Bon dia, diputats i diputades. Reprenem la sessió amb l'onzè punt de l'ordre del dia, que és la interpel·lació al Govern sobre la prohibició de les operacions de rescat a la Mediterrània. [[Interpel·lació al Govern sobre la prohibició de les operacions de rescat a la Mediterrània]] [[300-00160/12]] Presentada pel Grup Parlamentari Republicà, per exposar-la té la paraula el diputat senyor Ruben Wagensberg. Quan vulgui.
Gràcies, president. Bon dia a tots i a totes. Conseller, ara fa més d'un any, al Govern central arribava Pedro Sánchez amb moltes prioritats, moltíssimes urgències; entre elles –probablement una de les grans prioritats–, la crisi del refugi a Europa; i, per tant, revertir també les nefastes polítiques migratòries que ja feia temps havia portat a terme el Govern Rajoy. No podem negar que era una arribada fins i tot esperançadora, perquè entre les seves propostes, o si agafàvem el programa electoral del Partit Socialista en clau de polítiques migratòries i ens el llegíem, trobàvem temes com derogar la disposició addicional de la llei mordassa, que legalitzava, no?, que donava la porta oberta a legalitzar les devolucions en calent. Trobàvem que pretenia, en el seu programa electoral, retirar les concertines que trobem a Ceuta i Melilla. Trobàvem –tot i que nosaltres som partidaris de tancar els CIEs– que els volien reformar, els volien transformar en centres, almenys, més humans. Deien també, en el seu programa electoral, que volien reforçar les oficines d'asil. Bé, re de tot això ha passat. Pel que fa a les devolucions en calent, ens trobem que l'estiu passat el Govern de Pedro Sánchez va efectuar la devolució en calent més gran de la història: un vol de cent setze persones. Entre 2018 i el que portem de 2019, s'han gastat 9,9 milions d'euros en devolucions en calent. A més, amb les mateixes tres empreses que, reiteradament, guanyen els concursos públics de vols de deportació. Aquí hi ha Air Europa, hi ha Aeronova, hi ha Swiftair. En el tema de les concertines, no les han retirat. I si en algun lloc les estan retirant, només ho estan fent per encara posar mètodes més eficaços per al control fronterer. La reforma dels CIEs, evidentment, tampoc ha arribat. I el tema del reforçament de les oficines d'asil, tampoc; es segueixen incomplint les quotes de reubicació i reassentament que fa tant de temps que ja estan caducades. Mentre tot això està passant, durant el 2018 van morir 2.262 persones, ofegades, intentant creuar Europa, de les quals 1.064 van perdre la vida a la ruta occidental, és a dir, entrant a l'Estat espanyol –1.064. Saben quantes persones van morir, el mateix període de temps, el 2018, intentant creuar la frontera amb Mèxic i els Estats Units? Tres-centes setanta-sis. És a dir, que durant 2018 van morir el triple de persones intentant entrar per la ruta de la frontera sud, a l'Estat espanyol –el triple de persones–, que les persones que van morir intentant entrar als Estats Units des de Mèxic, no? El famós mur de Trump. Doncs aquí, el triple de morts. Tanquem els nostres ports i mentrestant el que fem és gastar-nos milions aixecant murs. Mai en la història hi ha hagut tants murs aixecats a Europa com ara. Des de la caiguda del mur de Berlín i al voltant de l'espai Schengen, s'han aixecat més de mil quilòmetres de reixes o murs. I això sense comptar els murs virtuals en forma de programes de control o de vigilància de Frontex. Una dada: del 2000 al 2015, la Unió Europea s'havia gastat 13.000 milions d'euros intentant frenar la migració –13.000 milions d'euros. Saben quants diners es calcula que havien guanyat les màfies, intentant entrar persones a Europa? Setze mil milions d'euros. Gairebé la mateixa xifra, el que es gasta Europa reforçant les fronteres i el que guanyen les màfies intentant entrar persones. L'Estat espanyol es gasta trenta-dos vegades més en el control fronterer, que en polítiques d'asil. I és que, clar, la crisi del refugi a Europa ha estat l'excusa perfecta per fortificar les fronteres; sota la batuta, a més, de la indústria armamentista. I quan parlem d'aquesta indústria armamentista, aquí hi entren moltíssimes empreses. Per exemple, les tres aerolínies que acabem de comentar, que entre 2018 i 2019 han guanyat 9,9 milions d'euros..., fins a empreses com Indra, que juntament amb Dragados i Ferrovial, totes tres de l'IBEX, des de 2000 fins a 2018 havien rebut contractes per valor de 125 milions d'euros per reforçar les fronteres espanyoles. També hi trobem molta banca armada –també catalana, com Caixabank o com Banc Sabadell–, amb inversions milionàries, accions i préstecs a empreses armamentistes i a empreses de tecnologia de control de les fronteres –per tant, a reforçar, no?, a reforçar la idea de l'Europa fortalesa–; diners que proporcionalment van lligats a les morts. Tot un negoci molt rendible, alhora que mortífer, al voltant de les fronteres. I evidentment tot això ho paguem amb els nostres impostos, amb el nostre consum. Mentrestant, ho veiem també tot per televisió. Veiem la misèria, veiem les guerres, veiem la fugida d'aquestes persones i veiem les morts. Veiem com s'ofeguen, a més, cada dia, a través de les pantalles dels nostres mòbils, al mar on ens estem banyant, un altre cop, cada estiu: el mar Mediterrani. I és que el que està passant a la Mediterrània no té cap altre nom que un genocidi. És un genocidi a la vista de tothom. Un genocidi, a més, que té responsables molt directes, i que els trobem en els governs, en els governs d'arreu i, per tant, també en el Govern espanyol. El Govern espanyol no és només còmplice, sinó que és directament responsable d'aquest genocidi. I això ho podem explicar també, per exemple, a través de les dades. Abans dels tancaments dels ports, abans del bloqueig dels vaixells de rescat, com el vaixell de Proactiva Open Arms, o com el vaixell d'Aita Mari, ja amb el Govern Sánchez..., per tant, quan va entrar Pedro Sánchez al Govern, moria una de cada quaranta-una persones que intentava creuar el Mediterrani per la via central –una de cada quaranta-una, amb Pedro Sánchez. Després del tancaments de ports i del bloqueig dels vaixells de rescat Open Arms i Aita Mari, n'ha mort una de cada vuit. Per tant, la responsabilitat directa dels estats membres de la Unió Europea, i en aquest cas del Govern espanyol, bloquejant els vaixells de rescat, és directa d'una de cada quaranta-una persones a una de cada vuit, que mor ara mateix, avui, intentant creuar el Mediterrani central –una de cada vuit. I el Partit Socialista, per si no en tenia prou amb incomplir el seu programa electoral en matèria de polítiques migratòries, com ara hem repassat, davant del major repte, probablement, que afronta Europa o el món, que són els fluxos migratoris forçats, ens trobem... Què ha fet Salvament Marítim, dependent del Ministeri de Foment? Ha decidit que els retallarà els sous. Té equipaments, com els radars de cerca, bàsics per trobar aquelles embarcacions que estan a la deriva a alta mar –per exemple, també, a la frontera sud–..., els té espatllats. No hi ha notícies de que els vulgui arreglar. Hi ha una convocatòria..., hi ha moltes convocatòries, de fet, de vagues dels treballadors de Salvament Marítim. Això, pel que fa a Salvament Marítim, dependent del Ministeri de Foment. Pel que fa a les ONG de rescat, com Open Arms i Aita Mari, va decidir que els bloquejava a port. Això el primer. No en tenia prou amb això, sinó que a sobre els amenaça amb una multa de 900.000 euros, a aquells que se'ls acudeixi rescatar, treure una persona de l'aigua. És a dir, que si avui a l'Òscar Camps, que ahir va sortir de Lampedusa a rescatar, se li acudeix treure una persona de l'aigua i pujar-la al vaixell i portar-la cap aquí, li caurà una multa de 900.000 euros. Havia arribat a dir, el Pedro Sánchez, que els tornessin a Líbia, que Líbia era un port segur. A Líbia s'han retornar 38.000 persones, des de 2017. A Líbia, on podem veure que ha estat bombardejada aquesta setmana, enmig d'aquesta guerra civil en la qual, a més, la Unió Europea és plenament còmplice: cinquanta-tres persones mortes en els centres de detenció de migrants. Un país on..., podeu ràpidament posar qualsevol, des dels vostres mòbils, a Google «esclaus Líbia, i trobareu persones encadenades venudes en mercats d'esclaus, homes; les dones, venudes per ser violades. Però què s'han pensat, aquesta gent, enviant tota aquesta gent a Líbia? Els envien directament a la mort, a l'esclavisme. Per tant, amb tot això podem dir, no?, sense por a equivocar-nos, que el Govern de Pedro Sánchez és directament responsable d'aquest genocidi. I, per tant, veiem iniciatives..., com la setmana passada, advocats internacionals ja van demanar a La Haia que investigui els estats membres de la Unió Europea per crims contra la humanitat. Això ho van demanar perquè diuen que les polítiques migratòries són les directament responsables de les morts al Mediterrani. I oh i tant!, que en són directament responsables. Com no poden ser-ne responsables, si poses una multa de 900.000 euros a una embarcació per rescatar persones? Com no poden ser-ne directament responsables, si poses a la presó la capitana d'un vaixell que, a més, porta més de quinze dies esperant, gairebé a la deriva a alta mar, per poder desembarcar les persones rescatades? Per tant, ja avanço que a la moció subsegüent del proper Ple, el que demanarem en aquest Parlament és que insti el Govern a denunciar a instàncies nacionals, a instàncies internacionals, allà on es cregui oportú, les polítiques migratòries mortíferes de l'Estat espanyol. També demanarem que es torni a demanar el corredor humanitari que es va aprovar el 27 de juliol de 2017 en aquest mateix Parlament, de la mà de Stop Maremortum. I per tot això, serà necessari, conseller Bosch, que el Govern català, malgrat l'evident falta de competències en aquest sentit, s'hi posi. S'hi posi, perquè la urgència que s'està vivint al Mediterrani, on no paren de morir persones cada dia..., una de cada vuit, ara mateix, que intenta creuar el Mediterrani acaba ofegada; una de cada vuit comptabilitzada, eh?, això són els cossos que es troben. Evidentment [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] , com menys –ja acabo, president– embarcacions de rescat, menys morts trobades, no?, menys cossos trobats i, per tant, menys morts comptabilitzades. És a dir, es sospita que hi ha...
Diputat...
...moltes més morts de les que realment estan comptabilitzades. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies. Per respondre, té la paraula el conseller d'Acció Exterior, Relacions Institucionals i Transparència, el senyor Alfred Bosch. Quan vulgui.
