić, s mesta: Više puta je rekao „prethodni govornik“.) Ima više prethodnih govornika. (Aleksandar Senić, s mesta: Ako nećete da mi date reč, to je na vama.) Ućićemo u neku polemiku bez potrebe. Govorio je… (Aleksandar Senić, s mesta: Obraćam se vama.) Izvolite gospodine Seniću, samo ne znam da li je o prethodnom govorniku ili je govorio o pašnjacima i svemu.
Ako ste pažljivo slušali početak njegovog izlaganja mislim da je veoma lako zaključiti da je govorio o meni. Po tom osnovu sam tražio repliku. Pošto smo se svi ovde složili oko toga da je zakon tajkunski, i hajde da se vratim i na pisanje Predloga zakona, krajem 2011. godine, u martu 2012. godine, ja sam radio na fakultetu kao asistent, nisam se bavio politikom, nisam učestvovao u pisanju zakona…
Gospodine Seniću, izlaganje nije ni bilo da ste vi pisali zakon, nego da je zakon napisan u vreme bivšeg, kako je rekao govornik, režima. Mislim ne vredi replika u tom pravcu.
Ne, samo hoću da kažem neka bude da je tajkunski, svi smo se ovde složili, ali ono što je suština, pa Skupština usvaja zakon, nije bitno ko ga je pisao, nego ko ga je usvojio. Dakle, ako smo rekli da je zakon tajkunski, pozivam ministarku da povuče zakon, i da napravimo isti ovakav, samo mnogo bolji, koji neće biti na štetu poljoprivrednih proizvođača. Zahvaljujem.
Gospodine Seniću, mislim da se niko nije složio o tome da li je tajkunski zakon, nego je samo govornik rekao…
A što vi sada tumačite šta je on rekao?
… Da ako kažete da je tajkunski zakon, vi ste ga pisali kao bivši režim, ne vi lično, nego neko iz bivšeg režima. Zahvaljujem. Sada prelazimo na redosled narodnih poslanika prema prijavama za reč u zajedničkom načelnom jedinstvenom pretresu. Reč ima narodni poslanik Zoran Živković. Izvolite.
Ovaj set od četiri zakona, ugovori i okvirni sporazum, poslanici Nove stranke će podržati, glasaće - za. Dva zakona, Zakon o zaštiti ribljeg fonda i Zakon o finansiranju poljoprivredne proizvodnje su naravno značajniji. Okvirni sporazum treba da se potpiše ,tu nema nikakve sumnje, oko Save, i naravno ugovor o saradnji sa EUMESTAT. To su stvari oko kojih, ja mislim, nema nikakve sumnje, nigde u Srbiji. Što se tiče ova dva zakona, Zakon o zaštiti ribljeg fonda je bolje rešenje nego prethodni zakon sa verovatno još nešto mana, koje će, nadam se biti popravljene delom amandmanima koje su neke kolege podnele, delom podzakonskim aktima, delom kroz primenu i nadam se još jednu izmenu koja će biti, ako ona bude potrebna. Što se tiče Zakona o finansiranju poljoprivredne proizvodnje, mislim da je to dobar zakonski okvir. On se prvi put pojavljuje u našem ustavo-pravnom sistemu, nema ga nešto mnogo ni po Evropi, ali to ne znači da je to loše rešenje. Bilo kakva sumnja oko toga da li je tajkunsko da li je zelenaško ili je tako nekako, mislim da ne stoji. Ovo liči, a kažem liči, zato što ćemo videti u primeni kako će to da ide, na jedan pravi tržišni zakon. To je faktički jedan, odnosno država daje jedan potpuno definisani ugovor, odnosno okvir jednog ugovora između dve strane gde postoji poljoprivredni proizvođač, bilo da je fizičko lice, bilo da je kompanija, s druge strane neko ko ima novac koji želi da u to plasira, i to se zove tržišna proizvodnja. Ako je neko tajkun, onda je to neko ko radi nešto protiv zakona, i njemu je mesto ne u raspravama u Skupštini Srbije, nego u zatvoru. Ovo nije ta situacija. Ja i gospodin Pavićević ćemo podržati ovaj zakon. Ne bih da ulazim detalje, mislim da su sva rešenja takva da mogu da dobiju prolaznu ocenu. Obrazloženje je, za razliku od mnogih drugih zakona koji dolaze nama na odlučivanje, vrlo sadržajno, široko, sa svim aspektima koji su neophodni za jedno dobro obrazloženje. Tako da sa te strane imate pohvalu. Ali kad ste već tu, mislim da je to dobra prilika da vam dam jedan predlog, i mislim da je taj predlog dobar i da trebate da pozitivno odgovorite na njega, a to je da srpska javnost, preko vas, i preko još nekih ministarstava sazna koliki je obim novca, sredstava, kroz razne vidove podsticaja poljoprivredne proizvodnje uložen u poljoprivrednu proizvodnju u Srbiji u zadnjih 10 godina, recimo od 2004. godine do 2014. godine. Po internetu, po podacima koje sam mogao da nađem na internetu, to je negde blizu ili preko tri milijarde evra, negde od 275 miliona u 2004. godini, govorim o evrima, preko minimalnih 197 u 2005. godini i maksimalnih 390 u ovoj godini, ili nešto više od toga. To je ogromna suma novca. I to je potrebno da se ulaže u poljoprivredu i tu nema nikakve sumnje, ali, mislim da je jako važno srpskoj javnosti, a pre svega poslanicima, da se zna koji su efekti tih ulaganja, gde su otišla ta sredstva? Ko su korisnici svih tih sredstava? Mislim da je dobro da to bude zajednički izveštaj Ministarstva poljoprivrede, Ministarstva trgovine i Ministarstva unutrašnjih poslova. Da Ministarstvo poljoprivrede da izveštaj ko, kad i za koje namene je dobio koja sredstva, kakva sredstva za razne podsticaje poljoprivredne proizvodnje. Da Ministarstvo poljoprivrede da izveštaj o stanju robnih rezervi, skladištari privatni, situacije gde se da nekom pšenica, pa miševi pojedu pšenicu, pa to posle nestane, a Ministarstvo unutrašnjih poslova da za svaku subvenciju da svoje mišljenje da li je ona bila zakonita ili nije. Znači, bilo da se radi o subvencijama ili o nekim drugim davanjima. To je lako napraviti, to je tabela gde bi prvo bilo ime onog ko je dobio novac, da li je to fizičko lice ili je to neka kompanija, koliko para, kad, pod kojim uslovima, za koje namene, vaš komentar da li je to bilo uspešno, da li je to dalo efekta u podsticaju nečega. Što se tiče robnih rezervi, kako je poslovanje i dali tu ima nečega što je dobar podsticaj i Ministarstvo unutrašnjih poslova koje će dati da li se oko i oko čega se vode istrage, da li je nešto presuđeno kao kriminalna radnja, verovatno je bilo i takvih stvari, ali dobro je da srpska javnost, a pre svega poslanici u ovom parlamentu imaju celokupnu sliku o tih tri milijarde i skoro 300 miliona. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospodine Živkoviću na ovim sugestijama. Reč ima narodna poslanica Nada Lazić. Izvolite, gospođo Lazić.
Poštovani predsedavajući, poštovana gospodo iz Ministarstva, poštovane kolege i koleginice narodni poslanici, kao što je moj kolega iz poslaničke grupe LSV već najavio, ja ću se u mom izlaganju osvrnuti samo na ovaj Zakon o zaštiti i održivom korišćenju ribljeg fonda. Naime, ono na šta želim da fokusiram svoju diskusiju u vremenu koje imam na raspolaganju, je upravo član 7. koji se odnosi na naknade za korišćenje ribarskog područja. Naime, u ovom članu je došlo do izmene u odnosu na sada još uvek važeći zakon, odnosno došlo je do ukidanja mogućnosti da se naknade za korišćenje ribarskog područja na teritoriji AP Vojvodine, ali i uopšte na celoj teritoriji Srbije koriste, u ovom slučaju kada govorim o AP Vojvodini, koriste se preko Pokrajinskog budžetskog fonda za zaštitu životne sredine. Podsetiću da se u još uvek važećem članu 6. koji govori o naknadama za korišćenje ribarskog područja, kaže da naknade za korišćenje ribarskog područja koriste prihod budžeta Republike Srbije, odnosno budžeta AP Vojvodine, ali se koriste preko Pokrajinskog, odnosno Republičkog budžetskog fonda za zaštitu životne sredine. Jedna posebno za mene važna rečenica na kraju tog članakaže – sredstva od naknade za korišćenje ribarskog područja koriste se namenski za zaštitu, unapređenje i održivo korišćenje ribljeg fonda. Nažalost, ovaj član je u novom zakonu promenjen. Ova rečenica na kraju je izgubljena, a naknade se ne ubiraju, odnosno ugašen je budžetski fond za te potrebe. Želim samo da naglasim kako je taj fond do sada funkcionisao u Vojvodini i koliko je važno da on bude namenski. Ovaj Fond za zaštitu životne sredine pri Pokrajinskom sekretarijatu za urbanizam, graditeljstvo i zaštitu životne sredine raspolagao je godišnje u iznosu od oko 24 miliona dinara. To su bila namenska sredstva koja se već pet godina koriste za sufinansiranje programa korisnika ribolovnih područja u Vojvodini. Do sada je plasirano preko 70 miliona dinara korisnicima ribolovnih voda za programe u četiri segmenta. Radi se u unapređenju rada ribo-čuvarske službe, tehničko i materijalno opremanje korisnika ribolovnih područja, poribljavanje ribolovnih voda i revitalizacija ribljih staništa, odnosno vodenih staništa koja su najugroženija u Srbiji. Uzimajući u obzir, moram i to da napomenem, da smo mi jedna od retkih zemalja na teritoriji Evrope koja ne prečišćava otpadne vode i zato su nam površinske vode izuzetno ugrožene i pitanje je kako u takvim okolnostima ovu delatnost razvijati na pravi i kvalitetan način. Vraćam se na korišćenje na teritoriji Vojvodine. Time je ovim sredstvima koja su ulagana unapređeno upravljanje ribolovnim vodama i smanje negativan uticaj na ribolovne vode i faunu voda. Korisnici ribolovnih voda su bili zadovoljni aktivnostima Sekretarijata, govorim isključivo na teritoriji Vojvodine, jer su sva pristigla sredstva, prema Zakonu o ribljem fondu još uvek važećem, bila po njima usmeravana, za razliku od korisnika ribolovnih voda u drugim delovima Srbije, na osnovu informacija koje imamo, gde sredstva opredeljena za te namene nisu korišćenja onako kako treba. Pored toga, Sekretarijat je sredstvima Fonda pomagao i upravljače zaštićenih područja koja su kroz unapređenje ribolovnih staništa i voda i sprečavanje ribokrađe, unapređivali i opšti biodiverzitet i prirodne vrednosti tih zaštićenih područja, često od međunarodnog značaja, uzimajući u obzir da su ta neka područja proglašena za zaštićena područja i pomagalo se upravljačima koji su bili i korisnici ribolovnih voda. Pozivajući se na mišljenje Ministarstva finansija, koje je u toku izrade nacrta zakona, u kome su učestvovali predstavnici Pokrajinskog sekretarijata, a u kome se samo navodi potreba preispitivanja postojanja budžetskih fondova zbog obaveze prelaska na programskim modeli finansiranja, Ministarstvo poljoprivrede i zaštite životne sredine je ukinulo mogućnost da se navedena sredstva realizuju preko Pokrajinskog budžetskog fonda. Smatramo da stav Ministarstva finansija nije u suprotnosti sa dosadašnjim raspolaganjem sredstvima u okviru Pokrajinskog budžetskog fonda za zaštitu životne sredine, jer su ta sredstva dodeljivana za programsko finansiranje korisnika ribarskih područja kroz realizaciju konkretnih projektnih aktivnosti. Zbog toga ovo ne može biti argument za preispitivanje postojanja Pokrajinskog budžetskog fonda ili za oduzimanje sredstava koja su se obezbeđivala za konkretne namene u oblasti zaštite životne sredine. Napominjem da smo mi juče u okviru Odbora za zaštitu životne sredine imali raspravu upravo na ovu temu i čuli smo stav, odnosno mišljenje predstavnika Ministarstva poljoprivrede da ni oni nemaju ništa protiv da to i dalje ostane budžetski fond, ali da je upravo Ministarstvo finansija bilo to koje se tome usprotivilo i zbog čega je ovaj predlog ovakav izašao danas pred nas. Ukidanjem mogućnosti da se deo naknade za korišćenje ribarskog područja na teritoriji AP Vojvodine koristi preko Pokrajinskog budžetskog fonda, Fond ostaje bez ovih namenskih 24 miliona dinara, koliko je do sada bilo ubirano godišnje i to će imati nesagledive posledice na životnu sredinu i prirodne resurse. Osim toga, ukidanje ili smanjenje sredstava u oblasti zaštite životne sredine u direktno je suprotnosti sa zahtevima koji stižu od Evropske komisije u procesima priključivanja naše zemlje EU. Podsećam da se radi o Poglavlju 27. koje se odnosi na životnu sredinu i koje je jedno od najkompleksnijih i, to smo u više navrata čuli, najzahtevnijih oblasti, a mi, nažalost, prema životnoj sredini i dalje imamo maćehinski odnos i to će ostaviti stvarno velike posledice. Pokrajinski sekretarijat za urbanizam, graditeljstvo i zaštitu životne sredine je resornom ministarstvu uputio više inicijativa u kojima je ukazivao upravo na potrebu preispitivanja stava o ukidanju realizacije sredstava preko Pokrajinskog budžeta za zaštitu životne sredine. Ukazivao je i na potrebu izmene zakona o zaštiti životne sredine, jer, prema odredbama 85, 85a i 87. ovog zakona, Pokrajinski budžetski fond ne ostvaruje nikakve prihode od naknada za zagađivanje životne sredine na teritoriji Pokrajine Vojvodine i od naknada za zaštitu i unapređenje životne sredine na teritoriji Vojvodine.
Vreme, gospođo Lazić.
Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik dr Milan Latković. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministarko, uvažene koleginice i kolege, ako pođemo od nesporne činjenice da je poljoprivredna proizvodnja naša velika šansa u obezbeđivanju stabilnosti razvoja Srbije, onda smo u potpunosti svesni izuzetne važnosti i značaja Predloga zakona o finansiranju i obezbeđenju finansiranja poljoprivredne proizvodnje. Ovaj zakon je nastao kao rezultat prepoznatih problema u finansiranju poljoprivredne proizvodnje i potrebe naših poljoprivrednika da budu što konkurentniji na tržištu kako kvalitetom i kvantitetom, tako i kontinuitetom u proizvodnji. Da bi bili u mogućnosti da to postignu, neophodno je umanjiti nedostatak kreditnih sredstava za primarnu poljoprivrednu proizvodnju, što je prepoznato i u Strategiji razvoja poljoprivrede Srbije, a odnosi se na nedostatak kratkoročnih finansiranja u periodu od setve do žetve, zatim nedostatka srednjoročnog finansiranja osnovnih sredstava sa trajanjem od više godina i nedostatak dugoročnih kredita za kupovinu zemljišta. Upravo da bi se uočeni problemi otklonili Ministarstvo poljoprivrede je pravovremeno dovelo ovakav zakonski predlog. Donošenjem ovog zakona stvara se mogućnost za uspostavljanje sistema pre setvenog finansiranja u Republici Srbiji koji bi primarnim poljoprivrednim proizvođačima olakšao pristup izvorima finansiranja u trenutku kada im je novac i najveća potreba, a to je pred setvu ratarskih kultura. Podsetio bih da je ovaj predlog zakona rezultat projekta realizovanog u saradnji sa Evropskom bankom za obnovu i razvoj. Takođe, tokom izrade tog nacrta ovog akta održane su i konferencije u februaru meseca 2012. i 2013. godine, na kojima su učestvovali predstavnici bankarskog sistema, zatim osiguravajućih društava i proizvođača i prerađivača. Bitna novina predloga zakona ogleda se u uvođenja zaloga na budućim poljoprivrednim proizvodima, odnosno zalogna budućem rodu kao sredstvo obezbeđenja i plaćanja. Na taj način poljoprivredni proizvođač, kao i banke ili prerađivači, dobijaju finansijska sredstva za finansiranje poljoprivredne proizvodnje koja je obezbeđena budućim radom. U slučaju da nakon žetve, odnosno berbe poljoprivredni proizvođač nije u mogućnosti da vrati pozajmljena sredstva, aktivira se zalog i zajmodavac postaje vlasnik poljoprivrednih proizvoda, čime naplaćuje svoje potraživanje. Istakao bih da ovakvo rešenje olakšava pristup finansijskim sredstvima, jer se za finansiranje ne zahteva obavezna hipoteka, što je često otežavalo pristup finansijskim sredstvima. Takođe, važno je ukazati da je zalog privremenog karaktera, odnosno do koje kalendarske godine u kojoj se obavlja žetva, odnosno berba, a to se sve precizira ugovorom među stranama. Pored toga, propisana je i mogućnost definisanja obaveza u novčanom ili robnom obliku, kao i mogućnost njihovog prevođenja iz jedne u drugu, što će strane međusobno regulisati ugovorom. Radi sigurnosti, kako poljoprivrednog proizvođača, tako i zajmodavca, propisano je da se ugovor o finansiranju poljoprivredne proizvodnje upisuje u registar ugovora o finansiranju, što će pružiti pravnu sigurnost, omogućavajući proveru da li je određena parcela opterećena obavezom, odnosno poljoprivredna proizvodnja na toj parceli. Da ovakav sistem već daje rezultate dokaz je uspeh koji je ostvaren njegovom primenom u Brazilu, kao i u Rusiji i Ukrajini. Ubeđen sam da postoje i svi neophodni uslovi da ovakav sistem finansiranja poljoprivredne proizvodnje bude uspešan i u našoj zemlji. Takođe bih iskoristio priliku da kažem da će ovaj Predlog zakona naići na odobravanje velikog broja poljoprivrednika iz sremskog okruga, kojima će ovakva zakonska rešenja u velikoj meri olakšati finansiranje proizvodnje. Podsetio bih vas da u Sremu postoji oko 30.000 registrovanih gazdinstava, da se obrađuje oko 230.000 hektara poljoprivrednog zemljišta, od čega je pod žitaricama 147.000 hektara, pod sojom oko 30.000 i pod industrijskim biljem oko 40.000 hektara. Od površina pod voćnim vrstama najzastupljeniji su zasadi pod jabukom preko 1.600 hektara, šljivom oko 1.000 i na kraju breskva preko 700 hektara. Ovi podaci pokazuju trenutno stanje u poljoprivredi sremskoga kraja. Saglasićemo se da pomenute površine na voćnjacima nisu zanemarljive, ali istovremeno sam siguran da se podna sremska ravnica i padine Fruške gore mogu daleko više i bolje iskoristiti, kako bi prinosi i površine pod voćnjacima bili daleko bolji i veći. Verujem da će tome doprineti i mere koje ovaj zakon propisuje. Upravo zbog svega navedenog, poslanička grupa će s punim zadovoljstvom u danu za glasanje podržati ovaj i druge predloge zakona iz oblasti poljoprivrede. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Ivan Jovanović. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministarka, dame i gospodo narodni poslanici, danas na dnevnom redu Skupštine Srbije je Zakon o zaštiti i održivom korišćenju ribljeg fonda. To je novi zakon koji menja postojeći, koji je u primeni od 2009. godine. Rekli ste u obrazloženju ovog zakona da je on korak unapred i da predstavlja poboljšanje postojećeg rešenja, ali mi se čini upravo suprotno, mislim da je korak unazad, a objasniću i zašto. Ukoliko se zaista poveruje u bombastične naslove, izjave ministra Vulina, da je zaposlenost i talas zaposlenosti neverovatan i da se zaista to dešava u Srbiji, onda može da se kaže da građani Srbije nemaju vremena za ribolov i da ribolovaca ne treba ni da bude. Ali, ako pogledamo realno stanje i činjenice, dolazimo do velikog broja zainteresovanih, 55.000 njih koji su kupili dozvolu u ovoj godini, doduše, taj broj se smanjuje iz godine u godinu, ali je svakako veliki broj. Ako imamo tri zainteresovane strane, imamo državu, imamo korisnike ribarskih područja i imamo ribolovce, nejasno je zašto je iz javne rasprave isključena jedna strana. Zašto u javnoj raspravi nisu učestvovala udruženja ribolovaca, Savez ribolovaca? Zašto nijedna njihova primedba nije prihvaćena? Zašto je jedina ključna izmena ta koja se odnosi upravo na Udruženje ribolovaca koja su potpuno isključena iz ovog zakona? Ona se pominju samo u definicijama, a pri tom, nikakav drugi član se ne bavi udruženjima, niti savezom, a imamo savez koji je priznat i u svetu i koji ima svog člana u upravnom odboru Svetskog udruženja ribolovaca. Potpuno je nejasno zašto je to učinjeno. Imamo situaciju da država pooštrava kaznenu politiku prema korisnicima. To je možda jedan od načina. Ali, čini mi se da je edukacija i pravilan nadzor daleko bolji. Potpuno je na neadekvatan način ekologija prisutna u ovom zakonu i to je posledica isključenja ribolovaca iz ovog zakona, jer je potpuno poznato na koji način oni učestvuju u ovoj delatnosti i kako su u prethodnim godinama učestvovali. To ne nešto što je loše i što neće doprineti ekologiji na rekama. Zašto se dodatno birokratizuje procedura? Možda vi kao predlagač smatrate da će to doprineti boljitku ribljeg fonda, većim prihodima države, ali mislim da sveukupni rezultat neće biti bolji, nego će biti lošiji. Dosta su nejasna pojedina rešenja kada se radi o kaznenim odredbama. Ja sam podneo amandman. Mislim da zakon ne može da se ispravi amandmanima, jer je generalno pogrešna koncepcija, isključena cela jedna grupa koja je bila zainteresovana. Ali, podneo sam jedan amandman koji se odnosi na član 15, gde se preti korisnicima kaznama koje su i milion dinara i pri tom, jedan stav koji je u sledećem tekstu – korisnik je dužan da izvesti ministarstvo a za ribarsko područje na teritoriji autonomne pokrajine i nadležni pokrajinski organ o promenama na ribarskom području koja su od značaja za korišćenje ribarskog područja. Ovde se ostavlja puno prostora za administriranje inspektorata, ministarstva. Ne postoji jasan stav o tome koja je to promena koju korisnik treba da evidentira i da obavesti ministarstva. Ostavlja se mogućnost da se vršipritisak na korisnika, ostavlja se mogućnost za korupciju, direktno. Takve stvari u zakonima treba izbegavati. Ne treba ostavljati ni zrno prostora za administriranje. Ako već imate 12 stavova u ovom članu koji se bave obavezama korisnika, zašto nisu mogla da budu navedena još tri koja će jasno opisati navedene promene koje treba da registruje korisnik i da onda izvesti ministarstvo? Mislim da ovaj član govori o jednoj koncepciji koja je loša, da imamo korisnike s jedne strane, imamo državu s druge strane, koja kod sebe drži i nož i pogaču, a onda smo jednu grupu koja je bila zainteresovana i bila u komunikaciji sa jednom i sa drugom stranom, a to su ribolovci, potpuno marginalizovali i sklonili u stranu. Mislim da je to loše. Govorili ste o tome da je predloženi zakon u skladu sa evropskim integracijama, sa zahtevima evropskog zakonodavstva. Mislim da je i prethodni bio i da to u principu ništa ne znači. Ali, mislim da su pojedinačna rešenja, koja su dobra, a odnose se na poseban račun koji ste pomenuli, to je moglo da se uradi izmenama i dopunama, ali bi sačuvali onda udruženja ribolovaca i ribolovce u jednom malo boljem obliku u sadržaju ovog zakona. Mislim da ste mogli da se ugledate i na primere u Hrvatskoj i Sloveniji, koji imaju daleko bolje stanje i na rekama i u ekološkom smislu i da su ti njihovi zakoni i njihova primena mogli da budu reper i za naše ministarstvo. Zaista je nejasno zašto je to potpuno drugačiji koncept nego što je kada se govori o ovim dvema zemljama, koje su dosta približne našoj, u smislu neke tradicije i prethodnog zakonodavstva, kada smo bili u zajedničkoj državi. Na kraju, mislim da ovaj zakonski predlog nije dobar, da treba da se povuče, da se napravi jedna potpuno celovita koncepcija koja će od početka uključiti i ovu veliku grupu od 55.000, da kažem, zainteresovanih građana, koji na neki način koriste svoje slobodno vreme, bave se sportskim ribolovom, a nisu adekvatno ispoštovani ni u javnoj raspravi, niti su adekvatno zastupljeni u ovom zakonu. Mislim da zakonsko rešenje nije dobro i ako smo želeli da nešto unapredimo, da reformišemo, onda valjda to treba da se reformiše da bude bolje, a ne da bude lošije. Hvala.
