Diputats, diputades, comença la sessió. La llista de preguntes a respondre oralment en el Ple està inclosa en el dossier del Ple. D'acord amb l'article 164 del Reglament, se substanciaran aquest matí com a primer punt de l'ordre del dia d'aquesta sessió plenària. [[Manifestació de condol i de condemna de la violència masclista]] Abans de començar l'ordre del dia he de comunicar-los que, d'acord amb les dades oficials del Departament d'Interior, malauradament el passat 22 d'agost va morir assassinada a Terrassa, Montserrat, la novena víctima per violència de gènere a Catalunya. En nom de la cambra, lamento i condemno aquest crim i reitero el compromís del Parlament en l'eradicació de qualsevol forma de violència contra les dones i vetllar pel seu record. D'acord amb el protocol de dol del Parlament de Catalunya contra les violències masclistes aprovat pel Grup de Treball en Equitat de Gènere, aquesta Presidència convoca un minut de silenci en suspendre la sessió plenària, avui al migdia, davant de la façana del Palau del Parlament. [[Compliment de la Moció 111/XII, sobre les operacions de rescat a la Mediterrània i les polítiques d'acollida de migrants]] Així mateix, els informo que, en compliment d'allò que estableix la Moció 111/XII del Parlament de Catalunya, sobre les operacions de rescat a la Mediterrània i les polítiques d'acollida de migrants, segons les dades oficials de l'Organització Internacional de les Migracions des de l'inici del 2020 hi ha 558 víctimes mortes i desaparegudes a la Mediterrània. [[Pregunta al Govern sobre l'inici del curs escolar 2020-2021]] [[310-00375/12]] Seguim amb el primer punt de l'ordre del dia d'aquesta sessió, que són les preguntes al Govern. I la primera pregunta és sobre l'inici del curs escolar 2020-2021, i la formula, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, el diputat senyor Daniel Serrano. Quan vulgui.
Gracias, presidente. Conseller, ¿puede usted asegurar que en el inicio del curso escolar está garantizada la seguridad del personal de los centros educativos y de los alumnos?
Gràcies, diputat. Per respondre té la paraula el conseller d'Educació, el senyor Josep Bargalló. Endavant.
Si vostè em pregunta si puc assegurar un risc zero, li he de dir que ningú pot assegurar un risc zero enlloc, ara, a la nostra societat. Si vostè em pregunta si s'han establert totes les mesures sanitàries possibles i indicades per les autoritats, sí.
Gràcies, conseller. Per repreguntar té la paraula el diputat.
Gracias, presidente. Señor conseller, está claro que la respuesta lleva su sello original, una respuesta que solo es válida aquí y ahora, hasta que en breves días sea corregida, cuando el señor Bargalló se estrelle nuevamente contra la realidad y se vea en la necesidad de enmendar al conseller de Educación, es decir, a usted mismo. Con estos precedentes, entienda que el temor que existe en la comunidad educativa con el inicio del curso escolar está más que justificado. Por un minuto, conseller, haga el esfuerzo de ponerse en su lugar. Mire, la gestión de su departamento durante la pandemia ha venido marcada por la improvisación, se ha caracterizado por continuos cambios de criterio, que solo han servido para incrementar la sensación de inseguridad y las incertezas. Su plan final, mejor dicho, su único plan, no ha contentado a nadie; es más, hasta se lo han impugnado en los tribunales. Los sindicatos de profesores le han pedido que retrase el inicio del curso escolar por falta de garantías, los estudiantes han expresado también su malestar, y las AMPAs ya ni le cuento cómo están: nada que usted no sepa. Con este panorama, conseller, ¿cómo pretende que le crea la comunidad educativa cuando afirma que las escuelas son espacios seguros? ¿Cómo quiere que le crean cuando los centros educativos están diciéndole que no van a poder iniciar el curso escolar con todas las medidas de seguridad implementadas? ¿Cómo quiere que le crean si habrá clases de ESO con más ratios que el año pasado, como usted mismo ha reconocido, el 30 por ciento con aulas de cuarenta metros cuadrados, con treinta o treinta y cinco alumnos? ¿Cómo quiere que le crean, señor Bargalló, si al personal docente más vulnerable le han dejado tirado? Conseller, ya sabe aquello de que lo que mal empieza, mal acaba. El problema es que, tratándose de un ámbito tan sensible, como es el educativo, el problema no será que termine mal, sino que acabe peor. Y debe saber, señor Bargalló, que por esas fechas usted ya estará solo; no habrá ni president, y seguramente tampoco elecciones, como a usted le gustaría. Y en esa soledad política tenga claro que le tocará a usted ser el responsable de todo lo que acontezca en las escuelas catalanas. Mire, ni su partido duda ya de que el Govern es como el Titanic, aunque de lo que parece que no son conscientes en Esquerra es de que el capitán en Waterloo ha reservado unos pocos botes salvavidas, pero solo para los suyos, y me temo que usted no estará entre ellos. Y el resto de la historia del Titanic, señor Bargalló, ya sabe cómo termina, no hace falta que se la explique. Por eso, lo mejor que podría hacer por la comunidad educativa en estos momentos es no contribuir a mantener vivo artificialmente este Govern. Convenza a su partido para romper con su socio, para dar paso a una convocatoria electoral que permita iniciar una nueva etapa. Solo así la comunidad educativa y los catalanes en general podrán mirar al futuro con algo más de optimismo y de esperanza. Gracias.
Gràcies, diputat. Per respondre de nou, té la paraula el conseller. Endavant.
Gràcies, president. Al final de la seva intervenció, vostè ha desmuntat, vostè sol ha desmuntat les fal·làcies que havia sumat a l'inici de la seva intervenció, eh? Vostè m'està parlant ara d'eleccions i de partits. Escolti, vol que li sigui sincer? Personalment, ara i avui, tant me fan les eleccions i tant me fan els partits; ara i avui m'importa el començament del curs escolar. Tant me fan les eleccions i els partits; ara i avui m'importa el començament del curs escolar. Per tant, parlem dos llenguatges diferents, vostè i jo; no ens entendrem. Parlem dos llenguatges diferents, vostè i jo. I li puc dir una cosa: vostè parla d'improvisació i jo parlo d'adaptació. Perquè, no sé si ho sap, però les coses canvien cada dia –no sé si ho sap. Clar, si es preocupa de les eleccions no ho deu saber. Canvien cada dia. I nosaltres què hem fet? Treballar. Sap quan vam presentar les instruccions, nosaltres, d'inici de curs, les primeres? El 3 de juliol. Sap quan les va presentar el Govern de Madrid? El 26 d'agost. Sap quan les ha presentat el Govern de Galícia? El 31 d'agost. Sap quan començava el curs a Galícia i a Madrid? El 7 de setembre. Sap quan començava a Catalunya? El 14. Vostè en diu «improvisació, nosaltres en diem «criteris flexibles i adaptats. Avui, ara, en aquests moments, el Procicat està aprovant nous elements dels criteris, per exemple, de les dutxes i els vestidors. I ho anirem fent cada dia. Perquè a nosaltres ens preocupa l'escola. Si a vostè li preocupen les eleccions, doncs no ens entendrem. Quan hi hagi eleccions, nosaltres continuarem treballant per l'escola. Moltes gràcies.
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre l'inici del curs escolar]] [[310-00378/12]] La següent pregunta és sobre l'inici del curs escolar, i la formula, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, el diputat senyor Marc Parés. Endavant.
Conseller, aquest estiu l'hem vist presentar instruccions i contrainstruccions sobre la reobertura de les escoles, però l'hem sentit a parlar poc en clau educativa. Li formulo tres qüestions. La primera. Des de fa temps li hem demanat una reducció real de ràtios, una mesura que és tant sanitària com pedagògica. Sabem, però, que, com a conseqüència, entenem, d'una mala planificació i d'una manca de recursos, un de cada tres grups de primària estarà per sobre la ràtio recomanada. Intuïm que serà molt pitjor a secundària. Aquesta sobreràtio afectarà per igual tot el país o es concentrarà en determinats territoris, altament densificats i amb una major presència d'alumnat vulnerable? La segona qüestió. Sabem que el confinament ha tingut un fort impacte en l'alumnat en termes cognitius i en termes emocionals, i que ha multiplicat les desigualtats. Què està fent el departament per revertir-ho? I la tercera. Sabem que anem a un escenari de quarantenes selectives, i sabem també que els brots són més freqüents en els barris més vulnerables. Com pensa garantir el departament la continuïtat dels aprenentatges durant les quarantenes? Gràcies.
Gràcies, diputat. Per respondre té la paraula el conseller d'Educació, el senyor Josep Bargalló. Endavant.
Gràcies, president. Gràcies, diputat. Vostè parla d'escola, eh? –vostè parla d'escola. Segurament tindrem enfocaments diferents, però podem parlar-ne. Primer, el tema de les ràtios és un tema molt complex, perquè la diversitat és molt gran. És cert que aquells grups estables, eh? –perquè parlem de grups estables–, que tindran més alumnes, per exemple, es concentren més a Barcelona que a la resta del país, per, molt sovint, la mateixa infraestructura dels centres, que sol ser més petita, o el mateix entorn en el qual es troben. Avui mateix, el Consorci d'Educació de Barcelona fa una convocatòria pública per parlar del tema, i el consorci ne donarà dades. Després, és evident que el soroll mediàtic i d'opinió pública al voltant de qüestions molt de seguretat fa que centrem el debat en allò que és molt important, que és què fem en aquest curs a nivell pedagògic, a nivell educatiu. I també és cert que ara hem après moltes coses, durant la pandèmia, i una és que hem d'estar preparats per respondre de manera immediata a les necessitats de la pandèmia. Si vol, en el segon torn li diré tres idees concretes sobre aquests tres punts. Gràcies.
Gràcies, conseller. Per repreguntar té la paraula el diputat. Endavant.
Conseller, vostè ha parlat abans d'adaptació, però nosaltres creiem que una cosa és adaptar-se i una altra és no preveure els diferents escenaris, no ser capaç d'arribar a acords, no posar els recursos necessaris i traslladar la responsabilitat als centres. Miri, la reducció de ràtios, nosaltres creiem que s'hauria d'haver planificat el mes de juny, amb els espais necessaris i amb una dotació de professorat molt superior a la que s'ha contractat. Per revertir els efectes del confinament, creiem que caldria una avaluació diagnòstica a l'inici de curs, una estratègia per identificar l'alumnat més afectat, una major personalització de l'atenció educativa i una aposta decidida per l'educació comunitària, i això no ho veiem, en el seu pla. I per garantir la continuïtat dels aprenentatges durant les quarantenes nosaltres creiem que caldrien protocols pedagògics, que no hem vist, i tenir assegurada la connectivitat als 150.000 alumnes que ara sabem que no tenien connexió durant el confinament., però no per al mes de desembre, sinó per a la setmana vinent. Aquests eren els deures que creiem que haurien hagut de fer durant aquest estiu i no han fet. Miri, aquests dies nosaltres ens hem reunit amb diferents actors de la comunitat educativa i tots ells ens han manifestat la seva preocupació per les incerteses generades amb la seva gestió i per l'incompliment de les promeses fetes. Afortunadament, però, també hem pogut constatar en la comunitat educativa un enorme compromís per fer possible un retorn presencial i segur. I des d'aquí volem agrair aquest esforç i volem transmetre la plena confiança en els professionals de l'educació, que sabem que atendran els nostres fills i els cuidaran com ningú. Gràcies.
Gràcies, diputat. Per respondre de nou, té la paraula el conseller.
Sí –gràcies, president–, coincideixo amb vostè: les escoles estan preparades per obrir dilluns amb total seguretat i atendre tot l'alumnat. Després, el Pla de millora de les oportunitats educatives que hem presentat té molts d'aquests ingredients d'atenció personalitzada a l'alumnat, als més vulnerables, dedicació a aquells conjunts que cal... I el Pla d'educació digital ens permetrà, durant el primer trimestre, atendre a tots i totes i, a partir de dilluns, atendre aquells que estiguin en quarantenes concretes. Ja comencem a tenir dispositius, al llarg del trimestre tindrem els 300.000, els 80.000 i els 110.000, però ara ja en comencem a tenir com per atendre, a partir de dilluns, aquells que calgui...
Gràcies, conseller...
...i, al llarg del trimestre, a tots i a totes. Gràcies.
La següent pregunta és sobre la situació sanitària [[Pregunta al Govern sobre la situació sanitària]] [[310-00376/12]] I la formula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Jorge Soler.
Sí, bon dia. Gràcies president. Consellera Vergés, a Ciutadans seguim ben preocupats per la situació sanitària a Catalunya: veiem com està la llista d'espera, veiem com estan d'estressats i esgotats els treballadors sanitaris i, evidentment, veiem, doncs, la falta de control de l'epidèmia. I veiem com vostè no para, doncs, de fer propaganda, però no està arreglant cap dels temes prioritaris per als ciutadans. Per aquest motiu, doncs –crec que vostès ho deuen recordar–, al juliol li vam dir que és evident que vostè no està preparada per estar liderant un projecte tan complicat de sistema sanitari davant d'una segona onada, vostè no té aquesta formació, i així hem vist com els seus companys de feina han anat deixant-vos sola, un darrere el següent. Per aquest motiu, doncs, us vam demanar que us apartéssiu, que el senyor Torra us cessés ja d'una vegada, per estar forts per preparar-se per lo que ve els propers dies. I en aquest sentit també al juliol, doncs, vam demanar una qüestió que era per nosaltres urgent, que era un ple monogràfic per tractar en aquest Parlament, el Parlament de Catalunya, del tema del Covid, un ple específic i urgent, el qual ens vam oferir a fer-lo al juliol, a l'agost o la primera setmana de setembre. Però, com tots els ciutadans han pogut veure, doncs, aquest Ple no s'ha produït, perquè vostès no volen parlar al Parlament d'això, i vam veure, això sí, com el senyor Torra tenia a bé convocar de forma urgent, no un ple de Covid, sinó un ple..., disculpin, no sé exactament com resumir aquell Ple. El que sé és el que va succeir al final, que és que l'únic per al que va servir aquest Ple és per fer un assetjament, novament, doncs, del separatisme, inclús, ara ja, als funcionaris i els lletrats del Parlament d'aquesta casa. Per tant, en aquest sentit, senyora consellera, ens podria dir si deixarà ja d'una vegada la propaganda i es dedicarà a treballar pel sistema sanitari?
Gràcies, diputat. Per respondre té la paraula la consellera de Salut, la senyora Alba Vergés. Endavant.
Bé, president, gràcies. Bon dia a totes i a tots. Gràcies, diputat. Doncs bé, no deixarem de fer el que estem fent, que és treballar, evidentment. Compartim una preocupació que ha dit vostè, la preocupació per la situació, la preocupació per la Covid i per la no Covid, la preocupació pels professionals. I per això tenim a punt tots els plans de contingència en els hospitals, en el sistema sanitari. I per això treballem conjuntament en aquest repte de país que és obrir les escoles i mantenir-les durant tot el curs escolar. I treballem amb tots els sectors de la societat i per això, prioritàriament, prioritàriament, treballem perquè els nostres professionals, que hi han estat, que hi són i que hi seran sempre, puguin treballar en les millors condicions possibles. I això implica, sobretot, l'atenció primària, que en aquests moments està assumint un dels reptes més grans en aquesta fase de l'epidèmia: poder atendre tot el que és Covid-19 en aquest curt termini i, per tant, necessita un reforç específic i poder continuar en les transformacions estructurals perquè sigui eix vertebrador del sistema. No deixarem de fer-ho i no deixarem d'explicar-ho. I no els ho deixo d'explicar a vostès, diputats i diputades, en diferents reunions privades que tenim, no deixaré de venir aquí i, evidentment, no penso deixar d'explicar-ho a la ciutadania en general, que per això em dec, com a consellera del Govern de Catalunya, a la ciutadania.
Gràcies, consellera. Per repreguntar, el diputat.
Doncs, efectivament. Diu la consellera: «no deixaré d'explicar-ho. És que, efectivament, aquest és el problema. És que vostè l'únic que fa és explicar la seva propaganda, perquè el que hauria d'estar fent és estar preparada per lluitar contra la llista d'espera. És que algú li ha de dir, consellera. Hi ha molts dels processos que ara mateix estan absolutament tancats a l'assistència i, per tant, la llista d'espera és ja ni tan sols la podem conèixer, és infinita. No s'està atenent, i vostè no està responent en aquesta situació. Però un problema greu és el que estan patint els professionals sanitaris per culpa de la seva mala gestió, per culpa de la seva propaganda, el que els estem veient és esgotats. És evident que vostè, com jo i com tots, no podem fer una altra cosa que donar-los les gràcies. Però vostè, com a responsabilitat política que té a la conselleria de Salut, el que hauria de fer és trobar els mitjans per dotar dels recursos adequats els professionals, deixar de fer la propaganda, que ja no la creu ningú, i donar fets a la ciutadania. Gràcies.
Gràcies, diputat. Consellera, de nou, quan vulgui.
Moltes gràcies. Doncs sí, evidentment, planifiquem, treballem i tinc tot un equip al darrere que s'ocupa, i evidentment conjuntament amb mi, de tot això. Per això també tenim especial èmfasi en aquest pla de recuperació de l'activitat. És cert: la Covid-19 ens ha impactat d'una forma brutal. Mes de març, mes d'abril, part del maig, deixant de fer molta activitat que la gent necessita, havent de recuperar en uns mesos que són complicats en el sistema sanitari, que són el de juliol i sobretot l'agost, sense que ens hagi deixat descansar aquesta epidèmia. I, per tant, tornem a un retorn de l'activitat majoritària de la societat que hem de compatibilitzar i hem d'equilibrar perquè el país necessita també recuperar activitat, i les persones també, i per tant això ho compaginem amb aquest pla de recuperació de l'activitat. Hi estem treballant i potser a vostè li molesta, li molesta. Som molta gent que hi estem deixant la pell, i jo mateixa també m'encarrego d'explicar-ho, i potser li molesta que ho expliqui, que arribi a la gent i que la ciutadania pugui saber, de primera mà, el que està fent el Govern de Catalunya, doncs, per fer front a una epidèmia i alhora continuar fent front a un dels reptes de país, que és el sistema de salut de Catalunya.
Consellera, se li ha acabat el temps. Gràcies. [[Pregunta al Govern sobre les actuacions del Departament de Salut per a fer front a l'epidèmia de Covid-19]] [[310-00383/12]] La següent pregunta és sobre les actuacions del Departament de Salut per fer front a l'epidèmia de la Covid-19 i la formula en nom del Grup Parlamentari Republicà la diputada senyora Anna Caula.
Bon dia a tothom, consellera. La situació actual ha evidenciat la importància de gaudir d'un sistema públic de qualitat. Aquells que no han reivindicat mai un sistema públic sanitari i universal ara no gosen ni qüestionar-lo. Aquells que han retallat en èpoques posteriors un servei tan bàsic –no hem d'anar gaire enrere: l'impacte de l'època de Boi Ruiz, amb un govern convergent al capdavant–, ara reclamen més i més recursos. Consellera, sabem que aquest Govern, des del primer moment, va posar la salut com a una de les seves prioritats i amb els pressupostos era ben clar. Després de les retallades de Convergència, aquesta conselleria presentava els segons pressupostos en salut més alts de la història: 9.789 milions. Hem de revertir retallades. Vostè ho ha tingut present des del primer minut del seu mandat, i així ha estat actuant i malgrat un moment complicadíssim a nivell global, moment de la Covid-19. I per aquí també lligaríem cap a la complicitat d'altres grups parlamentaris. Avui sentirem una gran llista d'exigències, però també preguntem: on queda la lleialtat institucional? El model de finançament de les comunitats autònomes vigent des del 2009, tot i que estem pendents des del 2014 que hi hagi un canvi, estableix que, d'acord amb el principi de lleialtat institucional, s'ha de valorar l'impacte financer que les disposicions generals aprovades per l'Estat tinguin sobre les comunitats autònomes per a garantir la suficiència financera d'aquestes. Avui sentirem tot allò que el Govern de la Generalitat ha de fer, un govern que està exprimint al màxim cada euro que té. Però on és aquesta lleialtat institucional? Sabem que el Govern de l'Estat aprova inversions d'elevat impost pressupostari, amb medicaments molt importants per a la ciutadania, però que cal pressupost. Per què ho aprova l'Estat i no finança el servei sanitari català? El mateix amb els ingressos recurrents: 35.000 milions d'euros més de l'Estat espanyol no repercutits en cap milió a les comunitats autònomes; 58 milions d'euros amb l'IVA recaptats pel canvi del 10 al 21 que ha impactat en les finances del nostre sistema sanitari, i cap euro del retorn. Consellera, com ho fem perquè tot això flueixi per a la ciutadania catalana?
Gràcies, diputada. Per respondre té la paraula la consellera de Salut, la senyora Alba Vergés. Endavant.
Gràcies, president. Gràcies, diputada. Doncs ho fem i ho farem, i reclamant sempre la responsabilitat de totes les administracions. I nosaltres ho hem dit: col·laboració amb tothom. En primer lloc, amb els ajuntaments del nostre país. L'impacte de la Covid-19 en el sistema sanitari està calculat en 1.800 milions d'euros ara, en aquests moments. Veurem, en el futur, l'impacte l'any que ve i l'altre, perquè l'impacte durarà. Aquests 1.800 milions d'euros, ens hem ocupat de posar-los a disposició del sistema de salut per fer front a tot això: al pla de primària, 300 milions d'euros en aquests propers anys; 256 milions de recuperació d'activitat, absolutament tot, recuperem projectes, posant-los en marxa amb la compra de l'hospital de Reus, de l'hospital de Móra, absolutament tot. Què reclamem en aquests moments que és d'especial interès per a tota la societat d'inici d'escoles? Que totes les administracions i que qui en té competència també facin front a allò que és la seva responsabilitat. Nosaltres ho donem tot des del sistema de salut. Les escoles, els mestres –i ho he pogut comprovar– ho estan fent tot per poder engegar i que els nens i nenes tinguin... Ara bé, quan hi hagi d'haver quarantenes, que n'hi haurà, perquè hi haurà casos, hem d'assegurar que aquestes famílies tenen el suport per poder-les complir; que aquests nens i nenes també tenen, doncs, algú qui en té cura, que són el seu pare, la seva mare o tutor. Per tant, en base a això, nosaltres reclamem a l'Estat espanyol que posi aquest permís, i nosaltres, des de la nostra competència, hem afegit tot allò absolutament necessari, amb aquests 10 milions d'euros, per a aquelles persones que no podran accedir a una baixa i perquè no tenen unes condicions, doncs, reglades en el seu àmbit laboral. Tot això és el que exigim. Si aquí tothom –tothom– hi està posant de la seva part, els ajuntaments també hi posen de la seva part en aquestes intervencions comunitàries, arribant a la gent als barris, traspassant la informació, que per això és tan important explicar-nos a la ciutadania i tractar-la com a madura, evidentment ho haurem de fer. I nosaltres enfortim allò que ens correspon, que són els professionals de la salut, amb aquests plans per incorporar més de 3.800 persones en un àmbit essencial com és l'atenció primària a aquest eix, aquestes persones que la ciutadania té com a referència. Això és el que fem i el que farem, i no deixarem d'exigir la part que els toca a les altres administracions, en aquest cas el Govern.
Gràcies, consellera. [[Pregunta al Govern sobre l'actuació del Departament d'Interior per a protegir el dret dels ciutadans a l'ús i gaudi de llurs residències]] [[310-00377/12]] La següent pregunta és sobre l'actuació del Departament d'Interior per a protegir el dret dels ciutadans a l'ús i gaudi de llurs residències, i la formula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Jean Castel. Endavant.
Benvingut a aquest Parlament, senyor Sàmper. En primer lloc, serà una prioritat per a vostè la lluita contra l'ocupació il·legal i salvaguardar la convivència dels nostres veïns i conciutadans dels seus carrers i barris? Miri, l'ocupació arrossega en si mateixa situacions com la delinqüència organitzada, extorsions, tràfic de drogues, pisos convertits en magatzems del «top manta, explotació sexual i, en molts casos, màfies organitzades que tenen al darrere. Serà també una prioritat per buscar la cooperació i coordinació amb la resta de cossos i forces de seguretat de l'Estat?
Gràcies, diputat. Per respondre té la paraula el senyor Miquel Sàmper, conseller d'Interior, a qui aprofito per donar la benvinguda al Parlament. Benvingut, conseller. Endavant.
Gràcies, president, diputades i diputats. La primera resposta és sí, evidentment, que és una prioritat. Però permeti'm que faci un exercici d'intentar rebaixar l'estat d'alarma sobre aquest tema en el moment d'avui, i li explicaré el perquè. Hi han dos tipus d'ocupacions, i vostè ho sap. Una referida al que és el domicili, les «vivendes habituals; una altra, les que són de grans tenidors. Quan fem referència al que és la violació de domicili, ja tenim previstos sistemes i mecanismes actualment per tal de procedir a l'expulsió directa, per bé que en mans del jutge. Per tant, vull transmetre que des del Govern de la Generalitat sabem perfectament quin és el problema i quina és la seva magnitud, i la seva magnitud és que tota persona que tingui una «vivenda habitual o inclús segona residència, perquè així ho ha establert el Tribunal Constitucional, a dia d'avui ja té un mecanisme per procedir a l'expulsió de forma, a més, ràpida. Dit això, aquesta facultat no és pas una facultat o una competència dels cossos de seguretat. I amb això tenim una mancança, diputat. Tenim una mancança més si la comparem amb països com França, com el Regne Unit, amb països com Alemanya, en la qual són els cossos de seguretat els que de forma immediata poden procedir a aquestes expulsions. I aquest seria un primer tema. No alarmem tant, perquè realment al tema..., quant a «vivendes habituals, tenim ja mesures legals per poder executar aquesta expulsió, i sí que ens queda, i és veritat, una segona fase: la fase d'aquelles «vivendes, d'aquells pisos, d'aquelles finques, que són normalment de grans tenidors. Aquí escau una reforma urgent. Miri, consultada l'advocacia institucional catalana i espanyola a dia d'ahir, no es coneix ni un cas en el que, si s'ha posat una denúncia, aquestes persones físiques no hagin recuperat les seves «vivendes. Per tant, abaixem l'alarma, perquè l'hem d'abaixar. Però és veritat que hem de modificar la Llei d'enjudiciament criminal i molts més textos legals per tenir un accés molt més ràpid per a aquestes segones residències en mans de grans tenidors, que és on vostè va. Vostè va a, diguem-ne, la generació de malestar que provoquen aquestes ocupacions massives. I aquí el Departament d'Interior té molt, però que molt, a dir, és veritat. I...
Gràcies, conseller, se li ha acabat el temps. Gràcies. Per repreguntar té la paraula el diputat. Endavant.
Conseller, crec que hauria d'actualitzar, en primer lloc, les seves dades; trepitgi els carrers de Catalunya, trepitgin les quatre províncies catalanes. Miri, sense anar més lluny, el 2018 nosaltres ja detectàvem l'ocupació il·legal i tota la flagrant deixalla que deixa als nostres carrers i barris, conseqüència que pateixen els nostres veïns. Trepitgi els carrers de Catalunya, actualitzi aquesta dada que sembla que crec que el té força outside de la realitat que viuen molts de veïns. Miri a la cara el que pateixen aquests veïns. Miri, nosaltres el 2018, com li deia, ja detectàvem l'ocupació il·legal i les seves conseqüències. Presentàvem iniciatives en aquest plenari, de la mateixa manera que una llei de desocupació ràpida d'aquests ocupes que presentàvem al Congrés dels Diputats, cosa que vàrem actualitzar el mateix 2020. El juliol passat, sense anar més lluny, presentàvem també iniciatives en aquest plenari en aquesta línia: buscar solucions. Esteníem la mà per trobar unes solucions conjuntes amb un departament d'interior, i li diré més: el nostre president de grup li enviava una carta, l'11 d'agost, amb caràcter urgent i de preocupació; preocupació que denotàvem dels nostres veïns que visitàvem a diferents barris, sense resposta; una carta amb caràcter d'urgència davant d'una situació creixent. Li diré més, un gran titular fa quaranta-vuit hores, nefast i terrible: «Girona lidera la meca de l'ocupació a Espanya. Barcelona, la number one; Girona, la tercera. Si això per a vostè és minimitzar, agafi la responsabilitat; ens tindrà al cantó per lluitar contra aquest fenomen sempre que calgui, i si no, ens tindrà al davant reclamant-lo i exigint-lo.
Gràcies, diputat. [[Pregunta al Govern sobre la situació de l'empresa Saint-Gobain i la desindustrialització del Baix Penedès]] [[310-00379/12]] La següent pregunta és sobre la situació de l'empresa Saint-Gobain i la desindustrialització del Baix Penedès, i la formula, en nom del Grup Parlamentari Socialista i Units per Avançar, la diputada senyora Rosa Maria Ibarra. Endavant.
En primer lloc, conseller, donar-li l'enhorabona pel seu nomenament i desitjar-li i demanar-li molts encerts en la seva tasca. I esperem que un dels primers encerts sigui en la gestió de la crisi que afecta Saint-Gobain a l'Arbós del Penedès. Aquesta empresa va fer públic el 23 d'agost la seva intenció de tancar una de les seves línies de producció, la de Glass, cosa que afecta de manera directa 122 persones però que en pot acabar afectant, indirectament, moltes d'altres –un miler, ens comentaven fa pocs dies els treballadors–, si tenim en compte els llocs de treball indirectes, de proveïdors, d'indústria auxiliar, i la inseguretat que es crea respecte a l'altra línia de producció, la de Sekurit, que, tot i que l'empresa diu que la manté, els treballadors tenen por que s'acabi tancant. S'imagina què pot suposar això en una comarca com la del Baix Penedès? Què ha fet i què pensa fer el seu departament respecte d'aquesta situació?
Gràcies, diputada. Per respondre té la paraula el conseller d'Empresa i Coneixement, el senyor Ramon Tremosa, a qui també aprofito per donar-li la benvinguda al Parlament; benvingut, conseller. Endavant.
Bon dia. Moltes gràcies, president. President, consellers..., moltes gràcies, senyora diputada, pels seus bons desitjos. Intentaré humilment, doncs, ser útil i eficaç a aquest país i a la nostra societat. A veure, ahir vaig trucar al representant dels treballadors, vam tenir una conversa llarga i va ser una conversa molt interessant per conèixer el seu punt de vista. També he despatxat dos dies seguits amb la directora general d'Indústria, que té contacte amb l'empresa. I, per tant, la nostra voluntat és d'estar a sobre d'aquesta situació problemàtica. Esperem i confiem que també el ministeri..., com ahir parlàvem amb el conseller Chakir El Homrani, puguem tenir una taula conjunta per trobar solucions, i aquí ens trobarà treballant al seu costat.
Gràcies, conseller. Per repreguntar té la paraula la diputada. Endavant.
Gràcies. Conseller, ens diu que va trucar ahir al representant dels treballadors –l'anunci era el 23 d'agost–; ha despatxat amb la directora dues vegades... Home, la veritat és que, diguem-ne, el balanç és una mica minso, per la situació que estem vivint. Entenem, eh?, que vostè acaba d'arribar i que necessita temps per posar-se al dia, però és que, miri, als treballadors de Saint-Gobain Glass se'ls acaba el temps i a la comarca se li acaben les oportunitats. Sap que Saint-Gobain és la segona indústria més important de la comarca del Baix Penedès? Sap que el Baix Penedès és la comarca amb més atur de Catalunya i que també es veurà afectada pel tancament de Bosch a Castellet i la Gornal? Sap que la desindustrialització i la falta d'oportunitats al Baix Penedès la fan una comarca amb forta pressió social? Miri, els alcaldes de la comarca, de tots els colors polítics, s'estan mobilitzant contra l'atur i la desindustrialització que afecta aquest territori, i també contra la falta d'inversió del seu Govern. Han creat una taula de treball i reivindiquen l'acció per combinar plans d'ocupació específics per a la comarca i potenciar polítiques formatives en clau dual: formació i empresa. Conseller, a la política industrial d'aquest país li cal l'empenta d'un govern fort i cohesionat, cosa que no s'està veient en aquest moment. Necessitem un govern que busqui solucions, i no conflictes, i que treballi coordinat entre els seus departaments. I, si això és el que li convé a tot el país, imagini's vostè al Baix Penedès. Li demanem que actuïn, que treballin per revertir el procés de tancament de Saint-Gobain, però sobretot els demanem que treballin per la reindustrialització de la comarca, per la creació d'oportunitats i per la lluita contra l'atur. En això també ens hi trobaran. Gràcies.
Gràcies, diputada. Conseller, de nou, quan vulgui...
Senyora diputada, ahir també vaig tindre la primera reunió amb els agents socials de Catalunya –va venir Javier Pacheco, de Comissions; va venir també Camil Ros, d'UGT; el president de Pimec, Josep González, també de Foment del Treball– i vaig fer una reflexió molt interessant: a diferència del 2010, tenim una diagnosi compartida de la crisi i solucions que compartim tots, també. I això sempre ho havia envejat jo dels països escandinaus, els països nòrdics, que en poques setmanes govern, oposició, sindicats, patronals trobaven una solució contra la crisi, i llavors, independentment dels canvis de governs que pugui haver-hi, doncs hi havia continuïtat en la política anticrisi, no? I, per exemple, jo diumenge vaig fer una piulada que deia: «M'agrada molt aquesta proposta de Foment del Treball que diu que cal injectar 50.000 milions d'euros d'ajuts directes a les empreses. I vaig comentar, doncs, als sindicats i patronals: «–La compartim tots, oi? –Sí, perquè ara hem de salvar les pimes –hem de salvar les pimes. Diu Bill Gates que potser al febrer tenim una vacuna. Doncs hem d'aguantar tots els hotels, hem d'aguantar totes les pimes per arribar fins al mes de febrer. Perquè hi ha una altra dada molt important: a diferència del 2010, els dipòsits bancaris estan en màxims a tot el món, també a casa nostra. Les empreses, les pimes estan menys endeutades, hi ha molts més dipòsits bancaris. Quan desaparegui la incertesa, tot aquest diner sortirà a l'economia una altra vegada i totes les empreses que hem salvat, que no s'hauran destruït, tindran continuïtat i poden tenir opcions de tenir més comandes, de tenir més oportunitats. La funció del Departament d'Empresa és... Bé, ja veig que se m'acaba el temps... Seguim en contacte; si vol, després li dono el meu telèfon mòbil...
Gràcies...
...i estem en contacte permanent.
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre les polítiques del coneixement]] [[310-00380/12]] La següent pregunta és sobre les polítiques del coneixement, i la formula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, la diputada senyora Alícia Romero. Endavant.
Gràcies, president; bon dia. Bon dia, conseller. Igual que ha fet la meva companya, també li vull donar l'enhorabona per la seva nova responsabilitat. Espero que també faci bona feina i tingui molts encerts, en benefici de tots els catalans. Miri, fa anys que escoltem que les crisis són oportunitats. Crec que no vam aprofitar prou la del 2008 i crec que no ens perdonaríem no aprofitar aquesta provocada per la Covid-19. A Catalunya sap vostè que som excel·lents en recerca, en ciència, en investigació, aquella que generen les universitats, aquella que generen els centres de recerca. En canvi, tenim moltes deficiències en les polítiques d'innovació o com transferim aquest coneixement, com valoritzem aquest coneixement per fer la nostra indústria i la nostra economia més competitives i més innovadores. Vull recordar a la cambra que a Catalunya no es fabrica cap EPI, cap respirador; el 95 per cent dels aparells que trobem en un quiròfan no estan fabricats a Catalunya, i en canvi tenim els millors professionals del món. Alguna cosa, evidentment, està passant i no fem bé. El fons Next Generation de la Unió Europea, que vostè coneix bé, transferirà a Espanya 140.000 milions d'euros i ens podríem permetre, si ho aprofitem i ho sabem fer bé, recuperar deu anys perduts. Perquè Catalunya en aquests deu anys ha perdut posicions amb relació a regions europees i a altres comunitats autònomes pel que fa a la competitivitat, i en els darrers estudis que s'han anat publicant així s'estableix. Per tant, la meva pregunta, conseller, és: quina priorització donarà vostè a les polítiques d'innovació per caminar cap a una economia i una indústria basades en el coneixement i la tecnologia?
Gràcies, diputada. Per respondre té la paraula el conseller d'Empresa i Coneixement, el senyor Ramon Tremosa. Endavant.
Moltes gràcies. Gràcies també pels seus bons desitjos. També estic disposat a col·laborar amb vostè. La nostra disposició és màxima i estarem al costat de totes les administracions per tal de maximitzar tants projectes de reindustrialització com puguem, de diner que pugui venir de Brussel·les.
Gràcies, conseller. Diputada, per repreguntar, quan vulgui...
Gràcies, president. Aquest estiu, conseller –suposo que vostè també ho deu haver fet–, hem llegit articles molt interessants sobre la necessitat de que les polítiques d'innovació es posin al bell mig de les nostres preocupacions i que la política d'innovació es basi en talent, en coneixement i en tecnologia. Volem saber de veritat –perquè aquest Govern ja el coneixem, ja l'estem coneixent des de fa temps–, volem saber si vostè comparteix aquesta visió que ara he comentat. Volem saber si vostè intentarà convèncer aquest Govern perquè prioritzi les polítiques d'innovació, perquè en els darrers deu anys han perdut recursos, no hem fet polítiques d'innovació, estem pitjor que fa deu anys. Volem saber si vostè li plantejarà al vicepresident Aragonès una modificació pressupostària en aquesta línia, ja que sembla que no volen fer pressupostos per al 2021, i, per tant, també si proposarà projectes concrets –projectes concrets– en aquest àmbit per als fons de recuperació europeus, que arribaran recursos si som capaços de presentar projectes potents. Nosaltres voldríem, conseller, que vostè fos aquí amb aquest objectiu, i no per eixamplar la divisió entre socis ni per posar a la via ràpida accions no acordades, com la llei de cambres, a qui, per cert, vostè ja ha donat 2,5 milions d'euros, i per tant...
Gràcies, diputada, ha acabat el temps. [[Alícia Romero Llano continua parlant sense fer ús del micròfon.]] Per respondre una altra vegada té la paraula el conseller.
Miri, jo he estat vint anys professor de la universitat pública i, de fet, el juliol de l'any passat, quan vaig acabar al Parlament Europeu, vaig tornar a la universitat, al setembre vaig tornar a les aules, al març vam tornar a les pantalles, o vam començar amb les pantalles, perquè vam fer tota la docència digital, i tinc molt de contacte amb el món universitari, el món acadèmic, amb els rectors, molts dels quals, doncs, m'han trucat. I en aquest sentit, doncs, intentarem aprofitar aquesta gran oportunitat que tenim tots plegats, no?, aquest pla de recuperació europeu. Europa ha donat una gran resposta. El 2008 va trigar quatre anys a reaccionar el Banc Central Europeu; ara hem tingut, en quatre setmanes, uns projectes d'injecció de compra de deute públic i privat a gran escala, hem tingut el pla de recuperació, Espanya ha accedit als diners del programa SURE, la lluita contra l'atur, potser ben aviat també Espanya recorrerà als diners del Mede, també europeus, crèdits amb unes fantàstiques condicions, que poden anar a totes les autonomies... I, en aquest sentit, màxima col·laboració amb totes les institucions, el Govern espanyol també, per maximitzar, no?..., evidentment. Ahir vam enviar una llista de projectes a la Comissió d'Economia que ja treballava l'anterior consellera. I Catalunya és un país on hi ha moltes oportunitats i, per tant, mirarem d'aprofitar-les.
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre el sector de l'automoció]] [[310-00381/12]] La següent pregunta és sobre el sector de l'automoció, i la formula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, el diputat senyor Eduard Pujol. Endavant.
Conseller Tremosa, senyores i senyors diputats, president, bon dia. Conseller, li desitgem tota la sort del món en l'exercici de la seva nova responsabilitat com a conseller d'Empresa i Coneixement en el Govern de Catalunya, en el Govern del seu país. Venim de lluny [[l'orador riu]] i compartim compromisos. Sé que per a vostè això és un honor, però també és una responsabilitat, i ara li parlaré de la responsabilitat. Aquest és un país amb una economia diversificada, però Catalunya també és i vol ser i ha de ser industrial. Aquest país està compromès amb la indústria de l'automòbil, i el Govern ho ha dit per activa i ho ha dit per passiva; el Pla de suport a la indústria de la mobilitat i l'automoció és una prova d'aquesta voluntat. Tenim una xarxa d'investigació molt potent, amb talent, expertesa, intel·ligència... Tenim la universitat –ara vostè en parlava–, l'I+D que s'ha generat i la qualitat de tota la nostra indústria auxiliar. Tenim Idiada –ara parlàvem del Baix Penedès–, el clúster de l'automòbil o la mateixa SEAT, que en ple debat sobre la Nissan va anunciar la inversió a Martorell de 5.000 milions d'euros per impulsar la fabricació del cotxe elèctric. És cert, encaparrats per la Nissan, aquest anunci de la SEAT el vam tractar..., el vam deixar passar, com si fos el més normal del món, i no: és una notícia molt potent, que garanteix horitzons. Ho hem dit moltes vegades, conseller, això va de tecnologia, de capacitació, de transformació. I el debat de fons és molt fàcil de plantejar: com protegim, com assegurem, com garantim el futur dels 143.000 catalans i catalanes que treballen en el sector de l'automoció a Catalunya? Tenim l'obligació d'estar sempre amatents a noves oportunitats. De fet, i vostè ho sap, aquesta és la història industrial del país: entendre les oportunitats i aprofitar-les. Però que quedi clar, sobretot que quedi clar: volem i hem de continuar sent forts en la indústria del motor. Ens continua amoïnant la Nissan, el futur de les auxiliars que en depenien, i ara també els tancaments anunciats d'indústries amb implantació històrica al Penedès, com la Robert Bosch o la Saint-Gobain, l'antiga Cristalería Española. Conseller, com es planteja aquests reptes i com ho farem perquè la indústria de l'automoció continuï generant riquesa a Catalunya? Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. Per respondre té la paraula el conseller d'Empresa i Coneixement, el senyor Ramon Tremosa.
Gràcies, diputat Eduard Pujol. A veure... Hem tingut una fantàstica notícia amb la decisió del Grup Volkswagen de rellançar la producció d'automòbils a Catalunya amb aquest pla pluriennal de 5.000 milions d'euros. I és una fantàstica notícia, perquè això permetrà una reconversió del sector de l'automòbil –que fa cent anys que es fan automòbils a Catalunya–, doncs, perquè pugui adaptar-se i pugui transformar-se cap a la mobilitat sostenible, que és on tothom hi veu una gran oportunitat, no? I, gràcies a que Alemanya va fer els deures bé, fiscalment parlant, i va estar uns anys generant superàvits pressupostaris, ara ha pogut posar tota la carn a la graella. És a dir, Angela Merkel, que governa amb els socialdemòcrates alemanys, doncs, des del 2015 està generant superàvits pressupostaris, reduint el deute públic alemany; set anys d'estalvi, set setmanes d'injecció de diner públic a les empreses, en el rescat més ambiciós a Alemanya des de la Segona Guerra Mundial. I això ens esquitxa per bé a Catalunya. I ara tenim una bona notícia: hi ha diverses empreses disposades a venir a la planta de Nissan per fabricar bateries elèctriques per servir a Volkswagen. Això seria extraordinari, i tant de bo, doncs, les negociacions, que també hi participa el Govern espanyol, puguin arribar amb èxit fins al final, no? Aquí tindran la nostra col·laboració màxima i lleial. I una altra bona notícia: el Corredor Mediterrani, tan llargament desitjat..., he de celebrar que l'actual Govern espanyol estigui executant aquest Corredor Mediterrani. Perquè del 2011 al 2018 vam perdre vuit anys preciosos sense cap inversió. I en canvi ara és una inversió modesta, 300-400 milions d'euros, que, per cert, la porta l'acadèmic Josep Vicent Boira. No és el que voldríem de noves vies de tren segregades per a mercaderies, com a tot Europa; això arribarà més endavant. Però en canvi sí que tindrem un tercer fil a la via de Rodalies que permetrà connectar, per exemple, l'empresa SEAT de Martorell, amb els mercats europeus sense haver de baixar pel Carrilet fins al port i haver de fer el canvi de trens. Sap quants diners pot estalviar SEAT per cada unitat? Centenars d'euros per cotxe, d'estalvi. I això, jo vull posar en valor que el Govern espanyol del PSOE hagi fet aquest canvi de política amb relació al que feia el PP de a los catalanes ni agua, zero euros; de les poques coses que podem celebrar, perquè ens agradaria celebrar-ne més, però sí que hem de posar en valor que la indústria automobilística té en el Corredor Mediterrani una gran esperança de futur a Catalunya.
Gràcies, conseller. [[Pregunta al Govern sobre la declaració de la cultura com a servei essencial]] [[310-00382/12]] La següent pregunta és sobre la declaració de la cultura com a servei essencial, i la formula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, el diputat senyor Francesc Ten.
Gràcies, president. Benvolguda consellera, enhorabona. De fet, ben tornada en aquesta casa de la paraula, que coneixíeu per altres legislatures. Deixeu-me fer arribar unes paraules d'agraïment a la consellera Vilallonga, amb qui des d'aquest Parlament hem pogut tirar endavant iniciatives que han ajudat a endreçar polítiques culturals, i d'una manera notable. Consellera Àngels Ponsa, us plantejo una pregunta que potser en dos minuts i mig no podeu contestar plenament però sí esbossar-la: què està fent el Govern i quins passos més caldrà seguir per acollir-se a la declaració de la cultura com a servei essencial? Ho coneixeu prou bé, la cultura ha rebut salvatgement els efectes de la pandèmia, amb la paradoxa, amb la injusta paradoxa, que justament la cultura ens ha ajudat en aquest confinament, a suportar-lo, perquè si no hagués estat molt més difícil i molt trist. La cultura ens ha salvat, la cultura ens ha emocionat, ens ha distret, ens ha ajudat. Els ciutadans necessitem més que mai la cultura i, per protegir-la, per salvar-la, el vostre departament ha aixecat un important i útil –dèieu aquest matí– pla de rescat. I és veritat. A més del pla de rescat, cal que ens plantegem protegir, assegurar, potser blindar, l'activitat cultural. En diverses ocasions hem parlat de considerar la cultura com un quart pilar de l'estat del benestar, i, en paral·lel a aquesta consideració o com a conseqüència d'aquest compromís sincer, des de Junts per Catalunya creiem que cal treballar en l'encàrrec que el mateix president, el molt honorable president Quim Torra va fer: declarar la cultura i els equipaments culturals com un servei essencial. La cultura és segura i és necessària i ha d'estar en el catàleg de serveis bàsics que els ciutadans han de poder gaudir, amb totes les garanties sanitàries, és clar. Consellera, sabent que no deu ser una declaració ni una tramitació fàcil, si tenim aquesta voluntat política –que m'agradaria pensar que tots els grups parlamentaris la comparteixen–, de quina manera creieu que s'hauria de concretar? Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. Per respondre té la paraula la consellera de Cultura, la senyora Àngels Ponsa, que, en el seu cas, li dic ben tornada al Parlament, en aquest cas, com a consellera.
Moltíssimes gràcies, president. Molt honorable president Torra, vicepresident Aragonès, consellera, diputats i diputades, la veritat, sí que és un honor tornar a aquesta cambra; la cambra, com deia el diputat Ten, de la paraula, la cambra de la sobirania del país. Per tant, amb tot l'honor de ser-ne consellera, d'aquest Govern, passo a respondre, doncs, la pregunta que em feia el diputat Ten. Bé ho deia, diputat, i bé ho coneixem totes les persones que ens hem dedicat tot aquest temps a intentar ajudar la cultura, la cultura ha passat per moments i està passant per moments molt, molt, molt difícils, no? Ha patit la pandèmia, com molts sectors, però potser d'una manera, fins i tot m'atreviria a dir, descarnada, eh?, sobretot en algunes baules de la cadena de valor de la cultura ha sigut així. Per tant, això al costat de que hem constatat, i també ho dèieu, que necessitem la cultura per viure, perquè ens hem fet sovint la pregunta de dir: què hauríem fet aquest temps de confinament sense la cultura, sense tenir uns llibres a prop, sense poder escoltar una música, sense poder veure de la forma que sigui una obra de teatre, una òpera o qualsevol de les manifestacions culturals? En aquest sentit, es posen de manifest, paradoxalment, les dues circumstàncies, i en aquest sentit el president Torra fa, doncs, una demanda al Departament de Cultura del Govern per promoure aquesta declaració de la cultura com a servei essencial, perquè la cultura sigui considerada un servei essencial amb objectius. Jo diria «dos objectius: que és que faciliti aquesta protecció de tota la cadena de valor que té la cultura, des dels creadors fins als agents articuladors, associacions, entitats i totes les empreses culturals, i també perquè puguem preservar, doncs, aquest teixit cultural que tenim arreu del país i que tant hem de preservar. Per tant, hi estem compromesos i treballarem perquè aquests serveis culturals siguin essencials, i també alhora per promoure un gran acord que vagi més enllà i que pugui fer que hi hagi una llei de drets culturals de la ciutadania. Per tant, jo voldria emplaçar a l'acord, al consens de tota la cambra i de tots els partits que la configuren per poder treballar intensament en aquest sentit.
Gràcies, consellera. [[Pregunta al Govern sobre l'impuls de la bioeconomia i la transformació dels sectors agroalimentari, forestal i marítim]] [[310-00384/12]] La següent pregunta és sobre l'impuls de la bioeconomia i la transformació dels sectors agroalimentari, forestal i marítim, i la formula, en nom del Grup Parlamentari Republicà, la diputada senyora Irene Fornós. Endavant.
Gràcies, president. President, vicepresident, consellera, la crisi de la Covid-19 ha posat sobre la taula una sèrie de necessitats a les que hem de donar resposta. Però esta resposta ha de ser a la vegada una oportunitat per anar més enllà, tal com el nostre país necessita i demana. Reduir les desigualtats, reforçar l'estat del benestar i la capacitat productiva del país; accelerar la transició cap a un model econòmic més sostenible i també nous models de producció i distribució alimentària. Ens hem de situar on cal per poder assolir les fites globals europees perfectament perfilades a l'Agenda 2030 i als Objectius de desenvolupament sostenible de les Nacions Unides, així com els plans europeus centrals per a la recuperació econòmica i social, el Pacte europeu verd i l'estratègia digital europea. El Govern de la Generalitat, des de la conselleria del vicepresident Aragonès, ha recollit i perfilat perfectament aquesta estratègia en el Pla de reactivació econòmica i protecció social, una reactivació que també ha de tenir molt present el sector agroalimentari del nostre país, indispensable si volem fer aquest pas endavant. Una resposta que ha de ser a la vegada una oportunitat per posar en valor el potencial del sector agroalimentari del país i el seu paper també rellevant en l'equilibri territorial. Catalunya ha de ser un país agroalimentari de referència, que garanteixi la sostenibilitat ecològica i ambiental de tota la cadena alimentària. I tot això passa per impulsar la bioeconomia i transformar el sector agroalimentari, forestal i marítim. La sobirania alimentària és un eix estratègic de qualsevol país, i tots els països han de tindre una estratègia d'alimentació, Catalunya també, i som testimonis de com des del Departament d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació es va treballant, ja des de la legislatura anterior, per aconseguir aquest canvi de model. Consellera, el passat mes de juliol amb el vicepresident Aragonès ens feien coneixedors d'un pla de reactivació del sector agroalimentari de 3.000 milions d'euros. Una notícia molt ben rebuda per tot el sector, ja que tots sabem com és de necessari disposar d'una dotació econòmica per poder tirar endavant totes aquestes polítiques necessàries per poder fer aquesta transformació. Consellera, ens pot explicar en què consisteix aquest pla i quines són les actuacions del departament en relació a l'impuls de la bioeconomia i la transformació del sector agroalimentari, forestal i marítim?
Gràcies, diputada. Per respondre té la paraula la consellera d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació, la senyora Teresa Jordà. Endavant.
Bé; moltes gràcies, diputada. Molt bon dia a totes i a tots. De fet, malgrat la situació pèssima que estem vivint, deixi'm dir que em fa feliç afirmar que aquest departament fa un salt endavant, fa un salt endavant determinant, i val a dir també sense precedents. I el fa bàsicament per transformar, com bé deia vostè, el sector agroalimentari, però no només el sector alimentari, sinó també el sector forestal i el sector marítim d'aquest país. Un sector que, val a dir també, s'ha demostrat absolutament fort, absolutament resilient i, val a dir també, com no em canso de dir, un sector imprescindible per al nostre país. I ara amb el Pla per a la reactivació econòmica del Govern, doncs, tenim una nova oportunitat que els asseguro que no desaprofitarem. Catalunya és un país agroalimentari de primer ordre, de referència; estem també en un moment absolutament clau, i ara toca decidir diverses coses. Entre elles, toca decidir com i què volem menjar, també toca pensar i decidir com ho volem produir, i alhora també com volem que visqui la gent al conjunt del nostre país. Tot això implica un canvi, com també vostè deia, un canvi de model, un salt endavant que fa temps que treballem amb les polítiques republicanes que ja va encetar la meva antecessora Meritxell Serret, i ara el que toca és accelerar-ho. I no només accelerar-ho, sinó també culminar-ho. Vull posar en valor aquests deu projectes que vostè em parlava. Deu projectes que a mode, diguéssim, de titular, els hi citaré: l'impuls dels circuits curts i la promoció i la comercialització –importantíssim–; la cohesió territorial –aquest és extremadament vital–; la creació de noves cadenes de valor basades en la bioeconomia; noves oportunitats de negoci al territori; la producció sostenible –també importantíssim–; el suport a la transformació; la modernització del regadiu per fer les nostres comarques molt més productives, per exemple, el canal d'Urgell; la transformació digital del sector agroalimentari català amb l'Agrodigicat; la transició del sector cap a l'autoabastiment energètic a partir de les renovables, i l'impuls de la recerca agroalimentària, forestal i marítima del país. Aquests són, com li deia, diputada, els titulars, però darrere hi ha una feina ingent, hi ha una feina gegant que ens posicionarà, sens cap mena de dubte, allà on mereixem ser. Una revolució, ho he dit, ho he explicat en més d'una ocasió, una revolució que farà el sector agroalimentari, el sector forestal i marítim d'aquest país, i que, sens dubte, aquí també, les dones l'encapçalarem. Moltes gràcies.
Gràcies, consellera. Passem ara a les preguntes al president de la Generalitat. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre si es destinaran diners públics al centre recreatiu i turístic de Hard Rock]] [[317-00224/12]] I la primera la formula, en nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, la diputada senyora Natàlia Sànchez. Endavant.
Bon dia, president. Li volem preguntar una vegada més sobre el CRT Vila-seca i Salou. De fet, el primer cop que li vam preguntar va ser el 26 de juny del 2019; el segon cop vam tenir l'oportunitat de preguntar al senyor Pere Aragonès, al vicepresident de la Generalitat, també sobre aquesta qüestió. En aquell moment li vam preguntar si podia garantir que no s'invertirien diners públics en aquesta operació especulativa, i vostè va afirmar de forma molt vehement i clara que ni un euro públic aniria a aquesta operació, però aquesta setmana hem conegut que l'operació a tres bandes entre Criteria –el hòlding d'inversions de «la Caixa– i l'Incasòl –l'empresa de dret públic–, acabarà transferint-los al Hard Rock, que serà l'encarregada de l'execució del complex. I la pregunta que li volem fer és si ens pot especificar o si pot tornar a afirmar que ni un euro públic anirà a aquest projecte, tenint en compte, i si ens les pot explicar, les clàusules de les escriptures i del contracte i tots els supòsits que s'hi inclouen.
Gràcies, diputada. Per respondre té la paraula el president de la Generalitat. Endavant.
Gràcies. Molt bon dia a tothom. Doncs efectivament, l'hi reitero, i no només l'hi reitero jo, el conseller de Territori l'hi reitera, el vicepresident Aragonès l'hi reitera, tots els informes que consten en l'expedient administratiu que estan a Vicepresidència i al Departament d'Economia, ho reiteren, i, per tant, jo no faig res més que tornar a dir que, efectivament, en aquesta operació, només faltaria, no hi haurà ni un sol euro públic gastat.
Gràcies, president. Per repreguntar té la paraula de nou la diputada.
La qüestió és que nosaltres li preguntem específicament sobre les clàusules de les escriptures i el contracte, on es pot veure de forma molt clara, imagino que l'haurà llegit, que es confirma que el 80 per cent dels 120 milions d'euros que costa aquesta operació, concretament 96 milions d'euros, quedarien en una situació de risc. De fet, en el contracte hi ha fins a quinze supòsits en què Hard Rock pot tornar els terrenys i recuperar la inversió i les despeses. Vostès insisteixen i insisteixen, tant el vicepresident Pere Aragonès, vostè mateix, com el conseller de Territori, Damià Calvet, actuant com a API de «la Caixa, que ni un euro públic anirà en aquest projecte. Un projecte tòxic per a la salut: 1.200 màquines escurabutxaques aniran instal·lades en aquest centre recreatiu i turístic. Un projecte tòxic per al territori, i un projecte tòxic, com li estem dient, per a les arques públiques, perquè vostè no té en compte que l'Incasòl haurà de trobar el mètode adequat per abonar unes eventuals indemnitzacions que no caurien sobre cap de la resta d'agents que actuen en aquesta operació especulativa. En aquest cas, la Generalitat està posant en risc fons públics, fons de tots els ciutadans, un bé comú que hauria d'anar a les prioritats d'aquest país. I, a més a més, com li preguntàvem al senyor Pere Aragonès en el seu moment, ho fan apostant per un model i un projecte que és especulatiu, i, a més a més, després que la Covid ha demostrat que el monocultiu del turisme només provoca toxicitat i precarietat.