Senyor diputat, senyor Wagensberg, li puc anunciar des d'aquí que, evidentment, si es confirma aquesta multa de 900.000 euros a Open Arms, per fer una feina que els governs haurien de fer i no fan, sinó que fan tot el contrari, obstaculitzen i lluiten en contra de que aquells que se la juguen per tal de salvar vides a la Mediterrània facin una feina que és necessària i obligada, si es confirma que s'imposa aquesta multa, evidentment que nosaltres reaccionarem com a govern –evidentment. I reaccionarem a l'Estat espanyol i a les instàncies internacionals que calgui. Ja li asseguro jo que aquí nosaltres, doncs, farem la nostra feina. Perquè, aviam, el que tenim molt clar és que el rescat no és una derivada d'una voluntat ètica; que també –que també, per descomptat. Però no és només això. És també una obligació. Segons el dret internacional, estem obligats a socórrer aquelles persones en perill a alta mar. Segons el dret internacional, estem obligats a exercir i a contemplar el dret d'asil. És una norma internacional, reconeguda, subscrita per estats, entre ells el Regne d'Espanya. Per tant, és la nostra obligació. No és cap caprici ètic, ni molt menys. Per tant, d'acord amb això i veient que la situació és molt preocupant, perquè les dades parlen per elles mateixes..., vostè n'ha citat algunes i, bé, doncs jo les corroboraria, perquè realment la tragèdia passa de mida i és necessari que fem alguna cosa. Des del 2014, més de divuit mil morts. Són persones amb noms i cognoms. Hi ha infants; hi ha dones; dones embarassades; hi ha gent gran; hi ha homes; hi ha tota mena de persones, que tenen noms i cognoms, i cada un d'ells és una tragèdia, no és només una xifra. Almenys 681 morts el 2019. Això vol dir que les morts a la Mediterrània no van de baixada, no disminueixen, augmenten. I les mesures aplicades no fan desistir aquelles persones que s'embarquen per tal de salvar la seva vida –no les fan desistir. La política, per tant, és equivocada, no és una política correcta. Abans del tancament de ports europeus que s'ha donat en els últims anys, com vostè deia molt bé, una de cada quaranta-una persones es calculava que moria en el pas d'una riba a l'altra riba de la Mediterrània: 2,5 per cent; 2 i mig per cent de les persones que intentaven creuar la Mediterrània, doncs, dissortadament s'hi quedaven. Ara mateix, amb les mesures aplicades a la Itàlia de Salvini, una de cada vuit. És a dir, hem passat del 2 i mig al 12 per cent –al 12 per cent–; és a dir, més d'una de cada deu persones que intenta fer la travessa no arriba a l'altra banda. El 2018, a més a més, quinze mil persones, que també intentaven creuar la Mediterrània, no van aconseguir ni salpar, o van ser retornades a les costes de Líbia. Allà, segons l'agència de Nacions Unides, ACNUR, van ser detingudes arbitràriament, maltractades, torturades, venudes com a esclaves o com a esclaus. Per tant, aquí hi ha una altra tragèdia derivada que s'escapa als nostres ulls, i com que no se'n parla, doncs, de vegades sembla que això no passi; però passa. I com assenyalava també el diputat abans, moltes d'aquestes xifres i moltes d'aquestes tragèdies simplement passen desapercebudes. Passen desapercebudes perquè no se'n parla, perquè no hi ha imatges, perquè és més difícil que abans, eh?, aconseguir constància i aconseguir informació sobre el que realment està passant. I mentre continuen els morts, doncs continua aquesta política de bloqueig, aquesta política de la fortalesa a Europa que s'aïlla, que s'intenta blindar davant d'aquesta realitat dramàtica. Mentre mor gent a la Mediterrània, a Europa ens gastem els diners erigint murs. Més de mil quilòmetres de murs a les fronteres europees en estats com Grècia, Hongria, Bulgària, Àustria, els Països Bàltics i el Regne d'Espanya també; també el Regne d'Espanya és corresponsable d'aquesta política equivocada que no està millorant la situació, sinó que està provocant molts més morts que abans. Per tant, aquí hem de dir molt clarament que el Govern espanyol és còmplice d'aquesta tragèdia que s'està produint a la Mediterrània –ho és; és còmplice–, i, a més, actua de forma contrària als principis humanitaris més elementals: en lloc d'ajudar a salvar vides en perill, el que fa és provocar més tragèdia. Aquí, per descomptat, doncs, nosaltres ho hem de dir ben clar, ben alt, ho hem de denunciar: Espanya ni tan sols ha complert els compromisos de reubicació acordats l'any 2015 per la Unió Europea. Va ser un acord entre els socis europeus, i aquest acord no l'està complint, l'Estat espanyol. Està molt per sota, per exemple, del compliment que n'està fent Alemanya. És a dir, el Govern, diguem-ne, conservador d'Angela Merkel està complint molt més amb la solidaritat i els principis humanitaris que no pas el Govern suposadament socialista de Pedro Sánchez. És així –és així. La realitat avui en dia, la realitat amb la que ens trobem, és aquesta. I a més a més, doncs, en el cas concret d'Open Arms, veiem com està anunciant que actuarà. No només no col·labora, sinó que actuarà contra aquells que, jugant-se la vida, jugant-se els seus propis recursos, fan allò que el Govern espanyol hauria de fer i no fa, eh? Gent com..., el vaixell d'Open Arms, que va ser retingut cent dies al port de Barcelona, el vaixell Aita Mari, a Pasaia també. I ara tenim una amenaça de multa, per part del Govern espanyol, a Open Arms i al senyor Òscar Camps, que diu que si torna amb refugiats i si desembarquen als ports, qualsevol dels ports de l'Estat espanyol, seran multats amb 900.000 euros. Clar, això ja és actuar en contra de l'humanitarisme. Ja no és ser còmplice d'aquesta deixadesa i d'aquest incompliment, això és actuar a la contra; és impedir, és obstaculitzar i sabotejar aquells que sí que compleixen amb el deure humanitari. Aquell gest inicial de Pedro Sánchez amb el vaixell Aquarius, allò ha passat a la història –ha passat a la història. I ens preguntem si aquest canvi de rumb té alguna cosa a veure amb la pressió que exerceix la ultradreta, començant per la Itàlia de Salvini, però també a l'Estat espanyol, per tal de que no s'actuï de forma humanitària, sinó que s'apliquin polítiques de bloqueig, polítiques antihumanitàries, polítiques en molts casos xenòfobes. Pot ser que això es degui a la pressió i es deixi arrossegar pels principis i les idees de la ultradreta? Doncs bé, això ho ha de contestar Pedro Sánchez. Diguem-ne que salvar vides no és cap delicte és una obligació, en som conscients. I per això el Govern de la Generalitat sí que intenta, malgrat la limitació que tenim en competències, en recursos, de tota mena, sí que intentem actuar i fer alguna cosa. Per exemple, declarar els ports catalans que gestiona la Generalitat ports segurs, ports on hi poden desembarcar refugiats. I en això batallarem a fons, i batallarem també a prop del Govern espanyol per tal de que això es pugui complir. Tenim ja, doncs, una comissió interdepartamental amb els departaments de Territori, d'Interior, de Salut, de Treball, Exterior també, per tal de veure com podem aplicar al màxim, de la manera més generosa possible, aquesta declaració de ports segurs, l'assistència als refugiats que arribin i l'acollida i l'asil necessari a aquelles persones que ho necessitin; també el suport a entitats que estan treballant per rutes segures i per alleugerir la situació de tots aquells que tenen risc de morir a la Mediterrània: Open Arms a Lesbos o al canal de Sicília, el programa de l'Agència de Cooperació al Líban, suport a Stop Mare Mortum, assessorament jurídic als seus camps de Grècia, etcètera. El 2016..., mirin, una xifra que és bastant eloqüent: el 2016 Catalunya tenia vint-i-vuit places del programa estatal d'asil, per acollir el dret d'asil i de refugi; el 2018, 2.400. Hem passat, en dos anys, de vint-i-vuit places per asil a 2.400 places per asil. Total de l'Estat espanyol: 8.500. Estem complint amb la nostra solidaritat tant com podem. Davant d'aquesta tragèdia –i ara acabo, president–, el Govern català no es quedarà de braços plegats. No podem, no volem, no ho farem. Per tant, no deixarem de treballar [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] perquè a la Mediterrània no hi mori ni una persona més...
Conseller...
...i allà Pedro Sánchez i la seva mala consciència. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. [[Interpel·lació al Govern sobre les delegacions exteriors]] [[300-00161/12]] La següent interpel·lació és sobre les delegacions exteriors; presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Té la paraula per exposar-la la diputada senyora Susana Beltrán. Quan vulgui.
Gracias. Y digo, conseller, ¿cómo ustedes, que quieren separarse de España, cómo van a conseguir que España, junto al resto de estados miembros de la Unión Europea, tengan una política común de asilo dentro de la Unión Europea? Porque separarse de España es separarse también de la Unión Europea. ¿Cómo lo van a hacer?, le pregunto. Bien, delegaciones exteriores, conseller. Hemos pasado de «España nos roba a «España nos espía, y las delegaciones exteriores de la Generalitat de Cataluña son un dechado de virtudes, igual que el resto de delegaciones de otras comunidades autónomas. Pues no: ni son transparentes..., y muchas de sus actividades son ilegales. Transparencia u opacidad. Opacidad del Gobierno de la Generalitat. Hace más de cuatro años que no comparecen los delegados en este Parlamento para dar explicaciones de lo que están haciendo –más de cuatro años. El 80 por ciento de nuestras comparecencias en la Comisión de Acción Exterior, relativas a su departamento y, por tanto, también a las delegaciones exteriores, han sido bloqueadas por los partidos de gobierno –80 por ciento de nuestras peticiones de comparecencia. Imposible hacer control. Las agendas de los delegados, las agendas de contacto, reuniones, etcétera, no se publican –no se publican. Como sí se publican, por ejemplo, en el registro de transparencia de Estados Unidos, al que ustedes, respecto de la delegación de Cataluña de Estados Unidos sí tienen que dar cuentas. Aquí, las reuniones, contactos, etcétera, no se publican. No hay transparencia. Pero es que, además de que hay opacidad, hay amparos. Estos diputados, ¿no?, los diputados de la oposición en mi caso concreto, estamos amparados por la Mesa del Parlament. ¿Qué quiere decir eso? Quiere decir que, a petición de información de nuestro derecho, que además es un derecho preferente, como representantes de la ciudadanía de Cataluña, de acceso a la información, ustedes niegan esa información. No solo la niegan, sino que encima mienten al Tribunal de Cuentas. Le pongo solo un ejemplo, pero hay muchos más. El lobby Independent Diplomat, especializado en procesos de secesión, contratado por la Delegación de Cataluña en Estados Unidos y por Diplocat, por un importe alrededor de 1.700.000 euros. ¿Para qué querrá la Generalitat de Cataluña contratar un lobby especializado en procesos de secesión? ¿Para qué lo querrá? Yo no sé, pero yo creo que se lo pueden imaginar. Peticiones de información, peticiones de informes desde hace años –Romeva, Maragall, con usted–; denegaciones de información y al final amparos. Amparo significa que hemos preguntado un montón de veces, ustedes han denegado, un órgano de transparencia independiente nos ha dado la razón y reiteran en negarnos la información. ¿Van a dar ustedes explicaciones? ¿Van ustedes a asumir responsabilidades? Y encima mienten al Tribunal de Cuentas. Porque al Tribunal de Cuentas le dicen que, bueno, que resulta que estos contratos tienen una cláusula de confidencialidad... No. No. Esto no es lo que nos dijeron a nosotros. Y además se lo vamos a dar al Tribunal de Cuentas para que vea que están mintiendo. Si mienten al Tribunal de Cuentas, niegan la información a mi grupo –niegan, y supone una vulneración del derecho al acceso a la información–, están mintiendo a todos los ciudadanos, y eso es muy grave. Se lo vamos a dar; se lo vamos a dar al Tribunal de Cuentas para que comparen sus mentiras con lo que nos está diciendo el órgano de transparencia y sus denegaciones de acceso a la información. Pero es que además entendemos, después de ver el informe del Tribunal de Cuentas y nuestros amparos, sus denegaciones reiteradas de acceso a la información y, por tanto, falta de transparencia y no poderlos controlar..., lo entendemos, porque las delegaciones exteriores, después de ver las piezas que nos faltaban con el informe del Tribunal de Cuentas, han servido para preparar la separación de Cataluña del resto de España. Y ustedes eso lo han guardado con llave. O sea, por un lado, no han querido darnos la información –falta de transparencia–, y, por otro lado, no han tenido la valentía de venir aquí al Parlamento de Cataluña, donde están representados todos los ciudadanos de Cataluña, a decir la verdad y a dejarse controlar, especialmente por la oposición –especialmente por la oposición. No han tenido la valentía de hacerlo. En fin, otra de las preguntas que también le hago, ¿no? Mucho decir «ho tornarem a fer, pero luego vienen aquí y no dan explicaciones. ¿Las van a dar ahora? ¿Van ustedes a asumir responsabilidades? ¿Van ustedes a explicar qué han estado haciendo las oficinas separatistas, las delegaciones exteriores de Cataluña? ¿Lo van a hacer? Pero es que además, como le decía, las delegaciones exteriores tienen actividades ilegales, tienen actividades que no están amparadas por el derecho y están vulnerando el derecho de una forma muy grave. Ya, de hecho, la falta de información ya es una sospecha muy clara de que ustedes están tapando actividades que saben que son ilegales, y con el lobby Independent Diplomat se ve muy claro. Pero hay otras actividades que ponen de manifiesto el Tribunal de Cuentas: irregularidades en la contratación, irregularidades en las actividades saltándose la Ley de transparencia, saltándose las leyes de contratación pública, saltándose también no solo la Constitución y el Estatuto de autonomía de Cataluña, sino también saltándose la Ley de acción exterior española, la Ley de acción exterior catalana, saltándose todas –todas– las leyes. Para poder hacer acción exterior, tiene que reunir dos requisitos –las delegaciones, con sus actividades, tienen que reunir dos requisitos–: uno, tienen que desarrollar competencias estatutarias, competencias que están en el Estatuto de autonomía –consumo, juventud, cultura, etcétera, educación, salud–, y dos, no perjudicar, no perturbar la política exterior de España, no dañar la imagen de España. ¿Ustedes creen –le pregunto, conseller– que cuando el president de Cataluña dice «vamos, he ordenado, he pedido a las delegaciones de Cataluña que expliquen la represión, que expliquen el lado autoritario del Gobierno de España..., usted cree que eso no perjudica a España? ¿Usted cree que eso no perjudica la política exterior de España? ¿Usted cree que eso no perjudica a Cataluña? ¿Usted está de acuerdo con lo que dice el president Torra? «Deriva autoritaria, represión... ¿Van ustedes a seguir por ahí? ¿Van ustedes a seguir por «ho tornarem a fer y van a seguir atacando las instituciones democráticas de España? Porque eso es ilegal. Y no solo es ilegal, sino que usted está actuando en contra de todos los catalanes. Está usted actuando en contra de España, en contra del Estado que tiene que velar por nosotros y proteger a nivel internacional. Eso es ilegal. O sea, ya no es el hecho de que ustedes establezcan delegaciones en el exterior, no es el hecho de establecer delegaciones en sí mismo, sino todas las actuaciones. Algunas de ellas las vemos: perturbar, perjudicar a España es ilegal y ustedes lo están haciendo; eso es lo que se ve. Pero lo que no se ve también es ilegal. Ustedes alegaban ante el Tribunal de Cuentas, ¿no?, para no darme la información: «Es que los contratos de este lobby especializado en procesos de secesión tenían una cláusula de confidencialidad. Le pregunto, conseller: ¿es que vamos a tapar delitos poniendo cláusulas de confidencialidad? ¿Puede usted contestarme a esta pregunta? Bien. Yo creo que ha llegado el momento, conseller, de que le pidamos la dimisión, por opacidad, por actuar contra todos los catalanes, por ilegalidades y por no dar explicaciones en el Parlamento y decir la verdad. [[Aplaudiments.]]
Per fer-ne la resposta, té la paraula el conseller d'Acció Exterior, Relacions Institucionals i Transparència, el senyor Alfred Bosch. Quan vulgui.