Zahvaljujem, gospodine Jovanoviću. Reč ima šef poslaničke grupe SNS, narodni poslanik Zoran Babić, povreda Poslovnika. Izvolite.
Zahvaljujem se, gospodine predsedavajući. Povreda Poslovnika, član 106. Pažljivo sam pratio kolegu i zemljaka prethodnog govornika i mislim da sve što je govorio o ribolovcima, o zakonu, to je u redu. Svako ima svoj način i svoje mišljenje, ali dovoditi vezu u vezu ministra Vulina, Zakon o radu, smanjenje stope nezaposlenosti, odnosno povećanje broja zaposlenih ljudi u Srbiji sa ribolovom, iako je prva percepcija ribolova da je to hobi, da to rade ljudi posle radnog vremena, a ne u radnom vremenu, mi zaista nije jasno. Zbog toga mislim da je prekršen Poslovnik, član 106. stav 1, da govornik može da govori samo o temi dnevnog reda, što je u najvećem delu gospodin Jovanović učinio. Što se tiče povećanja broja zaposlenih lica, one su direktno povezane sa dobrim zakonskim rešenjima, kao što je to Zakon o radu, ali su i direktno povezane sa direktnim stranim investicijama. Šta strani investitori kažu o zakonskoj regulativi i o ponašanju Vlade Republike Srbije biće objavljeno danas u „Beloj knjizi“ direktnih, odnosno stranih investitora i tu ćete moći da vidite koliko strani investitori podržavaju ovakav Zakon o radu i koliko je ovakav Zakon o radu doprineo da se smanji broj nezaposlenih lica za 40.000. Nije mi jasno zbog čega neko, čak i sada, odmahuje rukom na uspehe koje, ne da postigne Vlada, ne postiže Vlada RS, već postiže naša država, 40.000 ljudi je zaposleno, 40.000 porodica je dobilo sigurnost i bezbednost…
Vreme, gospodine Babiću.
…i to kada dolazi od nekoga i odmahivanje kada dolazi od onih ljudi koji su, kada su vršili vlast, 400.000 ljudi ostavili bez posla, u najmanju ruku je licemerno.
Zahvaljujem, gospodine Babiću. Gospodine Jovanoviću, nemate mogućnost replike na Poslovnik. (Ivan Jovanović, s mesta: Poslovnik.) Po Poslovniku? Dozvolite, onda samo da odgovorim. Gospodine Babiću, nisam čuo pominjanje reči gospodina ministra Vulina, sigurno da bi reagovao da sam čuo. (Zoran Babić, s mesta: Niste pažljivo pratili.) Buka je u sali. Moguće da je ime i prezime gospodina Vulina izgovoreno. Zahvaljujem, gospodine Babiću. Da li želite da se u Danu za glasanje izjasnimo? (Ne.) Gospodine Jovanoviću, koji član? (107.) Član 107. Izvolite.
Ako narodni poslanici u svom govoru koriste neke teme da ukažu na značaj zakona ili neki kontekst, ne možete dozvoliti da se povreda Poslovnika koristi za repliku. Pomenuo sam pitanje zaposlenosti, upravo iz razloga da skrenem pažnju na temu koja je važna. U tom smislu, gospodine Babiću, kada …
Gospodine Jovanoviću, neću dozvoliti repliku koju vi sada pokušavate, sami ste rekli…
Nije replika, ali ako kažem…
Čim se obraćate gospodinu Babiću jeste replika. Tako da ne dozvoljavam. (Ivan Jovanović, s mesta: On se meni obraćao, a niste ga prekinuli. Hoćete li mi dozvoliti da završim?) Ne pod tim uslovima da se obraćate gospodinu Babiću. (Ivan Jovanović, s mesta: Na prošloj sednici ste mi uzeli minut i po vremena.) Čim ste pokušali repliku, moram da poštujem Poslovnik i da ne dozvolim repliku. (Ivan Jovanović, s mesta: Hoćete li mi dozvoliti da završim?) Izvolite.
Gospodine Bečiću, ne možete dozvoliti da narodni poslanik govori tako o svom kolegi. Ja govorim o pitanju zaposlenosti po osnovu pokazatelja koji su stvar matematike iz osnovne škole. Ako padaju prihodi po osnovu doprinosa na zarade, onda je to matematika za osnovnu školu. [[Isključen mikrofon.]]
Rekao sam da ne mogu da vam dopustim repliku. Reč ima narodni poslanik Ivana Stojiljković.
Cenjena ministarko i gosti, dame i gospodo narodni poslanici, prethodni Zakon o zaštiti i održivom korišćenju ribljeg fonda doneti je definitivno 2009. godine, i to smo čuli. Međutim, on nije doneo potrebne efekte, uvideli su se nedostaci i zato se pred nama nalazi Predlog zakona u kome su preciznije definisana prava, ali pre svega obaveze korisnika ribljeg fonda. Riblji fond je izuzetan resurs. To znamo svi od kolikog je značaja za našu državu, a znamo da je to obnovljivi resurs. Međutim, u ovakvim vodama, kakve imamo, i sa ovakvim izlovom može se desiti da to ne bude pravilo. Novim zakonom se ispunjavaju svi zahtevi i norme EU i sve je usaglašeno po pitanju zaštite biodiverziteta, a osnov zakona je upravo upravljanje iočuvanje fonda u ribolovnim vodama, kako bi se obezbedilo održivo korišćenje. Zbog javnosti ću dati definiciju održivog korišćenja. To je kada koristimo resurs na takav način da ga posle nas ostavimo u istom ili u boljem stanju za neke buduće generacije. Ovaj zakon se odnosi na kopnene vode, na reke, jezera i potoke, ali interesantan je podatak da se upravo u kopnenim vodama, bez obzira što čine samo 0,5% svih ukupnih vodenih povrišina, nalazi oko trećine biodiverziteta, faune, odnosno ribljih vrsta. Znači, jedna trećina je samo u morima. Kao dosadašnji problemi isticali su se loš nadzor nad izlovom, poribljavanjem kao i gazdovanjem, nedovoljna stručnost korisnika ribarskih područja, veliki broj izdatih dozvola za rekreativni ribolov u odnosu na kapacitet ribljeg fonda, neobučenost ribolovaca i slaba komunikacija sa ribarima i sa ribolovcima, i ono što je najznačajnije, unos alohtonih i invazivnih vrsta koje su štetočine za naše domaće vrste koje se nalaze u našim rekama. Imali smo skorašnje probleme na Gružanskom jezeru, gde je bio pomor alohtone invazivne vrste. Tu smo imali slučaj kada se korisnik zapitao – otkud takve vrste da se uvoze? Imali smo izlomljavanje tolstolobika na vodnoj akumulaciji Vrujci. O tome smo pričali. To nije primarni razlog zašto su se alge pojavile, ali definitivno je i to doprinelo. Kao odgovor na sve ove probleme je upravo ovaj zakon i ciljevi su pravilno upravljanje ribljim fondom, očuvanje ribljeg diverziteta, odnosno raznovrsnosti, utvrđivanje jasnih uslova za sve vrste ribolova i promet robe, efikasan nadzor i inspektorat i ono što je najvažnije pooštrene kazne. Želim da kažem da se proglašeno ribarsko područje daje na upravljanje privrednom društvu, javnom priduzeću ili privatnom licu. U tom smislu se slažem sa prethodnom koleginicom Gordanom Čomić koja je rekla da je jako bitno ko će biti korisnik ribarskog područja, jer je upravo to osnovna karika koja će primenjivati ovaj zakon nad ribljim fondom. Korisnik će imati prvi uslov da bude stručan u ovoj oblasti, daleko stručniji nego što su do sada bili, zatim da se izradi što pre godišnji program upravljanja sa planom ulova, izlova, načinom poribljavanja, edukacijom i novčanim ulaganjima, da se daju redovni izveštaji uz redovan monitoring, kao i da se ovaj novac, koji se dobija od kazni, ulaže u ribarsko područje. Verovatno će to biti stimulativno da se te kazne zaista i naplaćuju, što do sada nije bilo u pitanju. Na korisniku ribarskog područja, koji ga je dobio na upravljanje najviše 10 godina, od sada su velike odgovornosti. Zato još jednom napominjem koliko je bitan korisnik u ovom celom lancu, a u smislu pridržavanja propisanih zabrana. Znači, šta se lovi, kada, da se poštuju lovostaji, zabrana unošenja alohtonih vrsta, odnosno unetih vrsta, koje nisu domaće, spasavanje ribe usled poplava, zabrana deponovanja smeća. Ovo je još jedan apel za sve naše sugrađane da naše reke, jezera ne smeju biti deponije smeća, jer se bojim da ćemo za koju godinu imati mrtva jezera, mrtve reke, pa nećemo ni moći da primenjujemo ovaj zakon. Odgovorno i kontrolisano poribljavanje je osnov održivog korišćenja ribljeg fonda i ranije smo imali, to sam već pomenula, često unošenje invazivnih vrsta, što je štetilo eko sistemu. Kao što smo već više puta čuli, ribolov može da bude privredni. Znači, ribar polaže stručni ispit, zna tačno o kojim se vrstama radi, dobija dozvolu, a sa druge, rekreativni i sportski, kada ribolovac ne mora da polaže ispit, ali ima dozvolu da lovi. Zato je korisnik područja upravo odgovoran da vrši edukaciju rekreativnih i sportskih ribolovaca, jer se dešava da se riba izlovljava eksplozivnim sredstvima, strujom i na druge neprihvatljive načine. Novčane kazne su znatno povećane, to smo čuli, od 25.000 pa čak do tri miliona i od ovog novca će se sigurno ulagati u očuvanje ribljeg fonda. Sa željom da se očuvaju naši vodni ekosistemi i riblji fond, SNS će u danu za glasanje podržati ovaj zakon i njegovu primenu. Takođe, podrška i Predlogu zakona o potvrđivanju Drugog amandmana na Ugovor o saradnji Vlade Republike Srbije i Evropske organizacije za eksploataciju meteoroloških satelita, ili EUMETSAT. Sa ovom evropskom organizacijom mi već imamo ugovor od 2009. godine, to ističe 22. novembra ove godine i zato je potrebno novo potvrđivanje. Kao što smo čuli, ovu organizaciju čini 30 država punopravnih članica, a naša država je jedina pridružena. Na našu molbu, ostali smo i dalje pridružena članica zbog naše finansijske situacije u zemlji, zato što su nam finansijski izdaci u tom slučaju manji. Ovi satelitski snimci, koje dobijamo od ove evropske organizacije i sav operativni materijal su pomoć RHMZ i osnov su za precizne procene iz oblasti meteorologije i hidrologije koje se primenjuju u mnogim oblastima. Znači, kako u poljoprivredi, tako za bezbednost vazdušnog, vodnog, drumskog saobraćaja, zatim zaštita od elementarnih nepogoda, što je kod nas od velikog značaja i istraživanje vremena i klimatskih promena. Zahvaljujući ovim satelitskim snimcima, prognoza za narednih pet dana je poboljšana za 25%, što je jako značajno u preventivne svrhe. Samo par reči o Predlogu zakona o finansiranju i obezbeđivanju finansiranja poljoprivrednih proizvoda. Svesni da smo zemlja koja ima najveći potencijal u poljoprivredi, od žitnih polja Vojvodine preko voćnjaka Šumadije, pa do maline i stočnog fonda Zlatiborskog okruga, primarna poljoprivredna proizvodnja do sada se uglavnom finansirala iz budžeta Republike Srbije. Pošto znamo da su ti izvori znatno smanjeni i da ne mogu da prate ove zahteve i potencijale naše poljoprivrede, bilo je potrebno obezbediti i unaprediti kratkoročni model finansiranja. Poljoprivreda je jedina naša grana koja beleži rastući bilans i zbog toga je ovo sve značajno. Čuli smo da se i ovaj zakon zove predžetveno finansiranje, jer omogućava poljoprivredniku da dođe do finansijskih sredstava onda kada mu je to najpotrebnije, a to je pred žetvu i kada uglavnom novca nema. Kao što smo opet čuli, bićemo prva zemlja u Evropi koja će na ovaj način finansirati primarnu proizvodnju korišćenjem zaloga na budućim proizvodima. Znači, u Agenciji za privredne registre će se formirati i predžetveni registar gde će poljoprivrednici registrovati zaloge u budućem rodu, kao sredstvo za obezbeđivanje finansija i subvencija. Ono što je jako bitno jeste da će na ovaj način biti onemogućeno da dođe do izbegavanja izvršenja obaveze zbog neke više sile ili vremenskih nepogoda, što daje sigurnost finansijerima i svima onima koji bi ovaj put ulagali u poljoprivredu. U isto vreme će se vršiti podsticaj, naročito dobrim domaćinstvima, u ulaganje u sisteme za navodnjavanje, zaštitne pojaseve i sve ono što može da smanji rizik od nepogoda. U saradnji sa Evropskom bankom za obnovu i razvoj omogućiće se veće ulaganje i povoljniji krediti za poljoprivredu, što je izuzetna šansa za Srbiju. Takođe, lično bih dala podršku ideji obnavljanja zadruga, kao osiguranju plasmana upravo ove robe koja će, nadam se, sada biti u većoj količini proizvedena. Zahvaljujem.
Reč ima narodna poslanica Aleksandra Jerkov.
Zahvaljujem gospodine potpredsedniče. Mislim da je jasno ono što je i navedeno u obrazloženju ovog zakona kao razlozi za donošenje zakona, odnosno da se u poljoprivredu manje ulaže nego što je njoj neophodno i da postoji potreba za jednim stabilnim i kontinuiranim sistemom finansiranja poljoprivredne proizvodnje i da je to nešto oko čega ćemo se složiti svi. Ono što jeste izrazito sporno za DS jeste to što ovaj zakon obezbeđuje sve, samo ne stabilno i kontinuirano sistematsko finansiranje poljoprivredne proizvodnje. Kada je u pitanju ta činjenica koja se nalazi u obrazloženju zakona da se u poljoprivredu ulaže manje nego što je njoj neophodno, pitanje je – na koji način Vlada i ovim zakonom, ali i drugim svojim potezima odgovara na ovo? Odgovara tako što najpre poljoprivrednicima duguje između četiri i šest milijardi dinara za subvencije koje nisu isplaćene, a nakon toga i smanjuje iznos za subvencije za pet milijardi dinara, o čemu su govorili i poslanici vladajuće koalicije, kao o nečemu što je izuzetno loše. Mi se priključujemo tom zahtevu ministarstvu da se subvencije za poljoprivredu ne smanjuju, jer smo uvereni da se prostor za uštedu može naći negde druge, a ne u tom delu sredstava koji se odvaja za poljoprivrednike. Kada je u pitanju ta kontinuirana pomoć poljoprivedi i činjenica da poljoprivrednici moraju znati šta se planira, izuzetno je problematična i namera Vlade u kojoj se može čuti da se subvencije daju samo za one poljoprivrednike koji imaju manje od 20 hektara zemljišta. Verujem da je vama poznata da više od 60% bruto dodatne vrednosti u poljoprivredi stvaraju upravo oni poljoprivrednici koji imaju više od 20 hektara i da se ovim pokušajima da se subvencije daju onima koji imaju manje, neće sprečiti to da se daje onima koji imaju više zemljišta, jer će oni prosto naći načina da to zaobiđu pa da svoje zemljište koje je veće od 20 hektara podele na kumove, poznanike, rođake i prijatelje, ne bi li našli način da ipak nekako dobiju subvencije. Tako da je glavna zamerka ovom zakonu, kao i svemu ostalom što radi Vlada, kada je u pitanju poljoprivreda, ta nesigurnost koju će poljoprivrednici zbog ovog zakona imati. Prvo, mislim da treba da razjasnimo šta je zajam, a šta kredit. Zakon o obligacionim odnosima je veoma jasan, članom 1065. se definiše šta je kredit, članom 557. se definiše šta je zajam i ne znamo da li će ovi ugovori biti krediti ili zajmovi. To je nešto što je izuzetno važno za ljude koji sutra treba od nekog da pozajme pare i od njih se očekuje da te pare vrate. Na osnovu ovog zakona njima nije jasno pod kojim će sve uslovima moći da razgovaraju uopšte sa tim ljudima, od kojih će uzimati pare. Članom 5. Zakona o bankama je definisano da isključivo banke mogu da daju kredite, a ono što vi predlažete izuzetno liči na kreditiranje poljoprivrednika i to pod uslovima koji uopšte nisu ovim zakonom određeni. Tako da je dosta nejasno definisano kakve su to sve obaveze koje ti zajmodavci mogu da nametnu poljoprivrednicima koji od njih uzimaju pare i čini se da ovim zakonom derogirate i Zakon o obligacionim odnosima i Zakon o bankama. Stvara se neki parafinansijski sistem, koji će zaista legalizovati zelenašenje koje će ti ljudi sprovoditi nad poljoprivrednicima. Ne zna se recimo, taj poverilac, kažete da je to pravno lice, preduzetnik ili fizičko lice. Da li je to domaće ili strano? Šta će recimo, da spreči neke velike kompanije iz nama susednih zemalja koje imaju izuzetno veliki interes da ovde poljoprivredna proizvodnja ne bude na zadovoljavajućem nivou i da iskorišćavaju lošu finansijsku situaciju u kojoj se nalaze poljoprivrednici i da im pod izuzetno nepovoljnim uslovima pozajmljuju novac koji oni posle moraju da vrate. Članom 1. ovog predloga zakona vi ste vrlo dobro definisali šta on sve uređuje i onda imamo situaciju da se iznenada u članu 4. koji mi se čini kao najproblematičniji, javljaju neki pojmovi koji uopšte nisu u definisanju prva tri člana ovog zakona. Tu se pojavljuje i kamatna stopa koja je ničim određena i ničim ograničena. Dakle, mi vidimo da to mogu biti i krediti, iako je Zakonom o bankama propisano da isključivo banke daje kredite i hipoteka koja se ne spominje uopšte u prva tri člana zakona, tako da je zaista veoma nejasno da li su to krediti, da li su to zajmovi, pod kojim uslovima se daju, šta se od tih ljudi očekuje. Vi znate da oni ne uzimaju te pozajmice zato što vole, nego uzimaju te pozajmice zato što su u teškoj finansijskoj situaciji i da li vi pomišljate na to da može da se nađe neki poverilac koji će u zloj nameri da iskoristi njihovu lošu finansijsku situaciju, posebno imajući u vidu da je i ono što im je garantovano im se ne isplaćuje i koji će naprosto to iskoristiti da im pod izuzetno nepovoljnim uslovima daje kredite, od toga osiguranja nema. Dalje, nema pariteta cena garantovano. Dakle, ako pšenica sutra bude koštala 16 dinara na novosadskoj berzi, ko će nama da garantuje da neko neće reći nekom poljoprivredniku – evo ja ću ti pozajmiti pare, ali da mi prodaš za dva dinara posle pšenicu? Uopšte nema zaštite od tih velikih mogućnosti zloupotrebe, a čini mi se da je mora biti, ako je ovo zaista namera zakona da se pomogne poljoprivrednicima. To je izuzetno jedan rizičan zakon za njih. Članom 9. je recimo omogućeno da oni u slučaju nekakve elementarne nepogode izgube sve, da budu u još nepovoljnijem položaju, zaista da upadnu u neku vrstu dužničkog ropstva prema tim ljudima koji zahvaljujući odredbama zakona mogu zloupotrebljavati lošu finansijsku situaciju u kojoj se nalazimo. Tako da to niti je to sistemsko finansiranje poljoprivrede, niti konstantno finansiranje poljoprivrede, a ponajmanje pruža sigurnost, ali to je tako sa svim stvarima koje se rade u oblasti poljoprivrede. Ja ću pitati gospođu ministarku – šta je sa onim silnim stotinama miliona evra koje je Aldahra trebalo da investira u našu poljoprivredu. Molim vas, gospodin Dinkić je samo 28. marta 2013. godine…
Gospođice Jerkov, mislim da ovo nije tema.
… pa ja ne znam kako ovo nije u temi, molim vas da mi se objasni.