Gràcies, diputada. Per respondre té una altra vegada la paraula el president de la Generalitat.
Sí, diputada. Li faig una mica el recorregut d'aquest tema. Des del Govern de la Generalitat, sempre amb total escrupolositat, igual que les condicions del CRT, tant de Vila-seca i de Salou, sempre amb total transparència; de fet, estan penjades, des de fa mesos, les condicions d'aquesta licitació en el portal de transparència de la Generalitat. Es va aprovar una llei al Parlament que va comptar amb el suport de la majoria dels grups de la cambra, es va redactar un pla director urbanístic que es va debatre i consensuar amb el territori, es va fer un concurs internacional per a la gestió de l'espai que va guanyar Hard Rock. I, de fet, ara ens trobem en el moment de la compravenda dels terrenys, efectivament, que es fa a través de l'Incasòl que, com va explicar el seu director, l'Albert Civit, és el que fa l'Incasòl amb aquesta mena d'operacions; és a dir, comprar i vendre i, en aquest cas, cobrant en tres terminis. Miri, per què diem que ni un euro públic, que l'impacte sobre les finances públiques és nul? Per què ho diem? Doncs, miri, perquè ho diu textualment l'informe de la Direcció General de Pressupostos. Un informe del mes de març que avala l'operació perquè, textualment, el Departament de Vicepresidència i d'Economia i Hisenda considera que l'impacte en dèficit i regla de la despesa es produirà íntegrament en formalitzar l'operació, de manera que l'impacte serà nul en afectar per igual ingressos i despeses. Per això diem que no hi ha afectació. I insisteixo que aquesta va ser sempre una de les condicions que nosaltres havíem posat. S'han demanat les compareixences del conseller de Territori i del vicepresident. Perfecte, que s'expliqui, expliquem-ho tot, és que estem on érem. No han canviat les coses. Això ho volem fer perquè creiem que ajuda, també, en un moment molt difícil, en un moment molt difícil, a generar llocs de treball i a invertir en una zona molt tocada, precisament, pels efectes de la pandèmia. Nosaltres, amb totes les garanties, amb tota la seguretat, amb tota la transparència, ens volem explicar i volem que tota la societat conegui perfectament un projecte que considerem que és beneficiós per al conjunt de la societat.
Gràcies, president. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre la destitució de la consellera d'Empresa i Coneixement i el nomenament del nou conseller]] [[317-00222/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, la diputada senyora Marta Ribas. Endavant.
Gràcies, president. President Torra, quan i per què va prendre la decisió de destituir la consellera Chacón i nomenar com a conseller d'Empresa i Coneixement el senyor Ramon Tremosa.
Per respondre la pregunta, té la paraula el president de la Generalitat.
Doncs, miri, com sap, m'imagino, doncs, és una facultat que té el president de la Generalitat de nomenar i de cessar els seus consellers.
Per repreguntar, té la paraula la diputada.
Bé, president, és important el perquè, especialment, perquè jo vull pensar que vostè és conscient de la magnitud de la crisi econòmica, social i industrial que viu el nostre país. Quan molta gent està preocupada sobre si perdrà definitivament la seva feina, molta més gent que abans està fent malabars per arribar a final de mes, molts joves es veuen condemnats a no veure un futur immediat de sortida i moltes empreses es troben en una greu situació d'incertesa, què és el que els està oferint l'actual president de la Generalitat? Doncs, més incertesa i més motius per desconfiar en la política. Perquè, president Torra, vostè va ser qui, el 29 de gener d'aquest any, va dir que després de pressupostos convocaria eleccions, perquè hi havia un govern trencat, sense confiança ni lleialtat entre els socis de govern. Vostè va ser qui en plena pandèmia va dir que, un cop encarrilada la crisi sanitària a Catalunya, convocaria eleccions perquè la ciutadania es pronunciés sobre en quina direcció havíem de sortir d'aquesta crisi. Va ser vostè qui va dir que convocaria eleccions per preservar la institució. I totes les sensacions ara és que fallarà una altra vegada a la seva paraula. I ens ho demostra amb aquesta recent remodelació de Govern i, especialment, posant algú com el senyor Tremosa a gestionar Empresa i Coneixement. Que no és un canvi que respongui al repte de la pandèmia, que no és un canvi que respongui a millores de gestió en la indústria o en l'empresa. Només respon a interessos de partit. I és greu, perquè en moments de crisi la ciutadania necessita ser escoltada, necessita que li diguin la veritat i no que els seus representants públics menteixin ni juguin amb les seves vides per interessos espuris de partit. Els treballadors i treballadores que estan amb aquestes incerteses i els empresaris també comparteixen un sentiment: ens en podem sortir si treballem junts i units per les causes comunes que tenim per davant, però no a partir de receptes caducades de fonamentalismes de mercat, ni amb sectarisme excloent que nega mig país, ni amb governs en funcions més temps del necessari, ni amb presidències simbòliques i no efectives. És vostè, president Torra, qui té la capacitat i la màxima representació a Catalunya per convocar eleccions, l'obligació de preservar la institució i de tornar-li la veu a la ciutadania. No acabi la seva etapa imposant-nos les receptes caducades de fonamentalisme de mercat del senyor Tremosa, sinó complint la seva paraula, tornant la veu a la gent, convocant eleccions perquè sigui ella –com vostè va dir– qui decideixi el futur de Catalunya.
Gràcies, diputada. Per respondre, té la paraula el president. Endavant.
Bé, és que no sé si m'ha fet cap pregunta... No sé, eh? Vull dir, ve vostè avui aquí a explicar-nos aquestes coses. Jo, ja posats a fer comentaris, doncs, jo em pensava, mira, potser d'un grup d'esquerres, no?, avui tindràs el seu suport. No? Perquè jo m'enfronto a un judici per desobediència, per defensar el dret a la llibertat d'expressió. Jo pensava, home, les esquerres solen estar al costat de la llibertat d'expressió, avui segur que el grup dels comuns, doncs, et donarà ple suport en aquesta qüestió. Ja és trist, eh?, que aquest burgès català de dretes i de no sé què més –perquè jo dec ser el culpable de tots els mals–, doncs, hagi de ser jo, precisament, qui desobeeixi, eh?, a favor de la llibertat d'expressió. Tant de bo a l'edifici del davant, a l'edifici de l'Ajuntament de Barcelona, s'hagués aguantat una pancarta en defensa [[aplaudiments]] de la llibertat dels presos polítics i del retorn dels exiliats i s'hagués mantingut el llaç groc, tant de bo! Com a mínim, avui, de vostès, jo esperava aquesta qüestió. I, miri, com que no m'ha fet cap pregunta, doncs, jo li torno a demanar un favor. Perquè, és clar, vostès sembla que venen aquí i que no sàpiguen tot el que vostès arrosseguen. Vostès són al Govern d'Espanya, eh? Vostès són al Govern espanyol. Llavors, miri, jo, de tot el que m'ha dit, me n'oblido. Però els hi demano un favor, un favor aquests dies. Un favor! Un favor que afectarà milers de pares, milers de pares. Per favor, regulin la baixa laboral dels pares que es veuran obligats amb els seus fills a haver de quedar-se a casa. Per favor, regulin-ho. [[Aplaudiments.]] El seu vicepresident, el Pablo Iglesias, ho va dir i ho va expressar públicament. Queden quatre dies. Queden quatre dies per començar el curs. Facin-ho. És el millor favor que podrien fer als ciutadans no només de Catalunya, de tot l'Estat espanyol. Donar tranquil·litat, confiança als pares. Està a les seves mans. El vicepresident ho va dir; que compleixi la seva paraula, que ens faci aquest favor. Estarem i sortirem a donar-los tot el suport del món. És l'única cosa que els demano, l'única. Perquè això sí que està afectant als problemes reals de la gent. Milers de pares estan esperant aquesta decisió. Facin-ho. [[Aplaudiments.]]
La següent pregunta... [[Pregunta al president de la Generalitat sobre els beneficis de tenir un president del Govern en funcions en cas d'inhabilitació del president actual]] [[317-00223/12]] ...la formula, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, el diputat senyor Miquel Iceta.
Gràcies, president. Molt honorable president de la Generalitat, fa dies que vostè va dir públicament que en cas que el Tribunal Suprem confirmés la sentència del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya, que comportaria la seva inhabilitació, vostè seria partidari que el Parlament no procedís a nomenar un altre president. D'acord amb les nostres lleis i si no es convoquessin eleccions, això implicaria tenir durant molts mesos un president en funcions. Podria explicar a la cambra quins serien els beneficis per a les institucions i per al país de tenir molt de temps un president en funcions, especialment en aquests moments de lluita contra la pandèmia i els seus efectes econòmics i socials?
Gràcies, diputat. Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Sí, i tant, però podria vostè explicar-me quins són els beneficis de portar a judici un president de la Generalitat per posar una pancarta en favor de la llibertat dels presos polítics i del retorn dels exiliats? [[Alguns aplaudiments.]] Em vol vostè explicar quins són els beneficis de continuar mantenint a la presó gent innocent per haver convocat un referèndum, de tenir gent a l'exili, de continuar la repressió? Escolti'm, aquí no es tracta de les conseqüències de la inhabilitació. Aquí es tracta de saber per què hi ha una inhabilitació encara en aquest país, per què per una pancarta un estat està a punt d'inhabilitar un president. També de vostès esperava una solidaritat aquí, també de vostès l'esperava. Vostès han estat al costat sempre de la democràcia, dels valors republicans, fins i tot a Catalunya; no es posaran del costat de la llibertat d'expressió, aquesta vegada tampoc?
Per repreguntar, té la paraula el diputat.
Gràcies, president. Jo ja sé que, com porta poc de temps, potser encara no s'ha acostumat, en fi, al que és la norma i els usos de la cambra. Vostè és el subjecte de la sessió de control, no la resta de grups i menys els de l'oposició. Jo li he preguntat una cosa molt senzilla: Què hi guanya Catalunya a tenir molts mesos un president en funcions? I recordar que vostè ha dit: «Sempre hem estat al costat de la democràcia i de les institucions... Sí, quan ho han merescut i, quan hem advertit una i altra vegada que la desobediència no porta enlloc, no hem estat escoltats. Per tant, no reclami el nostre suport quan ha fet exactament el contrari del que nosaltres havíem recomanat. Recordi també que si vostè és inhabilitat i, per tant, això és una causa de cessament, és per una llei catalana, aprovada per aquest Parlament, que és la que estableix les causes de cessament del president de la Generalitat. Vostè encara està a temps de demostrar que posa per davant els interessos del país que no pas les exigències d'un guió partidista i sectari. Ha perdut l'oportunitat en el canvi de Govern, on ha demostrat que l'únic que els ha mogut és arreglar amb aquesta espècie de passar comptes intern, però ara, que estem parlant de la Presidència de la Generalitat, jo només li demano que es comprometi a que si realment vostè és inhabilitat per decisió judicial i en aplicació de les nostres lleis, el Parlament de Catalunya pugui triar un altre president o puguin o puguem anar tots plegats a eleccions. No es mereix aquest país una presidència sotmesa a l'interès partidista, es mereix un president efectiu i eficaç al capdavant d'un govern efectiu i eficaç. Necessitem reactivació econòmica, necessitem reconstrucció social i no volem en absolut perdre el temps amb querelles partidistes que només beneficien uns pocs.
Gràcies, diputat. Té la paraula de nou el president de la Generalitat.
No, té raó en una cosa. És possible que jo en aquest temps no m'hagi acabat d'adaptar als mecanismes de la cambra, però és clar, jo no porto trenta anys en la política com vostè. Jo vaig treballar en l'empresa privada uns quants anys, ara he vingut aquí, després ho deixaré i, és clar, no he agafat aquests costums. Jo el que li diria és que escolti, miri, no es preocupi de les eleccions i treballin; treballin per la gent, que això és el que ha de fer. Abans m'ha agradat molt el conseller, el conseller d'Educació, que digui: «Miri, a mi no em parli d'eleccions, perquè jo tinc un començament de curs, dilluns. Escolti'm, tant parlar dels problemes reals de la gent i ni comuns ni vostès no m'han parlat de cap dels problemes reals de la gent. Que no els preocupa l'inici del curs escolar, a vostès? [[Remor de veus.]] Que no els preocupa? Aquesta era la pregunta a fer avui. No era una pregunta sobre eleccions. Era dir, escolta, com ens ho fem? Com ens ho fem per tirar endavant? Per tant, la meva obligació com a president de la Generalitat és treballar per la gent, per la salut, per la vida. I això és el que hem estat fent durant tota la pandèmia, durant tot aquest estiu, dia a dia. Sap quin és la RT ara a Catalunya? Coneix la xifra? [[Pausa.]] No la coneix. Sí o no? [[Pausa.]] No la coneix. Molt bé, doncs està a 0,96. Sap quin és el risc de rebrot a Catalunya? Tampoc el coneix, està a 180. Sap quina és la incidència acumulada a l'Estat, per exemple, de la Comunitat de Madrid? Ho sap? Més de 500. Sap on està Catalunya? A menys de... entre 186. Sap quin és la mitjana a Espanya? Més de 200.
President, ha acabat el temps. Gràcies. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre el possible acord per a l'aprovació de la llei de contenció dels preus dels lloguers d'habitatges]] [[317-00226/12]] La següent pregunta la formula, en nom del Grup Parlamentari Republicà, el diputat senyor Sergi Sabrià.
Gràcies, president. Bon dia, president. Avui havia de ser un dia important i, de fet, encara ho pot ser. Avui havíem de fer un pas extraordinari per posar límit als lloguers, la necessitat és imperiosa i no hi podem renunciar. Vostè va ser molt clar respecte la seva posició. Es va comprometre a treballar per un acord i ara no podem anar endarrere. El centre dreta català ens ha demostrat reiteradament que no vol regular mercats, però això s'ha d'acabar; no es poden tractar tots els temes per igual, president. Ho sabem i sabem que vostè també ho veu així, perquè el de l'habitatge no és un mercat lliure, és un mercat desbocat, desorbitat i especulatiu i no podem mantenir més aquesta llosa. Tenim una oportunitat històrica per sumar en defensa de l'habitatge i a favor dels llogaters. I és que posar la vida al centre és això, diputats i diputades de Junts per Cat, reconstruir el país també és això. No volem tremolors de cames per protegir el dret a un habitatge digne ni per blindar-lo, i perquè aquest dret, en plena emergència nacional, quedi per darrere dels interessos mercantils. No hem d'abandonar altres camins. Cal molt més habitatge públic, segur, però això és molt lent. I avui, en situació d'emergència, calen respostes immediates. No es pot protegir la vida deixant barra lliure a l'especulació i això vostè ho té clar, president, sabem que ho té clar. Ho ha dit públicament malgrat el que passi avui. Avui podem posar un topall legal, regular el preu dels lloguers i nosaltres hi som al cent per cent. Ahir, a darrera hora, el Sindicat de Llogaters i els diputats d'aquesta cambra ho van intentar. I la veritat no entenem, no podem entendre per què es frena la feina d'un altre departament del mateix Govern, però és que especialment no ho podem entendre en una situació d'emergència social com la que estem. Ja no vam entendre el gir de guió del 24 de juliol quan, just després de signar una proposta, la va esmenar el mateix grup que l'havia signat. També és cert que altres formacions d'aquesta cambra han optat per fer el de sempre, enrocar-se, amagar-se darrere falsos debats competencials. Són excuses, excuses i covardies per no afrontar un debat social enorme ni donar solucions a la ciutadania. La nostra feina és buscar com fer possible que la vida de la ciutadania millori. I si el debat fos competencial s'haurien d'espavilar al Congrés i a la Moncloa. Però no, el debat no és competencial, és de valentia política. Si ells no s'hi atreveixen ho havíem de fer nosaltres, i en això també estem d'acord, segur, president. Encara hi som a temps i creiem que vostè pot ser la clau per tombar la balança. Fem-ho, president?
Gràcies, diputat. Per respondre té la paraula el president de la Generalitat.
Gràcies, diputat. M'estranya una mica aquesta pregunta perquè, efectivament, vostè ja la contesta. Diu: «No, si jo ja sé el que vostè opina i, per tant, és públic i notori què és el que jo penso sobre aquesta qüestió. Suposo que..., no, quan parlava vostè de centredreta es referia a l'altre costat, a aquest costat de l'hemicicle, no? [[El president de la Generalitat assenyala el sector dret de l'hemicicle.]] No a aquest. [[El president de la Generalitat assenyala el sector esquerre de l'hemicicle.]] No, és aquest el centredreta perquè nosaltres no volem ocupar aquest espai polític. I penso que és bo saber en aquesta qüestió qui és l'adversari. Perquè hi ha un gran consens en aquest país per regular els lloguers, penso que hi és un gran consens. Però no és en aquest costat de l'hemicicle on hi ha el problema, és en aquest altre, és en aquest altre on hi ha el problema, els que votaran «no estan aquí, eh?, no estan aquí. Per tant, penso que és molt important, en primer lloc, fer aquesta reflexió si m'ho permet. A mi aquesta llei em recorda les grans lleis socials que es van impulsar a l'anterior legislatura, les lleis del president Puigdemont, les lleis del vicepresident Junqueras, pràcticament totes recorregudes pel Tribunal Constitucional. Però en aquells temps aprovàvem aquelles lleis i hi anàvem, cosa que en aquests temps nostres ens ha costat una mica més, diguem-ne, d'enfrontar-nos a qui ens havíem d'enfrontar. En qualsevol cas, estic d'acord amb vostè. A més a més, el món post-Covid ha de ser diferent, al món post-Covid ja ho has trencat tot, ens ha explotat al davant i, per tant, en aquests moments jo l'hi reconec, hi ha aquesta crisi important de lloguers a Catalunya i, per tant, ho hem de tirar endavant. Necessitem regular els preus dels lloguers a aquest país, i necessitem fer-ho tenint en compte tant la vulnerabilitat dels llogaters com la vulnerabilitat dels petits propietaris, també. Hem de tenir en compte les dues les dues realitats. Jo encara confio en tot el dia d'avui. Jo confio en què hi hagi aquest esforç col·lectiu, doncs, aquest últim esforç per tirar endavant aquesta llei. Jo hi crec, espero que sigui possible, que hi hagi aquesta suma de voluntats perquè hi ha un gran consens al país, hi insisteixo. Sobretot, no ens equivoquem d'adversari, que és allà, els que votaran que «no són en aquest costat de l'hemicicle. I, per tant, doncs, espero que aquesta idea central que hi ha al país, bàsica, de gran consens de regulació dels lloguers pugui tirar endavant.
Gràcies. [[Pregunta al president de la Generalitat sobre l'inici del curs escolar i el permís retribuït als pares que tinguin fills en quarentena]] [[317-00225/12]] La següent pregunta la formula en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, el diputat senyor Albert Batet.
Moltes gràcies, president Torrent. Molt Honorable president Torra. En primer lloc, vull aprofitar la intervenció, en nom de Junts per Catalunya, per desitjar tota la sort i encerts als consellers Sàmper, Tremosa i Ponsa, com així també volem agrair el servei al país i a les persones que han demostrat els consellers Buch, Chacón i Vilallonga. I, en aquest sentit, president, vull expressar-li el nostre respecte per aquesta remodelació de Govern. Cessar, nomenar i mantenir consellers i conselleres són decisions polítiques totes elles legítimes i s'han de respectar. De la mateixa manera que s'ha de respectar la decisió que prengui el president Torra amb relació a la vista del Suprem de la setmana vinent. Estem al seu costat, president. La possibilitat esperpèntica i inaudita que l'Estat espanyol decideixi inhabilitar el president de la Generalitat en exercici per defensar la llibertat d'expressió, esperem i confiem que tots sabrem estar a l'alçada de les circumstàncies. Dit això, dilluns vinent, 1.600.000 alumnes del nostre país començaran el curs escolar. Ho faran amb la il·lusió de tornar a les aules després de sis mesos de no trobar-se amb els seus companys de classe, però també ho faran acompanyats dels nervis i de la certa temença de contagiar-se, de poder transmetre els virus als pares, als avis, als familiars, és lògic i normal. Així mateix, avui, com vostè deia, podem constatar un missatge de tranquil·litat. El Govern, amb vostè al capdavant, ha fet els deures. L'anomenada «pressió setembre ha donat els resultats gràcies als avisos persistents del Govern, les bones directrius del doctor Argimon, i, conjuntament amb la col·laboració cívica i conscient de la ciutadania, hem situat el contagi per sota del ràtio d'un, malgrat no ens podem relaxar ni despistar. Aquest fet permet obrir les escoles amb la seguretat i les garanties per als alumnes i gràcies, especialment, a l'esforç de tota la comunitat educativa que, malgrat algunes disfuncions totalment estalviables, han fet un esforç ingent per començar aquest curs escolar. En definitiva, president, s'ha fet la feina i s'ha fet bé. Ara bé, també hi ha una qüestió que no està resolta per part del Govern espanyol, que asseguri els permisos retribuïts als pares i les mares que tinguin fills en quarantena. I, en aquest sentit, president, voldríem saber quina és la seva valoració al respecte.
Gràcies, diputat. Per respondre té la paraula el president de la Generalitat.
Moltes gràcies. Al final, efectivament, ha sigut el Grup Republicà i el Grup de Junts els que parlem dels problemes reals de la gent, ja té d'allò el tema... Escoltin, perquè és que, efectivament, és aquesta la qüestió, és que en aquests moments no hi ha res més important que això. O a algú se li ocorre que en aquest país hi ha un tema més important que l'inici de les escoles? Per favor. Per tant, màxima concentració. Si l'escola funciona el país funcionarà. I, per tant, tots els esforços que durant tot aquest estiu em consta que han estat fent Educació i Salut, que han anat dirigits justament a garantir aquest inici escolar, em sembla que ho hem de posar en valor. I dir: «És hora de tornar a l'escola i estem preparats per fer-ho. Em sembla que aquest és un missatge que tranquil·litza les famílies i que hem de saber-los explicar. I voldria també fer un al·legat. Jo he tingut l'ocasió de tenir vàries reunions amb els directors de centres d'escoles, tant de primària com de secundària. No només els agraïa l'esforç que han fet ara, no, jo els he volgut agrair l'esforç que van fer des del 13 de març quan tanquem les escoles. La meva dona és mestra. He vist gent treballant, no ho sé..., gairebé tot el dia per poder estar en contacte amb els seus alumnes, per poder-los guiar, per poder-los aconsellar. Ha sigut una tasca realment extraordinària. I ara els vull agrair el que han fet i els vull demanar que continuïn així perquè són un orgull de país tota la comunitat educativa. Jo acostumava a dir que sí que hi havia una cosa més important que les escoles, que eren els mestres i les mestres d'aquestes escoles. Per tant, tot el meu reconeixement perquè l'escola és el gran ascensor social, l'escola és el gran cohesionador de Catalunya, i és el pilar troncal de la societat. Hem de donar totes les garanties. Ho hem procurat, hem procurat donar totes les garanties de seguretat, hem procurat donar totes les garanties als pares, als alumnes i als professors també. Però ens falta una qüestió, una qüestió essencial. Jo ho he dit a tots els fòrums. L'altre dia, parlant amb el president Sánchez, dic: «Si us plau, per favor, regulin la baixa laboral dels pares que s'hauran de quedar a casa, que seran la majoria; no seran els pares amb nens amb PCR positiva, no. Seran tots els contactes estrets d'aquell nen i tots els seus pares els que s'hauran de quedar a casa, i per tant la gran majoria seran aquests, i la gran majoria ara mateix els tenim desprotegits. Com s'ho faran? És que com s'ho faran tots aquests pares? Hi ha pocs dies per fer-ho. Demano al Govern espanyol que recapaciti. Hi va el dia a dia del funcionament del país. Per tant...
Gràcies...
...encara hi confio.
La darrera pregunta... [[Pregunta al president de la Generalitat sobre les concentracions convocades per l'Assemblea Nacional Catalana en situació de pandèmia]] [[317-00221/12]] ...la formula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Carlos Carrizosa.
Señor Torra, estamos en la segunda ola de la pandemia, los contagios están disparados y la ANC va a concentrar cincuenta mil personas en cien sitios distintos de Cataluña. ¿Va a hacer usted caso a los sanitarios desaconsejando estas concentraciones?
Per respondre, té la paraula el president de la Generalitat.
Nosaltres ja hem explicat públicament que en aquest país es respecta el dret a la manifestació, no només per manifestacions polítiques, per anar en manifestacions sindicals. Si vostès es volen manifestar el Dotze d'Octubre, doncs, també ho podran fer tranquil·lament, això sí, amb totes les mesures de prevenció, eh? I per tant, s'han dictat, per part de Salut, per part d'Interior, totes les mesures de prevenció en el cas que algú es vulgui manifestar. Dit això, el Govern de Catalunya també ha pres les seves decisions, i per tant nosaltres hem decidit, en primer lloc, anul·lar tots els actes oficials excepte l'ofrena al conseller en cap Casanova, en la qual només anirem tres representants del Govern, i no assistirem als actes de la Diada, perquè també ens sembla més prudent en aquest cas, doncs, no assistir-hi.
Per repreguntar, té la paraula el diputat.
Señor Torra, es una obviedad que ni usted ni ningún otro gobierno autonómico puede prohibir el derecho a manifestarse a la población, pero sí que pueden desaconsejar manifestaciones para velar por la salud de todos los catalanes, a los que esta pandemia ha traído muerte, miedo y crisis económica. Y nadie entiende que las normas sanitarias se apliquen distintas para los ciudadanos de a pie que para la ANC, y que los ciudadanos de a pie solo puedan reunirse de diez en diez y que la ANC pueda convocar a cincuenta mil personas y que no pase nada. Y uno se pregunta ¿por qué? Y es que el por qué está siempre detrás el procés separatista. El procés va siempre por delante de todo. Ante el procés quiebra la Constitución y el Estatuto; y también las leyes penitenciarias, si eres un preso por el procés; y también las leyes de tráfico, si eres un separatista que está cortando calles carreteras. Y también las normas de contratación pública y sobre malversación del dinero público, si el dinero va al procés y a sus amiguetes. Miren, por eso nosotros ya habíamos visto veces que ustedes..., no hay ley que valga cuando se trata del procés, pero lo que no sabíamos es que también ahora iban a ir ustedes contra las evidencias científicas y las normas sanitarias para convocar a cincuenta mil personas en plena pandemia. Y nosotros lo que creemos es que su inhabilitación inminente por incumplir precisamente las leyes va a prepararnos, a los catalanes, un otoño caliente. Y esta manifestación es el primer acto de ese otoño caliente que ustedes nos preparan, y para eso a ustedes les da igual la pandemia. Pero nosotros creemos que ustedes, como Gobierno de Cataluña, de la Generalitat de Cataluña, tienen la obligación de actuar y de conseguir que estas cincuenta mil personas no pongan en peligro la salud de todos los catalanes. Y aún están a tiempo de hacerlo. Aparte de exigir el cumplimiento estricto de todas las normas sanitarias, tienen ustedes luego que rendir cuentas. Háganlo, señor Torra. Desaconsejen expresamente a los ciudadanos que asistan a esa manifestación, y con lo que ocurra..., ya le digo que Ciudadanos estará pendiente de lo que pueda pasar allí, y...
Gràcies, diputat. S'ha acabat el temps.
...espero que no se exponga la salud de los catalanes.
Respon el president de la Generalitat. [[Remor de veus.]]
[[Per raons tècniques, no han quedat enregistrats els primers mots de la intervenció de l'orador.]] ...acostumats a les seves amenaces. Vull dir, ara una altra amenaça, doncs; vinga amenaces. Vol que prohibeixi les manifestacions dels sindicalistes de Nissan?, de Saint-Gobain? Vol que les prohibeixi? Vol que prohibeixi altres manifestacions? Jo no ho faré, perquè, precisament, escolti'm: si algú, doncs, potser patirà algunes conseqüències, diguem-ne, per defensar els drets fonamentals d'aquest país, soc jo. I, per tant, en aquest país es respecta el dret a la manifestació, del dret a la concentració, el dret d'expressió... tots els drets fonamentals. I això sí, amb totes les mesures i amb totes les prevencions possibles, eh? Amb totes les mesures i amb totes les prevencions possibles. Ja li dic jo què farà el Govern, però jo en els ciutadans..., he de respectar les decisions que ells vulguin prendre. Per tant, estic convençut que..., coneixent, a més a més, el tarannà de la societat catalana, tindrem una Diada tranquil·la, una Diada serena, conscients tots del moment greu de país que vivim, conscients que estem en una situació –i abans li exposava el senyor Iceta, la situació– molt millor, tres vegades millor, per exemple, que la Comunitat de Madrid. Això ha de ser un consol? En absolut –en absolut. Sempre m'he negat que això..., pensar que podria ser una situació més avantatjosa, en absolut. Estem en una situació molt complicada. Jo ho sé i he apel·lat sempre al compromís cívic i solidari dels catalans, i sé que en aquesta diada el compromís cívic i solidari dels catalans estarà per damunt de tot. No en tinc absolutament cap dubte. I aprofito només, també, per acomiadar-me de la senyora diputada, la senyora Lorena Roldán, que veig que no assisteix avui aquí, i solidaritzar-me, doncs, amb aquest nou acte de democràcia interna...
Gràcies.
...de Ciutadans.
Gràcies, president. Ha acabat el temps. Fins aquí la sessió de control. [[Decret llei 29/2020, del 28 de juliol, pel qual s'adopten mesures pressupostàries en relació amb el desplegament de les actuacions d'atenció social, ordenació i reforç de determinats serveis socials de caràcter residencial i d'atenció diürna que preveu el Pla de contingència per a residències, per fer front als brots de la pandèmia generada per la Covid-19, pel qual es manté la vigència de preceptes en matèria d'infància i adolescència del Decret llei 11/2020, del 7 d'abril, pel qual s'adopten mesures econòmiques, socials i administratives per pal·liar els efectes de la pandèmia generada per la Covid-19 i altres de complementàries, i pel qual es modifica el Decret llei 21/2020, del 2 de juny, de mesures urgents de caràcter econòmic, cultural i social, sota el títol de mesures de caràcter social]] [[203-00054/12]] Passem al segon punt de l'ordre del dia, que és el debat sobre la validació del Decret llei 29/2020, del 28 de juliol, pel qual s'adopten mesures pressupostàries en relació amb el desplegament de les actuacions d'atenció social, ordenació i reforç de determinats serveis socials de caràcter residencial i d'atenció diürna que preveu el Pla de contingència per a residències, per a fer front als brots de la pandèmia [[remor de veus]] generada per la Covid-19, pel qual es manté la vigència de preceptes en matèria d'infància i adolescència del Decret llei 11/2020, del 7 d'abril, pel qual s'adopten mesures econòmiques, socials i administratives per pal·liar els efectes de la pandèmia generada per la Covid-19 i altres de complementàries, i pel qual es modifica el Decret llei 24/2015, del 2 de juny, de mesures urgents de caràcter econòmic, cultural i social, sota el títol de mesures de caràcter social. D'acord amb l'article 158.2 del Reglament, en primer lloc intervindrà en nom del Govern, el conseller de Treball, Afers Socials i Famílies Chakir El Homrani.
Gràcies, president, vicepresident, diputats, diputades. Avui tornem a agafar la paraula per parlar des d'aquest faristol com a Govern per debatre amb els grups parlamentaris sobre un dels aspectes que més ens ha preocupat, més dur ha sigut a l'hora d'afrontar la pandèmia de la Covid-19, la situació en l'àmbit residencial i com donar-li resposta. Una situació d'excepcionalitat que hem viscut en aquest país, a Catalunya, que s'ha viscut a la resta de l'Estat i que s'ha viscut a tot el món. Una situació que requereix el màxim debat, requereix... N'hem parlat aquí en sessió de control del govern, amb interpel·lacions, un ple monogràfic específic sobre el tema i crec que val la pena tornar-ne a parlar i tornar-ne a parlar entorn de les lliçons apreses, de com afrontem una tardor que pot ser complexa en aquesta situació sanitària, perquè mentre no tinguem una vacuna plenament funcionant estarem en una situació d'excepcionalitat. També de les derivades que té en l'àmbit social. Per això, en aquest moment en què la crisi sanitària no ha estat superada, l'objectiu és clar: prevenir, prevenir i prevenir. Veure quins mecanismes van funcionar en el moment de més complexitat dels que vam iniciar, veure en quins aspectes vam tenir dificultats i com els reforcem, i que la tardor i l'hivern siguin al més tranquils possible en un àmbit que és de màxima preocupació. No hem tingut un estiu tranquil, ho saben perfectament. No ha sigut únicament a Catalunya, ha sigut a tota la resta de l'Estat amb moments diferenciats, i el que pertoca és prevenir, treballar activament i situar. Per això, el que els presento és un decret de mesures urgents amb tres parts diferenciades, del qual em centraré especialment en una, però situar les tres parts en un primer capítol, que és bàsicament l'eina acordada amb el sector a l'hora de fer front a la situació en l'àmbit residencial en tota la tardor i hivern, en el pla de contingència, en els diversos plans de contingència que s'han realitzat i treballat conjuntament entre el Departament de Treball, Afers Socials i Famílies i el Departament de Salut. Un segon capítol que és més puntual i el que es fa és una petita modificació de l'ajut a treballadors i treballadores de les arts i la cultura per tal d'augmentar el nombre de beneficiaris –hi ha una situació de tal precarietat en aquest àmbit que fins i tot situant un límit de quinze dies, de demostrar quinze dies de treball en aquest àmbit, en l'àmbit cultural, hi està havent dificultats perquè algunes persones treballadores, treballadors i treballadores del món de la cultura, hi puguin accedir. I després hi ha un conjunt de disposicions addicionals que el que pretenen és prorrogar iniciatives que es van realitzar...la vigència d'aquestes iniciatives, d'articles, de decrets lleis que ja han passat per aquesta cambra i que estaven vinculats a la duració de l'estat d'alarma. El que fem és assegurar aquells aspectes que ens van anar bé, que han de ser preventius en altres matèries –en matèria d'infància, etcètera– que estaven vinculats a l'estat d'alarma, en aquest decret per poder-los donar continuïtat. Perquè com que quan es van aprovar estaven vinculats a l'estat d'alarma, ara els havíem de donar aquesta continuïtat. Em centraré bàsicament en el pla de contingència. Els ho vaig poder explicar, perquè l'acabàvem de tancar, en el Ple extraordinari sobre la situació en l'àmbit residencial. La pandèmia de la Covid-19 ha generat una situació d'excepcionalitat en els centres residencials. Portem des de llavors treballant conjuntament i especialment en el moment en què la situació es va poder normalitzar dintre de l'excepcionalitat –saben perfectament que en els protocols un cas positiu en un centre residencial ja es considera brot i ja activa tots els elements, però sí que en el moment en què vam poder tenir una situació més tranquil·la que la que vam passar entre finals de març i principis d'abril, ja vam estar treballant entorn d'aquesta previsió que ens pertoca tenir-la clara perquè els equipaments, perquè els serveis puguin fer front a la tardor amb la millor protecció possible i alhora mantinguin una atenció de qualitat i centrada en la persona. Aquest és l'objectiu del pla: preparar-nos perquè si hi ha una segona onada hàgim activat ja tots els mecanismes i mesures perquè les persones que viuen a les residències, que són les més vulnerables davant de la malaltia –n'hem parlat en moltes ocasions; edat mitjana de 84 anys, 90 per cent amb patologies prèvies– estiguin al màxim cuidades i protegides possible. Aquest conjunt de mesures s'articula al voltant de sis aspectes claus: la prevenció en l'aparició de la infecció i la protecció dels professionals, la detecció precoç de la infecció, la intervenció de salut pública, l'atenció sanitària en l'àmbit territorial, l'atenció social i l'ordenació i el reforç de l'àmbit residencial i els sistemes d'informació. En definitiva, aprendre d'aquelles accions que hem vist que funcionaven, com és una intervenció amb resposta precoç i anticipada en el conjunt de residències arreu del territori del país. Crec que és important que els situï, que més enllà d'aquest pla de contingència, que és global, que hem utilitzat aquest mecanisme per poder donar una resposta àgil a la sèrie de mesures que els explicaré, cada un dels centres residencials d'aquest país, a data 15 de setembre –ara mateix ja més d'un 90 per cent ja el tenen aprovat– té el seu propi pla de contingència. I després hi ha una translació del pla de contingència general i dels plans de contingència de cadascun dels centres residencials a nivell territorial, amb l'equilibri en la resposta en el territori concret. Crec que és important, perquè això ajuda a contextualitzar: pla de contingència global, pla de contingència de cada centre i plans vinculats al territori, amb totes aquestes mesures sumades: la realitat de les residències en un territori concret, la realitat del pla de contingència global i com fem que siguin el màxim de simbiòtics possible. Bàsicament, el que estem situant en el decret de mesures urgents és garantir l'estoc de material de protecció. És un dels elements claus. N'hem parlat en moltes ocasions, en aquest Ple. És un dels elements claus: totes les residències d'aquest país han de tenir un estoc de quatre setmanes d'EPIs vinculats, i a part se'ls situa dintre del marc de la gestió de compra centralitzada que té el Govern de la Generalitat, davant de que ara mateix no estem en una situació complexa a l'hora de la compra d'EPIs, com vam viure al març i l'abril, no a Catalunya, a tot el món, però sent molt preventius, perquè puguem donar-los el suport des de l'àmbit públic. El reforç de personal. Aquesta situació requereix més personal, i hem de reforçar el personal. La reserva de places de lliure disposició, un element que hem après: les residències, quan poden tenir una bona sectorització, quan estan en espais habilitats per poder donar resposta a l'inici de qualsevol brot, estan en millors condicions. L'obertura i el manteniment de dispositius alternatius, que esperem utilitzar el mínim possible, però que això és com tenir un parc de bombers: l'has de tenir; si no tens l'incendi millor, però el parc de bombers l'has de tenir. I, en aquest sentit, aquest manteniment dels dispositius alternatius, que com saben, i ja els he explicat, tenen unes característiques particulars, perquè estem parlant de que, en la major part dels casos parlem de grans dependents, de dependents molt alts, que necessiten unes condicions en l'espai que no són les mateixes que en altres ciutadans i ciutadanes entorn d'espais com els hotels salut, etcètera. El finançament dels sobrecostos derivats de tota aquesta prestació de serveis, segons els protocols de l'actual context de la Covid-19, i la intensificació de les mesures de protecció per a la resposta ràpida i efectiva en gestió de rebrots dins de les residències, amb aquest element que és clau, i que el torno a explicar: un cas es considera un rebrot, en un àmbit residencial. En els altres àmbits, han d'haver-hi tres casos, per considerar-se rebrot. Aquí, si m'ho permeten, volem ser tan preventius que amb un cas ja es considera rebrot, perquè, com saben la Covid no surt d'una residència i entra en una residència. A partir d'aquí, la reserva de places buides a les residències. Estem parlant de reservar 2.800 places, que es seguiran pagant des de part de l'Administració, perquè és una obligació que comportem les residències, perquè això ens permet tenir el mapa clar de tots els processos de sectorització quan es donen casos de Covid, i fer uns bons confinaments i aïllaments amb possibles casos positius. Es mantindran els espais de suport. Un exemple molt concret és un espai que van treballar conjuntament per obrir, des del Departament de Treball, des del Departament de Salut, des dels dos consorcis vinculats, el Consorci de Salut de Barcelona i el Consorci de Serveis Socials i amb l'Ajuntament de Barcelona, que és la residència del Paral·lel, de 210 places. És un exemple. S'han de mantenir i ens ha servit durant l'estiu també, quan hi ha hagut casos en residències petites que no poden sectoritzar, poder fer moviments i assegurar separar les persones sanes de les infectades per fer una correcta atenció. L'augment del personal d'estructura a les residències. La Covid fa encara més necessari un reforç de personal, en un àmbit en el que ja de per si és necessari. En aquest sentit, el que fem és facilitem, per via d'aquest Decret de mesures urgents, la contractació de 1.800 gerocultores i auxiliars, de 370 infermeres a les residències més grans, per garantir l'atenció d'infermeria les vint-i-quatre hores, i el reforç d'una figura que fins aquell moment molta gent desconeixia que formava part de l'àmbit residencial, però que en l'àmbit de pandèmia és clau, que és la figura del responsable higienicosanitari amb funcions de control d'infeccions. També, un altre element: el reforç de l'estructura pública, el reforç de l'estructura del departament, el programa de contractació de 219 tècnics pel Departament de Treball, Afers Socials i Famílies, que el que ens permet és reforçar l'atenció i l'acció al territori. Aquest nou personal es destinarà al seguiment acurat de totes les residències del seu territori, a reforçar la inspecció de serveis socials i acompanyar els ens locals. Un dels aspectes els hi he dit: el departament havia crescut molt, havia crescut molt en serveis, però no havia crescut amb el mateix nivell en estructura, i en una situació d'emergència hem de reforçar aquesta estructura. És un element clau. Saben que fins i tot hem fet una cosa que és històrica, que és que l'atri de la Generalitat per a la contractació ha estat obert el mes d'agost, excepcionalment per primer cop en tota la seva història, i ara mateix estem en la finalització de tot el procés de selecció del personal, i estarà ja en funcionament l'1 d'octubre. Com deia, el decret bàsicament és una eina de garantia, de garantia dels mecanismes, de garantia del finançament, de garantia del pla de contingència en l'àmbit residencial. Ha estat acordat amb el propi sector, en l'àmbit patronal i sindical, i en aquest decret, que també és important remarcar-ho, no únicament estem parlant de les residències de gent gran: estem parlant de tots els centres residencials, de les llars residència per a persones amb discapacitat, de les llars amb suport per a persones amb problemàtiques socials derivades de malaltia mental, en els centres de dia de gent gran, els centres de dia teràpia ocupacional i centres d'atenció especialitzada i els centres de dia ocupacionals i d'inserció, els SOIs. Com els deia, aquests són els aspectes centrals del decret. Després, situem alguns altres aspectes que crec que són claus: com adaptem aquest element de les ajudes al sector cultural i després tota una sèrie de decisions que es van prendre en matèria d'infància, especialment per a l'atenció d'infants que tots els seus progenitors estiguin en situació de positiu de Covid i que no tinguin xarxa familiar, com el que vam fer a l'alberg de Cabrera i mantenir aquests elements amb un element molt preventiu. Sí que no vull acabar aquesta exposició, i em queda un minut, sense comentar abans una vessant que també crec que és molt important situar. Aquest decret de mesures urgents és un decret de mesures urgents específic per al pla de contingència, això no treu altres elements vinculats a l'àmbit residencial que s'han de fer i que estem treballant per fer-los. És molt important, aquí fem una modificació de tarifes, però molt excepcional. Això, aquest decret, no treu el compromís pressupostari que tenim amb l'increment de tarifes. Ara mateix el que estàvem acabant d'esperar ja ens aniria bé, perquè també tenim aquest compromís de que una part de l'increment del marge de dèficit que ha de tenir la Generalitat el puguem destinar a tarifes, que és el compromís que tenim amb el sector, i estem a l'espera de saber aquest marge. Si no, l'haurem de tirar endavant, però és per no fer dues ordres diferenciades amb tot el que significa per a l'Administració i per al funcionament de l'Administració. Crec que és molt important situar-ho per diferenciar aquests dos elements, perquè ningú en tingui dubte. Sé que van sortir aquests interrogants en la reunió que van fer els dos secretaris per poder explicar el decret als diputats i diputades, i, en aquest sentit, ho volia deixar molt i molt clar. Tenim uns compromisos que desenvoluparem, vinculats al pressupost del 2020. També seguim forçant per tenir el màxim finançament estatal de la Llei de dependència, perquè som honestos i ho he dit clarament, fins que no tinguem un sistema de finançament molt més just i molt més potent, de forma global, entorn de la Llei d'autonomia personal i de dependència, no podrem fer front als reptes en el sector. Amb uns reptes en el sector en què el primer element –aquest departament ho té molt clar– és la millora de les condicions laborals del sector, perquè és també la millora del sector. I és un element claríssim. I això sí que ho volia deixar clar abans de finalitzar. És un pla de contingència necessari; és un pla de contingència ben elaborat; és un pla de contingència a què tothom podria sumar més aspectes, però dintre del marc de les capacitats que tenim ha estat ben elaborat, ben treballat amb el sector i ens ha de permetre abordar la tardor i l'hivern amb moltes millors condicions de cara a les persones més vulnerables davant de la pandèmia de la Covid-19. I en aquest sentit, a nosaltres ens dona molta més tranquil·litat poder afrontar aquesta tardor i hivern amb el pla de contingència aprovat, ja desenvolupant-se com ja l'estem desenvolupant, ja treballant-se com portem treballant amb el sector des de fa mesos, ja amb tots els aspectes avançats, i reforçar en tots els sentits l'atenció social, l'atenció sanitària, en l'aspecte més dur, més complex de la gestió d'aquesta pandèmia. Moltes gràcies, diputats i diputades.
Gràcies, conseller. A continuació, passem a la intervenció dels grups i subgrups parlamentaris. En primer lloc, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, la diputada senyora Noemí de la Calle. [[Pausa.]]
Perdonin, hem tingut problemes tècnics amb la mascareta... Bon dia a tothom, o bona tarda ja, que són..., crec que són ja les dotze del migdia. Ante los últimos acontecimientos, me gustaría empezar esta intervención, tal y como lo hice en el primer Pleno, tras el desconfinamiento, recordando que ahora más que nunca nos toca hacer política en la forma más elevada del término «política, como servicio público y no como lucha por el poder. Ahora más que nunca, nos toca a las fuerzas políticas formar parte de la solución, no del problema, para todos aquellos ciudadanos que han perdido a un ser querido o que lo han pasado muy mal debido al virus o a todos aquellos que están preocupadísimos, porque son, pues, colectivo de riesgo, ¿no?, y no saben qué va a pasar con ellos hasta que se encuentre una vacuna. O, para todas aquellas personas a las que, pues, el virus les ha quebrado económicamente y les ha dejado sin ingresos. Porque todas esas personas que han estado a la altura en la pandemia se merecen que nosotros, sus representantes políticos, también lo estemos. Y digo esto porque avergüenza el espectáculo que da este Govern con sus luchas internas, mientras la gente las pasa canutas fuera de este Parlament. I avergüenza también comprobar que el poco trabajo que hacen no está a la altura de lo que están haciendo los ciudadanos. Y este decreto es un ejemplo. Hace unos días, el lunes de la semana pasada, pude visitar a la abuela que me queda con vida en una residencia y, a pesar del maravilloso trato de los trabajadores y las trabajadoras, que se merecen todo mi agradecimiento y admiración, yo me fui de allí con el corazón roto. Las necesarias medidas de protección en las residencias están afectando muchísimo a los residentes, especialmente a aquellos que tienen deterioro cognitivo y que no terminan de entender el alcance de lo que está pasando. De un día para otro, las residencias se han convertido en búnkeres y las visitas se han restringido. Y en los quince minutos que pude visitar a mi abuela, a la que no pude abrazar, a la que..., pues no pudo ver mi sonrisa detrás de la mascarilla, o los besos que le lanzaba, la presencié llorar la mayor parte del tiempo. Y eso le parte el alma a cualquiera. Y no me quejo de las estrictas medidas de protección, las acepto porque sé que son necesarias para preservar la vida de los residentes, de lo que me quejo es de que este Govern no esté a la altura del esfuerzo que están haciendo esos trabajadores y de los sacrificios de los residentes y de las familias. Porque, ¿saben cómo llaman a este decreto en las residencias? Le llaman «el decreto Poncio Pilatos, porque les dan cuatro duros y se lavan las manos. Y el problema es que el decreto de contingencia que contiene este..., o sea, el plan de contingencia que contiene este decreto, es que tiene errores muy graves. Y uno especialmente preocupante es que delega en los centros el personal de respuesta inmediata. O, dicho de otra forma, la búsqueda de la reposición de personal que cause baja. Y eso es un error gravísimo, que quien debería liderar la creación y coordinación de las bolsas de trabajo, que en este caso es la Generalitat, traspase un problema a quienes saben ya de sobras y de antemano que no tienen capacidad para resolverlo. No pueden decir que no lo saben, porque en la conselleria saben de sobras que los centros no tienen la capacidad para reponer personal, porque ya ha pasado. Esto ya ha pasado. Y si permitimos esto, ¿saben lo que pasará, si vuelve a haber un nuevo brote en las residencias? Que quienes más sufrirán por la desatención, ¿no?, por la falta de personal, serán las personas mayores. Y volveremos a tener titulares de prensa horribles. Y yo no sé si alguno de los presentes ha leído el informe de Médicos sin Fronteras –porque ahora hacemos, pues, los plenos reducidos y no tenemos aquí a todos los compañeros que llevan todos esos temas sociales– y verán, en dos meses de intervención, Médicos sin Fronteras dio apoyo a 486 residencias en España, doscientas de ellas en Cataluña. Y les voy a leer un extracto de ese informe. Dicen: «Sobre el personal de las residencias, justamente, recordemos que la gran mayoría de residencias estuvieron bajo mínimos, porque muchas de sus auxiliares u otro personal de atención directa estaban de baja por contagio, sospecha y a veces miedo, por qué negarlo. No había personal suficiente en las residencias y nosotros mismos fuimos testimonios de lo complicado que era que una llamada para ofrecer un trabajo acabara en un “me interesa.” Y les voy a dar otra referencia. Esta misma semana leíamos en prensa la queja de una directora de residencia que explica que nadie quiere formar parte de una bolsa de trabajo de una residencia sin compensación económica esperando a que se les ofrezca un trabajo incierto y, además, pues, con riesgo de contagio. Y explica también cómo en las listas de trabajo de las oficinas públicas de ocupación, lo que hay ahora mismo, la primera semana de septiembre, son 165 personas en la bolsa de auxiliar de enfermería geriátrica, 200 auxiliares de enfermería y 42 de personal de enfermería. Solo estas personas para atender las contingencias de 1.073 residencias. Y, diputadas y diputados, esto es lo que ha pasado y lo que hay que evitar que vuelva a pasar. Y, sin embargo, este decreto condena a vivir la misma historia de terror en las residencias, porque el Govern, lo que les dice con este decreto es: «Les damos este dinero, pero ustedes deben tener una bolsa de trabajo preparada. Pero es que poner en un documento que se tiene una bolsa de trabajo no es difícil, ahora bien, que, llegado el momento, llames a las personas que están en esa bolsa de trabajo y que estas estén disponibles y dispuestas a sustituir al personal de baja de forma ágil y rápida, eso es otra cosa. Y es que el papel lo soporta todo, pero la realidad, sin embargo, no es tan bonita ni tan fácil. Y esto, el Govern lo sabe y por eso se lavan las manos en la conselleria, a lo Poncio Pilatos, y una vez más demuestran su falta de interés en la gestión, ya sea porque no quieren o porque no saben, porque les viene grande y están desbordados y pretenden sacarse de encima el tema, pues, con cuatro duros que para lo máximo que darán será para un titular bonito. Pero una administración en condiciones, lo que haría es desvivirse para intentar coordinar lo mejor posible, por poner soluciones y no poner más problemas. Y saben perfectamente que uno de los grandes problemas que ha habido en las residencias en esta crisis del Covid ha sido la falta de personal. Y la dificultad para reponer las bajas laborales. Y que ello ha provocado situaciones de desatención gravísimas que hemos visto todos en los titulares de prensa. Y en vez de coger el mando y encargarse proactivamente de ello como se les ha pedido desde el sector, o como desde Ciudadanos le hemos estado reclamando insistentemente, en vez de encargarse de crear bolsas de trabajo de ámbito comarcal, de realizar formación, de redirigir el personal del SAD que estaba inoperativo o de los centros de día cerrados hacia las residencias, liderando el reclutamiento de personal, en vez de hacer eso, una vez más, con este decreto pues se desentienden. Sabiendo de antemano que, si vuelve a haber un rebrote en las residencias, estas serán incapaces por sí mismas de reponer personal. Y esto es de una irresponsabilidad tremenda. Y demuestra la falta de interés y de un mínimo aprecio por las personas mayores que viven en las residencias. Y este Govern se sirve de este decreto para volver a dejarles abandonados. Y si hablamos de la financiación, pues ya hemos visto como el sector de la discapacidad ha puesto el grito en el cielo indignado. Califican este plan de choque de insuficiente, que solo cubre entre el 16 y el 36 por ciento del gasto real y que, con él, les están abocando a la catástrofe. Y esto, pues, hace dos días se han vuelto a ratificar en estas palabras y lo que nos están pidiendo a todos los grupos parlamentarios es que contribuyamos a solventar los problemas que tiene este decreto. Si se aprueba este decreto, el Govern tendrá un bonito titular, ¿no?, se aprueba un plan de contingencia para residencias, pero la realidad es que si se aprueba el texto original actual lo que se estará aceptando es el desentendimiento del Govern, de este Govern, ante lo que pasa en las residencias si hay un nuevo rebrote. Y en Ciudadanos no vamos a ser cómplices firmándoles un cheque en blanco, con sus antecedentes de mala gestión. La cifra de más de seis mil muertes en residencias en Cataluña nos obliga a actuar con responsabilidad y pedírsela a ustedes. Este decreto necesita más concreción y, en estos momentos, la labor de control al Gobierno y la coordinación entre los diferentes grupos parlamentarios es más necesaria que nunca, porque lo que hay en juego, pues, son vidas, vidas humanas. Por ello, ya les adelanto que el Grupo Parlamentario de Ciudadanos va a solicitar que este decreto se tramite como proyecto de ley, para poder subsanar los fallos que tiene. Y también lo hacemos porque creemos que, en relación con la cultura, el Govern se olvida de lo más importante, que es, primero, asegurarse de que la prestación llega a los artistas, autores, escritores, músicos, que, las características del propio sector –que son la intermitencia y la irregularidad de ingresos–, han dejado a infinidad de ellos en una situación muy precaria y muy compleja. Y segundo, se olvidan de ampliar la dotación tanto como sea necesario, para que todos tengan acceso. Porque, en muchos casos, esta será una de las pocas aportaciones que recibirán por estos ocho o nueve primeros meses de este año. Y los próximos meses tampoco se prevé que haya una mejora, ¿no?, en la situación del sector. Desde Ciudadanos creemos que lo verdaderamente interesante sería hacer el acceso a esta ayuda mucho más flexible, para que puedan acceder muchos más ciudadanos a ella, pues a muchas personas del sector cultural, por la propia idiosincrasia del sector les puede ser complejo acceder a la ayuda. No estaría de más que esta ayuda fuera más allá del propio período de alarma, ya que la actividad cultural está, pues, lejos de estar al cien por cien actualmente. Se han cancelado muchos eventos públicos y privados, hay limitaciones de aforo con fuertes restricciones que hacen que la actividad cultural esté muy limitada, y eso supone muchos trabajadores de la cultura sin trabajo y prestaciones. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] Y termino ya; a estas alturas, los ciudadanos están exhaustos, se merecen un gobierno que les gobierne, que deje de dar el lamentable espectáculo al que nos tiene acostumbrados y que empiece a trabajar verdaderamente por el ciudadano, de una vez por todas. Gracias.
Gràcies, diputada. A continuació és el torn del diputat Raúl Moreno, del Grup Parlamentari del PSC i Units per Avançar.