Gràcies, president. Diputada Beltrán, porto sis mesos en el càrrec i vostès ja demanen la meva dimissió. Caram, si que he fet feina amb sis mesos! Vull dir, això segurament és trencar rècords absoluts. Miri, vostè diu que no li donem la informació, que no tenen accés a la informació, que fins i tot la bloquegem. Sempre –sempre–, qualsevol petició d'informació o qualsevol pregunta que vostès han formulat, i en formulen moltíssimes –això sí que ho haig de dir: en formulen moltíssimes–, sempre li hem donat resposta. És més, el 95 per cent d'aquelles coses que vostès pregunten, eh?, sobretot peticions d'informació, els diem que també les poden consultar al web, on, amb total transparència, el web del departament, doncs, explica allò que fem. Sempre els animem a que utilitzin les noves tecnologies, eh?, i a que utilitzin aquells recursos que hem posat a la seva disposició, precisament per això, perquè puguin conèixer més i millor la tasca que fem, que és una tasca transparent, oberta i que tothom pot conèixer. També ens ha acusat directament d'activitats il·legals a Exterior amb les nostres delegacions. Vostè sap més que els jutges. Perquè cap jutge –cap jutge– ha dictat que nosaltres féssim res il·legal a les delegacions –cap jutge. Per tant, vostè aquí s'ha anticipat i ja ha presumit culpabilitat, quan això, de moment, no s'ha demostrat mai. Miri, l'acció exterior no només és una voluntat del departament que dirigeixo, és que és una necessitat, és que és una obligació. Nosaltres, a l'exterior, fem feina en tots els àmbits, i des del Departament d'Exterior coordinem tota la feina de projecció internacional que fa la Generalitat. A l'oficina de París, per exemple, o de Berlín, aquesta que volen tancar cautelarment, allà, el delegat coordina tota la feina que es fa en l'àmbit cultural, en l'àmbit comercial, en l'àmbit esportiu, en l'àmbit econòmic, en l'àmbit de l'intercanvi acadèmic, en l'àmbit cultural, literari, creatiu, de noves tecnologies, és a dir, en tots els àmbits; també l'institucional –també l'institucional–, perquè institucionalment hi hem de ser i hem de coordinar tota aquesta feina que es fa. L'any 2017, l'últim del que tenim les dades ja tancades, es van mobilitzar més de 240 milions d'euros –més de 240 milions d'euros–, que van ser invertits per a l'impuls de setanta-nou projectes diferents. Clar, aquests retorns signifiquen que es va contribuir a crear més de tres mil llocs de treball i, per cada euro públic del pressupost d'aquest Govern que va ser invertit en projecció exterior, per cada euro que s'hi va invertir, es van atreure, va haver-hi un retorn de 95,3 euros; és a dir, vam multiplicar per noranta-cinc, més. Clar, ja em dirà vostè si això és bo o és dolent. Jo considero que és positiu. Jo considero que la feina que fem a l'exterior és positiva. L'any 2018, promoció d'autors i de literatura catalana a través de l'Institut Ramon Llull, amb onze fires internacionals del llibre, 142 universitats que ofereixen estudis de llengua i cultura catalana al món; per cert, més dels que s'ofereixen a l'Estat espanyol, fora de l'àmbit de llengua o de cultura catalana. Clar... I per què ho fem? Doncs perquè les instàncies de l'Estat, que vostè diu que ens haurien de protegir i ajudar, etcètera, no ho fan. I ho necessitem. I és necessari; és necessari promoure la llengua, és necessari promoure la cultura. O no? Per tant, ho hem de fer, estem obligats a fer-ho. Nosaltres volem fer-ho. Però és que nosaltres necessitem fer-ho perquè els ciutadans també tenen el dret a tenir el màxim d'oportunitats al món. I estem en un món molt competitiu. I nosaltres representem, com a govern, una societat que és oberta, que és cosmopolita, una societat que s'internacionalitza. Tothom s'internacionalitza: ho fan les ciutats; ho fan comunitats autònomes –on vostès governen també–; ho fan les universitats; ho fan les empreses. Com no ho ha de fer el Govern? És que seria un contrasentit. És que no estaríem complint amb la nostra obligació, si no féssim projecció internacional de Catalunya. Per tant, això és el que fem, és el que hem de fer i és el que continuarem fent, perquè estem obligats a fer-ho. I nosaltres no negligirem tot allò que hem de fer. Ara hem acabat la fase de consolidació de delegacions, delegacions que van ser tancades per l'aplicació del 155, que vostès van votar; per tant, la seva posició està molt clara aquí, no en tenim cap dubte. Però nosaltres també tenim una posició molt clara, i com que governem, en lloc d'aplicar els seus criteris, ha d'entendre que els criteris que apliquem són els nostres, perquè hi creiem. I nosaltres creiem que és bo que Catalunya estigui present al món i que el món s'interessi, es pugui interessar per Catalunya, i també pugui venir aquí, ens pugui visitar i pugui invertir, etcètera; nosaltres creiem que això és positiu. Vostès potser pensen que això és negatiu. Doncs nosaltres pensem que és bo que estiguem inserits en la comunitat global i que competim amb igualtat de condicions, i que els nostres ciutadans tinguin les mateixes oportunitats que poden tenir altres ciutadans d'altres indrets, o fins i tot més, perquè és la nostra obligació afavorir el benestar i les oportunitats de la gent. I per això estem fent el que fem. Tot i així, vostès diuen que no ho fem bé. Miri, li diré una cosa que digui'm vostè a quin altre lloc ho fan tan bé, que és la selecció dels delegats, aquests delegats que vostès diuen que són propagandistes, que són activistes, que no sé què, fins i tot diuen que fan coses il·legals, sense que s'hagi demostrat, eh?, però ens acusen ja. Doncs escolti, aquests delegats són seleccionats amb un procés de selecció públic, concurs de mèrit; en el passat no havia estat així, ara ho estem fent així. Digui'm quants països, digui'm quants organismes de projecció internacional fan les coses així, quan, de fet, podrien ser nomenats directament; són alts càrrecs, no? Doncs no, volem seleccionar els millors, els més preparats, i ho fem amb total transparència. Malgrat tot això i malgrat tota aquesta feina que fem i malgrat l'obligació de fer-la, de vegades, perquè no la fan els que l'haurien de fer, però també perquè nosaltres tenim la necessitat de respondre al que ens demanen els ciutadans, i els ciutadans ens demanen que estiguem presents al món; en contrast amb altres que diuen que ens hem de quedar a casa, que no hem de sortir, que hem de ser una província tancada. Doncs no volem ser una província tancada. Potser sí que vostès ho volen; nosaltres, no, eh? Per tant, això ho fem i ho farem i, malgrat tot, clar, ens diuen que som massa grans i que gastem massa i que fem mal ús dels fons públics. Miri, li diré el pressupost d'acció exterior del ministeri que s'hi dedica al Regne d'Espanya, el Ministeri d'Afers Exteriors: 790 milions d'euros en acció exterior espanyola –790 milions d'euros. El pressupost equivalent de la Generalitat de Catalunya, enguany, és de 6,5 milions d'euros. És a dir, ni tan sols arribem a l'1 per cent de la despesa del ministeri –ni tan sols arribem a l'1 per cent. Vostè sap que la població de Catalunya ronda el 15 per cent del total de l'Estat. Vostè sap que a l'economia catalana, doncs, el PIB ronda el 20 per cent del total de l'Estat. I, en canvi, en projecció exterior, que és necessària, que és la nostra obligació perquè hem de respondre a les necessitats i a la creació d'oportunitats per als ciutadans, nosaltres gastem molt per sota del que és el nostre pes proporcional i la nostra representativitat. I, malgrat això, ens diuen que ens estem inflant massa, que som massa grans i que malgastem massa. L'elefant li diu a la formiga que és massa grossa. I no només això, sinó que l'elefant intenta esclafar la formiga, intenta que no parli, intenta que no surti a l'exterior, eh? Bé, potser ja s'estan passant de mida. El que fem és fer la feina, malgrat ser petits, malgrat la migradesa i la modèstia de recursos. Nosaltres fem aquella feina que estem obligats a fer, no podem negligir allò que nosaltres, doncs, necessitem fer per als ciutadans. I, en canvi, aquell que ens diu que som massa grossos, però que és més de cent vegades més gros que nosaltres, diu que dilapidem els diners. Però a què dediquen els diners públics, en el cas del ministeri? No els dediquen a resoldre el vot exterior, que està en mínims històrics, i que això és competència directa del Ministeri d'Afers Exteriors –no els dediquen a això. Els anys vuitanta-noranta estàvem a una cota de vot exterior que rondava el 40 per cent; ara estem al 4 per cent –al 4 per cent. Ja em dirà si el responsable d'articular i organitzar el vot exterior, que és el Ministeri d'Afers Exteriors, està fent bé la seva feina. L'està fent bé? No. Òbviament, no l'està fent bé. I, en canvi, dediquen els diners, això sí, i els recursos públics, i els esforços i el temps dels ambaixadors i de la gent de les ambaixades a espiar-nos políticament; és a dir, a espiar rivals polítics per veure què estan fent, quines idees expressen, a quins mítings van, amb quins partits polítics es troben... Escolti, abans de donar lliçons, mirin la comparativa –mirin la comparativa–, i miri en què gasta els diners el Ministeri d'Afers Exteriors espanyol i miri com els gastem nosaltres...
Conseller, ha acabat el temps.
...i quin retorn tenim.
Gràcies. Per fer la rèplica, és el torn, de nou, de la diputada.
Cataluña es España. Si ustedes quieren reformar el voto rogado, lo que tienen que hacer en el Congreso de los Diputados, que ustedes están representados, es contribuir a que haya esa reforma del voto rogado; o sea, no hay más. Respecto de los amparos. Amparo significa que ustedes han vulnerado el derecho de acceso a la información de los diputados; es decir, que ustedes han negado esa información de forma reiterada. Y esos amparos..., como, por ejemplo, la denegación de los informes del lobby americano Independent Diplomat. Siguen sin dárnoslo –siguen sin dárnoslo. O sea, todos esos amparos –que no es uno, es veinte, los hemos contado; o sea, prácticamente es uno por mes en esta legislatura–..., significa que ustedes han vulnerado un derecho que es fundamental de los diputados, que es el derecho de acceso a la información; primero, para tenerla, y después, para poderlos controlar. Eso es opacidad y eso es actuar en contra de las leyes. Mire, no hace falta ir siempre a los tribunales, ustedes que se quejan de la judicialización. No, no no no, no hace falta. O sea, simplemente, quien tiene la facultad de decir cuándo ustedes perturban, dañan la política exterior de España, es el Gobierno de España. ¿Por qué? ¿Por qué es el Gobierno de España? Porque es el titular de las relaciones exteriores, que es una competencia exclusiva de España, como usted sabe muy bien, y además dirige la política exterior de España. Y, además, el Gobierno de España, tanto el Gobierno socialista como el Gobierno del Partido Popular, lamentablemente no han ejercido esa capacidad, ese poder de dirigir la política exterior respecto a las actividades separatistas y las actividades ilegales que ustedes han hecho y que ustedes están haciendo. ¿Por qué le digo eso? O sea, ¿por qué ustedes están haciendo todo lo que están haciendo y además se permiten el lujo de decir que Espanya ens espia? Pero ustedes confunden represión con cumplir las leyes. Ustedes confunden espiar con la obligación, con el deber del Gobierno de España de dirigir la política exterior y de que esa política exterior, en la que intervienen las comunidades autónomas, intervienen los ayuntamientos, intervienen las organizaciones no gubernamentales y otros actores, no perjudique, no dañe a España. Y no lo está haciendo. Y, además, ¿qué es lo que podría hacer España? No hace falta ir a los tribunales. ¿Qué podría estar haciendo Ministerio de Exteriores? Dar directrices –dar directrices. ¿Qué directrices podría dar a las delegaciones exteriores de Cataluña? No poner a fugados de la justicia al frente o delante de las delegaciones de Cataluña en el exterior, de las delegaciones de comunidades autónomas de España –no poner a fugados de la justicia. ¡Es que es muy grave! ¿Qué más? ¿Qué directrices puede dar más? Publicar las agendas de los delegados –reuniones, contactos, etcétera. No se publican, conseller –no se publican. Y, en cambio, esa obligación sí que existe en Estados Unidos. No atacar a las instituciones democráticas españolas, porque eso perjudica a España. Esas directrices las puede dar el Gobierno de España. No utilizar el dinero público en dañar a España. Dar directrices, dar esas recomendaciones, esos comunicados que da España a sus embajadas; también los puede dar a las delegaciones exteriores de la Generalitat, explicando, por ejemplo, cómo el Tribunal Europeo de Derechos Humanos avaló la actuación del Tribunal Constitucional cuando se suspendió aquí el plenario porque se estaban dañando, vulnerando los derechos de millones de catalanes. El Gobierno de España podría dar esas directrices: expliquen ustedes, delegaciones exteriores de Cataluña, lo que está diciendo el estado de derecho, lo que están diciendo los tribunales; no solo los tribunales españoles, sino también el Tribunal Europeo de los Derechos Humanos. Y, fíjese –además, lo dice usted–, en una respuesta escrita dice: «Quien tiene la competencia para establecer directrices, finalidades y objetivos de la política de exterior y del principio de unidad de acción exterior de España es el Ministerio de Exteriores de España. Gobierno de España, Ministerio de Exteriores, háganlo. Y usted dimita, porque está actuando en contra de todos los catalanes y está siendo opaco y está negando la posibilidad de controlar toda la acción exterior, también la de las delegaciones en el exterior. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Per a la rèplica, és el torn, de nou, del conseller.
Diputada Beltrán, m'ha semblat sentir..., potser ho he sentit malament, però m'ha semblat sentir que deia que el Govern espanyol era qui decidia si a l'exterior una acció era legal o il·legal. És possible que li hagi sentit dir això? Perquè això seria bastant gros. I, a part, aquesta defensa acèrrima que està fent del Govern espanyol, de les seves accions, de les seves accions d'espionatge, com s'ha comprovat en les últimes hores i dies, tot el que està fent amb els serveis exteriors... Caram, no sabia que vostès formaven part del Govern d'Espanya. I potser aquí, doncs, hauria de reflexionar sobre la seva ubicació política. També m'ha semblat sentir que el Govern espanyol és l'únic agent que pot exercir política exterior, i que decideix sobre política exterior. Bé, jo crec que vostès creuen –perquè, si no, no entendria res, ja, seria tot totalment contradictori– que les comunitats autònomes poden fer política exterior. De fet, allà on vostès governen, com per exemple a Andalusia, s'està fent promoció exterior. Per cert, un pressupost quatre vegades superior al de Catalunya, en el cas d'Andalusia –quatre vegades més–: nosaltres 6 milions i mig; Andalusia, 24 milions. Ei, ens sembla molt bé; però vostès allà hi creuen, i aquí no. Per què? No perquè creguin que no s'ha de fer acció, no perquè creguin que no s'ha de fer exterior, sinó perquè creuen que no s'ha de fer acció exterior a Catalunya. El problema que tenen és amb Catalunya i la seva projecció internacional. És això. Perquè a Andalusia ho veuen del tot normal, eh? Per tant... Vostè parla de que estem danyant la imatge d'Espanya. Perdoni, el que més mal fa a la imatge d'Espanya –el que més mal fa a la imatge d'Espanya– és la veritat i la realitat del que està passant. Perquè quan anem a fora i ens diuen: «–Escolti, expliqui'ns la situació política de Catalunya, segur que el Govern de Catalunya té una posició sobre el que està passant. –Sí, miri, la hi explico jo, la posició del Govern de Catalunya, i responc a les preguntes que em fa la premsa o qualsevol interlocutor. Òbviament, ho haig de fer. La realitat és que hi ha gent a la presó durant més d'un any i mig, acusats de convocar una votació. I això és veritat. I estan acusats de delictes de violència, passant per la sedició o la rebel·lió, fins a vint-i-cinc anys que se'ls demana de penes. I això és veritat, està passant. És veritat que l'1 d'octubre va haver-hi unes càrregues policials brutals contra gent que estava votant pacíficament. Això és veritat. Clar, vostès potser tenen un problema amb la veritat, no? Quan diu: «Clar, és que vostès no diuen la veritat. Ens acusa a nosaltres de no dir la veritat. Però és que vostès la volen prohibir, no volen ni que l'expliquem, ni que en parlem. Per tant... I això ho comparteixen, sí, amb el Govern espanyol en aquests moments. Miri, qui danya la imatge d'Espanya és la negació de la veritat, és el combat contra la realitat i les campanyes contra la realitat del que està passant. En lloc d'embarcar-se en un diàleg que pugui portar a una solució democràtica, que és l'única sortida possible en aquest conflicte polític que estem vivint, doncs el Govern espanyol es fa mal a ell mateix negant tot allò que està passant i negant les evidències, i l'evidència de com ens en podem sortir. En canvi, el que sí que fan –i això perjudica enormement la imatge exterior d'Espanya– és fer espionatge, espionatge al Govern de Catalunya, als delegats de la Generalitat de Catalunya. Però no només això. A veure, vostès diran que això és molt normal i que el Govern espanyol ho ha de fer. Però de veritat que troben normal, per exemple, que s'empaiti, es persegueixi, s'informi sobre les reunions que té la presidenta de l'Assemblea de Gal·les? Ho troben normal? Gal·les, Regne Unit. Ho troben normal, que es persegueixi i que s'informi sobre les activitats d'un diputat alemany com Andrej Hunko perquè vol presentar al Bundestag una moció a favor dels drets humans? Això ho troben normal, vostès? Ho troben normal, que se segueixi la Marie Kapretz, quan és ciutadana alemanya, quan no exerceix cap càrrec en el Govern de Catalunya, i que l'ambaixador d'Espanya a Berlín informi sobre les activitats privades que fa aquesta persona? Això vostès ho troben normal? A mi no em sembla normal. I a mi em sembla que això perjudica enormement la imatge d'aquesta nació que vostès diuen que estimen tant. A mi em sembla que això sí que és fer-se mal. Per tant, nosaltres no normalitzarem mai allò que és totalment anormal. Nosaltres batallarem perquè se sàpiga la realitat del que està passant. I nosaltres no permetrem que vagin més enllà, i que vulguin retrocedir en el temps i que ens vulguin portar a aquells temps del NO-DO, del blanc i negre, en què podies sortir a fer negocis, podies sortir a jugar als esports, però no podies sortir a explicar la realitat política que t'està envoltant. Nosaltres no permetrem que vostès ens portin i ens retornin a aquelles èpoques que no volem reviure. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. [[Interpel·lació al Govern sobre els problemes de mobilitat]] [[300-00162/12]] La següent interpel·lació és sobre els problemes de mobilitat; presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Per exposar la interpel·lació, té la paraula la diputada senyora Marina Bravo. Quan vulgui.