Mislim da nije ovo o čemu sada vi govorite.
… Čekajte, govorite u obrazloženju zakona da su ulaganja u poljoprivredu manja nego što bi trebala da budu i da su zbog toga prihodi od poljoprivrede su niži nego što bi mogli da budu. S druge strane imamo Vladu koja je 28. marta 2013. godine obećala 800.000 miliona evra od Aldahre da se ulaže u poljoprivredu. Od tada taj novac niko više nije spomenuo i sada nije tema da pitamo šta je sa tim. Verovatno je taj novac nestao zajedno sa one četiri milijarde dolara koje „Mubadala“ uložila u Fabriku čipova i sa ostalim desetinama hiljada milijardi evra investicija od Ujedinjenih Arapskih Emirata koje niko nikada nije video. Ali, to su ulaganja u poljoprivredu, gospodine Bečiću, molim vas da shvatite da to jeste tema, zato što se zakon donosi upravo zbog toga…
Gospođice Jerkov, vrlo dobro znate da to nije tema.
Znam da se u obrazloženju zakona konstatuje da ulaganje…
Nemate još mnogo vremena, zamolio bih vas da zaključite vašu raspravu.
… Nije važno. Jedino što vidimo da je ovde kontinuirano to je očigledno namera Vlade da i dalje zapošljava svoje stranačke kadrove jer vidimo da će se voditi potpuno novi registar ovih ugovora. Nejasno je da li to znači neka nova radna mesta, zašto se to ne radi u APR gde inače postoji registar založnih prava. Jedino što je dobra vest što izgleda ove uloge o zalogu poljoprivrednih proizvoda neće praviti notari, tako da ćemo to shvatiti možda kao znak da se Vlada možda malo dozvala pameti kada je u pitanju ta stvar. Međutim, drugi zakon o kome hoću da govorim i na kome se, mislim, završava moje obrazlaganje je Predlog zakona o potvrđivanju protokola o zaštiti od poplava uz okvirni sporazum o slivu reke Save. Čini mi se da smo mi ratifikacijom ovog sporazuma preuzeli na sebe nekakve obaveze za koje je sada jasno da ne možemo da ih ispunimo. Mi se obavezujemo na neku vrstu saradnje. Reći ću vam da u vreme majskih poplava predsednik opštine Šid iz SNS nije želeo da sarađuje sa…
Nije tema poplave u Srbiji. Tu temu smo imali. Molim vas da završite. Imate još 15 sekundi.
Očigledno, sve što ide protiv SNS nije tema, tako da odustajem. Odlično radite. Svaka vam čast. Nastavite. Svaka čast.
Reč ima Vladimir Pavićević.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani predsedavajući, gospodine Bečiću, poštovana gospođo Bogosavljević Bošković, poštovane gošće i poštovani gosti iz Ministarstva, danas ste u jednom brojnom sastavu i mislim da je to dobro. Poštovana gospođo ministarka, vi retko gostujete u Narodnoj skupštini. Mislim da je ovo danas i prvi put da dolazite u Skupštini da branite izvesne predloge zakona i smatram na osnovu sadržine tih predloga zakona…
Gospodine Toškoviću, nemojte dobacivati
Možda sam se i prevario, ali nisam siguran. To je moje sećanje, ali možemo da popravimo to. Smatram da je to vreme koje ste možda izdvojili za jedno temeljno pripremanje ovih predloga zakona i dobro izdvojeno ukoliko su predlozi zakona dobri, a gospodin Živković je već ovde malopre rekao da ovi predlozi zakona jesu dobri i retko je iskustvo nas narodnih poslanika u ovoj Skupštini da u odnosu na delanje izvršne vlasti imamo ovako temeljna obrazloženja i predloge zakona za koje i mi možemo da kažemo da su dobri. Zato ćemo mi podržati i glasaćemo za sva četiri predloga zakona koja vi danas ovde branite, ali bih iskoristio vreme koje imam i na koje imam pravo da vam saopštim i nekoliko komentara koji se tiču toga da možda nešto može da se ispravi u inače dobrom tekstu da bi bio još bolji, da kažemo, možda i najbolji nakon što ga usvojimo ovde u Narodnoj skupštini. Na primer, kada govorimo o Predlogu zakona o zaštiti i održivom korišćenju ribljeg fonda, meni je na primer bilo veoma zanimljivo i mislim da je veoma važan ovaj deo koji se tiče ustanovljavanja i proglašavanja ribarskih područja. Meni se čini da u sadržinskom smislu tu nema nekih naročitih razloga za primedbe, ali u članu 11, koji se tiče tog poglavlja, da kažem, imamo jednu stvar, na koju mislim da je upozorila i gospođa Čomić, i meni je ostalo nejasno, pa ako možete u jednom dijalogu koji ovde treba da vodimo to da pojasnite. Na primer, kaže se u stavu 2. člana 11. – čuvanje ribarskog područja vrši lice koje je zaposleno na neodređeno vreme kod korisnika, koje ima stečeno obrazovanje itd. i koje nije osuđivano za neko od krivičnih dela kao član organizovane kriminalne grupe, krivičnog dela protiv privrede, krivična dela protiv životne sredine, krivično delo primanja ili davanja mita i krivično delo prevare. To se sve tiče ovog ribočuvara. Sada se pitam – zašto je ova lista iscrpljena ovde? Na osnovu kojeg kriterijuma, gospođo ministar, je odlučeno da baš ovo bude izdvojeno a ne i nešto drugo za šta je neko okrivljen i za šta postoji neka presuda da je neko osuđen za neko krivično delo? Ovde imamo izdvajanje nekih dela i meni se čini da nije jasno zašto je ovo izdvojeno. Smatram da to može da se popravi ovde. Ovaj Predlog zakona o finansiranju i obezbeđenju finansiranja poljoprivredne proizvodnje, meni je na primer privukao pažnju ovaj deo čl. od 4. do 9. ugovor o finansiranju. Tu očigledno imamo različite stavove ovde u Narodnoj skupštini. Smatram da je to dobro uređeno u npr, da se i ne samo u tom delu nego i u drugim delovima Predloga zakona obezbeđuje bolja kontrola, pa čak i veća sigurnost za poljoprivrednike. Imam jednu stvar koju moram tim povodom da vam kažem i možda da odgovorite i na to pitanje. Gospođo ministar, vi kažete u obrazloženju ovog Predloga zakona da se u poljoprivredu ulaže manje nego što je neophodno. Dakle, vi smatrate da mora još više. Mi smatramo da treba da se ulaže, da novac koji se do sada izdvajao da treba da se ulaže u poljoprivredu, ali smatramo da je veoma važno pitanje kako se trošio taj novac koji se izdvajao i do sada jer ipak nije to neki mali zanemarljiv novac. Gospodin Živković je ovde pomenuo u periodu od 2003. godine do danas 3.246.315.080 evra. Mislim da je veoma važno pitanje i da se ovde odgovori na to pitanje kako je svaki cent, svaki evro potrošen ili u 2013, 2014. godini od kada imamo novu vlast ovde opet sam izračunao da je tu potrošeno skoro 800 miliona evra. Molim vas da nam odgovorite na to pitanje – na koji način je trošen i ovaj novac da bismo znali da li da se povećava taj novac?
Zahvaljujem gospodine Pavićeviću. Reč ima ministar u Vladi Snežana Bogosavljević Bošković. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, uvaženi narodni poslanici, pre ove pauze i nakon svih ovih diskusija koje smo čuli želim samo kratko da vam se obratim, a na kraju svih izlaganja ću dati odgovore i na konkretne primedbe po svakom od zakona koje danas branimo danas ovde u Skupštini. Ono što želim da vam kažem to je da mi ne krijemo stanje. Neko je od poslanika, mislim gospodin Čikiriz, rekao – zašto krijete, zašto ne kažete? Stanje u poljoprivredi jeste teško, mi ga ne krijemo. Pre nekoliko dana smo izdali zelenu knjigu izveštaja o stanju u poljoprivredi u 2013. godini i planiramo da svake godine izdajemo izveštaj gde ćemo na sistemski način prikazati sve statističke brojke. Stanje je teško, ali mi znamo da ovo stanje nije od pre godinu, dve, tri, ovo stanje je posledica dugogodišnje ne brige za ovaj sektor i statistika je ta neumitna, a koja lako može da pokaže od kada imamo značajno pogoršanje stanja baš kada se radi u oblasti stočarske proizvodnje. Ko ne veruje može da vidi, od 2000. godine, pa na ovamo. Nažalost, nismo uspeli da ga zaustavimo ni u poslednje tri, četiri godine, mada oscilacije su sada manje izražene. Ko je kriv što je to tako? Ko je kriv što su uništene prerađivačke fabrike, poljoprivredni kombinati? Ko je kriv što ulagana sredstva nisu išla malim i neposrednim korisnicima, poljoprivrednim proizvođačima? Ko je kriv za pojavu tajkuna? Pominjao ih je gospodin Senić. On kaže mi pravimo zakon za tajkune. Molim vas, uvaženi poslanici, to nije tačno. Mi pravimo zakon za poljoprivredne proizvođače, pre svega za male poljoprivredne proizvođače. Radi se o kratkoročnim kreditnim sredstvima, radi se o sredstvima koja će oni moći da koriste da bi zasnovali, obnovili svoju proizvodnju. Oni su mali, oni nemaju, a da pri tom ne moraju da daju hipoteku na kuću, oni ne moraju da daju hipoteku na traktor, na imanje, nego koriste budući rod kao zalog. Pominjali ste, nije dovoljno obezbeđen taj koji uzima sredstva. Kažete – viša sila. To je jasno i tačno je. Nismo u zakonu predvideli obavezno osiguranje, ali mi računamo da će naši poljoprivrednici sami prepoznati važnost osiguranja i da će ga u sledećim godinama u znatno većoj meri koristiti. Mi smo pokušavali i ranije, a pokušavaćemo i ubuduće, da konkretnim delima, znači, regresiranjem premije osiguranja pomognemo poljoprivrednicima. Mi izdvajamo 40% od vrednosti premije, to ćemo raditi i ubuduće. Ostavili smo njima da procene šta im je bolje. Mi hoćemo za njih da ponudimo povoljan i stabilan način finansiranja pošto nemamo mnogo mogućnosti. Imamo sredstva agrarnog budžeta, izborili smo se, i ja sa vama zajedno u prethodnom periodu kao poslanik, da agrarni budžet bude 5% i borićemo se i ubuduće. Tih 5% znam nije dovoljna, malo je, ali mi imamo toliko koliko imamo i mi moramo svi zajedno da vodimo računa, više nego što se to radilo u prošlosti, da svaki ovaj dinar bude iskorišćen na pravi način, na efikasan način. Prosto, to su naše mogućnosti. Radimo intenzivno da obezbedimo i druga sredstva. Pominjao je gospodin Senić IPAR program. Od kada sam preuzela da vodim ovaj resurs, zajedno sa svojim timom, danas je ovde samo deo tog tima, radimo da što je pre moguće uspostavimo operativnu strukturu. Pripremili smo program, evropska komisija čita izveštaje, očekujemo, ali prve ocene su više nego pozitivne. Predstoji nam onaj tehnički deo posla, preseljavanje Uprave za agrarna plaćanja iz Šapca u Beograd. Obezbedili smo prostor i tehnički deo posla će biti realizovan u narednim danima. Opet, pitam ja vas – odkud Uprava za agrarna plaćanja u Šapcu? Da li sam to ja ili moji saradnici koji su samnom preuzeli ovaj težak resor, zahtevan, to u prošlosti tako odredili ili su neki drugi? Ne želim da se vraćam u prošlost, prosto ne želim nikoga da kritikujem. Znam, nije lako, svima je teško bilo, ali mi prosto, kada nas neko prozove na ovakvo osetljivim pitanjima i ovako osetljivim temama, moram da kažem ono što je jednostavno istina. Cilj nam je da pomognemo poljoprivredi koliko možemo, ne možemo više. Ako bilo ko u ovoj sali zna neki bolji način, neki bolji fond gde bi mogli da dođemo do sredstava, najlepše bih ga molila da nam kaže. Mi ćemo sigurno učiniti sve da ta dodatna sredstva obezbedimo i sasvim sigurno da ih prosledimo krajnjem korisniku, jer mi znamo da je našem poljoprivredniku teško. Mi se svaki dan suočavamo sa tim i činimo zaista sve što je u našoj moći da pomognemo. Što se tiče Zakona o zaštiti i održivom korišćenju ribljeg fonda želim samo kratko da kažem. Na sve primedbe, a sada sam čula da ima puno i amandmana, sa zadovoljstvom ćemo na svaki amandman odgovoriti. Sve ono što smatramo dobronamerno i da može da pomogne zakonu ćemo usvojiti. Biće prilika da se opet na ovim pitanjima pogledamo u oči, da razgovaramo i da vidimo šta je moguće, šta je najbolje, šta je u interesu države Srbije. Ovaj zakon o ribljem fondu, to je zakon koji ima jedan osnovni cilj, da iznađemo najbolji mogući način da zaštitimo riblji fond, da ga čuvamo, jer je on prirodno bogatstvo. On je svojina države Srbije. On mora da bude zaštićen i oni koji koriste ribolovne vode moraju da ga koriste na održiv način. To je naše blago koje mi moramo predati našim budućim generacijama. Mi smo naveli puno toga što smo želeli ovim zakonom da predložimo, što novi zakon podrazumeva kao unapređenje postojećeg stanja, poboljšanja stanja, odnosno sigurnija kontrola stanja na terenu. O tome sam i u uvodnom delu dosta govorila. Slažem se, mogu će je tu, naravno, postoje mogućnosti da neke pravne odrednice nisu baš najjasnije, ali zato i postoje amandmani. To ćemo sve pregledati i svakom amandmanu ćemo krajnje profesionalno prići i sve što je moguće ćemo ugraditi u zakon. Ono što je sigurno i u šta ne treba da sumnja niko ovde prisutan, a ni naši građani, to je da ovaj zakon ima osnovni cilj da zaštiti riblji fond kao prirodni resurs, kao prirodno blago, državnu svojinu, da od toga država Srbija ima korist, a sa druge strane da ta korist bude obezbeđena kroz održivo korišćenje ribljeg fonda, koji još jednom kažem, moramo ostaviti našoj deci, generacijama koje dolaze u nasleđe. Još jednom vam se zahvaljujem na kraju rasprave. Po pojedinačnim ovim temama ja ću pokušati da vam dam preciznije tumačenje, preciznije odgovore. Naravno, radujem se i danu u kom ćemo razgovarati o amandmanima. Sasvim sigurno ćemo učiniti sve da sve nedoumice eventualno razjasnimo, ne zbog samih nas ovde, već zbog građana Srbije koji treba da znaju šta je prava istina u svemu ovome što danas radimo. Hvala na pažnji.
Zahvaljujem, gospođo ministarka. Nemate mogućnost na repliku. Samo pominjanje imena nije dovoljno. Reč ima gospodin Đukanović, povreda Poslovnika.
Mislim da je trebalo da mi date pre.
Izvinjavam se, nisam video da ste se javili.
Na izlaganje prethodnog govornika, član 107. Zaista je uvredljivo i strašno je kako se dostojanstvo ovog parlamenta narušava kada tako neko iznese paušalno, pa kaže da je otprilike bačeno 800 miliona evra u poljoprivrednu proizvodnju tokom prošle godine. To je nešto što je zaista zastrašujuće, tim pre što upravo do njega sedi njegov predsednik koji je dobio od države besplatne subvencije, odnosno bespovratne subvencije za vinogradarske proizvode, a oni se sada brinu navodno na šta su potrošene pare. Jeste, oni su stvorili tajkunski lobi u poljoprivredi, upropastili su nam poljoprivredu i zato imaju najmanje prava danas da nekome nešto prigovaraju, tim pre što sadašnja Vlada i te kako pokušava da razvije malog poljoprivrednika i to nam služi na čast i ponos, za razliku od njih koji su razvijali tajkune. Hvala vam.
Zahvaljujem, gospodine Đukanoviću. Da li želite da se Skupština izjasni o povredi? (Ne.) Poštovani narodni poslanici, saglasno članu 27. i članu 87. st. 2. i 3. Poslovnika Narodne skupštine, obaveštavam vas da će Narodna skupština danas raditi i posle 18 časova, zbog potrebe da Narodna skupština što pre donese zakone i druga akta iz dnevnog reda ove sednice. Poštovani narodni poslanici, u skladu sa članom 87. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, sada određujem redovnu pauzu u trajanju od jednog časa. Sa radom nastavljamo u 15časova i 35 minuta. Zahvaljujem.
Poštovani narodni poslanici, nastavljamo sa radom. Reč ima narodni poslanik Gordana Topić.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministarko, gosti iz ministarstva, koleginice i kolege, u svom obraćanju govoriću o Protokolu o zaštiti od poplava uz Okvirni sporazum o slivu reke Save, kao i o Predlogu zakona o potvrđivanju Drugog amandmana na Ugovor o saradnji Vlade Republike Srbije i Evropske organizacije za eksploataciju meteoroloških satelita (EUMETSAT). U Republici Srbiji postoji regulativa za zaštitu od poplava, a to je, pre svega, Zakon o vodama i Zakon o vanrednim situacijama, kao i mnogi drugi podzakonski akti, ali da bi imali što potpuniju odbranu od poplava, neophodna je koordinacija i saradnja svih nadležnih institucija, kako u zemlji tako i sa susednim zemljama. Posebno je važno za Srbiju, zato što kroz našu teritoriju protiču međunarodne reke, od kojih je i reka Sava. Upravo zbog toga je neophodna međunarodna saradnja, ne samo uspostavljanjem preventivnih mera, već i brzim reagovanjem u slučajevima poplava. Svi smo videli kolika je zajednička i koordinirana akcija važna, naročito tokom majskih poplava, kada su osim Srbije bile ugrožene i druge zemlje regiona. Veliki poplavni talas ostavio je katastrofalne posledice, kako za stanovništvo, privredu, poljoprivredu, tako i u svim drugim oblastima. To je još jedan dokaz značaja i potrebe regionalne saradnje i koordinacije. Podsetila bih da je Protokol o zaštiti od poplava uz Okvirni sporazum o slivu reke Save potpisan od strane Srbije, BiH, Hrvatske i Slovenije. Osim toga što nam je zajednička reka Sava, od izvora do ušća, težimo ka tome da nam bude zajednička politika voda, koju sprovodi EU, odnosno usklađivanje sa integracionim procesima EU. Upravo zbog toga, obaveza svake zemlje potpisnice sporazuma je praćenje rečnog toka i prosleđivanje informacija o svim promenama i dešavanjima na samom toku. Sporazum se usklađuje i sinhronizuje aktivnostima na rečnom toku u slučaju opasnosti od poplava, na koje utiču ljudske aktivnosti i prirodne promene, preduzimanjem odgovarajućih mera i aktivnosti za očuvanje životne sredine kojima bi se izbegle opasnosti od ugrožavanja biljnog i životinjskog sveta, opstanak naselja, stanovništva, sprečavanje ugroženosti zdravlja, kulturnog nasleđa, privrede, poljoprivrede. Pored Protokola, postoje i posebne osnove kojima će se rukovoditi zemlje potpisnice ovog sporazuma, kao što je Direktiva 2000/60 Evropskog parlamenta i Saveta EU od 23. oktobra 2000. godine, u kojima je uspostavljen okvir za aktivnosti Unije u oblasti politike voda. Važno je naglasiti značaj Okvirnog sporazuma o slivu reke Save, FASRB, koji je potpisan u Sloveniji, 3. decembra 2002. godine, na osnovu čijeg člana 15. je i osnovana međunarodna Savska komisija, zadužena za implementaciju protokola, sa ciljem sprečavanja i ograničavanja opasnosti, smanjenje rizika od poplava i smanjenje ili ublažavanje negativnih posledica poplava. Istakla bih da šest meseci od potpisivanja, tj. od stupanja na snagu ovog Protokola, savska komisija će doneti program za izradu plana upravljanja rizicima od poplava u slivu reke Save, koji će sadržati tačno određene obaveze, mehanizme, nosioce aktivnosti i rokove realizacije. Kod izrade preliminarnih procena rizika od poplava, svaka strana je u obavezi da razmenjuje bitne podatke putem komisija ili bilateralno. Posebno je značajna identifikacija područja kod kojih postoji potencijalni rizik od poplava, kao i razmena karata plavnih područja. Radi boljeg funkcionisanja i sprečavanja opasnosti od poplava, bitna je razmena meteoroloških i hidroloških podataka, a posebno pravovremena prognoza velikih voda. Strane ugovornice će uspostaviti usklađeni ili zajednički sistem za prognozu i upozoravanje na opasnost od poplava, a Savska komisija će da koordinira, na osnovu svih prikupljenih podataka strana ugovornica planom upravljanja rizicima od poplava. Istakla bih da strane ugovornice mogu sklapati bilateralne ili multilateralne sporazume, kao i aranžmane koji nisu u suprotnosti sa ovim Protokolom, što, verujem, može da doprinese što boljoj efikasnosti i koordinaciji. Poslanička grupa SPS svesna je, pored značaja ovog Protokola i značaja Predloga zakona o potvrđivanju Drugog amandmana na Ugovor o saradnji Vlade Republike Srbije i Evropske organizacije za eksploataciju meteoroloških satelita (EUMETSAT). Značaj ovog ugovora je u činjenicama da su međusobno povezani, jer saradnjom Republičkog hidrometeorološkog zavoda sa EUMETSAT-om dobijamo pravovremene informacije meteoroloških i hidroloških promena, na osnovu kojih se može pravovremeno reagovati i izbeći katastrofe, kako vezane za poplave, tako i za održivu zaštitu životne sredine, ljudskih i materijalnih resursa i uopšte izbeći ili ublažiti opasnost od bilo koje vremenske nepogode, adekvatnim i pravovremenim upozoravanjem i reagovanjem. Podsetila bih da je Evropska organizacija za eksploataciju evropskih satelita osnovana još 1986. godine. Prvi sporazum tadašnje savezne vlade, SRJ potpisan 2002. godine, a važeći sporazum ratifikovan je 23. novembra 2009. godine u trajanju od pet godina i ističe 22. novembra ove godine, 2014. godine. Upravo zbog toga je važno da mi što pre potvrdimo ovaj ugovor. Naglasila bih da ugovor stupa na snagu dana kada EUMETSAT primi zvanično obaveštenje o izvršenom potvrđenu od strane Republike Srbije. Pošto rok ističe, važećeg ugovora za nekoliko dana, izuzetno je važno što ćemo ga ubrzo usvojiti. Zbog dobre saradnje i želje obe strane potpisnica da se saradnja nastavi do pristupanja Republike Srbije EUMETSAT -u u svojstvu punopravne zemlje članice, dogovoreno je da se ovaj ugovor dodatno izmeni i to u članu 7. stav 1. tako da ugovor ostaje na snazi do 31. decembra 2017. godine. Podsetila bih da organizaciju čini trideset država, a Srbija je za sada jedina preostala pridružena članica. Trenutno pristupanje ovoj organizaciji nije moguće zbog postojećih ekonomskih i budžetskih poteškoća. Od potpisivanja ugovora sa EUMETSAT -om uspostavljena je dobra saradnja o operativnoj uključenosti i primenom satelitskih produkata neophodnih za funkcionisanje sistema rane najave i opasne hidrološke i meteorološke pojave, što je od izuzetnog značaja za naš RHMZ. Danas je nemoguće zamisliti savremenu hidrometeorološku službu bez korišćenja satelitskih podataka. Osim pomenutog članstva u ovoj evropskoj organizaciji predstavlja i strateški interes za našu zemlju u procesu integracija EU. Zbog svega navedenog, poslanička grupa SPS će glasati za predložene zakoneu Danu za glasanje. Hvala vam.