Gràcies, president. Senyores i senyors diputats, conseller, consellera... En tot cas, feliç de retrobar-los després d'aquest període de vacances. Encetem un nou període de sessions –que tot sembla indicar que serà un període de sessions intens– amb un debat i aprovació d'aquest nou Decret 29/2020, de 28 de juliol, que té per objectiu iniciar el desplegament del pla de contingència per protegir l'àmbit residencial de possibles rebrots de la Covid-19. I dic «iniciar el desplegament perquè, si veiem el contingut del pla i el decret que se'ns presenta avui, el que fem és desenvolupar una part molt petita –com deia el conseller– de totes les mesures que recull el mateix pla. I, per tant, esperarem que hi hagin més decrets, que hi hagi un desenvolupament més ampli del pla que se'ns va presentar per part del Govern al mes de juliol. Abans d'entrar en el contingut i en el posicionament, el meu grup vol agrair també al departament la sessió informativa que va tenir lloc dilluns amb els portaveus dels grups parlamentaris –es va fer dilluns passat. També es va fer amb l'anterior decret al mes d'agost, que vam aprovar, vam discutir a la Diputació Permanent. No ha estat així aquests tres anys anteriors i, per tant, quan les coses es fan bé, doncs, jo crec que també és el moment de dir-ho. I esperem que, a partir d'ara, aquelles iniciatives parlamentàries que es portin en aquest Parlament per part del Govern siguin debatudes, parlades amb els grups parlamentaris. I ara sí, ja entrant en matèria..., perquè jo sí que parlaré del contingut del decret. I en aquest cas –i per resumir-ho molt–, aquest decret recull una sèrie d'increments econòmics per fer front als costos addicionals generats als serveis socials de caràcter residencial tant de persones grans com de persones amb discapacitat, i també pel que fa al pagament de les places lliures o al trasllat de residents d'un recurs residencial a l'altre. Proposen vostès un increment de les tarifes als centres de caràcter residencial de 196,30 euros mensuals per plaça de residents, de residencials a gent gran i persones amb discapacitat; de 62,80 euros pel que fa a les llars residències; en el cas del centre de dia l'increment és de 60 euros; 62,80 per als centres de dia de teràpia ocupacional i centres d'atenció especialitzada per a persones amb discapacitat i, finalment, de 31,40 euros als centres de dia ocupacionals. I per a què han de servir aquests increments? També ho diu el decret. Doncs per aplicar noves mesures de seguretat i protecció a les persones residents, per portar a terme mesures addicionals higièniques i de desinfecció, compra específica de material de protecció, canvis organitzatius, adaptació a la nova dinàmica de visites i sortides. I el decret especifica que ha de fer-se amb personal d'atenció directa. I el meu grup parlamentari considera que aquestes tasques no necessàriament s'haurien de fer amb personal d'atenció directa, entre altres coses perquè, quan parlem d'atenció directa parlem d'aquells professionals –d'aquelles professionals– que estan atenent directament la persona, el resident. Però per fer les tasques, en aquest cas, de dur a terme mesures addicionals higièniques i desinfecció, la compra específica del material o canvis organitzatius, potser també s'hauria de poder donar la possibilitat de contractar personal indirecte. I en tot cas, a la pràctica, el que fa aquest decret és posar, fer que el mateix professional que fa l'atenció a la persona també haurà de buscar un forat del seu temps per desinfectar espais o per comprar material d'autoprotecció. Per tant, no especifiquen quin percentatge d'aquest nou pagament ha d'anar dirigit a l'atenció directa, indirecta o a l'adequació dels espais, que no només s'han de desinfectar, en molts casos necessiten una renovació profunda, perquè han estat espais que han tingut una capacitat tensionada durant els mesos de la Covid-19 que hem passat. Per tant, jo, senyor conseller, li suggeriria parlar més d'una certa polivalència que no estrictament de l'atenció directa, també perquè els equipaments residencials puguin adaptar el personal a les necessitats concretes, que són diferents en cadascun dels centres. Per altra banda, no cal dir que els imports ens semblen que són insuficients. A nosaltres i també al sector, ja que està molt lluny de les anàlisis de costos que el sector feia mesos després de la Covid. Però és que, a més a més, amb aquests increments considerem que no podran vostès fer efectiu el seu propi pla de contingència. Els recordo que vostès proposaven un increment del 15 per cent de gerocultores. És a dir, 1.800 gerocultores i personal auxiliar més dels que hi ha, una xifra que és impossible d'assolir amb aquests increments. I tampoc aquest decret fa referència al reforç del personal d'infermeria de vint-i-quatre hores a les residències de més de seixanta places. Més lluny queda encara l'increment que demanava el sector de la discapacitat, que consideren que el pla de xoc del Govern per protegir els centres residencials i d'atenció diürna és insuficient. Consideren que l'augment de tarifes que vostès proposen només cobreix –ho deia la diputada de Ciutadans– entre el 16 i el 36 per cent de la despesa real que implica la gestió de la Covid-19 per als centres d'atenció a persones d'aquest sector. Però és que la diferència entre el que demana el sector i el que vostès porten avui per aprovar, en alguns casos, arriba al 200 per cent. És només un exemple: vostès proposen un increment de 62,80 euros per a les llars residències i llars amb suport, i el sector en reclamava 371. Per tant, sé perfectament com van aquestes negociacions, el sector demana normalment més del que l'administració està disposada a oferir, però és que la disparitat i la diferència és tan gran que potser no és només..., o no es deu aquesta reducció només a un procés de negociació. Per cert, parlant de persones amb discapacitat, si em permeten, vull fer un breu parèntesi per advertir que de la mateixa manera que s'ha arribat tard, des del nostre punt de vista, amb els criteris de tornada a l'escola dels nostres fills i filles, també s'ha arribat tard amb els criteris d'ocupació dels centres ocupacionals. I li prego, senyor conseller, que s'interessi pel Centre Ocupacional i l'Escola d'Educació Especial La Muntanyeta, de Tarragona. No s'han obert els serveis ni després de la fi de la declaració de l'estat d'alarma, l'Ajuntament de Tarragona no ha ofert el transport especial al que tenen dret els alumnes, la directora del centre va decidir no obrir-lo per por a ser la responsable de possibles contagis, i els problemes continuen al centre ocupacional, ja que no podran obrir o reobrir el dia 14 per manca de monitors. I sembla que l'inspector de la zona va dir que obligarien el centre a donar-los aquest servei a casa. Tot i així, tot plegat, a pocs dies d'inici els pares i mares i els seus fills no saben què passarà amb ells i li prego que es preocupi per aquest cas, que segurament és un cas que també pot veure's reproduït en altres centres del mateix sector. Torno al decret. Pel que fa a la reserva de places lliures, aquesta part és la que menys ens agrada del decret per dos motius: perquè contradiu quelcom que el seu Govern va prometre i perquè deixa el sector residencial concertat desprotegit. M'explico. Els centres han de tenir una reserva de places lliures, tantes com les que s'acordin amb el seu CAP de referència. De fet, són els llits d'aïllament, que en el pla diu que, a més a més, han de ser entre un 5 i un 8 per cent d'aquests llits. Per a aquests llits vostès pagaran el 85 per cent del preu mitjà ponderat de la cartera de serveis, no el cent per cent, com es va comprometre al juliol i va explicar en aquest faristol. Hem baixat fins al 85 per cent. Per tant, primer incompliment. Però és que, a més a més, vostès no contemplen tampoc la resta de places buides a les residències perquè no es poden fer nous ingressos, o si es fan nous ingressos és perquè els directors o directores són els responsables d'aquests ingressos. I, per tant, si s'ha de deixar lliure el 8 per cent dels llits i no es poden fer nous ingressos, com consideren que les empreses prestadores de serveis poden pagar el personal necessari per incrementar l'atenció directa? No ho podran fer amb 196 euros mensuals amb què vostès incrementen les places ocupades. No totes les desocupades. 196 euros, que, recordo, no només van per al personal, com he explicat al principi. El seu secretari general ens explicava, a més a més, que durant l'estat d'alarma sí que es pagava aquest cent per cent d'aquestes places, però ara no. I, per tant, insisteixo en el perill del sosteniment del sector per part del seu govern. I, finalment, pel que fa al capítol 2 del decret, que fa referència a la modificació del Decret 21/2020, de mesures urgents de caràcter econòmic, pel que fa al món de la cultura i el cobriment d'altres costos de subministraments bàsics, doncs, ho trobem correcte. També les mesures que ens explicava el conseller en relació a la infància, i, per tant, res a dir. Bé, res a dir..., res a dir perquè és la primera mesura, des del punt de vista del sector de la cultura, que veiem feta realitat després de tants mesos, perquè si d'alguna cosa aquest Govern s'ha oblidat és del sector de la cultura durant tots aquests mesos de Covid-19. I, per tant, a una única mesura, tot i que ens sembla insuficient, no serem nosaltres els qui hi posem fre. En resum, el decret que ens presenta proposa un augment insuficient de les tarifes, sota el nostre punt de vista, per arribar a les exigències d'increment del personal que el mateix Govern recull en el seu pla; que, a més a més, és un increment per al període de pandèmia, posteriorment tornarem als imports que s'han demostrat absolutament insuficients. I agraeixo, a més a més, que hagi aclarit el conseller que tindrem aquest debat o que hi haurà aquest debat amb el sector en un altre decret, i esperem que sigui pròximament que ens ho pugui portar aquí per poder aprovar-ho. I, per tant, jo crec que caldria aprofitar, a més a més, o caldria haver aprofitat aquest decret per desenvolupar altres aspectes del pla que en aquests moments considerem que són importants i que són urgents. I, a més a més, tenint en compte que avui han sortit les dades de que Catalunya és la penúltima comunitat autònoma en despesa per habitant en polítiques socials i, per tant, hauríem de fer tots plegats l'esforç d'intentar augmentar, sobretot aquest Govern, la despesa social de Catalunya. Per tant, no votarem en contra d'un increment de tarifes proposat pel Govern, perquè entenem que la situació és tan crítica que qualsevol increment és positiu. No serà per nosaltres que el sector no tingui un cert oxigen per tirar endavant i millorar la seva tasca ingent per protegir les persones grans o les persones amb discapacitat. I, per tant, considerem que una abstenció per part del nostre grup parlamentari [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] s'ajusta més al contingut del decret i permet –i ja acabo, president–, si les majories no ho canvien, que surti endavant aquest decret, però a la vegada adverteix també que amb el seu contingut només es posa la primera pedra d'un llarg camí que cal recórrer de veritat per situar els nostres serveis residencials al lloc que es mereixen. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. A continuació és el torn de la diputada Marta Ribas, del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem.
Bé, bon dia. Evidentment estem d'acord amb la voluntat que expressa el preàmbul d'aquest decret llei explicat pel conseller. Cal facilitar totes les eines que calgui perquè les residències, tant de gent gran com del sector de la discapacitat o de la salut mental, donin resposta ràpida, resposta efectiva, modulable, davant de possibles nous brots que hi pugui haver de Covid en aquests centres. També per als centres de dia, d'atenció especialitzada, d'aquests sectors. I, en aquest context, els serveis..., per poder donar aquest bon servei, aquesta bona resposta i modulada, s'han de centrar sobretot en intensificar mesures de seguretat, minimització de riscos i garantir bona atenció a les persones residents, i això també depèn de les ràtios de professionals que hi hagi. Això només es pot fer garantint que hi ha tots els materials suficients, totes les condicions suficients per minimitzar aquests riscos, i, com els deia, el personal d'atenció directa, necessaris, per poder donar aquest bon servei. En aquest sentit, valorem positivament el planteig de fer un pagament addicional mensual per plaça o per usuari per aquests serveis, condicionat a que es destini a aquestes finalitats: mesures de seguretat, d'higiene i de personal. Portem, de fet, tots aquests mesos, des de l'inici de la crisi Covid, rebent queixes i rebent peticions dels gestors d'aquests serveis concertats o subvencionats que havien d'estar assumint fins ara tot aquest sobrecost. Això sobre uns pressupostos que estaven molt en crisi després de deu anys de congelació de les tarifes; pressupostos dels gestors d'aquests serveis, em refereixo. Per tant, crec que és important el reconeixement que comporta aquest decret llei i la voluntat de compensar, com a mínim, aquest sobrecost que ha comportat les despeses Covid, tant per elements de materials com de seguretat, d'higiene i de personal. Però, coincidim amb el sector, que s'està fent de forma insuficient. Amb el que es fixa de quantitats en aquest decret llei, en tots els sectors, especialment en el sector de la discapacitat..., tots els sectors havien fet els seus càlculs sobre quin era aquest sobrecost, i ens trobem que per les xifres i les quantitats que s'han posat per compensar aquestes despeses, especialment al sector de la discapacitat o als centres de dia de gent gran, queden curtes, aquestes compensacions, per compensar els costos reals que segons el sector els ha comportat la Covid. De fet, des del sector de la discapacitat ja s'ha dit, ho han fet públic, i han dit que la compensació, tirant llarg, els compensa un 30 per cent del que ells ja han assumit com a sobrecostos. Per tant, la nostra reflexió: si la quantitat és insuficient, probablement, en aquesta voluntat que els dèiem que coincidíem, serem deficients. Potser no seran prou eficients, amb aquestes ajudes, amb unes quantitats insuficients. Però el més greu de tot és que plou sobre mullat, perquè tant el sector de gent gran, com de discapacitat, com de serveis residencials per a persones amb trastorns de salut mental venen de deu anys de congelació de les tarifes que se'ls paga, i, per tant, d'un tensionament pressupostari i de despeses molt important. En aquest sentit, no volem perdre l'ocasió per reclamar-li, conseller, tot i que ja hi ha fet referència en la seva intervenció, que es concreti ja l'increment de tarifes ordinari d'aquests serveis. És un compromís pres amb nosaltres en l'aprovació de pressupostos de 47 milions d'euros més, si sumem el que ja preveia Govern, el que vam sumar-hi nosaltres i el que es podia sumar a partir de la flexibilització del límit de dèficit, 47 milions d'euros més per a aquest any per incrementar les tarifes en aquests sectors. Sabem que ho estan treballant, ho acaba de confirmar el conseller, però això s'ha de tancar ja. S'ha tancar ja, perquè la realitat del que es queixa aquest sector no és només de la despesa extra que els ha comportat la despesa Covid, sinó de tot el tensionament que ja tenien previ. Per tant, la complexitat cal tractar-la en tots aquests aspectes i ens cal tenir les dues potes. Ens cal aquest decret llei, ens caldria que fos en quantitats més altes, el que es compensa per despeses Covid, però ens calen també les noves tarifes per a aquests sectors. En resum, entenem que aquest decret en aquest aspecte és un reconeixement de despeses extraordinàries causades per la Covid que cal, que és insuficient, però que millor això que el que hi havia hagut fins ara, que era o incertesa o res. Però això, a més, ha d'anar acompanyat al més aviat possible, i els urgim a que així sigui, de les millores de tarifes ordinàries del sector, d'aquests sectors. Vull fer referència també als altres punts que apareixen en aquest decret llei. Evidentment, no trobem cap pega respecte a les modificacions per poder mantenir amb totes les garanties la mesura que ja hi havia, des del Decret llei 11/2020, de 7 d'abril, de facilitar l'acollida familiar a infants i adolescents que per motius de la Covid hagin de ser separats del seu nucli familiar. Però, en canvi, nosaltres sí volem ser crítics i tornar a fer una estirada d'orelles al Govern pel que recullen en el capítol 2 sobre les ajudes al sector de la cultura. Fan una modificació d'allò que hi havia en el Decret llei 21, de 2 de juny, d'ajudes al sector cultural. I els volem estirar de les orelles bàsicament en tres aspectes. Un, perquè aquesta modificació el que mostra és que aquell Decret llei 21 va ser fet molt malament, amb desconeixement de la realitat de precarietat del sector i dels autònoms d'aquest sector, especialment, i amb requisits massa restrictius, cosa que va convertir aquella ajuda en paper mullat, que va donar resposta a un nombre molt baix de persones afectades. Ara ho modifiquen per intentar que part d'aquelles persones que van quedar fora, que se'ls va denegar l'ajuda, puguin accedir-hi. Però, quan? Allò era una ajuda per compensar uns mesos d'aturada absoluta de l'activitat econòmica i sense ingressos. I ara estem sis mesos després, o quatre mesos després, intentant resoldre allò que no es va fer bé en el moment que calia. Segon aspecte pel qual volem fer una estirada d'orelles al Govern, i en aquest cas al Departament de Cultura, és la difusió de la mesura. Aquestes ajudes van donar resposta a molt poca gent, d'una banda perquè hi va haver moltes denegacions, com he explicat, però sobretot perquè, a més, hi va haver un nombre molt baix de sol·licituds respecte al que el mateix Govern esperava. I ara han tornat a repetir l'error amb aquest nou decret llei aprovat a finals de juliol. Perquè, si no, com s'entenen les dades que la mateixa ja exconsellera de Cultura donava la setmana passada en una entrevista radiofònica. Deia que ells calculaven, des del Govern i des del Departament de Cultura, que a aquesta ajuda s'hi podrien acollir unes sis mil persones. Només s'hi han acabat acollint, perquè l'ajuda ja ha acabat i el termini ja acabat a final d'agost, 1.500. Mal plantejada l'ajuda des d'inici, massa restrictiva, mal comunicada o poc comunicada, i ni tan sols resolent-ho amb un nou decret llei no han aconseguit l'objectiu. El tercer element d'estirada d'orelles és l'evidència, veient aquests altres dos anteriors, que també amb el sector cultural, igual que passa en tants altres sectors o amb el món local, aquest Govern es reuneix amb la gent però no dialoga, no negocia, no pacta, no cogestiona. Comunica, es reuneix, i, amb sort, t'informa de les coses que farà. Si es fessin les coses amb una col·laboració real amb els sectors no es farien tan malament com es van fer aquestes ajudes de cultura. En resum, sobre tot aquest decret llei, per la insuficiència de cobertura extra de despeses derivades de Covid per al sector de la dependència, tot i que entenem i compartim que són molt necessàries, i per la poca destresa i eficiència d'aquestes ajudes per al sector cultural ens abstindrem en aquest decret llei. Són mesures necessàries però, de nou, molt mal fetes.
Gràcies, diputada. A continuació és el torn del diputat Vidal Aragonés, del Subgrup de la CUP - Crida Constituent.
Doncs bona tarda a tots i totes. A veure si me'n surto de fer la intervenció amb mascareta, si no, em dispensarà el president en funcions de la seva utilització. Primer de tot, nosaltres volíem manifestar que no estem d'acord amb el contingut essencial d'aquest decret que podem dividir en dos grans continguts: el que fa referència a residències i centres de dia, i el que fa referència a la prestació per als treballadors i les treballadores del món de la cultura i de les arts. I no estem d'acord, sobretot, amb la primera part, aquest que feia referència a residències tant de gent gran com de persones amb disminució i centres de dia, perquè no aborda allò que és l'essencialitat del que va causar un absolut col·lapse la passada primavera, evidentment, amb major virulència per la Covid-19 però que era una situació que ja es donava abans de la Covid-19. I no aborda tres qüestions que per a nosaltres són essencials. Una primera, de model. Encara ens crida l'atenció que, fins i tot, havent vist com algunes direccions d'algunes residències –no és la generalització, són algunes concretes– fins i tot es van «fugar, van dimitir de gestionar les residències. S'intervé, però no es planteja des del departament o des dels departaments la gestió pública d'aquestes residències. Per tant, ja no plantegen ni tan sols un tema de recuperar la gestió pública en termes generals. Segona qüestió, que per a nosaltres és fonamental, el finançament. Nosaltres estarem per una gestió cent per cent pública, però, fins que no es doni, pensem que la gestió indirecta també ha de tenir un finançament adequat. I en aquest decret, hi volem insistir, no es canvia el finançament, no toquem mòduls, no toquem aquells elements que determinen què es paga a qui gestiona d'una manera directa sinó que fixem una quantia vinculada a l'existència de la Covid-19 i, per tant, ens situem exactament en la mateixa realitat orgànica que va provocar amb tanta virulència els efectes de la crisi de la Covid-19. I tercer element que per a nosaltres també era essencial i que podia ser, malauradament, aquest context una oportunitat per revertir-lo: les retribucions dels treballadors i les treballadores. Ni se'n parla. Ni se'n fa referència, i pensem també que és una qüestió essencial. És per tot això, amb aquests tres elements, evidentment, que nosaltres no votarem a favor d'aquest decret, de la seva validació. Pensem que és absolutament insuficient i, això sí, hem d'estar a veure què és el que es regula. Per explicar-ho d'una manera molt planera –i em perdonaran, potser, que no sigui del tot rigorós–, una determinada quantia vinculada a l'existència dels efectes de la Covid-19, amb... –i no m'atreveixo a dir «finalitat, però sí un genèric–, on es parla, per una banda, d'EPIs, de personal directe, i, per una altra banda, de mesures higièniques amb relació a la Covid. Però nosaltres volem fer una doble crítica sobre això, que és l'essencialitat del decret. Per una banda, les quanties són insuficients. I no ho diu únicament aquest subgrup parlamentari, sinó que ho estan dient moltes entitats de les que gestionen. I, per una altra banda, a nosaltres ens preocupa moltíssim que no s'incorpora cap mecanisme per controlar com això es fa efectiu. Ens poden dir: «Sí, existeix la inspecció, però ja sabem com funciona la inspecció amb relació a aquest sector, ja sigui el de les residències o ja sigui el dels centres de dia. I, per tant, és un totum, una quantia que es traslladarà i que no ens servirà ni tan sols per poder després controlar o veure quins mecanismes tenim per poder veure si realment aquestes quanties es dediquen a aquests tres elements que determinen que ha de ser, en tot cas, el que es presti. A banda d'això, nosaltres també volem fer una crítica al que és un altre element que són les anomenades places lliures i el seu pagament. A priori, podríem no estar-hi en contra, però ens trobem amb el mateix problema: no ho acompanyen d'altres mesures, com podria ser el manteniment de l'ocupació dels treballadors i les treballadores, o un control de com es farà això i, per tant, ens dona la sensació que no hi haurà cap mecanisme pel qual, després, des de l'entitat pública, es controlarà. I del que, evidentment, estem absolutament en contra és d'aquest element que, a través d'un decret, vostès vulguin habilitar-se la contractació d'urgència. Estem parlant ara del transport, o desplaçament, millor dit, per ser rigorosos, d'aquest centre. Quina necessitat..., si és urgent, ho fan ara i, si no és urgent, ja ens trobarem. Ens sembla que ens trobarem amb l'enèsim exemple de que una de les grans empreses, doncs, tindrà un contracte pràcticament a dit i, per tant, nosaltres només podem estar-hi en contra. Després, l'altra matèria que regula aquest decret, el que fa referència a la prestació dels treballadors i treballadores de la cultura i de les arts en general. Mirin, el que hi havia ja ens semblava insuficient, tant pel període –de 14 de març a 6 de maig–, però, com a mínim, el que vostès ara incorporen, doncs, supleix un defecte que era donar la consideració de «meritat per no abonar aquesta prestació, i ho substitueixen per efectivament «cobrat. I, per tant, millora. És insuficient perquè estableixen l'IRSC com a quantia únicament de la prestació, per a un període molt concret, no per després, però com a mínim millora. I és per tot això, evidentment, que nosaltres farem una abstenció a aquest decret i, hi insistim, demanarem que es pugui tramitar com a llei.
Gràcies, diputat. A continuació, és el torn de la diputada Esperanza García, del Subgrup del Partit Popular.
Gràcies, president. Bon dia a tothom. Conseller, bon dia. Imprevisión, indefinición, ineficacia e insuficiencia. Fíjese todo lo que ha caracterizado la gestión de la pandemia del Covid con relación a los centros residenciales. Esa ha sido la actuación del Govern a lo largo de estos ya seis meses, y este decreto, a pesar de esos seis meses transcurridos, y yo creo que muchas lecciones aprendidas, pues se caracteriza prácticamente por lo mismo. Porque después de haber sufrido un drama tal de perder más de cuatro mil mayores en esos centros residenciales, y tener a más de 17.672 personas diagnosticadas en geriátricos, siguen ustedes con esa misma tónica de indefinición, ineficiencia y, sobre todo, insuficiencia. «Indefinición, porque dejan nuevamente las soluciones absolutamente en el aire. En este decreto, también. Y me refiero a la contratación de emergencia en los casos de urgencia y necesidad de traslado por contagio. ¿Vamos a volver a ver a los trabajadores de esos centros sobrepasados por una situación de contagio sin poder ofrecer soluciones a los ancianos o discapacitados del centro de traslado y asistencia sanitaria? Nosotros creemos que sí, porque este decreto no pone, desde luego, la solución concreta, determinada y de suficiencia que requiere una situación de posible nuevo rebrote, y que, por desgracia, no podemos descartar a día de hoy. Porque, efectivamente, como se ha dicho desde este faristol, los centros residenciales y de dependientes no son búnkeres. Efectivamente, cuentan con trabajadores que hacen actividad normal, con visitas que todavía se permiten porque la pandemia ha dado un cierto alivio y se pueden realizar. Pero, en cualquiera de los casos, nada es descartable después del drama sufrido en estos centros. Decimos también que es «ineficiente y que es «insuficiente porque, aparte de esa contratación de emergencia, este decreto, pues, contiene una serie de complementos de gastos derivados en esos centros por incrementos de costes, tanto en adquisición de material de protección como en medidas especiales de higienización, etcétera, así como esas plazas libres que se tienen que reservar para caso de nuevos rebrotes. Y lo decimos porque esos complementos de financiación por plazas son claramente insuficientes, según sus propios datos. Solo con que hubieran tomado sus propios datos... –no lo que dice el sector, sus propios datos–, si ustedes, desde la sanidad catalana, reconocen haber incrementado por diez –por diez– los costes sanitarios con relación a la compra de equipos de protección individual para su personal sanitario, cómo es posible que, luego, cuando intenten complementar los costes a los centros residenciales geriátricos y de personas discapacitadas, ustedes no apliquen esa misma regla. Porque ustedes están aplicando aquí un complemento de 50 millones de euros. Cincuenta millones de euros que ustedes reflejan en la memoria que no son recursos propios, o sea, que son una aportación extraordinaria que hace el Estado, precisamente, para subsanar esas carencias que han tenido los centros y esos sobrecostes que han tenido los centros. Es decir, ¿dónde está el esfuerzo de la Generalitat en dotar a esos centros residenciales y a esos geriátricos y centros de discapacitados de más recursos? Porque no lo veo. No solo no lo veo, sino que ustedes lo reconocen en esa propia memoria, reconociendo que con los presupuestos actuales que tienen, aprobados hace cuatro días, no pueden disponer de nuevos recursos para financiar esos sobrecostes. Es más, en el caso de las asociaciones empresariales de economía social y todo el sector de discapacitados, se reconocen incluso deficiencias de un 183 por ciento en esos recursos; en el caso, además, de atención diurna, de entre un 200 y un 460 por ciento. Miren, el sector ha hecho un esfuerzo sobrehumano y muchas veces económicamente insostenible; han quitado y han renunciado a muchas cosas para no dejar desatendidos a nuestros mayores. Nosotros no vamos a impedir que ustedes mejoren, aunque sea insuficiente, indeterminada e inconcreta esa mejora. Pero, desde luego, lo que no vamos a permitir es que ustedes aprueben este decreto con la facilidad de que están haciendo bien las cosas, porque no lo están haciendo. Vamos a pedir que se tramite como un proyecto de ley, porque creemos que las carencias que contiene, incluso ustedes, como gobierno, no se las pueden permitir, pero sobre todo ninguno de nosotros, como sociedad, podemos permitir que la catástrofe se vuelva a producir en esos centros. Gracias.
Gràcies, diputada. A continuació és el torn del Grup [[veus de fons]] ... –no, no; dic «gràcies, diputada–, a continuació és el torn del Grup Parlamentari Republicà, i té la paraula diputada Najat Driouech.
Bé; gràcies, vicepresident. Bon dia, diputats, diputades, conseller. Bé, arrenquem el curs i ho fem encara sense poder omplir l'hemicicle, perquè seguim immersos en un dur context que ens obliga a prendre totes les mesures que estiguin en les nostres mans per garantir la seguretat de tothom. I això és el que fa el Govern, dia a dia, sense descans, i aquest decret n'és una mostra. Però, abans de parlar en detall del punt que ara ens afecta, jo també, com ha fet la companya Noemí de la Calle, vull fer arribar la meva solidaritat a totes aquelles persones a qui ja els ha tocat viure en primera persona la part més fosca d'aquesta pandèmia, i també vull aprofitar per donar les gràcies a totes aquelles persones que en els moments més durs de la pandèmia de la pandèmia van estar al peu del canó, i que encara hi són: el personal sanitari, transportistes, informàtiques, pagesia, autònoms, comercials i, en especial, totes aquelles professionals de l'àmbit de serveis socials i residencials. Com saben, aquesta situació d'emergència sanitària està afectant de manera més agressiva diversos col·lectius vulnerables, entre els quals es troben les persones grans, sobretot aquelles que a la seva llar és..., o tenen com a llar el centre residencial, atès que, per l'edat avançada i sovint per les patologies, encara la vulnerabilitat és més elevada. Però, tot i així, coincidiran amb mi que la situació ha posat negre sobre blanc la fragilitat que té el nostre model, fet que ja vam debatre a bastament en el debat monogràfic del mes de juliol, però també vam constatar que enlloc del món s'estava preparat per fer front a una situació d'aquesta característica; cap país, cap territori, cap govern, ningú tenia les eines ni protocols necessaris, però que els han anat adaptant al descobriment de com actuava i evolucionava el virus. Però aquell debat no només va servir per fer una anàlisi i diagnosi de la situació; també s'hi van assolir compromisos, i tots aquí vam assumir compromisos. El mateix conseller va assumir compromisos, que també ara ho ha reiterat a la seva intervenció, de deixar ben clar que tot el seu departament faria tot el que estigués a les seves mans per fer front de manera més eficient i responsable a la gestió d'aquesta crisi que patim. I considerem, evidentment, des del Grup Republicà, que aquest decret n'és una mostra. Un decret, doncs, que respon al compromís del conseller i el seu departament de protegir les persones més vulnerables i garantir els serveis durant els mesos que ara estem vivint i que segurament vindran, perquè, malgrat haver passat el primer impacte més dur, la batalla encara no ha finalitzat, i cal aprendre de tot allò viscut i actuar en conseqüència. Concretament, aquest decret forma part del desplegament del pla de contingència, com ha explicat el conseller, i té com a objectiu garantir els ingressos als centres i donar cobertura a qualsevol persona que estigui en situació vulnerable. Una de les accions que contempla l'esmentat pla és la reserva de places buides a les residències, per incrementar la seva capacitat de donar resposta davant de possibles nous contagis, així com la reserva d'espais de suport, amb l'objectiu de separar les persones sanes de les contagiades, i així fer-ne una correcta atenció. Amb l'aprovació d'aquest decret, a més, a banda de garantir el sistema de pagament dels centres residencials, també es garantirà en els centres d'atenció per a persones amb discapacitat, centres per a persones amb malalties mentals, centres de dia per a gent gran, centres de teràpia ocupacional, i també centres de dia ocupacionals d'inserció per a persones amb discapacitat. Així mateix, també es contempla un increment mensual per poder fer front als costos addicionals, com ha explicat el conseller –també ho han explicat alguns dels companys que m'han precedit–, que puguin ser generats en aquests centres a causa de la gestió de la pandèmia. Algunes de les mesures que incrementen aquest cost i que seran cobertes gràcies a aquest decret són la necessitat d'adquirir material de protecció individual, de reforçar la contractació de personal auxiliar directe i les mesures d'higiene addicionals. A més a més, es reforçaran els dispositius de suport per a trasllat de residents donant cobertura a aquells que s'hagin de fer mitjançant contractació d'emergència. I, pel que fa a les activitats d'atenció diürna, nosaltres també volem destacar que s'adequaran els espais alternatius o equipaments comunitaris, que seran compatibles i que compliran amb les mesures necessàries per poder garantir la salut i la seguretat de totes les persones, seguint amb allò que ja es va dur a terme durant tots els mesos de confinament més durs. Diputats i diputades, davant de la situació excepcional que ens ha tocat viure, hem de ser valents i assumir les responsabilitats que ens pertoquen, i ho deia també en la seva intervenció la diputada De la Calle, no?, hem d'afrontar els debats com els d'avui de manera més seriosa o, millor dit, de la manera més seriosa possible i deixar la mirada curta i partidista a un costat. I fer això, doncs, vol dir que responem a allò que ens demana la ciutadania, vol dir que remem plegats i vol dir que aportem solucions a les necessitats que ens va presentant aquesta pandèmia. I en aquest cas jo crec que una part d'aquesta solució seria l'aprovació d'aquest decret. I per això els demanava, durant el període de negociació d'aquest decret, com a diputada que dona suport al grup del Govern, que vostès també assumeixin la responsabilitat de donar aquesta resposta i que hi votessin a favor. Per últim, m'agradaria, i aprofitant una mica els anys d'experiència com a tècnica d'ocupació i responent una mica a les necessitats que pateix el sector a nivell de personal..., a més a més, un sector que és un nínxol d'ocupació molt important per a la ciutadania; una ocupació, com vam dir ja també en el debat monogràfic que vam fer sobre residències i en què nosaltres també vam aportar una proposta de resolució sobre la feminització també del sector i la fragilitat del sector... Dir que, malauradament, la formació ocupacional que ofereixen els diferents ajuntaments, els diferents centres mitjançant els programes de formació ocupacional subvencionats i que atorga el SOC, un dels departaments que aquí el conseller té la responsabilitat de dirigir..., ofereix aquests cursos, i tenim la sort que, un cop que finalitzen, totes les persones estan inserides, totes aquelles persones que es poden inserir al món laboral. És a dir, és un sector d'ocupació en què la gent s'insereix. I, respecte a les borses de treball, tots els municipis o la majoria dels municipis que tenen un nombre determinat d'habitants tenen la seva borsa de servei local d'ocupació, i, respecte a les borses de treball comarcals, també existeixen les del consell comarcal. És a dir, és un sector que té un alt nivell d'ocupació, i segurament lo que necessitem és que hi hagi més gent que es vulgui formar i treballar en aquest àmbit. I simplement, doncs, agrair tot el procés de negociació que he tingut amb tots els diputats i diputades i dir, senyor conseller, que nosaltres sí que estem d'acord i que donem suport, evidentment, com no pot ser d'una altra manera, a aquest decret.
Gràcies, diputada. Finalment és el torn del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, i té la paraula la diputada Elena Fort.
Bon dia, president; moltes gràcies. Conseller... En primer lloc, em permeto donar la benvinguda, encara que no hi siguin físicament en aquest Parlament, personalment i també en nom del grup, al conseller Tremosa, al conseller Sàmper i a la consellera Ponsa, i desitjar-los tota la sort en aquesta nova tasca. Recordar-los que tenen tot el nostre suport en els dies que venen, que sens dubte no seran fàcils. I un reconeixement i agraïment al conseller Buch, a la consellera Chacón i a la consellera Vilallonga, consellers i conselleres cessants, per a qui tampoc ha estat gens fàcil. Bé, entro ja a parlar del decret. Fa unes setmanes ens trobàvem tots i totes en aquest mateix hemicicle per parlar, analitzar, concloure i fer propostes de país per donar una resposta a les situacions generades per la pandèmia, i especialment ho vàrem fer amb relació a les residències de gent gran i la cura dels més vulnerables. Va ésser un debat intens i responsable, en el qual vàrem poder reconèixer que hi havia coses que no s'havien fet bé; bé, que s'havien fet malament directament. I en vàrem extreure entre totes i tots bones propostes. I especialment vàrem trobar un espai comú d'entesa, un consens, entre d'altres, al voltant de canviar el model, entendre la cura de les persones com a principi fonamental de les polítiques públiques i, en conseqüència, prioritzar l'enfortiment dels serveis públics. Un cop superat l'episodi de la pandèmia inicial i de l'emergència inicial, cal continuar treballant, revisar en profunditat l'actual sistema d'atenció i aprofitar per construir un nou model, un model que atengui a les necessitats de cures, no només des de la perspectiva residencial, i un model que incorpori la dimensió social de la residència com a llar del resident. És imprescindible avançar en el disseny d'una proposta d'atenció sociosanitària integral i centrada en la persona. La pandèmia, però, no s'ha aturat, ans al contrari, i ara sabem que ha vingut per quedar-se un temps amb nosaltres. Cal, doncs, actuar i prendre decisions concretes, que és el que fa aquest decret. Per una banda, i com a element essencial del decret, en aquest context d'excepcionalitat encara, i tenint presents les experiències viscudes, els departaments de Salut i Treball, Afers Socials i Famílies han concretat en el pla de contingència específic un conjunt de mesures per fer front a la Covid-19 i intervenir anticipadament, en previsió dels nous brots als centres residencials. Aquestes mesures s'articulen al voltant de la prevenció de l'aparició de la infecció i protecció dels professionals, la detecció precoç de la infecció de salut pública, l'atenció sanitària d'àmbit territorial, l'atenció social i l'ordenació i reforç de l'àmbit residencial i els sistemes d'informació. Necessitem donar resposta a aquests nous protocols i a aquests nous requeriments que ens demanen les autoritats sanitàries, resposta que passa per adoptar noves mesures addicionals de seguretat i protecció per a les persones residents, noves mesures higièniques i de desinfecció, compra específica de material de protecció, canvis organitzatius, adaptació a la nova dinàmica de visites i sortides, increment de ràtio de recursos humans i d'atenció directa, modificació i intensificació de torns horaris. I totes aquestes mesures comporten incrementar les despeses. En concret, i per resumir –tot i que ja està explicat i especificat en aquest Ple–, per exemple, l'increment de 196,30 euros addicionals per plaça a la xarxa d'atenció pública, per reforçar el personal d'atenció directa, principalment gerocultor, i personal auxiliar, per la compra d'EPIs i intensificació de mesures d'higiene; increment de 62,80 euros per plaça en residències per a persones amb discapacitat i llars amb suport per a persones amb problemàtica social derivada de malaltia mental, de la xarxa pública; increment també en subvencions per plaça als centres de dia de la gent gran, als centres de dia ocupacionals i d'inserció, o als centres de dia de teràpia ocupacional. O execució dels espais i reserva de places. Aquestes són mesures concretes, diners concrets esmerçats i destinats a pal·liar aquests efectes. Per altra banda, el decret contempla també una altra qüestió a resoldre, que és la crisi sanitària viscuda, que va provocar en alguns moments, per raons d'aïllaments, situacions de separació involuntària de progenitors i tutors sota tractament en quarantena dels seus fills i menors d'edat. Ja en la Llei 11/20 es va preveure una prestació econòmica d'emergència per aquest acolliment, i, però, per mantenir aquesta possibilitat cal allargar la seva vigència, i, per tant, cal allargar el pagament i, per tant, la dotació pressupostària. Un altre tema important, també, era la manca que s'havia detectat i que s'havia donat i que molta gent havia sofert en l'àmbit cultural. Per tant, calia adoptar mesures de suport als professionals del sector de les arts escèniques, arts visuals, música i audiovisuals. És per això que aquest Govern el 28 juliol ha aprovat aquest Decret –de nom molt llarg, que no repetiré, però que tenim aquí sobre la taula– 29/2020, amb l'objectiu de dotar de mesures pressupostàries totes aquestes mesures concretes ara esmentades i que portem avui a convalidar. Aquestes mesures, d'acord amb la memòria econòmica de la Direcció General de l'Autonomia Personal, poden anar d'entre 50 milions d'euros fins als 57 milions d'euros, i com que la Generalitat de Catalunya, en concret el Departament de Treball, Afers Socials i Famílies, no pot assumir una quantitat com aquesta dintre dels seus pressupostos, caldrà finançar-la amb els fons Covid-19, creats i regulats pel Real decreto legislativo 22/20, previs als crèdits pressupostaris, que hauran de ser reposats en el seu dia, quan es rebin les transferències de l'Estat. En definitiva, estem aquí per convalidar unes mesures necessàries a adoptar, com tots hem pogut consensuar, i que responen en tot cas a allò que vam parlar en aquest Parlament, i que també hi he fet referència al principi de la intervenció, a allò que ens van comprometre tots: a tirar endavant, a canviar el model, a prendre les mesures, a vetllar per les persones i les seves necessitats i posar-les al centre de totes les polítiques públiques. Insuficients? Sí, però necessàries, també. És per això que Junts per Catalunya votarem a favor de la convalidació. Però després d'escoltar totes les seves intervencions –que és un clàssic al Parlament, i suposo que és una dinàmica que serà per sempre, però en tot cas crec que cal tenir-la en compte– no vull acabar aquesta intervenció sense deixar de nou constància en aquest hemicicle i davant tots els meus companys de la vergonya que es perpetua any rere any de l'infrafinançament que pateix la Generalitat, i en especial els nostres serveis socials, degut a la deixadesa voluntària de l'Estat espanyol. La Generalitat de Catalunya hauria de poder adoptar totes les mesures i assumir la despesa extraordinària que hem parlat avui, que hem discutit, per ella mateixa, perquè és això el que volen els ciutadans i el que necessiten. Tots els meus companys, excepte els dels grups parlamentaris que han mostrat reticències, s'han queixat de la insuficiència. Doncs sí, és evident que és insuficient, perquè no tenim prous recursos per donar-ho tot i per ajudar i arribar a tots i cadascun dels punts. Seguim emplaçant-los, per tant, a tots els grups parlamentaris d'aquest Parlament, com hem fet sempre i ho seguirem fent, a exigir al Gobierno de España un finançament just i el pagament del deute històric per tal de que la Generalitat pugui donar resposta deguda a les necessitats dels seus ciutadans, si més no fins que esdevinguem un estat independent. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. [[Veus de fons.]] Digui'm, conseller. Vol intervenir amb relació a la iniciativa, entenc, eh? Per tant, té la paraula el conseller Chakir El Homrani.
En primer lloc, agafo el compromís de ser breu i ràpid, però davant de les intervencions crec que valia la pena per primer cop utilitzar aquesta potestat que té el Govern de poder demanar la paraula per situar alguns aspectes que crec que són importants. El decret no és el pla de contingència de residències. Crec que és important, perquè potser no m'he explicat bé, i és molt important situar-ho. El decret al que respon en el seu capítol 1 és a alguns dels aspectes del pla de contingència que s'han d'aprovar per decret, i en aquest cas a elements vinculats al finançament del sector residencial. És important..., ara no està el diputat Aragonés, Vidal Aragonès, de la CUP, perquè ell situava: «Com ho controlarem? Hi ha un acord de govern en el que creixem..., fem el programa de 217 professionals en el territori que ens permet aquest seguiment i aquest reforçament de la Inspecció de Serveis Socials –per donar un exemple. O altres aspectes vinculats a l'àmbit sanitari de la primària que no estan en aquest decret, perquè quan vam presentar el pla de contingència..., hi ha algunes parts que s'han de situar per via decret, i n'hi han altres que es poden situar per altres vies –el del programa de contractació s'ha situat per vies d'acord de govern–, perquè tenim altres eines, i crec que és molt important situar-ho. I a partir d'aquí també situar... Donem-los suport. Aquest pla de contingència en l'àmbit residencial significa més de 100 milions d'euros, sumant tot el que fa Salut i el que fa el departament en diversos àmbits. Dius: «Necessitem més recursos? Absolutament d'acord. Ajudem-nos, situem-nos, perquè no en tenim, perquè no els tenim. Perquè si recordo que en l'àmbit social s'ha parlat de 300 milions més –ara vindran aquests 3.000–, però s'han situat en l'àmbit sanitari, en l'àmbit de l'educació, però no ha sortit l'àmbit social, absoluta mà oberta, perquè jo crec que el que em quedo és aquesta capacitat de situar-ho, en tots els àmbits. Vostès han parlat de la situació del sector de la discapacitat. Aquest any que finalment hem pogut descobrir quant ve de la conferència sectorial per als centres especials de treball, perquè ho han ficat per escrit, el Govern, finalment, i agraeixo aquesta transparència, ho ha situat el Govern de l'Estat, 15 milions. Fins als 100 que invertim són fons propis que no els hauríem d'invertir, i això també és política per a persones amb discapacitat. I sí que situar-ho..., doncs, busquem aquests elements en els quals ens podem situar. Crec que el més important és que sortirà obert, sortirà el decret, que és absolutament necessari. També ho recordo, i no vull entrar en polèmiques, però també ho situo: al mapa que va fer la patronal de residències de l'Estat, valorant si hi ha pla de contingència, si es realitzen PCRs a professionals i residents, si hi ha un pla per pagar els sobrecostos que han fet l'àmbit residencial, l'únic territori que sortia en verd era Catalunya; País Valencià, les dues Castelles, en taronja, el País Basc, i Madrid, Andalusia, Aragó i Extremadura en vermell. Ho dic també perquè de tant en tant també ho hem de situar. I a partir d'aquí absoluta disposició. Però sí que pensava que era clau per al debat que hem tingut situar... El decret és una part, però hi han altres mecanismes que ens permeten regular tot el que significa el pla de contingència en residències. Res més. Moltes gràcies.
Gràcies, conseller. Aquesta intervenció reglamentàriament obre torn, i no sé si algun grup parlamentari vol fer-ne ús. [[Pausa.]] Per tant, hem fet quatre minuts. Tindríem menys d'un minut, eh? Per tant, té la paraula en primer lloc el diputat senyor Moreno, del Grup Parlamentari del PSC i Units per Avançar. [[Veus de fons.]] En tot cas, per ordre, entenc que li correspon al Grup de Ciutadans en primer lloc. Disculpi, que no l'havia vist. Té la paraula la senyora De la Calle.
Des de l'escó. Bueno, nosotros nos reiteramos que a nosotros lo que más nos preocupa..., y hemos hecho una serie de cosas, pero nos preocupa mucho el artículo 3, en el que se detalla esta prestación, ¿no?, ese aumento de 196 euros. El problema es que se supedita..., el personal de atención directa, las medidas de protección, todo el tema de la limpieza, pero se supedita a unas instrucciones que dictamine el órgano competente del departament. Seguimos pensando que esto es un cheque en blanco, ¿vale?, porque no sabemos a qué medidas se supedita, no sabemos si se va a exigir más de lo que van a dar estos 196 euros. Y lo que nos preocupa sobre todo: no se resuelve lo principal, que es la reposición de personal. Por mucho que se hagan formaciones, por mucho que haya alguna bolsa local de trabajo, sabemos perfectamente que las residencias no van a tener esa capacidad, y si vuelve a haber un brote de Covid en las residencias no quiero ver a más personas mayores desatendidas, no quiero ver imágenes como la que hemos visto hoy de una residencia de Valencia, que no es de la comunidad de Cataluña...
Vagi acabant, diputada.
...pero aquí también ha pasado. Y esto es..., por este motivo que seguiremos pidiendo que se tramite como proyecto de ley...
Acabi, diputada.
...para subsanar. Gracias.
A continuació, ara sí, el diputat Raúl Moreno.
Gràcies, president. Senyor conseller, vostè deia: «No tenim els recursos. Tots els hem dit que els imports que vostès destinen a aquest decret són insuficients –nosaltres i el mateix sector. Jo crec que sí que tenen els recursos, com a mínim vostès, el que passa és que no els posen allà on segurament nosaltres els posaríem. Van tenir recursos per posar 43.000 euros per llit a la sanitat privada, i jo crec que amb aquesta mateixa òptica també s'hauria de poder fer que el sector social, tot i que sigui una vegada durant les seves legislatures, pogués tenir un finançament just també en èpoques de Covid. No torni a repetir lo dels 15 milions d'euros, de l'Estat, de la conferència sectorial, perquè fins i tot ja han fet el que van fer l'any passat, és que el sector es reunís amb el ministeri perquè li expliquin exactament què és el que tindrem, i tindrem el mateix que vam tenir l'any anterior, però vostè pot continuar dient el que consideri oportú. I, miri, a banda de les tarifes que vostès...
Vagi acabant, diputat.
Acabo. Informar que a partir de dilluns sembla que es posa en marxa la possibilitat de que els centres puguin fer nous ingressos.
Acabi, diputat.
Crec que arribem tard, senyor conseller. I, per tant, s'hauria d'intentar suplir la mancança d'aquests ingressos que han tingut aquests mesos. Gràcies.
Finalment, té la paraula ara la diputada Marta Ribas.
Gràcies. Doncs sí, molt breument, admeten, per tant, que els recursos són insuficients. Ajudem-nos a que aquests creixin. Nosaltres ho vam fer incrementant en 47 milions d'euros el pressupost d'aquest any perquè creixin les tarifes; per tant, si us plau, apliquin-ho. L'Estat els ha fet aportacions extraordinàries que faciliten que hi hagi aquest decret llei, que puguin fer ajudes extraordinàries per la Covid. Ara calen pressupostos a l'Estat, aprovin-los. Si vostès haguessin votat els de 2019, ara hi hauria hagut, hi haurien uns pressupostos amb un 60 per cent més en dependència. Vostès no ho van voler aprovar. No tornin a cometre el mateix error. Hi pot haver més recursos. Ajudem-nos tots plegats. Posin vostès també de la seva part.
Gràcies, diputada. No sé si als subgrups del Grup Mixt hi havia alguna intervenció. No? [[Pausa.]] Per tant, els grups de la majoria del Govern. Diputada..., té la paraula la diputada Najat.
Gràcies, vicepresident. Nosaltres sí que hem vist, diguem-ne, l'estudi que ens situa com a Catalunya que realment no..., estem, les residències estan preparades, respecte a la resta de l'Estat, per poder fer front a la protecció, diguem-ne, de les persones davant del Covid, de la qual parlava el conseller, però sí que és veritat que nosaltres també reclamem, com ha dit vostè, la diputada De la Calle ho ha dit, que en moments complicats hem d'assumir responsabilitats. Doncs assumir responsabilitats vol dir que parlem i que negociem quina és la millor solució per dotar de recursos els nostres serveis. Gràcies.
Gràcies. Ara sí, s'acaba aquest punt de l'ordre del dia. [[Decret llei 30/2020, del 4 d'agost, pel qual s'estableix el règim sancionador específic per l'incompliment de les mesures de prevenció i contenció sanitàries per fer front a la crisi sanitària provocada per la Covid-19]] [[203-00055/12]] Passam al punt número 3, que és el debat sobre la validació del Decret llei 30/2020, de 4 d'agost pel qual s'estableix el règim sancionador específic per l'incompliment de mesures de prevenció i contenció sanitàries per fer front a la crisi sanitària provocada per la Covid-19. D'acord amb l'article 158.2 del reglament, en primer lloc intervindrà la consellera de Salut per exposar les raons per les quals ha estat promulgat aquest decret llei. Té la paraula, per tant, la consellera, senyora Alba Vergés.
Gràcies, vicepresident. Bé, tal com s'ha anunciat en l'ordre del dia, presentem el Decret llei 30/2020 pel qual s'estableix un règim sancionador específic per al compliment de mesures de prevenció i contenció sanitàries per fer front a la crisi sanitària per la Covid-19. Per què? Perquè és una crisi específica, perquè és una crisi que ens impacta especialment, perquè aquesta pandèmia de Covid-19 s'ha configurat com un repte no només al nostre país, sinó mundial, i perquè estem davant de moments en els que ens pertoca també aportar el màxim de claredat, solucions i determinació també en totes les accions que duem a terme des del Govern. Es requereix una actuació decidida per part de totes les administracions públiques i adoptar mesures específiques per preservar la salut pública, protegir els drets a la vida, a la integritat física i a la salut de les persones. Aquesta és l'ànima que ens mou en tots aquests mesos i que això també s'ha d'incorporar en aquest decret de règim sancionador. Necessitem la col·laboració i la cooperació de tots els poders públics i de tota la ciutadania. Es tracta d'una resposta a una epidèmia que ve de tota la comunitat. Ve de totes i tots i, evidentment, també ve de les responsabilitats que tenim cadascú com a poders públics i posar al centre la vida i la salut. Sempre hem dit –i així crec que s'ha demostrat– que el sistema de salut posa totes les eines que estan al seu abast –i més que s'han hagut d'inventar, de créixer i de determinar en aquests passats mesos– per fer front a aquesta propagació de l'epidèmia. Però aquesta propagació de l'epidèmia no l'aturem ni des de la primària ni des dels hospitals, sinó amb un treball de tota la comunitat. Ens cal la responsabilitat, doncs, de tots, que no és traspassar cap responsabilitat. No és cap responsabilitat, al contrari. Corresponsabilitzar-nos, com? Empoderant a la ciutadania, donant tota la informació perquè s'entenguin molt bé aquestes mesures que entre tots ens veiem obligats –i tant de bo no fos així– a proposar per entre tots i totes poder controlar aquesta epidèmia. És una reacció solidària de ciutadania per protegir-nos entre nosaltres no individualment, sinó que és una acció solidària i de salut pública i per protegir també les persones més vulnerables respecte a la Covid. Per tant, no es tracta només d'aplicar mesures ni molt menys d'explicar prohibicions –jo crec que això és molt important remarcar-ho d'aquesta manera–, sinó que es tracta d'utilitzar tots els instruments que estan al nostre abast per ajudar en el control de l'epidèmia, per ajudar a clarificar missatges, perquè ens ajudin a poder gestionar aquests mesos que a partir d'ara també vindran, que no seran fàcils, en els quals el virus no marxarà. Per tant, per l'ús d'aquests instruments legals que l'ordenament jurídic preveu sempre es fa amb una premissa que crec que és essencial i ens ha de moure sempre, que és la proporcionalitat de totes aquestes mesures. I en base a això hem intentat actuar, i en base això ho expliquem a la ciutadania, i en base a això fem els informes que van al jutjat per aplicar aquestes mesures amb un objectiu clar, que és aquest decret. Perquè ja teníem normes, ja tenim normes en el nostre ordenament que ens donen capacitat per poder desenvolupar aquestes mesures i sancions, però creiem que en uns moments com els que estem s'ha de clarificar al màxim. El règim sancionador existent està dispers en diferent normativa i en aquesta lluita contra la Covid, això representa una complexitat afegida tant per a la ciutadania com per a la pròpia Administració, les pròpies administracions que tindran competència respecte a això. Per tant, millorar la seguretat jurídica, clarificar i detallar el règim d'infraccions i sancions referents al compliment de les mesures de prevenció i contenció sanitàries per fer front a la crisi sanitària provocada per la Covid, infraccions que dividim entre lleus, greus, molt greus. Aquelles que tenen repercussió o que poden produir un risc o un dany lleu per a la salut de la població quan l'incompliment suposa un risc de contagi per a un màxim de quinze persones, quan és de gravetat amb diferent tipologia fins a un màxim de cent cinquanta persones, i després també aquelles propostes de sancions que poden ser tipificades com a molt greus. I, per altra banda, s'estableixen els òrgans sancionadors que corresponen als ajuntaments de Catalunya, Consell General d'Aran, l'Administració de la Generalitat de Catalunya i tots en els seus àmbits de competència en les funcions de vigilància, inspecció i control que preveu aquest decret llei. Per tant, intentant que tothom tingui els marges que li requereix la llei, per això proposàvem també aquesta delegació cap als ajuntaments de Catalunya, per poder no només incoar expedients, sinó també fer tot el procés de sanció en aquelles faltes lleus, exceptuant Consell General d'Aran i Ajuntament de Barcelona que, per Carta Municipal i pel seu ordenament jurídic, tenen competència per anar més enllà d'aquestes sancions lleus. La modificació normativa el que busquem és que enforteixi les funcions també del Servei d'Urgències de Vigilància Epidemiològica de Catalunya. Aprofitant aquest decret llei també podríem enfortir aquest SUVEC –el Servei d'Urgències de Vigilància Epidemiològica de Catalunya– per personal sanitari multidisciplinari. I això ens ajuda a arribar molt millor a tot arreu i, per tant, en aquesta situació –com deia–de forta complexitat en la que en pocs mesos hem hagut de fer front a moltes coses. El que hem d'intentar sobretot és explicar-nos bé de cara a la ciutadania, complir les mesures avui, les mesures que establim, que nosaltres ens anem mirant en les dades, dia sí i dia no, per veure quins llocs són els que creixen i intentar aplicar mesures anticipadament quan abans millor, abans que aquest creixement no ens impacti de forma més contundent, sinó intentant aquesta anticipació que hem volgut i hem buscat sempre, aquesta proposta de mesures no busca res més que explicar aquesta actuació solidària que hem de tenir en la nostra societat per protegir-nos. Incomplir aquestes mesures avui només ens porta a més propagació i a més restriccions demà, i això és important. És a dir, qualsevol cosa que afecti llibertats personals o que afecti la manera de viure de qualsevol persona o, sobretot, aquelles que també, a més a més, afecten activitats econòmiques no és volguda ni és perquè sí, sinó que és intentar-la anticipar en el mínim grau possible perquè no esdevenim en unes mesures restrictives l'endemà. I vull posar alguns exemples d'això, sense voler-me allargar: el dia 23 de març vam tenir un pic de nombre de casos de Covid-19 positiu a Catalunya amb 2.317 persones positives. Aquell dia s'havien fet o això corresponia a 3.716 PCRs. Per tant, la majoria de PCRs que teníem capacitat de fer aleshores, pràcticament es confirmaven totes. En aquell moment, teníem 636 persones ingressades a l'UCI, que ja havia sobrepassat la capacitat basal que havíem tingut instal·lada. La setmana del 17 al 23 el risc de rebrot superava els quatre-cents i teníem una RT, que en aquell moment no calculàvem –encara no formava part d'aquells índex que l'OMS deia que havíem de mirar–, de dos i mig. Catorze dies després, el 6 d'abril, teníem el pic d'UCIs a Catalunya amb 1.528 persones ingressades en un llit de crítics. El dia 24 d'agost vam tenir 1.482 positius de 17.147 PCRs aquell dia. La diferència és molt gran; 146 a l'UCI i la setmana, doncs, era amb un risc de rebrot de dos-cents i una RT d'1,6. Catorze dies després ens mantenim amb 148 persones ingressades a l'UCI. Amb això vull dir que, d'aquests mesos ençà, l'epidèmia ha canviat molt. Hem tingut capacitat de dotar-nos de moltes eines –de moltes eines– per poder controlar aquesta epidèmia. Eines que surten del mateix sistema de salut i eines que van ser molt contundents en aquells moments de confinament total. Vam explicar i vam dir-ho a la ciutadania que es tractava d'aprendre a conviure per un dia poder reduir aquest virus. Però havíem d'aprendre que durant mesos hauríem d'estar convivint amb aquest virus i que en aquesta etapa de represa havíem d'organitzar tota la societat per adaptar-nos a aquesta situació de viure en una epidèmia. Aquestes mesures no són res més que modular, no? aquest viure en una epidèmia segons una situació epidemiològica determinada. Les necessitem per actuar, però no són, en cap cas, la panacea. Ara bé, aplicar les mesures, si és necessari, necessita clarificar les normes i necessita poder-ho explicar a la ciutadania. És això el que venim a fer. Depenem molt de la comunitat, depenem d'aquesta resposta comuna com a societat que li donem a una epidèmia d'aquestes característiques. No m'allargo més. Probablement, com a debat polític, no és el més interessant aquest decret llei, però sí que és una de les eines més que tenim, no l'Administració de la Generalitat, no el Departament de Salut, sinó totes les administracions per ajudar-nos, per clarificar, aquesta resolució o aquest conviure amb aquesta epidèmia. Per tant, per aquest motiu demano, evidentment, doncs, la convalidació d'aquest decret al Parlament de Catalunya, que és on correspon. Moltes gràcies.