Gracias, president. Diputados, diputadas, consellers, estamos en julio, y para mucha gente ya son días de atascos, de trenes llenos, de cancelación de vuelos, de tener que pagar peajes –también en vacaciones, además de los que ya pagan a diario–; son también días de cortes por obras en la calle; son también días de cortes por obras en el metro, con problemas, a veces, porque no están bien gestionadas las alternativas –y, si no, que se lo digan a nuestros compañeros de Santa Coloma–; son días de verano, en resumen, en los que nuestras infraestructuras de transporte, pues, se ponen al límite, y nuestros servicios de movilidad se ponen a prueba, y con ello ponen a prueba también, en muchas ocasiones, nuestros nervios. Hasta aquí lo normal. Se puede hacer mucho por mejorar, y de ello irá precisamente esta moción, pero estos atascos, estos atrasos, estos autobuses llenos no son algo excepcional, son cosas que pasan aquí y que pasan, me atrevería a decir, en cualquier comunidad autónoma. Porque hasta aquí, como decimos, todo es mejorable pero es normal. Y luego aquí tenemos, además, lo que no es normal. No es normal, se lo aseguro, que el Govern de la Generalitat lleve años diciendo que España nos roba cada vez que alguien se queja de un peaje, aunque sea un peaje como el de Garraf, que es de la propia Generalitat. No es normal que digan que toda la culpa es de Madrid cada vez que se estropea un tren, porque hace años que tienen la titularidad de ese servicio, y cuando se estropea un tren le aseguro que no es culpa de la infraestructura. No es normal –y esto ya no es que no sea normal, es que casi casi no es soportable– tener que escuchar que si ustedes lo gestionasen todo, todo funcionaría mucho mejor. El aeropuerto del Prat, por ejemplo. Este es un clásico de cada julio [[l'oradora mostra un full]] –esto es del julio pasado, el 17, este año no tardaran; todos los años lo piden–: volver a pedir la gestión del aeropuerto; que con ustedes no habría retrasos, ni habría cola ni habrían cancelaciones. Pero ¿se creen que no tenemos memoria? Ustedes no es que cancelaran vuelos, es que cancelaron los vuelos de una compañía entera con Spanair, una compañía entera en la que habíamos puesto mucho dinero de todos los catalanes. ¿O creen que no nos acordamos? Llevan años, muchos años, esforzándose en generar en la ciudadanía un sentimiento de agravio y un sentimiento de maltrato –que no es tal, que no es como lo pintan– con el déficit fiscal y lo hacen también con el déficit de infraestructuras. La realidad está muy lejos de lo que ustedes venden. Dicen muchas verdades a medias, y eso en el mejor de los casos, porque también mienten. Dicen muchas verdades a medias e intentan que la gente crea cosas que no son. Y le pongo un ejemplo: «No vull pagar. En 2012, un señor que ahora se sienta ahí y que es el president de este Govern, pues, decidió que tenía derecho a no pagar las autopistas de peaje, y se grabó un vídeo sumándose a una campaña que todos recordarán. Bien, podía ser porque estuviera en contra de las concesionarias o podía ser porque estuviera en contra del pago por uso, aunque sea lo que defiende ahora mismo su Govern. Podía ser por muchos motivos. Pero como en 2012 ya sabemos que el señor Torra estaba muy prolífico, nos dejó escrito en un artículo por qué lo hacía. Y el artículo se titulaba «El poble ja es va separant d'Espanya. Y decía: «Em va agradar, que hi fossin els fills al cotxe, al peatge de Vilassar. Des del primer moment he entès aquesta acció com la lògica decisió d'una societat completament exhausta, desolada, tipa de l'explotació colonial que sofrim. El poble ja es va separant d'Espanya, i és una població tipa de l'explotació colonial que sofrim. Y eso lo decía saltándose el peaje de Vilassar; el peaje de Vilassar, que es un peaje titularidad de la Generalitat, que es un peaje que está prorrogado por la Generalitat. [[Aplaudiments.]] Que es un peaje que sigue ahí porque quiere la Generalitat, y que la Generalitat podría quitar si el señor que se lo saltaba en 2012 quisiera. Y, como este ejemplo, hay mil. Podemos ver luego más en la réplica, si da tiempo. Pero seguimos. Si pedir el aeropuerto es un clásico de verano, de todos los julios, ¿qué creen que pedimos cuando inauguramos algo en FGC? ¿Una escalera mecánica? ¿Una estación nueva? ¿Qué pedimos? Pues las infraestructuras ferroviarias. Eso es lo que pedimos siempre, cada vez que se inaugura algo en FGC. Hace quince días, el president Torra se vino arriba y en vez de pedir las infraestructuras ferroviarias, que era lo habitual, pues pidió todas, pidió todas las infraestructuras para poder aplicar la misma gestión excelente que hay en Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya; todas las infraestructuras, el día que inauguraban el andén de Provenza –que, por cierto, los felicito. A ver, me parece fabuloso que apliquen la misma gestión de excelencia que en Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya. Yo soy una fan, de Ferrocarrils de la Generalitat. Soy también fan de rodalies, y eso puede que me quite puntos, a sus ojos, pero soy fan de Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya, que funcionan muy bien, y de su equipo. Y me encantaría que a todo le aplicasen su excelente gestión. En eso estamos de acuerdo. Mi interpelación de hoy, de hecho, va de eso, de ver si pueden aplicar esa misma excelente gestión a algunas otras cosillas que tienen entre manos y que desde luego no funcionan tan bien. Porque en FGC ponen mucho interés y muchos recursos. Y yo cada vez dudo más del porqué lo hacen, porque tienen muchas otras cosas entre manos a las que no aplican ni mucho menos la misma gestión. La T-Mobilitat, por ejemplo. Originalmente entraba en servicio en 2015. En 2015 la teníamos que tener, y sería algo innovador. En 2025, cuando acabemos la Sagrada Familia, pues no sé si será ya algo innovador. Hace un par de años nos decían que en 2015 no era, que sería en 2018 en el área de Barcelona, y en 2019 en toda Cataluña. ¿Ustedes la han visto? Pues creo que tardaremos en verla. O la línea 9 –la línea 9–, también un ejemplo de excelente gestión. Tenía que estar hecha en 2007 –acabada; no empezada, eh?, acabada en 2007– y costar 2.000 millones. No vengan con que España les roba y no les da el dinero para hacerla, porque costaba 2.000 millones, y se gastaron 2.000 millones, y se gastaron 3.000 millones, y 4.000 millones, y 5.000 millones. Y aún les falta la mitad por hacer. No digan que dinero les falta, porque ese no ha sido el problema. Ha sido otro muy diferente, y no es la excelencia de gestión, precisamente. O el aeropuerto de Lleida-Alguaire, que la verdad es que recibimos alguna buena noticia y los viajeros van creciendo de 30.000 a 45.000, pero es que el plan de negocio hablaba de 395.000 viajeros –diez veces más. Han tenido tiempo para gestionarlo y para conseguir estos viajeros. Dedíquenle a esto los esfuerzos que tienen pensados dedicarle al Prat. Dedíquenselos al aeropuerto de Alguaire y dejen al aeropuerto del Prat, a las infraestructuras ferroviarias de Adif o a los puertos de interés general del Estado seguir formando parte de una red con la que tienen grandes sinergias y que no tiene ningún sentido dividir. Se lee por ahí además, pues, algunas noticias que nos preocupan. Una, muy oportuna para la interpelación que tenemos hoy sobre movilidad: «El Tribunal Superior de Justicia de Cataluña suspende cautelarmente la hora de espera para contratar el VTC. Qué sorpresa. Será que no se lo dijimos suficientemente aquí cuando se convalidaba el decreto. Este es del área metropolitana de Barcelona. [[Veus de fons.]] Sí, pero también habla de los quince minutos del decreto. Lo dice –lo dice–, léaselo. En cualquier caso, es el mismo caso y quedará suspendido. Porque, si no, explíqueme, ¿hoy podemos coger un Cabify con el sistema que hay ahora? ¿Podemos? ¿No podemos? Las leyes que ustedes hacen no generan más que problemas a la ciudadanía, problemas a los taxistas, problemas a los VTC, y no resuelven nada. También hemos leído en las noticias que en breve Barcelona multará con cien euros a los vehículos más contaminantes que accedan a ella sin poder, en las condiciones o en los momentos en los que esté prohibido. Para ello hace yo creo que ya casi cuatro años, 2015..., 2016, hace tres años, hicimos una interpelación diciendo que nos teníamos que preparar mucho, que teníamos muy claro que hay que reducir el número de vehículos contaminantes que entren en esta área, pero que la Administración tenía muchos deberes que hacer. Tenía que hacer, por ejemplo, aparcamientos disuasorios, para que quienes viven en zonas donde el transporte público no llega bien, pues, puedan moverse en sus coches hasta fuera del área protegida y pasar al transporte público. ¿Dónde están? ¿Nos puede decir, durante su intervención, qué aparcamientos disuasorios ha hecho en este período de tiempo o cuáles tiene previsto hacer? Porque no se oyen para nada. En fin, dejo para mi intervención algunos otros puntos porque ya no da tiempo a abordarlos, pero me gustaría que por lo menos nos respondiera a estos primeros que le he comentado ahora. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Per respondre, té la paraula el conseller de Territori i Sostenibilitat, el senyor Damià Calvet. Quan vulgui.