Gospođo Čomić, vaša poslanička grupa ima minuta još, da li želite to vreme da iskoristite? Ne. Hvala vam. Reč ima narodni poslanik Milan Novaković. Izvolite.
Poštovani predsedavajući, uvažena ministarko, cenjeni gosti, poštovane koleginice i kolege narodni poslanici, od ova četiri predloga zakona koji se danas pred nama nalaze, najpre ću nešto da kažem o Predlogu zakona o zaštiti i održivom korišćenju ribljeg fonda. Ovim zakonom uređuje se upravljanje ribljeg fonda u ribolovnim vodama koje obuhvataju zaštitu i održivo korišćenje ribljeg fonda kao dobra od opšteg interesa. Zakonom je tako obuhvaćeno očuvanje diverziteta ihtio faune i ekološkog integriteta vodenih eko sistema, kao i zaštita ukupnog unapređenog biljnog i životinjskog sveta. Riblji fond Republike Srbije predstavlja značajan prirodan resurs te kao takav zaslužuje maksimalnu pažnju donošenjem zakonskih akata u njegovom korišćenju i eksploataciji. Na ovaj način uređujući ovu oblast ispunjavamo i zahteve EU i načela koja proizilaze iz ratifikovanih međunarodnih ugovora u oblasti zaštite biodiverziteta, Konvencija o biološkoj raznovrsnosti, Konvencije o međunarodnoj trgovini ugroženim vrstama divlje flore i faune, Potvrđivanju konvencije o očuvanju divljih vrsta životinja, kao i ratifikovanih sporazuma u oblasti ribarstva. Predlog zakona uvažava do sada postignuti stepen i tehničko- tehnološki razvoj različitosti, specifičnosti prostora Republike Srbije i na celovit način reguliše ulog, zaštitu i promet riba i ostalih životinja koje žive u vodi. Odredbe ovog zakona odnose se i na ribolovne vode. Riba u ribolovnim vodama Republike Srbije je prirodan resurs i kao takav je državna svojina. Osim ribe u ribnjacima, poluribnjacima, kavezima u ribolovnoj vodi i ograđenim i pregrađenim delovima ribolovne vode za gajenje riba koje je svojina vlasnika objekata za gajenje riba. Važeći Zakon o zaštiti o održivom korišćenju ribljeg fonda koji je stupio na snagu 23. maja 2009. godine, ima niz nedostataka, koji su uočeni u ovom periodu, te će donošenjem novog zakona koji detaljnije reguliše sve njegove segmente i preciznije definisanje osnovnih pojmova u sprovođenju i primeni, doprineti unapređenju sistema upravljanja ribljim fondom. Ovim zakonom usaglašavamo takođe interese države, privrednih subjekata pojedinaca sa naglašenim poštovanjem, očuvanjem ukupnog sistema ribljeg fonda i celovitu usklađenost sa međunarodnim ugovorima u ovoj oblasti. U danu kada bude raspravapojedinostima, nadam se da ćemo doći do usaglašavanja svih onih detalja koje smo danas ovde čuli od kolega, kako iz pozicije, tako i opozicije, ali je jedna bitna pretpostavka, što je ova Vlada izašla sa predlogom da menja i konkretne poteze, da povuče u zbilja jednoj dosta neuređenoj sferi, gde apsolutno nije postojao red koji zaslužuje ova sfera naše privredne grane i ekološke sredine. Sada ću nešto više da kažem o Predlogu zakona o finansiranju i obezbeđenju finansiranja poljoprivredne proizvodnje. Ovim zakonom uređuje se ugovor o finansiranju poljoprivredne proizvodnje i registrovanje ovih ugovora, zaloga nad budućim poljoprivrednim proizvodima, čime se obezbeđuje naplata potraživanja po ugovoru o finansiranju poljoprivredne proizvodnje, registrovanje i pravno dejstvo ove zaloge. Zakonsko založno pravo nad poljoprivrednim proizvodima zalogodavca. Van sudsko namirenje iz zaloge nad budućim poljoprivrednim proizvodima, kao i druga pitanja od značaja za finansiranje i obezbeđenja finansiranja poljoprivredne proizvodnje. Donošenjem ovog zakona, proizilazi iz potrebe povećanja obima primarne poljoprivredne proizvodnje kroz unapređenje tržišnog modela finansiranja poljoprivrede. Uticaj globalne finansijske krize na našu zemlju uslovio je značajno smanjenje budžetskog finansiranja, pa s tim u vezi i neophodnost pronalaženja alternativnih izvora za finansiranje poljoprivredne proizvodnje. Ovim zakonom se na sistemski način uređuje i unapređuje tržišni model kratkoročnog finansiranja, kojim se obezbeđuje finansiranje primarne poljoprivredne proizvodnje u periodu od žetve do berbe ili setve, pardon, od berbe do žetve, čime se stvara dobra osnova da potencijalni finansijeri budu više zainteresovani za plasman sredstava u poljoprivredu Republike Srbije, što će posebno uticati na smanjivanje novčanih sredstava iz budžeta za ovu namenu. Sa jedne strane, između zaštite interesa poverilaca koji su spremni da finansiraju poljoprivrednu proizvodnju budućih poljoprivrednih proizvoda, a sa druge strane zaštita interesa proizvođača poljoprivrednih proizvoda, u slučaju nastupanja objektivnih okolnosti koje dovode do uništenja roda ili smanjenja planiranog prinosa, predloženo zakonsko rešenje uvodi značajnu pravnu zaštitu poverioca iz ugovora o finansiranju, a isključivanje negativnih efekata, nastupanja objektivnih rizika, trebalo bi da doprinese smanjivanju troškova primarne poljoprivredne proizvodnje u periodu od setve do žetve, s obzirom da u okvirima tradicionalne tržišne privrede, troškovi direktno zavise od rizika kojim je predmetno finansiranje izloženo. Sa druge strane, predloženo zakonsko rešenje pruža snažan podsticaj osiguravajućim društvima da primeni i ponudi tržišno konkurentan i prihvatljiv model osiguranja useva i plodova od elementarnih nepogoda. Moramo konstatovati da je u Srbiji godišnje osigurano negde između osam i 10 procenata ukupno obradivih površina, a od svega toga, oko tri posto učešća u osiguranju su poljoprivredna gazdinstva, što je veoma mali procenat, ako uzmemo u obzir da su troškovi premije osiguranja oko dva posto u proseku od prinosa, što je na nivou rasta u ubiranju useva ili plodova. Ako znamo da važeće subvencije koje država daje na plaćenu premiju osiguranja iznose 40% od plaćene premije, to nam jasno govori o svođenju rizika na minimum, kako za poverioca, tako i za dužnika. Predmet ovog ugovora koji sklapaju poverioci i dužnici se registruju u Agenciji za privredne registre, pa samim tim tu postoji jedna jasna transparentnost u očiglednom delu koji je ovde neko komentarisao u smislu netransparentnosti, a na ovaj način se može apsolutno uvideti transparentnost u sklapanju ovih ugovora između dve ugovorene strane. Ova odredba predstavlja praksu inspirisanu rešenjem usled čega će i ugovori o finansiranju sa inicijalnom robnom obavezom koja je takvim ugovorom predviđena, mogućnost pretvaranja robne u novčanu obavezu, moći da bude obezbeđena založnim pravom nad budućim poljoprivrednim proizvodima. Kao primer navodim ugovor o finansiranju u kojem je ugovorena obaveza dužnika da poveriocu isporuči određenu količinu poljoprivrednih proizvoda. Istim ugovorom poverilac i dužnik mogu da se sporazumeju, da u slučaju da dužnik ne postupi na ugovoren način i ne isporuči robu poveriocu, da je obavezan da svoju obavezu izvrši u novčanom iznosu. Novčana obaveza, ugovorena na način kako je navedeno, predstavlja uslovnu obavezu koja može biti obezbeđena zalogom nad budućim poljoprivrednim proizvodima, na osnovu člana 7. stav 3. o založnom pravu na pokretnim stvarima upisanim u registar. Član 9. propisao je da, ako je dužnik koji je poljoprivredno gazdinstvo, ne postupi u skladu sa ugovorom o finansiranju i ne izmiri svoje obaveze, prevodi se u pasivan status i gubi prava na subvencije. Zaloga koja je ograničena u trajanju do skidanja useva ili berbe plodova ili do kraja kalendarske godine, ne dovodi se u vezu hipoteke nad zemljištem, ali prav preče ima založni poverilac na datoj parceli na same useve. Predloženo zakonsko rešenje predstavlja snažno smanjivanje rizika za založne poverioce, u čiju korist je zasnovana zaloga nad budućim poljoprivrednim proizvodim, koji bi trebalo značajno da utiče i na smanjenje dodatnih troškova u vezi sa finansiranjem primarne poljoprivredne proizvodnje, od setve do žetve, koje snose proizvođači. U skladu sa rešenjima koje propisuje ovaj zakon, poljoprivredni proizvođač sada može upravo da založi buduće proizvode, koje proizvodi, što ga čini kreditno sposobnijim, odnosno, omogućava mu da lakše dođe do finansijskih sredstava pod povoljnijim uslovima odnosno po nižim kreditnim kamatnim stopama, nego što je do sada bio slučaj. Ova vrsta zaloge ne isključuje ugovaranja drugih instrumenata obezbeđenja, a daje druge mogućnosti u tržišnom smislu, što zavisi od dogovora ugovornih strana, kao što je moguće skladištenje u javnom skladištu budućih poljoprivrednih proizvoda nakon žetve ili berbe, u skladu sa zakonom kojim se uređuju javna skladišta za poljoprivredne proizvode. U ovom slučaju, javno skladište izdaje vlasniku robni zapis za deponovani poljoprivredni proizvod, čijim bi prenosom poverilac stekao realnu zalogu na robi a poljoprivrednik mogućnost da sačeka sa prodajom poljoprivrednih proizvoda do dostizanja njihove što povoljnije cene na tržištu, što čini efekte proizvodnje znatno isplativijim. Ova Vlada se upravo setila da obrati pažnju na male i srednje poljoprivredne proizvođače. To ne znači da umanjuje vrednost velikih robnih proizvođača poljoprivrednih proizvoda, ali upravo mali i srednji proizvođači nisu imali tu zaštitu koju im pruža upravo ovaj zakon, delom na budućim proizvodima tog zalogom bude kreditni sposobniji i ne daje u zalogu niti kuću, niti kombajn, niti bilo koju poljoprivrednu mašinu. To je ono o čemu na konkretan način ova Vlada vodi o malim proizvođačima računa. Isto tako, danas smo slušali ovde neke demagoške stvari, a 12 godina su na vlasti određene stranke imale vremena da pokažu sve svoje umeće u svim onim silnim obećanjima, a ne da su samo zloupotrebljavali upravo ove male proizvođače kada su bile potrebne za razne manipulacije u raznim protestima koji su oni veštački pravili. To što ova Vlada želi u ovom segmentu da pokaže jedan bitan i dominantan uticaj malih proizvođača je upravo prepoznavanje da u državi Srbiji preko 70% su mali i srednji proizvođači, ti koji upravo nose proizvodnju. Mi ćemo sigurno u narednom periodu podržati sva zakonska akta u oblasti poljoprivrede, gde ćemo moći jasno da damo do znanja svakom našem seljaku da je on zbilja u spektru pažnje ove Vlade i ove vladajuće većine i to ćemo pokazivati apsolutno na ovaj način, kroz donošenje zakonskih akata a ne pravljenje imaginarnih situacija, gde smo imali i ćutali i prećutkivali do sada situacije. Sada nekome ne valja ovaj zakon. Ja ću vas podsetiti samo na jednu stvar. Veliki robni proizvođači do sada uzimali su na paritetima od seljaka po veoma lošim uslovima po seljaka i proizvođača. Davali su mu seme, zaštitu bilja, veštačko đubrivo itd, po ugovorenim cenama koje kamate malo je reći da su 30% bile na godišnjem nivou, mnogo veće i on je na bazi pariteta morao samo da isporuči tu određenu količinu robe koju proizvede. Mi se ne bavimo time. Mi sada dajemo mogućnost da i poverilac i dužnik budu zaštićeni zakonskim aktima i da budu izjednačeni i mali i veliki proizvođači. Stoga, u danu za glasanje, iz SNS sigurno ćemo podržati ovaj zakon i u očekivanju još mnogo zakona o poljoprivredi, da pokažemo pažnju prema našim proizvođačima da stvarno radimo za njih. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Miodrag Nikolić.
Poštovani predsedniče, poštovana ministarko, predstavnici Vlade, uvažene kolege, kao poslanik u drugom mandatu na spisku SNS, moram zaista da iznesem svoje oduševljenje ne samo moje, već da prenesem velikog broja privrednika i poljoprivrednika, da je ovo početak stvarnog preporoda srpske poljoprivrede i srpskih poljoprivrednika i gazdinstava. Upoznaću samo kratko građane gde se nalazi danas Srbija, šta su prethodne vlasti uradile i kamo sreće da su još davne 1996, 1997, 1998. godine prihvatili program nas privrednika, a to su program organizovana proizvodnja, prerada u najveći mogući stepen, gde se ostvaruje izuzetno velika razlika koja je svima poznata i ekonomistima i privrednicima, pa i najobičnijim poljoprivrednicima. Ono što je preko potrebno svim našim proizvođačima, koji su i u najteža vremena embarga i ratova, uspevali kako tako da održe svoju proizvodnju, je potrebna velika pomoć, kako to danas prodati i to je danas najteže svugde u svetu, pa i u Srbiji. Srbija ima jednu veliku prednost nad mnogim zemljama, uporediću samo jednu Holandiju koja je manja, znamo svi da je manja od Vojvodine, ali četiri puta više je proizvela u 2013. godini, oko 12 miliona svinja u tovu i ostvarila 5,5 miliona prasadi za razliku gde Srbija ima 0,9 miliona. Holandija, kao mnogo manja zemlja sa svega 60 sunčanih dana, je još pre 106 godina, osnovala prvo zadrugarstko akcionarsko društvo i zahvaljujući tome i dan danas zadruge izuzetno dobro funkcionišu, kao što je to slučaj i u velikoj Francuskoj, koja je krenula u vreme Miterana, i ono što je uradila davno Kanada, koja danas ima preko 30.000 zadruga, kroz zadružna akcionarska društva. Znači, želim da predložim da drugi korak koji treba da uradi naša Vlada, na čelu sa premijerom Vučićem, je da se u najkraćem mogućem roku donese zakon o zadrugama i zakon o zadružnim akcionarskim društvima. Zašto? Onda, svi oni koji danas mašu ovde i u svojim govorima iznose da je ovaj zakon donet za tajkune, ja bih rekao da nije tačno i samim tim što ako Vlada prihvata, jeste u toku donošenja zakon o zadrugama i akcionarskim društvima, na taj način ćemo kroz zadružna i akcionarska društva moći da udružimo kompletno svu srpsku pamet, sve kapacitete koje raspolažu sitni, manji, srednji proizvođači, poljoprivredni proizvođači i izgradnjom nekoliko stotina malih fabrika od 100 do 150 ljudizaposlenih, lociranih tamo po terenima gde ima sirovina, uspećemo da uvećamo BDP daleko više nego što je to naš premijer sinoć izjavio kao vrlo skroman procenat u 2015. godini za 1,5%. Mi privrednici verujemo da uz pomoć Vlade i Ministarstva za poljoprivredu koje je pohvaljeno i na našem odboru koji smo održali prekjuče u Bajinoj Bašti, podržali smo ovaj kompletan program, ovaj zakon i samo da se nastavi, da u nastavku donesemo zakon o zadrugama o zadrugama i akcionarskim društvima. Duboko sam uveren kao iskusan privrednik sa 39 godina iskustva u privredi u proizvodnji da će veliki broj nezaposlenih radnika naći svoja zaposlenja kroz zadružna akcionarska društva, a samim tim konačno nakon punih 26 godina, kad god prođem auto-putem i pogledam Godomin, koja je to lepota nekada dok sam živeo i radio u Nemačkoj, ja sam stajao da bi slikao cveće raznih boja, prelepih dunja, jabuka i drugih voćarskih sadnica, a zatim u jesen kad sazrevaju slikao sam razno voće, nosio i pravio izložbu kod Nemaca gde sam živeo i radio 14 godina i hvalio se kako je moja Srbija jedna Kalifornija, ali u Evropi, odnosno na Jugoistoku Evrope, u velikoj Srbiji. Tako da, kada gledam 26 godina korova i šiblja, niko za to do danas nije odgovoran. Kad pogledam drugi deo Vučje, pored, gde sam skoro boravio su imali razgovor i dogovor sa poljoprivrednicima, koji je potpuno u korovu, obraslo 500 hektara voćaka, jabuka, pogledajte na šta liči, ovo je strašno da neko dozvoli, da niko do danas nije odgovoran za tako nešto. Još strašnije nažalost kada uđete na sajt i skinete o PKB plantaže voća i vidite ovde da je 2005, 2006. i 2007. godine tadašnji direktor voćarske plantaže Žarko Radenović, sa predsednikom upravnog odboradoneli su odluku da se proda kvadratni metar tog zemljišta, znači plantaža jabuka, voća i da se proda po ceni od svega 40 dinara. Molim vas, zamislite 40 dinara kvadratni metar, to je jedan ar 4000 dinara. To je ispod svake cene. Tada to nije prodato. Zašto nije prodato? Niko se nije setio da konačno pomogne da vidi kako da se pomogne tom jadniku, seljaku, pogotovo u ruralnim sredinama, gde je ostao potpuno sam. Ako uzmemo naš Levač, nekada je taj Levač izvozio više stotina tona malina, kupina, jabuka, jagoda i sve ostalo, danas je selo gotovo prazno, tako da donošenjem jednog dobrog zakona, dopunom ovog zakona u nastavku sa Zakonom o zadrugama i akcionarskim društvima i podrške Vlade, ja sam duboko uveren kao privrednik koji zapošljava300 radnika, ima preko 1.600 proizvoda, da se pohvalim, 30 godina nikada jedan dinar kredita niti bilo kakve subvencijenisam koristio. To je moj uspeh, tako da ne pripadam tajkunima kada ovo kažem. Ovo sam namerno govorio ne da bih pravio svoju promociju, već da vam prenosim poruke i radost ovog velikog broja privrednika, posebno u selima gde su ostali samo starci i na ovaj način će moći da svoju zemlju i svoju imovinu iznajme, da neko odradi, da uradi itd, da se tako stavi zemlja koja je u korovu. Otprilike oko 30% naših površina moći će da se konačno stavi u funkciju zemlje i samim tim uvećaćemo bruto produkt, a uvećanjem bruto produkta uvećaćemo nacionalni dohodak i imati realnost da očuvamo našu nacionalnu valutu, dinar. Ja sam napisao u amandmanu, o tome ću kada bude bilo o amandmanima, u svakom slučaju ću podržati ovaj zakon i glasaću u Danu za glasanje za predloženi zakon. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Nevenka Milošević. Izvolite.