Gràcies, consellera. A continuació, passarem a la intervenció dels grups parlamentaris per fixar la seva posició. Aquest torn d'intervenció és de deu minuts per als grups parlamentaris i de cinc minuts per als subgrups. Té la paraula, en primer lloc, el diputat Matías Alonso, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gràcies, president, consellera. Senyores, senyors diputats. Aquests dies estem recordant diferents efemèrides que han marcat significativament les tasques institucionals d'aquest Parlament. Ara fa poc més de quaranta anys que el Parlament de Catalunya va reobrir les portes de la democràcia. Ara fa poc més de tres anys, de fet, només dos dies més, que el separatisme governant, la caquistocràcia que domina malgrat la seva minoria social les institucions de la Generalitat, va voler donar un cop a la democràcia que no va tenir l'èxit que esperaven. De fet, la solidesa de la democràcia espanyola, que els partits separatistes i els seus representants institucionals no saben o no volen veure, els va desmuntar el seu intent de constituir en aquells moments una república de fireta. Afortunadament, estem a Espanya, una de les democràcies plenes més avançades i sòlides del món; i seguim sent el que vol la majoria dels catalans i el que ens correspon de conformitat amb l'ordenament democràtic que marca les regles del joc polític i institucional a Catalunya, una comunitat autònoma en el si d'un dels estats més descentralitzats d'Europa. I avui en tenim una mostra irrefutable, amb aquest debat i votació per validar el Decret llei 30/2020, de 4 d'agost, pel qual s'estableix el règim sancionador específic per l'incompliment de les mesures de prevenció i contenció sanitàries per fer front a la crisi sanitària provocada per la Covid-19. Ep!, recordem-ho, estem immersos en una crisi sanitària de les que no es recorden, una crisi sanitària que està provocant també una crisi social i econòmica de la qual ens recordarem molts anys. El decret llei que ara sotmetem a debat i que aquesta tarda votarem per tal de validar-lo és un intent lícit i lògic de l'Administració de la Generalitat per enfrontar adequadament els possibles i molt probables –ho hem vist a bastament– incompliments per part d'algunes persones físiques i jurídiques de les imprescindibles mesures de prevenció i contenció sanitària enfront d'aquesta greu crisi sanitària. Les diferents administracions de l'Estat, el Govern d'Espanya, els governs autonòmics i les corporacions locals han de liderar la lluita contra la pandèmia, i ho han de fer amb la presa de decisions i la promulgació de totes les mesures que calgui per lluitar eficaçment contra la pandèmia. Una presa de decisions i unes mesures que també –ho sabem– han arribat tard. En alguns casos, molt tard i que, per desgràcia, la poca diligència dels poders públics ha comportat la pèrdua de moltes vides i el patiment de moltes famílies a tot Espanya. En això Catalunya, l'Administració de la Generalitat, aquest desgovern que patim, tampoc pot treure pit; ans al contrari, hem liderat durant moltes setmanes els rànquings del dolor i del patiment provocat per la Covid-19. Per tant, s'ha arribat tard perquè inicialment no se li va donar a la pandèmia la importància que tenia, no es va saber veure la perillositat. Però aquest Decret llei 30/2020 és una norma necessària per complementar les accions preventives i proactives contra la Covid-19, donada la urgència de parar, tan aviat com es pugui, aquesta malaltia i la propagació d'aquest virus maleït. El Govern de la Generalitat, després de mesos d'haver-se iniciat la pandèmia i mesos després també d'haver recuperat plenament les seves capacitats de gestió de la crisi sanitària que estem patint, ha vist la necessitat de filar prim. I això és el que fa aquest decret llei. Podria haver arribat abans, sí. Cal que segueixi vigent després de la seva entrada en vigor provisional en data 7 d'agost, també. I avui, des del Grup Parlamentari de Ciutadans, el validarem, tot esperant que sigui validat per aquest Ple. Amb una doble satisfacció: d'una banda, perquè aquest decret estableix un règim sancionador força clar i, a parer nostre, prou ben modulat, que posa en mans de les administracions autonòmica i local les eines necessàries per garantir tant com sigui possible l'efectivitat de les mesures promulgades per fer front a la pandèmia. Tot és millorable, però no és una mala eina, encara que hauria d'haver arribat abans. Però, d'altra banda, perquè malgrat els jocs de paraules habituals de l'Administració de la Generalitat, malgrat els intents de dissimular-ho, aquest Decret llei 30/2020, del 4 d'agost, és, com no pot ser d'altra manera, fruit d'un acord de Govern, del Consell Executiu que encara presideix el senyor Torra. I el mateix senyor Torra l'ha promulgat en nom del rei, encara que sigui amb la boca petita. Dic això perquè el llenguatge administratiu que fa servir l'Administració de la Generalitat de Catalunya és, de vegades, quelcom més que curiós. Comença el text amb una referència a l'article 67.6.a de l'Estatut, que preveu que els decrets llei –com és el cas– són promulgats, en nom del rei, pel president o presidenta de la Generalitat. Una fórmula, la d'aquesta referència com de passada al mandat estatutari pel que fa a la promulgació dels decrets llei, que sembla buscar que la referència al rei no s'acabi de veure del tot, perquè tot seguit diu: «D'acord amb l'anterior, promulgo el següent..., quan realment vol dir o, encara que no ho vulgui dir, significa que «en nom del rei, promulgo el següent decret llei. Aquesta és la primera de les realitats tangibles en aquest decret llei, com en d'altres. És fruit d'una proposta de la consellera de Salut, sotmesa a deliberació del Govern, que el president de la Generalitat promulga en nom del rei. És a dir, en nom del cap de l'Estat, del que la comunitat autònoma, aquesta que el senyor Torra ni vol governar ni administrar, en forma part indissoluble. Lògicament l'exposició de motius està plena de referències a lleis orgàniques, lleis i reials decrets llei, normes totes elles en virtut de les quals el Consell Executiu del Govern de la Generalitat ha pogut prendre l'acord del qual aquest decret llei n'és fruit. Perquè l'Administració de la Generalitat, el Govern de la Generalitat, forma part de l'Administració de l'Estat, i només d'acord amb les lleis que conformen el nostre ordenament democràtic pot prendre decisions de Govern. Fins i tot hi ha una referència explícita al Tribunal Constitucional, una altra de les bèsties negres del separatisme que conforma el Consell Executiu. I ho fa per carregar-se de raó a l'hora d'invocar la concurrència entre la situació d'urgència provocada per la Covid-19 i les mesures concretes adoptades. Avui, tenint present les efemèrides que he esmentat al si de la meva intervenció en aquest debat, he volgut ressaltar aquestes qüestions per recordar al Govern i als grups que li donen suport que estem en el si d'un estat social i democràtic de dret. Una de les democràcies plenes més sòlides del món i que, igual que ho han tingut present per elaborar, promulgar i validar un decret llei, ho tinguin per desenvolupar les seves tasques quotidianes en l'àmbit institucional. Perquè només el respecte escrupolós a les regles de joc democràtic legitima l'acció política i el bon govern. Avui els grups de Junts per Catalunya i Republicà validaran aquest decret llei, com també ho farem des de Ciutadans. Ens sembla oportú que per la via d'aquest decret llei s'hagi establert de forma sistemàtica i concreta un règim sancionador ordenat i agrupat. Un règim que, en qualsevol cas, queda subjecte a la normativa establerta pel règim administratiu i a la jurisdicció dels tribunals corresponents en el supòsit que qualsevol dels afectats per una sanció imposada sota la vigència d'aquest decret llei ho consideri oportú de conformitat amb l'ordenament democràtic que hem de respectar i que Ciutadans, sense cap mena de dubte, respecta, alhora que els demanem que també vostès ho respectin avui, ara i sempre. Perquè aquest és l'únic camí legítim d'exercir les tasques de Govern i de representar, com ho fem tots en aquest hemicicle, a tota la ciutadania de Catalunya. Sense respectar les regles de joc que estableix l'ordenament democràtic es perd tota legitimitat, com va passar els dies de la vergonya al setembre i també l'octubre de 2017 i que avui he volgut recordar. Consellera, deixin de jugar a la política-ficció, deixin de plantejar impossibles com si els tinguessin a tocar; elaborin i presentin els pressupostos que Catalunya necessita per capgirar la crisi que tenim a sobre. I, si no s'hi veuen amb cor, si la seva prioritat és la guerra oberta en què s'han instal·lat tant el Govern com els grups que li donen suport, potser cal que deixin pas a un nou govern que tingui com a prioritat treballar pel conjunt de la ciutadania de Catalunya al marge dels interessos de partit.
Gràcies, diputat. A continuació és el torn de la diputada Assumpta Escarp, del Grup del PSC i Units per Avançar.
President, diputades, diputats, bon dia. Fa uns dies el doctor Argimon, en una de les compareixences de premsa, deia i definia la situació de la Covid-19 en el sentit de dir: «Estem en un moment d'estabilitat perillosa. I afegia: «Controlem la pandèmia amb mesura, solidaritat i responsabilitat. L'apel·lació a la responsabilitat i, per tant, a la solidaritat ha estat una constant per part de tots els responsables polítics i tècnics. I jo crec que és una crida que tots i totes aquí compartim. Saber que les nostres accions tenen conseqüències per a nosaltres i per al nostre entorn, sabem que portar mascareta, mantenir la distància i mantenir la higiene són importants, com ho és reduir o adaptar la nostra interacció social. Ho sabem, ho exigim i mirem de que es compleixin. Per tant, ens calen mesures. Al costat d'aquesta responsabilitat i aquesta solidaritat, han d'haver-hi mesures i les mesures han de ser de salut pública, econòmiques, de govern. Algunes, purament administratives. De fet, el Procicat n'ha dictat diverses, n'ha dictat moltes, de resolucions, normes tant de Salut com d'Interior, parlant de recomanacions, d'obligatorietat, de reducció d'activitats de restauració i d'oci. El compliment d'aquestes mesures és un deure i, com a deure, pot tenir capacitat i pot comportar actuacions coercitives per part dels governs i això és el que intenta regular aquest decret. M'agradaria dir, de totes maneres, quan es parla d'activitats o de l'activitat o de la potestat coercitiva per part del Govern, quina és l'actitud de la ciutadania. La ciutadania d'aquest país i en general ha estat majoritàriament de gran responsabilitat i de gran solidaritat. Jo crec que ho ha estat durant el confinament i ho continua sent. Veiem alguns relaxaments, però en general ho hem vist. I jo crec que val la pena sempre dir-ho. Però cal un marc normatiu clar per als que incompleixin les indicacions i els que trenquen, perquè trenquen la responsabilitat i la solidaritat. A mi m'agradaria dir, de tota manera, que el nombre de normatives, canvis, adaptacions, pròrrogues, fases, noves normatives o noves normalitats o represes a vegades ho fa difícil. Deia la consellera que hem d'aprendre a conviure amb el virus; hi estic absolutament d'acord, perquè no és un moment en què doblegarem la pandèmia, sinó que haurem d'aprendre, mentre no tinguem un tractament –i quan el tinguem també– i amb la vacuna, que hi ha nova normalitat i que hi ha una altra manera de com haurem de fer les coses. Però és veritat que la proliferació de situacions, de normatives han portat moltes vegades alts nivells de confusió. I no només ho pateixen els ciutadans i ciutadanes, sinó que alguns dels que han d'aplicar la normativa, diguin-se ajuntaments, Mossos d'Esquadra o policies locals, hi ha moments en què van una mica perduts. Durant l'estat d'alarma es van aixecar, si no ho recordo malament, 150.000 actes per possibles infraccions, sigui per la normativa de sanitat o d'Interior, tramitació que farà el Departament d'Interior d'acord amb un decret llei que vam aprovar aquí mateix crec que al mes de juny. Sancions que en el seu moment han estat molt qüestionades per part de constitucionalistes, d'advocats i altres, parlant sobre la capacitat de restricció de drets. Nosaltres no entrarem en aquest debat, però sí que m'agradaria saber on són aquestes 150.000 infraccions, que sembla que costi la seva tramitació. Entre altres coses, podem entendre que és complicat, però en tot cas canviem del Departament d'Interior al Departament de Salut, estem ordenant les infraccions, però aquí tenim cent-cinquanta actes per infraccions durant l'estat d'alarma que no tenim resoltes. Compartim, com deia, els principis que deia el doctor Argimon de mesura, responsabilitat i solidaritat, però segur que el doctor Argimon parlava més de mesures de salut pública i mesures de caràcter sanitari, de prevenció i de protecció de la salut. I sobre aquestes, encara que potser no són objecte d'aquest decret, sí que m'agradaria dir alguna cosa, perquè jo crec que no podem passar per alt ni tornar a dir que moltes de les mesures han arribat tard i malament. Es va trigar mesos a nomenar un director de Salut Pública, hem assistit aquesta setmana als darrers canvis en el Departament de Salut; canvis que la consellera tindrà les seves les seves raons i també hem demanat la seva compareixença perquè les comparteixi, però el que és evident és que formarà part dels annals dels mals governs fer canvis en el departament bàsic en un moment i enmig d'una pandèmia com la que estem vivint. Vostès no van posar ni les mesures de vigilància epidemiològica ni van reforçar els serveis. Ens va caure el brot del Segrià i ens va desbordar a tots plegats. Els rastrejadors reclamats i quantificats per part de molts experts han trigat molt en arribar i encara no hi són tots, i l'atenció primària, desbordada i estressada, no ha vist el seu pla fins ara, que tampoc el tenim molt concretat. I a més hi ha una casualitat, diguéssim. Treuen vostès el pla de l'atenció primària quan saben el malestar que havia generat l'anunci de generar cinc centres assistencials satèl·lits. Un facultatiu de la primària em deia l'altre dia, que ho vaig trobar molt encertat: «A la primària treballem com mai, però com que les UCIs no estan tensionades, sembla que el sistema tampoc estigui tensionat. És com si tornéssim a l'hospitalcentrisme més pur. I tot això quan encara falta concretar bastant la cobertura necessària a residències i escoles. Miri, masses apel·lacions a la responsabilitat –jo els hi he dit ja alguna altra vegada– i mala gestió per part del departament. Però en tot cas estem ara..., tornarem a les mesures sancionadores i al Decret 30/2020, tenint en compte que la sanció... o esperem que la sanció a un mal Govern ja ens la trobarem o se la trobaran a les eleccions. Per tant, parlarem ara de les sancions reals. Crida l'atenció lo que els deia abans, no?, que abans es fes per Interior i que ara es faci per l'Agència de Salut Pública, quan l'exconseller justificava que es fes per Interior deia que dubtava que Salut tingués capacitat per fer-ho. Per tant, primer dubte sobre el decret: podrà Salut tramitar, i l'agència, totes aquestes sancions? Les que hi puguin haver –i espero que poques, però que en tot cas hi siguin? Perquè el marc jurídic és el mateix: la Llei de salut pública del 2009, la modificació de l'article 55 de la llei, la Llei de protecció civil, ens han donat la cobertura necessària per fer-ho, també el Decret de nova governança, que facultava els dos consellers. Per tant, és evident que n'hi ha d'haver-hi. A mi, no sé si ha estat possible o no, m'hagués agradat que també haguéssim pogut preveure sancions per les fake news o per les posicions i posicions irresponsables i negacionistes. Sé que és molt difícil, però sé que és una lluita que tenim oberta i que l'hem de tenir. El decret posa ordre –això és cert– en els diferents textos legals i, sobretot, d'alguna manera, fa que la ciutadania tingui molt clar quines són conductes sancionables, qui tramita les sancions i com es pot fer. Per tant, d'alguna manera, no només facilita la vida als ciutadans i ciutadanes, sap quins són els seus deures i les sancions que se li poden imposar, sinó també l'activitat pròpia de l'Administració. Per tant, en aquest sentit, nosaltres creiem que és un bon decret clarificant i detallant el règim d'infraccions, l'incompliment de les mesures. I respon també a una demanda dels ajuntaments, sobretot pel que feia a com podien fer complir l'obligatorietat de la quarantena. I, per tant, en aquest sentit, jo crec que està bé. Però ‒sempre hi ha un però, i això ja ho saben‒ hi han algunes coses que grinyolen una mica. Als ajuntaments els pot anar bé, però és veritat que diuen que ha faltat diàleg. És a dir, en un moment en què cridem a la cooperació i a la col·laboració amb els ajuntaments, podem respondre algunes de les demandes, però sempre és com una mica «ja està fet, no?, i que els ajuntaments no troben el diàleg constant per tal de poder-ho fer. Per tant, en aquest sentit, continuem expressant el nostre dubte sobre..., o continuem expressant la seguretat de que manca diàleg amb els ajuntaments. La segona cosa que nosaltres també hem..., i ahir vam estar treballant sobre aquest tema, és el règim especial de Barcelona. Abans la consellera hi feia referència. Els serveis jurídics han estat parlant. Al final s'ha arribat a un cert acord. Però el que és cert és que ja no és Carta municipal, és que la Llei del 2009 de l'Agència de Salut Pública de Catalunya donava a Barcelona, a través de l'Agència de Salut Pública, totes les capacitats. Per tant, des d'un punt de vista jurídic –i ja no entrarem en un sistema de fuero–, podem entendre que si l'ajuntament té una part no s'entén que no tingui el tot, però han arribat a un acord els serveis jurídics, deixem-ho estar i deixem-ho com està. Però, en tot cas, hi han tres raons... –i quasi no entro en lo dels serveis de vigilància epidemiològica, perquè crec que està bé la modificació–, però hi han tres raons que sí que voldria esmentar i que són les que d'alguna manera he intentat desgranar i que justificarien la nostra abstenció, tot i que continuem pensant que és un decret necessari i que s'havia de fer: bàsicament manca de diàleg amb els ajuntaments; els dubtes més que raonables de capacitat de tramitació per part de l'Agència de Salut Pública, i, a mi em perdonaran, continuo sense entendre per què en un moment ho va tramitar Interior i ara ho tramita Salut Pública, estem en la mateixa normativa legal. Aquestes tres posicions, que sé que no es clarifiquen en el decret, tot i les seves bones intencions, doncs, faran que el meu grup s'abstingui en la seva tramitació. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. En nom ara del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, té la paraula la diputada senyora Marta Ribas.
Bon dia de nou. Aquest decret llei estableix el règim sancionador específic per als casos d'incompliment de mesures de prevenció i de contenció sanitàries per fer front a la crisi Covid. Nosaltres els volem plantejar tres dubtes o peròs a aquest redactat, a aquesta proposta, a aquest decret llei aprovat pel Govern i que avui hem de validar en el Parlament. Primer, avui... Aquest és un decret del 4 d'agost. Parlem del règim sancionador específic per als casos d'incompliment de mesures de prevenció i contenció per fer front a la Covid. Mesures que se li reclamaven a la ciutadania des de feia molts mesos que complissin. De fet, majoritaríssimament la ciutadania complia. Però que cal un règim sancionador per als que no compleixin ho sabem des del principi. No l'hem tingut clar, ordenat i mínimament segur fins a l'agost. Tot plegat, sabem que en aquesta crisi sanitària s'ha hagut de fer de forma absolutament diferent, que calia aquest règim sancionador se sabia, i que, probablement, doncs, s'havia de començar de zero. Però se sabia des del primer dia. I han anat improvisant. És un dels peròs, segurament, menys importants dels que els posem. Però és un però que demostra com d'improvisat va ser tot, no només des d'un inici, sinó especialment després del període d'estat d'alarma en què van acabar fent un decret llei que penjava o ho feia penjar tot d'Interior, i ara no. Fins a l'agost no aprovaven aquest en què s'ha posat ordre i ha quedat una mica més clavat i «seguritzat com es pot fer aquest règim sancionador. Un segon element que els volíem posar de dubte és sobre la capacitat que té Salut, i l'Agència de Salut Pública, de gestionar tots aquests expedients sancionadors. Capacitat en personal i en recursos. El dubte l'expressava el seu propi Govern. El ja exconseller d'Interior, el senyor Buch, en el debat del Decret llei 22, aquest que li atribuïa tota la direcció d'aquesta capacitat sancionadora a Interior al juny o a principis de juliol, deia: «El Departament de Salut ara mateix està immers en la lluita per la Covid-19. I per això vam prendre la decisió de centralitzar totes les sancions, tant les que venien per la Llei de salut pública com les que venien per la Llei de seguretat ciutadana, en el Departament d'Interior. Jo, a dia d'avui, estic convençuda que el Departament de Salut continua molt centrat i embolicat en la gestió de la pandèmia, del que tenim ara mateix i del que probablement vindrà. I que l'Agència de Salut Pública, que també està molt centrada en la gestió del control epidemiològic, té molts pocs recursos econòmics i de gent per poder fer tota aquesta feina que està fent. Per tant, reiterem el dubte: es té la capacitat de gestió de tots aquests expedients sancionadors ara, quan continuem gestionant Covid des del Departament de Salut, des de l'Agència de Salut Pública, i es continuarà, i no es tenia al mes de juny o de juliol, segons l'exconseller d'Interior? També en aquell debat de juliol del Decret llei 22 l'exconseller Buch explicava que el Departament d'Interior estava tenint..., el mateix Departament d'Interior estava tenint dificultats per gestionar les sancions dels mesos del confinament i de l'estat d'alarma; que en un any normal, deia, Interior gestiona aproximadament unes trenta mil sancions i que ja n'hi havia en aquell moment 140.000, només en tres mesos d'estat d'alarma. De fet, a hores d'ara encara no estan resolts tots aquests expedients i continua la incertesa de si s'acabaran resolent. I, evidentment, això incrementa una certa sensació d'impunitat en la ciutadania, que crec que no ens convé, per a mesures com les que estem parlant que cal fer complir. Evidentment, també, del compromís de fer arribar als ajuntaments el 85 per cent de la recaptació que suposessin aquelles sancions, res de res, encara no han vist un euro, tot i que la majoria d'aquelles sancions les van posar els serveis municipals, i, per tant, la feina la van fer. O sigui, Salut no estava capacitada per fer-ho, perquè havia de centrar-se en altres coses; ho feia Interior, i Interior deia que tampoc estava tenint la capacitat de fer-ho. Han passat dos mesos més, tres mesos més, no s'ha fet, tot continua empantanegat amb les sancions respecte dels mesos de l'estat d'alarma, i ara ens diuen que passa tot a Salut. Bé, crec, consellera, que ens ho han d'aclarir molt i molt, per tenir la seguretat que això funcionarà, aquest règim sancionador penjant tot absolutament de Salut. I un tercer element, un tercer però que volíem comentar, és precisament el paper dels municipis en aquest règim sancionador. Celebrem que almenys aquesta vegada, a diferència del Decret llei 22, es reconegui i permeti des de bon inici que els ajuntaments puguin gestionar, sancionar i recaptar almenys les sancions lleus, i que també ja s'inclogui des d'inici el reconeixement a les especificitats que tenen en lleis pròpies i en competències pròpies l'Aran o la ciutat de Barcelona. Però, un cop més, s'ha fet sense el treball conjunt adient. De fet, pel que sabem –i ara també s'hi feia referència, des de la portaveu del Grup Socialistes–, hi ha hagut discrepàncies fins a les últimes hores amb els serveis jurídics de l'Ajuntament de Barcelona respecte de les competències i l'impacte en carta municipal, etcètera. I quant a la resta dels consistoris catalans, al juliol, en reunions del president Torra amb alcaldes i alcaldesses, se'ls va explicar, el decret, però en cap moment hi ha hagut un treball conjunt d'aquest decret, prèviament, amb aquelles administracions que són competents també per a aquest tema i que podran estar gestionant també aquestes sancions. Per tant, un cop més, el Govern confonent codecisió amb informació. No, no es codecideix només donant la informació d'una cosa ja feta. Per acabar, com que aquest decret s'aplica ja des d'inicis d'agost, volíem fer referència a com està funcionant ja la seva aplicació. I el que ens diuen des d'ajuntaments la nostra gent és que encara hi ha dubtes no resolts sobre la seguretat processal, en relació amb la cessió de competències i amb la instrucció dels expedients, i sobre la participació de la Generalitat en els processos d'incoació d'expedients que obrin els ajuntaments. O sigui, se suposava que aquest decret llei clarificava, donava seguretat respecte a allò que existia i per fi posava ordre per poder fer aquestes sancions, però a la pràctica encara està havent-hi dubtes. Per tot plegat, és un decret que a primer cop d'ull evidentment pot semblar raonable, que evidentment és necessari, però que arriba a destemps –no ha arribat fins l'agost–, sense prou treball conjunt ni diàleg amb les administracions locals, que també hi tenen competències, i que encara ens genera uns certs dubtes respecte a alguns elements procedimentals d'aquestes sancions. Per tot plegat, ens abstindrem en la votació d'aquest decret.
Gràcies, diputada. En nom, ara, del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, té la paraula diputada senyora Maria Sirvent.
Gràcies, president. Bé, nosaltres ens abstindrem davant d'aquest decret llei, en primer lloc perquè entenem que fa molt de temps que ens trobem en aquesta situació d'emergència sanitària i que podrien haver treballat, doncs, aquest decret d'una altra manera, amb un diàleg molt més obert, i no amb la figura del decret, que creiem que el Govern ja ha fet un abús prou important de la figura dels decrets, que s'haurien de fer servir només en moments d'excepcionalitat, en els que les disposicions són d'extrema urgència, i entenem que això ja fa temps que s'hauria d'haver fet. Ara, també ens abstenim pel contingut. Per què pel contingut? Doncs, per exemple, perquè aquest decret parla, en forma molt genèrica, de forma molt subjectiva, de determinades conductes, no?: «Qualsevol altre incompliment de mesures, ordres, resolucions i actes adoptats per les autoritats competents per fer front a la crisi sanitària. Això és tot, és absolutament tot. Genera una sensació d'indefensió jurídica. Una cosa és dir «qui no porta mascareta, cent euros, «qui la porta mal posada, també, bé, però altra cosa és dir que totes aquelles ordres, resolucions, mesures, actes adoptats pel Govern poden ser constitutius d'una falta lleu, greu o molt greu. I com es distingeix entre lleu, greu i molt greu? Doncs diu: «Quan es produeix un risc o dany lleu per a la salut de la població, quan l'incompliment suposi un risc de contagi, si és lleu, menor de a quinze persones; si és greu, de quinze a cent cinquanta. Un risc de contagi. I com ho mesurareu, això? Perquè aquí no ho explica. L'altre és, diu: «Compartir begudes a la via pública, de cinc-cents euros...; begudes alcohòliques a la via pública, de cinc-cents euros a tres mil euros. Però compartir una Coca-cola enganxats en un banc, això no enganxa el Covid. Vull dir, és una mica difícil. I nosaltres no és que hi estiguem a favor, eh? És a dir, nosaltres també creiem que hi ha d'haver mesures i que cal sancionar determinats comportaments, però donar aquest marge de discrecionalitat, doncs, aleshores ens porta a situacions a vegades d'abús de poder. I ho hem estat veient fins a dia d'avui, amb la imposició de les sancions. Per exemple, diu: «Gradació de les sancions. Les sancions, per exemple, les més greus, poden anar de seixanta mil a 600.000 euros. I diu: «Bé, com trio jo que són 600.000 i no seixanta mil? O: «Com graduo jo aquestes sancions? Diu: «Doncs segons la negligència i intencionalitat del subjecte. Bé, doncs, no ho sé, la intencionalitat, com es mesura. «La gravetat de l'alteració sanitària i social produïda –«la gravetat de l'alteració sanitària i social produïda. Una alteració social, què pot ser? Qui triarà què és una alteració social i què no és una alteració social? Una manifestació serà una alteració social? També veurem perillar el nostre dret de manifestació? Diu: «L'incompliment dels requeriments o les advertències prèvies per qualsevol mitjà. Ho repeteixo: «Advertències prèvies per qualsevol mitjà. Que teniu una llista d'advertències prèvies a la ciutadania per qualsevol mitjà? És a dir, si a mi algú m'ha advertit d'alguna cosa, com a ciutadana, per..., em diu: «Escolti, s'hauria de posar vostè la mascareta. Això ho estan apuntant en un registre? Perquè aquí diu que l'incompliment dels requeriments o les advertències prèvies per qualsevol mitjà. I no diu, doncs, que siguin en base a una denúncia interposada o a una acta policial... No, no diu re d'això, no ho explica. La durada dels riscos. En comparació amb què? Què és una durada que pot fer que una sanció sigui de 600.000 i no de seixanta mil? Diu: «L'existència de reiteració o reincidència. Però tampoc explica què vol dir «reiteració o «reincidència. És a dir, hi ha d'haver un expedient sancionador ferm, amb una proposta de sanció? O «reiteració pot ser que m'hagin cridat l'atenció? Vull dir, crec que per seguretat jurídica hi hauria d'haver coses que haurien d'estar més clares. I hi ha un error en el punt k de l'article 6, perquè diu que «fos un risc o dany lleu quan hauria de dir «un risc o dany greu. Gràcies.
Gràcies, diputada. És el torn, ara, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, de la diputada senyora Esperanza García.
Gràcies, president. Bé, és clara la necessitat d'aprovar un règim concret, que sigui determinat, que sigui clarificador i que permeti al final, doncs, imposar la responsabilitat, via sanció, malauradament, a aquells que amb les seves conductes posen encara més en risc la ja fràgil situació sanitària i epidèmica. Però, malgrat això, nosaltres considerem que és essencial, doncs, remarcar i plantejar algunes observacions respecte al decret. Primera. Què se n'ha fet de les sancions que s'havien tramitat fins ara? Perquè no tenim absolutament cap notícia de totes les sancions que des de la conselleria d'Interior s'anunciava que s'havien tramitat des del decret d'alarma. I per les manifestacions dels mateixos membres del Govern, inclòs el senyor Torra, i fins i tot, des de l'Ajuntament de Barcelona, la senyora Colau, sembla que les han deixat ficades dins d'un calaix. Llavors ens plantegem de què serveix un decret si vostès al final traslladen als agents de l'autoritat que han d'imposar aquestes sancions mitjançant l'aixecament de les actes i de les denúncies per incompliment, si vostès els llancen el missatge de que quedaran en paper mullat. Aquesta és la primera qüestió que nosaltres plantegem. La segona és quin és el motiu perquè es canviï, diguem-ne, la tramitació des d'Interior a Salut i que sigui Salut qui tramiti aquestes sancions. No entenem el perquè d'aquest canvi de criteri. Creiem que és molt desencertat. Però és que potser també vostès encara segueixen mantenint criteris totalment diferenciats i contradictoris entre les conselleries, com ja van reflectir els membres del Govern d'Esquerra Republicana envers els de Junts per Catalunya justament quan es va aprovar al juliol l'últim decret, que el que clarificava era les competències entre els diferents cossos policials a l'hora de poder aplicar aquestes sancions. Encara vostès tenen aquests conflictes interpretatius i de necessitat d'aplicació de sancions per incompliment? Perquè, si és així, el canvi de conselleria no farà la cosa. Si vostès no estan convençuts de que necessàriament en una situació de crisi com aquesta per incompliment es necessita imposar sancions, estem exactament al mateix punt que abans de presentar-se aquest decret. Creiem que és positiu el fet de que s'introdueixin clarificacions respecte a gradació, tipus de sanció..., en fi, que dona una certa claredat, però seguim tenint la mateixa impressió de cert caos del mateix caos que també impregnava l'actuació del Govern de la Generalitat respecte a aquest tema abans de que s'aixequés l'estat d'alarma el 21 de juny. I podem entendre que en el seu moment el mando únic dificultés determinades clarificacions i que hi haguessin dubtes, però ara, després del temps transcorregut, no ens expliquem com segueix aquest caos, aquesta manca de coordinació –crec que ja s'ha dit des d'aquest faristol– entre el món local, que també necessàriament participa d'aquesta situació. Una tercera reflexió que llançaríem és: escoltin, aquest decret i les seves sancions s'apliquen en dies festius? La pregunta no és..., és irònica, perquè donat que els catalans no ens podem reunir més de deu persones, ni que siguem familiars, durant tot aquest temps, per l'emergència i la situació tan fràgil sanitària, i, en canvi, sí que no s'han desautoritzat les manifestacions convocades per l'ANC, escampades per tot Catalunya i que convocaran més de 45.000 persones..., veurem si en el cas d'incompliment el dia 11 s'aixecaran actes. Perquè, si això no passés... –la veritat, no ens estranyaria–, però si això no passés i no només no se desautoritzessin aquestes manifestacions, que la comunitat científica i sanitària ja ha qualificat de temeràries, vostès, per no aplicar un règim sancionador, no només caurien en arbitrarietat, sinó també en il·legalitat. I esperem que no sigui així. Com que som conscients de la necessitat de l'aprovació d'aquest decret i la fixació d'un règim clarificador, precisament per no incórrer en arbitrarietats ni en indefensions i sí en protecció d'allò i el bé més important que és la salut pública, no entorpirem la seva aprovació. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] Però deixin que els digui una cosa: per aplicar un decret, una disposició, s'ha de respectar no només la llei, sinó també creure en el contingut...
Diputada...
...que aquesta té.
Gràcies. És el torn ara... [[Pausa.]] Gràcies. És el torn del Grup Parlamentari Republicà, i té la paraula la diputada senyora Montserrat Fornells. Endavant.
Moltes gràcies, president. Consellera, diputats, diputades, bon dia a tothom. En primer lloc, voldria condemnar i lamentar el que ha passat avui al camp de Mória, a Grècia. És lamentable i vergonyós que passin aquestes coses avui en dia a Europa, i la inacció d'aquesta. Enviar des d'aquí tot el suport, tota la força, tot l'escalf i tots els ànims a tots els refugiats i refugiades. Ja entrant en el contingut del que estem debatent, estem davant la convalidació del Decret llei 30/2020, del 4 d'agost, pel qual s'estableix el règim sancionador específic per l'incompliment de les mesures de prevenció i contenció sanitàries per fer front a la crisi sanitària provocada per la Covid-19. L'objectiu d'aquest decret és el de protegir els drets de la vida, a la integritat física i a la salut de les persones, i, per aconseguir-ho, hem de dotar les administracions públiques de les eines necessàries. La crisi sanitària generada per la pandèmia fa que patim al nostre país una situació que és complexa i excepcional, i, per tant, cal que tothom, tota la ciutadania, prenguem les precaucions i les mesures de prevenció necessàries per afrontar-la. Les mans netes, la distància i la mascareta són les mesures més eficaces i necessàries per lluitar-hi. Només si tothom actua amb responsabilitat ens en podrem sortir i podrem abordar aquesta difícil situació que ens ha tocat viure. Com ha dit la consellera, cal la col·laboració i la cooperació de tota la ciutadania i de totes les institucions per abordar-ho i posant sempre al centre la vida i la salut de les persones. No obstant, les administracions necessiten eines per protegir els drets de la ciutadania. En pro del benefici col·lectiu, cal que els poders públics puguin sancionar si es vulneren les mesures que han vingut donades pels experts sanitaris per tal de preservar la salut pública i per minvar els efectes sanitaris de la pandèmia que avui encara estem patint. El règim sancionador existent ara es trobava dispers en diferents textos legals i dificultava el coneixement del ciutadà d'aquelles conductes o omissions reprovables. A més a més, també representava una complexitat per a l'Administració. Per aquest motiu, aquest decret llei pretén garantir la seguretat jurídica i classificar i detallar el règim d'infraccions i sancions per l'incompliment de les mesures de prevenció provocades per la Covid-19. Aquest decret llei pretén posar ordre i claredat a la normativa aplicable en una situació del tot excepcional. La ciutadania ha de poder saber quina normativa se li està aplicant en les sancions que li puguin ser imposades. Mitjançant aquest decret llei, es classifiquen les infraccions en lleus, greus o molt greus, i es detallen les sancions pertinents per a cada situació d'incompliment. Es consideren infraccions greus, per exemple, tant l'incompliment dels límits d'aforament de seguretat establerts en espais tancats o a l'aire lliure com els d'horaris d'obertura i tancament de les diferents tipologies d'establiment i activitat. Les sancions i les multes per infraccions greus aniran des dels 3.001 euros fins als seixanta mil euros. Són infraccions molt greus, per exemple, la celebració d'actes o activitats que hagin estat expressament prohibides o suspeses per les autoritats pel risc que suposen per a la salut de la població amb relació al Covid-19. En aquest sentit, les multes per infraccions molt greus seran entre els 60.001 euros i els 600.000 euros. I, per últim, es consideren infraccions lleus, amb imports de sancions fins a un màxim de tres mil euros, per exemple, l'incompliment de l'obligació de l'ús de la mascareta o el seu ús inadequat. En aquest cas, la sanció correspon a cent euros. Així mateix, la sanció aplicable quedarà determinada segons criteris relatius a la intencionalitat, a la gravetat de l'afectació, a la reiteració de la infracció i també en el temps que s'ha mantingut la situació que ha posat en risc la salut i la seguretat de la ciutadania. Seran els ajuntaments de Catalunya i l'Administració de la Generalitat, en l'àmbit de les seves competències, els qui exerciran les funcions de vigilància, inspecció i control del que preveu aquest decret llei; la competència de les sancions lleus pels ajuntaments i les greus o molt greus per l'Administració de la Generalitat, amb l'Ajuntament de Barcelona amb la carta municipal i amb el Conselh Generau d'Aran amb les diferents especificats concretes pel seu règim competencial especial. Finalment, el decret llei també modifica el Decret 203/2015, pel qual es crea la Xarxa de Vigilància Epidemiològica, i es regulen els sistemes de notificació de malalties de declaració obligatòria i brots epidèmics. Aquesta modificació implicarà que les funcions del Servei d'Urgències de Vigilància Epidemiològica de Catalunya puguin ser desenvolupades per personal sanitari multidisciplinari; una modificació del tot necessària per poder fer un correcte seguiment de l'evolució de la pandèmia i els brots al territori. Per part del nostre grup, per part del Grup Republicà, donarem suport a la validació de la tramitació d'aquest decret llei. I, finalment, fer esment que estem vivint una situació excepcional on tothom ha de posar de la seva part. Només des de la consciència col·lectiva superarem plegats i plegades aquesta situació. Si entre tots i totes complim les mesures, tothom es veurà beneficiat i podrem lluitar contra aquesta pandèmia evitant més restriccions en un futur. Si no es compleixen, ens perjudicarà a tota la societat posant en risc el nostre sistema de salut pública i també posant en risc les persones més vulnerables, i pot arribar fins i tot un retrocés en la lluita contra la Covid. No tinc cap dubte que ho farem possible i que ens en sortirem. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. I, finalment, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula el diputat senyor Josep Riera.
Bon dia a tothom. President, consellera, diputats presencials i també els telemàtics... En condicions normals aprofitaria aquesta intervenció sobre un decret que estableix un règim sancionador per fer una reflexió sobre la necessitat d'establir sancions i el model social que tenim o el que voldríem tenir, i segurament començaria aquesta reflexió dient les paraules que l'escriptor Herman Melville va posar en boca d'un dels personatges més paradigmàtics de la història de la literatura, Bartleby, l'escrivent, aquestes famoses paraules: «Preferiria no fer-ho. Efectivament, preferiria no haver d'establir règims sancionadors de cap mena, o simplement no haver d'establir règims sancionadors per qüestions en què n'hi hauria d'haver prou tan sols amb el sentit comú, el sentit de la responsabilitat i el sentit de comunitat perquè la gent les complís i les respectés. Però no estem en condicions normals; ben al contrari, per diversos motius ja fa temps que vivim una situació d'excepcionalitat política per la persecució de l'Estat a l'independentisme, amb conseqüències nefastes per a l'equilibri democràtic de les institucions com aquesta, i per als drets de les persones. I a aquesta situació s'hi ha sobreposat l'excepcionalitat que tots estem vivint amb la pandèmia del coronavirus. Ens agradi més o menys, ha calgut i cal aplicar mesures que afecten el desenvolupament normal de les nostres vides, i el Govern necessita, ha necessitat aplicar-les, com qui diu, d'un dia per l'altre. Moltes són perfectibles, i a mesura que l'experiència ho ha demostrat s'han anat adaptant i modificant. Però no són temps de provatures sociològiques de més profunditat perquè les mesures han de ser efectives pràcticament al moment i han d'aconseguir l'efecte que el control de la pandèmia requereix, i si ha de ser acompanyant les mesures de salut pública amb un règim sancionador específic, doncs s'ha de fer. Per diverses raons –i la consellera les ha assenyalat ja en la seva intervenció. Primer, perquè bona part de la societat ens reclama claredat en les mesures que es prenen, en el que s'ha de fer i en el que no es pot fer, i què pot suposar no complir-les. I una altra raó important que justifica aquest decret de mesures és la validesa jurídica. Veníem de proposar les mesures a partir d'una resolució signada per la conselleria de Salut i la d'Interior, que diversos experts assenyalaven –i l'experiència– com un acte administratiu que no permetia aplicar sancions. I a partir d'aquí es van produir resolucions de jutges que contradeien les mesures aplicades pel Govern, encara que aquestes estiguessin basades en les recomanacions dels experts en epidemiologia. Calia dotar de validesa jurídica les mesures i l'aplicació de sancions en cas de ser incomplertes, i l'instrument havia de ser un decret o una ordre governamental. Per això avui estem debatent el Decret del règim sancionador específic per l'incompliment de les mesures de prevenció i contenció sanitàries per fer front a la crisi sanitària provocada per la Covid. Aquest decret ha de respondre a la necessitat del principi de claredat de les normes, de dotar-les de seguretat jurídica i de ser més un instrument dissuasiu que recaptatori. El decret que avui es presenta compleix en general aquestes finalitats. L'informe del Departament d'Economia, per exemple, diu que les mesures previstes en aquest decret obeeixen a les potestats de control, inspecció i sanció de competència de l'Administració de la Generalitat, sense que tinguin cap impacte econòmic en termes pressupostaris. Una altra qüestió important per validar aquest decret són els fonaments jurídics que el sustenten, i en el decret es cita legislació estatal i catalana, però, com ja he assenyalat fa un moment, el més important és que aquest règim sancionador tingui rang de decret. I, igualment, com no farem ara el debat sobre el model de societat que voldríem perquè no calguessin règims sancionadors, no farem avui tampoc el debat sobre la garantia dels drets dels ciutadans subjectes passius d'un procediment sancionador. Però que no els fem avui no vol dir que no siguin qüestions sobre les quals aquesta cambra no hagi d'estar pendent i que les debati quan sigui el moment, segurament, després de la fase de nou control total de la pandèmia. I en aquest sentit també caldria demanar al Govern que les mesures restrictives es flexibilitzin en la mesura que millori la situació dels contagis –que de fet ja s'està fent–, no només per una qüestió de drets individuals sinó també perquè les restriccions innecessàries posen en risc la viabilitat de determinats sectors econòmics. Dit això, tornem al decret. Un altre element que el justifica és la dispersió de diferents règims sancionadors en diversos textos legals. Aquesta dispersió jurídica dificulta la feina de l'Administració però també dificulta el coneixement dels ciutadans de les mesures que s'apliquen i de les conseqüències del seu incompliment. Així doncs, per seguretat jurídica, aquest decret llei clarifica i detalla el règim d'infraccions i sancions i estableix quins són els òrgans sancionadors. I per afavorir aquesta claredat també es preveu que aquest règim sancionador específic ha de prevaldre per sobre dels ja existents, almenys de manera general, sense perjudici d'aplicar aquests altres règims en casos més específics i adequats. I també, encara que es reculli en una disposició transitòria, el decret deixa clar que aquest règim sancionador no és aplicable retroactivament, tret que constitueixi una norma més favorable per a casos previs a l'entrada en vigor del decret. I tot seguit ens trobem la llista d'infraccions, que no la repetiré –ja s'han explicat–, i també la competència sancionadora, que també ha explicat la consellera, que queda establerta en el Govern de la Generalitat, en la conselleria de Salut, en el secretari de Salut Pública i les subdireccions territorials de Salut Pública, i amb disposicions addicionals específiques perquè es pugui delegar en els ajuntaments també la competència sancionadora, en l'Agència de Salut Pública de Barcelona, que, pel que he entès d'algunes intervencions, s'ha arribat a l'acord que això ja representa que és l'Ajuntament de Barcelona qui pot intervenir, qui pot aplicar aquest règim, i també al Consell General d'Aran en el seu territori. En resum, tenim un decret que esperem que serveixi per a la finalitat principal, que no és cap altra que ajudar en el control de l'epidèmia. I segurament la millor contribució és que faci efecte sense que es donin situacions en què s'hagi d'aplicar, o que no n'hi hagi més de les que ja hi ha hagut, i també que els drets que ara es puguin limitar es recuperin intactes quan tot hagi passat, que esperem que sigui aviat, perquè això també seria un senyal, també serà un senyal que d'aquesta crisi n'hem d'aprendre, que n'estem aprenent coses positives, i que una hauria de ser convertir-nos en una societat millor del que érem abans de la pandèmia, pel que fa al sentit comú, al sentit de la responsabilitat i al sentit de comunitat. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. Ha acabat el debat. Els faig avinent que la votació sobre la validació d'aquest Decret llei 30/2020 es farà aquesta tarda conjuntament amb la resta de punts que haurem de votar, que serà després d'acabar el punt vuitè de l'ordre del dia. Aixequem..., suspenem la sessió, més ben dit, perdó, fins a dos quarts de quatre de la tarda. Gràcies. [[La sessió se suspèn a les dues del migdia i onze minuts i es reprèn a dos quarts de quatre de la tarda i cinc minuts. Presideix el president del Parlament, acompanyat del vicepresident segon, el secretari primer i les secretàries tercera i quarta. Assisteixen la Mesa el secretari general, el lletrat major i la lletrada Clara Marsan Raventós.]]
[[Per raons tècniques, no han quedat enregistrats els primers mots de la intervenció del president.]] [[Proposició de llei de mesures urgents en matèria de contenció de rendes en els contractes d'arrendament d'habitatge (continuació)]] [[202-00080/12]] D'acord amb l'article 138 del Reglament, finit el termini per presentar esmenes, procedirem ara al debat final. En primer lloc, intervindran els grups parlamentaris que han presentat esmenes, ja sigui esmenes a la totalitat o esmenes presentades durant la tramitació en lectura única o fins i tot esmenes subsegüents al dictamen del Consell de Garanties Estatutàries; posteriorment, intervindran els grups que no han presentat esmenes. El torn d'intervencions serà de deu minuts per als grups i subgrups parlamentaris. En primer lloc, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, la diputada senyora Noemí de la Calle. Quan vulgui.
Buenas tardes a todos. Retomamos el debate de una proposición de ley reciclada que ya presentó el conseller Calvet en la pasada legislatura y de la que el Consell de Garanties Estatutàries ha concluido que incluye contenido que este Parlament no tiene competencias para legislar. Así que, en el caso de que se apruebe ese contenido original, todos sabemos que esta ley no tiene más recorrido que su impugnación ante el Tribunal Constitucional, que dirá exactamente lo mismo que el Consell de Garanties. Desde Ciudadanos ya lo advertimos, y el Consell de Garanties nos ha dado la razón: rechaza la mayoría de esta ley por unanimidad, una ley que es una mentira preelectoral de este Govern populista, junto a Podemos, para lavarse la cara, para tapar el incumplimiento reiterado de la ley vigente en Cataluña, que dice que el 15 por ciento de vivienda ha de ser de uso social. De hecho, ayer el vicepresidente primero de esta cámara lo reconocía en dos tuits, que hay que votar a favor de esta ley para que haya pues lío en el Tribunal Constitucional. Y es que, blanco y en botella, la vivienda les da igual, y esta ley no es más que un pretexto para generar confrontación, que es, pues, lo de siempre. Y es que qué poco respeto se le tiene a esta institución por parte de los grupos que dan apoyo al Gobierno. Con ese tipo de cosas yo creo que le restan credibilidad y prestigio a este Parlament, y es una pena comprobar cómo pleno tras pleno..., pues, el poco respeto que le tienen al autogobierno de Cataluña. Nosotros creemos que lo que tiene que hacer el Govern es gestionar la pandemia y asegurar el derecho a la vivienda y dejarse de engañar o distraer la atención con conflictos competenciales. Seamos claros: los grupos que dan apoyo al Gobierno saben perfectamente que el problema de la vivienda que tenemos se solucionaría si se invirtiese, si la Generalitat crease suficiente vivienda de alquiler social, y nosotros sabemos perfectamente que presentan esto para tapar su verdadera falta de voluntad de invertir en políticas sociales, con la ayuda, ¿cómo no?, pues, de los cómplices necesarios de Podemos o de comunes, ¿y qué sería de este Govern sin los comunes? Esquerra y Junts per Catalunya se pasan el día intentando legislar para lo que no tienen competencias y dejan de hacer su trabajo con las competencias que sí tienen. Y si estamos como estamos, pues es porque los distintos gobiernos que han ido desfilando por la Generalitat no han apostado por políticas de vivienda, incumpliendo la ley catalana del derecho a la vivienda. ¿Por qué pierden el tiempo de esta manera y se lo hacen perder así a la ciudadanía? ¿No encuentran otras fórmulas cuyas soluciones se encuentren dentro de sus competencias? Porque las hay, y muchas. Lo que pasa es que no quieren utilizarlas, porque les cuesta dinero. Y vayamos por partes. Esta ley tiene dos problemas: el primero es que invade competencias del Estado y el segundo es que, pues, propone una medida que ya se ha demostrado de dudosa eficacia donde se ha implantado. Y es irónico que comunes, Esquerra y Junts per Catalunya presenten esta proposición de ley, los tres artífices, los tres grupos parlamentarios artífices de unos presupuestos en los que se destina una miseria a vivienda pública de alquiler social. Y también es cierto, lo reconocemos, que este problema no lo tienen solo estos últimos presupuestos, sino que viene de lejos. En Cataluña, los distintos gobiernos que hemos tenido últimamente llevan décadas sin invertir en vivienda. Cataluña es la comunidad autónoma que menor porcentaje de su presupuesto invierte en vivienda, la mitad de la media que el resto de comunidades autónomas. Y, mientras en la Comunidad de Madrid se destina el 1,5 por ciento del presupuesto a políticas de vivienda, aquí se destina poco más del 0,6 por ciento, y les recuerdo que la media española se sitúa en el 1,1 por ciento. Y presentan esta ley intentando que nos traguemos que son muy sociales, pero en realidad lo que pretenden es descargar en los particulares una responsabilidad que es de la Administración, intentando confundir a la ciudadanía y ocultar que no están destinando suficiente presupuesto a vivienda social; lo voy a repetir las veces que haga falta. Así que menos postureos y más compromiso a la hora de hacer unos presupuestos para equipararnos en materia de vivienda, no ya con la Unión Europea, sino al menos con España. En Cataluña existe una ley, que es la 18/2007, del derecho a la vivienda, hace trece años ya que se aprobó, y establecía que en veinte años se tenía que llegar al objetivo de que el 15 por ciento del parque de vivienda tenía que ser de uso social. ¿Y qué han hecho? ¿Qué llevamos? Más de la mitad del plazo. ¿Y qué han hecho? Nada, no llegamos ni al 2 por ciento. Porque lo suyo es puro teatro, solo palabrería, pues, para confrontar. Pero políticas de verdad, ninguna, que es poner dinero público. Saquen dinero de TV3 y pónganlo en vivienda. Pero no, claro, porque ustedes tienen otras prioridades que..., pues que tienen, y que mientras intentan distraer al personal con los «Ah!, los malvados propietarios... Pues que no se les olvide que la mayoría, una gran mayoría de esos propietarios son particulares. Y son ustedes como el tren de la bruja, porque lo único que hacen es espantar. Porque ¿cómo van a atraer inversión si lo que hacen con este tipo de políticas es ahuyentar a cualquiera que tenga la mínima idea de invertir en Cataluña? Porque la seguridad jurídica que dan con esto, pues, tiende a cero. Y si el precio de la vivienda está alto construyan vivienda pública de alquiler social, pongan ustedes el dinero. Y además es que hay varios estudios que dicen que la regulación de precios –en Berlín, por ejemplo– no ha servido para nada. Este tipo de regulaciones a lo que lleva es a tener listas de espera para acceder a una vivienda, lleva a la creación de un mercado negro de vivienda. Esto es lo que generan este tipo de políticas, y que luego, pues, por ejemplo, la gente no invierta un duro en esas viviendas y que se caigan a trozos. Entonces, es que no hace falta inventar nada, si es que está todo inventado. El problema es que es caro y el Govern no está dispuesto a destinar suficiente presupuesto a vivienda de alquiler social. Tampoco están dispuestos a buscar fórmulas de colaboración público-privada para que la cosa se gestione bien, para que se haga rentable y se puedan hacer muchas cosas. Porque hacer solo treinta viviendas no sirve de nada, no tiene efecto sobre el mercado; se necesita un impacto que se note en la oferta. Y haciéndolo bien, distribuyéndolas a lo largo y ancho del territorio, para que no se generen guetos ni trampas de pobreza. Y reconocemos que no es fácil, pero es que si no se ponen nunca en serio, si lo que hacen es lanzar balones fuera, centrifugar hacia los privados, que no dejan de ser, pues, los ciudadanos, jamás se va a solucionar este problema. Y además es que llevan desde 2015 con esta matraca, porque para ustedes es muy goloso, porque confrontar a la sociedad con el perverso discursito de que «la culpa es de Madrid, que me ha tumbado la ley, y de paso señalar a los ricos, que es algo que es como que llega a las vísceras de la ciudadanía, «el gran tenedor, que es ya como un animal mitológico, como el drac de Sant Jordi. Y se olvidan de dos cosas. Una, que la mayor parte del mercado de alquiler no está en manos de los grandes tenedores, sino de ciudadanos particulares que les escuchan a ustedes y alucinan con el cinismo de su discurso, porque es que la ciudadanía no se olvida de que quien tiene que resolver estas cuestiones es la Administración pública, es decir, la Generalitat, que es quien tiene las competencias y el dinero. Y el segundo olvido que tienen ustedes es que son ustedes los que tienen que destinar dinero a políticas de vivienda, no quitarle el dinero a los ciudadanos o decirles... Lo que pasa es que ustedes prefieren destinar los recursos a TV3, por ejemplo, a embajaditas, a las cien mil menjadores por todos conocidos, porque esa es su prioridad. Así que desde el Grupo Parlamentario de Ciudadanos lo primero que hemos hecho es eliminar con nuestras enmiendas todo lo que ha dicho el Consell de Garanties que es inconstitucional, porque ya está bien que intenten buscar la confrontación con el Estado, perdiendo el tiempo intentando legislar cosas para las cuales no tienen competencias, y las cosas para las que sí tienen competencias se las quiten de encima, como hicieron con las guarderías, encasquetándoselas a las diputaciones, o con las becas comedor este agosto, que se las han encasquetado a los ayuntamientos. Y es que son dignos de estudio, que gastan más energía buscando la forma de no dar palo al agua que dándolo. Así que, si tienen competencias, ejérzanlas, pongan dinero y llenen Cataluña de vivienda social. Lo que no pueden pretender es haberse comportado como unos irresponsables durante décadas en materia de vivienda, especulando con la vivienda pública de compra, y ahora pretendan hacerle pagar el pato a un ciudadano que tiene un piso y lo pone en alquiler. Así que lo segundo que hemos hecho es presentar una enmienda para que cumplan con la Ley de vivienda y elaboren un fondo autonómico para la creación del parque público de vivienda de alquiler social, dotándolo con el 50 por ciento de los ingresos públicos derivados del impuesto de transmisiones patrimoniales onerosas y actos jurídicos documentados, con el 100 por cien de los ingresos públicos derivados de las herencias intestadas recibidas por la Generalitat o los inmuebles que se adquieran de esta forma y que sean idóneos para la función de vivienda. Y también, como llevamos reclamando desde Ciudadanos desde hace muchos años, pues que se dote este fondo también con el 30 por ciento de los ingresos públicos obtenidos de la tasa turística. Porque mucho discursito con la gentrificación, pero a la hora de darle solución, cuando se ponen propuestas realistas encima de la mesa, como hicimos desde Ciudadanos, pues lo que han hecho ustedes es darles la espalda. Hemos presentado otras enmiendas en las que proponemos incentivos, que no imposiciones, para la contención de las rentas, introduciendo mecanismos que sí son eficaces en la contención de precios, realizando un seguimiento del mercado y las condiciones de las viviendas, de manera que aquellos vendedores o arrendadores que vendan o alquilen por debajo de estos precios recomendables máximos tengan algún tipo de beneficio fiscal. Y cuando el precio pactado sea inferior al precio de referencia introducimos una reducción en el impuesto del tramo autonómico del IRPF e incentivos a los ayuntamientos que bonifiquen el impuesto de bienes inmuebles, el IBI, si se cumplen estos objetivos. Y también incentivos para la construcción de nuevas viviendas de alquiler social. Nuestras enmiendas demuestran que, si la Generalitat tuviese voluntad para hacerlo, tiene a su disposición las competencias y los mecanismos oportunos para asegurar el derecho a la vivienda, y si no lo hace es porque quiere seguir viviendo del victimismo, de la confrontación con el Estado, porque su prioridad es seguir alimentando sus chiringuitos, y en ningún caso asegurar la igualdad de oportunidades ni el acceso a la vivienda. Buenas tardes.