Moltes gràcies, president. Consellers, diputades i diputats... Senyora diputada, la veritat és que les seves interpel·lacions sempre són una caixa de sorpreses, eh?, perquè el títol era «problemes a la mobilitat i vostè ha acabat fent, com gairebé sempre, un poti-poti, que mentre l'escoltava he intentat trobar l'origen mental de la interpel·lació. Crec que l'he trobat. Vostès han descobert un tuit del president Torra, que és la seva Nèmesi, i a partir del tuit del president Torra, en el que explica una situació en la que es denunciava no només no voler pagar un peatge concret, sinó una situació de greuge, sí, de Catalunya amb l'Estat espanyol, en fan l'olla grossa. Han descobert aquest tuit, l'ensenyen amb el seu típic cartellet, i a partir d'aquí, doncs, es munten una pel·lícula en la que de nou ho barreja tot de manera indiscriminada. I, en fi, m'he anat anotant algunes coses. També tenia preparada alguna resposta a problemes concrets de mobilitat. He fet un cert apunt a problemes de la línia 1, que els porto, eh?, i que en podem parlar. Però com que, hi insisteixo, ha barrejat tantes coses, em permetrà que comenci per intentar donar resposta a la seva allau, diguéssim, de greuges afegits, alguns molt tòpics i molt obvis. I jo li respondré, inicialment, també amb un tòpic i amb una obvietat, que mai me n'estic de fer, que és, efectivament, dèficit fiscal i dèficit d'infraestructures. I no tan sols dèficit fiscal i dèficit d'infraestructures, sinó impagament de la disposició addicional tercera. Fixi-s'hi, eh? –fixi-s'hi–, és tan greu i tan evident que hi havia un dèficit d'inversió en infraestructures per part de l'Estat que l'Estatut d'autonomia de l'any 2006 va incorporar una disposició addicional tercera... Se l'ha llegida mai, la disposició addicional tercera? És curteta –és molt curteta, eh?–, i diu textualment que hi haurà una compensació econòmica entre el pes del PIB de Catalunya i les inversions de l'Estat en infraestructures a Catalunya. Fixi-s'hi, eh? O sigui, és la demostració palmària que hi ha dèficit d'inversió en infraestructures. Per què ho nega? Per què ho nega una i altra vegada si ho diu l'Estatut d'autonomia? I no tan sols l'Estatut d'autonomia, que és llei de l'Estat, sinó que també altres comunidades autónomas van adoptar el mateix sistema de compensació. Perquè, efectivament, l'Estat estava fent una política centralista. Recorden allò d'España, capital París, de voler ser un estat jacobí, centralista, en el que tot sigui radial? Tot això era una tendència i nosaltres vam obrir la porta, es va reconèixer, i altres comunidades autónomas la van seguir. I és obligació pagar-ho, i en canvi només s'ha pagat el 2007. I els governs del PP no n'han pagat ni un més; de fet, van negar inclús que existís, eh?, amb un exercici metafísic, doncs, sorprenent. I amb l'actual Govern del PSOE s'ha obert una porta per anar-ho afrontant i anar-ho pagant. Que ja veurem on arriba, eh?; en soc crític, però ja veurem on arriba. Però això existeix, no pot negar-ho: disposició addicional tercera. Facin el favor de complir allò que diu una llei de l'Estat, que es faci el favor de complir. Això és allò que diu el senyor Turull moltes vegades, que portar el vestit de constitucionalista és un «txollo, perquè permet incomplir la Constitució, permet incomplir les normes bàsiques de l'Estat, i l'Estatut n'és una que s'hauria de complir. Que es pagui la disposició addicional tercera. I, efectivament, en aquell marc hi va haver una campanya de «No vull pagar, entesa com una manca d'infraestructures a Catalunya que el Govern de la Generalitat va haver d'afrontar en un moment determinat amb concessions, com la dels túnels del Garraf –vostè feia referència a la C-32–, amb l'habilitació de tot un conjunt de mesures perquè això no sigui especialment «gravós per als usuaris. Recordi que som nosaltres els que hem habilitat una sèrie de descomptes per a vehicles d'alta ocupació o per a vehicles amb eficiència energètica, o per recurrència, cosa que l'Estat no ha fet tampoc. Ajudi'ns a reclamar a l'Estat que apliqui també descomptes VAO, Eco o per recurrència a les concessions de l'Estat mentre durin. Perquè ja sap que nosaltres, efectivament, el que volem és anar al que vostè ja apuntava, a un pagament per ús, a la vinyeta. I en això, que no ens en vam sortir amb el Govern del PP, també tenim una bona línia, amb un grup de treball, del qual vostè forma part, o el seu grup parlamentari en forma part, i que esperem que pugui arribar més aviat que tard. I vostè feia referència també als trens. Ahir li deia al senyor Terrades: ja és mala sort que tinguem aquestes interpel·lacions sobre mobilitat o sobre emergència climàtica el dia que de nou hi han evidències de la manca d'inversions de l'Estat en infraestructures de rodalies: aquells 4.000 milions que s'haurien d'haver complert el 2015, que encara no s'han complert, que tenen un percentatge baixíssim d'execució i que provoquen, sí, incidències, incidències quan no accidents. I hem de lamentar que algun d'aquests accidents inclús tingui víctimes mortals. Però, en tot cas, hi ha d'haver les inversions que pertoquen. Com pot reclamar que la Generalitat faci o deixi de fer a Adif i rodalies quan no s'han complert els 4.000 milions que es van prometre fa deu anys, que se n'ha executat només un 14 per cent? Com vol que es reclami a la Generalitat que faci o deixi de fer amb Renfe quan no es traspassen els diners del que s'anomena «el dèficit tarifari?, que no podem ni signar el contracte programa. Jo això espero solucionar-ho, espero que ho puguem solucionar així que hi hagi, doncs, un govern a l'altra banda de la taula; que no n'hi ha, ara per ara, i que també és denunciable: mesos i mesos des de les eleccions, però aquí ningú es mou. Potser és que algú busca una repetició de les eleccions. En tot cas, no és objecte d'aquesta interpel·lació. Però vostè, per si de cas, suposo que per, diguéssim, origen professional, ja s'ha encarregat de diferenciar que una cosa és Adif i una cosa és Renfe. Ho ha dit subtilment, però ho ha dit. Sí, efectivament, eh?, ho ha dit –ho ha dit. I, per tant, nosaltres reclamem –i en això estem al seu costat– que les inversions s'han de fer per part d'Adif, malgrat que la gent tingui la percepció que qui falla és Renfe. Ha parlat de l'aeroport del Prat. Bé, l'aeroport del Prat..., és clar que demanem la seva gestió! –és clar! Nosaltres tenim mentalitat d'estat; que no ho entenen? Si ho hem dit alt i clar moltes vegades. Nosaltres tenim dimensió com a país i mentalitat d'estat, i volem totes les competències, efectivament, i volem les competències que fan referència a xarxa viària, a xarxa ferroviària, a ports i a aeroports, només faltaria. I no deixarem de reclamar una gestió, primer, més moderna i eficaç de l'aeroport del Prat, com passa a molts llocs del món, una gestió que no sigui centralitzada, que sigui més cooperativa entre totes les instal·lacions aeroportuàries, en benefici de l'economia, dels ciutadans. Això no deixarem mai de reclamar-ho. Però alhora li he de dir amb molta normalitat que mentrestant, doncs, ens anem coordinant amb qui hi hagi a l'altra banda de la taula: AENA, Ministerio de Fomento, l'aeroport de Barcelona. I li he de dir també, amb molta normalitat, que, per exemple, davant l'anunci gairebé estructural de possibles incidències en el servei aeri de cara a la temporada d'estiu, doncs, fa dos estius que ens preparem força bé, eh? Amb la delegada del Govern i amb la direcció de l'aeroport ens reunim i estudiem de quina manera podem minimitzar aquests possibles impactes. Amb el conseller de Treball comencem a prendre el termòmetre de possibles vagues en una o altra companyia per anticipar-les. I, miri, també és casualitat que avui La Vanguardia tituli que sembla que l'aeroport del Prat aquest estiu es salvarà d'algunes de les vagues que, hi insisteixo, eh?, de vegades s'anuncien amb una certa antelació i de manera gairebé estructural. Bé, tot això és feina que en moltes ocasions es fa, diguéssim, darrere del focus i que nosaltres fem, ara per ara, amb molta antelació, amb molta anticipació i amb molta coordinació, hi torno a insistir, amb el Ministerio de Fomento, amb AENA i amb la direcció de l'aeroport, també amb la Delegació del Govern de l'Estat a Catalunya. Però això no treu ni molt menys que nosaltres continuem reclamant la competència, dit alt i clar i amb normalitat, només faltaria. Que no és incompatible ser independentista amb gestionar els problemes quotidians de la gent; ho demostrem dia a dia perquè som un govern que governa. I nosaltres l'anhel i la mentalitat els tenim. Vostè d'això en fa un discurs confús, perquè nega el dèficit, nega el dèficit d'inversió en infraestructures, nega que puguem tindre aquesta voluntat de disposar del millor país possible, un país que..., nosaltres creiem que aquest millor país només pot ser una república independent, en què mentrestant anem gestionant correctament, doncs, les infraestructures. I, sí, Ferrocarrils ho gestionem bé i n'estem orgullosos, i ho subratllem, i hi destinem diners. Sap per què hi destinem diners? Perquè, entre altres, tenim un contracte programa; un contracte programa que determina quines necessitats tenim, i el complim. Perquè si no el complíssim, malament. El transport públic forma part intrínseca de les polítiques socials que ha de tindre tot govern. De vegades algú es pot pensar que les polítiques socials són només les de salut o les d'educació, que també i principalment, o les de benestar social, que també i principalment, però també el transport públic en forma part. I nosaltres gestionem correctament Ferrocarrils. M'alegro que vostè ens feliciti per l'ampliació de l'andana de Provença i m'alegro, per tant, que també ens feliciti per haver aconseguit posar el focus d'atenció en una línia nova que està construint Adif entre l'aeroport i Sants, una línia que transcorre íntegrament en territori català i, per tant, que nosaltres ja hem aixecat el dit per dir a Adif: escolti, això és nostre, i això, en tant que titulars del servei, ho volem gestionar des de Ferrocarrils. I se'ns ha reconegut –se'ns ha reconegut. I, per tant, ara estem gestionant que efectivament això ho puguem gestionar...
Conseller...
...des de Ferrocarrils. I si vol detalls de la línia 1 en podrem parlar ara, quan vostè faci la rèplica.
Per fer la rèplica, és el torn de nou de la diputada. Quan vulgui.
Bueno, no soy yo la que ha hecho tanta mezcla, es más bien usted, el que ha mezclado todo. Yo le había preguntado, por ejemplo, por los aparcamientos disuasorios y no me ha dicho nada. Le había preguntado por qué pasa con los VTC y los taxis, si puedo coger un Cabify tranquilamente o estoy cometiendo alguna ilegalidad. Le he preguntado por algunas cosas concretas y no me ha dicho nada. ¿Y los peajes? Me viene a decir que cojo un vídeo del señor Torra y hago aquí una película. Y es que ha vuelto a repetir lo mismo que digo que hacen cada día y que llevan años haciendo. Ha justificado la campaña del «No vull pagar por un agravio supuesto del Gobierno de España. ¿Le puede decir al resto de diputados y al resto de la ciudadanía qué comunidad autónoma de este Estado es la que más kilómetros de autopista ha construido sin tener ninguna necesidad, que no tenían por qué haberlo hecho? Cataluña, la que más de todas, la que más kilómetros de peajes ha construido, la que más kilómetros de peajes tiene y la que más años de concesión le quedan hasta que acaben. Eso no es un agravio del resto de España. [[Aplaudiments.]] Sobre la disposición adicional tercera, que sí, que dice que tienen que invertir en proporción al PIB. Nosotros eso no lo vemos claro; no lo vemos claro aquí, allí y no lo vemos claro en ningún sitio. Ustedes tampoco lo ven claro, porque en Lleida invierten por encima de su porcentaje de PIB, y no creo que aquí nadie de Lleida se vaya a quejar por ello y nadie de otro sitio vaya a protestar. Yo desde luego no voy a protestar, porque se tiene que invertir donde se necesita. Y la disposición adicional tercera no es que me la haya leído, es que he trabajado con ella cada día, haciendo las listas de las obras que iban a cargo de esa disposición, haciendo las obras que iba a financiar Adif, las obras que iba a financiar SEITT, conjugándolas con las obras de carreteras. Toda, me la he leído perfectamente. Pero recomiendo una cosa: léase usted también la interpretación que hizo el Tribunal Constitucional de esa disposición adicional tercera –que no la traía impresa, la he tenido que buscar aquí rapidito. Pero pone algo así como «debe, pues, interpretarse en el sentido de que no vincula al Estado, en la definición de su política de inversiones. No vincula al Estado. [[Aplaudiments.]] No mientan –no mientan. Bueno, sobre el déficit de inversión, que es un gran clásico, yo me entretengo mucho con las cifras también. Ese déficit de inversión que ustedes dicen no lo veo por ningún lado. Ese «en España se invierten 5.000 millones, que creo que ha dicho esta mañana, mientras aquí no se invertía nada, no lo veo por ningún lado. Había hecho, bueno, tenía los datos de la inversión en kilómetros de rodalies y salen muy parecidos. [[L'oradora mostra un full.]] No me ha dado tiempo a hacer un gráfico, pero sí que me ha dado tiempo a hacer un gráfico de lo que han invertido en esos veinte años tanto la Comunidad de Madrid como la comunidad autónoma de Cataluña. No en importe, porque entonces con los 5.000 millones de euros de la línea 9 ustedes salían ganando seguramente, en kilómetros de metro nuevo. Y le he incluido los de FGC –mira que generosa. Los kilómetros de FGC, porque FGC en realidad, aunque no lo quieran reconocer, es como un metro. Miren esta línea azul, ¿saben que comunidad autónoma es? Es la Comunidad autónoma de Madrid. Y esta línea naranjita es la comunidad autónoma de Cataluña. Esos son los kilómetros de metro que se han hecho en Madrid y los kilómetros de metro que se han hecho en Cataluña en estos últimos veinte años. Y en estaciones sale más o menos parecido: las naranjitas, las de Cataluña; las azules, las de Madrid. Por eso tenemos más problemas de movilidad aquí y no por los kilómetros de rodalies, que son muy parecidos en una comunidad y en otra. A pesar de que en Madrid tienen el doble de viajeros. Le quería hacer más preguntas, pero... Ah, sí, una: tren tram de Tarragona –tren tram de Tarragona. Tenemos la variante de Vandellòs que hace veinte años que tenía que estar construida y que es una auténtica vergüenza. Veinte años ha tardado. Retraso –retraso, retraso– y no han tenido tiempo para prepararse cuando estuviera lista. Cuando estuviera lista solo tenían que poner el tren tram, que lo tenían que tener ya proyectado, construido y los tranvías aquí listos. Si los tuvieran aquí a punto de poner y se quejaran del retraso de la variante de Vandellòs me lo creería un poquito, pero no tienen absolutamente nada –absolutamente nada. Van a empezar a hacer ahora los estudios y los proyectos. Y la línea del aeroport es una infraestructura de Adif que por supuesto puede gestionar la comunidad autónoma. Por mí, cada comunidad autónoma gestionaría sus trenes dentro de su comunidad, en eso no tengo ningún problema. Ahora sí, me gustaría que escucharan un poquito las directivas europeas, que lo que dicen es que usted no puede poner allá, a dedo, a la compañía que le guste, que tiene que hacer un concurso público y allí llegará la compañía que haga la mejor oferta [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] , que además será la mejor para toda la ciudadanía.
Diputada, ha d'anar acabant.
Yo estaría encantada de ver allí otros trenes que no sean de Renfe. A mí me gustan los trenes y cuanto más variados mejor. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Gracias, diputada. Per a la rèplica, té la paraula el conseller.