Uvaženi predsedavajući, poštovana ministarko poljoprivrede i zaštite životne sredine sa brojnim saradnicima, drage kolege narodni poslanici, uvaženi građani Republike Srbije, kao što smo čuli iz prethodne rasprave, ja bih podržala moje kolege da su na današnjem dnevnom redu ovog visokog Doma Narodne skupštine Republike Srbije četiri važna zakona iz veoma važne oblasti, poljoprivrede. Svi znamo i svi ćemo se složiti da ako nam je do razvoja, do napretka Srbije, onda treba da sve svoje snage usmerimo upravo na razvoj poljoprivrede. Nadam se i sigurna sam da će ovi zakoni doneti jedan boljitak svih poljoprivrednim proizvođačima i uopšte razvoju sela. Ja bih da iskoristim priliku da se ovog puta obratim lično javnosti, da pohvalim skupštinski Odbor za poljoprivredu, predsednika tog Odbora, da se zahvalim i svim članovima Odbora, jer je prvi sastanak ovog Odbora van sedišta, van Beograda, upravo održan u Ivanjici, u opštini odakle i potičem. Smatram da je to izuzetna praksa, da se sa tom praksom sigurno treba nastaviti i nastavilo se, jer već pre neki dan ovaj Odbor imao je sastanak u Bajinoj Bašti koji je bio veoma uspešan. To nama samo daje dodatni motiv da i mi koji živimo negde van velikih centara nismo zaboravljeni i zaista u ime svih građana moje opštine ja se zahvaljujem na tome. Složili smo se svi u današnjoj raspravi da je stanje u poljoprivredi, stanje na selu veoma teško. Da sada pričamo o tome mogli bi danima, ali nema posebnih efekata. Da tražimo krivca, i to nema posebnog smisla. Treba ići dalje, donositi ovako dobre zakone i poboljšati to stanje. Naravno, imamo dobru strategiju za poljoprivredu, akcione planove, ali negde kada to sve treba da zaživi, da stigne do našeg seljaka, poljoprivrednog proizvođača, tu uvek nešto nedostaje. Mnogo je važno finansiranje i mene zaista raduje što je na dnevnom redu i ovaj zakon o finansiranju poljoprivredne proizvodnje, jer čuli smo više puta koliko nam poljoprivreda daje, koliko potencijala u zemlji Srbiji za to imamo i da je u spoljnotrgovinskoj razmeri na prvom mestu poljoprivreda i prehrambena industrija. Stoga je dobro što želimo na jedan kontinuiran, na jedan sistematski način da uložimo sve napore da to finansiranje prema primarnoj poljoprivrednoj proizvodnji i poboljšamo. Znamo da se to finansiranje do sada baziralo na finansiranje iz budžeta, ali prepoznali smo realnost da moramo imati i alternativne izvore i to nudi ovaj zakon i to su dobra rešenja, jer time pokušavamo da poljoprivrednim proizvođačima, pre svega onim malim i srednjim, mnogo olakšamo. To je finansiranje do žetve, ali ne samo do žetve, naravno i do berbe. Znamo koliko poljoprivredni proizvođačimoraju uložiti sredstava da bi došli do proizvoda. Podržavam sve prethodne govornike koji su govorili šta je to još potrebno, ali ja moram da još jednom apelujem i Zakon o zadrugarstvu da li će uskoro biti na dnevnom redu, to je mnogo važno, zatim prerađivački kapaciteti, nešto što je posebno važno i mislim da bi trebalo regionalno to da se realizuje tamo gde se kao u Ivanjici malina proizvodi i ivanjički krompir da budu kapaciteti za to negde na drugo mesto za neke druge kulture. Naravno, kao što reče kolega Jovanović, i protivgradna zaštita i osiguranje jeste svakako nešto što je prioritet. U daljem svom izlaganju bih se osvrnula na Zakon o zaštiti i obnovljiviom korišćenju ribljeg fonda. Svi smo čuli koliko je nedostataka tog aktuelnog zakona iz 2009. godine. Ovim novim zakonom mnoge te nedostatke ćemo otkloniti i nadam se da će to u praksi tako i biti. Naravno, riblji fond jeste prirodni resurs, to je jeste državna svojina i svi zajedno treba da učinimo sve da očuvamo i zaštitimo riblji fond. Ovaj zakon se donosi i da bude usaglašen sa određenim međunarodnim propisima. Ovog puta bih vašu pažnju usredsredila na jednu konkretnu aktivnost, na jednu dobru inicijativu koju želim da pohvalim. Naravno, radi se udruživanju sportskih i rekreativnih ribolovaca zapadne Srbije. Ovde imam Sporazum o osnivanju Zajednice organizacija rekreativnih i sportskih ribolovaca „Zapadna Srbija“. Radi se o opštinama Moravičkog i Zlatiborskog okruga. To su opštine Bajina Bašta, Užice, Kosjerić, Požega, Arilje, Čačak, Lučani i Ivanjica. Oni su se udružili i zaista žele da daju svoj doprinos. Znamo da je bila javna rasprava i povodom ovih zakona i da su se i udruženja uključila u tu raspravu i dala svoj doprinos. Ova udruženja su došla do zaključka da je riblji fond na teritoriji ovih opština u veoma lošem, da ne kažem katastrofalnom stanju. To je njihov zaključak i ja ga ovom priliko prenosim. Zbog čega je to tako? Na prvom mestu upravo zbog loših zakonskih rešenja koja su do sada bila. Naravno, ona će se prevazići. Drugo, aktuelni korisnici ribarskih područja uglavnom su bili neki pojedinci ili privatne firme koji su negde ispred svega stavljali lični interes i nekako se stiče utisak da se sve radilo da bi pojedinci i privatne firme dolazili do velike materijalne koristi. Znači, sportski ribolovci i rekreativci ova dva okruga su se udružili. Centar njihov će biti upravo u Bajinoj Bašti ne slučajno. Tu je reka Drina gde svi ovi ribolovci prirodno gravitiraju prema reci Drini, koja je, rekla bih, godinama bila zapostavljena. U nju se nije mnogo ili minimalno se ulagalo, naravno, ne samo reka Drina, već i svi rečni tokovi u našoj zemlji. Ovo što bih na kraju svog izlaganja istakla, što se ne nalazi u predlogu ovih zakona jeste, što je po mom mišljenju veoma bitno, a to je obrazovanje, edukacija, vaspitanje. Mislim da se od najmlađeg uzrasta sa tim mora krenuti kako bismo imali izgrađenu ekološku svest i jedan zdrav odnos prema životnoj sredini. Ali, naravno, mladi se najbolje vaspitavaju primerom, a mi treba da im budemo dobar primer, kako se mi odnosimo prema životnoj sredini. Zaista bih apelovala na veću saradnju Ministarstva za prosvetu, obrazovanje i ovog ministarstva. Naravno, 27 godina sam radila u učionici i znam da nastavni planovi i programi imaju mnogo sadržaja iz ove oblasti. Znam da imaju izborni predmet – čuvare prirode, ali mislim da se još može uraditi na tome i pre svega ne samo na teorijskim znanjima, već i na onim praktičnim koji su nam i te kako potrebni. Videli smo u ovim poplavama koliko u rečnim tokovima naše zemlje ima otpada, da su to prave deponije i to je zaista žalosno. Moramo razvijati tu svest, ali svest se ne razvija brzo. Dok se ona polako ne razvije, tu su inspekcijske službe i naravno, u ovim poglavljima ovog zakona imamo i pojačan nadzor, ali i kaznene mere koje su pojačane. Na kraju, pozivam sve kolege narodne poslanike da podržimo sva četiri predloga zakona vezana za poljoprivredu, kako bismo postojeće stanje unapredili i mnoge stvari doveli u red. Hvala na pažnji.
Reč ima narodni poslanik Žarko Bogatinović. Izvolite.
Hvala. Dame i gospodo narodni poslanici, uvažena gospođo ministarko, predstavnici Ministarstva poljoprivrede, uvaženi predsedavajući, poštovani građani Srbije, u uvodnom izlaganju, odnosno obrazloženju Predloga zakona o finansiranju i obezbeđenju finansiranja poljoprivredne proizvodnje vi ste, gospođo ministarko, naveli jednu istinu, koja, hteli mi da prihvatimo ili ne, neosporna je trenutno i poslednji dugi niz godina važi u našoj poljoprivrednoj proizvodnji. Citiraću današnje stanje poljoprivrede u Republici Srbiji – potencijali i ograničenja pokazuju da se u poljoprivredu ulaže manje nego što je neophodno i da se za uzvrat, normalno, dobija mnogo manje nego što je to moguće. Ipak, poljoprivreda države Srbije ostvaruje određene izvozne rezultate, iako je proizvodnja na niskom nivou. Kao što znamo, dominira izvoz sirovina, nažalost, žitarica, a od izvoza prerađenih proizvoda značajan je samo izvoz šećera, biljnih ulja i piva. Izvoz mesa i mesnih prerađevina je, nažalost, simboličan. Mereno po hektaru obradive površine, Srbija ima ubedljivo najmanji izvoz u regionu, osim BiH i Rumunije. Makedonija ostvaruje dvostruko, a Hrvatska čak trostruko veći izvoz hrane po hektaru obradive površine, iako su im potencijali za to, priznaćemo, skromniji nego u našoj zemlji. Izvozni potencijali agrarne privrede Srbije su višestruko veći, ali se neće ostvariti sve dok se ne promeni privredni i ekonomski ambijent poslovanja poljoprivrede. Poljoprivreda Srbije mora biti izvozno orijentisana, jer jedino tako može obezbediti sopstveni opstanak. Poljoprivrednike u Srbiji u narednom periodu očekuje žestoka konkurencija i to na svim bliskim stranim tržištima, ali i na našem domaćem tržištu. U celini, poljoprivreda države Srbije, kao i prehrambena industrija, nije dovoljno pripremljena da se uspešno nosi sa konkurencijom na širim tržištima, a poseban problem poljoprivrednika Srbije predstavlja činjenica da je njihova konkurencija visoko subvencionirana iz budžeta EU, koji je programiran i predvidljiv za duži period godine. Veliki broj sadašnjih proizvođača u poljoprivredi će morati zbog starosti, malih poseda, loše opremljenosti i neorganizovanosti da prestane da se bavi dosadašnjim poslom, jer neće moći da se nosi sa konkurencijom na otvorenom tržištu, naravno, ako ne uradi jedan definitivno ozbiljan zaokret u ponašanju i svojoj proizvodnji. Imajući u vidu napred navedene ocene, činjenice i moguće ishode, Srbija mora svoju buduću agrarnu politiku kreirati prevashodno u pravcu obezbeđenja stabilnog i kontinuiranog sistema finansiranja poljoprivredne proizvodnje uz permanentno informisanje i stalno podizanje nivoa stručnih znanja i aktivnih poljoprivrednika. Grad Leskovac iz kog dolazim je prepoznao potrebu ulaganja u poljoprivredu i preko Fonda za razvoj poljoprivrede grada Leskovca ulaže u razvoj poljoprivrede podsticajima za unapređenje stočarstva, voćarstva i vinogradarstva, modernizaciju i unapređenje, tehničke opremljenosti, izgradnju poljoprivrednih objekata, podsticajna finansijska sredstva za finansiranje kamata. Međutim, nažalost, zbog velikih finansijskih obaveza, koje su nasleđe od prethodnih vlada u ovom gradu, koje su dve milijarde dinara, sveukupan iznos podsticaja još nije isplaćen i gradske vlasti se trude da će u narednoj godini to i da završe. Međutim, uticaj finansijske krize značajno smanjuje pronalaženje alternativnih izvora finansiranja. Usvajanjem Zakona o finansiranju i obezbeđivanju finansiranja poljoprivredne proizvodnje stvara se dobra osnova za razvoj poljoprivrede u Republici Srbiji. Uvođenje ugovora, kao što kažete, o finansiranju poljoprivredne proizvodnje i registrovanje ovih ugovora zalog je na budućim poljoprivrednim proizvodima, koji se obezbeđuju, naplata potraživanja po ugovoru o finansiranju, registrovanje i pravno dejstvo ove zaloge, zakonsko založno pravo na poljoprivrednim proizvodima zalogodavca, vansudsko namirenje i zaloge na budućim poljoprivrednim proizvodima, omogućava privlačenje potencijalnih finansijera u poljoprivredu Republike Srbije, što smo i čuli od skoro svih prethodnih govornika. Takođe, predloženim članom 4. ovog zakona precizno se određuje sadržina, pravno dejstvo, forma ugovora o finansiranju, što nesumnjivo otvara dobar put za njegovu primenu. Na kraju, posebnu pažnju bih skrenuo na član 6. predloženog zakona. On pruža značajnu pravnu zaštitu interesa poverilaca koji su spremni da finansiraju buduću poljoprivrednu proizvodnju. Ovim članom se isključuje viša sila kao okolnost usled koje bi se primarni proizvođači mogli osloboditi obaveza iz ugovora o finansiranju. Međutim, moramo imati u vidu da je dugogodišnji položaj poljoprivrednih proizvođača oslabljen svim onim što se dešavalo u prošlosti, neodgovornom dugogodišnjom poljoprivrednom politikom, finansijskom krizom i tako je sve to uticalo na iscrpljivanje obrtnog finansijskog kapitala samog proizvođača. To se ogleda u tome što proizvodnja nije mogla tehnološki napredovati u dovoljnoj meri u smislu izgradnje, efikasne protivgradne zaštite, sistema za navodnjavanje, već se to uglavnom radi stihijski, po volji poljoprivrednih proizvođača, odnosno po mogućnostima i zaštite od poplava su takođe veliki problem. Kako ne bi proizvođači zapali u tzv. dužničko ropstvo, mi moramo u nekom narednom periodu doneti zakonske regulative koje će u mnogome balansirati zaštitu i poverioca jednako i dužnika. Da bi bili spremni za zaključivanje ovakvih ugovora u uslovima neizvesne tržišne privrede i promena globalnih klimatskih uslova, potrebna je i aktivna uloga i snažna podrška poljoprivrednim proizvođačima od strane države i lokalnih samouprava u uslovima tržišne ekonomije. To se odvija u dva pravca i kako kaže program rada Fonda za razvoj poljoprivrede grada Leskovca – zbog i radi zaštite obezbeđenja dužnika iz ovih ugovora. U prvom delu, u smislu modernizacije i unapređenja tehničke opremljenosti gazdinstva, a u drugoj poziciji, industrija osiguranja mora na vreme pripremiti i ponuditi tržištu konkurentan i prihvatljiv model osiguranja za slučaj više sile, da bi proizvođači mogli da osiguraju nastupanje neželjenog osiguranog rizika. Potrebno je, dakle, aktivno učešće države u obezbeđivanju uslova da proizvođači dobiju povoljnije uslove osiguranja. Na kraju, u skladu sa rešenjima koje je propisao ovaj zakon, poljoprivredni proizvođač će moći da založi buduće proizvode koje proizvodi, što ga čini kreditno sposobnim. Dakle, omogućava mu da lakše dođe do finansijskih sredstava pod povoljnijim uslovima, a bitno je naglasiti da ova vrsta zaloge ne isključuje mogućnost ugovaranja drugih instrumenata obezbeđenja. Dakle, neosporno je da se predloženim zakonom uređuje i unapređuje tržišni model kratkoročnog finansiranja i time se obezbeđuje finansiranje primarne poljoprivredne proizvodnje u periodu od žetve i berbe, a u skladu sa Nacionalnom strategijom poljoprivrednog razvoja. Zato ću dame i gospodo ja, kao i sve moje kolege iz poslaničkog kluba Srpske napredne stranke, podržati u danu za glasanje ovaj Predlog zakona i naravno sve ostale koji se tiču unapređenja poljoprivredne proizvodnje. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Blagoje Bradić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući, gospođo ministarka, uvažene koleginice i kolege, poštovani građani, drage moje Nišlije, ja ću danas govoriti o Predlogu zakona o zaštiti i održivom korišćenju ribljeg fonda. Gospođa ministarka je u dva navrata rekla da je ideja ovog zakona donošenje i menjanje zakona koji je donet 2009. godine. Osnovna ideja je to što štitimo i želimo da štitimo riblji fond, što želimo da zaštitimo ribolov na području Republike Srbije. Ja se tu potpuno slažem da Zakon koji je donet 2009. godine ima svojih nedorečenosti. Zbog toga sam ja i pretpostavio i očekivao da novi zakon reši te probleme, ali čitajući ovaj zakon ja nemam taj utisak. Dakle, prva i osnovna zamerka vama kao Ministarstvu je da je, sami ste rekli, ovaj zakon jedan dokument koji treba da reši odnos između države, korisnika ribolovnih područja, tih zakupaca, kako god da ih zovemo, i očekivao sam i ribolovaca Republike Srbije, kojih u Srbiji po popisu, tj. po podatku iz 2013. godine ima 50.069. To morate priznati da je jedna zavidna brojka ljudi koji vole taj sport, koji vole ribolov, koji idu na reke i to je, hajde da tako kažem, naša prva linija uzbunjivača, juče smo o uzbunjivačima pričali, za sve ono što se dešava u prirodi, a nije na dobrobit zajednici, na dobrobit prirode i našeg okruženja. Znači, to su ljudi koji prvi jave da nešto nije u redu. Ovim zakonom ja ne vidim njih, oni uopšte nisu sagledani. Sada mi uopšte nije jasno da li Ministarstvo ima politiku da ugasi ribolovačka društva, udruženja, da ugasi Ribolovački savez Srbije ili želi da kroz njegov osnaženje, popularizaciju, jer to je jedna nevladina organizacija, neprofitna, apsolutno neprofitna, koja okuplja ljude raznih profila, raznih struka, sa jednom zajedničkom ljubavi prema pecanju, prema reci, prema vodi, prema prirodi… Da li mi to želimo da unapredimo ili želimo mi to da dezavuišemo i da uništimo? Kao posledica ovog zakona iz 2009. godine, koji nije bio dobar, imamo da nam pada broj registrovanih ribolovaca od nekih 80.000, koji je bio 2003. godine, na 50.069, kao što sam rekao, iz 2013. godine. Oni nisu uvažavani ni tokom javne rasprave. Bilo je očekivano da budu pozvani, da budu sastavni deo komisije ili tog radnog tela koji je pravio Predlog zakona. Vi ste odlučili, kao Ministarstvo, da nema potrebe. Dobro, to je vaše legitimno pravo. Mislim da ovakav zakon, ponavljam da imate potpuno pravo da ga doneste i vi ćete ga verovatno usvojiti, pošto imate apsolutnu većinu u Skupštini, je odraz politike kako vi doživljavate tu oblast u našem društvu, kroz vaš politički program i ono što ste obećali građanima. Mislim da bi trebalo da uvažite naše amandmane. Ja sam podneo ispred stranke Zajedno za Srbiju 13 amandmana, koji se baš bave ribolovcima i ribolovnim savezom, koji mislim da treba da bude sastavni deo ovog zakona, jer to je taj treći oslonac ovog zakona koji treba da ima aktivno učešće. Mislim da bez jakih ribolovnih organizacija, ovo što ste vi napisali u zakonu, je nesprovodivo. Jedino ako podzakonskim aktima to vi budete rešili. Vi ste rekli da imate edukaciju, da su to obavezni zaključci da imaju edukaciju. Vi verovatno znate, a ja ću vam pročitati, da Savez sportskih ribolovaca Srbije ima preko 70 ovlašćenih trenera, ima 18 selektora i trenera nacionalne reprezentacije, ima 180 sudija svih kategorija i preko 500 sportskih saradnika u ribolovu. Znači, to je jedna zavidna, hajde tako uslovno da kažem, sila koja može da edukuje mlade naraštaje o kojima svi pričamo i gde se apsolutno svi slažemo da treba edukovati decu da zavole sport, da vole ribolov, da vole prirodu i da vole da izađu na reku. To su ljudi koji su kvalifikovani, nemamo mi šta tu da izmišljamo. Mi imamo gotov sistem, samo trebamo da ga iskoristimo, da ga unapredimo i da damo šansu ljudima koji to rade iz ljubavi, a ne iz profita, da odrade ono što vole i na dobrobit svih. Ono što je jedna od osnovnih zamerki je da u Zakonu o ribljem fondu nedostaju ozbiljne stručne službe, odnosno organizacije koje će isključivo ili uz odgovarajuće procedure obezbediti upravljanje, a time i očuvanje ribljeg fonda u ribolovnim područjima, što je navedeno u uvodnim odredbama kao cilj zakona. Zakon daje mogućnost da ribarsko područje može da se ustupi na korišćenje bilo kom privrednom društvu, javnom preduzeću ili drugom pravnom licu koje ispunjava zakonom nabrojane uslove koje je lako ispuniti. Koliko sam video, ono što nije valjalo u Zakonu iz 2009. godine je samo učešće na konkursu, tenderu, kako god da zovemo to kada se dodeljuju ribolovna područja. Pošto vidim da se ljudi bune oko tih ribolovnih područja, u Srbiji imamo pet ribolovnih područja. Nekada ih je bilo 18 i mislim da bi trebalo da se vratite na broj 18, jer je to mnogo efikasnije i lakše, prirodnije, da budu manje jedinice, nego da budu velike jedinice koje će imati više zakupaca ili korisnika, kako ih zovete. Nije jasno zašto se daje mogućnost bilo kom privrednom društvu, kao i javnom preduzeću da upravlja ribarskim područjem, a ne pravnim licima, poslovnim udruženjima ili udruženjima građana osnovanih jedino i isključivo sa ciljem unapređenja, održavanja i zaštite ribljeg fonda. Ovo je iz razloga zato što se upravo te službe isključivo osnivaju sa ciljem zaštite ribarskog područja i nema nikakvog drugog skrivenog interesa, imajući u vidu da im je to isključivo jedina delatnost, što obezbeđuje objektivnost u odlučivanju, savesnost, stručnost i kompetentnost, razvoj i odgovornost u vezi sa korišćenjem ribarskog područja i drugih prava koja proizilaze iz ovog prava. Ono što ste u ovom Predlogu zakona dali Skupštini na razmatranje, nije mi jasno, kada govorite o uslovima za dobijanje dozvole za korišćenje ribarskog područja, vi ste u članu 6. u stavu 3. u tački 3. napisali da taj koji podnosi zahtev, vlasnik preduzeća ili privatnik nije u roku od dve godine, pre objavljivanja konkursa za ustupanje ribarskog područja na korišćenje, kažnjavan za privredne prestupe i prekršaje iz oblasti zaštite i održivog korišćenja ribljeg fonda. To znači, ako je prošlo tri godine od kažnjavanja za takav prestup, on može da konkuriše. Pretpostavljam, ako ste limitirali na dve godine. Pitam vas – kako možemo nekome ko je napravio privredni prestup ilinapravio neki ekološki ispad u prirodi, namerni, zbog čega je kažnjen, da poverimo da gazduje prirodnim blagom Republike Srbije? Kako možemo da dozvolimo da neko ko je već kažnjen za nešto što je protivno zakonu i što je protivno prirodi i ekologiji, da mu damo posle dve godine šansu da ponovo gazduje ribolovnim područjem? Jer ono što proizilazi iz ovog zakona, ljudi koji konkurišu i privredni subjekti koji konkurišu za dobijanje ribolovnog područja to rade iz čistog finansijskog interesa. Ono što je spisak lepih želja, to je taj elaborat koji nose i podnose i gde pišu kako će oni da unaprede i očuvaju to ribolovačko gazdinstvo, tj. područje za koje konkurišu. Ovim zakonom pokušavate u ovim članovima da to sankcionišete i da pokušate da stavite pod kontrolu i da obavežete tog zakupca ribolovnog područja da ispuni to što je obećao. Opet da se vratim, zaobilazite društva ribolovaca koja su prirodno ljudi dobre volje koji žele da unaprede ribolov, reke, da budu čistije, bolje i lepše. Mislim da treba ozbiljno da razmotrite naše amandmane, jer bez tih usvojenih amandmana mislim da će ovaj zakon biti jako nedorečen. Ovaj zakon kako su rekle moje neke kolege – ostavlja mnogo praznina i mogućnosti manipulacije, te vas molim da razmotrite naše amandmane i da u danu kada budemo glasali za ovaj zakon, ako usvojite amandmane damo i našu podršku. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Aleksandar Peranović.