Gràcies, diputada. En nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, té la paraula la diputada senyora Rosa Maria Ibarra. Endavant.
Gràcies, president. Bé, avui tornem a debatre i votarem, finalment, la Proposició de llei de mesures urgents en matèria de contenció de rendes en els contractes d'arrendament d'habitatge, una proposició de llei que els grups proposants van decidir que es tramités per lectura única amb el mateix contingut, pràcticament, que el decret llei que en el seu moment va impulsar el Departament de Justícia i que ja sabíem que era inconstitucional i antiestatutari, perquè així ho havia dit el Consell de Garanties Estatutàries, sense buscar el màxim consens possible i amb un espectacle, si m'ho permeten, patètic, d'enfrontament entre els dos grups que donen recolzament al Govern. És a dir, un autèntic despropòsit. Aquesta proposició de llei reprodueix gairebé fil per randa el decret llei que es va presentar des del Departament de Justícia a les portes de les eleccions municipals. En aquell moment, Catalunya en Comú s'esquinçava les vestidures i deia que darrere només hi havia intencions partidistes d'Esquerra Republicana, que tenia els ulls posats en l'Ajuntament de Barcelona. Ara, però, amb un text gairebé igual i a les portes d'unes altres eleccions, les autonòmiques, Catalunya en Comú és proposant del text, i ara no hi veuen intencions partidistes ni electoralistes; ara només hi veuen la possibilitat d'aconseguir un objectiu lloable, com és el de la contenció de rendes. Em sap greu dir-los-ho, però no cola. I no cola perquè vostès saben tan bé com nosaltres que aquesta llei no tindrà recorregut, saben tan bé com nosaltres que la majoria dels articles d'aquesta proposició de llei són inconstitucionals i antiestatutaris. I no perquè ho diguem nosaltres: perquè ho diu un organisme català, el Consell de Garanties Estatutàries. Vostès poden dir que l'argument competencial no el volen ni valorar, que es volen centrar en l'objectiu de la contenció de rendes. Però convindran amb nosaltres que, per molt lloable que sigui l'objectiu, el camí per arribar-hi és essencial. Si s'equivoquen de camí, no s'arriba a l'objectiu. Mirin, l'habitatge és un àmbit molt sensible. Enviar missatges que poden generar expectatives a uns i poden crear incerteses a d'altres pot acabar produint l'efecte contrari al que es pretenia buscar, i això, amb la situació que tenim, no ens ho podem permetre. Però, per si un moment prescindíssim del debat competencial, hi ha un altre factor que ens fa oposar-nos a aquesta proposició de llei, i és la manera en què s'ha volgut tramitar. Els dèiem al juliol, quan vam tractar sobre la lectura única, que un tema com aquest, d'aquest calat, d'aquesta importància, no es podia tramitar per lectura única, sense el necessari debat entre tots els grups, sense compareixences d'experts, sense poder estudiar si a Catalunya se poden aplicar les solucions que s'han aplicat a d'altres països, o els mitjans, els instruments que s'han aplicat a altres països. Perquè el nostre sistema immobiliari, el nostre sistema de propietat, l'estructura de la propietat, és diferent a Catalunya respecte d'altres països. Tenim exemples del que s'està fent a Berlín, però també del que s'està fent a Portugal. Quin seria el model que s'adaptaria més a la nostra realitat, si és que n'hi ha algun? Potser cap d'ells és vàlid i hem de buscar-ne un de propi. Però això no ho hem pogut valorar. Els grups proposants, que evidentment tenien i tenen els vots suficients, ens van prendre la possibilitat de fer aquest treball més en profunditat. I això no va en detriment dels grups que no hem presentat la iniciativa o que no la recolzem: va en detriment de l'objectiu que diuen que volien aconseguir. I, mirin, si abans els retrèiem l'actitud dels comuns, ara volem referir-nos al Govern, perquè al nostre entendre és especialment irresponsable la posició dels dos grups que donen suport al Govern. Ja ens tenen acostumats a la guerra oberta entre els dos socis, amb els ulls més fixats en les eleccions que no pas en el govern i en la gestió de la realitat complexa que tenim actualment. Però la situació que estem vivint amb aquesta proposició de llei és gairebé surrealista. Els dos grups eren signants de la proposició de llei, però, de cop, Junts presenta unes esmenes al seu propi text, que després ha hagut de retirar, unes esmenes que volien diluir el sentit de la proposició: endurien els supòsits per declarar una àrea de mercat tens, establien l'obligatorietat que aquesta declaració pogués ser revisada, feien desaparèixer la Generalitat com a administració competent per fer la declaració d'àrea de mercat tens –cosa que ja hi estem acostumats, que la Generalitat desaparegui– i determinaven supòsits en els que aquesta contenció de rendes no s'aplicava. Aquestes esmenes no eren menors i ens fan pensar que realment vostès no estan d'acord, no estaven d'acord amb aquest text. Però aleshores per què el van subscriure? Doncs clar, perquè tenim unes eleccions a la vora, i ara toca intentar quedar bé amb col·lectius que tenen molta capacitat de mobilització, encara que sigui a costa de legislar ràpid i malament, havent de rectificar, després tornant a rectificar... Perquè fa només mitja hora hem sabut –i ho hem hagut de saber per la premsa i per les xarxes socials– que havien arribat a un acord i que, per tant, hi havia un..., bé, es retiraven algunes esmenes, hi havia una modificació d'altres esmenes que havia presentat Junts. De debò que un tema com aquest, d'aquesta transcendència, pot tenir aquest tractament? De debò que els altres grups d'aquesta cambra mereixem aquest tractament? Doncs mirin, nosaltres creiem que no. Realment, un espectacle lamentable. Estem convençuts que aquesta és per a vostès una nova oportunitat per atiar la confrontació, i ho hem vist clarament a les seves xarxes socials, la confrontació amb el Govern d'Espanya, intentant-lo presentar com el botxí de lleis socials que l'únic que pretenen és ajudar les persones que no poden o que tenen greus dificultats per accedir a un lloguer, per pagar el lloguer. És igual que el Consell de Garanties Estatutàries els hagi dit per unanimitat que molts d'aquests articles –divuit, si no vaig errada– són inconstitucionals i antiestatutaris, a vostès això els és igual, perquè el seu objectiu no és trobar solució als problemes per pagar el lloguer de tantes famílies, no: el seu objectiu és la confrontació i atiar el conflicte, amb l'esperança que això els doni rendiment electoral. I malauradament veiem com els comuns segueixen el fil i s'apunten al joc. L'habitatge a Catalunya necessita polítiques valentes i útils, i consens i seguretat jurídica, necessita certeses, i no confrontació i anuncis que tenen més a veure amb els càlculs electorals que amb la voluntat real de trobar solucions. I també necessiten coordinació de les diferents administracions amb els ajuntaments –que veiem com aquest Govern els deixa abandonats massa sovint, i també en l'habitatge–, i també amb el Govern d'Espanya, evidentment, que està treballant per millorar la situació de l'habitatge. I recordem que va aprovar la modificació de la LAU que va allargar els terminis dels contractes respecte a la llei del PP; per tant, va donar estabilitat als lloguers. Va aprovar l'índex de referència per a tot l'Estat, com a pas previ a una normativa que doni la possibilitat –la possibilitat, ara sí– de que els ajuntaments i les comunitats autònomes puguin regular les rendes de lloguer, però també mobilitzar sòl per incrementar l'oferta d'habitatge assequible o elaborar un nou pla estatal de l'habitatge centrat específicament en l'accés a la «vivenda i promoure el lloguer. Per tant, si en comptes d'utilitzar la moderació de les rendes de lloguer per atiar la confrontació tinguessin la voluntat de buscar solucions útils a problemes reals, haurien trobat la manera de generar la coordinació entre les administracions que tenen competència en habitatge i posar-se a treballar en aquest sentit. Si en comptes de buscar la confrontació prioritzessin les polítiques d'habitatge, sobretot en el pressupost, el mercat de l'habitatge i el parc d'habitatge públic estarien en millors condicions i això es notaria també en les rendes de lloguer. Hem pogut assistir a un espectacle realment lamentable, que ens sap molt de greu, la veritat, que hàgim jugat amb un tema tan important com són les rendes de lloguer i la necessitat de tantes famílies simplement per atiar aquesta confrontació, simplement per buscar un rendiment electoral. De les esmenes que s'han presentat, parlarem de les de Ciutadans. Ens neguem a parlar de les de Junts per Catalunya, perquè, clar, les hem conegut, doncs, un minut abans de sortir a aquest faristol. De fet, la portaveu de Ciutadans no n'ha pogut ni parlar, perquè no les tenia; ens les han repartit un minut abans. Així no es fan les coses, i, per tant, només parlarem de les esmenes de Ciutadans. Votarem a favor de les de supressió, perquè, evidentment, nosaltres no estem d'acord amb aquest text, però en les que es proposen articles nous, com la primera o la segona esmena, o les de la número 19 a la 20, ens abstindrem, perquè creiem que es plantegen unes esmenes que fan propostes que podrien ser interessants, que podrien formar part de polítiques per incrementar l'habitatge assequible i millorar l'oferta i el preu, però hauríem volgut tenir, evidentment, el temps i el debat que no hem pogut tenir amb aquesta tramitació per poder buscar l'acord per formular-les possiblement d'una altra manera. Votarem en contra de la 21, que parla de la creació d'un fons per a l'habitatge, perquè per nosaltres els pressupostos han de ser l'eina per posar els recursos necessaris per a les polítiques d'habitatge, i el que falta, en tot cas, és voluntat política, i no creació d'instruments especials. Com ja he dit, lamentar la manera amb què s'ha gestionat i amb què s'ha volgut portar aquesta proposició de llei en aquest Parlament; lamentar l'espectacle que s'ha donat, la degradació, una vegada més, de les institucions, i encoratjar-los a tots plegats a realment buscar consensos per donar solucions reals als problemes reals de les persones. Gràcies.
Gràcies, diputada. En nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, té la paraula el diputat senyor Alejandro Fernández.
Muchísimas gracias, presidente. Primera consideración: un derecho como es el de la vivienda, que nadie discute y que además está consagrado en la Constitución, jamás –jamás– debe aplicarse a costa de otro derecho fundamental, como es el de la propiedad privada. Esto es muy importante, porque sin propiedad privada no hay democracia –sin propiedad privada no hay democracia–, porque si ni siquiera tienes la garantía sobre tus propiedades privadas, sean estas muchas o pocas, si no tienes seguridad jurídica sobre las mismas, ¿a qué puedes aspirar?, ¿qué otros derechos te pueden amparar? Ninguno. De hecho, y por ir un paso más allá, consagrar la liquidación del derecho a la propiedad privada es consagrar el robo, no como delito, sino como derecho –el robo no como delito, sino como derecho–, que es lo que por desgracia está pasando en muchas ocasiones: no se protege al propietario, se protege al que roba directamente al propietario. Y no hace falta ser un experto en derecho constitucional; cualquiera, intuitivamente, puede llegar a esa conclusión, menos en este Parlamento, al parecer, una parte substancial de los diputados de esta cámara, que no son capaces de llegar a esa conclusión esencial. De hecho, el Consell de Garanties Estatutàries –luego me referiré de una manera un poco más concreta...–, ya no intuitivamente, sino después de un análisis pormenorizado, llega a esa conclusión. Y es que la inmensa mayoría de los artículos de lo que hoy estamos debatiendo son inconstitucionales, atentan gravemente... Pero no porque lo diga el Tribunal Constitucional, que aún no se ha pronunciado: es que lo dice una institución catalana como es el Consell de Garanties Estatutàries. Ustedes mismos, desde el momento que lo saben, una vez más, degradan las instituciones catalanas. Nadie les obliga, nadie se lo impone desde Madrid y estas entelequias que dicen ustedes. Es que ustedes mismos llevan ocho años considerando que el propio Consell de Garanties Estatutàries no sirve para nada, que es una especie de estorbo en su proyecto autoritario, en el que las normas y las leyes no sirven para nada, porque solo se trata de imponer su voluntad, la de una parte de la población catalana, una y otra vez, sin que haya ningún tipo de control democrático. Plantean ustedes hoy, de hecho, la segunda parte de una política de vivienda bastante particular, que consiste, como decía al principio de mi intervención, en considerar que, en fin, que la manera de ayudar a que las familias más desfavorecidas tengan derecho, acceso a la vivienda es hacerle la vida imposible a los propietarios. Ha sido históricamente exactamente al revés: solo cuando hemos sido capaces de integrar los intereses de unos y de otros, ha habido un mercado de alquiler activo, de garantías y que ha sido capaz de cubrir a amplias capas de la población. No está sucediendo esto ahora mismo, es todo lo contrario. Ustedes combinan dos elementos letales. Uno es el fomento, no diré explícito, pero sí la manga ancha hacia la ocupación ilegal, con, por cierto, otra ley que hemos llevado al Tribunal Constitucional. La combinación del fomento de la ocupación con la limitación del precio del alquiler es letal por una razón: porque le hace la vida imposible al propietario, y el propietario, en esas condiciones, y de manera absolutamente legítima, solo tiene una opción, que es o quedarse el piso y no ponerlo ni a alquiler ni a la venta, porque es suyo, esperar que no se lo ocupen, porque tiene una situación económica desahogada, o si necesita recursos económicos, liquidez, lo pone a la venta. No lo pone jamás, en la vida, de alquiler, porque se cierne sobre él una doble amenaza. La primera es un precio muy por debajo del mercado, que además la propia Administración pública –se ha dicho antes y es cierto– no respeta. La Administración pública se comporta a veces como una inmobiliaria, con unos precios muy por encima del mercado, y esto está pasando en muchos ayuntamientos. Y por otro lado tiene la amenaza de la ocupación. Si se juntan las dos, la posibilidad... O las tres: ocupación, que no te paguen –que va asociada a la otra– y, encima, limitación de precio del alquiler, cualquier individuo o familia racional no pondrá ese piso en alquiler. No es porque lo diga yo. Esto se ha experimentado en ciudades que, con toda la buena voluntad del mundo, como Berlín –que ya lo ha descartado–, lo aplicaron durante casi tres años y se encontraron con que el stock de alquiler de vivienda pública bajó drásticamente, porque nadie quería poner su vivienda de alquiler, ¡nadie quería hacerlo! Y es así. Y es normal y es lógico. Nadie lo quería hacer. Y ha sido una experiencia profundamente fracasada, la limitación del precio del alquiler. Y en Berlín lo han hecho, están corrigiéndolo, pero van a tener mucho tiempo para poder superarlo. Vayamos, por lo tanto, a la segunda parte, que es la cuestión estrictamente legal, vayamos al prestigio del Consell de Garanties Estatutàries. Porque, oye, aquí, pues, tenemos unas instituciones que curiosamente, desde la mayoría parlamentaria que asegura quererlas más y respetarlas más y, en fin, darles todo su brío, resulta que las humillan una vez tras otra. De los quince artículos de la ley, resulta que once, según el Consell de Garanties Estatutàries, son ilegales. De las quince disposiciones adicionales, transitorias y finales, siete son incons..., es que prácticamente no hay nada que sea constitucional. Y lo dice un organismo perfectamente –ya que ustedes están obsesionados con eso– institucional catalán, y ustedes vuelven a obviarlo. Y ustedes saben que es inconstitucional, pero yo he llegado a la conclusión de que están deseando que lo llevemos al Tribunal Constitucional, lo están deseando; algunos nos lo han dicho en privado. Como entre ustedes, los socios de gobierno, no se respetan las conversaciones privadas, tendrá que venir alguien de la oposición para respetar las conversaciones privadas. Yo las voy a respetar. Pero ustedes saben perfectamente que esas se han producido. Y donde ustedes, por intentar contentar circunstancialmente a la CUP o aproximarse a los comunes, están hoy presentando unas enmiendas absurdas, que no tienen absolutamente ningún recorrido, porque no son capaces de resolver elementos fundamentales que atentan contra la propiedad privada. Y lo están haciendo porque consideran, en la coyuntura política actual, que tienen que comerse ese sapo. Y están esperando que seamos nosotros, el Partido Popular, con cuatro escaños aquí, pero con los suficientes en el Congreso, que los llevemos, como hemos hecho con la ley que consagra la ocupación, al Tribunal Constitucional, y como esperan tantas y tantas entidades de propietarios en Catalunya. Y eso es así. Lo que ocurre es que ese método a ustedes políticamente les puede resultar rentable en algún momento, y es que el Partido Popular haga el papel malo; el Parlament de Catalunya aprueba una serie de leyes y tiene que ser el Partido Popular el que las lleve al Constitucional cuando ustedes lo desean. El problema es que poco a poco esta lluvia fina va degradando el prestigio de las propias instituciones catalanas. ¿Qué prestigio va a tener el Consell de Garanties Estatutàries cuando ha sido desautorizado reiteradamente en los últimos ocho años? ¿Qué prestigio va a tener? ¿Qué prestigio?, me pregunto. ¿Cómo lo va a recuperar, cuando los propios parlamentarios de esta cámara se lo pasan por el forro de los respetos una y otra vez? ¿Para qué sirve, entonces? ¿Para qué lo tienen? ¿Para qué lo tenemos?, porque es una institución de todos, ¿para qué? Y eso ocurre una y otra vez. Es una forma de hacer política que, aparte de degradar reiteradamente el prestigio de las instituciones catalanas..., ustedes lo están obviando porque están en una batalla de poder. Todos estamos en batallas de poder, cuando estás en política; pero la que están liberando ustedes, de esta manera tan cruenta, entre Esquerra Republicana y Junts per Catalunya esencialmente, está acabando de liquidar cualquier prestigio de cualquier institución catalana. Recapitulando, porque va acabando ya mi tiempo, garantizar el derecho a la vivienda –repito, un derecho, y que nadie lo duda– nunca puede hacerse convirtiendo al propietario en una especie de enemigo y haciéndole la vida imposible. Así no funcionan las cosas. Tampoco funcionan imponiéndoles, que es lo que quieren hacer ustedes hoy, unos precios que luego ustedes mismos, cuando gobiernan en sus administraciones públicas, no respetan, y convierten el suelo público en una inmobiliaria y especulan reiteradamente con él. Tampoco puede servir convertir la ocupación o dejar a los propios propietarios a merced de la ocupación. Nosotros, desde nuestra posición –siempre lo asumo y creo que es importante hacerlo–, pequeña en este caso, vamos a defender a los propietarios catalanes. Recordemos que el 93 por ciento de la propiedad es de pequeños propietarios, familias –familias– que han ahorrado toda su vida para tener una segunda o una tercera residencia, un pequeño apartamento, familias humildes. De toda la vida ha sido así. No diga que no, señora Capella, porque es así; los datos son concluyentes –concluyentes. Y se les está haciendo la vida absolutamente imposible, y eso tiene consecuencias. Se les deja a merced de la ocupación ilegal, se les obliga a unos precios abusivos, y ese no es el camino. Vamos a defender a estos propietarios y, repito, como asumo que nuestras enmiendas –que son no del Partido Popular, sino que son asumir lo que dice el Consell de Garanties Estatutàries– no serán aceptadas, llevaremos esto al Tribunal Constitucional en breve, que me temo que es lo que están deseando. Gracias.
Gràcies, diputat. En nom, ara, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula la diputada senyora Glòria Freixa.
Bé; gràcies, president. Diputats, diputades, no puc començar sense mostrar la meva satisfacció per l'acord al que hem arribat avui, que ens permet afrontar aquest debat vigent a tot Europa per preservar el dret d'habitatge dels ciutadans, però respectant en tot cas la realitat de Catalunya, un país on el petit propietari té un pes molt important. El dret d'accés a l'habitatge és present a la Declaració universal dels drets humans i reconegut a la Constitució espanyola i a l'Estatut de Catalunya, però tots som conscients que falten instruments per garantir l'exercici d'aquest dret. Per a moltes persones el cost de l'habitatge és un problema molt rellevant, ja que han de destinar a aquesta despesa una part important del que guanyen, i en el cas dels joves constitueix un fre per a la seva emancipació de la llar familiar. I actualment a Catalunya destinem un 47 per cent del salari brut a pagar el lloguer, un percentatge que està molt per sobre del 30 per cent que recomana destinar-hi Nacions Unides. Som molt conscients que aquest és un problema greu i probablement un dels més grans que tenen ara mateix la resta també de països europeus, i és per això que diferents països, i també el Parlament Europeu, estan buscant la manera de legislar per solucionar-ho. És evident que guanyen aquells països que ofereixen polítiques públiques d'habitatge més sòlides, com ara Àustria o els països nòrdics, on la inversió en habitatge públic és tan gran que s'acaba regulant el preu del mercat de lloguers. Però també és cert que en molts altres països han optat per regular aquests preus amb la finalitat de trobar una sortida al desmesurat augment dels preus dels lloguers. No hem girat l'esquena a les responsabilitats de les administracions en fer polítiques públiques, i s'ha demostrat des del departament amb diverses polítiques, ja des de l'any 2015, quan es va oferir el dret de tanteig i retracte, impulsant un índex de preus, també regulant sobre els habitatges buits i invertint una gran quantitat de diners en ajuts per al lloguer. Ja sabem que no volen parlar de finançament, perquè aquest tema sempre els cansa, però recordin que l'Estat espanyol el 2019 va aportar 37 milions d'euros i la Generalitat, la resta, fins a arribar a 101 milions d'euros en ajudes. No és això el que mereixen els catalans. Però d'aquest tema no en volen parlar. Tot i l'esforç evidentment insuficient, som ben conscients que per donar una solució al greu problema actual sobre l'habitatge cal, com s'està fent en la resta de països europeus, buscar solucions en matèria de política d'habitatges. I entenem que aquí podem parlar dels drets i dels deures de la propietat privada, com deia el diputat del Partit Popular. Cada dret comporta uns deures; en el cas de la propietat privada, també. Necessitem, doncs, establir certs deures sobre la propietat, perquè aquesta no resulti un impediment a l'hora d'exercir el dret d'accés a l'habitatge. I des de Junts per Catalunya en som molt conscients, i és per això que hem estat negociant fins al final amb el Sindicat de Llogateres i amb els grups proposants d'aquestes lleis, per trobar-hi una solució justa. Una solució justa passa per escoltar tots els actors, per tenir en compte la realitat del nostre país. Catalunya, com han dit ara a l'anterior compareixença, té un 85 per cent de les «vivendes amb realitats ben diferents. «Propietari no vol dir «depredador. «Propietari també vol dir aquells ciutadans honestos que amb els seus estalvis s'han hipotecat per adquirir una «vivenda, per complementar la seva pensió quan es facin grans. I des de Junts per Catalunya considerem que aquesta realitat no es pot deixar passar i que en aquesta llei això s'havia de tenir en consideració. Estem i estarem a favor d'una regulació. De fet, ho mostra el Decret llei 9/2019, que ja proposava una regulació per contenir els preus del lloguer, per evitar especulacions, per garantir que el ciutadà tingui assegurat un ús pacífic de la seva «vivenda amb continuïtat, que en acabar el contracte no se'l pugui expulsar sense més, posant uns preus inassumibles. Però tots aquells que aquests dies ens demanaven que aprovéssim aquesta llei sense tenir en consideració el petit propietari en aquell moment van votar que no i no van convalidar aquell decret, que hagués donat aire a tantes famílies catalanes; i parlem de la CUP i dels comuns. Però avui, deixant això de banda, és un gran dia, perquè Catalunya passa una vegada més davant de l'Estat espanyol i situa la seva regulació al nivell de tots els països europeus, per fer front als greus problemes que pateixen els ciutadans. Amb les esmenes presentades i finalment transaccionades, demanem senzillament que a aquelles persones que tenen uns ingressos determinats no se'ls apliquin les limitacions que imposa aquesta llei. Però, escoltin, no és perquè es puguin fer rics, no, no. O sigui, al final estem parlant d'un rendiment d'entre el 3 i el 4 per cent. No és per això. O sigui, el que estem intentant amb aquesta mesura és que no passi com en altres ciutats europees, on les persones, veient la inseguretat jurídica, les lleis canviants, decideixen vendre o decideixen no comprar, i així les propietats van passant als grans fons. Només podrem regular el mercat si hi ha molta oferta i atomatitzada. Si deixem que es concentri en mans de grans propietaris, tindrem molt poc marge de maniobra. També hem volgut defensar amb fermesa que el propietari pugui trencar aquest topall si fa reformes en la seva «vivenda. Ens volem assegurar que el parc d'habitatges de Catalunya no segueixi envellint. I no ho oblidin: això és en benefici de tots, no només dels propietaris, sinó també dels llogaters, a una vivenda digna. És un primer pas, i haurem de seguir treballant, perquè no podem oblidar el que està passant a la resta de països europeus, a les ciutats com París, Berlín o Roma, on s'han hagut de repensar aquestes mesures, perquè no han estat prou efectives. Perquè no es pot oblidar que obligar les persones a fer polítiques públiques acaba donant un mal resultat, i, per tant, creiem que farien falta –i esperem poder-ne seguir parlant– incentius fiscals perquè siguin les persones qui, voluntàriament, decideixin posar els seus habitatges en lloguer. Això a Roma ja ha estat repensat, i a Lisboa també, on es busquen models de consens entre organitzacions de propietaris i llogaters, per ajustar els preus, on es permet, com estem demanant nosaltres, un augment del lloguer en cas que es facin reformes als habitatges. I, ara sí, toca demanar un esforç de credibilitat, especialment als comuns, i demanar-los que, quan el seu soci de govern o altres partits portin aquesta llei davant del Tribunal Constitucional, vostès reaccionin de veritat i no facin com en altres temes, com en la fugida del rei emèrit, una mica de pataleta i després ja ens n'hem oblidat. La defensa del petit propietari és una línia vermella per a Junts per Catalunya, i esperem que ens hi ajudin, perquè no poden fer un paper diferent del que es fa aquí amb el que es fa a Espanya, on tant Pablo Echenique com Pablo Iglesias han fet manifestacions del tipus demanar «al Gobierno que proteja a colectivos vulnerables y pequeños propietarios en el pago de alquileres. Otra cosa es muy distinta si hablamos de grandes tenedores, como bancos o fondos buitres, que tienen centenares o miles de pisos que ponen en el mercado de alquiler. Los pequeños propietarios merecen la misma protección que aquellos que no pueden pagar el alquiler. O Iglesias quan es felicita per les mesures «de alquiler y pide diferenciar entre pequeños y grandes propietarios, que al final és el que fins avui hem hagut de lluitar en aquesta llei. Així doncs, busquem junts una sortida a aquesta crisi sense oblidar la nostra realitat, una sortida treballada i pensada, on la realitat de Catalunya es posi sobre la taula i les polítiques d'habitatge les faci l'Administració. I, si necessitem que es facin regulacions que afectin els ciutadans en el seu dret de propietat, cal també que es faci un esforç per incentivar-ho, amb deduccions fiscals i bonificacions. És compatible defensar els drets de tothom, i sobretot cal escoltar tots els actors, agradin o no agradin. I acabo agraint una vegada més al Sindicat de Llogateres l'esforç fet fins al final per arribar a una entesa amb Junts per Catalunya, que ens ha fet tirar endavant aquesta llei, amb la qual compartim l'objectiu, però era necessari que no s'oblidés que el petit propietari és també una realitat del nostre país. Avui, per tant, això és una victòria de tots, de la societat i de la voluntat d'entesa i de diàleg per fer un país millor. Moltes gràcies a tots. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. En nom, ara, del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, té la paraula la diputada senyora Susana Segovia. Endavant.
Bé, diputats, diputades, president... Ja s'ha comentat: portem més d'una dècada amb milers de desnonaments, sigui per execució hipotecària, sigui per impagament del lloguer. Dotze anys després de la gran estafa econòmica del 2008, milers de famílies destinen més del 40 per cent dels seus ingressos al pagament del lloguer. Famílies que veuen com la reforma de la LAU del PP les va deixar desemparades enfront de fons voltors, grans propietaris i Socimis. Famílies que han vist que quan se'ls acaba el contracte, després de tres anys, els demanen pujades de fins a un 30, un 40 i un 50 per cent del seu lloguer: 340, 500 euros de cop. Famílies que han hagut d'abandonar casa seva, canviar d'escola, canviar de barri, canviar de ciutat. Famílies condemnades a la sobreocupació i a l'infrahabitatge perquè no poden pagar un habitatge amb els metres quadrats que necessita la seva família. Augments indiscriminats i abusius en els lloguers, conseqüència, sí, de la manca de regulació: de la manca de regulació de l'especulació, de la manca de regulació del benefici per sobre del dret a l'habitatge, de la manca d'intervenció de l'Estat per protegir les famílies més vulnerables. Perquè recordem que el que bàsicament han fet els governs, sobretot el del Partit Popular, ha estat protegir sempre grans tenidors, grans inversors i grans especuladors. Aquesta ha sigut la política de protecció de la propietat privada del Partit Popular. Els salaris no han pujat en la proporció, ni molt menys, que han pujat els lloguers. Entre el 2014 i el 2019, els lloguers han pujat trenta vegades més que els sous a Catalunya, i això és el que ha portat, en la majoria de casos, milers de famílies a treballar per pagar-se un pis, i sovint ni així l'han pogut pagar. I ha sigut aquesta emergència la que ha portat aquestes famílies a organitzar-se en el Sindicat de Llogateres, a defensar el seu dret a accedir a un habitatge de lloguer, a no haver de marxar de casa seva perquè aquells que els lloguen l'habitatge –perquè ells no tenen la sort de tenir un habitatge en propietat, com segurament defensaria el Partit Popular, que és una gran sort, això de la propietat privada– n'abusen i els apliquen pujades exagerades. Aquí el que portem és el resultat d'anys de lluita i de treball de famílies i de defensa de la llogatera, una proposició de llei presentada pel Sindicat de Llogateres amb el suport de quatre mil entitats del país, un suport ampli i transversal, que al començament va tenir el suport d'Esquerra Republicana, de Junts per Catalunya, de la CUP i dels comuns, tot i que el de Junts per Catalunya s'ha de reconèixer que va durar molt poquet, el suport a la iniciativa. De qui no té el suport, això segur, és dels APIs, dels agents de la propietat, i tampoc de Foment, que ja ens han deixat molt clar que això d'intervenir en el mercat per evitar que es continuïn enriquint els de sempre, doncs, que no els agrada; vull dir, no ens sorprèn, tampoc, que a ells que no els agradi. A ells els agrada posar els negocis, l'enriquiment i l'especulació per davant de la garantia dels drets, i per això han intentat fer tot el que puguin, tot el que calgui, per intentar desvirtuar aquesta llei. Però també els dic: malgrat els canvis que a darrera hora s'han hagut d'introduir per garantir que això es pugui aprovar, no ho han aconseguit. L'objectiu d'aquesta llei es mantindrà, i la regulació dels lloguers i l'impacte en el dret a l'habitatge de milers de famílies seran efectius a partir d'avui. I això ho tenim ben clar, perquè això és el que farà d'aquest Parlament, avui, un dia històric. Nosaltres creiem que és un gran avenç. Si fons com Blackstone o Azora estan preocupats i estan espantats, sens dubte això és una bona notícia per a milers de famílies, és una bona notícia que estiguin espantats. I també, també demostra que la gran capacitat que ha tingut efectivament el Sindicat de Llogateres és a posar d'acord forces tan diferents com les que presentem aquesta iniciativa. I això és el que ho fa diferent del decret de fa un any, que es retregui una vegada i una altra que va ser el mateix que va presentar el conseller Calvet..., que no va ser el conseller Calvet, a més a més, diputada De la Calle, va ser la consellera Capella, vull dir, també podem revisar una mica hemeroteca, perquè va ser la consellera Capella qui va presentar el decret, que es va tombar. No, són dos decrets diferents: el que va presentar el conseller Calvet es va retirar, no es va tombar, i el que va presentar la consellera Capella es va votar en contra, perquè, entre d'altres, va ser el Sindicat de Llogateres qui va dir que aquell decret no servia, perquè estava ple de tantes excepcionalitats que no serviria l'aplicació d'aquesta llei. Però també és una llei feta en recerca de consens; tampoc es pensin que sigui una llei que sigui a gust de tothom, perquè no és així. Jo estic segura que a la companya de la CUP - Crida Constituent i a nosaltres mateixos el fet de transigir amb l'índex de referència, com una de les coses que perpetua aquesta proposició de llei, ens costa moltíssim. Ens costa molt perquè considerem que és un índex de referència fet a partir dels preus de mercat, que estan inflats, i que han especulat. Per tant, no és que sigui una cosa que ens entusiasmi. Però nosaltres estem d'acord que s'han de buscar consensos, i que si haguéssim anat a la llei que hagués fet la CUP no hauria tingut el suport; que si haguessin anat a la llei haguéssim fet els comuns, doncs potser tampoc hauria tingut el suport. Però hem anat a defensar la llei que ha fet el Sindicat de Llogateres, treballant-hi amb tothom –amb tothom. I al final, fins al final, i ho hem pogut viure tots i patir totes, també amb Junts per Catalunya, cosa que ha costat molt, perquè el que no deixarem d'entendre mai és per què Junts per Catalunya va signar una proposició de llei i dos dies després presentava vuit esmenes que l'esmenaven completament. Aquesta llei que s'aprovarà avui serà sobretot un primer gran senyal de que no tot s'hi val, de que no tot s'hi val en nom dels beneficis. Potser no aconseguirà una baixada immediata dels preus del lloguer. També, deixin de pensar que el petit propietari de cop i volta, a partir d'aquesta llei, deixarà de cobrar el que està cobrant; és que tampoc és veritat. Un petit propietari que està cobrant ara mateix vuit-cents o nou-cents euros per un pis al Poble-sec de seixanta metres quadrats, és que els podrà seguir cobrant quan s'aprovi aquesta llei. Aquest petit propietari, si resulta que decideix que perquè no pot cobrar 1.200 euros per aquest pis després de l'aplicació d'aquesta llei ja no li val la pena llogar el pis, és que potser no necessita tant la renda, perquè si necessita els vuit-cents, nou-cents euros, el continuarà llogant, i això continuarà passant. I continuarà sent un preu que està molt per sobre, perquè nou-cents euros per un pis de seixanta metres quadrats..., ja m'explicaran quina família de quatre membres pot viure en un pis de seixanta metres quadrats, que segurament és el que podrà pagar vuit-cents euros amb dues persones treballant. Llavors, és una llei que de cop i volta el que tindrà és l'impacte de parar els abusos, de parar els augments desorbitats, de que la gent no hagi de patir quan se li acaba el contracte i estigui esperant un burofax que els arribarà i els dirà: «Si no em pagues tres-cents euros més, ja te'n pots anar. Busca un altre pis, i que es posin a buscar pisos com a desesperats, perquè els queda un mes per marxar de casa seva, i que no em trobin!, perquè tots estan amb aquests preus inflats. Doncs per a això servirà aquesta llei, servirà per baixar les ganes d'especular, servirà per baixar les ganes d'abusar de la gent que no té propietat privada. Perquè la defensa de la propietat privada està molt bé, però potser també haurien de pensar en algun moment a defensar aquells que no tenen propietat privada i que no la tindran segurament mai la seva vida, que són els que viuen de lloguer. Perquè els que viuen de lloguer és perquè no poden pagar una propietat privada, bàsicament, i no la podran pagar segurament a la resta de la seva vida. Llavors en algun moment haurien de pensar en defensar aquelles persones més vulnerables que no han tingut la capacitat d'estalvi ni les possibilitats d'hipotecar-se i comprar un pis. I ja no parlem dels que tenen més d'un pis, perquè aquests són els rendistes, els que viuen de les rendes, i, honestament, identificar això amb petit propietari em sembla que està fora de qualsevol debat. Sobre les esmenes presentades, vull dir, que el Partit Popular presenti una esmena de retorn i de totalitat, doncs no, no ens sorprèn. Vull dir, ells són els de la LAU, ells són els de la Socimi, és a dir, són els que creuen que com més es beneficiïn les grans empreses, millor. Vull dir, cap sorpresa. Que ho portin al Constitucional tampoc, eh? Vull dir que tampoc... Home, hem viscut els deu anys que hem viscut. Després parlarem del rescat bancari, que també va ser obra de vostès. Vostès rescaten bancs, no rescaten persones. Per tant, les coses que van a rescatar persones no els interessen. Sobre Ciutadans, vull dir, poca cosa a dir. O sigui, pensar-se que poden esmenar tota una llei, suprimir-la i presentar la seva pròpia... Presentin la seva; presentin la seva i a veure si els donen suport al Parlament. Perquè potser el que passa és que després quan presenten les coses no tenen gaire suport en aquest Parlament. Potser per això tampoc no han governat mai a Catalunya, per la manca de suport que han tingut sempre. Llavors, potser, presentin la seva, escoltin, i fem un debat sobre el que vostès proposen. Però això és una proposta que ve d'organitzacions i entitats socials. Fer-li una esmena com la que vostès han fet és una falta de respecte. I al Partit dels Socialistes de Catalunya, doncs, si ells estan decebuts, no els explico com n'estem de decebuts, nosaltres, amb el paper que vostès estan jugant amb aquesta llei. Perquè vostès saben perfectament que la regulació del lloguer està dintre de l'acord de coalició i que s'ha d'avançar, i que el juny el ministre Ábalos s'havia compromès a tenir una proposta per avançar en aquesta regulació, i que estem al mes de setembre, i que anem tard. Llavors, si aquesta llei ha de servir com a mínim perquè a nivell de l'Estat s'avanci –perquè el problema que estem identificant aquí i que estem col·locant aquí no passa només a Catalunya, evidentment–, si això ha de ser la punta de llança per la qual es mogui i es faci efectiva la regulació dels lloguers a la resta de l'Estat, ja val la pena el debat que tindrem aquí; val la pena fins i tot el recurs al Constitucional del Partit Popular. El que no s'entendria de cap de les maneres, i no ho entendrien milers de famílies, és que el Partit dels Socialistes no es posi de la banda de negociar l'aplicació d'aquesta llei i de fer el marc necessari perquè aquesta llei s'apliqui a Catalunya i a la resta de l'Estat. I en això és en el que ens trobaran a nosaltres com a socis de govern; treballarem per això. I treballarem de veritat, no de paraula. Perquè, per paraules, Junts per Catalunya és bastant hàbil en la manipulació de les paraules, perquè ara estem defensant les persones que lluiten per tenir un habitatge digne, però aquest matí el nou conseller d'Interior demanava una llei per accelerar els desnonaments de les persones que estan ocupant grans tenidors –grans tenidors!–, que va absolutament en contra del decret que van aprovar el mes de desembre. Per tant, potser que també es posin d'acord. Hem arribat a un acord gràcies a la feina del Sindicat de Llogateres. I perquè finalment, vostès no se n'adonen, però el que han acabat acceptant estic bastant convençuda que no els agrada, perquè no va en la línia de l'article que el mateix conseller Calvet ha publicat aquest matí. Però els agraïm que hagin acceptat que hi han d'estar, en aquesta majoria, perquè no ser-hi era molt pitjor per a vostès i molt pitjor per a milers de famílies a Catalunya. Per tant, això és el que els reconeixem. I, ara, la voluntat efectiva del Govern d'implementar i fer aplicar tot el que diu aquesta llei. Perquè hi ha molta responsabilitat que ara queda al Govern. Esperem que passem de les paraules, que són importants, i d'aquesta llei, que és important, als fets per part del Govern, i que la facin complir. Gràcies.
Gràcies, diputada. I finalment, en nom del Grup Parlamentari Republicà..., perdó, el Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent –disculpes–, té la paraula la diputada senyora Maria Sirvent.
Gràcies, president. Bona tarda, diputats, diputades. Avui, fa pocs minuts, hem pogut conèixer que Junts per Catalunya votarà favorablement aquesta llei. Si això és així, no és per la seva voluntat, sinó per la insistència, la tenacitat i la feina que han fet les companyes del Sindicat de Llogateres. Tres anys d'assemblees, campanyes, reunions, feina absolutament incansable. Lluita, lluita i lluita. El cor, el cap i el cos davant de cada desnonament, davant de la brutalitat policial i davant dels matons de Desokupa, que compten amb la complicitat d'aquestes institucions. Però la lluita no s'ha acabat, aquest és un acord de mínims, és una primera passa en la lluita pel dret a l'habitatge. Quatre mil entitats i organitzacions socials li donen suport, quatre-centes associacions de veïns i veïnes i vint-i-tres federacions veïnals. Aquí veiem la tradició del sindicalisme i l'associacionisme veïnal del nostre país, que sempre, davant de la incapacitat d'aquestes institucions, defensen els nostres drets. Aquesta llei, ho sabem, és de mínims, però alhora és una llei que caldrà defensar-la. Caldrà defensar-la perquè..., ho deia la representant del PSC, suposo que també parlava vostè en nom dels seus companys del PSOE: «És una llei inconstitucional i antiestatutària. Suposo que el que és constitucional en aquest país és deixar marxar el rei, és el rescat bancari, és haver indultat 226 polítics condemnats en ferm per corrupció, és també el despropòsit del projecte Castor. I, mirin, aquesta llei la defensarem, la defensarem des d'aquestes institucions, espero, però ho farem sobretot des del carrer i al costat de totes aquestes entitats que li han donat suport, igual que vam defensar el dret a l'autodeterminació l'U d'Octubre, organitzant-nos al carrer i sortint en un poble determinat i fins a les últimes conseqüències, pel dret a l'habitatge, perquè es tracta d'un dret fonamental. Mirin, parlen vostès del petit propietari i que cal protegir el petit propietari. No facin trampes. Si volen respondre als interessos de les agències de la propietat immobiliària, als interessos dels especuladors, si volen seguir defensant el mateix model de sempre, si volen seguir defensant que milers de famílies cada dia se'n vagin al carrer, ho expliquen. Però no ens vinguin a parlar de la protecció del petit propietari. Perquè, a veure, ho explicarem amb un exemple, perquè la gent que ens està veient ens entengui: defensar el petit propietari per vostès significa que una persona que a dia d'avui està cobrant per un pis de cinquanta metres quadrats a Nou Barris uns 850 euros, després de que els preus a Barcelona s'hagin apujat des del 2014 fins al 2019 un 46 per cent, pugui seguir apujant el preu d'aquest lloguer. Que no han entès re? Vull dir, que no coneixen vostès la realitat més enllà d'aquestes quatre parets? Que no veuen cada dia famílies senceres al carrer? Que no se n'adonen, que el sou sencer d'una de les persones que viu a la casa va directe a pagar el lloguer? Que no veuen que hi ha milers de persones afectades per ERTOs, que hi ha moltíssima gent que no ha pogut signar ni tan sols el contracte de feina? Que no són conscients de la realitat social en la que ens trobem? No podem arribar a entendre que ens vinguin amb el discurs, aquest sí, demagògic de protecció al petit propietari. Ens estan dient que hem de deixar, després d'un 46 per cent d'apujada en els últims cinc anys, a una persona seguir augmentant el preu del lloguer? De veritat és aquest el país que volen? De veritat és això el que volen per a la gent que els vota? Nosaltres no ho entenem. I ens parlava el Partit dels Socialistes de la lectura única, no?, d'aquesta modalitat de tramitació. Mirin, quan es va modificar l'article 135 de la Constitució per posar els interessos de les entitats financeres i dels bancs per davant dels interessos de les persones, no van posar vostès ninguna pega a aquesta tramitació per lectura única. Tampoc van posar cap pega a aquesta tramitació per lectura única quan es va modificar la Llei orgànica del Tribunal Constitucional. I saben què passa? Que aquí ni és qüestió de competències ni és qüestió d'estatutari o antiestatutari o constitucional o inconstitucional, sinó que és qüestió dels interessos que s'estan defensant. I quan es tracta de defensar els interessos dels de sempre, de les elits extractives, d'aquesta gent que fa diners a costa de la misèria de la majoria, tot és constitucional, tot és estatutari i per a tot tenim competències. Que hi ha hagut algun problema amb el Barcelona World? Oi que no? Que hem tingut algun problema quan s'ha tractat d'especular amb el territori? Tampoc. Això sí, quan es tracta de defensar els drets de la gent, sempre tenim problemes, sempre no tenim competències, tot és antiestatutari. I, mirin, calen moltes moltes, moltes més mesures per protegir el dret a l'habitatge. De fet, cal posar en qüestió la propietat privada. I deia el representant del Partit Popular: «És que aquí s'està posant en qüestió la propietat privada. Miri, no, aquí no s'està posant en qüestió la propietat privada; aquí simplement se'ls està dient als propietaris que després del 46 per cent d'apujada en cinc anys dels preus del lloguer frenin, que s'ha acabat ja, que no pot seguir la cosa així, perquè explotarà d'alguna manera. Però no, no s'està posant en qüestió la propietat privada. A nosaltres ens agradaria que s'hagués posat en qüestió la propietat privada, perquè, la veritat, és font de desigualtats. De fet, si mirem les dades, els lloguers s'han apujat trenta vegades més –trenta vegades més– que els sous al Principat de Catalunya. Mirin, destinem més del 40 per cent dels nostres minsos sous a pagar el lloguer. I saben què fa aquesta llei? Doncs que, per exemple, si jo pago de lloguer vuit-cents euros al mes, quan s'acabi el contracte no em puguin apujar el preu. Quantíssimes persones... Bé, no sé si vostès coneixen gent que li passa, suposo que sí, perquè n'hi ha moltíssima, de gent, amb aquesta casuística. Quantíssimes persones, quan s'està acabant el contracte de lloguer, comencen a tremolar i a fer caixes perquè el propietari o la propietària els truca i els diu: «Escolti, que el mes que ve la seva casa, que valia vuit-cents euros, valdrà 1.400 euros, i per tant si vostè no la pot pagar agafi les caixes i marxi. Ah, i dediqui's, per portals immobiliaris, a buscar una altra casa i acreditar els requisits de solvència que li demanen per entrar a un altre pis. No sé si ho han fet, vostès, això, però és una odissea, és molt complicat, accedir a un pis de lloguer. Encara que tinguis els diners per pagar la mensualitat. I, per tant, cal regular els preus del lloguer, cal aturar aquesta situació. I cal fer-ho des de ja. I crec que és de sentit comú. És tan de sentit comú que hi ha quatre mil entitats i organitzacions socials que hi donen suport. Que els milers d'afiliats del Sindicat de Llogateres són persones que viuen cada dia aquesta realitat. I l'únic que els estem demanant és que escoltin la gent. I vostès ens parlen molt de responsabilitat, a nosaltres, en moltes ocasions, a vegades des d'una perspectiva que no m'agrada massa, però crec que avui votar en contra d'aquesta llei sí que és una gran irresponsabilitat. Ara, aquesta llei avui prosperarà, i a partir de que entri en vigor milers de famílies veuran directament com poden respirar tranquil·les perquè quan s'acabi el contracte de lloguer no els podran pujar el preu del que estan pagant fins ara. I volem acabar aquesta intervenció dient que, precisament, sabem que caldrà defensar aquesta llei fins a les últimes conseqüències. I precisament per això ja advertim que ens anem organitzant, que anem posant tota la nostra intel·ligència col·lectiva al servei del dret a l'habitatge, i que ho farem al costat dels moviments populars, com sempre, i que ningú –ningú– podrà aturar precisament aquest moviment pel dret a l'habitatge que lluita cada dia per garantir els drets que no estan sent garantits. Gràcies.
Gràcies, diputada. I, ara sí, en nom del Grup Parlamentari Republicà, té la paraula el diputat senyor José Rodríguez.
Gràcies, president. Bona tarda, diputats, diputades, conseller, consellera. Aquest sembla que serà un ple monogràfic sobre l'àmbit de l'habitatge, i avui segurament és un ple monogràfic sobre l'àmbit d'habitatge perquè té un «talant molt republicà. Primer, perquè hi ha una mesura que avui valorem i votem impulsada per una consellera republicana i el Sindicat de Llogaters i quatre grups –en aquest cas, tres independentistes i un d'esquerres– que la impulsen, i una mesura que parlarem en el següent punt impulsada pel Grup Republicà. Són mesures que, a més, dubto molt –dubto molt– que mai es debatin al Congreso de los Diputados. I vull que quedin clares les diferències que hi ha en això. Fins i tot, és positiu per part dels grups que s'oposen a aquestes mesures. Es pot fer un debat que no hi haurà al Congreso de los Diputados, un debat sobre la llei de regulació dels preus del lloguer i un debat sobre com la Sareb hauria de retornar a la societat els recursos que hem donat. I començaré, em centraré ara en aquesta llei. Abans de la crisi del 2008 hi havia el dogma al voltant que els mercats, com menys regulats, millor. Aquest dogma s'ha anat erradicant, i avui sabem que els mercats requereixen regulacions i contrapoders. Els mateixos economistes que recomanaven desregular tots els mercats i que ens alertaven que regular els preus dels habitatges era la pitjor de les idees al mateix temps ens van fer enterrar més de 100.000 milions d'euros en desgravacions de compravenda d'habitatges i enterrar més de 200.000 milions d'euros en habitatge de protecció social de compravenda. Cap d'aquestes mesures ha ajudat a millorar el problema de l'habitatge. Cap. Fins i tot, si han tingut algun efecte, és inflar la bombolla immobiliària. Tot això a qui li va anar molt bé és als intermediaris, als bancs, als agents de la propietat immobiliària i als promotors. Injecció de diners públics que bàsicament van evitar que volguessin regular i tocar els beneficis del mercat immobiliari. Avui alguns diputats segur que utilitzaran arguments de la vella economia, i els hem escoltat, per votar en contra d'aquesta regulació. Però hi ha articles científics que qüestionen que el control dels preus de lloguer generi aquests problemes que vostès avisen. Els citaré alguns articles. Tenir informació científica ajuda a intentar buscar les fonts. Els senyors Gyourko i Lineman van afirmar que és sorprenent la poca quantitat d'evidència sobre els suposats efectes negatius del control de preus; com que els arguments teòrics de la vella economia són tan clars, els economistes no han fet l'esforç de quantificar i estudiar l'efecte que prediuen. David Sims: «El control dels preus del lloguer no té cap efecte en la construcció i oferta de nou habitatge; el control de preus de lloguer, si té algun efecte sobre la qualitat i el manteniment, és petit i en aspectes secundaris. Edgard Olsen: «No hi ha cap base empírica per a la forta creença que té l'economia convencional que el control dels preus comporta un pitjor manteniment dels habitatges. Richard Attnort: «Els arguments teòrics contra els sistemes de control de lloguer són dèbils, especialment quan considerem el mercat de l'habitatge com de competència imperfecta. La base empírica contra el control de preus també és dèbil. Els economistes haurien de reconsiderar la seva oposició frontal i avaluar-ho cas per cas, cosa que no ha fet cap anàlisi seriosa contrària a la proposta que avui presentem, ni tan sols en articles que s'han publicat avui mateix. Després de quaranta anys de fer el mateix i escoltant els mateixos –els APIs, els promotors, les associacions de propietaris, la banca, els fons d'inversió–, arribem avui amb el problema de l'habitatge encara pitjor que a l'inici de la democràcia. Potser caldria canviar d'estratègia? La crisi del 2008 va fer caure els salaris reals un 15 per cent, mentre que els preus del lloguer en aquest mateix període han pujat un 50 per cent. I ara hi afegim la crisi de la Covid, que ha deixat en situació encara més vulnerable milions de persones que viuen de lloguer. Si abans era una necessitat evident, ara, avui, ho és més. Fer-ho és una emergència social enorme i col·lectiva. No podem esperar més i no volem esperar més. Els famosos fons voltors ara estan apostant per fer créixer els preus de lloguer de forma exponencial, fins i tot hi ha sancions de competència a portals immobiliaris per inflar artificialment els preus. I davant de qui especula i qui perverteix un dret d'habitatge ens trobaran de cara. Regular preus no és quelcom que ens inventem perquè volem. Moltes ciutats d'Europa han començat a regular els preus del lloguer posant topalls que permetin combatre aquesta nova bombolla especulativa. Ciutats com París, Berlín, Roma, Viena o Nova York han afrontat aquest problema mitjançant, entre d'altres, mesures de regulació de preus de lloguer. I on s'ha demostrat que són ineficaces és perquè no han sigut encara més dures, i les estan endurint. Ells han deixat d'escoltar les veus que van fer gran el problema de l'habitatge per intentar fer alguna cosa diferent. Ara ens toca a nosaltres. És sorprenent que aquí, a Catalunya, però també a l'Estat espanyol, que compartim el rècord de ser el país on més percentatge de renda familiar es destina a pagar el lloguer, no s'ha volgut fer cap intent de regulació fins que el Parlament de Catalunya ha plantejat aquesta llei. I estan en contra d'aquesta llei els de sempre: les empreses que es beneficien de que els preus dels lloguers estiguin alts i els especuladors. I utilitzen un altre cop alguns economistes que ja els van servir per ajudar a crear l'anterior bombolla especulativa. Hi estan en contra també Foment del Treball, que més els valdria dir-se «Foment de l'IBEX 35. Seria bo que per un cop la veu guanyadora fos la dels ciutadans, la dels llogaters. I els llogaters per fi s'han organitzat i tenen veu; uns llogaters que han arribat a un acord amb el Departament de Justícia i, per fi, amb quatre grups del Parlament. Els opositors a aquesta regulació em recorden massa els que s'oposen a la negociació col·lectiva i al salari mínim. És molt evident que grups com Ciutadans o PP han fet bàsicament esmenes que desvirtuen tota la llei. No voleu regular el mercat immobiliari, com no voleu regular el sòl, com no voleu regular el mercat laboral, ni voleu un salari mínim, ni evidentment regular els preus de lloguer. El que sí que voleu és retallar les llibertats polítiques i mantenir la llei mordassa o les lleis repressores. A vostès l'única llibertat que els interessa és la llibertat d'empresa sense límits i sense topalls; l'únic dret que saben defensar. És normal: es dediquen a seguir consignes de la vella economia, de FAES, del senyor Garicano... Per això insto tot diputat i diputada que vulgui i digui que defensa el dret de l'habitatge a donar suport a aquesta llei. No s'amaguin darrere conflictes competencials, prou excuses: demostrin que volen afrontar aquesta problemàtica. I un missatge a tot polític independentista d'aquest Parlament: aprovar aquesta llei segurament sigui una forma de demostrar també que alguns no volem una Catalunya independent per fer el mateix que fa l'Estat espanyol. Parlem sempre i molt de república i independència, que és el que volem, però aquestes paraules estarien buides si no les dotem de contingut real. I avui en tenim una oportunitat. El 21 de desembre ens van presentar amb un conjunt d'objectius, alguns d'ells es fan molt difícils per culpa de la repressió i la manca de voluntat de diàleg i democràcia a l'Estat espanyol. Però fer república també vol dir demostrar que a Catalunya hi ha una majoria política i social diferent a la de l'Estat que té la voluntat d'enfrontar-se al problema de l'habitatge de forma que crec que mai ho farà el Congreso de los Diputados. El que sí que sabem és què passarà si no tirarem endavant aquesta llei. El 30 de setembre caduca la moratòria de contractes de lloguer per la Covid-19. A molts llogaters els apujaran el preu de l'habitatge de forma onerosa després de sis mesos de no poder fer-ho, i en ple context de crisi. Si no tirem endavant aquesta llei, milers de catalans i catalanes quedaran desprotegits i desprotegides. El Parlament no haurà estat útil ni els haurà sabut defensar. Els interessos de la ciutadania són els que hem de prioritzar. Moguin fitxa per avançar cap a una república socialment justa. I avui fer un pas històric imprescindible és a les nostres mans. Vull agrair a l'equip de la consellera Capella i al Sindicat de Llogaters l'esforç per arribar a un acord tan important. A Junts i al conseller Calvet els demano que no se'ls torni a fer patir tant, especialment als llogaters. Però hem arribat a un acord i això és l'important. Vinc del món sindical, sé que és millor un acord difícil i complicat abans que acabar amb un desacord i no tenir la llei. Al PSC li demano que no s'amagui darrere dels arguments competencials. Però a ells especialment els demano que no usin el poder que els dona formar part del Gobierno de España per suspendre la llei enviant-la directament al TC com a govern. De fet, deixin-me que els ho digui: crec que són covards; són el gos de l'hortolà: ni regulen els preus de lloguer ni deixen que els altres regulin. Ara ja no poden amagar-se. El tsunami social que es trobaran els ho impedirà. Ara els llogaters estan organitzats, i igual com van fer quan va néixer el sindicalisme laboral i això va suposar la fi del monopoli del poder dels empresaris... La pressió social als carrers i als mitjans de comunicació han fet que molts de vostès canviïn les postures i ens han fet que ens trobem en aquest faristol defensant una llei que regularà els preus del lloguer, i aquest cop l'hem guanyat. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Acabada la intervenció dels grups, la consellera de Justícia, la senyora Ester Capella, ha demanat fer una intervenció. Endavant.