Moltes gràcies, president. Consellers, diputades i diputats. Senyora diputada, la veritat és que no m'ho puc creure. No puc creure que digui, doncs, o asseveri, amb la rotunditat amb la que ho fa, algunes de les coses que diu, perquè, en fi, són d'una manca de connexió amb la realitat brutal –brutal, eh? Perquè, ho torno a dir –ho torno a dir–, nosaltres... –no va el rellotge, eh?; jo, encantat–, nosaltres, evidentment, vam haver de desenvolupar una xarxa viària a cost del mateix Govern de la Generalitat i algunes vegades amb concessió precisament pel dèficit fiscal –precisament pel dèficit fiscal–, precisament pel dèficit d'infraestructures, que hi havien mancances importantíssimes en un àmbit que necessita una mobilitat viva i ben acomplerta. I és precisament per aquesta manca d'inversió de l'Estat i també pel dèficit fiscal que teníem i que continuem tenint com a Govern de la Generalitat, que moltes de les infraestructures que es van desenvolupar en el seu moment es van desenvolupar amb peatges explícits, i algunes altres amb peatges a l'ombra, i algunes altres amb mecanismes de pagament alemany. I moltes de les quals van ser desenvolupades pels governs del president Pujol, pels governs del president Mas, però també pels governs tripartits. I jo ho defenso. Sempre ho he defensat amb un matís, no?, que és que el que no s'hauria de passar mai és aquella línia vermella que, diguéssim, et condiciona per sempre, que és la de que això provoqui, doncs, un deute difícilment assumible. Però, en tot cas, em faig meus i defenso que es desdoblessin els eixos de la C-15, de la C-16 o de la C-17 o de la C-25 amb mecanismes de pagament diferit, com van fer els governs del tripartit, que en definitiva és un altre tipus de peatge, eh? O defenso que en el seu dia es desenvolupessin infraestructures amb mecanismes de peatge explícit, precisament pel dèficit fiscal i pel dèficit en infraestructures. Precisament per això i per res més que això. I és palmari i és demostrable. I si s'agafa l'activitat econòmica de Catalunya i el pes de Catalunya en el PIB estatal, i s'agafen les inversions i s'agafen les liquidacions, et porta cap a les solucions que nosaltres hem anat bastint i que volem millorar. I que volem millorar, efectivament, amb la vinyeta. Espero que estigui al costat del Govern de la Generalitat quan, no tan sols el Govern sinó tot el sector, posi sobre la taula la necessitat d'avançar cap a mecanismes de gestió de la xarxa ferroviària, de la xarxa viària d'altes prestacions amb la vinyeta, que no és un invent nostre que és un invent que ve d'Europa. Efectivament, vostè em preguntava pel reglament de l'àrea metropolitana en aquest poti-poti que ha fet de..., com era el títol de la interpel·lació? «Problemes de mobilitat, molt bé, dels VTC i els taxis, reglament de l'àrea, amb el poti-poti que ha fet amb el títol aquest de problemes amb la mobilitat. I ha intentat fer un dribbling amb el decret llei que va aprovar el Govern i que va ratificar el Parlament de Catalunya per una amplíssima majoria; menys la seva i la del Partit Popular, però vam posar-nos d'acord Junts per Catalunya, Esquerra Republicana, el grup dels comuns..., perdó, el Grup Socialistes, el grup dels comuns i el Subgrup de la CUP. Que és un decret llei sòlid. Que és un decret llei que aguanta que en aquest moment l'àrea metropolitana ja hagi fet un reglament i un jutge –o una jutgessa, no ho sé– l'hagi suspès cautelarment. En tot cas, el decret continua vigent, és llei. Vostè pot agafar un Cabify, només faltaria –ha parlat vostè d'aquesta marca comercial–, sempre que compleixi lo que diu el decret llei, que és la precontractació amb els quinze minuts i, entre altres coses, doncs, també compleixi tot allò que fa referència a l'aparcament, etcètera. Vostè pot agafar-lo. De fet, està operant. Entri a l'app i l'agafa. I l'àrea metropolitana ha desenvolupat allò que la llei preveia. El decret llei preveia que era un reglament propi per gestionar els VTC i els taxis en condicions pròpies de l'àrea metropolitana, quant a condicions ambientals o condicions de gestió de la mobilitat. El reglament que han expressat suposo que és fruit de molt diàleg amb la resta d'ajuntaments de l'àrea metropolitana, amb el sector del taxi, amb el sector dels VTC. Segur que n'hi ha hagut –segur que n'hi ha hagut–, no ho poso en dubte, i han tret un reglament que s'empara en el nostre decret llei. Benvingut sigui. Ara bé, si això, doncs, és suspès, tindrà un recorregut ics, determinat, no ho sé. L'àrea el recorrerà, l'àrea el refarà, l'àrea el tornarà a presentar i nosaltres continuarem observant, primer, que s'adapti al nostre decret llei –nosaltres n'estem contents, del nostre decret llei– i que tingui recorregut, que no pugui ser impugnat. Potser..., en fi, quan vam aprovar el decret llei jo li vaig fer referència a que el senyor Manuel Valls, quan era ministre de França, havia recolzat una llei molt i molt similar, i en aquell moment vostès van haver de callar, eh? Ara que el senyor Manuel Valls ja no està amb vostès, potser ja..., fins i tot rebutgen aquella posició, no? En tot cas, el decret llei continua, vostè pot agafar –i no li provoca cap problema de mobilitat– un taxi o un VTC. Moltes gràcies.
Gràcies, conseller. [[Interpel·lació al Govern sobre la situació dels menors no acompanyats]] [[300-00163/12]] El catorzè punt de l'ordre del dia és: interpel·lació al Govern sobre la situació dels menors no acompanyats; presentada pel Subgrup Parlamentari del Partit Popular. Té la paraula, per a la seva exposició, el diputat senyor Santi Rodríguez.
Gràcies, vicepresident. Consellers, diputades, diputats, em permetran que comenci aquesta interpel·lació expressant, en nom del Partit Popular, la condemna més rotunda per les recents manifestacions que s'han produït davant de diferents centres d'acollida, al llarg de les darreres setmanes, al Masnou, Calella, Castelldefels, Canet de Mar, i que han tingut per objecte els joves i adolescents que hi estan allotjats, i també treballadors de diferents característiques d'aquests centres. Després m'hi tornaré a referir, però volia començar deixant clar aquest posicionament. [[Alguns aplaudiments.]] La segona qüestió és amb referència a la denominació dels joves i adolescents migrats, perquè sembla que darrerament la utilització de l'acrònim MENA sembla pejoratiu. Doncs, escoltin, els avanço que si utilitzo aquesta expressió –que ho faré– no és amb ànim pejoratiu, ni molt menys, sinó simplement perquè és l'acrònim del que realment estem parlant fonamentalment, que són menors estrangers no acompanyats. I com que fa molts anys que s'utilitza aquesta expressió, em permetran que la continuï utilitzant. I el tema aquest és un..., el de l'acolliment de tots aquests joves, de tots aquests menors, sense cap mena de dubte és un dels principals reptes que té avui el Govern de la Generalitat, i, particularment, que té el conseller de Treball, Afers Socials i Famílies al damunt de la taula. I la impressió que tenim –la impressió que tenim– ara ja en aquests moments és que estan desbordats –estan desbordats. La situació se'ls està escapant una mica de les mans. Mirin, nosaltres fins avui no hem posat ni és la nostra voluntat de posar cap mena d'obstacle per facilitar la dotació de recursos per fer possible la integració, per fer possible l'acollida en les millors condicions de tots aquests joves i adolescents, però em permetrà que comencem a ser crítics amb alguns aspectes que avui jo li posaré al damunt de la taula, perquè, certament, en les darreres setmanes i en els darrers mesos s'estan accentuant alguns problemes de convivència. Jo..., m'agradaria, conseller, que aprofités també aquesta interpel·lació per fer una valoració de la situació actual. Jo li comentaré alguns temes concrets, però jo crec que val la pena que el conseller ens faci una valoració tot lo extensa que pugui, en el marge d'aquesta interpel·lació, respecte de diferents qüestions. Una primera, sobre les dades dels menors que ens estan arribant durant l'any 2019, perquè la conselleria tenia una projecció, l'1 de gener de 2019, de la quantitat de menors que podrien arribar a Catalunya i, per tant, jo m'imagino que s'havien adoptat les mesures necessàries per atendre tots aquests menors. I, miri, concretament m'he aturat allò..., a comptar-ho amb les dades de la mateixa conselleria: n'hi havia previstos que arribessin fins al mes de juny 1.544, i la realitat és que n'han vingut 825; és a dir, en venen menys dels que vostès tenien previstos. Per tant, si vostès tenien previstos pràcticament el doble i, per tant, tenien el servei dimensionat per a pràcticament el doble i en venen la meitat, no acabem d'entendre per què patim una situació de desbordament, quan, de fet, haurien d'haver-hi més recursos que no pas faltar-ne. Ens preocupen els centres d'emergència; certament, són i han de ser per donar respostes puntuals a problemes puntuals, però ens preocupa que s'eternitzin i acabin consolidant-se com a centres definitius. Ens agradaria conèixer, per part del conseller, com tenen previst abordar aquesta situació. Ens preocupen casos concrets. Que, per exemple, a Calella –per cert, els hi ha dit la mateixa alcaldessa de la ciutat–, no sigui un determinat alberg, sinó que és un hotel on estan allotjats aquests menors. Ens preocupa també que hi hagin concentracions de grups molt nombrosos en indrets on això té un impacte sobre el conjunt de la població, important; ens preocupa que hi hagin aquestes concentracions. Conseller, aprofiti per posicionar-se en relació amb les denúncies que hi han hagut sobre un presumpte tracte de favor a l'alcaldessa d'Esquerra Republicana de Canet, a la qual se li ha llogat, doncs, una casa per allotjar menors, o sobre denúncies d'opacitat en relació amb la gestió de centres precisament del Masnou i de Canet. Al gener vostès aprovaven l'Estratègia catalana per a l'acollida i la inclusió, i volem analitzar amb una mica més de detall el fenomen. L'enquesta que la conselleria va encarregar, l'enquesta qualitativa i quantitativa que va encarregar, ens apunta algunes dades que jo crec que val la pena ressaltar, i és que el 78 per cent dels menors no és que vinguin sols, que sí, venen sols, però venen de forma consensuada amb les seves famílies; és a dir, no és que se'n vagin i deixin les seves famílies, sinó que venen de forma pactada amb la família –per un costat. I, per un altre costat, el 61 per cent reconeixen haver pagat per venir, i haver pagat, doncs, miri, de mitjana –dades de la conselleria–, una mitjana de 1.580 euros, cosa que ens fa pensar que hi han màfies que s'aprofiten d'aquesta situació per transportar menors des dels seus països d'origen cap a Espanya, i evidentment també cap a Catalunya. Vostè deia ahir en una resposta: «Hi ha una diversitat amplíssima entre aquests joves –hi estem d'acord–, «no podem tractar aquests nois i noies com si fossin un col·lectiu homogeni –hi estem també absolutament d'acord. Jo li posaré dos exemples de diversitat. Primer, dels menors que tenim acollits, n'hi han de dos tipus –no per diferenciar-los entre dos tipus, però n'hi han de dos tipus–: uns que tenen referències familiars –menors aquí, majors en els seus països d'origen–, i d'altres que no tenen referències familiars. I, per tant, creiem que hem de concentrar els esforços de l'Administració en aquells menors que no tenen referències familiars. I les atencions que han de rebre uns i altres no poden ser ni molt menys les mateixes. Tots els tractats que aborden les problemàtiques dels menors coincideixen en que l'àmbit natural de desenvolupament ideal i desitjat són precisament les famílies. I, en aquest sentit, conseller, li volem preguntar: s'han plantejat la devolució d'alguns d'aquests menors a les seves famílies d'origen? S'ho han plantejat en alguna ocasió? El cas de Barcelona. El cas de Barcelona són joves al carrer que ja no sabem si són menors o ja són majors de divuit anys, sembla ser que hi ha una mica de tot. Anuncien un pla de xoc. Els agrairia..., li agrairia que ens pogués fer cinc cèntims amb relació a aquest pla de xoc, que no critiquem, sinó que valorem positivament que el Govern de la Generalitat, la conselleria, s'hagi posat d'acord amb l'ajuntament per abordar una problemàtica que tenim i que genera alguns conflictes. Però ara permeti'm també que li faci, res, una pinzellada del que ha passat la darrera setmana del mes de juny. Dia 22, baralla multitudinària a Calella, originada pel robatori a un menor. El dia 27, a Barcelona, tres menors apunyalen un vigilant de seguretat en ser enxampats robant un turista. El dia 28, a Canet, dos menors detinguts, acusats d'agressió sexual a una jove. I el dia 29, al Masnou, un menor detingut per tocaments i intents de violació a una menor. I d'això no n'hi hem sentit a parlar, conseller. L'hem sentit a parlar de les manifestacions, però no hem sentit a parlar d'aquests casos i d'aquests problemes, que no sé si són puntuals –ara li donaré algunes xifres que segur que vostè ja coneix–, però el fet de no parlar-ne no resol ni molt menys el problema; al contrari, l'agreuja perquè el problema no s'aborda. Deixar-ho clar: no estem parlant del col·lectiu, no estem parlant de tot el col·lectiu. I vostès ho tenen perfectament quantificat, perquè els mateixos Mossos els hi diuen: un 18 per cent dels menors no acompanyats que estan acollits han delinquit –un 18 per cent. La notícia bona és que hi ha un 82 per cent que no ho han fet, magnífic. Però en tenim un 18 que sí que ho han fet, i això representa un problema i l'hem de tractar. Dos de cada tres d'aquests que han delinquit cometen delictes greus. I, a més a més, el conjunt del 18 per cent acumula una reincidència de 3,9 vegades per persona. Conseller, vol dir que no val la pena que ens plantegem activar tots els mecanismes possibles per procurar el retorn d'aquests menors conflictius als seus països d'origen? Perquè, al final, les manifestacions [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] , que són criticables, tenen un origen. És cert que segur que hi han grupuscles radicals...
Diputat, hauria d'anar acabant.
...que aprofiten aquestes manifestacions, però al final és una imatge de la impotència d'una part de la ciutadania davant de la inacció del Govern. Gràcies.
Gràcies, diputat. Per a la rèplica, té la paraula el conseller senyor Chakir El Homrani.