Poštovani predsedavajući, poštovana ministarko, poštovani gosti iz Ministarstva, uvažene kolege poslanici, pred nama se nalaze četiri zakona koja su izuzetno značajna jer je Srbija upala u jedan ćorsokak da tako kažem, kada je nivo poljoprivrede i kao što je ministarka i rekla, situacija nije baš sjajna u poljoprivredi, ali svi moramo dati jedan doprinos da se izađe iz te krize. Govoriću o dva zakona, to su Zakon o zaštiti i održivom korišćenju ribljeg fonda i o Zakonu o finansiranju i obezbeđenju finansiranja poljoprivredne proizvodnje. Najpre bih rekao nešto o održivom korišćenju ribljeg fonda gde bih rekao da se ovim zakonom uređuje upravljanje ribljim fondom u ribolovnim vodama. Sama reč ovog zakona kaže zaštita ribljeg fonda, gde moram reći da se u prethodnom periodu nije obraćala pažnja na vodotoke, na kanale, na reke, na jezera te smo imali situaciju da često dolazi do uginuća te ribe i životinjskog sveta u vodama. Riblji fond Republike Srbije predstavlja jedan značajan resurs prirodni, te kao takav zaslužuje maksimalnu pažnju i odgovornost. Sa druge strane, ovakav zakon nas približava ili nas tera ka evropskom zakonodavstvu koje od nas zahteva pre svega zaštitu životne sredine. Jedna koleginica je rekla – ne smemo dozvoliti u narednim danima, periodima da imamo smetlišta ili đubrišta pored reka i pored vodotoka. Sledeće stvari koje su jasno opisane u ovom zakonu su to da u maju mesecu ove godine i to je dobro rečeno u članu 28, gde smo imali spašavanje riba sa poplavljenog područja. Mogu sa puno odgovornosti reći da iz kraja iz koga dolazim, Mačvanski Okrug, Šabac, da smo imali veliku opasnost od izlivanja Save i to smo više puta ovde govorili. Maksimalna odgovornost svih građana je baš na tome da se spase riba i sa mačvanske strane, a isto tako mogu reći i sa sremačke strane, napomenuću Grabovac, Klenka gde je bilo izlivanja Save i tu je riba spašena od strane meštana. Kada sam već kod ovoga, moram reći da baš na tom terenu, u Opštini Ruma postoji jedna vrsta ribe koja mislim da živi samo tu. U jednoj bari trskovača živi zlatni karaš. U prethodnom periodu nije data velika pažnja tome iako su brojni naši stručnjaci iz oblasti dolazili u tu baru i kako ste ovde naveli – naučnoistraživački ribolov. Bavili su se time da bi baš to opisali onako kako treba. Mislim da to nije urađeno na najbolji način i verujem da će ovim zakonom maksimalna pažnja i odgovornost tih ljudi, a pre svega mislim na vas koji vodite ovo ministarstvo, dati se doprinos da mi sačuvamo te retke vrste riba, ne samo riba nego i svih ostalih životinja. Kao pasionirani lovac i ribolovac želim da dam doprinos tome i zato sam i uzeo učešće u ovim zakonima. Moramo maksimalnu odgovornost posvetiti i dati doprinos edukaciji ribolovaca. Često se dovodi u pitanje, odnosno u Srbiji su prisutne reči krivolov i krivolov kada je u pitanju ribolov. Tome moramo stati na put. Jasno ste opisali izdavanje ribolovnih karata. Da li su one nedeljne, mesečne ili godišnje da to ne nabrajam, ali jednom sveobuhvatnom kontrolom izdavanja tih karata sa kvalitetnim i obučenim ribočuvarima može se doći do jednog zaista kvalitetnog i ono što dugujemo prirodi da sačuvamo taj riblji fond. Sa druge strane, ovlašćeni predstavnik je rekao da Srbija ne koristi dovoljno ribe u svojoj ishrani. Građani Srbije je ne koriste, ako sam dobro zapamtio koristimo samo sedam kilograma, a narodi iz zapadne Evrope ili iz sveta koriste preko 25 ili 30 kilograma. Kao lekar mogu da napravim paralelu, manja upotreba ribe i ribljih proizvoda u ishrani humanog sveta dovodi do povećanog oboljenja nekih kardio vaskularnih bolesti. Sa te strane nije priča samo Ministarstva poljoprivrede, podsetiću na sve one rečenice kada je premijer u ekspozeu rekao ovo je jedna reformska Vlada koja se mora baviti sveobuhvatnim segmentima ili procesima našeg društva. Zato sam ovo i rekao, da damo i sa te strane jedan doprinos. Sledeći zakon zaista moram da pomenem, jer dolazim iz mačvanskog kraja gde nema onih velikih proizvođača. To je Zakon o finansiranju i obezbeđenju finansiranja poljoprivredne proizvodnje, nema baš onih malih koji imaju pet, šest, tri ili 10. Ministarka poljoprivrede je bila u Šapcu više puta u zadnjih sedam-osam meseci i na samom terenu mogli ste se uveriti u kakvom stanju žive ti ljudi. Nigde niste mogli da čujete da neko neće da radi, da mu je problem da zaseje ili da poore, ali situacija koja nas je dovela za prethodnih 12 godina gde je urušena poljoprivreda, gde je nakaradno vođeno i rađeno, nismo imali jednu strategiju u poljoprivrednoj proizvodnji. Pre svega mislim na tu primarnu proizvodnju, ali sa druge strane smo imali gde su određeni tajkuni ili monopoli davali impute za poljoprivrednu proizvodnju u paritetu, što je verovatno najskuplje za poljoprivrednog proizvođača. Ovim zakonom o kojem danas raspravljamo i koji ste predložili dolazimo u situaciju da ti mali poljoprivredni proizvođači, ako seju pet hektara kukuruza mogu tu svoju letinu dati u zalog. To je najlakše i najjednostavnije i najbolje za te proizvođače da urade onako kako treba. Ovde jasno kaže da ako ne damo poljoprivredi koliko traži, zemlju, ne možemo ni ubrati sa nje. Dakle, maksimalna odgovornost, maksimalno dati pristup i dati hranu zemlji i možemo ubrati jedan kvalitetan rod. Naši poljoprivredni proizvođači su ušli u jedan problem gde zaista ne znaju kako će svoj proizvod da prodaju i koja će to cena biti. Ovde sa jedne strane kažemo – da, daćemo to pod hipoteku, ali verujem i kao predstavnik tih ljudi iz cele Srbije i moje kolege su govorile o tome, ovo je samo jedan početak. Ovo je zakon, kojim mi ulazimo u prvi korak gde ćemo, verujem, u nekom narednom periodu imati jednu zasigurnu prodaju tih žitarica, da li je pšenica, da li je kukuruz, uopšte nije bitno u ovom momentu, ali će poljoprivredni proizvođač imati jasnu strategiju. U poljoprivredi je to najbitnije, da se zna šta treba da se seje, a ne stihijski ove godine je dobra cena pšenice, sledeće godine ćemo posejati pšenicu koju ne možemo da izvezemo jer će verovatno negde biti kvalitetnija pa će možda biti i jeftinija, a sledeće godine kukuruz i obratno, opet ulazimo u jedan problem. Završio bih svoje izlaganje sa tim da od vas mora da pođe jedna strateška ideja, da date jedan program i jedan cilj i sve to da povežemo i sa stočarskom proizvodnjom. Nemojmo da dođemo kao što je bilo zadnjih dana u mom Šapcu reči da otvaramo deset mlekara a nemamo dovoljno muznih krava ni za jednu omanju mlekaru. To su stvari o kojima moramo ovde raspravljati. Ovde nema da se priča da li je neko pametniji ili nije. Gospodo, Srbija je u jednom ozbiljnom problemu. Poljoprivreda je u ozbiljnom problemu i svi moramo dati jedan jasan i kvalitetan doprinos. U danu za glasanje ću kao i moje kolege podržati ovaj predložen zakon. Hvala.
Reč ima narodni poslanik Ivan Karić, a neka se pripremi narodni poslanik Vladan Milošević.
Zahvaljujem se poštovani predsedavajući. Uvažena gospođo ministarko, uvaženi gosti, poštovane koleginice i kolege, mi smo, da kažem da neću ponavljati primedbe koje su iznele moje kolege iz poslaničke grupe SDS i ZZS, Zeleni Srbije će ovde izneti niz ekoloških primera, nekih nedoumica, nekih sumnji koje smo uočili i možda bi bilo dobro da o tome prodiskutujemo. S obzirom da ću prvo govoriti o Predlogu zakona o zaštiti i održivom korišćenju ribljeg fonda i s obzirom da se poslednje tri godine u Srbiji praktično ne prođe sedmica da se ne desi neka ekološka katastrofa u jednom delu teritorije, s obzirom da stalno tražimo neke poreske prekršaje jureći bogataše ili jureći ljude koji ne rade korektno, za Zelene Srbije je nedopustivo da neko pravi ekološke prekršaje koji se nalaze u Krivičnom zakonu, a da im se traže neke druge greške umesto da budu zatvoreni pre godinu dana, tri godine, pet godina i da im se onemogući rad zato što vrše krivično delo – zagađenja životne sredine opasno po zdravlje ljudi. Ovde imamo kaznene odredbe u Predlogu zakona i moje pitanje je samo da li one derogiraju krivično zakonodavstvo s obzirom da u članu 58. se pominju privredni prestupi u tačkama 15, 16. i 17, ali su ti pristupi vrlo jasno definisani Krivičnim zakonom i jasno je da tu nema izvrdavanja. Samo da uputite jedno pojašnjenje u vezi sa tim. Imamo naravno veoma otvoreno pitanje upravljanja sredstvima, korišćenje naknada i nedostajuće rešenje. Možda bi to rešenje moglo da bude jedna institucija fondovskog tipa za zaštitu i unapređenje ribljeg fonda. Time bi bila obezbeđena vidljivost i nenamensko trošenje sredstava. Sa druge strane, neophodno je vratiti deo sredstava lokalnim samoupravama na ribarskim područjima i ovde se podrazumeva da korišćenje tih sredstava mora biti strogo namensko. Ne možemo govoriti o sopstvenom korišćenju tih fondovskih sredstava bez ikakve kontrole trošenja sredstava. Potrebno je ono što smo čuli i od mojih uvaženih kolega iz SNS da se unapredi saradnja sa ribolovačkim udruženjima. Zeleni Srbije imaju amandmane i smatraju da je potrebno predvideti savete ribolovačkih organizacija da bi se obezbedilo učešće ribolovačkih udruženja i organizacija i pre svega da bi učestvovali u dijalogu i eventualnom partnerstvu sa ministarstvom. Ovim bi se lakše sprovela primena programa predviđenih aktivnosti i nacionalnih akcija koje bi mogle biti opšteg ekološkog karaktera i na taj način bi se otvorio dijalog i udruženja da imaju mogućnost pravu da daju mišljenja i da učestvuju u izradi različitih akata kada je u pitanju ministarstvo. Imamo član 6. stav 2. tačka 7. da se broj ribočuvara, navede broj ribočuvara koje neko privredno društvo planira da zaposli. Znate šta, kad god nam neko kaže da ima lepu želju da zaposli jedan broj ili jedno lepo obećanje da će da zaposli samo da dobije novac i da može da upravlja, odmah će sutra da zaposli, od toga obično nema nikakvog zapošljavanja nikad više. Imamo za nas, čini nam se, problematično pitanje službenog lica zbog toga što bi možda bez dovoljno jasnih ovlašćenja on možda mogao da napravi neko krivično delo i u stvari na taj način da omogućimo onome ko napravi prekršaj zbog toga što ribočuvar prekorači neka druga ovlašćenja koja su regulisana drugim zakonima uđemo u problem, a u stvari onaj koji je napravio pravi prekršaj se izvuče.
Gospodine Kariću, privodite kraju. Isteklo je vreme predviđeno.
Da li mogu samo još jednu rečenicu? Kada je u pitanju Predlog zakona o finansiranju i obezbeđivanju finansiranja poljoprivredne proizvodnje mi mislimo da novi pristup klimatskim promenama nas uvodi u situaciju da bi možda trebalo da predvidimo katastrofe velikih razmera koje ne možemo da kontrolišemo, te ekološke katastrofe koje nam se dešavaju i da taj rizik možda možemo da uzmemo u obzir, da govorimo, ovo sada nije zamerka nego predlog, o jednom fondu za finansiranje i refinansiranje rizika od prirodnih i ekoloških katastrofa. Zahvaljujem se. Za protokol o zaštiti od poplava ćemo sigurno glasati za. Zahvaljujem se.
Reč ima narodni poslanik Vladan Milošević, a neka se pripremi narodni poslanik Milija Miletić.
Poštovani predsedavajući, uvažena ministarko i ostali članovi Vlade, sama činjenica da je jedan ovakav zakon došao u skupštinsku proceduru daje nadu svim proizvođačima, pa i nama samima da će nešto novo da se desi u našoj poljoprivredi. Svi znamo da je poljoprivreda Srbije ruinirana i dovedena na najniže moguće grane. Ko je za to kriv, to neka procene sami građani, a na nama je da učinimo šta možemo. Mislim da jedan ovakav zakon može popraviti situaciju u našoj poljoprivredi, pogotovo što u ovom trenutku možda i najviše odgovara našim poljoprivrednicima koji su ostali bez sredstava za rad. Znamo da je poljoprivredna mehanizacija maksimalno zastarela. Još jedna stvar je dobra kod ovog zakona, što se donosi na vreme. Nismo čekali zadnji trenutak, pa kada dođemo u situaciju da počinje prolećna setva ne znamo šta ćemo i kuda ćemo. Na ovaj način finansiranja poljoprivredne proizvodnje izbeći će se situacija u kojoj se sada trenutno nalazi skoro četvrtina poljoprivrednih gazdinstava na teritoriji Srbije. O čemu se radi? Ti poljoprivrednici su uzimali kredite zbog poplava, zbog grada, suše i nisu uspeli te kredite da vrate i oni su stavljeni u pasivan status. Sada ovim zakonom poljoprivrednici će imati priliku da na neki drugi način obezbede sredstva za proizvodnju, a u čitav sistem su uključena i osiguravajuća društva. Država subvencioniše sa 40% to osiguranje. Mislim da je to dobra stvar za naše poljoprivrednike. Neće strepeti da li će sutra njegovo gazdinstvo otići u pasivu kao što su ova gazdinstva koja su već u pasivnom statusu, a mislim da bi morali da nađemo način da i ta domaćinstva vratimo iz pasivnog statusa u aktivan status i na bilo koji način da im pomognemo. Takođe, dobra stvar u ovome svemu je što smo uključili i prerađivače poljoprivrednih proizvoda. Čini mi se da smo pokušali da shvatimo koliko nam nedostaju zemljoradničke zadruge. Nekada su ovo sve te zadruge pokrivale. Na teritoriji opštine Vladimirci bilo je devet zadruga. Nijedan poljoprivrednik nije morao da razmišlja da li će imati novaca za setvu. Ode, potpiše ugovor u zadruzi, podigne sredstva za proizvodnju i kada se završi ciklus proizvodnje, ta sredstva isplati zadruzi, a ono što mu je ostalo koristi za svoje potrebe. Mislim da ćete u narednom periodu razmisliti o formiranju zadruga i donošenju zakona o zadrugarstvu. Mislim da će on još više, uz ovaj zakon, popraviti situaciju u poljoprivrednoj proizvodnji, pogotovo biljnoj proizvodnji na teritoriji Republike Srbije. Takođe, ima bih još jedan predlog. Kao što smo u ovom slučaju obezbedili poverioca, hajde da obezbedimo tako i naše poljoprivrednike koji daju svoju robu i na neki način finansiraju velike trgovinske lance. Oni im tu robu isplaćuju za šest meseci ili, kao što je slučaj sa „Šabačkom mlekarom“, ne isplate im ni za nekoliko godina, a ti iznosi su milionski. Zamislite jednog proizvođača mleka, kojem se duguje za dve-tri godine unazad, koji treba da naplati negde oko dva-tri miliona. Takvih je dosta na teritoriji moje opštine Vladimirci, a da ne pričam u celoj Mačvi itd. Predlažem da i te naše proizvođače na neki način obezbedimo ili založnom izjavom ili već na neki drugi način, ali da ih obezbedimo. Što se tiče Zakona o zaštiti ribljeg fonda, mislim da je odličan, ali ovde nije problem u zakonu, ovde je problem u sprovođenju zakona. Neko je malopre pominjao ribočuvare. Ne mogu ribočuvari da zaštite riblji fond. Recimo, na teritoriji opštine Vladimirci, po našoj teritoriji reka Sava teče 29 kilometara. Tim područjem gazduje, čini mi se, „Kolubara vode“ iz Valjeva, koje je udaljeno od Vladimiraca 70 kilometara. Tamo ribočuvarske službe gotovo i nema. Jedini ko pokušava na neki način to da zaštiti, to su malo ovi pecaroši, ali oni ljudi nemaju nikakvu snagu da nešto učine da zaštite to. Verujte, to tamo na tom delu Save više nije ribo-krađa, to je kriminal većih razmera. Ljudi su nabavili motore velike snage i ne može im niko ništa. Naši alasi više nemaju razloga da spuštaju mreže u Savu, a plaćaju 110 hiljada dozvole. Oni više nemaju radi čega, sem da operu mreže, a o pecarošima i da ne pričam. Zato vas molim da prilikom sprovođenja ovog zakona, zakon je dobar, dobre su i kaznene odredbe, dobro je sve, ali hajde da ga sprovedemo do kraja u delo. U ovo se mora uključiti i Ministarstvo unutrašnjih poslova, ne samo udruženja pecaroša, ne samo ribočuvarska služba, nego mora i MUP veliki deo posla da pokloni zaštiti ribljeg fonda na teritoriji Republike Srbije. Hvala vam.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milija Miletić, a neka se pripremi narodni poslanik Milorad Cvetanović. Izvolite, gospodine Miletiću.