Gràcies, president. Molt bona tarda, conseller, senyores i senyors diputats. Avui intervinc en aquest faristol, i no amagaré, doncs, l'alegria que suposa parlar-hi i reconèixer que el pas que fem és un pas històric per garantir el dret a un habitatge digne. I agrair també el paper que han jugat cada un dels grups parlamentaris que donen suport a aquesta llei, sigui en temps de descompte, sigui de la manera que sigui, però en tot cas el pas que representa. I evidentment al Sindicat de Llogateres, per la seva perseverança i per la seva voluntat de tirar endavant aquesta proposició de llei. Diem..., i amb aquesta llei el que estem dient és: diem prou a l'increment de preus del lloguer per sobre del 20, el 30, el 40 per cent; que el dret a obtenir un rèdit econòmic d'una propietat ha de tenir límits, no és il·limitat aquest dret, no hi ha un dret il·limitat. I avui posem límits a l'especulació del mercat de lloguer d'habitatges. Perquè no podem parlar de cohesió social, no es pot parlar de cohesió social si no es posen límits al mercat. Perquè una persona tingui una vida digna ha de tenir garantit també el dret a un habitatge digne, ha de tenir dret a un sostre. Tanmateix, si no es fa front als preus abusius, si no posem límits a l'augment dels preus del lloguer, l'habitatge mai –mai– podrà ser o esdevindrà un dret. I defensar el dret a l'habitatge no és atemptar contra el dret a la propietat, o en aquest cas a la funció social que ha de tenir la propietat; la propietat també té una funció social. Mirin, en el darrer any l'increment de preus del lloguer ja ha sigut generalitzat arreu del nostre país, i especialment a Barcelona i a la seva àrea metropolitana. I lluny d'aturar-se, doncs, s'ha accentuat. A Barcelona, fa sis anys –tot just fa sis anys– un pis de setanta-quatre metres quadrats costava set-cents euros de renda mensual; ara, avui, ja en costa mil. És un increment de més del 40 per cent. Per tant, no ens podíem quedar de braços plegats; havíem de triar, i havíem de triar entre els excessos dels fons voltors o la protecció dels més febles, entre l'enriquiment sense límits o el dret a l'habitatge digne, entre la gentrificació dels nostres barris o la preservació dels nostres barris. I hem triat, aquest Parlament tria. I avui, quan triem, aixequem un mur contra els abusos, diem prou i posem límits als preus dels lloguers. És la primera vegada que a Catalunya i al conjunt de l'Estat, doncs, es produeix, i, per tant, es fa una llei que regula els preus dels lloguers. I malgrat aquells que voldrien que ens haguéssim quedat de braços plegats, no podem més que reafirmar-nos en la necessitat de limitar l'augment dels preus dels lloguers al nostre país. I ho fem –malgrat que alguns diguin tot el contrari– en l'exercici de les competències pròpies, en l'exercici de les competències que tenim en matèria del dret civil, com hem fet tantes i tantes altres vegades abans; ho hem fet ja moltíssimes vegades, en l'exercici de les nostres competències en matèria de dret civil. Ho vam fer quan vam regular les parelles de fet, ho vam fer quan vam regular les parelles de fet del mateix sexe. També llavors hi havia qui deia que no érem competents. Som competents i exercirem les competències. I això no vol dir confrontar-se amb ningú, vol dir donar solucions a allò que ens demanda la ciutadania. Per això serveixen els parlaments, per això serveixen els governs, i per això vol dir, doncs..., què vol dir entendre la societat i la vida d'una forma diferent i en el sentit del progrés social. Avui aquest Parlament vota una iniciativa que sorgeix de l'acord entre el Sindicat de Llogateres, el Departament de Justícia, també pel treball que ens va acompanyar en un moment determinat el Departament de Territori, però també, doncs, després de molts mesos de negociació –després de molts mesos de negociació–, pràcticament un any de negociació. I per això vull agrair especialment al Sindicat de Llogateres la seva..., primer, la perseverança, la seva voluntat de consens i de negociació, fins al darrer moment, fins a l'últim minut, ja en temps de descompte, doncs, perquè aquesta iniciativa tirés endavant. Fa un any –fa tot just un any i pocs mesos– havíem de trencar marcs mentals, aquells que deien que no es pot, que no es podia parlar de regulació dels preus del lloguer. Doncs sí que es pot. I, quan es vol, es poden fer les coses. També vull donar les gràcies a tots els grups parlamentaris, doncs, que donen suport a aquesta iniciativa: Junts per Catalunya, Esquerra Republicana de Catalunya, Catalunya en Comú Podem i la CUP, que van fer seu el text que prèviament s'havia treballat i que ja estava, doncs, enllestit i pactat. Avui, tots plegats, conjuntament Parlament, departaments i el Sindicat de Llogateres, doncs, impulsem una llei, aquesta llei. Però també, com deia, fem un gran pas històric per poder garantir un habitatge digne per a tothom, que no està confrontat amb la defensa de la propietat –que no està confrontat amb la defensa de la propietat. Fem un pas històric i diem prou als preus abusius del lloguer, i ho fem en l'exercici de les competències pròpies de Catalunya en matèria de dret civil. Moltíssimes gràcies a totes i a tots. I comença ara un nou procés, que, efectivament, portarà a poder-se dur a terme aquesta llei, no en tinguin cap dubte tots plegats. Moltíssimes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, consellera. Atesa la intervenció de la consellera, si els grups ho desitgen, obrim un torn de dos minuts per grup parlamentari. [[Pausa.]] Sí, endavant.
Gracias, presidente. Le pido que sea paciente y generoso con el tiempo, porque mi grupo parlamentario ha recibido las enmiendas transaccionadas después de la intervención y, por lo tanto, no hemos podido posicionarnos al respecto. Por ello quiero dejar constancia del poco respeto que le tienen a esta institución. Hemos podido posicionarnos sobre, pues, una parte importante de la ley, del texto que se va a someter a votación y..., pues eso, pues, denota el desprecio y el menosprecio de estos grupos parlamentarios que no han tenido ni siquiera la cortesía parlamentaria de pedir disculpas, o al menos hacer una mención, o habernos..., no sé, ¿no?, habernos dado una explicación en sus intervenciones. Es el poco respeto que le tienen los grupos parlamentarios de Junts per Catalunya, Esquerra, comunes y la CUP al derecho de participación política democrática, como ya nos tienen habituados. Se han enmendado unas enmiendas transaccionales cuando ya habíamos iniciado el debate parlamentario. Y nos preguntamos si este es el respeto que se merecen los ciudadanos a los que nosotros representamos, que ni siquiera se merecen, parece ser, que sus representantes, pues, conozcan el texto que pretenden ustedes imponer y que pretenden que nosotros votemos. Todo ello solamente contribuye a que nos reafirmemos en que volvemos a estar en un nuevo acto de propaganda victimista para tapar los años de procés en los que el presupuesto público se ha ido a amiguetes y a los chiringuitos y no a hacer políticas de vivienda pública. Estas enmiendas transaccionadas tienen el mismo problema que el texto original. Primero, es que atenta contra las competencias de otra administración, y segundo –y voy a utilizar el mismo uso retórico de las preguntas que ha hecho la diputada Maria Sirvent–: ¿es que no se dan cuenta de que esto que nos proponen ya se ha probado en otros lugares y no ha funcionado? ¿Es que no saben que este tipo de políticas o de regulaciones a lo que lleva es a empeorar la situación? ¿Es que no saben que este tipo de políticas hacen que se creen listas de espera o un mercado negro de vivienda? ¿O es que lo saben, pero lo único que les interesa es el lío? Y lo digo porque estas ideas están ya obsoletas, se han probado y no han funcionado. Cataluña, en el pasado, fue pionera en muchísimos ámbitos, en muchísimos. Y ahora, pues, vamos con años de retraso en lo que a políticas eficaces y modernas se refiere. Y es que, sinceramente, yo, leyendo estos textos..., para mí, pues, son ustedes unos viejunos. [[Remor de veus.]] Y, para finalizar, hoy la conclusión es que el populismo en España tiene banda sonora y es una canción de desamor. Por un lado, tenemos al Govern de la Generalitat que parece Pimpinela, y esta ley ha sido un gran ejemplo, y, por otro lado, tenemos a los comunes firmando esta ley sabiendo que Podemos va a tener que tragarse el recurrirla al Tribunal Constitucional, y eso nos da una pista de lo irrelevante que es ahora mismo Podemos en el Gobierno de España, que hasta los comunes se están empezando a desmarcar de esa marca. Y, pues, quedamos a la espera de la escenificación de la ruptura, no solo entre comunes y Podemos, sino también, pues, entre Podemos y el señor Pedro Sánchez. Gracias.
Gràcies, diputada. Senyora Ibarra, sí. Endavant.
Gràcies, president. Des de l'escó i breument. La consellera ens deia que s'aprovarà aquesta proposició de llei en temps de descompte i sigui com sigui la manera de fer-ho, no? Doncs no, miri, consellera, les coses no es fan així, no es fan sigui com sigui –ha utilitzat aquestes paraules–, no es fan sigui com sigui; les coses s'han d'intentar fer bé, perquè si es fan bé es creen seguretats i si es fan malament es creen expectatives a un col·lectiu que legítimament les té però que possiblement no les podrà veure complertes i crea inseguretats a uns altres col·lectius. I, per tant, les coses s'han de fer bé. S'han de fer bé en el fons i en la forma, i abans s'hi referia la diputada de Ciutadans: no és de rebut que hàgim tingut les transaccions en aquest hemicicle, en el Ple del Parlament, quan ja havíem començat fins i tot el debat d'aquest punt. I, per tant, un tema tan important, de tanta transcendència, no es pot fer així; s'ha de treballar amb una mica més de rigor. I, parlant de rigor, el senyor Rodríguez ens ha dit que som uns covards. I, miri, nosaltres som potser moltes coses, però covards no en som gens ni mica. El que ens agrada és ser rigorosos. Rigor, li sona d'alguna cosa, senyor Rodríguez?
Gràcies, diputada. Sí, senyor Rodríguez. Endavant.
Sí; gràcies. Des de l'escó, president. La consellera ha sortit al faristol a tornar-nos a dir el que ens va dir en el darrer Ple, on es va aprovar la lectura única d'aquesta proposició de llei, i és que la Generalitat té les competències. Jo la vaig reptar a dur la proposició de llei al Consell de Garanties Estatutàries i fer cas a allò que digués el Consell de Garanties Estatutàries. Doncs sembla que ni s'ha mirat el dictamen que ha emès el Consell de Garanties Estatutàries, que no és el primer, és el segon, i el Consell de Garanties Estatutàries diu que divuit articles o disposicions d'aquesta llei són inconstitucionals, bàsicament perquè vostès no tenen la competència per regular el mercat de lloguer i regular els preus del lloguer. I una segona qüestió, molt breument. El senyor Rodríguez també ens ha il·lustrat amb un conjunt de cites d'articles científics. Llàstima que se n'ha oblidat un, que jo crec que és important, que és l'informe que va elaborar l'Autoritat Catalana de la Competència defensant exactament els mateixos arguments que hem defensat la majoria de grups de l'oposició, que votarem en contra d'aquesta proposició de llei, i que, per cert, està presidida per un militant d'Esquerra Republicana. Gràcies.
Gràcies, diputat. Alguna altra intervenció més en aquest torn? Sí? [[Pausa.]] Doncs té la paraula el senyor Rodríguez. Endavant.
Ai, perdó. Des de l'escó. Sembla, a vegades, que en lloc d'un parlament sigui La hora chanante, per allò que ens han dit «viejunos. A vegades el Grup Parlamentari de Ciutadans escolta campanes i creu que és la quarta simfonia de Beethoven. Crec que ja hem explicat, amb articles científics acadèmics –per cert, un paper acadèmic no és el que vostè ha citat, però entenc que potser no té la formació per poder diferenciar-ho. També em sorprèn que ens digui que aquesta llei... Sap que una de les transaccions és una transcripció de la LAU? No, no ho sap, perquè no l'ha pogut mirar o no ha volgut mirar-ho. I també al PSC. Vostès diuen que ho fan tot bé i per això s'ha de fer tot amb temps i tal. Crec que faran la millor derogació de la llei mordassa de la vida, la millor derogació de la reforma laboral i la millor reforma de la llei de lloguers del món, però les faran potser el 2750. Gràcies.
Gràcies, diputat. Sí, senyor Rodríguez, per què em demana la paraula?
Per una qüestió d'ordre, president.
Digui.
Em sembla una falta al respecte d'aquest diputat, però jo crec que del conjunt de la cambra, posar en dubte la formació dels diputats. Jo, al senyor Rodríguez, no li he demanat el currículum per saber si allò que defensa en el faristol està ajustat a la seva formació o no. Per tant, li demanaria que fes retirar al senyor Rodríguez l'expressió que ha utilitzat, que em sembla d'una falta de respecte espectacular. [[José Rodríguez Fernández intervé sense fer ús del micròfon.]]
No, així no, diputat. Si vol, li dono la paraula per justificar la seva expressió. Sí? [[Veus de fons.]] O per retirar-la, efectivament. [[Pausa.]] Digui, diputat.
[[Per raons tècniques, no han quedat enregistrats els primers mots de la intervenció de l'orador.]] ...fico: és necessari haver passat un procés de formació de doctorat o predoctorat per poder saber quina és la diferència entre un paper acadèmic o un paper administratiu.
Gràcies, diputat. [[Remor de veus.]] Senyora Sirvent, sí?
Sí. Dir que avui és un dia de celebració, perquè això ha estat una consecució dels moviments socials, del moviment en defensa del dret a l'habitatge, del Sindicat de Llogateres. I dir-li a la consellera Capella i al conseller Calvet que ara tenen una responsabilitat. I, si aquesta llei és del Govern, vostès han de garantir que aquesta llei s'apliqui i han de garantir també que tothom estigui informat. Ara mateix qualsevol llogater o llogatera que vegi que el seu contracte de lloguer patirà un augment ha de poder aplicar aquesta llei. Esperem que aquesta llei sigui realment efectiva i que la defensem. Nosaltres la defensarem al Parlament, al carrer, a tot arreu i fins a les últimes conseqüències, al costat d'un poble determinat, que sempre sap com defensar els seus drets.
Gràcies, diputada. Senyora Segovia...
No, volia realment prendre la paraula per respondre d'alguna manera a la consellera; també per dir que, efectivament, nosaltres creiem que és un dia de celebració, que segurament serà un dels dies que la sessió d'aquest Parlament està seguida per més persones al carrer, a casa seva; que crec que des d'aquí hem de donar un missatge clar que avui s'està fent una aposta valenta per defensar el dret a l'habitatge d'aquests milers de famílies; que efectivament ha d'haver-hi una segona part d'aquesta llei, que és la seva implementació, garantir els recursos d'inspecció i els recursos administratius necessaris perquè quan hi hagi conflicte entre arrendador i arrendatari aquesta llei es pugui aplicar, que no quedi novament en una llei de paper mullat. Però també per dir que, efectivament, la regulació de lloguers és un pas fonamental però no pot ser l'únic, que hi ha tota una altra sèrie de bateria de mesures que aquí el conseller Calvet, des de l'àrea de Territori, esperem que implementi també amb recursos, com el Decret 17/2019, i també augmenti els recursos per a la inversió en la construcció d'habitatge de lloguer protegit, perquè realment el futur estarà en la rebaixa dels lloguers quan tinguem un parc social que serveixi per temperar el mercat privat. Gràcies.
Gràcies, diputada. I, finalment, la diputada senyora Glòria Freixa, també, si vol intervenir. No? [[Pausa.]] Molt bé, doncs acabem aquí el debat i, com saben, la votació es farà finalment aquesta tarda, després de tots els punts de l'ordre del dia que s'han de tractar avui, i després del vuitè punt de l'ordre del dia. [[Proposta per a presentar a la Mesa del Congrés dels Diputats la Proposició de llei per a garantir el retorn social del rescat bancari (debat de totalitat)]] [[270-00002/12]] Passem ara al següent, que és el cinquè, que és el debat a la totalitat sobre la Proposta per a presentar a la Mesa del Congrés dels Diputats la Proposició de llei per a garantir el retorn social del rescat bancari. D'acord amb els articles 176 i 116.2 del Reglament, en primer lloc, presenta la iniciativa, en nom del Grup Parlamentari Republicà, el diputat senyor José Rodríguez. Té la paraula.
Gràcies, president. Gràcies, diputats, diputades. Al debat anterior hem pogut parlar de lloguers i de la limitació del seu preu. També vam aprovar uns pressupostos que amplien la inversió en polítiques d'habitatge i en especial aposten per la rehabilitació i l'ampliació d'un parc públic de lloguer social. Com a grup, hem impulsat mesures que fomenten la mediació durant aquesta crisi de la Covid, i avui per fi podem iniciar un debat legislatiu d'una proposició de llei que té com a finalitat ampliar el parc públic d'habitatge i corregeix un greuge produït durant el rescat bancari espanyol. Les polítiques d'abordatge han d'abordar-se des de múltiples estratègies i des de diferents fronts, i així ho estem fent en les nostres iniciatives parlamentàries, i així s'està fent des dels municipis republicans. A vegades aprovem mocions i resolucions i ens dona la sensació que això és la nostra feina, i que hem acabat aquí, i que l'expressió de la voluntat del Parlament ja és suficient, però a vegades no és així. Nosaltres avui portem una proposició de llei que desenvolupa un acord del Parlament de la Moció del 2018, la 39/XII, sobre el retorn del rescat bancari, que reclamava que la Societat de la Gestió d'Actius Procedents de la Reestructuració Bancària, més coneguda com a Sareb, adquireixi un clar compromís social que garanteixi un retorn social al rescat bancari. Avui intentem transformar aquesta moció que es va aprovar en una iniciativa legislativa; intentem portar a terme el que al mateix Parlament es va mandatar, que acabi afectant el dia a dia de les persones. Vull començar dient que aquesta iniciativa legislativa és fruit d'una cursa de relleus, i hi té una part important l'anterior portaveu d'habitatge al Grup Republicà, l'Eva Baró, i vull reconèixer-li la feina que va deixar feta perquè avui puguem iniciar el debat d'aquesta proposició de llei. El rescat bancari va significar un elevat cost d'ajudes al sector, a través del FROB i del Fons de Garantia de Dipòsits, de més de 64.000 milions d'euros. Més que un rescat, va ser un xec en blanc que eximia de responsabilitats el sector. Espanya és l'estat europeu que més ha perdut amb el rescat bancari. Calculem –es calcula, no nosaltres–, es calcula, que d'aquests 64.000 milions d'euros Espanya no en recuperarà com a mínim 48.000. Mentre l'Estat espanyol va perdre aquests 48.000 milions d'euros, Holanda, Estats Units o el Regne Unit els han recuperat amb interessos, i a França fins i tot el sector públic ha tret beneficis del rescat. No a tothom li ha anat bé: tant Alemanya com Itàlia tampoc han pogut recuperar tot el rescat, però les seves pèrdues no s'apropen ni de bon tros a les d'Espanya. A més, el Síndic de Greuges alerta que amb el rescat bancari es va perdre l'oportunitat del retorn social, per no haver-se inclòs cap obligació per a la Sareb sobre la cessió d'habitatges per destinar-los a lloguer social o per crear un parc públic d'habitatge social. Llavors, podem parlar, amb aquestes dades, d'un espoli de diner públic sense retorn? Crec que sí. I per molt que ara es facin maniobres financeres per intentar recuperar les pèrdues de l'Estat amb Bankia, fent la fusió amb CaixaBank, per fer rendible aquesta entitat, crec que amb això no es recuperaran els 48.000 milions d'euros perduts. Es va dissenyar la Sareb com una eina per poder desfer-se d'actius tòxics i treure un rendiment a pèrdues, sense cap compromís social. Tot i que la Sareb ha arribat a alguns acords amb els ens locals per poder fer ús d'alguns d'aquests actius en cessió d'ús, no deixa de ser un volum d'habitatge bastant ridícul, molt lluny del que podria ser aprofitable. Per tant, l'objectiu d'aquesta proposició de llei és corregir aquesta greu deficiència que es va produir en el rescat bancari, garantint un retorn social que també serveixi per ampliar el parc públic de lloguer social i de la borsa d'habitatges per atendre l'emergència habitacional. La nostra proposta té dos objectius i un articulat molt senzill. La primera és una modificació del règim jurídic dels estatuts de la Sareb que obligui la cessió de domini a les administracions públiques del 30 per cent del seu patrimoni. El 30 per cent és el percentatge recomanat pel Síndic de Greuges i aprovat a la moció del 2018. També sabem que és un punt de debat. Hi ha grups que ja ens han fet arribar que aquest percentatge el volen incrementar. L'altra part de la proposició de llei té l'objectiu de superar la Llei d'estabilitat pressupostària i sostenibilitat financera, coneguda com a «llei Montoro. Nosaltres voldríem que es derogués, perquè és una xacra per als ens locals, i molt més en aquesta situació de crisi de la Covid, però assumint que el «Gobierno más progresista deu tenir molt bona voluntat, però no s'acaba de concretar mai i ni deroguen la llei mordassa, ni la reforma laboral, ni tampoc la llei Montoro, ens centrarem en fer una petita modificació d'aquesta llei: facilitar als ajuntaments que tinguin capacitat financera i els comptes sanejats per a poder utilitzar aquesta capacitat per invertir en habitatge de lloguer social mitjançant el tanteig i retracte, com una excepció a la llei Montoro. Si no ho fem, una part important de les execucions hipotecàries cauran en fons voltors en lloc del parc públic. A més, ho fem per una via no massa utilitzada. I és que un parlament autonòmic pot fer una iniciativa legislativa perquè el Congreso modifiqui una llei. Alguns volen que el Parlament només sigui una espècie de diputació que faci transposició de lleis estatals, i la Generalitat, una mera gestora de serveis. Ens han anat reduint els marcs del que podem decidir o no a través de la centralització que ha fet el Tribunal Constitucional i, fins i tot, ens han detallat sobre el que podem o no podem debatre en aquest Parlament. Però ara fem una proposta de la qual no es poden amagar sota arguments competencials. O no poden anar al Tribunal Constitucional per derogar acords o limitar debats. Potser ara voldran fer política. El que no podran, segurament, és amagar-se contínuament darrere el Tribunal Constitucional, almenys aquest cop. De fet, el sorprenent és que aquesta iniciativa no surti del «Gobierno más progresista de la historia de España o dels grups majoritaris al Congreso i hagi de ser el Parlament de Catalunya qui la pugui impulsar. Potser perquè a Catalunya hi ha aquesta majoria social a favor dels canvis que no hi ha a Espanya i podem obrir aquests debats que no s'atreveixen a obrir al Congreso de los Diputados, com hem obert en l'anterior debat. Però no em vull quedar amb això. Crec que és molt més constructiu aspirar que podem iniciar aquest debat legislatiu, que tirem endavant aquesta proposició de llei i que demostrem quina és la voluntat del Parlament de Catalunya. Demostrar que hi ha una majoria social a Catalunya a favor d'una reforma del reglament de la Sareb, de facilitar als ajuntaments la capacitat d'accedir al tanteig i retracte de les execucions hipotecàries i forçar el Congreso a tenir aquest debat. Crec, de fet, que aquesta proposició de llei pot tenir un suport ampli: per part de les forces progressistes, perquè estaran profundament d'acord amb la necessitat que el rescat bancari tingui un retorn social; per part de les forces sobiranistes, perquè podem demostrar que el Parlament pot iniciar una vegada més els debats que el Congreso no s'atreveix. Però, independentment del color polític de cadascú, creiem que recuperar els diners públics que han acabat en mans privades amb els rescats i que acabin en forma d'habitatge social públic és un objectiu que totes les forces d'aquest hemicicle podem compartir. Gràcies.
Gràcies, diputat. En nom, ara, del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, que ha presentat esmena a la totalitat, té la paraula el diputat senyor Santi Rodríguez.
Gràcies, president. Diputats, diputades, veig també que aquesta proposició que ens presenten ha generat una gran expectativa entre el Govern de la Generalitat –per cert, competent en matèria d'habitatge– i que aquest és el nucli de l'objecte i de la nostra esmena a la totalitat: denunciar que aquesta proposta de proposició de llei al Congrés per modificar una legislació i afavorir l'accés a l'habitatge no és més que un intent de cortina de fum per intentar que passi desapercebut qui té la competència en matèria d'habitatge, que és el Govern de la Generalitat. I a més a més és una proposta presentada per un grup parlamentari que forma part del Govern de la Generalitat, per un costat, però també per un grup parlamentari que dona suport al Govern d'Espanya, per un altre costat. Aquest és l'objectiu de l'esmena a la totalitat: visualitzar aquesta –entenem– manca de coherència. Però n'hi ha un altre, que és una certa inutilitat de la proposta que vostès ens presenten, que té, bàsicament, dos objectius, dos grans objectius. El primer: que aquesta societat mig pública, mig privada, que és la Sareb, cedeixi un 30 per cent dels immobles a les administracions públiques. Textualment això és el que diu la proposta. I per una altra banda, que els ajuntaments puguin destinar el superàvit per a l'adquisició d'habitatge via tanteig i retracte, perpetuant..., perquè vostès critiquen la llei Montoro, però el que demanen a la proposta és perpetuar una de les disposicions que s'estableix en aquella llei, que és precisament que els ajuntaments puguin fer servir el superàvit per a aquest objectiu. I un segon element derivat d'aquest segon bloc és que les comunitats puguin destinar superàvit a habitatge. I això seria perfectament compartible, en la mesura en què l'habitatge és competència de la Generalitat, però jo no sé en què deuen estar pensant vostès quan fan aquesta proposta, perquè no crec que sigui, precisament, en el superàvit de la Generalitat, perquè ni en té ni se l'espera, i molt menys ara, que sembla que tampoc no arribarà. I això ho demanen via perpetuació també d'una disposició de la Llei de pressupostos de 2018, quan de vostès, segurament, deu dependre el fet que el Govern pugui tenir uns nous pressupostos. Mirin, nosaltres pel que fa a la disponibilitat de superàvits per part d'ajuntaments hi estem d'acord. Hi estem d'acord ara, en aquest moment, en aquestes situacions i en aquestes circumstàncies. I segurament anem tard, perquè el Govern d'Espanya, amb el seu suport, ha decidit confiscar el superàvit dels ajuntaments i, per tant, limitar aquesta possibilitat als ajuntaments d'accedir a través del tanteig i retracte a la propietat d'habitatge per destinar-lo a habitatge social. Però això –en què, hi insisteixo, nosaltres estem d'acord– el que no pot amagar de cap de les maneres és la responsabilitat que en té l'administració competent: la Generalitat de Catalunya. Per tant, el que no podem pretendre, el que no poden pretendre, és que la Generalitat centrifugui les seves responsabilitats en les seves competències en ajuntaments. Pel que fa a la disponibilitat dels superàvits per part de les comunitats, ja li he dit que no és el cas de Catalunya, però que el grup que forma part del Govern de la Generalitat de Catalunya i, per tant, té la competència en habitatge, fiï la política d'habitatge a l'existència de superàvits en els comptes públics significa que tenen en molt poca consideració la competència d'habitatge. Segurament, dintre de la seva llista de prioritats de les polítiques públiques, la d'habitatge queda relegada a una determinada conjuntura de que, si es produeix un superàvit, aleshores ja farem un esforç per adquirir habitatge. I així ens va –i així ens va. Certament, no ha estat prioritat del Govern de la Generalitat dels darrers anys la política d'habitatge, i per això tenim part dels problemes que tenim. Però passem a la proposta en relació amb la Sareb. La Sareb, que sembla la gallina dels ous d'or, no?, és com una espècie d'invent. No, escoltin, la Sareb es va constituir, es va crear precisament per gestionar actius financers i actius immobiliaris cedits per les entitats financeres rescatades. I té un objectiu. Té un objectiu, que és precisament intentar sanejar tots aquests actius per tal de poder retornar el deute –per tal de poder retornar el deute. I, per tant, perquè aquest deute –aquest «rescat bancari, que vostès diuen– afecti el menys possible als comptes públics, i, per tant, que afecti el menys possible les polítiques socials també; està clar. Aquest és l'objectiu principal, l'objecte principal de la Sareb. Resumint: minimitzar el cost –minimitzar el cost– del rescat bancari. Ara bé, dit això; això significa que la Sareb no pot destinar habitatge a polítiques socials? No; això no vol dir això, al contrari. Des del primer dia la Sareb destina els immobles, les «vivendes –perquè té immobles de molts tipus–, a fer polítiques socials també. Sí, ho fa, i ho estan fent des dels seus inicis, i per això no ha sigut necessari ni cap reforma legislativa ni cap reforma dels estatuts, que és el que venen a proposar vostès avui aquí. Mirin, Santa Coloma, Barcelona, Calafell, l'Hospitalet, l'Ametlla del Vallès, Vilafranca del Penedès, Sant Feliu de Guíxols, Sant Joan les Fonts, Sant Jaume d'Enveja... Badalona, el passat mes de juliol, va signar un acord amb la Sareb en el que se cedeixen 256 habitatges per fer polítiques socials. Però la mateixa Generalitat –això sí, un conseller segurament per a vostès innombrable–, el conseller de Territori Santi Vila va signar dos convenis amb la Sareb i tenim la cessió de nou-cents habitatges –930, concretament. I en total, la Sareb, en aquests moments, a tot Espanya té cedits a diferentes administracions, que és el que vostè demana en aquesta proposta, més de 2.500 habitatges –més de 2.500 habitatges. Sobre quants? Sobre menys de deu mil, que representa aproximadament un 25 per cent –un 25. Vostès demanen un 30; en el conjunt d'Espanya ja n'hi ha un 25 per cent. Però, miri, Catalunya. Mirem dades de Catalunya. En aquests moments la Sareb a Catalunya té la propietat de 3.090 habitatges; 3.090 habitatges, dels quals 1.783 estan cedits a ajuntaments i a la mateixa Generalitat; 1.783 sobre 3.090. Convindrà amb mi que no cal tenir gaire formació per veure que això representa un percentatge d'aproximadament el 60 per cent. És d'Epi i Blas: 60, que és la realitat, és més gran que 30, que és allò que proposen vostès. Per tant, la mesura que vostès proposen és bastant innòcua i no té absolutament cap mena de repercussió, perquè demanen que es facin unes modificacions legislatives per fer una cosa que ja s'està fent, i que a més a més s'està fent bastant més intensament d'allò que vostès demanen. Però, hi insisteixo, el que nosaltres hem entès que vostès pretenien amb aquesta proposta és intentar centrifugar les competències que té el Govern de la Generalitat en matèria d'habitatge, i que incompleix, i fruit d'això els problemes d'habitatge que tenim a Catalunya, cap als ajuntaments o cap a l'Estat; quan el que haurien de fer és dur a terme polítiques d'habitatge. Per això vam presentar l'esmena a la totalitat, per posar en relleu aquesta circumstància. En aquests moments jo crec que hem posat en relleu la innocuïtat d'aquesta proposta. És una proposta que no té recorregut ni té efectes pràctics. Sí que considerem positiu el fet de que els ajuntaments puguin utilitzar els seus superàvits, i no allò que ja ha fet el Govern del Partit Socialista i de Podem, que és confiscar aquests superàvits per a ús del mateix Govern de l'Estat. I, per tant, considerem que la proposta no representa cap solució al problema de l'habitatge, però tampoc no té cap mena de sentit que mantinguem una esmena a la totalitat en aquesta proposta, perquè, ni que tingués un recorregut, el recorregut, sincerament, estem convençuts de que serà molt curt. Bàsicament, perquè allò que vostès demanen, especialment pel que fa a la Sareb, ja s'està complint i, a més a més, amb escreix. Gràcies. Per tant, president, donin per retirada l'esmena a la totalitat d'aquesta proposició.
Molt bé. Queda clar. Gràcies, diputat. Seguim amb el debat, i li correspon ara un torn en contra al diputat senyor José Rodríguez.
Sí; respondré..., intentaré no estendre'm molt. A vegades les matemàtiques juguen males passades, i l'estoc d'habitatges que té la Sareb ara mateix no és l'estoc d'habitatges que ha tingut la Sareb durant tot el seu històric. De fet, la Sareb ha gestionat 68.300 habitatges; ha pogut desfer-se, de fet, d'aquests 68.300 habitatges. Crec que un 30 per cent –estic fent càlculs molt ràpids–, deu rondar entre quinze mil i vint mil, que no són aquests dos mil que vostè diu. Són dades de la Sareb, de la web. Ara mateix han venut 68.300 habitatges. Entenc que hi ha vegades que la confusió és molt fàcil entre l'estoc actual i l'estoc que ha gestionat. Quant..., nosaltres volem que la Sareb tingui la cessió d'ús no, la cessió de domini, que vol dir la propietat per part dels ajuntaments i de les comunitats autònomes d'aquest estoc; no cessió d'ús. Que sí que és veritat, s'ha arribat a acords; crec que fins i tot per una quantia molt més gran del que vostè ha dit, que pensa que era al voltant dels quinze mil, però no entraré a discutir això, perquè si vostè dona per bo els seus dos mil habitatges em sembla fantàstic, perquè el que nosaltres volem és ampliar aquest estoc cap als vint mil o vint-i-cinc mil. Però també una altra cosa que s'ha dit i que no és correcta. Diu que nosaltres estem d'acord amb la confiscació dels superàvits dels ajuntaments. Crec que li ha costat..., no ha seguit la premsa, perquè si no sabria que tots els ajuntaments republicans han dit que no cediran res dels seus superàvits a aquesta confiscació que ha promogut el Gobierno del Estado. També ens ve aquí dient que això és una cortina de fum per les polítiques d'habitatge. Estem fent moltes iniciatives en aquest Parlament, però, entengui'm, jo no soc el conseller de Territori, soc un diputat. I nosaltres el que portem aquí és una iniciativa parlamentària. Potser li sorprèn que un grup parlamentari faci aquest tipus de feina, però si volem modificar el reglament de la Sareb, perquè creiem que això és positiu, i volem trobar excepcionalitats a la llei Montoro, com que tampoc soc diputado al Congreso no puc portar aquesta modificació, ni tampoc el meu grup és majoritari al Congreso ni pot modificar aquesta llei. En el fons, nosaltres potser optem per una via, que des del seu punt hauria de ser més raonable, de modificar aquesta llei de Montoro perquè els ajuntaments puguin fer un ús més fàcil d'aquest superàvit. Bàsicament no acabo d'entendre si al final vostè..., en el fons, no ha entrat en si ni tan sols estaria d'acord en que la Sareb realment cedís, per reglament –per obligació, no per un acord voluntari–, aquest 30 per cent de la borsa. Un 30 per cent o altres percentatges, però un percentatge molt més gran del que es fa ara, com a ús de domini. És a dir, propietat de les administracions públiques per obrir i crear aquesta borsa d'habitatge, que molts cops hem parlat aquí que és necessària. Gràcies.
Gràcies, diputat. A continuació intervindran els grups i subgrups per fixar la seva posició. I en primer lloc, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Dimas Gragera. [[Santi Rodríguez i Serra demana per parlar.]] Digui'm, senyor Rodríguez, sí.
Molt breument per contradiccions –molt breument.
Endavant. Trenta segons.
No, dir-li al senyor Rodríguez que hi ha una diferència entre immobles i habitatges. Efectivament, immobles la Sareb en té de l'ordre dels vint-i-sis mil; habitatges, els deu mil que jo li he dit. Informació, evidentment, també de la web.
Gràcies. Senyor Gragera, quan vulgui.
Gracias, president. Diputados, diputadas, buenas tardes a todos. Afrontamos el segundo debate de la tarde y ambos tienen el derecho a la vivienda, garantizar una vivienda digna, como fondo del debate. Pero quería hacer una previa, porque, entre sus faltas de respeto, el diputado de Esquerra Republicana también ha lanzado una falacia diciendo que nos deberíamos sentir afortunados por tener debates en este Parlament sobre el derecho a la vivienda, algo que no pasa en el Congreso de los Diputados, ignorando precisamente que todas las leyes que garantizan el derecho a una vivienda digna emanan precisamente del Congreso de los Diputados. Ignorando probablemente también que ustedes allí tienen grupo parlamentario. Y, si en lugar de dedicarse a sacar impresoras, ahí registrasen este tipo de iniciativas, probablemente podrían tenerse esos debates que usted tanto echa de menos. Centrándonos ya en la propuesta, ustedes presentan hoy una modificación que pretende instar a la regulación de algunos aspectos, como hemos dicho, relativos a la vivienda –en concreto con la Sareb–, y a flexibilizar también las restricciones de gasto de las administraciones públicas para que precisamente puedan realizar inversiones en vivienda. Una propuesta que tal y como está redactada nos genera bastantes dudas y, siendo sinceros, si esto fuese una votación final no le daríamos apoyo. Pero teniendo en cuenta y conociendo el trámite que nos llevará a una fase de enmiendas, y yendo al fondo de la cuestión, nosotros ni vamos a entorpecer el debate ni vamos a entorpecer la tramitación posterior. Por eso no hemos presentado ninguna enmienda a la totalidad. Porque nosotros creemos que el problema de la vivienda efectivamente es un problema de todos los catalanes, piensen lo que piensen o voten lo que voten. Compartimos con ustedes el diagnóstico que realizan; compartimos que hay que buscar una solución, pero la solución que nos traen no la compartimos al cien por cien –y espero que usted no me llame cobarde, como ha hecho a otros compañeros, o cuestione mi formación por tener una posición política diferente a la que tiene usted, en una falta de respeto que pocas veces hemos visto en esta cámara. Nosotros creemos que tenemos que trabajar para ver qué se puede hacer con estos activos que tiene la Sareb, pero el redactado que ustedes realizan parece más una llamada a la expropiación. Lo decía el diputado que ha intervenido anteriormente, ya está habiendo colaboraciones para dar un uso social a muchos de estos inmuebles; ya está habiendo... Y nosotros creemos que esta es la línea. Blindar esto y que haya cesiones más efectivas. Aclarando este aspecto y a la espera de que podamos tener un debate más profundo..., lo han dicho anteriormente: las competencias en vivienda, tienen ustedes muchas aquí. Vamos a hablar de lo que hace la Generalitat de Catalunya, lo que están haciendo ustedes. Porque ustedes parecen obviar que, teniendo la competencia, en los últimos años, su promoción de vivienda pública ha sido prácticamente inexistente. Si miramos los presupuestos dedican ustedes más –adivinen– a TV3 que a promoción de vivienda pública. Cataluña es de las comunidades que menos porcentaje de su presupuesto destina a las políticas de vivienda, muy por debajo de la media de todas las comunidades estatales. Y nosotros vemos también como recientemente..., usted que ha venido aquí a hacer un máster, a darnos una lección, usted que era el campeón del mundo de las políticas sociales, pues sepa que forma parte del Gobierno que más ha recortado en políticas sociales en los últimos años, según los últimos datos. Esta información es del 31 de agosto del presente. Por otro lado, cuando ustedes han traído alguna propuesta a esta cámara, casi mejor que no la hubiesen traído, porque hemos visto que sus soluciones son una intervención completamente abusiva del mercado del alquiler o, como hemos visto en otras mociones, blanquear la ocupación, promover el empadronamiento y derechos a personas que están ocupando. Sepan ustedes también que, si tanto le preocupa la emergencia habitacional, el problema de la ocupación afecta también directamente a la vivienda pública. En muchos casos las ocupaciones se producen y tienen un origen de emergencia habitacional, y eso lo que refleja es el fracaso de sus políticas de vivienda –sepan que Cataluña está en el ranking de ocupaciones también a nivel estatal–, y en los casos que tienen un origen delincuencial, que también los hay, es el fracaso de sus políticas de seguridad. Lo han dicho anteriormente, el derecho a la vivienda digna que nosotros creemos y que nosotros defendemos y defenderemos siempre nunca puede ir en detrimento del derecho a la propiedad privada, y como administración tenemos que velar por defender ambos derechos. Porque es vergonzoso, en Cataluña hemos tenido que ver como gente que está ocupando una vivienda tiene preferencia a la hora de conseguir derechos habitacionales ante gente honrada que legítimamente está esperando en las listas sociales de un ayuntamiento de una administración. Y hoy que hablamos de la Sareb, sepan ustedes también que muchos de los inmuebles de la Sareb, muchas de estas cesiones que ha habido en los ayuntamientos, están ocupados, y no se pueden poner a disposición de los servicios sociales precisamente porque están ocupados. Así que hoy que ustedes instan al Congreso, le voy a pedir a ustedes que insten..., que hablen con sus grupos para que aprueben la ley que hemos presentado desde Ciudadanos para echar de forma exprés a los okupas, porque la verdad que estamos hartos de que se ocupen inmuebles de gente que lo ha pagado con su esfuerzo y con su trabajo. En otro orden de cosas, abordan ustedes también en el texto inicial la reforma de la LRSAL y hacen una propuesta que les reconozco que es interesante si partimos, como decían anteriormente, de la ley Montoro, de la actual legislación que hay, que es que estos destinos puedan categorizar la inversión en vivienda como inversión financieramente sostenible para poder destinar los superávits a esto. Pero yo creo que ha quedado algo desfasada, y no por ustedes, porque ustedes hacían referencia a la actual legislación, pero es que ahora el actual Gobierno de la nación no pone limitaciones, ahora el actual Gobierno de la nación directamente lo que pide es intervenir los ahorros de los ayuntamientos. Ante el silencio cómplice de los miembros del PSOE y del partido de Podemos, que aquí traían mociones y se quejaban de la ley Montoro, y ahora que directamente intervienen estos ahorros, no alzan la voz claramente por intereses partidistas. Y aquí en el tema de la financiación local e incumplimientos también nos podemos dirigir bastante a ustedes. Yo siempre lo digo, ustedes siempre hablan del déficit fiscal, pero si analizamos el mayor déficit fiscal que ha habido en Cataluña ha sido entre la Generalitat y los ayuntamientos. Ustedes no pagaban lo que tenían que pagar, no asumían las competencias que tenían que asumir, y han acumulado deudas que han obligado a los ayuntamientos a tener que acudir a los mercados financieros. Con lo cual, instan ustedes mucho, pero primero yo creo que tendrían que hacer una gestión diligente aquí. Finalmente, nosotros, si se fijan, hemos querido centrar el debate en la problemática, una problemática que podemos compartir huyendo de ideologías, de mantras, de buenos y malos, de..., huyendo de señalar también, de decir que la culpa es de los bancos, incluso con el título de esta propuesta: «retorno social del rescate bancario, y yo creo que viviendo una situación como la que estamos viviendo, en la que seguro va a tocar inyectar ayudas económicas a muchos sectores, no es lo más adecuado afrontar estos debates de esta forma. Y se lo está diciendo un diputado que forma parte de una formación que, a diferencia de ustedes, no tenía absolutamente a nadie sentado en los consejos de administración de las cajas de ahorro –a diferencia de ustedes, nosotros no teníamos a nadie sentado en los consejos de administración de las cajas de ahorro. Yo creo que sería bueno, por la experiencia, que nos centremos en buscar soluciones, que huyamos de mantras, de conflictos, de señalamientos, porque esto me recuerda bastante a aquellos que decían..., algunos que se autoproclamaban mesías y líderes espirituales del 15-M, y que cuando han llegado a las administraciones, cuando han llegado al Gobierno de la nación, hemos visto que no han hecho absolutamente nada. O que han gobernado en Madrid y en Barcelona, y a nivel social y a nivel habitacional estas ciudades están peor de lo que estaban antes del paso de estos gobiernos populista. Al final el único interés social que tenían era colocar a algunos de sus líderes en las administraciones, enchufados en los ministerios, y la única emergencia habitacional que han resuelto es la de un señor que ahora tiene un chalé en Galapagar, porque de la urgencia social de la población poco se han preocupado. Como les digo, conclusión: huyamos de estos discursos, huyamos de estas fórmulas que no han funcionado, huyamos del populismo, huyamos de los enfrentamientos, huyamos de la criminalización y busquemos soluciones. Tramitaremos esta propuesta que ustedes traen, que tiene bastante sentido, vamos a dar..., como hemos dicho, le vamos a dar pase a la propuesta, abordaremos desde allí la problemática, y trabajemos para centrarla en una solución que sea factible, que no otorgue la inseguridad jurídica que otorga el texto que ustedes hoy han presentado. Y miren, yo..., me queda poco, pero yo no me iba a ir sin decírselo: hablan ustedes del rescate social, de todo el dinero público que se iría a los bancos, pues a ver cuándo hacemos el rescate social de todo el dinero que ustedes despilfarran y malversan. A ver cuándo hacemos el rescate social de esos chiringuitos, de esas estructuras duplicadas, de esos vividores «procesistas, porque le aseguro que eso no tiene absolutamente ningún retorno social. Y yo me temo que ese rescate llegará solo cuando seamos capaces, como digo siempre, de cambiar su gobierno. Muchas gracias, y seguiremos debatiendo la propuesta.
En nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, té la paraula la diputada senyora Alícia Romero.
Gràcies, president. Bona tarda, diputats i diputades. Bé, avui Esquerra Republicana ens presenta una proposició de llei que pretén posar sobre la taula una –una– de les moltes respostes que podíem trobar per millorar l'accés a l'habitatge. Després del debat –intens debat– que hem tingut en el punt anterior, crec que no dic res nou si afirmo, doncs, que l'accés a l'habitatge és un dels principals problemes que tenim a Catalunya, i que aquest s'ha agreujat exponencialment amb la crisi provocada per la Covid-19. Els preus elevats, tant de la compra com del lloguer; la falta d'habitatge de lloguer; l'esforç i les dificultats que tenen moltíssimes famílies per fer front a les rendes del lloguer o a les hipoteques són només alguns dels problemes que ens trobem i que afirmen que el dret a l'habitatge s'allunya bastant de ser un dret, almenys a Catalunya. Miri, senyor Rodríguez, la competència en habitatge a Catalunya és de la Generalitat. És de la Generalitat. Per tant, és a la Generalitat a qui li pertoca donar respostes als problemes que tenim. Per a això té les competències i per a això té els recursos. Li deia aquest matí la seva portaveu, la portaveu d'Esquerra, la senyora Caula, que Catalunya pateix un greuge fiscal, que necessita més recursos..., sempre com a excusa –sempre com a excusa– per dir que no fem les coses. Perquè parlava justament de Salut, quan fa molt poques setmanes que han arribat, entre una cosa i l'altra, gairebé 3.000 milions d'euros, o arribaran 3.200 milions d'euros, per fer front a la crisi de la pandèmia, més de 2.000 per a Salut. És a dir, que hi han recursos. L'altra és com gestionem aquest recurs. Ara, que en falten més? Hi estic d'acord. Evidentment que en falten. Però, escoltin, els vull dir algunes coses, els vull recordar algunes coses. Vostès podrien haver fet –i parlo d'Esquerra Republicana, que és qui presenta la proposició de llei– una reforma fiscal més valenta de la que han plantejat tard i discretament aquest 2020. I ho dic perquè, des del desembre del 2012, que va ser quan Junqueras signa un acord amb Convergència i Unió, doncs miri si fa temps, vuit anys gairebé, que vostès estan cogovernant a Catalunya. I, per tant, podrien haver fet una reforma fiscal que hagués aportat més recursos a Catalunya. Sobre el model de finançament, que també parlava avui la seva portaveu, li vull dir que el vicepresident Junqueras no anava a les reunions on es parlava sobre el sistema de finançament, perquè vostès ja estaven en una altra via. Deia el vicepresident Junqueras que, bé..., que no calia anar a les reunions. De fet, no vam enviar ni un expert a les reunions tècniques prèvies per valorar i actualitzar i analitzar l'actual sistema de finançament, que acabava l'any 2012. Clar, el que no pot ser –i a mi, a nosaltres, ens sembla deshonest– és criticar una cosa quan un justament està fent la contrària o senzillament ha deixat aquella via. I ho dic, a més a més, perquè Esquerra Republicana, en aquest hemicicle, ha votat bastantes vegades en contra d'un nou sistema de finançament. És a dir, una mica com el perro del hortelano: ni come ni deja comer. És a dir, no deixen que s'actualitzi o no fan res perquè s'actualitzi i millori el sistema de finançament però, per altra banda, el demanen. Home, doncs, o una cosa o l'altra. I tercera. He dit reforma fiscal; dic sistema de finançament, que podríem rebre més recursos, i tercera: pressupostos de l'Estat. El 2019 el Govern de l'Estat va presentar uns pressupostos, que entre altres coses incorporava més de 2.200 milions d'euros d'inversions per a Catalunya, i Esquerra Republicana va ser l'abanderada de presentar esmena a la totalitat, que va portar a que aquells pressupostos no es debatessin. Doncs més recursos perduts. Per tant, sí, hem perdut possibilitats de comptar amb més recursos, i de manera conscient, sí, i per part d'Esquerra Republicana, crec que això també val la pena tenir-ho clar. I crec que Esquerra hauria d'aclarir la seva posició o la seva via, si és la possibilista i la pragmàtica, que és la d'aconseguir coses per als catalans, o si és la via frontista. Perquè a vegades un dubta, per molt que vostès diguin una cosa, si realment estan en un lloc o en un altre. Per tant, jo crec que vostès en part haurien de reflexionar, i ho dic perquè les paraules sovint se les emporta el vent, i els fets són els que marquen moltes vegades les prioritats i els objectius d'un grup polític. I ho dic perquè vostès estan al costat de Junts per Catalunya, amb aquesta remodelació partidista sectària que ha fet el president Torra, o estan al costat de la dreta catalana amb les retallades que s'han fet durant tots aquests anys. Ha sortit avui un estudi sobre la despesa per habitant, la despesa total en inversió social en Salut i en Educació, i tant en Salut com en serveis socials estem a la cua a les comunitats autònomes, som les que més hem retallat. Li donaré les xifres: en despeses socials, entre el 2019 i el 2018, menys 19,9 per cent; en Salut, menys 27 per cent –després les coses van com van–, i en Educació, un 12 per cent. És a dir, és clar, doncs, no ho sé, vostè dirà que nosaltres... –ens ha dit tantes coses–, que som uns covards, som molt poc progressistes. Doncs, miri, poc progressista és governar amb la dreta catalana, que retalla des del 2009 en educació, en salut i en serveis socials. Això és estar amb la dreta catalana i això és el que vostè avui està fent aquí. Ara bé, en aquesta proposició de llei, què diu vostè? Home, reconeix que l'habitatge és un problema. Benvinguts. Ja l'hi dic: fa vuit anys que governen. I ens proposa una possible resposta. Bé, doncs nosaltres el que diem: és una possible resposta, pot ser interessant, doncs debatem-la. Per això, nosaltres no hem presentat esmena a la totalitat. Per això, ningú l'ha presentat –de fet, el PP l'acaba de retirar. I creiem que és interessant que puguem fer un debat tranquil, serè, en ponència en la que puguem escoltar experts, i veure si podem millorar el text que vostès avui ens presenten i que a nosaltres, del tot, no ens acaba d'agradar. Però és interessant que hi hagi debat. De fet, el debat que no hi ha hagut en el punt anterior. És curiós, eh? Esquerra Republicana aquí ens porta un debat a fer d'una manera normalitzada, en ponència, amb un procés legislatiu com el que necessita un tema tan important com l'habitatge, deia la meva companya, la diputada Ibarra, en l'anterior punt i, en canvi, en l'anterior punt, corre que te pillo, corre que te pillo, sense debat, sense poder parlar d'una manera tranquil·la sobre un tema, com si realment el que hem aprovat en l'anterior punt resolgués tots els problemes de l'habitatge. Tant de bo. Però no..., però no serà així. I, l'hi repeteixo, està bé que portin aquest debat aquí, però els hi recordo: vostès governen la Generalitat, que és qui té les competències i els recursos, 46.000 milions d'euros, a l'entorn de 30.000 milions d'euros en despesa no financera. Qui no ha prioritzat les polítiques d'habitatge en els darrers anys són vostès, i Esquerra Republicana també, que moltes vegades, quan no els interessa, se n'obliden. Miri, sap quan ha caigut la despesa en habitatge des del 2010 fins al 2017? Un 43 per cent, va caure. Sap quan ha augmentat la despesa en habitatge feta pels ajuntaments del 2010 al 2017? Ha augmentat un 82 per cent. Baixa un 43, puja un 82 en els ajuntaments. Aquí, aquells a qui els centrifuguem sempre la responsabilitat, quan les competències són seves. Miri, segons l'informe sobre el sector de l'habitatge a Catalunya de l'any 2019 –no m'ho invento res–, sap quantes promocions d'habitatge amb protecció oficial ha fet l'Incasòl? Al 2018, vuit. Al 2019, vint-i-dos. El 0,6 i el 1,2 per cent del total. Sap quantes n'han fet els ajuntaments l'any 2018? 664. Sap quantes el 2019? 645. El 47,6 per cent i el 33,2 per cent del total, sense competències i sense recursos. Ara em dirà vostè que no és un tema de voluntat política. Oi tant. És un tema de voluntat política, i vostès, en tots aquests anys, no han posat recursos al pressupost per fer front als problemes d'habitatge. I llavors venen a salvar la cara amb unes propostes i amb una llei –la que han aprovat ara fa un moment– que generarà inseguretat jurídica, que genera incerteses. Escolti'm, quin govern aprova coses que són ja, i gairebé podríem dir, «insegures des del punt de vista legal? I, a més a més, tenint aquí la consellera de Justícia, que és la que ens hauria donar certeses i seguretat. Després els estranya a vostès que Bankia canviï la seu a València, i ara el vicepresident Aragonès demana que torni. Home, però si fa tres anys que quasi que li van posar una estora vermella perquè marxés: «Bah, no passa res, que marxin, que marxin, i ja tornaran quan vulguin. Escolti'm, ja tornaran quan vulguin? Doncs hem perdut una seu social i la capacitat probablement d'influir ara en una de les fusions bancàries més importants que hi haurà. Doncs, miri, quan un govern genera inseguretat jurídica i inestabilitat política passen aquestes coses. Esperem que el que han aprovat fa una estona no ens generi greuges com, per exemple, sí que ens ha provocat aquesta fusió de la que no tindrem..., no podrem dir ni ase ni bèstia. Però, bé, algunes de les coses que proposen poden estar bé. Ara em repetiré una mica amb el que deia el diputat Rodríguez, el senyor Santi Rodríguez, perquè és veritat que aquesta proposta del 30 per cent de la Sareb cedida a comunitats autònomes, que vol dir a Catalunya, d'alguna manera ja s'està fent. D'una manera prudent i discreta ho està fent la Sareb? Sí. I és veritat que hi ha molts convenis signats amb diferents ajuntaments: 220 amb Santa Coloma, 15 amb Vilafranca, 6 amb Sant Joan les Fonts, 58 amb Calafell... És a dir, s'han anat signant convenis, la Sareb ha cedit ja pisos als municipis perquè aquests els gestionin i els destinin a l'àmbit social. Ara vostès diuen: «El 30 per cent i a la Generalitat. Bé, doncs ja en parlarem en ponència, i ja ho veurem, no? –ja ho veurem. Bé, no diuen la Generalitat, no, «aquells que són competents, competent és la Generalitat. En tot cas, parlem-ne, parlem-ne en ponència perquè nosaltres creiem que potser vostès ara no tenen gaires credencials per fer això, però també ens agradaria veure de quina manera ho gestionaran i com vostès ho plantegen, no? I, per tant, doncs bé, és una proposta de les moltes que hi ha, però els vull recordar, doncs, que qui hauria de fer els esforços és la Generalitat. Vostès ara li demanen a la Sareb que faci un esforç o que presenti o plantegi una proposta, a nosaltres ens sembla bé, de fet hem de demanar responsabilitats i hem d'exigir respostes a tots els governs que tenen alguna cosa a dir, i també al de l'Estat. Aquí sempre ens hi trobaran. Ara, no amaguin el cap sota l'ala, no generin més inseguretat jurídica, no obviïn les seves responsabilitats, que són: governar, i, en aquest cas, posar recursos a l'habitatge. I si no ho han fet, ha estat per voluntat. Gràcies.
Gràcies, diputada. Té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, la senyora diputada Susanna Segovia.