Gràcies, president. Diputades, diputats... Diputat Rodríguez, en primer lloc, agrair-li el to. Sap, i ho sap personalment, que li tinc molt de respecte com a parlamentari i com a diputat i agrair-li el to, agrair-li el to de la intervenció. Sempre ho he dit, és lícita i legítima qualsevol crítica, només faltaria, i és el paper que vostès han de fer en el Parlament, com a poder legislatiu, entorn del poder executiu, però crec que els tons s'agraeixen i per això voler-ho situar de forma clara. Intentaré respondre als diversos aspectes que ha situat. Segurament no me'n sortiré en la primera intervenció, ja demano disculpes per avançat; en la segona ho acabaré de completar, si em deixo alguna cosa. I a partir d'aquí situarem la condemna del Partit Popular als atacs;. agrair-la. Crec que és molt positiu que ho diguin en públic i que ho diguin aquí, i agrair-li, igual que amb el to, la condemna als atacs. Ha parlat sobre l'acrònim MENA, que l'utilitzarà, però sense voluntat pejorativa. Jo en soc conscient, eh?, i hi han debats diferents. Fins i tot hi ha una organització que es diu Ex-Mena, de nois i noies que han estat tutelats pel sistema, els quals, quan hi parles, et diuen: «No, no, jo utilitzo aquest acrònim perquè m'hi sento representat. Segurament nosaltres hem pres una decisió, que és no utilitzar-lo, bàsicament per una qüestió, i segurament ve pels meus orígens formatius i professionals. A les ciències socials ens dediquem a intentar analitzar..., i encara que ara no exerceixi, de formació soc sociòleg. Ens dediquem a intentar analitzar la societat, i quan analitzes la societat vas creant, allò, com petits calaixos estancs per poder-ho analitzar; té un sentit, però al final acabes generant categories. Per això no utilitzo lo de MENA, però també em posa dels nervis «immigrant de tercera generació o «immigrant de segona generació. I són acrònims que s'utilitzen per a la investigació. I la de MENA va sortir per la investigació. És així. Crec que és lícit i legítim. Ha situat que és un dels principals reptes del Govern de la Generalitat i del departament que em pertoca coordinar. Hi estic d'acord, és un dels principals reptes; és un dels principals reptes d'Europa. No sé si saben que la setmana passada es va fer públic que el Govern francès canviaria la llei entorn de menors tutelats, amb una forta crítica de Save the Children i de moltes organitzacions pels drets de la infància. Suposo que coneixen la situació de Reims; suposo que coneixen el canvi de polítiques que s'ha fet a Suècia entorn dels menors..., adolescents i joves menors sense referents familiars que els arriben a Suècia; suposo que són conscients de la situació d'altres territoris de l'Estat espanyol, fins i tot de la situació que es va viure fa una setmana a Andalusia, on, per desgràcia, fins i tot va perdre la vida un noi en un centre d'acollida. És un repte que és de tothom. Jo crec que això també s'ha de situar. No som una illa, aquest país no és una illa que existeixi fora del seu context. Demana valoració sobre les dades d'arribada. Sí, nosaltres vam fer una projecció. Vam fer una projecció..., li'n dono les dades concretes, perquè és que les anem actualitzant i entenc que... El primer semestre n'han arribat mil cent i escaig; que ara no trobo..., no tinc la dada concreta, però mil cent i poc, 1.129 infants i joves migrats. La corba de les arribades, perquè fins i tot ho teníem per mesos, ha sigut que gener, febrer i març han arribat els que havíem calculat. A partir de l'abril n'arriben menys que el creixement. Igualment n'han arribat més que l'any passat, vull dir, però forma part..., era una estudi..., tal com venia vam fer una projecció. I la situació és aquesta. Sí que situar que nosaltres hem anat planificant entorn d'aquesta xifra, però que l'obertura de centres s'ha de fer en el moment en què arriben. S'imaginen 1.129 infants i joves migrats sols, significa, en mig any, doncs, deu..., aproximadament uns deu diaris; total, que significa la gestió d'això i l'hem de fer. I també situar que una de les decisions molt clares que hem pres com a departament és que al voltant de vuit-cents..., no, al voltant del miler de menors que estaven en el sistema que s'han fet adults durant el 2018, n'hi han hagut uns tres-cents i poc que, de forma lícita i legítima, perquè és una decisió seva, entorn de la seva autonomia personal, han decidit que un cop feien els divuit anys no volien tenir cap tipus de relació amb el sistema de protecció. Dels vuit-cents restants..., no, dels set-cents restants gairebé dos-cents han fet..., han tingut la possibilitat de, o anar amb família extensa i amb referents adults, o tenir treball, amb la qual cosa han sortit del sistema, perquè ja estan en un procés d'emancipació pur i dur. I uns cinc-cents estan actualment encara en el sistema, amb diversos elements de suport que té la unitat de suport de joves extutelats. És una decisió que la tenim molt clara, perquè pel fet d'haver fet divuit anys no pot ser que surtis; sempre ho he explicat i ho he explicat com un valor positiu: Catalunya i Euskadi són les dues regions de l'Estat que tenen polítiques per a extutelats i crec que val la pena mantenir-les, dimensionar-les de forma raonable i donar aquest suport, perquè no el fet de que hagis fet divuit anys significa que ja estiguis en condicions d'emancipar-te. I d'això crec que tots i totes som conscients. Els preocupa els centres d'emergència. A nosaltres també –a nosaltres també. Crec que ho hem explicat en algunes ocasions: han de ser centres que permetin una primera arribada i un primer treball, però després centres que no siguin d'emergència, o fins i tot, que és la feina que estem treballant més en aquests últims mesos, el que són recursos entorn de pisos d'emancipació entre setze i vint-i-un anys donen millor resposta –donen millor resposta. És la nostra sensació, és la nostra voluntat. Ara, abans d'entrar en aquest pis has de fer tot un primer procés que l'has de fer en el centre. I, sí, tenim un problema de que moltes vegades són recursos excepcionals. També perquè tenim unes dificultats, i són unes dificultats que ens passen en molts àmbits de les polítiques i en molts àmbits de les polítiques socials, que són la manca de recursos habitacionals. L'estiu passat va haver-hi un moment en què vam fer una crida a totes les entitats, empreses, etcètera, que tinguessin cases de colònies, tal, per poder obrir centres, perquè n'estaven arribant molts i no teníem la capacitat de generar això. A partir d'aquesta crida, va haver-hi molta gent que hi va donar suport, però que també ho tenia en el marc temporal d'un temps, perquè després tenien contractes signats..., és a dir, gent que està implicada amb el país, però que té limitacions perquè té responsabilitats contractuals. I això és el que ens genera, doncs, a vegades haver de fer moviments, i fins i tot en alguns àmbits fer-ho amb algun hotel, etcètera, perquè el propietari o la propietària té voluntat i ens ho permet. I és el que anem fent. Estem fent un treball molt específic entorn dels pisos perquè pensem que és la millor solució. Situava l'alcaldessa de Canet, opacitat en la gestió. Jo l'hi situo: nosaltres vam fer una crida. Tothom que tenia cases de colònies les va ficar a disposició, si en tenia aquesta possibilitat, i en alguns casos amb limitació de temps. A partir d'aquí, nosaltres financem l'entitat, que és qui fa la gestió del centre d'acollida, i les relacions de l'entitat amb el recurs habitacional són per part directa de l'entitat i el recurs habitacional. I li puc assegurar que no hi ha cap tipus d'opacitat en aquesta gestió i que no hi ha cap tipus d'irregularitat. Ara, entorn de la relació de l'entitat amb qui és el propietari de la casa de colònies, és una relació directa entre dos personalitats jurídiques. Ha situat el tema del tràfic de persones. Aquest és un dels temes que ens preocupa, perquè és vergonyós. Hi ha gent que s'està lucrant amb la vulnerabilitat de persones. I això crec que ho hem de denunciar sempre, en qualsevol àmbit. Hi han hagut algunes investigacions de la Guàrdia Civil perquè això té una dimensió que no és la de Catalunya, són fronteres, tal, i creiem que qualsevol investigació que vagi contra la gent que es lucra a partir de persones vulnerables és absolutament necessària. I l'hem de seguir molt, molt fort. I em queden trenta segons, amb els quals, ja li dic, perquè és una part que hi vull destinar una estona..., els casos d'agressions sexuals, l'element de la delinqüència, etcètera. Sí que li diré una qüestió, en els dinou segons que em queden. Vostè ha parlat de la devolució de menors. Jo l'hi explico: la devolució de menors està prohibida per llei –per llei internacional–; no es pot fer –no es pot fer. Ja no és que no sigui competència de la Generalitat, ja no és que a aquest conseller ni se li passi pel cap...
Conseller...
És que està prohibida per la legislació internacional. I crec que amb aquestes coses hem de ser curosos, perquè...
Conseller, ha acabat el temps.
Perquè, si no, generem uns missatges que no són reals i no són raonables. Gràcies.
Gràcies, conseller. Per fer la rèplica, és el torn de nou del diputat. Quan vulgui.
Gràcies, conseller. Per a la resposta han quedat bastantes coses, per això he tornat a sortir amb el guió original. Jo, les dades que li he donat, que admeto que puguin no ser tot lo actuals..., són les dades del web de la conselleria i el paper encara està calent de la impressora; és a dir, que és recent recent. Per tant, ja admeto que vostè pugui tenir dades més actualitzades. El problema de les previsions o no previsions no es tracta de tenir centres oberts i buits a l'espera de que arribin; no, es tracta de tenir les previsions, de que en el moment en què arriben les persones, doncs, hi ha la disponibilitat dels centres, no? Però insisteixo que..., mantenim que no sembla que hi hagi una previsió suficientment adequada en aquest sentit. Jo no li he retret tampoc a vostè la lluita contra les màfies. És evident que des d'aquí difícilment podrem fer absolutament res, és un tema bastant més global i bastant més complex, però crec que sí que val la pena tenir present quin és l'origen d'aquesta situació, i que, per tant, determinats missatges el que provoquen, evidentment, és l'efecte crida. I l'efecte crida no és una sensació, és que ho diuen els mateixos joves que responen l'enquesta del departament: «Escoltin, és que en els nostres àmbits es diu que, coi, allà a Catalunya et donen moltes ajudes i s'hi viu molt bé. I això ho diuen ells –ho diuen ells, no? I, per tant, això, combinat amb les màfies, jo crec que és un mal negoci per als mateixos menors. Més coses. No m'ha fet referència a la diversitat, la que entenem que ha de ser una diversitat de tracte entre els menors amb referències familiars i els menors sense referències familiars. I, si m'ho permet, deixi'm afegir-l'hi: també hi han, a Catalunya, menors que tenen necessitat, per la desestructuració familiar, d'anar a centres d'acollida i de rebre el tutelatge de la DGAIA. Tenen constància de que hi puguin haver menors que no puguin rebre l'atenció per una sobresaturació del sistema d'acollida? L'hi pregunto, eh?, sincerament, l'hi pregunto. Algunes fonts ens diuen que fins i tot hi han llistes d'espera. Voldríem no creure-ho –voldríem no creure-ho–, però per això jo no l'hi dono per fet i li pregunto a vostè si tenen constància de que hi puguin haver persones que no poden ser acollides degut a la saturació del sistema. Mirin, si nosaltres, pel tema de la devolució dels menors, ja ho sabem, que no pot agafar vostè un menor i retornar-lo sense més. Sí que hi poden haver convenis amb els països d'origen i sí que es pot negociar amb les famílies la reincorporació dels joves a les seves famílies d'origen, conseller. Això és perfectament factible. Ho pot fer directament vostè? No. Ho pot fer directament el Govern de la Generalitat? No. Ho han de fer a través del Govern d'Espanya i del Ministerio del Interior? Sí. Jo li pregunto: s'ho han plantejat? Perquè després també llegim informacions de que vostè i el conseller d'Exterior tenien previst un viatge al Marroc a principis d'aquest mes, i concretament d'un programa concret de devolucions..., com se'n diu? Al Amal? Ens pot explicar si això és cert, si no és cert... No l'hi estem criticant, li estem demanant informació i li estem posant el tema de les devolucions al damunt de la taula, com una eina, per enviar fonamentalment un missatge, en el sentit de dir: «Escolti'm, la nostra capacitat d'acollida és limitada, i per a totes aquelles persones que tenen necessitat de ser acollides i de ser ateses, ho farem –ho fem i ho farem–, però el que no podem és acollir en determinades condicions... Escolti'm, miri, deixi'm dir-l'hi clar: aquest 18 per cent que delinqueixen i que tenen una reincidència de 3,9 vegades per persona; doncs què vol que li digui, això genera un conflicte important, per a ells, per a tots els seus companys –és a dir, per al 82 per cent restant–, però després també per al conjunt de la nostra societat. Per tant, conseller, li demano que abordem aquest tema, abordem aquest problema i intentem posar-hi solucions sense dogmes i sense apriorismes. Gràcies, president, senyores i senyors diputats.
Gràcies, diputat. Per al seu torn de rèplica, és el moment del conseller de nou.
Vaig ràpid, eh?, perquè, si no, no podré respondre a tot, perquè m'he quedat a la part d'agressions sexuals, i m'han quedat diverses parts... Una, sobre les dades. No el corregia, li donava les últimes actualitzades, perquè com que ho tenia aquí, sí que... L'equip les anem actualitzant al web, però no al mateix ritme que van arribant. Era únicament per la màxima transparència. Tres o quatre qüestions. Un element: m'ha situat tres o quatre casos. M'ha situat un cas de baralla multitudinària, m'ha citat l'alcaldessa Candini, antiga companya i crec que puc situar una persona amb la que parlo molt, que ella mateixa va situar i va dir públicament que no hi havia hagut cap tipus de batalla campal, que no hi havia hagut una baralla multitudinària. És a dir, escoltem l'alcaldessa en tots els sentits. I, després, una qüestió. Mirin, el 2019, el primer trimestre van haver-hi més de 3.500 denúncies per violència masclista en aquest país. I això és la punta de l'iceberg –és la punta de l'iceberg. D'aquestes, més de 550 han sigut en l'àmbit de l'autonomia sexual de la dona. La violència masclista no té origen, no té classe social, no té edat, té un element sempre incorporat, que és una mal entesa masculinitat. I això ho hem de dir. I vam sortir de forma molt, molt contundent, perquè nosaltres, qualsevol agressió masclista, la faci qui la faci, la denunciarem i actuarem al respecte. I vam sortit molt i molt contundents. Ara, no oblidem això: per desgràcia, la violència masclista no té origen, no té classe, no té edat, té un vincle, que és la masculinitat. I crec que això ho hem de dir. De la mateixa manera que en els casos de nois que fan activitats delictives, la Fiscalia de Menors, la justícia de menors, ha d'actuar –i jo entenc que actua– de la mateixa manera, sigui quin sigui el seu origen. I ho tenim clar, ja està. Però el que no podem és, tenint en el sistema més de 4.400 nois, que se'ls quedi aquest estigma. I està passant. I és així. I això ens ha de preocupar a tots i a totes –ens ha de preocupar a tots i a totes. Ara voldria destinar una miqueta de temps a la voluntat del departament, dels dos departaments, de recuperar el programa Catalunya-Marroc. I sí, hi estem treballant. I sí, anava a baixar al Marroc, entorn d'aquest element. I vaig decidir anul·lar el viatge, perquè van passar les coses que van passar, que vam considerar que em pertocava, per la meva responsabilitat, estar aquí. Va ser posterior al cap de setmana de les agressions a Canet i l'intent d'agressió al Masnou, que qui l'evita són altres menors tutelats. També ho explico, perquè això no s'ha explicat: qui l'evita són altres menors tutelats. I decideixo, per responsabilitat, que ja ho deixaré per a un altre moment; hi han hagut reunions tècniques, etcètera. I un primer element..., i em sap greu, perquè crec que se'ns pot criticar de moltes coses –de moltes coses–, però de rebre a tothom i d'intentar-nos explicar..., com a mínim ho intentem. No és cap programa de devolucions. Si a vostè li he dit que estan prohibides, les devolucions. No és cap programa de devolucions, és un programa que el que vol treballar, i en el que ens hem de centrar, és en el treball de prevenció, de prevenció en els països d'origen: de dotar d'oportunitats, de tenir trobades amb les empreses catalanes que tenen centres de treball allà, que puguin donar oportunitats als nois i noies en el país d'origen, de poder fer un treball preventiu amb nanos que tenen dinàmica de carrer –a Tànger, per exemple–, i que en alguns casos acaben arribant a aquest país i que, si fas un treball preventiu, quan arribin hauràs ja pogut millorar el que significa la dinàmica de carrer. És aquesta, la voluntat. I, igualment, també dic una cosa: no farem paternalisme absurd. Els hi hem respost en preguntes parlamentàries: hi ha hagut nois que han retornat amb les seves famílies. Nosaltres estem treballant també per aquest contacte amb les famílies d'origen. I si els nois ho decideixen i les famílies ho decideixen..., només faltaria. I em sobta quan es fa un paternalisme, perquè aquest dret ningú el discuteix en una família italiana o francesa, però el discutim...