Zahvaljujem se. Uvaženi predsedavajući, uvažena ministarko, uvaženi pomoćnici i državni sekretari, poštovane kolege poslanici, poštovani građani Srbije, došli smo do zakona koji se tiče poljoprivrede, što za mene kao narodnog poslanika i predstavnika Ujedinjene seljačke stranke jeste najbitnija stvar u našoj Srbiji. Mislim da ćemo ovim setom zakona imati mogućnost da našim poljoprivrednim proizvođačima, pod broj jedan, potpomognemo da prevaziđu veoma tešku situaciju, za koju oni sami nisu krivi, već je kriv neki raniji period kada su se dešavale stvari koje su bile vrlo loše za poljoprivredu. Taj period, mogu da kažem, je period od osamdeset i neke godine pa sve do današnjeg dana. Poljoprivreda je stavljena u zapećak, ne znam zašto, ali znam, to je sigurno, da su poljoprivreda, selo i seljak u najtežim trenucima naše zemlje Srbije pomogli nama, našoj Srbiji da izađe iz ove teške situacije. Uvažena ministarko, ja ću govoriti o finansiranju i o ovom zakonu kojim naši poljoprivredni proizvođači mogu sebi na neki način da potpomognu svoj skromni budžet, da prevaziđu tešku situaciju u kojoj se oni nalaze. Ovaj zakon je možda trebao da se usvoji još ranije. Bio je u predlogu i 2012. godine, ali ne znam zbog čega to nije odrađeno. Verovatno zbog nekih okolnosti na koje ja tada nisam mogao da utičem. Podržaću ovaj Zakon o finansiranju i obezbeđivanju finansija za poljoprivrednu proizvodnju. Mislim da je na ovaj način sada ovim zakonom data mogućnost, i pravno i formalno-pravno, da se naši poljoprivedni proizvođači na neki način zaduže kratkoročno, da li je to kroz novac ili kroz robu koju oni moraju pripremiti. Ovaj deo oko zaduživanja za mene je vrlo bitan, kao za čoveka koji dolazi iz jedne male opštine, opštine Svrljig, u kojoj mi kao lokalna samouprava veoma veliki akcenat stavljamo na razvoj poljoprivrede, jer smo i u budžetu opštine Svrljig izdvojili blizu 10% budžeta za razvoj poljoprivrede i sela. Ja sam u toj opštini bio i predsednik opštine i na svaki način smo pomagali naše poljoprivredne proizvođače da oni vide da ima neko za njih i da misli. Ja ću govoriti jezikom koji mogu razumeti najvećim delom moji poljoprivredni proizvođači sa juga, sa jugoistoka Srbije, ali možda me neće razumeti neki u severnom delu Srbije, verovatno zbog jezika i naglaska kako ja govorim. Govoriću o ovom zakonu pozitivno. Mislim da neke članove zakona možemo na neki način promeniti, a to su članovi 6. i 9, ali prethodno ću reći da je ovo zaduživanje naših poljoprivrednih proizvođača veoma bitno. Daću primer. Recimo, čovek iz Svrljiga, poljoprivrednik koji živi u svom selu, ima sada dve ili tri krave ili desetak ovaca. Sada je došlo vreme prolećne setve i on sada nema sredstva da obezbedi sebi ni seme, ni naftu, ni đubrivo, a mora da se poseje. E, sada dolazimo do ovog zakona. On je do sada, taj moj čovek ili seljak iz mog kraja Svrljiga, ili neke druge male opštine, do sada morao da se zaduži u nekoj banci gde je imao problema da obezbedi sebi neku hipoteku ili tako nešto, i tek onda je mogao da dobije sredstva. Ovim zakonom i formalno-pravno dobijamo da taj čovek može da uzme pozajmicu, da kroz robu koja će narednih pet ili šest meseci, kada se žanje, on će moći tada to da vrati. Ukoliko nije ovaj zakon, taj naš poljoprivrednik bi morao da proda ili kravu ili tele ili neko jagnje koje je veoma kvalitetno, umatičeno svrljiško jagnje. Kada bi on to prodao, ne bi mogao dalje da se bavi stočarstvom, zato što nema više mogućnosti, zato što nema više sredstava. Zato će sada uzeti ovako pozajmicu, rešiti, zasejati i nadam se, ukoliko ne dođe velika suša, uspeti da požnje i da vrati dug tome koji je dao taj zajam. Normalno, da vrati to sa kamatom. Na taj deo, tj. član 6, koji sam ja i na Odboru za poljoprivredu rekao i dao primedbu, a to smo govorili i sa našim predsednikom Odbora Marjanom Rističevićem, mi ćemo nešto i putem amandmana pokušati da promenimo, jer ja znam da ukoliko neko daje sredstva, to će najverovatnije biti banke, oni neće raditi bez zarade. Ukoliko dođe velika suša i taj moj poljoprivredni proizvođač ili seljak iz Svrljiga, dobije 200 hiljada dinara, on određenu kamatu mora da vrati, a desila se velika suša. Predlažem da se tu po ovom članu 6. poštuje Zakon o obligacionim odnosima, gde sutra ukoliko se desi ta neka elementarna nepogoda kao što je suša, on ne može osigurati tu svoju letinu, a svi znamo da osiguravajuća društva vrlo teško osiguravaju od velikih vrućina. Taj moj poljoprivrednik će vratiti glavni dug, ali će teško vratiti kamatu. U tom delu, u članu 6. ne znam da li možda imamo mogućnosti da se vrati glavni dug, i da ne bude celokupno to zaduženje, celokupna ta kamata, odnosno zarada tog koji daje taj zajam nego da se nađe do 50% od predviđene kamate, odnosno zarade tog ko daje ta sredstva. Mislim da bi to bilo korektno i pravedno za te naše ljude koji žive na selu, koji teško žive, koji uzimaju ta sredstva, a ukoliko on sada ne vrati taj dug dolazimo do člana 9. Govorili smo i o članu 9. na našem Odboru za poljoprivredu, koji je bio u Bajinoj Bašti, kod našeg prijatelja i narodno poslanika Mladena Lukića, ukoliko on ne vrati taj dug dolazimo do toga da sutra taj poljoprivredni proizvođač, seljak iz Svrljiga ili Bajine Bašte, nije bitno, 5% ne vrati taj dug, taj koji mu je dao zajam, on će doći do Ministarstva poljoprivrede, do vas ministarko, ili vaših kolega, i reći će- ovaj čovek iz Svrljiga ili nekog drugog kraja nije vratio taj dug, a ostao recimo 5%. Taj čovek će biti izbrisan iz aktivnih gazdinstava i ući će u pasivno gazdinstvo gde neće imati šanse sutra da koristi sredstva i subvencije koje daje Ministarstvo poljoprivrede. Mislim da ovaj član 6. na neki način ćemo pokušati putem amandmana, to smo dogovorili sa Marijanom da nešto popravimo, ukoliko se, normalno, vi složite, i moji kolege poslanici to podrže, i član 9. što je vrlo bitno, da ti ljudi sutra ne budu izbrisani. Svi moramo da budemo svesni kakva je situacija u malim siromašnim opštinama iz koje ja dolazim, gde se vrlo teško živi, gde se živi od poljoprivrede, ali poljoprivreda se teško obrađuje teško radi. Zato taj član 6. i član 9. ukoliko možemo nešto da prepravimo, da popravimo da bude dobar. U krajnjem slučaju ovaj zakon je na svom mestu. Ovaj zakon daje mogućnosti malim siromašnim poljoprivrednim proizvođačima da mogu da se pripreme za setvu, da li je to prolećna setva, da li je to jesenja setva. Šta je još bitno, deo ovog zakona će se primenjivati od marta meseca, što znači da će se primenjivati pre početka prolećne setve. Zašto? Zato što veliki broj ljudi koji žive u opštinama kao što je moja opština su u vrlo teškoj situaciji i njima će ovaj zakon dobro doći da mogu da obezbede sredstva da završe prolećnu setvu, da ne prodaju svoja kvalitetnu telad, da ne prodaju svoju kvalitetnu jagnjad, da bi mogli da odrade prolećnu setvu koja dolazi. Ovaj zakon ću podržati i kao čovek i kao predstavnika Ujedinjene seljačke stranke, jer želim da u narednom periodu svi zajedno stavimo akcenat na poljoprivredu. Mislim da je poljoprivreda i stočarstvo, a naš premijer je i rekao da je stočarstvo jedna od najozbiljnijih stvari koja može pomoći našoj Srbiji i poljoprivredi da izađe iz ove teške situacije. Na stočarstvo moramo staviti akcenat. Stočarstvu su potrebne mnogo veće subvencije, mnogo veća sredstva, ali znam kakva je situacija kod nas u budžetu Republike Srbijei svestan sam kako to mora da se radi. Znam i kako je bilo malo ranije do2012 godine,u tom periodumožda, neke subvencije su bile mnogo jače, ozbiljnije, ali te subvencije su koristili neki ljudi koji su imali možda preko 1000 hektara, dok mali poljoprivredni proizvođači su ta sredstva vrlo malo koristili, jer nisu mogli da prate te uredbe, odnosno podzakonska kata, koja su bila namenjena za te jake i moćne, koji nisu na jugoistoku Srbije, gde živim. Mislim da ćemo ovim zakonima pomoći u finansiranju poljoprivredne proizvodnje. Siguran sam da, a i nadam se da ćete vi ministarko sa vašim timom, a i premijer je rekao, staviti akcenat na stočarstvo. Voleo bih, a verovatno bi to voleo i veći broj naših građana, naše Srbije, veći broj poljoprivrednih proizvođača koji žive u malim siromašnim opštinama. Voleo bih kada bi se neka razlika napravila između brdsko-planinskog područja i ravničarskog područja, ne zbog toga što u brdsko-planinskom području mnogo dobro žive ili obrnuto, već zbog toga što je obrađivanje poljoprivrede u brdsko-planinskom području veoma teško, veoma mučno, putevi su loši, u lošem stanju i mi tim ljudima koji ostaju da žive u brdsko-planinskom području moramo izdvojiti mnogo više da bi tamo ostali. Razgovarao sam i sa mojim kolegama poslanicima koji su pored mene, jer područje gde nema njiva koju niko ne obrađuje, neće biti njiva, već će biti to pustoš. Nama su bitni ljudi u tim našim selima, gde je ostalo nekih tridesetak, četrdeset starih ljudi. Mi moramo na neki način njima dati šansu da vide da neko na njih misli. Govori baš zbog toga što sam kao i predstavnik opštine, i u prethodnom periodu stvarno sam se trudio da poljoprivredi i selu dam veliki značaj, jer da sam kao veterinar na teren, obilazio sam ta sela i video sam kako se ljudi u tim selima mnogo muče. Tako je kod mene, u svrljiškim selima, tako je i u Bajnoj Bašti, i svim delovima Srbije u brdsko-planinskim područjima. Stvarno se nadam da ćemo imati neke nove mere ili program mera koji možemo na neki način dati akcenat na brdsko-planinsko područje i da ti naši poljoprivredni proizvođači koji ostaju i rade u našim selima vide da neko na njih misli. Ujedno se nadam da će imati mogućnost da polako naše poljoprivredne proizvođače i u brdsko-planinskom područjima pripremamo za utakmicu koja nama dolazi, jer svi znamo šta se dešava kada budemo ušli u EU, a mi to želimo svim srcem. Znamo da u EU opstaju samo najjači. U EU jeste da se izdvaja 40% budžeta EU za poljoprivredu, ali ta sredstava uzimaju samo oni najjači. Apelujem prvo na vas ministarko i vaše kolege da se stavi akcenat na one male farmere, mala gazdinstva, da tim ljudima damo do značaja, jer ti su ljudi podržali Srbiju kada je bilo najteže. Za ovaj zakon ću glasati svim srcem i voleo bih ukoliko možemo član 6. o kome sam malo pre govorio i član 9, a rekao sam malo pre, mi ćemo sa Marijanom pokušati, mi smo neke amandmane pripremili. Nadam se da te amandmane možete da prihvatite i da ljudima damo snage i mogućnosti da se ne plaše ako uzmu sutra zajam od tog zajmodavca, da sutra budu izbrisani iz registra i da uđu u pasivno gazdinstvo, jer time samo oni gube. Verujte mi, te subvencije i premije koje dobiju naši poljoprivrednici, one održavaju naša sela. To je našim ljudima neka vrsta zarade, da bi sutra mogli da plate struju, da bi mogli da plate, kupe šećer i kafu, jer se to u našim selima kupuje, jer su sela veoma stara. Ove ostale zakone ću sigurno glasati i kao predstavnik Ujedinjene seljačke stranke, uvek ću se zalagati za selo i poljoprivredu, jer kao što sam malo pre rekao i naš premijer Vučić je stavio akcenat na poljoprivredu. Ono što je najbitnije mi imamo volju i želju za EU, ali imamo veliko srce i veliku šansu za naše proizvode u Rusiji i Belorusiji. Dajem podršku svim merama Ministarstva poljoprivrede u kojima će se videti neka razlika između brdsko-planinskog područja i ravničarskog područja. Treba svima, ali je mnogo teže da se živi u krajevima gde ljudi nemaju prilaznog puta, gde imaju slabiji napon struje i gde žive mahom stariji ljudi koji nemaju doktore da ih obilaze. Vraćamo se sada do jednog momenta kada sam govorio o internistima, recimo, moja opština nema internistu i moj seljak ne može da uradi taj pregled nego mora da ode do Niša. Još jednom se izvinjavam kolegama poslanicima što sam malo odužio. Nemam mnogo mogućnosti da se javim i da govorim i baš zbog toga što dolazim iz poljoprivrede i baš zbog toga ovu temo oko poljoprivrede, uvek ću biti za nju i želim da svi zajedno na čelu sa premijerom Vlade, sa ministarkom poljoprivrede, svi zajedno krenemo u bolje sutra, ali u bolje za poljoprivredu i selo, i seljake koji su očuvali našu zemlju Srbiju.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Milorad Cvetanović. Neka se pripremi narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite, gospodine Cvetanović.
Poštovani predsedavajući, uvaženi ministre sa saradnicima, uvažene dame i gospodo narodni poslanici, govoriću o Predlogu zakona o finansiranju i obezbeđenju finansiranja poljoprivredne proizvodnje. Globalna finansijska kriza izazvana strukturalnim poremećajima, iznenadnim nedostatkom kapitala i likvidnih sredstava za redovno održavanje ekonomskih kretanja u svetu, visoko razvijenim zemljama preti rizik dugoročne recesije, u manje razvijenim zemljama, kao što je naša, globalna kriza imala je mnogo veći rizik od opšteg finansijskog kolapsa zbog ograničenih sredstava za brzo prevazilaženje finansijske nesolventnosti. Za Srbiju izlaz iz finansijske krize leži u bržem pokretanju slobodnih, neiskorišćenih nacionalnih resursa, gde relativno mala investicija, sa novim, svežim kapitalom, može stvoriti nova radna mesta u vrlo kratkom vremenu, rast BDP-a i bržu tržišnu orijentaciju ka novim proizvodima i izvoznim uslugama. Nova strategija ekonomskog razvoja Srbije zavisi od veštine i brzine primene ogromnih resursa u sektoru poljoprivrede i industrije koji se oslanjaju na sektor poljoprivrede. Postojanje više od 400 hiljada registrovanih poljoprivrednih gazdinstava i sa nekoliko hiljada malih i srednjih preduzeća za preradu primarnih poljoprivrednih proizvoda, kao i za logističku podršku, predstavljaju pravu priliku za brži izlazak iz krize. Međutim, raspoloživi resursi u sektoru poljoprivrede i dalje su veoma ograničeni sa asortimanom proizvoda i usluga sa višim stepenom prerade, što bi moglo biti ponuđeno našim tradicionalnim ino-kupcima. Iako postoje uslovi za razvoj novih izvozno orijentisanih poslovnih poduhvata u Srbiji, postoji nedostatak poslovnih ideja, znanja i veština neophodnih za početak takvog posla. Za pokretanje novih poslovnih poduhvata, stotine dobrih poslovnih planova mora se obezbediti u veoma kratkom roku. Upravo ovaj zakon o finansiranju primarne poljoprivredne proizvodnje umnogome pruža mogućnost za brži i efikasniji podsticaj za razvoj poljoprivrede, smanjenje stope nezaposlenosti i povećanje BDP. Opšte je poznato da hiljade hektara od ukupno pet miliona 734 hiljade hektara obradivog zemljišta je godinama neuzorano i totalno neiskorišćeno. Osnovni razlog leži u nedostatku finansijskih sredstava i kratkoročnih pozajmica koje bi se oročile na period odsetve do žetve ili do berbe. Upravo taj momenat će ovim zakonom biti značajno promenjen i biće omogućeno kako založnom poveriocu tako i zalogodavcu da pronađu zajednički interes i udruže rad i sredstva u sticanju obostrane koristi. Hiljade onih koji već godinama čekaju pred šalterima biroa za zapošljavanje, koji zbog svojih skromnih materijalnih mogućnosti nisu u prilici da svoje biznis planove i poslovne ideje vezane za primarnu poljoprivrednu proizvodnju ostvare, dobijaju priliku da na zemljištu na kom su vlasnici ili putem zakupa istog ostvare dobit i sebi egzistencijalno ličnim i preduzetničkim radom pomognu. Ekonomska migracija naših građana uglavnom u zemlje Zapadne Evrope je iza sebe ostavila pusta sela, hiljade i hiljade neobrađenih oranica, prazne ambare. Generacije koje su otišle ostavile su svoje dedovine na milost i nemilost klimatskim uslovima. Siguran sam da bi ih bez velike nadoknade ustupile onima koji bi ih sa ponosom obrađivali i sticali korist sebi i svojoj porodici. Upravo ovaj zakon će, uveren sam, usrećiti mnoge od njih, i one koji zbog nedostatka finansijskih sredstava nisu bili u prilici da se okrenu sopstvenom radu, kao i one daleko od rodne grude. Mogućnost da se bez velike doze rizika, u čemu će presudnu ulogu imati osiguravajuća društva kojima takođe ovaj zakon daje podsticaj u razvoju, pokrene sopstveni biznis i razvije dobra finansijska strategija, pri čemu se, uz ovaj veoma afirmativni zakon, stvara mogućnost rasterećenja stope nezaposlenosti, dobija se veoma plodotvorna osnova za povećanjem izvoza poljoprivrednih proizvoda na strana tržišta, što predstavlja jedan od primarnih ciljeva naše ekonomije. Unapred dogovorena robna razmena, tj. namirenje založnog poverioca u poljoprivrednim proizvodima u periodu berbe ili setve daje ogroman podsticaj zalogodavcu, primarnom poljoprivrednom proizvođaču da pozajmljena sredstva može veoma lako da vrati i da namiri dospela potraživanja. Siguran sam da će Zakon o finansiranju poljoprivredne proizvodnje umnogome pospešiti razvoj iste, pružiti razvojnu šansu poljoprivrednom sektoru i rapidno smanjiti nezaposlenost. Tradicionalno bitan industrijski sektor, proizvodnja poljoprivrednih mašina, će takođe kao nezaobilazan faktor unapređenja poljoprivrede doživeti svoj uspon. Mislim da je u razvoju poljoprivrede i pospešivanju njenog rasta budućnost opstanka i ekonomskog razvoja Srbije, kao zemlje vekovima okrenute proizvodnji hrane, očuvanju sela, tradicije u proizvodnji, rakije, vina, sireva, voća i povrća. Ulaganje u poljoprivredu je ulog za izbavljenje Srbije iz krize, ulog u prosperitet i respekt Srbije, ulog u smanjenje nezaposlenosti i povećanje BDP u ono što mi zapravo i treba da budemo – vodeća agrarna zemlja Balkana. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Vladimir Đukanović. Izvolite.
Hvala, predsedavajući. Uvažena gospođo ministre, moram da priznam da sam potpuno prijatno iznenađen da je konačno ova država počela da misli na malog poljoprivrednika, što do sada, nažalost, nije bio slučaj, jer je ova država radila isključivo za tajkune. Ovo je prosto neverovatno, čak mogu da kažem revolucija u poljoprivredi, da je neko malo počeo da misli na onog malog proizvođača, što je veoma pozitivno. Tim pre što će mali poljoprivrednik ubuduće moći da založi svoj budući rod i da na taj način stekne sredstva. Pravo da vam kažem, ovo i nije tako loše za ove banke koje su inače poslovale po sistemu „trange-frange“ i otimale ljudima i imovinu i sve živo, jer će morati sada da svoje kredite i te kako plasiraju u nešto što se zove proizvodnja, što je njihova primarna delatnost, ili bi bar trebalo da bude, ali, nažalost, nisu se tako ophodile. U svakom slučaju, veoma, veoma pozitivno, kao što smatram da je veoma pozitivno da se subvencije koje se ubuduće daju, da se daju do 20 hektara, a ne samo ovim poljoprivrednicima koji su imali po 100 hektara, a to su uglavnom bili tajkuni i oni su jedino to dobijali. Sviđaju mi se i neke druge mere koje pokušava država da preduzme. Recimo, lično sam sa gospodinom Golubovićem o tome pričao, ne znam kako će se Vlada odlučiti, ali sam lično veliki protivnik da se subvencionišu ovi što uzimaju državnu zemlju u zakup. Jer, mi smo do sada imali situaciju da, recimo, neko uzme u zakup državnu zemlju a da bezmalo dobije isto toliku subvenciju i da onda ne radi ništa. Zemlja se zaparloži, oni lepo žive a poljoprivrednik propada. Molio bih vas ubuduće da se jako obrati pažnja na licitiranje prilikom licitacije zemljišta, zato što su uglavnom tajkuni dolazili do tog zemljišta, a mali poljoprivrednik nije mogao da dobije ništa, i to kako, to je bio jedan prevaran način – lokalna samouprava da bi obezbedila sredstva daje zemljište na licitaciju, a onda tajkun angažuje gomilu ovih malih poljoprivrednika, oni navodno licitiraju, daju ogromna sredstva, iako ih niko ne pita odakle nekom od njih milion ili dva miliona dinara, dobiju to u zakup i, naravno, suštinski, tajkun je sve to uzeo u zakup, ne radi se ništa, država ima veliki problem. Zato bih vas zamolio da se ubuduće i te kako povede računa oko te licitacije zemljišta, jer mali poljoprivrednik nije dobijao apsolutno ništa. Nije mogao da dođe do tih nekih 20 hektara, jer bi tajkun uzeo sve, a zašto, zato jer mu je neko omogućio da ima takav monopolski položaj. Moram da vam kažem, potpuno se slažem, poljoprivredni proizvod je berzanska roba i to je nešto gde tržište diktira cenu. Međutim, kod nas baš i nije bilo tako, kod nas je tajkun diktirao cenu. I onda smo imali situaciju da vi možete da proizvedete koliko kod hoćete, da imate vrhunski rod, ali da vam cenu namerno obori tajkun, a posle to izvozi po duplo većim cenama. To je nešto što se ovde dešavalo i tako se upropaštavala naša poljoprivreda. Ako se po jutru dan poznaje, ovo je zaista velika, velika promena i sa velikim zadovoljstvom ću za ovako nešto glasati. Konačno je država počela da misli na malog poljoprivrednika. Ja sam ubeđen, gotovo više nego sam siguran, a to je da ćete imati strahovitih pritisaka od raznih tih tajkunskih lobija, koji su navikli ovde da drže monopole i da jedini oni budu Bogom dani. Verujem da ćete vi razbijate te kartele i to je nešto što je primarna vaša delatnost, čini mi se kao ministra poljoprivrede i uopšte čitavog ministarstva, kao i ove komisije što služi za navodnu zaštitu od monopola. Nisam video da oni nešto rade. Imali smo jednu neverovatnu situaciju da, recimo seljak proizvodi, a onda ste imali samo jednog tajkuna kao otkupljivača, recimo Miškovića, koji nije plaćao ljudima ništa. Vi mu prodate jabuke, kruške i ne znam šta, on to prodaje u svojim marketima, on je bio jedini monopolista, a dobavljačima ne plaća ništa i onda kaže – ja sam jako uspešan privrednik. Tako može da bude uspešan privrednik svako, zato što imate zaštitu države i zato što ste monopolista i baš vas briga kako tako mali poljoprivrednik tu propada. Konačno je država uzela male poljoprivrednike u zaštitu. Molim vas, pošto je ovde i bilo i te kako dobrih predloga, vezano za Zakon o zadrugarstvu, da se hitno takav zakon donese i ono što vas veoma molim, to je da se uradi što stručnija, što bolja edukacija naših poljoprivrednika. Mislim da to strašno nedostaje našim poljoprivrednicima, mislim da su oni po tom pitanju u veoma velikom minusu zato što, znate šta, ljudi moraju da nauče kada će se preorijentisati da možda nešto drugo proizvode. Mi smo navikli ovde, to je taj tzv. samoupravni sistem, ili direktivna ekonomija, pa, jel tako, plaća će mi uvek država i garantovaće mi cenu. To sada više ne može da bude tako, pošto je ovo berzanska roba, ali naši poljoprivrednici još uvek nisu navikli na to da im tržište diktira cenu, doduše i razumljivo, s obzirom da opet, ponavljam ovde su tajkuni diktirali cenu nažalost, a ne toliko tržište, ali kako god, morate da ih edukujete. Ljudi još ne znaju da je potrebno da se udružuju i dalje individualno, previše idu, ulaze grlom u jagode i onda na kraju propadaju, i onda im je naravno svako kriv, a to je upravo zato što država nije ništa učinila kako bi edukovala tog poljoprivrednika i da mu objasni kako je možda najbolji način da bi svoj proizvod negde i plasirao. Naravno da tu postoji i problem kako da plasirate robu, posebno zato što razni karteli drže kompletno tržište, ali verujem u ovo, s obzirom da ovaj zakon koji donosite i koji ćemo mi svi sa velikim zadovoljstvom ovde da podržimo, verujem da ćete te kartele krenuti da razbijete i da će ova država konačno početi da živi od poljoprivrede, da ima šta da izveze, na kraju krajeva da ima i nekih proizvoda, a ne samo da sirovinu negde izvozi jer, potpuno je nenormalno da mi kao poljoprivredna zemlja imamo nenormalan uvoz poljoprivrednih proizvoda a verujem da možemo mnogo toga sami da proizvedemo i da naravno na taj način zaštitimo svog seljaka. Hvala vam. Ovo ćemo, naravno svojski podržati.
Zahvaljujem. Pošto na listama poslaničkih grupa više nema prijavljenih za reč, pre zaključivanja zajedničkog načelnog i jedinstvenog pretresa, pitam da li žele reč predsednici, odnosno predstavnici poslaničkih grupa ili još neko ko nije iskoristio svoje pravo iz člana 96. Poslovnika? Reč ima narodni poslanik Marijan Rističević. Imate još minut i 30 sekundi. Izvolite.