Moltes gràcies. Diputats, diputades, quan milions de persones vivien una de les pitjors crisis econòmiques i socials de les darreres dècades, l'Estat va rescatar els bancs. Quan el 2012 milions de persones no tenien feina i centenars de famílies eren desnonades cada dia, famílies a les quals el Govern –amb incentius fiscals–, els bancs i els mitjans de comunicació havien convençut que si no tens una propietat privada –que ja en parlàvem abans–, doncs, no ets res, que llogar era llençar els diners, sobretot perquè també els lloguers ja començaven a ser tan cars que al final era allò de «per a això, paga una hipoteca, si total pagaràs menys i almenys tindràs casa teva. Milions de famílies, milers de famílies, que van caure en les mans dels bancs que els venien unes hipoteques que no s'aguantaven per enlloc, sense fer una anàlisi de viabilitat econòmica per garantir que aquelles famílies ho podrien pagar. I va venir la crisi, va venir la fallida, va esclatar la bombolla immobiliària i milers i milers de famílies es van veure al carrer per no poder pagar aquesta hipoteca. I van perdre casa seva i sovint van quedar en deute, a més a més, amb els bancs que els havien venut aquestes hipoteques fraudulentes. Milers de famílies sense casa i sense feina, milers de cases sense gent i milers de..., gent sense casa. Quan es va evidenciar el greu impacte en l'economia de les famílies de la bombolla immobiliària, de les hipoteques fraudulentes i de l'especulació galopant, i del model de la totxana i de l'endeutament, el que va fer el Govern del Partit Popular va ser rescatar els bancs, no les persones, no, les persones al carrer, i, en tot cas, accelerem la llei de desnonaments –amb el suport de Junts per Catalunya, per cert– perquè a aquelles persones les puguin fer fora com més aviat millor. Milers de pisos buits. El 2008..., entre el 2008 i el 2012 es van iniciar 415.117 procediments d'execució hipotecària a tot l'Estat. A Catalunya, entre el 2008 i el 14, 115.000 procediments d'execució hipotecària. Tornem a dir-ho, i ho tornaré a repetir, milers de famílies sense sostre i amb un deute de per vida. Vam veure sorgir, arran de tota aquesta crisi i d'aquesta situació, un dels moviments i organitzacions socials més potents que hi ha ara mateix a l'Estat espanyol, com és la Plataforma d'Afectats per la Hipoteca, que en batalles diàries front a entitats bancàries, front a governs, han aconseguit salvar del desnonament i salvar d'aquest deute milers i milers de famílies també. I així ho han fet les organitzacions socials. Això no ho va fer el Govern del Partit Popular i això, ni molt menys, ho van fer els bancs; els bancs, que van ser rescatats per més de 60.000 milions d'euros. El que va fer el Partit Popular va ser, doncs, inventar-se, sí, aquesta Sociedad de Gestión de Activos Procedentes de la Reestructuración Bancaria, la famosa Sareb, que al final no va ser res més que un nou instrument per absorbir amb recursos públics els actius tòxics dels bancs, allò que els bancs havien construït i que no s'havia pogut vendre o allò que havien recuperat per processos d'execució hipotecària i que no aconseguien convertir en beneficis. Milers i milers de pisos de la Sareb i que segueixen buits deu anys després. Que hi ha convenis de cessió amb ajuntaments? Sí, hi han almoines. La Sareb es permet el luxe de cedir alguns pisos a alguns ajuntaments per fer veure que compleix mínimament alguna funció de retorn del rescat bancari, però no és així, la Sareb per si sola i a cop de força de voluntat no farà aquest paper. Per això nosaltres agraïm que es presenti aquesta iniciativa i que puguem iniciar efectivament un debat parlamentari per recuperar part d'aquells recursos del rescat bancari. Clar, evidentment el Partit Popular ha presentat una esmena a la totalitat, fidel als seus principis: salvem els bancs, salvem les grans empreses, retallem drets, privatitzem serveis públics. Vull dir que l'esmena a la totalitat..., ara retirada, cosa que és una mica sobtada, no? Ja ho ha intentat explicar el diputat del Partit Popular, no sé si se n'ha sortit gaire, perquè la resta entenguem per què han fet aquesta maniobra tan estranya, però vaja, nosaltres hi insistim, creiem que el debat és necessari, que és una bona iniciativa que pot sortir del Parlament de Catalunya cap al Congrés dels Diputats. De fet, celebrem que el Grup Republicà reconegui aquesta via d'incidència en la legislació estatal, no?, que té el Parlament de Catalunya per poder portar temes al Congrés de l'Estat. Participarem en el debat i un dels nostres papers serà assegurar-nos que se senti el representant de les organitzacions i moviments socials que porten anys denunciant aquest rescat bancari i l'impacte que va tenir en el dret a l'habitatge, perquè cal no repetir aquests errors que han tingut un cost tan fort. Per això caldria fer aquest exercici sa de que els representants que estem aquí, diputats i diputades, escoltem les persones organitzades, la ciutadania que porta molts anys defensant el dret a l'habitatge, i que, de fet, efectivament el que ells demanen és que siguin el cent per cent dels habitatges de la Sareb els que es posin a disposició d'habitatge social. Nosaltres insistirem en aquesta línia, creiem que la proposta que fa Esquerra Republicana és una proposta que està bé, però que es queda curta, nosaltres creiem que hem d'avançar, que nosaltres no ens podem quedar enrere del que demana la Plataforma d'Afectats per la Hipoteca, que va llançar la campanya «La Sareb es nuestra, justament per denunciar el negoci que es feia amb aquestes cases provinents d'execucions hipotecàries, buides, a l'espera d'obtenir guanys de nou, mentre milers de famílies no tenien accés a l'habitatge. De fet, des d'allà es van arribar a ubicar uns 23.200 habitatges buits de la Sareb per tot el territori espanyol. Per tant, nosaltres creiem que hem d'anar molt més enllà, que des d'aquí hem de poder ser ambiciosos i que el que hem de fer és recollir quin és aquest posicionament de les organitzacions socials. Crec que val la pena que, com que fem un debat sobre aquesta llei i tindrem compareixences, puguem sentir aquestes organitzacions i puguem interpel·lar-les, i que ens interpel·lin sobre com creuen que hauria de ser finalment la demanda que plantegi aquesta proposició de llei. També hem de dir que és curiós, que sobta –a vegades els tempos parlamentaris són els que són– tenir aquest debat just la setmana en què –un debat que ens porta Esquerra Republicana– sabem que el conseller Calvet, malgrat haver-se compromès a no fer-ho, posarà i avançarà diners de l'Incasòl, un 80 per cent dels 120 milions d'euros, que no deixa de ser posar diners públics al servei, novament, d'interessos privats. No deixa de ser un pèl contradictori ara mateix. Perquè, per una banda, estem parlant del rescat bancari pel salvament bancari que es va fer fa uns anys, i ara tornem a posar diners, a més a més, que aniran a parar a CaixaBank, perquè CaixaBank faci negoci amb Barcelona World i amb la Generalitat d'avaladora i prestadora amb recursos públics. Una miqueta contradictori també és. També ens sembla que hauríem de parlar una mica de com aquesta proposició de llei entronca amb el fet que es demani fer..., per exemple, arran d'aquest anunci de la possible fusió de Bankia i CaixaBank, que a nosaltres ens preocupa molt. Ens preocupa moltíssim que el que realment hi hagi, per part del vicepresident, sigui una demanda perquè llavors l'Estat surti de Bankia; que surti de Bankia ara, amb la quantitat de diners que allò ens ha costat, sense garantir que hi ha una presència pública per poder garantir que, efectivament, es retorna el rescat bancari ens sembla que no és la millor solució ara mateix. Van ser 24.000 milions d'euros els que va invertir l'Estat a Bankia. Nosaltres creiem que, per aquests 24.000 milions, val la pena seguir-hi treballant i no deixar Bankia en mans de CaixaBank i perdre tots aquests recursos d'un dia a l'altre. També inclou, la proposició, aquesta proposta de modificació de la Llei d'estabilitat pressupostària i sostenibilitat financera. És un tema que està, a més a més, absolutament vigent ara mateix. És un tema que és fonamental per al municipalisme. Nosaltres ja hem expressat, des dels nostres espais municipalistes, des dels nostres alcaldes i alcaldesses, que creiem que, efectivament, els municipis han de tenir suport i han de poder gastar el seu superàvit i els seus romanents en la despesa social, i més en el moment d'emergència que vivim. Ja ho hem dit també: no ens agrada –no ens agrada des del món municipal– quina és la proposta que s'està fent des del Govern, des de la ministra Montero, i, en aquest sentit, ens hem posicionat diverses vegades i creiem que s'ha de treballar i que això, aquesta proposta, ho ha de millorar moltíssim. Però nosaltres el que creiem és que, efectivament, al que s'ha d'anar és a, d'una vegada per totes, reformar aquesta Llei d'estabilitat pressupostària, que es va fer en plena època d'austeritat, que va fer el Partit Popular amb el suport d'alguns altres partits que encara estan al Congrés i que creiem... [[veus de fons]] –sí, incloent-hi Convergència, exactament. Però que, a més a més, ara sorprèn també que és el mateix Partit Popular que diu que aquesta llei ja no serveix, que millor que la traguem. Vull dir, creiem que tenim ara la majoria potser més rotunda per a, d'una vegada per totes, posar fi a aquella llei. I esperem, i des d'aquí emplacem a tots els partits que tenim representació al Congrés, que això sigui una prioritat d'aquesta legislatura. Nosaltres, com dèiem, participarem en aquest debat. Creiem que hi ha molta cosa a fer, hi ha molta cosa a treballar, que serà un debat interessant i, en aquest sentit, ens emplacem a la ponència. Gràcies.
Gràcies, diputada. En nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, té la paraula la senyora diputada Maria Sirvent.
Sí; gràcies. Bona tarda, diputats, diputades. No sé si he acabat d'entendre aquesta proposició de llei que ens presenta Esquerra Republicana. Em sembla que fa molt poc el Govern en què vostès són, del que formen part, va decidir prestar 96 milions d'euros a Criteria, el hòlding de CaixaBank, per especular amb sòl, amb sòl públic. Vull dir, no acabem d'entendre el motiu pel qual les seves polítiques són tan tan contradictòries. I, per tant, hem començat a llegir aquesta proposta, doncs, amb atenció, per veure exactament quina és la finalitat de la seva presentació. Ara llegia, no?, novament com es va crear la Sareb i amb quin motiu es va crear la Sareb. I deia que la Sareb es crea per absorbir tots els actius tòxics de les banques nacionalitzades, rescatades amb diners públics, i aquelles que estaven en procés de reestructuració. I, per tant, anem a veure què és un actiu tòxic. Doncs en aquell moment, per exemple, un actiu tòxic era que «la Caixa va donar una hipoteca a dos persones que la van anar a demanar per un pis de cinquanta metres quadrats en un barri, per exemple, en un barri de Terrassa, en el barri de Ca n'Aurell, per un valor de 300.000 euros. Què passa? Que arriba un moment en què, clar, és una barbaritat estar pagant 300.000 euros per un pis de cinquanta metres quadrats a Ca n'Aurell. I, a més a més, els sous comencen a baixar. I, per tant, aquestes persones no poden pagar la seva casa. I el banc es queda amb una casa i amb uns diners que ha prestat, que són 300.000 euros, que no pot recuperar. I aleshores què fem? Doncs no passa res. Igual que fem amb aquella persona que l'han fet fora de casa, no?, que a aquella persona que la van fer fora de casa li havíem donar els diners perquè pogués pagar la hipoteca, oi que sí? Doncs amb els bancs... Doncs sí que vam fer això. Els vam dir: «Té, els diners. I, mira, això que no t'ha sortit bé, aquest negoci que no ha sortit bé, doncs desresponsabilitza-te'n. Ja em quedo jo amb aquests, no?, amb aquests actius tòxics. I aleshores es fa un..., en aquell moment, s'estableix l'objecte social de la Sareb. I l'objecte social de la Sareb, en aquell moment, el que deia era que calia maximitzar la consecució de beneficis, amb la finalitat de poder tornar alguna cosa d'aquells diners públics que s'havien posat per desresponsabilitzar el sector financer –com sempre, el sector privat– de les decisions que havia pres en determinat moment. Tant de bo haguessin desresponsabilitzat..., perquè els menys responsables eren les persones que anaven a comprar-se un pis, que és un bé captiu, és a dir, un bé de primera necessitat. Perquè per viure he d'anar a comprar un pis, no? Això és una cosa de necessitat. El que no és de necessitat és prestar 300.000 euros a algú perquè es compri un pis de cinquanta metres quadrats per obtenir o per voler obtenir interessos. Això no era de necessitat. Però, en canvi, l'Estat decideix que, bé, en aquest cas, desresponsabilitza les entitats. I, per tant, si s'han de tornar els diners del FROB, doncs que sigui així, venent aquests actius tòxics que en determinat moment es van comprar, o que en aquell moment tenien el valor del preu que li havien posat en aquell préstec. I, per tant, en aquell moment s'estableix l'objecte social. Ara Esquerra Republicana ens proposa que es modifiqui l'objecte social de la Sareb, i diu literalment..., diu: «S'estableix un mandat de la Junta General de la Sareb per tal de que... I com establiran vostès un mandat a la Junta General de la Sareb, si el 55 per cent és de privats? Perquè, clar, a poc a poc també es van anar fent amb el control d'aquest instrument financer, perquè no és ni un banc. Sí, els hi poden demanar, però és que no tenen la majoria a l'Estat. I, per tant, la intenció és bona, però no crec que aconsegueixin massa res. I també demanen que s'incorpori al règim jurídic de la Sareb desenvolupar una previsió que en els seus estatuts ordeni la cessió de domini de fins al 30 per cent dels seus immobles. Que li estan dient a la Junta General de la Sareb que siguin ells els que estableixin un règim jurídic de la seva pròpia entitat perquè cedeixin uns immobles? Els han d'obligar. Vull dir, no els cediran. No els cediran, perquè vostès els demanin que ho facin. Els han d'obligar a que cedeixin aquests diners. És a dir, el que no pot ser és que s'hagi rescatat la banca i que ara aquests diners es donin per perduts. Ara què passarà, que jugant al «trilerisme CaixaBank, quan es fusioni amb Bankia, els 20.000 milions d'euros que encara no ha retornat Bankia, què? És a dir, es donarà permís per a aquesta fusió sense que s'hagin tornat els 20.000 milions d'euros públics? Que li regalarem, a CaixaBank, aquests diners? Per què? Que vostès li avancen els diners a la gent que no cobra els ERTOs? Per què el seu Govern li avança els diners a Criteria, el hòlding de «la Caixa? Que, a més a més, van ser els primers a fer una estructura similar a la que es va fer amb la Sareb. Ho van fer amb Criteria, amb «Sub-no-sé-què-hàbit, o alguna cosa així. És a dir, van començar a fer una enginyeria societària molt semblant a la de la Sareb. I ara es quedaran amb aquests 20.000 milions d'euros també? I vostès mentrestant els fan préstecs. Hòstia, potser si a qualssevol els diguessin que els deixaran 96 milions d'euros per comprar uns terrenys per poder fer un negoci, doncs, potser un altre també s'ho pensaria. És que..., no vull fer cap acusació, però a mi em sembla més prevaricació això que fer una campanya del referèndum. Però abans ja ho hem dit, que el que és inconstitucional en aquest país no va lligat al que és realment just o no just, sinó que va lligat a si respon o no respon als interessos de determinada gent. Després també parlen vostès de la modificació de la Llei d'estabilitat pressupostària, no? «Modificar la regla de la despesa perquè no s'apliqui a les corporacions locals que tinguin els comptes sanejats. Modificar la regla de la despesa. Però que no veuen que està tothom dient que la regla de la despesa ara, a dia d'avui, no té cap tipus de sentit?, que no s'ha d'aplicar la regla de la despesa. I, a més a més, només ho poden fer aquells ajuntaments que tenen un nivell de deute inferior al 75 per cent dels ingressos corrents. Escoltin, que hi ha gent que no té casa, que hi ha gent que no té els serveis bàsics coberts, i estan parlant vostès de la regla de la despesa? Bé, per si algú no ho sap, la regla de la despesa el que diu és que primer hem de posar per davant els interessos dels bancs –que, clar, aquests han de cobrar puntualment– a cobrir els drets de les persones. I, per tant, és com si a casa decidissis amortitzar hipoteca abans d'omplir la nevera. Doncs no té massa sentit, a no ser que hi hagi algú darrere de la hipoteca que té moltes influències i molts contactes amb l'Administració pública. I l'altre és el dret de tempteig i retracte. El dret de tempteig i retracte, la veritat és que per als ajuntaments és una odissea. Si no s'ha utilitzat el dret de tempteig i retracte, com bé diu l'exposició de motius d'aquesta proposició de llei, és per alguna cosa, és perquè els ajuntaments han de fer expedient per expedient; si és un edifici, porta per porta. En canvi, una entitat del tercer sector que vol fer negoci amb el dret a l'habitatge es pot comprar l'edifici sencer pel dret de tempteig i retracte. Doncs potser que canviïn el mecanisme de poder exercir el dret de tempteig i retracte, que potser és aquest el problema. Gràcies.
Gràcies, diputada. Per acabar, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, la senyora diputada Gemma Geis.
Bé, bona tarda, diputats, diputades. La setmana passada vam tenir un titular que ens deia «CaixaBank i Bankia es fusionen. I aquests eren els titulars i segurament algú podria pensar que, arran d'aquests titulars, avui estem parlant precisament d'aquesta proposició de reforma de la llei que ha presentat el Grup Republicà, però no és així, sinó que ja estava entrat, diguem-ne, des de feia molt temps en el Registre. Avui som aquí per parlar, per debatre, sobre el retorn social del rescat bancari. Si fem una mirada enrere, el Govern espanyol, com ha defensat abans el diputat Rodríguez, el president Rajoy va dur a terme un rescat bancari per valor de 66.000 milions d'euros, l'equivalent a més de quatre anys de dèficit fiscal. D'aquests, 24.000 milions van anar directament a rescatar Bankia i dels quals s'estimava recuperar-ne uns 9.660, segons una nota del Banc d'Espanya del novembre de 2018. No sabem realment quants se n'han recuperat. Ningú ho sap. El que sí que sabem del cert..., i tenim dubtes des del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya sobre quina viabilitat tindrà aquesta proposta que avui debatem aquí. I ho volíem traslladar, també, als companys del Grup Republicà. Vostès creuen que aquesta proposició de llei tindrà viabilitat a Madrid? Vostès creuen que «el Govern més progressista de la història farà alguna cosa per recuperar els 65.000 milions que el Govern espanyol de Rajoy va donar als bancs? Vostès ho creuen? Nosaltres en tenim dubtes. I com que la diputada Romero feia referència a les competències d'habitatge que té la Generalitat de Catalunya..., sí, sí, la Generalitat de Catalunya té competències d'habitatge, però, en aquest moment, en aquest debat, estem parlant sobre el rescat bancari. Crec que són compatibles ambdues coses. Per tant, creiem una mica que aquesta llei és un miratge. És un miratge perquè no sabem quin recorregut tindrà a Madrid, però sí que hi estem d'acord, perquè creiem que gairebé tothom a Catalunya és crític amb aquest rescat bancari que es va fer als bancs. I per què donem suport a aquesta proposició de llei? Doncs bàsicament perquè entenem que la gent arriba a la via independentista perquè li és útil i perquè defensa els seus interessos. Bàsicament, aquesta llei té tres finalitats. La primera, el retorn social, i es fa una modificació dels estatuts de la Sareb, que estableixen com a objectius la cessió del domini –si bé és cert que l'article 1 s'hauria d'acabar de delimitar, perquè no està redactat. L'article 2 fa referència a la modificació de la Llei orgànica d'estabilitat pressupostària, la Llei de societat financera, la Llei de pressupostos del 2018, i facilita l'exercici del dret de tanteig i retracte, que hi estem d'acord, per tal que la subhasta d'immobles de persones que no han pogut pagar la hipoteca es pugui exercir per part dels ajuntaments. I aquest és un tercer punt que també ens sembla…, hi estem a favor, però també és controvertit. Diu: «L'ús del superàvit de les corporacions locals per a la mobilització i ús social en processos d'execució hipotecària. Compartim l'objectiu. Ara bé, molts dels que votaran i tramitarem aquesta llei aquí en el Parlament per enviar-la a Madrid són els mateixos que formen part del Govern espanyol i que s'han fet seus els romanents dels ajuntaments. Per tant, aquí veiem una manca de coherència: votar sí al superàvit de l'habitatge per fer-lo servir per part dels ajuntaments –els romanents de superàvit dels habitatges– i, per altra banda, recentralitzar els romanents cap a Madrid. Jo crec que és incompatible, per part d'alguns grups parlamentaris, votar això. Però compartim els objectius d'aquesta llei. De fet, la globalització i la pandèmia han fet que s'accelerin molts reptes de la nostra societat i també els nostres reptes com a país. I, sincerament, a les intervencions, m'ha faltat aquest punt. És a dir, la política bancària és un repte que tenim de present i de futur en el nostre país. Necessitem ser-ne protagonistes. I en aquesta línia voldria recuperar una idea que l'avui conseller Tremosa va advertir que l'Estat havia de sortir de Bankia i que els habitatges en possessió s'havien de posar a disposició, per fer més habitatge públic. I ho repetim: Catalunya ha de tornar a ser protagonista en el mapa polític bancari europeu, ha de tornar als orígens, ha de tornar a liderar aquesta transformació del país amb la irrupció de la pandèmia també a l'àmbit bancari. Hem passat de tenir un sistema de caixes arrelat al territori a un oligopoli bancari teledirigit des de Madrid. Aquesta falta de competència és especialment crítica a Catalunya, i és que recordo que mentre la Unió Europea recomana incentivar la competència i evitar monopolis, a l'Estat espanyol, com en tots els camps, es va en direcció contrària, perquè ja han avalat aquesta fusió, ja l'han avalada. Per tant, nosaltres no podem compartir aquesta involució bancària. A més a més, si comparem també amb informes quina és l'evolució, i comparem amb els diferents països de la Unió Europea..., però, per exemple ens centrem en Alemanya, veiem com Alemanya sí que ha pogut evolucionar, evitant els oligopolis i la centralització dels bancs. I és que aquesta és la diferència, segurament, entre Catalunya i Espanya. I és que a Espanya defensen grans bancs i nosaltres no defensem grans bancs, el que volem és que hi hagi competència, descentralització i proximitat. I a més a més, sobre aquesta fusió, que ens interpel·la, ahir el president Pedro Sánchez afirmava que la fusió entre CaixaBank i Bankia reforça la cohesió territorial d'Espanya. I, per tant, de què parlem? D'economia o política? De competències o oligopolis? De suport a les pimes i a l'economia productiva o a les elits econòmiques de Madrid? De proximitat i arrelament al territori o de recentralització? Nosaltres el que defensem és bàsicament, doncs, aquesta economia competitiva, de suport a l'economia productiva, a les pimes i, sobretot, arrelada al territori i en aquest procés de digitalització que està accelerant-se, perquè en el fons el que passa amb la fusió de CaixaBank i Bankia és que els catalans i catalanes estem pagant el rescat de les elits madrilenyes. I això amb la complicitat d'«el Govern més progressista de la història d'Espanya, perquè veurem quina serà la seva posició final, però veient les declaracions del president Sánchez ahir veiem que, efectivament, serà una realitat. I també recordava, preparant aquesta intervenció, com Fainé, a la Comissió del 155, va afirmar que havien conquerit Espanya. I jo he de dir que qui ha conquerit Catalunya i el sistema bancari català ha estat l'oligopoli bancari espanyol. El nivell de dependència d'Espanya és insostenible, a nivell econòmic, social i democràtic, i no veurem que el Govern espanyol aporti les ajudes a Catalunya que ens pertoquen pel producte interior brut. Per això proposem, des de Junts per Catalunya, que reneixi un sistema bancari arrelat al territori, a les famílies, a la Pime, i adaptat als nous reptes del món: proximitat, digital, sostenible, cooperatiu i connectat. No tinc cap dubte que prendre aquesta mesura significarà lluitar contra l'IBEX 35, contra els poders de l'Estat, els oligopolis, i afavorir la competència i la igualtat d'oportunitats de totes les empreses i les famílies. I ho seguirem fent i lluitant per aquest canvi de model que veiem que és important que Catalunya adopti. Per això el Grup de Junts per Catalunya votarem a favor d'aquesta proposició, i ens alegrem també que el president del grup parlamentari a Europa hagi demanat explicacions, doncs, al Parlament Europeu respecte a aquesta fusió entre «la Caixa..., CaixaBank i Bankia. I, malgrat ser conscient que la proposta té una durada curta a Madrid, ens servirà per demostrar, un cop més, que l'Estat espanyol està dissenyat per perpetuar l'statu quo de poder en detriment de les pimes, dels autònoms i les famílies, que són aquells a qui s'hauria d'haver rescatat. Perquè una de les primeres intervencions que fa el president Torra durant la pandèmia va ser que si havia estat possible rescatar els bancs, en aquesta pandèmia s'havien de rescatar les famílies, les persones i les empreses. Per tant, nosaltres hi votarem a favor, i per tant treballarem amb tota la lleialtat possible perquè això sigui una realitat, amb l'escepticisme que crec que a Madrid no faran res perquè aquest retorn bancari de l'any 2012 sigui una realitat. I és que creiem que els murs que poden permetre fer caure aquests oligopolis, aquestes elits, venen de la mà de l'independentisme, i per això hi donarem suport. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Retirada l'esmena a la totalitat, aquesta proposició de llei i continua la seva tramitació. [[Interpel·lació al Govern sobre l'emergència educativa i la planificació del curs escolar 2020-21]] [[300-00291/12]] El sisè punt de l'ordre del dia és la interpel·lació al Govern sobre l'emergència educativa i la planificació del curs escolar 2020-2021, presentada pel Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. Té la paraula, per a la seva exposició, la senyora diputada Esther Niubó.
Bona tarda, president. Diputades i diputats, honorable conseller, el curs més complicat dels últims anys està a punt de començar. De fet, ja ho ha fet a moltes escoles bressol; molts mestres fa dies que estan en els centres educatius preparant aquest inici. I, si tot va bé, doncs, més d'1 milió i mig d'alumnes el proper dilluns tornaran a les aules, i ho faran després de sis mesos de tancament de centres amb l'excepció d'uns dies el juny, de massa temps en què nens i nenes han estat desconnectats del seu procés educatiu, i, per tant, les desigualtats socials i educatives que ja existien s'han amplificat fins al punt que dilluns tindrem nens i nenes que arribaran a l'escola amb motxilles molt plenes d'experiències diferents, de coneixements nous, i, en canvi, d'altres, d'entorns socials segurament amb menys recursos, que tornaran amb motxilles buides. Vagi per endavant el reconeixement al conjunt de la comunitat educativa, que s'està deixant la pell per planificar i organitzar aquest curs, malgrat –l'hi dic així, conseller– els canvis de criteri, contradiccions, escassos recursos extraordinaris, la poca implicació d'inspecció i a vegades la manca d'instruccions clares del seu departament. Ens costa entendre com després de tants mesos de tancament de centres, fins i tot de confinament, estiguem a tants pocs dies de l'inici de curs i encara hi hagi moltes coses a l'aire o s'hagi hagut d'anar tan a correcuita. Entenem que falten recursos, és evident, però sobretot pensem que ha mancat una correcta planificació. Avui, conseller, li faré moltes preguntes. Entenem que poden ser compartides per moltes famílies i, per tant, sí que li demanaré si pot prendre nota i si ens pot contestar, doncs..., si pot fer-ho. En primer lloc, sobre les ràtios. Vostè mateix ha reconegut que un 30 per cent dels grups no podran complir amb aquestes ràtios de vint a infantil i primària, però li volem demanar si sap el nombre d'alumnat que representa aquest 30 per cent, pràcticament tot l'entorn metropolità. És a dir, d'una altra manera, que ens tradueixi la xifra: quants infants començaran el curs en aules de més de vint a infantil i a primària, i quin percentatge representa del conjunt de l'alumnat. L'hi preguntem perquè pensem que segurament aquest percentatge serà molt més alt. I també ens agradaria saber quin és aquest percentatge a l'escola concertada, que se n'ha parlat poc. En l'etapa d'educació secundària, que tampoc se n'ha parlat tant com a primària, trobem molts grups amb més de trenta alumnes. I concretament li volem demanar, doncs, novament, quants adolescents aniran a aules de secundària amb més de trenta alumnes i quin és el pla en aquests casos? És a dir, trobarem classes presencials amb trenta-cinc, trenta-dos, trenta-set alumnes als instituts? Treballaran de manera semipresencial i, per tant, combinaran l'assistència a l'institut i l'estudi a distància? Cada centre farà el que podrà? Li demano si hi han algunes instruccions precises del departament en aquest sentit. I ho dic, conseller, perquè som els primers, no?, des del PSC, que defensem l'autonomia de centres, el criteri pedagògic, però aquest no pot convertir-se en una excusa per no fer la feina del departament, per no emetre criteris clars i amb això tornar a fomentar encara més les diferències o les desigualtats entre centres. Hi va haver massa diferències entre centres en els mesos de confinament, de tancament d'escoles, i per tant hem de vetllar perquè no es tornin a produir aquests greuges estructurals. D'altra banda, precisament per garantir aquests grups, molts centres han fet autèntics malabars per adjudicar tutories a la majoria de mestres i si qualsevol d'aquests mestres agafa una baixa, doncs, tindran molts problemes per mantenir el criteri de l'estanqueïtat, el bon funcionament del centre, si aquestes persones no són substituïdes molt ràpidament. I per tant, conseller, li demano si té previst canviar el règim de substitucions i, per tant, passar a fer nomenaments i substitucions cada dia, i no com fins ara. Igualment, ens preocupa molt la mena d'elecció que han hagut de fer moltes direccions i claustres entre complir les ràtios o poder mantenir les especialitats, entenent que és un curs escolar extraordinari el que ens ve per davant i que, per tant, la prioritat entenem que ha de ser protegir la salut, donar les màximes garanties de seguretat i de prevenció a les escoles i als instituts. Però ens preocupa també que aquest enfocament pugui generar una pèrdua de qualitat educativa, fins i tot un retrocés en experiències de renovació i d'innovació pedagògiques que s'havien fet en els darrers anys, perquè hi haurà pocs mestres especialistes, insuficiència d'espais, segurament es farà un treball menys cooperatiu... I, per tant, ens sembla que no podem obligar al necessari esforç compensador en l'àmbit educatiu que caldria fer després d'aquests sis mesos, on un 30 per cent d'alumnat sembla que ha estat totalment desconnectat, especialment en entorns de màxima complexitat. Per això ens agradaria saber quines directrius ha marcat el departament en l'àmbit pedagògic. Hem tingut oportunitat de parlar amb moltes direccions i no ens consta cap instrucció sobre currículum. No sé si, doncs, des de la Direcció General de Currículum estan treballant en algun document per destacar quines són les competències clau a assolir en cada nivell o si ho deixaran novament a criteri de cada centre, perquè, com deia abans, l'autonomia de centre no pot ser una excusa per no decidir sobre coses que són molt importants, que poden generar noves desigualtats. I, per tant, és interessant que acabi havent aquestes instruccions sobre continguts, sobre currículum. Pel que fa a les contractacions de docents, segurament vostè en la rèplica, doncs, en parlarà. Jo crec que també ha de ser honest, ha de reconèixer que les contractacions addicionals tampoc han estat per donar resposta a la Covid. Majoritàriament estaven previstes en els pressupostos per respondre a les necessitats d'escolarització, i això sí, se'n van afegir uns mil per abordar aquestes sobreràtios. Però les sobreràtios no són un problema causat per la Covid, les sobreràtios són un problema estructural que arrosseguem fa deu anys, sobretot arran de les retallades de la senyora Rigau, Artur Mas, del PP de Rajoy, de la precarització de les condicions del professorat..., coses que tampoc s'han acabat de revertir amb els governs que han seguit. I, per tant, personal addicional per afrontar la situació creada per la pandèmia no en sabem veure. Per tant, massa interrogants i incerteses a pocs dies de l'inici de curs, poca claredat en les instruccions i encara pocs recursos. Ja sabíem que els pressupostos aprovats no eren suficients per abordar els grans reptes de l'educació a Catalunya. El Pacte contra la segregació, l'escola inclusiva de debò. Sabem que continuem sent de les regions europees amb més segregació escolar, que tenim una taxa d'abandonament escolar prematur per sobre no només de la mitjana europea, també de la mitjana espanyola. Que arrosseguem aquestes retallades i infrafinançaments des fa molts anys, però, en tot cas, la situació generada per la Covid, amb tots els sacrificis que ens ha obligat a fer, també podria representar una oportunitat de refer la interlocució amb el conjunt de la comunitat educativa, de consensuar prioritats en un moment que és excepcional, de planificar amb temps què fer en diferents escenaris possibles. I això entenem que no s'ha fet. Per ara hem vist un pla amb mancances d'educació presencial que defensem. Entenem que hem de treballar per a aquesta educació presencial, però tampoc tenim un pla B. Què passa en episodis de quarantena? Que és probable que siguin, molts, intermitents, en casos de nou confinament. Per a l'alumnat amb beca menjador durant el curs, quin pla B hi ha quan hagin de fer una quarantena per garantir la suficiència alimentària? Les famílies suposadament en aïllament hauran d'anar a recollir a l'escola els àpats? Els monitors i monitores contractats per les empreses de menjador s'hauran de convertir en repartidors a domicili? No ho veiem clar i tampoc ho veiem viable, conseller. D'altra banda: tenen el material informàtic, les connectivitats, la formació a punt per dilluns mateix? Serà a l'octubre? Haurem d'esperar un trimestre? Sí que ens agradaria veure el calendari que han anunciat. Saber si es cobrirà només a partir de tercer d'ESO o quants alumnes tenen previstos cobrir en els nivells anteriors i fins i tot si es requerirà un copagament o no. I posats a saber, no sabem què va passar amb els ordinadors que finalment van arribar. Si estan en possessió de les famílies, si han tornat als centres o què ha de passar. Li ho demanem perquè no voldríem tornar-nos a trobar amb la mateixa situació en què milers d'infants van quedar desconnectats i també el professorat desbordat per la dificultat de fer servir determinades plataformes i sistemes. D'altra banda, els centres desconnectats que no tenien fibra durant el confinament ja han solucionat aquest problema? És a dir, la república digital proveirà almenys les necessàries infraestructures i connexions al conjunt del territori? I un altre parell més de preguntes: tots els docents a Catalunya tenen les habilitats digitals necessàries en aquests moments? O per què no es va aprofitar el mes de juliol per reforçar i oferir encara més formació al professorat sobretot en matèria de capacitació digital? Parlàvem de falta de planificació. Com pot ser que després de sis mesos es convoqui als centres a una formació exprés en la gestió de la Covid, a menys d'una setmana de començar el curs i, en alguns casos, es pengi la plataforma, com va passar, de manera que molts començaran el curs sense aquesta formació. Les coses entenem que no s'han fet prou bé. I alguna altra cosa que no acabem d'entendre: per què no ha proveït d'aquesta formació sobre la Covid-19 a escoles bressol, a escoles d'adults, a escoles de música? És una qüestió de salut pública. I aprofito per dir que hem trobat a faltar molt l'acompanyament i instruccions clares en matèria d'escoles bressol. Sembla com si les tornin a abandonar. Finalment, sembla que el material de protecció comença a arribar als centres. Volíem saber si arribarà tant als públics com als concertats i si tenen previst algun reforç específic de mascaretes, per exemple, en centres de màxima complexitat o per a alumnat més vulnerable un cop coneguda la despesa que això suposa. En definitiva, conseller, des del PSC no volem contribuir a generar desconfiança o alarmisme. Nosaltres volem contribuir a aquest compromís i confiança en el sistema educatiu de Catalunya, però també tenim l'obligació d'exigir al seu Govern que siguin vigilants en el compliment dels protocols de salut, que posin a disposició els recursos necessaris per fer possible aquesta tornada segura, que acompanyin i no deixin soles les direccions, que reforcin la coordinació amb el món local, que es reforci també el diàleg amb el sector i sobretot que s'avanci als problemes que segurament tindrem i que acabi amb els canvis constants de criteri. Dit això, doncs és evident que considerem prioritari tornar a obrir les escoles, que defensem una tornada segura a l'escola per al conjunt de la comunitat educativa, perquè si les escoles són segures les tindrem obertes. I, sobretot, que no perdi de vista la necessitat de garantir el dret a l'educació amb igualtat d'oportunitats. Gràcies.
Gràcies, diputada. Per a la resposta té la paraula el conseller d'Educació, el senyor Josep Bargalló.
Gràcies. President, diputats i diputades, jo en primer lloc li agraeixo el to de la seva intervenció i entenc perfectament la voluntat de col·laboració. Jo, molt breument, hi ha una cosa amb la qual amb vostè no estic d'acord; una, i li ho he de dir clarament. És cert que és un mantra que es repeteix. És a dir, improvisem, canviem de criteri. Miri, li ho diré clarament. La primera instrucció per al funcionament del curs 20-21, la primera, la vam publicar el 30 de juny. I a partir d'aquí hem fet instruccions de funcionament del curs, d'organització, el 3 de juliol, el 9 de juliol, el 30 de juliol, el 13 d'agost, i, avui, les últimes. Per què? Perquè l'evolució de la pandèmia ha estat diferent. Haguéssim pogut fer una altra cosa, que era esperar-nos a l'últim moment. Miri, el Govern de l'Estat, el ministre de Sanitat, la ministra d'Educació i la ministra de Política Territorial van convocar tots els consellers i conselleres de governs autonòmics de salut i educació el dia 28 d'agost. Nosaltres la primera instrucció va ser el 30 de juny. Sap quan ens va donar el document que havíem de discutir el 28, a les deu del matí? El 27, a les onze de la nit. Sí, el 27 a les onze de la nit vam rebre el document que havíem de discutir tots –ministres i consellers i conselleres– l'endemà, a les deu. Jo no me'n vaig queixar. Per què? Perquè ho puc entendre. Jo puc entendre que s'esperessin fins a l'últim moment a fer un document a veure què passava. Ho puc entendre. I puc entendre, a més a més, que com que estaven canviant les coses no ens donessin el document fins a unes hores abans. Jo ja vaig expressar que hi havia uns aspectes del document que no entraríem a debatre amb profunditat perquè els estàvem estudiant. Hagués pogut acusar la ministra d'improvisació, d'anar tard, de no posar-se d'acord els dos ministeris i per això no rebre el document conjunt fins a les onze de la nit. Però jo entenc perfectament les dificultats de tothom. Totes les autoritats educatives d'Europa en aquests moments estan plenes de dificultats amb realitats que canvien. Per tant, nosaltres de què som conscients?, què hem fet? Més instruccions que molts altres, i que les hem publicat tot sovint abans que els altres. Però això no és ni impositiu ni negatiu, és la decisió que vam prendre. Vam començar a publicar-les aviat. Hem hagut d'anar modificant. Avui, el Procicat ha aprovat unes modificacions o ampliacions que hem lliurat als centres, ara, ja, perquè els havíem de lliurar a les tres de la tarda, més o menys. Per tant, deixem-nos de les improvisacions i de les instruccions que canvien: canviaran cada setmana instruccions; cada setmana canviarem instruccions, perquè cada setmana passaran coses noves. El pitjor que es pot fer davant de la pandèmia és no moure's, i, per tant, ho vull deixar clar, perquè aquest és un debat que anem entrant sempre, que és un... Bé. De coses que ha comentat. La primera, perquè aquesta és també... està sortint molt i voldria deixar-la clara, i potser m'hi estendré molt de temps, però en tot cas a la rèplica li ho podré explicar: el tema del material de protecció. A la pública, el material de protecció el lliurem nosaltres directament. A la concertada, augmentem les despeses de funcionament tenint en compte el material de protecció que han d'utilitzar. Per tant, a la concertada no l'hi lliuren, li augmentem despeses de funcionament; a la pública, de la qual som titulars, l'hi lliurem. Fins a dia d'avui, hem fet una despesa de 5 milions i mig en material de protecció: 632.000 unitats de guants; 621.000 litres de gel; 2.740 termòmetres; 6.481 dispensadors; 622.000 mascaretes reutilitzables; 883.000 mascaretes quirúrgiques; 1.586 pantalles facials, i 19.060 mascaretes FFP2. I estem fent una segona onada de compres. Nosaltres calculem que aquestes compres són suficients per al primer trimestre, i estem fent una segona onada de compres per al segon trimestre, però ja la tindrem durant el primer trimestre per si cal ampliar les trameses. I hem fet actuacions concretes. Per exemple, i sé que a la diputada Sierra, de Ciutadans, li interessa aquesta part i potser ho preguntarà després, però com que forma part del paquet ja ho dic ara: hem revisat l'atenció a les persones sordes per definir quin tipus de material de protecció és apropiat per a aquest col·lectiu i estem esperant... Com que l'homologació d'aquest material s'ha fet amb posterioritat a la compra –estem fent una compra, ara, d'aquest material– d'un material de mascaretes, diguem-ne, transparents, que s'ha homologat recentment, que utilitzarem per al professorat de les persones sordes, i que si l'homologació és correcta i el seu ús ens és satisfactori, també el podrem utilitzar per a professionals, per exemple, d'idiomes, en moments d'explicacions fonètiques. Aquest no el tenim perquè al ser homologat ara..., però l'estem comprant i esperem tenir-lo ben aviat. És a dir, què reben el centres?, què reben els docents? Cada docent rep, ha rebut o rebrà vuit mascaretes reutilitzables que estan certificades per poder rentar-se vint vegades; per tant, per a cent seixanta dies. Que cobreix cinc mesos, tot el primer trimestre i una mica més del segon. I cada centre rep mascaretes higièniques amb un pack de vuit unitats per a cada professional del centre, més un 10 per cent per a substitucions; capses de mascaretes quirúrgiques en funció del nombre de la comunitat del centre; capses de guants en funció de la comunitat del centre; ampolles de cinc litres de gel hidroalcohòlic en funció de la comunitat del centre, amb dispensadors de gel hidroalcohòlic en funció de la comunitat del centre, i un termòmetre, si més no, per centre. Alguns que són més grans en rebran més d'un. Els centres d'educació especial i les llars reben mascaretes FFP2, igual que les reben les escoles per als mestres de P3. Els centres d'educació especial i les llars també reben pantalles facials per a cada professional, i s'han lliurat a més a més 1.500 capses de 25 mascaretes de FFP2 a la Subdirecció General de Riscos Laborals per al personal vulnerable, en concret, que té indicació d'ús d'aquestes mascaretes. Per tant, pel que fa a una de les qüestions que a vostè li preocupava, que era el material de protecció, nosaltres creiem que aquest llistat de material de protecció que li dic, que li he esmentat, és suficient per al primer trimestre. L'han rebut o l'estan rebent tots els centres i ja estem fent la compra del segon trimestre, que ja la tindran durant el primer i que per tant si en algun centre per algunes circumstàncies cal reposar, doncs, reposarem. Qüestions que li interessaven, també. El Pla digital. El Pla digital que a grans trets correspon a la compra de 300.000 dispositius per a tot l'alumnat de la pública a partir de tercer d'ESO, sense copagament –sense copagament–, un paquet d'unes 110.000 connectivitats inicials i uns 75.000/80.000 dispositius per a professorat. El mercat internacional aquest estiu ha estat col·lapsat a l'hora de comprar dispositius per part de governs; per tant, n'anem tenint. En tenim ja 40.000 per a professorat, n'anem rebent; conforme n'anem rebent o l'anem situant i ens n'anem quedant, de moment, un estoc perquè si s'ha de confinar algun grup estable d'una escola que encara no rep el material, poder actuar en aquella escola amb material per a aquell grup estable. Al llarg del primer trimestre tindrem tot aquest paquet que li he dit, però va arribant. Ara, del professorat ja en tenim 40.000 que ja podem utilitzar. I aquest estiu ja s'ha estat treballant en centres per a la fibra, i s'ha estat treballant en centres per a la millora de la xarxa wifi: 2.800 centres amb fibra, a 1.200 hem millorat la xarxa wifi i s'hi continuarà treballant. Per motius molt diferents, no s'ha pogut treballar tots a la vegada, però sí que hi ha centres que ja ho tenen i que ja està, diguem-ne, adequada a la seva instal·lació, i centres que s'estan adequant, i centres que s'adequaran, també, al llarg d'aquest primer trimestre. D'altres qüestions que ha comentat, espero respondre-li a la rèplica o sinó segurament que seran qüestions que retrauran també alguns dels diputats que fan la interpel·lació després i la podré respondre després.
Gràcies, conseller. Per a la rèplica té la paraula la diputada senyora Esther Niubó.
Gràcies, conseller, per la resposta. Entenc que el temps és limitat, espero, doncs, que al llarg de les interpel·lacions o al segon torn o durant això ens les pugui acabar de contestar; n'hi havia moltes més. En tot cas, si no, també les podem presentar per escrit demà o quan pugui ser. En relació amb el que deia, no?, la falta de planificació i improvisació, nosaltres entenem que les condicions sanitàries i epidemiològiques han anat canviant i, per tant, evidentment, no s'ha de ser estrictament rígid, però sí que plantegem, doncs, que aquesta adaptació es faci treballant amb diversos escenaris. És a dir, que podem tenir previst quinze escenaris diferents, ens trobarem que ben segur haurem de canviar d'escenaris. I, per tant, simplement dir-li que ho haurem d'anar seguint i que entenem necessari, doncs, treballar amb diferents escenaris. Per tant, veurem durant el curs si la borsa de docents és suficient per abordar les substitucions que calgui fer; si aquestes substitucions finalment es podran fer de manera àgil, en vint-i-quatre hores –a veure si després m'ho pot contestar–; si no acaba de col·lapsar, això segurament no depèn de vostè, però el sistema d'atenció primària, tenint en compte que tindrem una allau de sospitosos, i, per tant, caldrà que això sigui gestionat; si aquests ordinadors acaben arribant al primer trimestre i, en tot cas, per als cursos anteriors a tercer d'ESO n'hi haurà per a aquell alumnat que ho necessiti, o què passarà amb el menjador per a aquells que tenen beca menjador en casos de quarantena. Això també li agrairia que ens ho pogués explicar. Li volia demanar també sobre el suport a l'escola inclusiva: conscient de que fins aquest any, doncs, no s'havia iniciat el desplegament del famós decret, volem demanar-li quines novetats tindran aquest curs, és a dir, més enllà de la incorporació de monitors i personal de suport, que valorem positivament, si es reforçaran els EAPs, els tècnics d'educació especial, si es reforçarà el nombre de vetlladors a l'aula, i, per tant, si hi ha algun pla concret també per recolzar aquell alumnat que més ha patit en el tancament dels centres. I torno a insistir en la importància de prioritzar l'alumnat amb necessitats educatives específiques, aquells més vulnerables; també els centres d'educació especial no poden tornar a ser els grans oblidats. I, per tant, si defensem escoles segures, però escoles obertes, encara és més important preservar l'educació especial i la tasca, doncs, que fa que realment sigui un autèntic servei essencial. Un apunt sobre l'àmbit municipal i els esforços que estan fent els ajuntaments de tots els colors polítics per facilitar aquest inici de curs: vostè va afirmar en seu parlamentària que es faria càrrec dels sobrecostos derivats dels serveis de neteja i desinfecció, a dia d'avui, doncs, ja sabem que això ho hauran d'assumir els ajuntaments. I li volem preguntar per què no dels recursos que ha rebut de l'Estat, no?, més de 440 milions en educació, però si ens centrem en el seu departament, 360 com a mínim, per què no en transfereix o si té previst transferir una part al món municipal, precisament, per afrontar aquest curs extraordinari amb més garanties. O per què ha rebutjat l'oferiment de tants ajuntaments d'oferir espais municipals per esponjar els centres, és perquè hi ha falta de docents. Altres qüestions. Seguim sense entendre com pot ser que des del departament acabessin fomentant l'eliminació de la sisena hora en aquells centres de màxima complexitat que fins aquest curs l'havien mantingut quan hauria de ser un curs especialment compensatori, que, a més a més, forma part dels compromisos del Pacte contra la segregació. Com pot ser? Perquè finalment anuncien un pacte, no?... –perdoneu– un pla de noves oportunitats educatives que resulta menys costós que el que perdem perdent aquesta sisena hora. I, finalment, com conjuminar aquesta organització dels centres durant el temps lectiu amb les extraescolars, moltes de les quals es faran a l'espai dels centres educatius en hores de menjador o després a la tarda? Com vigilaran que aquest efecte bombolla no esclati per aquesta banda, no? Si tenen algun protocol previst. I tampoc tenim notícies de quines són les indicacions del departament en cas de sortides, de colònies. No sé si això està permès o si disposen d'algun protocol específic en cas de sortides o de colònies? Acabo, conseller. Nosaltres en un moment extraordinari com aquest ni demanem la seva dimissió ni el reprovarem, però sí que li volem fer una pregunta: vostè creu que si féssim una enquesta a les direccions de la comunitat educativa, en general, farien una valoració positiva de la gestió del Govern d'aquest inici de curs? Nosaltres no ho creiem, però, en tot cas, conseller, l'emplacem a abocar totes les energies, tots els recursos disponibles per garantir que aquest curs escolar funcioni amb les millors condicions possibles. Li desitgem de debò molt bona feina.
Gràcies, diputada. Per a la rèplica té la paraula el conseller d'Educació.
Gràcies, president. Diputats, diputades... Diputada, abans que me n'oblidi, perquè ho volia dir abans i, diguem-ne, l'allau de coses a dir és tan gran..., aquest matí li deia fora de micro al diputat que m'ha preguntat del grup dels comuns que en el tema de les ràtios els números són molt diversos, i són molts –són molts–, i tenen a veure amb moltes qüestions. I que tenim, per exemple, la ciutat de Barcelona, tenim tot, però, per exemple, la ciutat de Barcelona, que és una que preocupa molt sovint, escola per escola, totes les possibilitats i el perquè el projecte d'aquella escola ha fet una tria i aquella altra ha fet una altra tria, per què davant del mateix nombre d'alumnes i professors, hi ha escoles que han fet una tria i escoles que n'han fet una altra. I li he dit al diputat que, si ens permeten, a partir del dia 15, que estarem igual de enfeinats, però que haurem superat algunes qüestions, ens trobem en seu parlamentària o a la seu del departament amb tots els números, sense cap problema, amb tots, analitzant-ho tot i entenent el perquè de les coses i podent-hi estar d'acord o no, però posant damunt la taula..., perquè gairebé ni amb un ple monogràfic ho podríem explicar tot pel que fa a això, eh? I, per tant, ho torno a dir, li he expressat al diputat perquè havia fet la pregunta i hi havia aquesta qüestió, vostè ho treu a la interpel·lació; ara ho faig extensiu ja a tots els grups parlamentaris i fem-ho grup per grup, perquè no tenim cap qüestió d'amagar xifres, però és que s'han d'entendre i s'han de poder explicar molt ben explicades. Telegràficament, baixes: les substitucions seran diàries. Ens preocupa una cosa, a les direccions i a nosaltres, les no baixes, és a dir, aquell professor que avui es troba malament, que està marejat i no està en condicions, però demà hi podrà anar, que no serà una baixa o que ho sabrem l'endemà que hi ha pogut anar. És a dir, si algunes organitzacions de centre permetran cobrir el grup estable aquell dia, eh? Això ens preocupa i això haurem de treballar-ho perquè aquesta sí que és una qüestió que no podem solucionar amb una substitució, perquè no és ni motiu de substitució. Aquest estiu s'han fet cursos digitals i han anat molt bé i s'hi ha apuntat molta gent. Aquest estiu s'han fet no només al juliol, sinó també a l'agost, cursos digitals. Per a les extraescolars hem publicat annexos a les diverses instruccions. Són bastant explícits. Hi ha casos molt concrets i molt específics d'algun tipus de cosa molt concreta i específica que, si cal, ja en farem una instrucció, també, perquè hi ha moltes casuístiques, eh?, però també hi ha els esports, esport per esport dels que són majoritaris. Si hi ha una extraescolar d'un esport que no forma part del llistat que hem fet, ho farem. Tenim un grup de treball Salut-Educació que es reuneix diàriament i diàriament tracta aquests temes. Els centres d'educació especial també tenen instruccions específiques. Avui en el que ha aprovat el Procicat s'ha fet un pas concret, que és el tema de l'educació compartida, que finalment el Procicat ha autoritzat que es faci i es pugui fer, això s'ha aprovat avui. Recordin també que el Govern va aprovar que els centres d'educació especial són a partir de l'agost considerats centres de servei públic essencial. El president de la Generalitat es va comprometre dilluns amb les juntes de directors que si hi hagués un confinament total del país un altre cop, els centres d'educació serien designats serveis essencials aquesta vegada. I els ajuntaments. Ens hem reunit moltíssim amb els ajuntaments, setmanalment, els agraïm el seu ajut indispensable, fem servir espais... A Terrassa, dues escoles, per exemple, fan servir espais. Si no totes les escoles fan servir espais que podrien fer servir és perquè sovint l'escola ha preferit organitzar-se internament per no haver de fer servir espais de fora, perquè no sempre són molt propers o no sempre són d'única utilització, però són espais que estan a la reserva, per això que diu dels escenaris diversos. Sense els ajuntaments no podríem fer –no podríem fer– el que farem. I, en tot cas, una cosa, d'aquests 360 milions que rebem de l'Estat, seria més fàcil que l'Estat no es quedés diners dels ajuntaments. Ja m'entén, eh?, per tant, no entrarem en el debat aquest. Però, en tot cas, hi insisteixo, sense els ajuntaments no faríem el que hem fet. I ens hi reunim molt sovint i ens hi continuarem reunint perquè són fonamentals. I a partir d'ara, en la resta d'interpel·lacions, podré respondre crec que algun dels temes que vostè ha plantejat.
Gràcies, conseller. [[Interpel·lació al Govern sobre l'inici del curs escolar 2020-2021]] [[300-00292/12]] El setè punt de l'ordre del dia és interpel·lació al Govern sobre l'inici del curs escolar 2020-2021, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Per a la seva exposició té la paraula la senyora diputada Sonia Sierra.