Toliko sam tačno ostavio da apelujem na Ministarstvo poljoprivrede i na saradnike ministra poljoprivrede da sve amandmane koji su prihvatljivi, da njima oplemene ove zakone. Ne tvrdimo posebno da je Zakon o finansiranju poljoprivrede idealan. Međutim, on je mali korak u dobrom pravcu. Vreme je da podignemo novu poljoprivrednu politiku i da se razumemo, mi koji tvrdimo da je poljoprivreda naša šansa, kažemo da se ekonomska moć jedne zemlje ne meri količinom novca i dijamanata, već količinom zdrave hrane i pijaće vode koju ta zemlja može da proizvede. Mislimo da sem poljoprivrede valja dizati i prerađivačku industriju, da ono što seljaci naprave, proizvedu i da radnici prerade i da tako budu zadovoljni i jedni i drugi i da napravimo neku dodatnu vrednost, da to što napravimo kao radnici, kao seljaci zajedno sa svim drugim građanima Srbije podelimo. Mislim da je vreme za novu poljoprivrednu politiku da se okupimo oko problema i da bez obzira ko je do sada grešio, da okrenemo neku našu novu stranicu i s tim u vezi apelujem na sve poslanike da prihvatimo sve amandmane koji su prihvatljivi i da usvojimo ove predloge zakona. Mislim da će primena Zakona o poljoprivredi biti odložena za šest meseci, takav amandman postoji. Odbor za poljoprivredu će ga usvojiti. Mislim da zakoni nisu sveto pismo, ukoliko imaju neke nedostatke, da ćemo ih ispravljati. Mislim da je stvarno vreme da poljoprivredu koja je bila napuštena i zapuštena, unapredimo kao što je vreme da unapredimo državu koja je bila u istom stanju. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Senić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsedavajući. Danas iz meni nepoznatog razloga nisam dobio repliku iako sam dva puta oslovljen imenom i gospođa ministarka se osvrnula na moju diskusiju, pa želim da ponovim pitanja na koja ona nije odgovorila u svom obraćanju. Dakle, zašto se kamate za ugovore o finansiranju u poljoprivrednoj proizvodnji kriju? Zašto one neće biti prijavljene registru? Da li će registar ugovora biti objavljen na sajtu ministarstva? Zašto se ministarstvo tj. država meša u tržište, dakle zašto reguliše odnose između dva učesnika na tržištu, poverioca i dužnika na taj način što favorizuje poverioca, jer ukoliko dužnik ne razduži svoj dug poveriocu, ide u pasivni status, u registru poljoprivrednih gazdinstava? Zašto u zakonu nema garantovane cene, a ima čak i daje u ugovoru predviđeno na kojoj će parceli da se odvija proizvodnja a nema garantovane cene za određene proizvode i zašto u zakonu nisu predviđene obaveze da se obavežu poverioci, dakle organizatori poljoprivredne proizvodnje da otkupe i plate proizvode? Dakle, zakonom se predviđa da dužnik mora da razduži svoj dug poveriocu, a sa druge strane, nije predviđeno da se sankcioniše onaj ko na primer uzme poljoprivredne proizvode u smislu da ih otkupi, a ne isplati. Imamo primere iz prošlih godina da se i mleko i suncokret i kukuruz i mnogo toga od poljoprivrednih proizvoda nije isplatilo, da nije isplaćeno. Takođe, ostaje i pitanje zašto se ne dopušta poljoprivrednom proizvođaču da se poziva na višu silu i na taj način da reprogramira svoje obaveze prema poveriocu? Dakle, mnogo pitanja na koje nismo dobili odgovore pa sam ih ovog puta ponovio. Hvala.
Zahvaljujem. Reč ima ministarka Snežana Bogosavljević Bošković. Izvolite.
Hvala lepo. Na kraju današnje rasprave, želim svima vama da se zahvalim, svima koji ste govorili o zakonima koje je predložilo Ministarstvo poljoprivrede i zaštite životne sredine. Pomogli ste nam da građanima bliže predstavimo ove zakone i očekujem da isto tako budete prisutni i da isto tako sa istim elanom i žarom govorite i kada budu na dnevnom redu amandmani. Očekujemo naravno da će biti sledeće nedelje, radujemo se velikom broju amandmana i mogućnosti da opet govorimo o temama iz oblasti poljoprivrede. Dosta je pitanja bilo u toku današnje rasprave, dosta problema potegnutih ili pomenutih, dosta i pozitivnih sugestija, dosta i optimizma. Ja ću pokušati da samo na pitanja koja sam uspela da zapišem da dam odgovore. Evo da počnemo od Zakona o predžetvenom finansiranju. Kao što znate, mi sa ovim zakonom i kao što ste i čuli, želimo da uspostavimo sistem kojim ćemo značajno olakšati poljoprivredniku da dođe do novčanih sredstava onda kada su mu najpotrebnija, na početku setve. Ne radi se o novom obliku finansiranja, radi se samo o novim uslovima finansiranja. Mi želimo da mu pomognemo time što po prvi put se daje mogućnost da zaloga bude na budućem rodu. Naravno, usvajanjem ovog zakona mi u stvari stvaramo pravni osnov za dalji rad na implementaciji istog. Kao što smo rekli za implementaciju ovog zakona, važan je naredni period, narednih nekoliko meseci kada će se napraviti i registar, kada će se uspostaviti čitav sistem da funkcioniše. U tom smislu potrebna nam je i zajednička aktivnost banaka, prerađivača, proizvođača i, naravno, nas na nivou ministarstva. To je jedn posao koji znači i jednu obuku, obuku u kojoj učestvuju oni koji su nam i pomogli da dođemo do ovog zakona. Radi se o ozbiljnim institucijama, o Organizaciji za hranu i poljoprivredu, odnosno FAO i o Evropskoj banci za obnovu i razvoj. Dakle, ovo su institucije koje su uložile do sada novac u pripremi ovog predloga zakona i uložiće i onaj drugi deo novca koji je potreban da ovaj zakon u praksi i zaživi. Neko je pomenuo rok kada će početi da važi ovaj zakon. Ja se iskreno nadam da će to biti 1. mart, kako bi naši poljoprivrednici već za prolećnu setvu mogli da koriste ova sredstva. Što se tiče načina na koji se obezbeđuje zaloga, odnosno pominjala se dosta viša sila, zaštita, odnosno osiguranje itd, mi jesmo bili u dilemi da li da se kao obavezna odredba u zakonu uvede i obavezno osiguranje. Posle različitih analizai različitih mišljenja, suprotstavljanja istih jedni drugima, mi smo zaključili da je možda bolje da se ne propisuje zakonski obaveza da poljoprivrednik osigura svoj posed, ali smo svesni da će praksa sama po sebi nametnuti ovu potrebu. Mi se radujemo da što veća zasejana poljoprivredna površina bude osigurana. Dakle, mi smo i ranije, a i ubuduće planiramo da pomažemo na taj način što regresiramo premiju osiguranja u iznosu od 40%. Dakle, na uložena sredstva u osiguranje mi dajemo povraćaj 40% uloženih sredstava i u ovom slučaju, ali i u onim drugim slučajevima kada se ne koriste kreditna sredstva koja se predviđaju ovim zakonima. Naša preporuka jeste - osigurajte svoje useve. Vidimo svi klimatske promene, grad, poplave. Svake godine imamo po nešto od toga. Neko je pitao o tome dokle se stiglo sa zakonom o zaštiti od grada. Moram da vas podsetim da je tema ili da su pitanja zaštite od grada još od 2011. godine iz RHMZ prešla u ingerenciju MUP Republike Srbije. Koliko smo mi informisani i upoznati, postoji Predlog zakona o zaštiti od grada, predat je na usvajanje. Očekujemo da ovaj zakon vrlo brzo bude usvojen. Potreban nam je ovaj zakon zbog toga što ćemo sa ovim zakonom u jednom značajnom delu uključiti i lokalne samouprave koje će, naravno, morati da preuzmu deo finansiranja i odgovornosti. Postoje i neke druge inicijative koje su tehnološki sigurno naprednije, inicijative uvođenja, recimo, aviona i razbijanja oblaka određenim hemijskim sredstvima. To su inicijative koje dolaze od uvaženog ministra Velimira Ilića, ali za sada su to samo inicijative. Struka će dati konačnu reč. Sve ovo govorim iz prostog razloga da znate da Vlada brine i misli kako da reši ovaj problem, ali opet želim da vas podsetim da ova Vlada postoji tek šest meseci, funkcioniše i da znate šta nas je sve zateklo nakon preuzimanja dužnosti određenih resora i ministarstava. Dakle, pitanja više sile ostavljamo samim poljoprivrednicima da odluče kako će, da li će osigurati ili neće, ili će računati na dobru sreću u određenoj godini. U svakom slučaju, mi kao ministarstvo, s obzirom na sve ono što sam rekla, predlažemo da se usevi uvek u najvećoj mogućoj meri osiguravaju makar dok ne nađemo neko drugo i povoljnije rešenje. Postavilo se i pitanje da li će se moći koristiti ova sredstva ako se iznajmljuje državna zemlja u zakup. Pitanje je bilo i vezano za restituciju državnog zemljišta. Zakon predviđa mogućnost korišćenja ovih sredstava i kada je u pitanju državno zemljište. Istina je da se priprema novi zakon o poljoprivrednom zemljištu, da razmišljamo o mnogim stvarima kada se radi o ovom problemu i da imamo sigurno ta pitanja restitucije koja nas u značajnoj meri sputavaju u nekom ekspresnijem donošenju rešenja, ali što se tiče samog ovog zakona, moguće je ostvariti pravo na kreditna sredstva i u slučajevima kada se iznajmljuje državna zemlja. Neko je rekao – zašto izvozimo primarne poljoprivredne proizvode, zašto izvozimo kukuruz, zašto ne izvodimo meso, ne izvozimo mleko? Ja moram da vam kažem da smo duboko svesni stanja u poljoprivredi i svesni smo ovog svog hendikepa. Mi izvozimo ratarske kulture umesto da izvozimo poluprerađene ili prerađene sirovine. Izvozimo iz prostog razloga štonemamo drugo rešenje. Godinama je stočni fond uništavan i sada je na nekom minimumu koje ne želimo ni da pominjemo jer nam je to jedan veliki minus. Ono što je najteže u celoj toj priči je to što svi znamo šta znači obnoviti stočni fond. Lako je reći – mi hoćemo više svinja, hoćemo više mleka, hoćemo više mesa, a svi znamo da je za obnavljanje stočnog fonda potrebno vreme. Dakle, ova Vlada ne snosi odgovornost zbog čega je stanje takvo, zašto izvozimo kukuruz, a ne izvozimo mese. Ono što moram da kažem je to da mi zaista intenzivno razmišljamo kako da podignemo stočarsku proizvodnju. Kao što su kolege poslanici rekli i kao što svi znamo, naš predsednik Vlade premijer Vučić gotovo uvek kada ima priliku ukazuje na probleme u poljoprivredi, ukazuje na to koliko Vlada želi da pomogne poljoprivredi i koliko želi da pomogne stočarsku proizvodnju. I sama sam svesna iskrenog opredeljenja kada se radi o ovome, ali ja moram da vam kažem sada i u ulozi profesora kojem je najuža oblast interesovanja i obrazovanja stočarstvo, da zaista uz sve naše dobre želje, uz sve naše raspoložive snage nije moguće ništa preko noći učiniti, pogotovo u stočarstvu, ali želim da vam kažem da verujete da mi zaista činimo ono što je u ovom momentu moguće. Pitali ste za subvencije. Neki poslanici su rekli da se subvencije ne isplaćuju. Ja moram da kažem da, uprkos teškoj ekonomskoj situaciji koju smo nasledili, isplaćujemo subvencije. Isplaćujemo ih u skladu sa važećim Zakonom o podsticajima u poljoprivredi i ruralnom razvoju i sa važećom uredbom za ovu godinu. U potpunosti smo isplatili subvencije koje se odnose na podršku merama za biljnu proizvodnju. To je onih čuvenih 6.000 dinara po hektaru. U tom smislu u ovoj godini smo isplatili 11 milijardi dinara. Isplaćujemo premije za mleko. U potpunosti smo isplatili treći kvartal u iznosu od oko 4,6 milijardi dinara. Ostale isplate u smislu isplata za gorivo, za đubrivo, isplata mera u stočarstvu teku u skladu sa dinamikom dospeća. Niko nije pominjao da ove subvencije budu smanjene, da budu ukinute rebalansom budžeta. Još jednom kažem, Vlada je imala puno razumevanje za poljoprivredu i sve subvencije su ostale. Znači, biće isplaćene u skladu sa aktima koje sam već navela. Neko pominje najave ukidanja subvencija u narednoj godini. Subvencije i premije neće biti ukinute. Niko ne pominje ukidanje. Jedino o čemu smo mi razmišljali je to da sredstva agrarnog budžeta koja su 5% budžeta se racionalnije troše. U tom smislu smo predlagali i predlažemo i analiziramo da ubuduće za biljnu proizvodnju subvencije dobijaju oni koji imaju do 20 hektara, ali i oni koji imaju 100 i preko 100 hektara, samo za 20 hektara. Razmišljali smo i o ovome što poslanik Đukanović kaže, da se ukine davanje subvencija za državno poljoprivredno zemljište. Ovo nismo iz razloga što ne želimo dalje da subvencionišemo, nego prosto sredstva agrarnog budžeta moraju racionalno da se troše. Mi smo subvencionisali biljnu proizvodnju nekoliko godina u ovom sadašnjem obliku, a rezultat je 30% je udeo stočarske proizvodnje u ukupnoj poljoprivrednoj proizvodnji. Nije u redu, nije dobro. Ratarska proizvodnja mora biti vezana za stočarsku proizvodnju. Da ne dužim dalje vezano za subvencije, biće prilika da i o tome govorimo. Danas je ovo sasvim neki drugi zakon. Što se tiče zadrugarstva, dosta poslanika je pominjalo ovu temu i mi smo i sami svesni koliko je važno da se mali poljoprivredni proizvođači udruže, da se osnaže, da ojačaju, jer jedino kao takvi mogu da budu značajniji faktor na tržištu poljoprivrednih i prehrambenih proizvoda. Moram da kažem da je do novog Zakona o ministarstvima, a novi Zakon o ministarstvima je usvojen 26. aprila ove godine, neposredno pored formiranja Vlade, dakle, tek sa ovim novim zakonom, Zakon o zadrugarstvu je prebačen u delokrug rada našeg Ministarstva. Do tada ovaj zakon bio je u delokrugu rada Ministarstva privrede. Dakle, nakon formiranja našeg Ministarstva, dobili smo ponovo natrag Zakon o zadrugarstvu i mi smo ozbiljno pristupili ovom pitanju, uviđajući njegovu važnost i značaj za poljoprivrednu proizvodnju. Formirali smo radnu grupu. Ona intenzivno radi na pripremanju predloga novog zakona i ja se prosto nadam i očekujem da ćemo vrlo brzo moći da vas obradujemo sa predlogom koji bismo naravno uputili u javnu raspravu. To je otprilike ono što sam ja izdvojila kao najvažnije kada se radi o Zakonu o predžetvenom finansiranju, a sve pojedinosti koje se tiču sadržaja ugovora i izgleda ugovora u okviru već najavljenih amandmana na narednoj sednici. Kratko, kada se radi o drugom izuzetno važnom zakonu, koji je takođe izazvao veliku pažnju poslanika, ja bih samo kratko navela neke od dilema poslanika koje su ovde izrečene pred nama. Na primer, poslanik Arpad Fremond, postavio je pitanje ustupanja ribarskih područja. Što se tiče ribarskih područja, ribarska područja će se definisati rešenjem o ustanovljavanju ribarskih područja. Ustupanje ribarskih područja se može vršiti isključivo na konkursu, koji će uslediti nakon ustanovljavanja ribarskih područja, u skladu sa novim zakonom i nakon toga, konkursu koji će uslediti. Mala ribarska područja imaju određen problem samoodrživosti, jer broj prodatih dozvola mora obezbediti finansiranje čuvara ribarskih područja. To je isto što ćemo rešavati u narednom periodu i ta mala ribarska udruženja neće biti zanemarena. Što se tiče ribolovačkih udruženja, često su postavljali, ne samo Arpad, nego i drugi poslanici, pitanja - koliko su ona učestvovala u izradi ovog zakona? Ja moram da kažem da su ribolovačka udruženja bila aktivni učesnici svih javnih rasprava, iako su javne rasprave sve održane pre formiranja ove Vlade, ali moram da kažem da iako je ovaj Predlog zakona bio gotov pre našeg formiranja, da sam i posle toga imala prilike da razgovaram sa predstavnicima ribolovačkih udruženja o detaljima iz predloženog zakona i odlično smo se razumeli. Nisam stekla utisak da imaju bilo šta protiv predloženih rešenja, čak su mi i rekli da su i sami bili pozvani i da su učestvovali u izradi predloženog zakona. Tom prilikom su me samo informisali o stanju na terenu koje zahteva što je moguće pre usvajanje zakona i preciznije definisanje obaveza i odgovornosti onih koji upravljaju ribarskim područjima. Ukazali su mi na to da je riblji fond u značajnoj meri osiromašen. Ukazali su na to da su veliki problemi na terenu i da su potrebne nove mere koje će zaustaviti neovlašćeno korišćenje i zloupotrebu ribljeg fonda. Dragan Jovanović je postavio pitanje takođe vezano za riblji fond. Član 6. definiše uslove za ustupanje ribarskog područja. Predviđa da se ribarsko područje može ustupiti na korišćenje osim privrednom društvu i javnom preduzeću po važećem zakonu i drugom pravnom licu. To je i logično. Nama jeste bio cilj da se proširi broj potencijalnih subjekata koji mogu konkurisati za dodelu ribarskih područja, naravno, ukoliko ispunjavaju uslove propisane konkursom. Narodna poslanica Gordana Čomić je takođe imala dosta primedbi ili pitanja. Član 14. ovlašćenja ribočuvara da fotografiše i snimi nedozvoljene radnje i lica. Krivičnim zakonom je propisano da će se kazniti lice koje neovlašćeno načini fotografski, filmski ili drugi snimak. Znači, akcenat je na tome da se neovlašćeno snima. Ovim zakonom se upravo to ovlašćenje daje, tj. propisuju se ovlašćenja ribočuvara za vršenje te radnje, znači, snimanje lica u nedozvoljenim radnjama, krađa riba itd. Inače, moram da kažem da je ovaj Predlog zakona prošao čitavu pravnu proceduru, prošao je Odbor za ustavna i zakonodavna pitanja. Ministarstvo pravde i MUP su dali pozitivno mišljenje na nacrt zakona. To je ujedno i odgovor na član 11. koji je takođe gospođa Čomić apostrofirala. Što se tiče zahteva za naknadu štete, član 16. nije novi član zakona. U praksi ovaj zakon je primenjivan i ranije. Znači, zakon koji je praktično prepisan iz prethodnog zakona. Iskustva sa terena kažu da ovaj član odlično funkcioniše, odnosno da ovaj zakon u skladu sa ovim članom odlično funkcioniše. Ovaj zahtev korisnik ribarskog područja podnosi nakon završenog posebnog postupka. Tek pošto se utvrdi odgovornost pravnog prekršajnog lica, preduzetnika ili fizičkog lica, korisnik može ka njemu uputiti zahtev za naknadu štete. Što se tiče visine naknade štete, visina naknade za štetu nanetu ribljem fondu se propisuje podzakonskim aktom. Naknadu dobijenu po ovom osnovu korisnik je dužan da namenski upotrebi za zaštitu ribljeg fonda. O načinu upotrebe korisnik je dužan da obavesti nadležno ministarstvo, odnosno nadležni pokrajinski organ. Pretpostavljam da je dosta dugo sve ovo da vam čitam. O tome ćemo kada bude reč o amandmanima. Što se tiče Nade Lazić, a i Gordana Čomić je pomenula pitanje budžetskog fonda, član 7, nadležno ministarstvo je iniciralo predlog o obrazovanju budžetskog fonda za zaštitu i održivo korišćenje ribljeg fonda. Time je iskazan naš pozitivan stav o potrebama da ovakav fond postoji. Ministarstvo finansija je radi usklađivanja sa odredbama Zakona o budžetskom sistemu, kojim je propisano uvođenje programskog modela budžeta, sugerisalo brisanje odredbe kojom se propisuje korišćenje sredstava od naknada sa posebnog namenskog računa Republike, odnosno pokrajine. Inače, pitanje fonda je pitanje koje se često postavlja i često imamo dileme kako da finansiramo zaštitu životne sredine, odnosno ekologiju, da li da se vrati fond. Moji saradnici u Ministarstvu nemaju dilemu. Oni su za to da bude fond, ali sam svesna kada se pomene u finansijama fond, sam termin fond, zbog čega su ljudi ti koji kažu – kažite koliko treba, mi ćemo to programirati, predvideti, fond je nekada bio, znate kako su iskorišćena sredstva iz fonda, ne možemo se ponovo vratiti na to stanje. Fond je ukinut pre 2012. godine zbog nenamenskog trošenja sredstava. Neko pre nas je bio takav da je trošio sredstva onako kako ne treba, a mi sada, ni krivi, ni dužni, snosimo posledice takvog činjenja, odnosno ne činjenja. Što se tiče krivičnih dela, često su se pominjala pitanja krivičnih dela ribočuvara. Krivična dela navedena u članu 11. su ona koja su usko povezana sa prirodom posla koju obavljaju ribočuvari, a to je zaštita i održivo korišćenje ribljeg fonda, odnosno delatnosti korisnika. Takođe, počinioci krivičnih dela, kada odsluže kaznu, moraju biti integrisani u društvo. To su neke pravne odredbe koje su ugrađene u pojedine odredbe ovog zakona i koje su izazvale pažnju. To su pravni komentari. Da odgovorim još Ivanu Jovanoviću, a ostalima ću odgovoriti u narednom viđenju kada budemo govorili o amandmanima. Dosta je toga, da vas ne zadržavamo. Oni koji su najviše kritikovali, njih i nema. Što se tiče Ivana Jovanovića, pitao je za udruženja. Ovaj zakon je Zakon o zaštiti i održivom korišćenju ribljeg fonda, a ne Zakon o ribarstvu. Takođe, udruženja sportskih ribolovaca su bila prisutna i učestvovali su u izradi ovog predloga zakona, pružena im je mogućnost da učestvuju u javnim raspravama. Ovim zakonom se pruža mogućnost udruženjima da učestvuju na konkursu za dodelu, odnosno ustupanje na korišćenje ribarskih područja, jer se širi krug lica koja mogu da konkurišu. Zakonom se udruženja ne ukidaju. Ona nastavljaju da postoje i u svom domenu doprinose zajedničkom radu. Još jednom, toliko. Na sva ostala pitanja u okviru amandmana, nadam se, sledeće nedelje, u sredu. Hvala.
Zahvaljujem. Saglasno članu 98. stav 4. Poslovnika, zaključujem zajednički načelni i jedinstveni pretres o predlozima zakona iz tač. 7, 8, 9. i 10. dnevnog reda. Završili smo sa današnjim radom i nastavljamo sutra u 10.00 časova.