Gracias, señor vicepresidente, y gracias también a los servicios del Parlamento que adecuan la tribuna de oradores cada vez que hablamos. Buenas tardes, diputados, diputadas, conseller. Vaya por delante que aunque esta es una interpelación sobre la gestión del inicio del curso por parte de la Generalitat de Cataluña, desde Ciudadanos consideramos que la ministra Celaá ha hecho una auténtica dejación de funciones y que ha abandonado a las comunidades autónomas a su suerte. Nosotros creemos en la igualdad y creemos que tienen que estar tan seguros y protegidos los alumnos de Rubí como los alumnos de La Bañeza, porque la realidad es que la mayoría de las familias no entienden por qué los centros de Castilla y León tienen que seguir unas directrices, y los de Cataluña otras, y los de Andalucía otras diferentes. Porque esta disparidad de criterios ante la que nos encontramos anula cualquier tipo de percepción de rigor científico en la toma de decisiones. ¿Por qué en unas comunidades autónomas se les hacen test rápidos o PCR a los profesores y en otras no? Y esto sería aplicable a cada una de las medidas que han ido tomando las diferentes comunidades autónomas ante la inacción del Gobierno central. Desde luego en Ciudadanos creemos que tendría que haber una vuelta al cole y no diecisiete, como tenemos. Y es que esta preocupación de gran parte, yo diría que la inmensa mayoría, de la sociedad contrasta vivamente con la despreocupación de los máximos responsables, que son la señora Celaá escolar y el señor Castells, que han estado desaparecidos durante muchísimo tiempo y cuando por fin aparecieron, pues fue para anunciar medidas de gran calado, pues como que había que llevar a los niños al colegio en bicicleta o que había que abrir las ventanas y airear las clases, cuando lo que estaban esperando las familias –y están esperando todavía, de hecho– es qué va a pasar en caso de cuarentena de sus hijos, si van a tener un permiso para poder cuidar a sus hijos. La verdad es que los ciudadanos reclaman más planificación y más coordinación y menos ocurrencia y menos improvisación. Y en el caso concreto de Cataluña, el inicio de curso está siendo tan caótico que el profesorado denuncia la ausencia de concreción y de normas claras. Y los profesores se quejan también, señor conseller, de que usted delega funciones con la excusa de la autonomía de centro. Y si todo esto fuera poco, además ahora van a ir a trabajar con el miedo que posiblemente los acaben denunciando por contagios. Por eso nosotros le proponemos que su departamento asuma toda la responsabilidad jurídica que se pueda derivar de los posibles contagios en los centros escolares. Y desde Ciudadanos le pedimos que, lo mismo que hemos hecho nosotros en la Junta de Andalucía, remita un comunicado a todos los directores de todos los centros escolares en el que asuma las responsabilidades legales y la defensa jurídica ante posibles reclamaciones contra los profesores por contagio. Señor conseller, ¿está usted dispuesto a garantizar la seguridad jurídica del profesorado o los va a dejar abandonados a su suerte? Y hablando de seguridad en los centros escolares, en este Parlamento hemos debatido reiteradamente sobre la necesidad de que los centros cuenten con personal de enfermería y se han aprobado varias iniciativas al respecto, y si esto era necesario antes de la pandemia, es que ahora con la pandemia ya es absolutamente imprescindible. Desde Ciudadanos defendemos la implantación de la figura del enfermero o de la enfermera escolar porque supondría un beneficio tanto para los profesores como para los alumnos y sus familias. Se trata de una figura consolidada en países como Estados Unidos, Gran Bretaña o Francia y que ahora se está implantando en la Comunidad de Madrid. Por otra parte, la OMS también se muestra partidaria de la presencia de personal de enfermería en los centros para colaborar en la lucha contra la pandemia. Nosotros consideramos que no se debe cargar al personal docente con la responsabilidad de coordinar la realización de las actuaciones y las medidas higiénico-sanitarias. Y por eso entendemos que es fundamental que en todos los centros cuenten con personal de enfermería. Señor conseller, ¿va a garantizar usted la presencia de estos profesionales en los centros? Y, mire, yo le voy a confesar, señor conseller, que durante estos meses me he sentido un poco Casandra, porque es que yo le iba proponiendo cosas a usted, usted me decía que no, pero es que en algunos casos las ha acabado haciendo, o más o menos. Por ejemplo, usted negó con vehemencia ante mi estupefacción que los alumnos fueran a llevar mascarilla en los colegios, y cuando yo sorprendidísima le dije que, vamos, bajo ningún concepto podía usted negar esa posibilidad, me dijo que es que los centros escolares eran como los segundos hogares de los alumnos y que las escuelas catalanas eran tan seguras como las casas de los alumnos. A mí la verdad es que esto me pareció un auténtico pensamiento mágico y me alegro de que por una vez me haya hecho caso, haya recapacitado y los alumnos vayan a usar mascarillas y también los profesores. Y lo mismo ha pasado con los test rápidos. Yo le insistí en que se tenían que hacer, como nosotros en Andalucía, porque queremos que los colegios catalanes sean tan seguros como los andaluces, y usted negó esa posibilidad cada una de las veces que yo se lo propuse, pero al final sí que va a hacer PCR, o sea que también..., no son test rápidos, son PCR, me alegro de que me haya hecho caso también. Y otro tema sobre el que le avisé muchas veces fue el de las escuelas infantiles y ojalá..., de verdad, ojalá me hubiera equivocado, pero desgraciadamente no ha sido así. Se están cerrando escuelas infantiles pese a las advertencias. Y que se pierda una escuela infantil significa que se pierda un proyecto educativo y significa también que se pierda la posibilidad de que las familias tengan un lugar cercano y de confianza donde dejar a sus hijos, y significa también la pérdida de puestos de trabajo. La verdad es que es un auténtico desastre que al final se hayan acabado cerrando guarderías pese a las advertencias y las llamadas de atención del sector. Y, en estos momentos, el 70 por ciento de las guarderías privadas necesitan de una inyección de liquidez y están con todas sus esperanzas puestas en el plan del rescate. Señor conseller, ¿cuándo se va a hacer efectivo el plan y si se va a poder extender a lo largo de todo el año? Y, bueno, usted ya sabe que a mí me preocupa muchísimo el tema de la educación especial, especialmente el tema de los sordos, me ha citado en su anterior intervención. Consideramos imprescindible que los alumnos sordos que tienen que leer los labios puedan tener acceso a esas mascarillas transparentes y homologadas. Y también le recuerdo la necesidad de que todos los alumnos sordos puedan tener intérpretes de lengua de signos durante todo el horario lectivo. [[Pausa.]] Por cierto, las mascarillas transparentes homologadas no solo son imprescindibles para los sordos, sino que también van a ser muy útiles para los alumnos con trastorno de espectro autista, por ejemplo. Y, por otra parte, ¿qué va a pasar con los alumnos que necesitan de la proximidad física, como por ejemplo los que tienen parálisis cerebral? ¿Se va a dotar a los profesionales de EPI? ¿Se van a hacer de forma regular PCR a profesores y alumnos? Porque, claro, estamos hablando de personas con una salud muy delicada, personas muy vulnerables, y hay que minimizar todos los riesgos. Además, en el caso de los alumnos que acuden a escuelas especiales, usted ya lo sabe, pues allí no solo reciben conocimientos, sino también terapias y también tratamientos que son imprescindibles para su bienestar. Así que le pido que se comprometa a que van a ser declarados centros de primera necesidad para que no se cierren bajo ningún concepto. Y es evidente que en la situación actual hay que minimizar el número de contactos por persona. Y por ese motivo en la Comunidad de Madrid han decidido que estén en la misma clase mellizos y gemelos para minimizar los contactos de esa familia. La verdad es que creemos que es una muy buena idea y le pedimos si va a hacer usted aquí lo mismo, señor conseller, porque es una manera de minimizar contactos dentro de las familias. Y otro tema que también debe aclarar..., que yo sé que usted ha hablado, pero es que de verdad que nadie lo entiende, ¿eh?: ¿qué va a pasar con los profesores y con los alumnos vulnerables? Me gustaría que explicara exactamente qué medidas de protección va a tomar. Y otro tema que nos preocupa siempre es el de las ratios. A lo largo de todo este tiempo hemos presentado diferentes iniciativas para que se cumpla la ley y no se sobrepasen las ratios. Y si antes ya nos parecía indignante que se sobrepasaran, ahora ya en plena pandemia es que es inaceptable. Usted mismo ha reconocido que en el 30 por ciento de los grupos de primaria se pasan las ratios; de secundaria, ni siquiera nos ha dado las cifras. Pero más allá de las frías estadísticas yo le voy a poner un caso real: un centro de primaria de Santa Coloma de Gramenet que en quinto tienen un grupo con 25 alumnos y otro con 24. Pero es que en sexto tienen uno con 26 y otro con 27; 27 alumnos de primaria juntos en un aula, en una situación de pandemia, ¿qué solución les va a ofrecer usted, señor conseller? ¿O les va a decir que abran las ventanas y arreglado? Que, ojo, es importantísimo abrir las ventanas y airear las clases, pero es que no puede ser la única solución, tiene que dar otro tipo de solución. Y esto nos lleva a otro de los temas que nos preocupa, que es el de la limpieza de los centros. El Covid-19 ha convertido en fundamentales los hábitos higiénicos y esto supone una mayor presencia de los servicios de limpieza. ¿Qué va a pasar con la factura, especialmente en el caso de secundaria y FP, que es de la que se encarga su departamento? ¿Se va usted a hacer cargo de esa subida de la factura o le va a poner toda la responsabilidad a profesores y alumnos en el caso de la pública y a pagarlo las familias en el caso de la concertada? Creemos que es un tema lo suficientemente importante para que usted se comprometa aquí públicamente a hacerse cargo de la factura. Mire, señor conseller, yo le reconozco que el tema que tiene por delante es muy complicado. Sabe que desde Ciudadanos desde el primer momento nos hemos ofrecido a colaborar en todo lo posible, en dar todas las soluciones que se nos ocurran y en arrimar el hombro para intentar que este curso salga adelante de la mejor manera posible, porque, sin lugar a dudas, la educación es uno de los grandes pilares, para mí es el gran pilar de la sociedad del bienestar y todos tenemos que dar lo mejor de nosotros para que este curso salga adelante y para que nuestros alumnos tengan la mejor educación posible. Gracias.
Gràcies, diputada. Per respondre té la paraula el conseller d'Educació, el senyor Bargalló.
Moltes gràcies, president, diputats, diputada. Diputada Sierra, jo a vostè li faig cas moltíssimes vegades, no em pot dir que només li faig cas ara. Porto tota la legislatura, i vostè ho sap perfectament, fent-li cas. Ara, la ministra Celaá..., jo ara no la defensaré, diguem-ne, més enllà de..., però sí que li dic que la ministra Celaá amb mi ha estat en contacte des del 12 de març fins ahir, constantment. Que a mi m'ha trucat constantment i m'ha preguntat per coses constantment. Li puc dir que la ministra Celaá, quan li ha sortit una notícia de que una llar d'infants d'Igualada ha tingut un cas ha trucat preguntant pel cas. I li puc assegurar que la ministra Celaá ha fet propostes i mai ha volgut interferir en la nostra capacitat legislativa i estatutària, l'hi puc dir perfectament. Diguem-ne, tinc una relació excel·lent amb la ministra Celaá, menys tensa que amb el Grup Parlamentari Socialistes d'aquesta cambra. Però, eh? –però–, jo li he donat suport a les reunions quan hi ha hagut consellers autonòmics que han demanat una única instrucció per a tot l'Estat, jo he donat suport a la ministra Celaá. Primer que si la feien nosaltres faríem la nostra, eh?, primer que si la feien una única nosaltres faríem la nostra. Perquè, a més, creia que aquella mateixa reunió era un exemple del que no s'havia de fer, perquè el que demanava Cantàbria era molt diferent del que demanàvem nosaltres. Perquè Cantàbria explicava que el seu gran problema era la gran quantitat de rutes escolars, de transport escolar, i les dificultats que tenien de gestionar la gran quantitat de rutes de transport escolar. I demanaven modificacions en les rutes de transport escolar. I nosaltres dèiem que la nostra gran dificultat, per exemple, eren aquells centres segregats d'aquells barris amb vulnerabilitat i la connectivitat. Era impossible fer una instrucció única, és que era impossible –és que era impossible. Però, en tot cas, hi insisteixo, en aquestes reunions que hem anat mantenint, doncs, aquest que vostè planteja és un tema que ha estat damunt la taula. I li torno a dir el mateix que he dit a la diputada socialista: aquí cadascú ha fet jo crec que el que ha cregut millor, i si nosaltres vam fer la primera instrucció el 3 de juliol, la primera instrucció potent el 3 de juliol, i Madrid la va fer el 26 d'agost és perquè nosaltres vam creure que el 3 de juliol era quan l'havíem de fer i Madrid l'ha fet el 26 d'agost perquè era quan ha cregut que l'havia de fer. I cadascú deu saber les seves raons, i jo no penso criticar cap autoritat educativa d'arreu perquè conec perfectament les dificultats. Qüestions que vostè ha plantejat. Qui n'és el responsable? [[L'orador riu.]] Jo hi he insistit: el responsable de les decisions educatives a Catalunya soc jo. I a més a més està molt clar. Perquè potser al març va haver-hi dubtes, perquè és cert, al març van aparèixer instruccions als centres que no anaven signades, és cert; hi ha explicacions diverses però és cert. Totes les instruccions que han aparegut, s'han publicat, des del juny fins avui o estan aprovades pel Procicat –per tant, de la seva execució i de la seva realització el responsable és el Procicat, que les ordena–, o estan signades per mi mateix, per la consellera de Salut i per mi mateix –com avui hem fet una nova resolució la consellera de Salut i jo mateix– o signades pel secretari de Polítiques Educatives. Per tant, totes estan signades, i, per tant, qualsevol acta producte del compliment d'aquella resolució n'és responsable el que la signa. Això ho he dit, això ho he dit, i aquesta vegada, diguem-ne, ningú té dubte de que no hi ha una signatura..., o sigui que tot està signat. Les escoles infantils privades tenen oberta una línia de 9 milions d'euros que no existia per al seu suport. Està oberta i l'hem prorrogat, a més a més. I, per tant, totes aquelles escoles privades que tenen dificultats econòmiques tenen aquesta línia de suport. És cert, n'hi ha que ni amb la línia de suport s'han plantejat continuar, eh?, i que han tancat, és cert; com han tancat tantes activitats privades de diferent àmbit, i ens sap molt de greu. Però, hi insisteixo, és una línia de 9 milions d'euros que no hi era. Per tant, no cal esperar el pla de rescat, que també en parlarà, i potser en farà més línies, però aquesta hi és. L'educació especial. L'educació especial, els centres d'educació especial van ser declarats –ho he dit abans– serveis essencials, en un acord de Govern de començaments d'agost. Per tant, ja són serveis essencials, ja ho són, eh? Ja són serveis essencials. Avui el que hem fet..., en tot cas, el Procicat ha aprovat l'escolarització compartida, eh?, que era una cosa que havia quedat en dubte i que necessitàvem informes per a la seva realització, i ho ha aprovat. Els alumnes i el professorat vulnerable. Pel que fa a aquells alumnes que tenen patologies o malalties que les famílies consideren que es poden agreujar, que són incompatibles, són altament vulnerables en un període de Covid, la Societat Catalana de Pediatria ha fet el llistat de quines són aquestes malalties, i cada alumne, cada família, cada alumne, a través d'un informe pediàtric pot presentar al centre un informe que digui que aquell alumne no pot ser escolaritzat presencialment. Cada alumne que aporti un informe que digui que no pot ser escolaritzat presencialment serà escolaritzat domiciliàriament. Aquesta és una pràctica que ja fem en el departament, que enguany hem doblat amb més professorat dedicat a l'escolarització domiciliària, que a més hem posat a cada servei territorial un coordinador perquè es faci càrrec del bon desenvolupament d'aquesta escolarització. Però no hi haurà cap alumne que dugui al centre educatiu, als serveis educatius un informe pediàtric que digui que no pot ser escolaritzat presencialment ni hi haurà cap alumne que no sigui escolaritzat domiciliàriament. No és el fet de ser vulnerable en si, és el fet que hi hagi un informe pediàtric que digui que aquella patologia, que aquella malaltia, que aquella situació en aquests moments d'epidèmia demana això. Pel que fa al professorat, es va demanar al professorat una declaració de vulnerabilitat d'aquells que creien que tenien algun tipus de situació que era vulnerable amb la Covid; es van presentar unes dotze mil declaracions de vulnerabilitat; s'ha efectuat una anàlisi mèdica personalitzada –estic dient en el cas de la pública, eh?– per part dels serveis propis públics –en el cas de la concertada a través de les mútues que té cada escola–, i en el cas de la pública 1.700 professors i professionals, no tots ells professors sinó personal d'administració i serveis o personal d'atenció educativa, 1.700 professionals educatius han estat declarats vulnerables, dels quals vuit-cents tenen baixa mèdica, per tant, seran substituïts. I la resta tenen un informe mèdic que demana que se'ls modifiqui de lloc de treball o passin a fer un treball telemàtic o passin a fer... que és el que s'està fent aquests dies en contacte amb els centres i amb cadascun d'ells. Per tant, la vulnerabilitat - baixa mèdica són vuit-cents professionals dels centres públics que tindran la seva substitució dilluns. Per tant, el tema vulnerabilitat que, a més a més, són unes qüestions que entenem que són dinàmiques, és a dir, entenem que ara hi ha un professor que no ha fet la declaració, però pot fer-ho d'aquí a un mes, perquè té una situació que ara no té i d'aquí a un mes podem tenir l'informe. Ens pot passar el mateix amb un alumne. I les sobreràtios, que deia vostè, vint-i-sis, vint-i-set, no n'hi hauria d'haver –no n'hi hauria d'haver. Si hi ha algun centre –ja ho he dit a la Junta Central de Directors– que té una sobreràtio, que la inspecció no ho sap o no ens ho ha comunicat, que ens ho comuniqui perquè actuarem, perquè sobreràtios no n'hi ha d'haver. Hi ha la dotació de personal perquè no n'hi hagi. L'altra qüestió és que en algun centre hi sigui. I d'aquelles coses que vostè em deia: «La mascareta, vostè ha canviat d'idea... Ha canviat d'idea tothom, amb la mascareta, a Europa. Fa un moment no era obligatòria per anar pel carrer i en un moment és obligatòria per anar pel carrer. Nosaltres ens hem mogut al mateix moment que s'ha mogut l'obligatorietat de la mascareta. I en la rèplica li explicaré, li podré anunciar una novetat en mascaretes que s'ha acordat avui amb el Procicat i amb el Departament de Salut, i a la rèplica l'hi anunciaré.
Gràcies, conseller. Per fer la rèplica té la paraula la diputada.
Gracias, señor presidente. Gracias, señor conseller, por sus respuestas. La verdad es que esta mañana el señor Torra ha hecho aquí el numerito diciendo..., haciéndose el indignado porque decía que todo el mundo le tenía que preguntar a él sobre educación, que él estaba preocupadísimo por la vuelta al colegio y luego, casualmente, el portavoz de Junts per Catalunya le ha preguntado por educación, que ya es casualidad hacer justo la pregunta que tocaba hoy por parte del grupo al que pertenece el señor Torra. Y digo que el señor Torra ha montado el numerito, porque la verdad es que hoy hay tres interpelaciones de educación y no lo vemos por aquí, ni a él ni prácticamente a nadie de su grupo parlamentario, con lo cual pues no parece que sea verdad para nada que le importe la educación y que simplemente quería montar aquí el número. Usted sabe perfectamente, señor conseller, porque además de hecho alguna vez incluso se ha quejado medio en broma que nosotros somos el grupo que más preguntas le ha hecho. Salimos siempre en los rankings, usted y yo, mano a mano, porque es al que más le preguntan y yo soy la que más le pregunta. Lo que pasa, que hoy, en lugar de pregunta que son dos minutos y medio, pues hemos preferido evidentemente una interpelación, que son quince y que después, además, podemos hacer una moción con todas nuestras propuestas. Está claro a quién le interesa de verdad la educación y quién utiliza el tema de la educación para montar un numerito en el Pleno. Y, bueno, el señor conseller, yo la verdad es que entiendo perfectamente que usted defienda a la señora Celaá, porque es que le deja hacer lo que quiere. Pues si eso es lo que les gusta a ustedes. Ustedes no quieren que haya Estado, claro. No quieren que haya Estado hasta tal punto que han hecho todo lo posible por romper el Estado. Pues claro que está encantado con la señora Celaá. El problema es que el resto de los españoles me parece que no estamos tan encantados con la señora Celaá. Y cuando hablo de los españoles, por supuesto me refiero también a los catalanes. Y en cuanto a lo de las mascarillas, y no me quiero poner en «yo ya te lo dije, pero es que cuando lo dijo era obligatorio llevarlas hasta por la calle. Por eso digo que me quedé estupefacta, pero es igual, lo importante es que finalmente los alumnos la van a llevar. Por otra parte, usted ha anunciado que los centros escolares van a permanecer abiertos incluso en caso de confinamiento, por el tema del comedor escolar y tal. Me parece bien de entrada, pero claro la realidad es que usted no puede comprometerse si, por ejemplo, hay un estado de alarma y otra vez le quitan las competencias, con lo cual tiene que tener pensado un plan B. Porque la realidad es que es eso, tenemos que estar prevenidos que posiblemente haya un confinamiento, sea total o parcial, o puede haber un estado de alarma; y siento decirle que, en este sentido, usted no ha hecho los deberes con el tema de los ordenadores, porque funcionó mal durante el confinamiento y tiene toda la pinta de que va a volver a funcionar mal. Usted dice que es que ahora son muy caros, ya, pero es que nosotros llevamos desde marzo diciéndoselo. Nosotros, desde la Junta de Andalucía, sí que hicimos acopio, sí que hicimos acopio de dispositivos, señor conseller, no me diga que no. Y usted va tarde y mal. Vamos a estar otra vez en las mismas. No quiero ser Casandra, pero ya verá como sí. Porque además los ordenadores que se dejaron, los tuvo que acabar devolviendo evidentemente el alumnado y vamos a volver a estar en las mismas. Y el hecho de contar o no con un dispositivo es lo que marca la diferencia a la hora de poder acceder a la educación en igualdad de condiciones y, desgraciadamente, en Cataluña la brecha educativa ya era enorme desde hace tiempo y con la pandemia pues se ha agrandado. Y su Departamento tiene que garantizar el acceso de todos los alumnos y todos los profesores a un ordenador y acceso a Internet con los diferentes escenarios, que puede ser totalmente presencial, semipresencial o caso de confinamiento. Espero que se comprometa a ello. Y al principio de mi intervención le decía que, aunque esta interpelación va dirigida a usted, por ser consciente que muchas de estas cuestiones deberían estar coordinadas y lideradas desde el Gobierno central –evidentemente a usted no le gusta, pero yo creo que tendría que ser así– y que se tendrían que consensuar esas directrices, sobre todo por lo que decía antes, pues porque haya una sensación de rigor científico. ¿Cómo va a ser buena una cosa en una comunidad autónoma y no en la de al lado? Y aquí en concreto, en el caso de Cataluña, el profesorado se queja de la falta de normas claras en la recuperación de currículum, que nosotros creemos que se tendría que liderar desde Madrid. ¿Qué va a hacer con respecto al tema del currículum? Se lo ha preguntado también la señora Niubó, pero yo creo que no ha quedado claro. Tiene que señalar de manera muy clara cuáles son los contenidos que se van a priorizar en caso de un nuevo confinamiento y también el que se tiene que recuperar por el confinamiento anterior. Y otro tema de enorme preocupación para las familias es el de las becas comedor. Nosotros ya le dijimos que se tenía que aumentar la partida y también modificar el umbral. Quiero que nos comente un poco cómo está el tema y qué va a pasar en caso de un nuevo confinamiento. Porque desde Ciudadanos tenemos muy claro que no se puede dejar a nadie atrás, no se puede dejar a nadie atrás ni desde el punto de vista pedagógico ni desde el punto de vista social, porque no podemos sacrificar a toda una generación. No podemos dejarlos a la intemperie ante un futuro que es cada vez más incierto. Nosotros consideramos que todo el dinero que se dedica a educación no es un gasto, es una inversión. Nosotros ya avisamos de que los presupuestos de la Generalitat estaban caducados desde antes de ser aprobados, y, si en el momento en que se aprobaron el dinero destinado a educación era insuficiente, es que ahora ya no hay ni por dónde empezar. Así que espero que usted consiga todos los recursos económicos para hacer frente a este nuevo curso y para garantizar que todos los alumnos van a recibir una educación de calidad y en igualdad de condiciones. Gracias.
Gràcies, diputada. I finalment, de nou, el conseller. Quan vulgui.
Gràcies, president. Diputades, diputat, tornem-hi, eh?, no entrarem a comparar comunitats autònomes, perquè, diguem-ne, tots hem pres decisions, i les hem pres entenent el nostre context i les hem pres, suposo, volent fer lo millor. És a dir, per exemple, les beques menjador. Nosaltres vam fer 140.000 beques menjador durant el confinament; Madrid en va fer 30.000, i té més alumnes que nosaltres. Per què? Perquè nosaltres vam decidir fer totes les beques menjador al 100 per cent, tinguessin el 100 per cent de beca o el 50, i Madrid va decidir fer només les beques del 100 per cent. Diguem-ne, jo no penso criticar-ho, però quan comencem a comparar normalment obrim la porta a fer altres comparacions. Nosaltres, per exemple..., la compra de 300.000 dispositius sense copagament per a alumnes és la més alta que es farà en qualsevol territori de l'Estat. I vostè podria dir: «És que a Andalusia fan una cosa que vostès no fan. Segurament. I nosaltres fem coses que no fan a Andalusia. Per què? Doncs perquè la realitat deu ser diferent. Per exemple, aquest dematí he estat parlant amb el conseller de la Generalitat Valenciana, d'aspectes..., de com els hi anava, a ells, aquests dos dies i mig que ja estan oberts, de decisions que ells encara no han pres i nosaltres tampoc i hem de prendre, què en pensava ell, què en pensava jo... Perquè tenim molts temes en comú i realitats en comú amb la Generalitat Valenciana, i en tenim molts que no són de realitat social i econòmica, però vull dir que.. I han pres ells decisions que no hem pres nosaltres i a l'inrevés, però les hem anat comentant. Per això vull dir que no... I això passa a Alemanya amb els lands i ha passat al Regne Unit amb Escòcia i Anglaterra, i passa a Estats Units en cada un dels estats federats. És a dir, no és tan estrany que cadascú prengui les decisions en funció del seu territori. En el tema mascaretes, avui hem pres una decisió amb Salut, i a partir de la reunió del Procicat, que ja s'ha comunicat als centres, que és, com vostès saben... El Procicat ens va autoritzar, i avui ho ha reblat, que a l'educació de segon cicle d'infantil..., perdó, que a primària els alumnes duguessin mascareta si la realitat pandèmica així ho aconsellava. I avui hem decidit que dilluns tots els alumnes de primària a Catalunya hauran de dur obligatòriament mascareta. Per quin motiu? Perquè els rebem de nou, perquè dilluns coneixeran el seu grup estable, i, per tant, creiem que les condicions inicials fan que rebre'ls i treballar amb mascareta inicialment sigui millor, i a partir dels quinze dies farem les instruccions de comunicar als centres..., en aquells territoris en què caldrà o no caldrà. Cada dimecres comunicarem als centres, la setmana següent, si en el seu territori serà obligatori o no ho serà, l'ús de mascareta a primària a partir dels sis anys, però hem decidit que dilluns, a més arribant tots els alumnes de nou, i arribant possiblement de situacions familiars, aquest estiu, molt diferents, era millor, per aquell efecte de «finestra, que diuen els epidemiòlegs, començar així. La qüestió dels temaris, del currículum..., aquí també n'hem parlat amb l'Estat –perquè hi ha una part de normativa que és estatal i, per tant, nosaltres no podem decidir en aquesta part–, hem convingut amb l'Estat que seria bo que ens permetés flexibilitzar el currículum enguany, que seria bo que ens ho permetés fer, perquè nosaltres ho volem fer –perquè nosaltres ho volem fer–, i altres, eh?, territoris ho volen fer. Esperem que ho puguem fer i estem treballant per fer-ho. Ara em dirà vostè: «És que és molt important, enguany, poder-lo flexibilitzar. Doncs si l'Estat..., ara no penso fer una ironia, eh?, però si l'Estat no ens ho permet potser ens haurem d'atrevir a fer-ho; si l'Estat no ens modifica el context potser ens haurem d'atrevir a fer-ho igual. Ara n'estem parlant, i per això que diuen: «I els portaran al jutjat i els portaran al Constitucional... Doncs per això, com que el curs ja és prou complicat, per no posar inseguretat als centres, si podem fer-ho des de l'autorització de l'Estat aniria millor per a tots [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] , si no ho podem fer, ho estem treballant per poder fer-ho, perquè, com vostè ha dit, és necessari enguany poder flexibilitzar els currículums i que les escoles treballin amb aquests objectius...
Conseller...
...d'una manera més tranquil·la. Gràcies.
Gràcies. [[Interpel·lació al Govern sobre l'inici del curs escolar 2020-2021]] [[300-00295/12]] La següent interpel·lació és sobre l'inici del curs escolar 2020-2021, i la formula, en nom del Subgrup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent, el diputat senyor Carles Riera. Quan vulgui.
Bé; gràcies, president. Conseller, avui, òbviament, i com també han fet els grups parlamentaris que m'han precedit en la interpel·lació, toca focalitzar-nos certament en l'inici de curs que està a punt de produir-se, però també, des del nostre punt de vista, toca fer balanç del que ha estat i del que està sent l'actuació del departament i de vostè en aquesta crisi educativa, en aquesta emergència educativa, que des del nostre punt de vista és estructural i requereix solucions estructurals –després en parlarem– però que sens dubte la Covid-19 ha aguditzat, accelerat i ha intensificat enormement. Però abans d'entrar en el balanç, abans d'entrar en la valoració, deixi'm plantejar-li des de quins principis nosaltres fem aquesta valoració i aquest balanç. Mai una avaluació és neutra, sempre respon al contrast amb uns principis i amb uns valors que jo vull exposar-li per endavant. Probablement amb molts o amb alguns estarem completament d'acord. En primer lloc, el reconeixement de la dificultat de la crisi i dels reptes. Això sens dubte, és una crisi d'una complexitat enorme, l'educació i les escoles estan al centre, a l'epicentre d'aquesta crisi, i, per tant, partim en aquest sentit del reconeixement de l'enorme dificultat que implica abordar aquest repte. Entrant pròpiament en els principis que ens inspiren des del punt de vista de l'educació, la consideració de l'educació i de les escoles com un servei essencial de totes les escoles, de tots els centres educatius, com un servei essencial; com els hospitals: un servei essencial. Òbviament, els d'educació especial celebrem que hagin estat considerats com a tals, però nosaltres volem posar sobre la taula que un principi de referència és que, coneixent com coneixem ja la magnitud i la complexitat de la crisi, òbviament els centres escolars estan en el centre de l'abordatge global. Amb ells abordem la problemàtica educativa, però de retruc abordem la problemàtica global de la nostra societat. Reivindiquem el dret a l'educació com una qüestió fonamental, com una qüestió fonamental que cap administració ni cap institució pot negligir: garantir el dret universal a l'educació, per a tothom, defensant els principis d'una educació pública, universal, gratuïta i inclusiva. Una qüestió fonamental –després en parlarem– en la que pensem, si m'ho permet, que el Departament suspèn clarament, eh?: basar-se en el diàleg i el consens amb la comunitat educativa. Cap crisi –cap crisi–, ni per greu que sigui, justifica una cultura, permeti'm dir-l'hi, de despotisme il·lustrat, eh? El consens, el diàleg i el pacte amb la comunitat educativa són fonamentals. Però també nosaltres volem posar sobre la taula que considerem que la crisi educativa, aguditzada per la Covid-19, és un gran repte d'una enorme dificultat, però també ha de ser una oportunitat per transformar l'educació. No només hem de respondre a la crisi educativa reactivament per salvar els mobles, sinó que el que hem de fer és aprofitar aquesta crisi, aquesta situació, per tal de transformar l'educació. Però, conseller, també per fer el balanç, per fer la valoració del que ha estat i està sent l'actuació del departament, del seu departament i de vostè al capdavant, nosaltres també hem de posar per davant els nostres objectius, en base a quins objectius nosaltres analitzem i valorem i avaluem i examinem l'actuació del departament. Quins són per nosaltres els objectius des dels quals examinem la seva actuació? Doncs, òbviament, que cal revertir les retallades prèvies a la pandèmia, i que la pandèmia ha agreujat les conseqüències d'aquestes retallades; és evident, no? Ja veníem, com ja li he dit al començament, d'una crisi estructural de l'educació, d'una crisi estructural de les polítiques públiques per anys de retallades, per anys de reculada des del punt de vista de la inversió pública; per tant, la crisi era estructural en el nostre ensenyament, i, òbviament, la pandèmia el que ha fet és agreujar-ne les conseqüències. Per tant, un objectiu és revertir aquestes retallades i que l'educació a Catalunya, a través i després de la pandèmia, esdevingui certament i irreversiblement un sistema de qualitat, sense segregació, inclusiu, amb capacitat real per atendre la diversitat, sense exclusions i –ho subratllo una altra vegada– democràtic, garantint una educació curricular, certament, però també –i més en la situació de crisi que vivim– l'escola ha de garantir socialització, això és fonamental. Ha de garantir cures, l'escola ha de ser un espai de cures, on hi hagin cures recíprocament i on s'aprengui el valor de l'escola de les cures. També ha de ser un espai d'educació en valors. Ara més que mai, solidaritat i cooperació. I també l'escola ara té més que mai una funció social: suport psicosocial, ajudes mútues, cooperació, cooperació comunitària amb l'entorn de l'escola, suport a les famílies. I també ara, evidentment, i de forma molt important, una funció sanitària: prevenció, seguiment i cura de la salut pública. Garantir equitat entre alumnes i territoris i, a la vegada, diversitat i autonomia en funció de la diversitat dels territoris del nostre país. I això requereix una col·laboració estretíssima amb els ajuntaments, fonamental. Democràcia en els centres i entre el departament i la comunitat educativa. Diàleg, negociació i consens. Òbviament també requereix recursos. Inversió i prioritat. L'educació, els centres educatius, és un servei essencial, com els hospitals, i requereix l'absoluta prioritat de la inversió del Govern. I, per últim, també volem destacar un objectiu fonamental: conciliació. Conciliació familiar, laboral i escolar. Les polítiques públiques.., el Govern, interdepartamentalment, transversalment, ha de garantir que cap alumne quedi sense escola però que cap família quedi sense ingressos i sense feina. És important garantir la conciliació entre treball, família i escola en qualsevol situació. Bé, amb relació a aquests principis i valors que hem expressat i amb relació a aquests objectius que nosaltres li hem plantejat, quin és el balanç que fem de l'actuació del seu departament? Doncs hem de dir-li, conseller, que en la gestió del confinament vostès van suspendre en la convocatòria de juny. I en aquests moments he de dir-li, a la vista de com està en aquests moments la previsió de l'inici de curs: vostès estan en risc de suspendre també la convocatòria de setembre. He de dir-li que la irrupció inesperada de la pandèmia el mes de març, que podia explicar –no justificar–, doncs, la improvisació a les palpentes, l'assaig-error, en aquests moments ja no és excusa per als dèficits i les mancances de la política educativa del Govern de cara a l'inici del nou curs. Considerem que el departament no ha aprofitat el temps del que disposava per planificar-lo adequadament i per fer-ho amb el consens de la comunitat educativa. El pressupost previst per al nou curs era, ja abans de la Covid-19, totalment insuficient per fer front a les necessitats educatives del nostre país; ara és obsolet. L'actual crisi educativa no és només conseqüència de la Covid-19, sinó també, com li he dit abans, resultat d'anys i anys de retallades i de precarietat de l'ensenyament públic que el conjunt de l'actual Govern no està revertint, com tampoc està complint de forma suficient i transparent el seu compromís de modificació pressupostària, d'acord amb les noves prioritats derivades dels efectes de la pandèmia. Ens agradaria que parlés de la famosa reestructuració pressupostària. I, miri, li volia donar unes dades, però m'esperaré a la segona part de la intervenció, per no haver d'aturar la intervenció a mig donar-les. En tot cas, acabo, en aquesta primera intervenció de balanç i de valoració. L'educació, com la sanitat i els serveis socials, és un servei essencial, no em cansaré de subratllar-ho, i requereix la prioritat i la inversió que la societat reclama i que aquest Govern avui encara no li està donant. Després ho explicaré amb les dades, que també em serviran per justificar les nostres propostes. La gestió del departament s'ha caracteritzat per la manca de planificació i de coordinació, per la política de titulars i per la delegació indeguda en les direccions dels centres de decisions i criteris que corresponen al Govern. La conseqüència ha estat i és, des del nostre punt de vista, un alt nivell de desgovern i la poca coordinació dels diferents departaments. El caràcter, el tarannà de la gestió de la conselleria, des del nostre punt de vista, ha estat escassament democràtic, insuficientment basat en el diàleg, el consens amb la comunitat educativa. Hem detectat trets despòtics, prepotents i, a vegades, massa sovint, poc dialogants. I acabo. Ens fem ressò del malestar del conjunt de la comunitat educativa, i nosaltres ens posem al seu costat. I vostè sap, conseller, que fins ara la CUP no havia demanat mai la dimissió del conseller. No ho hem fet mai. Altres grups parlamentaris, de fet, la majoria, en altres moments ho han fet. Nosaltres no, no ho hem fet. Ens esperem a quin sigui l'inici de curs i a quin balanç objectiu realment mereixi l'inici de curs per tal de plantejar-nos si acabarem fent-ho o no. Gràcies.
Gràcies, diputat. En nom, ara, del Govern, respon el conseller d'Educació, el senyor Josep Bargalló.
Moltes gràcies, president. Senyors diputats, senyor diputat, avui tots els grups han preguntat o han intervingut sobre educació, però això és normal –és normal. Estem en un començament de curs, i com vostè ha dit i com tots sabem, un començament de curs que és més complicat que el que són sempre els començaments de cursos, que sempre ho són –que sempre ho són. Jo li agraeixo que hagi fet aquestes reflexions generals. En tot cas, si em permet, una primera intervenció diguem-ne anecdòtica per destensionar: les avaluacions, ja no són de mestre professor, eh?, ja són avaluacions col·laboratives i cooperatives, i ja, fins i tot, autoavaluacions, eh?, i, per tant, diguem-ne, que estic absolutament disposat a fer una avaluació cooperativa en aquella, per exemple, reunió que hem dit. El president de la Generalitat, en les trobades o en les reunions de la Junta Central de Directors i Directores d'Infantil i Primària i en la Junta, també, de Directors i Directores –Central– de Secundària, ho va dir explícitament; va dir que un dels errors que havíem comès era no considerar el servei educatiu com a servei essencial des del dia 12 de març. I va dir també de manera molt clara el president de la Generalitat que, davant qualsevol altra situació semblant a un estat d'alarma, semblant a una situació que anés més endavant, més enllà d'on estem en aquests moments, el Govern declararia els serveis educatius com a serveis essencials. I ho va dir el president de la Generalitat. Evidentment que hi estic del tot d'acord. I, per tant, sí, en aquells moments vam declarar, a l'agost, perquè hi havia dubtes de funcionament, el de les escoles d'educació especial, però, diguem-ne, hi ha aquest convenciment que el Govern ho farà, i vostè té tota la raó. El pedagog i il·lustrador italià Francesco Tonucci, que vostè coneix perfectament, va fer la xerrada que va considerar el departament com a inici de curs fa..., la setmana passada, a partir de YouTube i de canals del departament, i Francesco Tonucci va dir que hi havia dos drets fonamentals de la infància que s'havien conculcat a tot arreu –a tot arreu– durant el confinament més dur per la pandèmia, i que eren dos drets claus, i s'havien conculcat, i que era gravíssim: un era el dret a l'educació i l'altre era el dret a la socialització i al joc; i que ara no ens podíem permetre mai més, passés el que passés amb la pandèmia, tornar a caure en l'error de conculcar el dret a l'educació i el dret a la socialització i al joc dels nostres joves i infants. I és cert. I això és el que hem d'aconseguir amb l'obertura del curs escolar dilluns vinent. I això és el que hem d'aconseguir perquè també és cert, com vostè ha dit, que l'escola instrueix, sí; que l'escola forma, també; que l'escola socialitza; que l'escola té una funció comunitària; que l'escola té una funció sanitària, i ara més que mai; que l'escola també fa cura i guarda, i és cert, per exemple, que una de les maneres més clares de transmetre als nuclis familiars i, és a dir, a la societat hàbits d'higiene és a partir de l'escola. És evident que el fet que a l'escola ara sapiguem, a través d'aquell estudi de Sant Joan de Déu i els altres estudis de la Vall d'Hebron, que mínim cinc rentades de mans a l'escola diàries..., això es traslladarà també a l'àmbit familiar o a qualsevol altre àmbit on aquests nois i aquestes noies, aquests joves, hi siguin. També és cert que venim d'unes retallades. I jo, en tot cas, si em permet, jo vull posar en valor una qüestió que, com totes, deu tenir la seva diversa visió, o la podem veure de maneres diferents, però vull posar en valor que és el primer cop que ens trobem davant d'una crisi econòmica, perquè aquesta també és una crisi econòmica, és una crisi social, és una crisi comunitària, però és, pel que fa als pressupostos públics, una crisi econòmica, i pel que fa a moltes economies privades també ho és, però, pel que fa als pressupostos públics dels ajuntaments, de la Generalitat, de l'Estat, una crisi econòmica, i és el primer cop que ens trobem amb una crisi econòmica i el Departament d'Educació no minva en el pressupost; és el primer cop que estem en una crisi econòmica i el Departament d'Educació augmenta de pressupost; augmenta de pressupost perquè ja augmentava, però perquè té una aportació suplementària, supletòria. Vostè dirà: «Més. I ho ha dit: «Busqui més. I li puc assegurar que busco més, i espero poder més. Però vull posar en valor això, eh?, més enllà de que podem discutir que ha estat poc o molt, però és el primer cop que, davant d'una crisi econòmica, les polítiques públiques en educació no minven en pressupost. I això ho vull posar en valor perquè estem en una situació del pressupost públic molt complicada –molt complicada. Nosaltres hem treballat escoltant a tothom. Escoltant a tothom amb una diversitat d'opinions. Avui hi havia al departament una concentració de famílies negacionistes que ens demanaven que no poséssim mesures sanitàries a les escoles. Ha estat molt petita, la concentració; també és cert que hi havia unes condicions meteorològiques no favorables. Jo m'he trobat amb famílies que ens han dit: «No en poseu tantes. M'he trobat amb famílies que m'han dit: «En poseu poques. I m'he trobat amb famílies que m'han dit: «No hi portarem els nostres fills perquè són clarament insuficients. Segur que cadascú tenia des del seu punt de vista algun motiu per demanar això, però és cert que hem de prendre una decisió –és cert que hem de prendre una decisió. I és cert que és una decisió que, d'aquests col·lectius que hem parlat, a alguns d'ells no els satisfà. Nosaltres ens hem reunit, per exemple, amb els sindicats. Ens hem reunit molt. Que és la nostra feina, eh? No és un retret ni és una explicació, no, no; és el que ens tocava. Però ens hem reunit. I a més vull dir-ho, i dic a quines reunions, perquè també s'ha traslladat de vegades una sensació que no ho hem fet. De la mesa sectorial i meses tècniques del professorat de la pública, una sessió informativa el 30 de maig, una mesa sectorial l'1 d'abril, una informativa el 3 d'abril, una sectorial el 20 d'abril, una informativa el 23 d'abril, una sectorial el 13 de maig, una sectorial el 21 de maig, una sectorial el 10 de juny, una sectorial el 30 de juny, una sectorial l'1 de juliol, una sectorial l'1 de juliol, una sectorial el 10 de juliol, una tècnica el 16 de juliol, una sectorial el 17 de juliol, una sectorial el 20 de juliol i una tècnica el 27 de juliol. A banda, jo també m'he reunit, fora de meses amb ordre del dia, una vegada amb tot els sindicats i algunes vegades amb sindicats. Però aquestes són les reunions amb ordre del dia. I pel que fa al comitè intercentres, que sap que tenim una segona mesa que és el comitè intercentres, del personal laboral, personal d'administració i serveis, professorat de religió... Doncs, reunió del comitè intercentres l'11 de maig, el 10 de juny, el 24 de juliol, el 29 de juliol i el 31 de juliol. Ens hem reunit. I amb els ajuntaments cada setmana, federació, associació i diputacions. I amb ajuntaments de l'àrea metropolitana, per posar un exemple, amb la majoria d'ells més d'una vegada –amb la majoria d'ells més d'una vegada. Amb el diguem-ne tinent d'alcalde d'Educació de l'Ajuntament de Barcelona tenim un contacte permanent. Avui surt un manifest d'entitats pedagògiques, Rosa Sensat, que coincideix en alguns dels nostres plantejaments. Tenim una comunitat educativa tan rica, tan lliure i tan crítica que no és unànime. Si confonem el consens amb la unanimitat, no en tenim. Si diem que la recerca de consens són les hores de reunions de treball, n'hem fet. Moltes gràcies.
Gràcies, conseller. Per fer la rèplica té la paraula de nou el diputat.
Gràcies, president. Bé, conseller, una crisi com aquesta –em refereixo al tema del diàleg, eh?– de dalt a baix no es resoldrà. És a dir, això requereix entusiasme, il·lusió, cohesió, sentit de pertinença, sentit d'objectius compartits, sentir-se cuidat i cuidada, escoltat i escoltada. I això és fonamental per cohesionar la comunitat educativa que haurà de fer front a una situació dificilíssima. Per tant, el diàleg i el consens és fonamental, i arribar a acords i pactar. Això és el que li demanem. Això és el que li demanem, que arribi a acords i pacti amb la comunitat educativa. Bé, ràpidament li volia parlar d'algunes dades. Miri, l'increment pressupostari que vostès han anunciat per aquest curs amb prou feines assoleix els mínims que la comunitat educativa ja reclamava i reivindicava per l'inici del nou curs abans de la pandèmia –abans de la pandèmia–, i que nosaltres vàrem traslladar en el debat de pressupostos en forma d'esmenes que vostès, tot sigui dit de pas, van rebutjar. Ara, amb la Covid-19, aquestes xifres òbviament ja són absolutament obsoletes i insuficients. Per tant, aquest és un problema, és un problema real. I, miri, la comunitat educativa li està demanant al seu departament cinc vegades més recursos que els que el seu Govern està aportant a la crisi educativa. I fan números, entenc que amb bon criteri. Cinc vegades més. Aquesta és la magnitud del decalatge. Però, miri, li donaré alguna altra dada. La despesa en concerts educatius ha passat de 1.075,5 milions d'euros el 2017 a 1.160,4 el 2020; ha pujat un 8 per cent –concerts educatius. En canvi, des del curs 16-17 al 2019-20, l'increment d'alumnes en els centres públics ha estat de més 17.769, mentre que, en canvi, a l'escola privada concertada ha baixat en més de quatre mil alumnes. I el finançament dels concerts, però, augmenta en 84,8 milions d'euros. Per tant, s'incrementa el finançament per alumne de la xarxa privada concertada per sobre del que és l'increment per alumne de la xarxa pública, que és la que té la responsabilitat, en aquest país, fonamental i la que assumeix principalment el pes de lluitar contra la segregació i a favor de la inclusió. Ràtios. El curs comença amb un nombre molt alt de centres, altíssim, que estan per sobre de vint i de vint-i-cinc. Això és absolutament contrari als principis de prevenció sanitària i de qualitat educativa. I passo ràpidament a les nostres propostes i demandes. Vaig de pressa, perquè tindrem ocasió de retrobar-les i discutir-les en el text de la moció. Cal garantir efectivament el dret universal a l'educació al llarg de la vida i en tots els nivells i cicles formatius, amb caràcter universal, inclusiu, accessible, equitatiu i gratuït per a tot l'alumnat de Catalunya i que cap família se n'exclogui. Cal que l'ensenyament sigui presencial per a tots els cicles i cursos escolars. El sistema mixt, presencial i telemàtic, cal limitar-lo a situacions molt excepcionals en què aquest model esdevingui indefugible. En previsió d'aquestes situacions, cal que tot l'alumnat disposi d'ordinadors portàtils, connectivitat de qualitat i llibres de text, sense exclusions, en funció dels recursos i de les carències i situacions familiars, i amb el suport educatiu necessari en cada cas. Cal establir respostes específiques i personalitzades per a l'alumnat amb necessitats educatives especials, i amb les seves famílies. En situacions de confinament, tancament d'aules o escoles, o de quarantena, cal garantir la condició de conciliació familiar i laboral de les persones tutores que hauran de tenir cura dels infants a casa, sense pèrdua de drets laborals i econòmics. I aquesta és una responsabilitat que no parem de posar sobre la taula del Govern, una responsabilitat transversal que cal que el seu departament també garanteixi. Cal garantir que la pandèmia de la Covid-19 no sigui un factor que augmenti la segregació escolar; ans al contrari, cal que esdevingui una oportunitat per a reduir- la. Cal, doncs, que tots els centres escolars gaudeixin de recursos educatius equitatius per tal de fer front a les necessitats del seu alumnat amb garanties d'igualtat, qualitat i inclusió. Ràtios. Reducció de ràtios a un màxim de deu en l'educació infantil i en les escoles bressol, de deu en els grups de dos a tres anys, de sis en els grups d'un a dos anys, i de quatre als grups de lactants, i a un màxim de quinze a primària i secundària, amb el compromís d'un màxim de vint un cop superada la pandèmia. Cal augmentar el personal docent per tal de garantir aquesta reducció de ràtios i la inclusió escolar en tots els centres. I acabo molt ràpidament, perquè ja se m'acaba el temps. Dret a l'educació, qualitat i equitat educativa i prevenció de la salut, conseller, vol dir garantir el distanciament social, els espais adequats, els recursos sanitaris pertinents i l'augment de professorat necessari per tal de garantir la baixada de ràtios; baixada de ràtios que és la que ens permetrà la garantia de les condicions sanitàries, de la qualitat educativa i de totes aquestes funcions que li estem demanant i proposant a l'escola. Del grau de compliment d'aquests objectius en sortirà el nostre balanç definitiu d'aquest inici de curs. Gràcies.
Gràcies, diputat. De nou, el conseller.
Diputades, diputats, diputat Riera, en primer lloc... Perdó. [[Veus de fons.]] Gràcies. En primer lloc, l'escola, l'institut o la llar d'infants seran, a partir de dilluns, el lloc més segur per als infants i els joves fora de casa seva –seran el lloc més segur per als infants i els joves fora de casa seva. Serà un lloc de risc zero? No. Ja hem après que, si mai ha existit el risc zero, que no, ara encara menys. Per tant, això, gràcies a les autoritats sanitàries, gràcies als experts, gràcies als equips dels hospitals, gràcies a les direccions de les escoles, gràcies al professorat, això serà així –això serà així. Perquè de garanties sanitàries hi ha les màximes, no n'hi ha més –no n'hi ha més. Ara no n'hi ha més. Tenim dotze equips a Catalunya que estan investigant. Potser ens en posin alguna més d'aquí a una setmana. La farem. Tenim el pla de cribratges, que començarà el dia 21: 500.000 cribratges en dos mesos a escoles amb tota la seva comunitat. Tenim el Projecte d'escoles sentinelles: cinquanta escoles que se'n farà un seguiment continu per veure l'evolució de la pandèmia respecte als infants i quines mesures hem de prendre, amb la tutela de la Vall d'Hebron i de l'Hospital Sant Joan de Déu. Per tant, mesures sanitàries, totes. Una mesura important són els grups estables, que com més reduïts millor, però no és important el nombre del grup estable, sinó l'estancabilitat del grup, abans que el nombre, i les condicions en les quals es garanteix aquesta estancabilitat. Del que vostè ha comentat, la presencialitat. Hem apostat per la presencialitat. L'ensenyament híbrid fora dels centres es fa en casos molt excepcionals. I en aquest sentit som dels governs d'Europa que més clarament han apostat per la presencialitat. La connectivitat. Un pla digital, en el primer curs, de 106 milions d'euros, amb les xifres que he donat –amb les xifres que he donat– i amb negociació amb qüestions internacionals per si podem aconseguir més material encara. La conciliació. Vostè sap que hem fet propostes des del Govern i, en especial, treballades amb Salut, amb Treball, i Educació, algunes assumint més del que les nostres competències ens obliguen i d'altres demanant a l'Estat que o faci un pas o ens el deixi fer a nosaltres. Perquè els vull recordar que en algun cas el que li hem dit és: «Doncs ja ho farem nosaltres. Perquè és evident que és el mateix tenir cura de l'aïllament d'un menor d'edat infectat que tenir cura de l'aïllament d'un menor d'edat contacte estret d'un infectat. És el mateix. Socialment i comunitàriament no té cap diferència. Pel que fa a les actuacions amb els alumnes que han patit més vulnerabilitat en aquesta situació, o ja en tenien més d'abans i s'ha agreujat o ja en tenien i es manté, un pla de 45 milions d'euros, amb accions molt concretes, destinats als centres de més complexitat, amb accions molt concretes, la majoria d'elles seguint el pla contra la segregació del Síndic de Greuges, i d'altres noves. Hem fet i farem tots els esforços perquè, com vostè deia, senyor Riera, no siguin només les escoles obertes unes escoles segures, siguin també les escoles obertes unes escoles que continuïn apostant per la millora educativa i facin de l'actual situació una situació perquè aquesta millora tingui més força. I ho farem, hi insisteixo, gràcies a tothom. I gràcies al professorat, gràcies a les direccions, gràcies a la diversitat, gràcies a entendre que un grup estable en una escola rural és una cosa i que un grup estable en segons quin tipus d'escola de segons quin barri d'una ciutat és una altra cosa, i que, per tant, no es pot fer una instrucció única, perquè la diversitat també és la riquesa de la nostra escola. Moltes gràcies.
Gràcies, conseller. Hem cridat a votació. Passarem ara a votar els punts debatuts durant la jornada d'avui. [[Veus de fons.]] Sí, exacte. Em permeto recordar que tots els diputats i diputades seguin, si us plau, a l'escó que tenen assignat; si no, tindrem problemes amb el sistema de votació. Si hi ha algun dubte, ens ho comenten. [[Pausa llarga.]] Sí. Estem organitzant de nou el sistema de votacions perquè hi ha hagut alguna retirada d'alguna delegació i per tant hem d'adaptar de nou els escons en els quals es votarà. Per tant, els demano uns minuts. Gràcies. [[Pausa llarga.]] Molt bé. Doncs un cop resolt, passem a la votació. [[Decret llei 29/2020, del 28 de juliol, pel qual s'adopten mesures pressupostàries en relació amb el desplegament de les actuacions d'atenció social, ordenació i reforç de determinats serveis socials de caràcter residencial i d'atenció diürna que preveu el Pla de contingència per a residències, per fer front als brots de la pandèmia generada per la Covid-19, pel qual es manté la vigència de preceptes en matèria d'infància i adolescència del Decret llei 11/2020, del 7 d'abril, pel qual s'adopten mesures econòmiques, socials i administratives per pal·liar els efectes de la pandèmia generada per la Covid-19 i altres de complementàries, i pel qual es modifica el Decret llei 21/2020, del 2 de juny, de mesures urgents de caràcter econòmic, cultural i social, sota el títol de mesures de caràcter social (continuació)]] [[203-00054/12]] El primer punt a votar és el corresponent al punt número 2 de l'ordre del dia, és a dir, el Decret llei 29/2020, de 28 de juliol. Comença la votació. El Decret 29/2020 ha estat convalidat per 65 vots a favor –corresponents a 42 de presencials o delegats i 23 de telemàtics–, cap en contra, 69 abstencions. I ara haig de preguntar a la cambra si algun grup vol que es tramiti com a... –sí?–, com a projecte de llei. [[Pausa.]] Doncs passem a votar efectivament si aquest Decret 29/2020 es tramita com a projecte de llei o no. Comença la votació. Atès que hi han hagut 69 vots favorables, 65 en contra –corresponents a 42 de delegats i presencials i 23 de telemàtics– i cap abstenció, aquest Decret llei 29/2020 es tramitarà com a projecte de llei. [[Decret llei 30/2020, del 4 d'agost, pel qual s'estableix el règim sancionador específic per l'incompliment de les mesures de prevenció i contenció sanitàries per fer front a la crisi sanitària provocada per la Covid-19 (continuació)]] [[203-00055/12]] Passem ara a votar el punt tercer, que és el Decret llei 30/2020, de 4 d'agost. Comença la votació. Aquest decret llei ha estat convalidat per 65 vots a favor –corresponents a 42 de delegats i presencials i 23 de telemàtics–, cap en contra, 69 abstencions. En aquest cas, algun grup vol tramitar aquest... Sí? [[Pausa.]] Doncs votem la tramitació com a projecte de llei d'aquest decret llei. Comença la votació. Atès que s'han emès 44 vots a favor, 65 en contra –corresponents a 42 de delegats i presencials i 23 de telemàtics– i 25 abstencions, aquest decret llei no es tramitarà com a projecte de llei. [[Proposició de llei de mesures urgents en matèria de contenció de rendes en els contractes d'arrendament d'habitatge (continuació)]] [[202-00080/12]] Passem ara a votar el punt número 4, la votació de la Proposició de llei de mesures urgents en matèria de contenció de rendes en els contractes d'arrendament d'habitatge. Els faig avinent, tal com s'ha assenyalat, que el Grup Parlamentari de Junts per Catalunya ha retirat les esmenes número 5, 6, 7, 21, 28 i 47 per a aquest text. En primer lloc, votarem conjuntament les dues esmenes a la totalitat, presentades pel Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar i el Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya. Comença la votació d'aquestes esmenes a la totalitat. Aquestes esmenes a la totalitat han estat rebutjades per 57 vots a favor, 77 en contra –corresponents a 54 de delegats i presencials i 23 de telemàtics– i cap abstenció. Procedim ara a votar les esmenes a l'articulat. I, en aquest cas, votem en primer lloc l'esmena número 3, presentada pel Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya. Comença la votació. Aquesta esmena ha estat rebutjada per 21 vots a favor, 113 en contra –corresponents a 90 de presencials i delegats i 23 de telemàtics–, cap abstenció. Votem ara les esmenes de supressió presentades respectivament pel Grup Parlamentari de Ciutadans, que són les esmenes 9, 13, 17, 20, 23, 25, 27, 30, 32, 34, 36, 38, 40, 41, 43 i 45, i les esmenes presentades pel Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, esmenes número 8, 12, 16, 19, 22, 24, 26, 29, 31, 33, 35, 37, 39, 42, 44 i 46. Comença la votació. Han estat rebutjades, aquestes esmenes, per 57 vots a favor, 77 en contra –corresponents a 54 de delegats i presencials i 23 de telemàtics–, cap abstenció. Votem ara les esmenes 4, 10, 14 i 48, presentades pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Comença la votació. Han estat rebutjades per 36 vots a favor, 77 en contra –corresponents a 54 de delegats i presencials i 23 de telemàtics–, 21 abstencions. I votem ara l'esmena número 18, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Comença la votació. Ha estat rebutjada, aquesta esmena, per 36 vots a favor, 94 en contra –corresponents a 71 de delegats i presencials i 23 de telemàtics–, 4 abstencions. A continuació procedim a votar ara les esmenes transaccionals. I, en primer lloc, votem l'esmena transaccional número 1, entre l'esmena 11, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, i l'article 6 del text de la proposició de llei. Comença la votació. Aquesta esmena transaccional ha estat aprovada per 77 vots a favor –corresponents a 54 de delegats i presencials i 23 de telemàtics–, 57 en contra, cap abstenció. I votem ara l'esmena transaccional número 2, entre l'esmena 15, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, i l'article 7 del text de la proposició de llei... [[Veus de fons i pausa llarga.]] Disculpin, en la votació anterior he esmentat malament el resultat de les votacions, eh?, i, per tant, reprodueixo, ara sí, bé, els resultats. Estem parlant de l'esmena transaccional número 1, entre l'esmena 11, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, i l'article 6 del text de la proposició de llei. El resultat és 73 vots a favor –corresponents a 54 de delegats i presencials i 19 de telemàtics–, 4 abstencions... [[Veus de fons i pausa.]] Perdó. No, no, no... Disculpin: 73 vots a favor, 57 en contra i 4 abstencions. Sí? [[Pausa.]] Ho torno a repetir: 73 vots a favor –corresponents a 54 de presencials i delegats, 19 de telemàtics–, 57 vots en contra i 4 abstencions –de vots telemàtics. Sí? [[Pausa.]] Molt bé. Passem ara a votar l'esmena transaccional número 2, entre l'esmena 15, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, i l'article 7 del text de la proposició de llei. Sí? [[Pausa.]] Comença la votació. Aquesta esmena transaccional ha estat aprovada per 71 vots a favor –corresponents a 52 de delegats i presencials i 19 de telemàtics–, 57 en contra i 6 abstencions. I, finalment, votem la resta del text, que no s'ha esmenat. Comença la votació. La Proposició de llei de mesures urgents en matèria de contenció de rendes en els contractes d'arrendament d'habitatge ha estat aprovada per 71 vots a favor –corresponents a 52 de delegats i presencials i 19 de telemàtics–, 59 en..., perdó, 63 en contra –ara sí– i cap abstenció; 71 vots a favor, 63 en contra, cap abstenció. [[Aplaudiments.]] I votem, finalment, el punt cinquè de l'ordre del dia, que correspon a l'esmena a la totalitat sobre la Proposta per a presentar a la Mesa del Congrés dels Diputats la proposició... [[Veus de fons.]] Perdó, no s'ha de votar, perquè l'ha retirat, certament, en la seva intervenció, el Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya. Per tant, no hi ha res més, cap més punt a votar. Suspenem la sessió fins demà a les nou del matí. Gràcies.