Conseller, ha acabat el temps.
...en la família i en un menor d'origen marroquí. I això també ho volem situar, eh?, perquè, si no, tractem aquests nois i les seves famílies amb un paternalisme que em sobta i em sobta. I sap vostè perfectament que quan dic això dono l'exemple de que no soc gens dogmàtic entorn d'aquests àmbits. Moltes gràcies i un plaer debatre amb tranquil·litat amb vostès sobre aquest tema tan complex. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
El següent punt de l'ordre del dia és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les forces i cossos de seguretat; presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les forces i els cossos de seguretat]] [[302-00121/12]] Per exposar-la, té la paraula el diputat senyor Matías Alonso.
Moltes gràcies, president. Conseller, senyores, senyors diputats, debatem i sotmetem a votació avui aquesta moció, que s'hauria d'haver substanciat el 27 de juny, i que vam demanar ajornar-la per a aquest Ple, donat que el conseller d'Interior estava dirigint les tasques d'extinció de l'incendi de la Torre de l'Espanyol, que ha cremat més de cinc mil hectàrees a les comarques de Ribera d'Ebre, el Segrià i les Garrigues. Fem el reconeixement exprés de la tasca desenvolupada per tots els que han participat en la seva extinció i mostrem la nostra solidaritat, també, amb tots els afectats. És una moció amb dotze punts, que des de la perspectiva del Grup Parlamentari de Ciutadans són plenament assumibles per la resta de grups parlamentaris. El primer punt de la moció demana establir per llei les condicions objectives que ha de reunir la persona amb la categoria de comissari o major del Cos de Mossos d'Esquadra que sigui designada pel procediment de lliure designació per fer-se càrrec de la prefectura del cos. En poc més d'un any hi ha hagut tres comissaris en cap. Podem tenir discrepàncies sobre si és o no pertinent cadascun d'aquests relleus, però ho vaig dir al presentar la interpel·lació: sense cap ànim de posar en dubte la capacitat i la professionalitat del comissari Sallent, em sembla que el seu nomenament com a comissari en cap, poc després d'haver finalitzat el curs de comissari, entra dins de la categoria de discrecionalitat absoluta, una discrecionalitat que pot fregar l'arbitrarietat. Podem coincidir en que qui ocupi la prefectura ha de ser escollit pel procediment de la lliure designació –de fet, hi coincidim–, però pensem que hi ha d'haver un procediment reglat, unes pautes objectives que ens allunyin d'aquesta discrecionalitat absoluta, que pot tenir un doble efecte. Poden, d'una banda, sentir-se discriminats els comissaris del cos amb més antiguitat i experiència, i amb una qualificació i capacitació també incontestable, però també es pot generar el dubte sobre la finalitat d'aquests tipus de nomenaments, absolutament discrecionals, sense criteris objectius aparents. Tornem a demanar que el Govern vetlli per l'absoluta neutralitat política per part de tots els agents de la Policia de la Generalitat en l'exercici de llurs funcions, i molt especialment en tota la cadena de comandament del cos. Algú pot pensar que no cal demanar-ho, és un mandat legal; però hi ha casos en què no es respecta la neutralitat. Un exemple és l'aparent inacció de la Divisió d'Afers Interns, que depèn del director general de la policia, pel que fa a la conducta impròpia d'alguns agents del cos, que, fent ostentació de la seva condició, fan servir diverses xarxes socials ultrapassant els límits de la llibertat d'expressió, insulten o menystenen greument persones físiques o grups de persones, i fins i tot insten a provocar situacions que haurien d'evitar en el desenvolupament de les seves funcions policials. Una inacció que contrasta amb l'assetjament de la DAI que estan patint agents del cos que es mostren fidels a l'ordenament democràtic vigent, o simplement repiulen una piulada al Twitter de la cap de l'oposició. Tornem a demanar canvis en la normativa i els procediments relatius al règim disciplinari del Cos de Mossos d'Esquadra, que ja van ser aprovats per aquest Parlament en el Ple del 14 de juliol de 2016, a l'onzena legislatura, tot just fa tres anys, en formar part de la Moció 53/XI, del Grup Parlamentari de Ciutadans, que va comptar amb el vot favorable de tots els grups parlamentaris, llevat de la CUP. Aquesta segueix sent una mancança del règim disciplinari del Cos de Mossos, que s'ha de corregir al més aviat possible. I segueix sent una demanda dels sindicats policials. Volem tancar la polèmica entorn de l'Àrea de Seguretat Institucional. Per part del conseller d'Interior se'ns ha dit que segueix el model de la seguretat de la presidència del Govern d'Espanya. Els he de dir que veiem diferències entre el que és la presidència del Govern d'Espanya i la del Govern de la Generalitat. Potser no és el cas de fixar-se o capficar-se amb marcar aquestes diferències, però, donat que el Govern de la Generalitat ens diu que volen seguir el model del Govern d'Espanya, demanem, en un punt específic, el punt 6 de la moció, que es segueixi fil per randa aquest model. En qualsevol cas, ens volem assegurar que l'ASI no sigui pas una guàrdia pretoriana que treballi al marge de la legalitat. Insistim en el vincle de legitimitat de la Policia de la Generalitat amb el marc democràtic i amb la lleialtat al conjunt dels ciutadans i amb totes les institucions de l'Estat. Finalment, vull referir-me als punts 11 i 12 de la moció, que formaven part, ja, de la moció 22/XI, sobre polítiques de seguretat, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans, i que va estar aprovada de forma molt majoritària en el Ple del 21 d'abril de 2016. Unes propostes que van comptar amb el suport dels grups que donaven i donen suport al Govern i que no s'han implementat d'acord amb el mandat parlamentari, i segueixen sent una demanda sindical que afecta qüestions essencials relacionades amb la formació continuada dels agents del Cos de Mossos d'Esquadra. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per defensar ara les esmenes presentades, és el torn, en primer lloc, i en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, de la diputada senyora Esperança García.
Bé; gràcies, president. Diputats, diputades, conseller... Bueno, nosotros esta moción, casi casi la mayoría, la vamos a apoyar. Y la realidad es que en los últimos meses ha habido muchísimos escándalos de cómo se han gestionado los diferentes nombramientos dentro del Cuerpo de los Mossos d'Esquadra. La realidad es que ya hace unos años advertimos que la politización excesiva que estaba llevando a cabo el Govern separatista respecto de los cuerpos y fuerzas de seguridad de los Mossos d'Esquadra, pues, nos derivarían, primero, en una falta de legitimación del cuerpo, en un desprestigio, en una sensación de inseguridad ciudadana de aquellos ciudadanos que no coincidiendo con el proyecto independentista pueden llegar incluso a entender, o incluso a tener un sentimiento totalmente legítimo, y a veces muy comprensible, de que es una policía al servicio de un solo gobierno y no al servicio de la seguridad y del respeto al orden, a la legalidad y a la legalidad de toda la sociedad. Y nos encontramos, unos años después, ante un situación donde, en primer lugar, se hacen nombramientos de comisarios jefe, continuamente –ya lo ha referido el proponiente de esta moción, los sucesivos cambios que ha habido–, que parece que tienen poco que ver con condicionamientos técnicos de los nombrados, y que tiene que ver también, a veces, pues, con cierta, digamos, diligencia de obediencia con respecto a la ideología del Gobierno y del conseller de turno, y también una serie de escándalos, como que ustedes han puesto a disposición del señor Puigdemont, el fugado Puigdemont, una escolta especial de Mossos d'Esquadra. Dicho esto, nosotros presentamos una seria de enmiendas, porque considerábamos que si bien el texto inicial era bueno, era necesario mejorarlo; enmiendas, algunas, que han sido aceptadas, por las cuales, pues, damos todo nuestro agradecimiento, y otras que no. Y no es que le vayamos aquí a negar que no nos ha sorprendido. Porque nos ha sorprendido. Dice usted, señor Alonso, que ustedes ven diferencias entre lo que es el jefe de un gobierno de estado, y el jefe o el presidente de la Generalitat, pero que, sin embargo, en fin, le dan la razón al Gobierno de turno, es decir, al Govern del señor Torra, y dicen: «Bueno, pues mire, ¿sabe qué?, que aunque sea diferente nosotros les vamos a aceptar que ustedes tengan un cuerpo de seguridad específico y separado del resto de Mossos d'Esquadra, que es el ASI, de creación reciente, de hace apenas tres meses, para que al menos ustedes tengan un control efectivo, como si fuera la escolta o la seguridad del presidente del Gobierno de España. Oiga, usted les acaba de conceder un deseo. Nosotros le habíamos presentado una enmienda precisamente a este punto para decirles: «Oiga, no, hay que derogar este ASI. Y hay que derogar este ASI porque hasta ahora se había funcionado muy bien con un cuerpo específico de escoltas que se encargaban de la seguridad de todos los cargos públicos, incluida también la presidencia, y porque, oiga, ustedes le acaban de dar un regalo al señor Torra, y es que le han dado efectos a la república de los ocho segundos de la legislatura pasada. Lo han convertido ustedes en un jefe de estado, con un cuerpo de seguridad separado, que es la ASI. Y, por tanto, esas dos enmiendas que le presentamos, la verdad es que me entristece que no las acepten. Están, yo creo, a tiempo todavía de reflexionar sobre ello, porque creo que concederle el deseo al señor Torra de ser el presidente de una república inexistente y con una seguridad específica es un error. Hasta ahora, el control que se había hecho de ese servicio de escoltas había sido efectivo, se había hecho desde la Comisaría General de Recursos Operativos, era eficiente, tenía control democrático, y es lo que corresponde en la situación en la que nos encontramos. Por tanto, le vuelvo a reiterar esa reflexión, esa invitación a la reflexión. También habíamos presentado una enmienda a una cuestión que creo que sí que es importante, ¿no?, y es que cuando los agentes son sancionados con suspensión de salario y sueldo, sepamos también, a través de ese informe..., ustedes piden que se haga un informe, ¿no?, de los sancionados, en fin, cómo funciona el procedimiento, por qué motivos son esas sanciones..., pero nosotros también queremos saber qué es lo que pasa con ese salario que dejan de percibir los agentes sancionados, que efectivamente se hará la transferencia y que no sabemos el destino. Importa poco que sean muchos o pocos. La realidad es que hay unos recursos públicos que están destinados a salarios, que no se destinan finalmente a ellos, y queremos saber exactamente, pues, para qué lo destinan. ¿Esto quiere decir que tengamos unas grandes sospechas, en fin, de desvíos? No. Esto lo que quiere decir es que el salario, el dinero público tiene que tener trazabilidad, y también cuando es...
Diputada...
...como efecto de una sanción de carácter disciplinario.
Gràcies. Gràcies, diputada. És el torn ara, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, del diputat senyor Carles Castillo.
Bon dia a tothom. En general, estem molt d'acord, o bastant d'acord, amb alguns dels plantejaments que es fan. Hi han alguns dubtes a la Divisió d'Afers Interns, hi ha molts dubtes a l'ASI, i hi ha una sèrie de qüestions que creiem que s'han d'aclarir i posar-hi llum. Però començaré pels..., diguem-ne, amb lo que no estem d'acord. No estem d'acord amb el punt 1, perquè no veiem clar que aporti cap novetat. Estem d'acord amb l'anàlisi que fan, no en agrada que es facin tants canvis i de manera tan ràpida, però no creiem que la proposta que vostès fan solucioni res ni aporti res. Quant al punt 8, tampoc hi estem d'acord. Considerem que forma part de les seves dèries per fer..., com van fer ahir, de cara a vendre l'independentisme. Nosaltres no som independentistes, però creiem que la seva actitud no aconsegueix res més que incrementar el conflicte. I és el cas del que creiem amb el punt 8, que diuen vostès de fer una instrucció quan es fa referència a la legitimitat de la policia. No és que hi estiguem en desacord, però farem instruccions ara dient quines paraules es poden o no dir al Cos de Mossos d'Esquadra? Creiem que no té massa sentit. I el punt 10, que ens abstindrem, simplement..., tampoc és que hi estiguem en desacord, però creiem que no ens hem de ficar en qüestions que són més aviat de negociació col·lectiva. No creiem que el Parlament ens haguem de ficar a fer quadrants. Tot i que és veritat que estem d'acord amb el plantejament que es fa, creiem que hem de deixar cert marge a aquesta negociació col·lectiva, i que des del Parlament el que hem de fer és afavorir aquesta negociació col·lectiva. Quant al que estem d'acord, vetllar per l'absoluta neutralitat política, clarament és una qüestió absolutament bàsica en un cos policial com és el Cos de Mossos d'Esquadra. Agraïm l'acceptació de l'esmena en el punt 3. Creiem que efectivament s'ha d'actuar, quan algun agent de Mossos d'Esquadra, fins i tot actuant de manera personal en qualsevol xarxa, doncs, insulti greument persones o excedeixi la seva llibertat d'expressió, en general, o provoqui actes que després, pel seu uniforme, ha d'evitar clarament; estem absolutament d'acord amb aquest plantejament. Molt, molt important el punt 4. Volem veure els expedients que s'han fet en els últims anys; sense nom, sense cap dada que no es pugui veure, però tenim seriosos i fonamentats dubtes sobre l'actuació de la DAI en molts dels seus expedients. I és veritat que a vegades..., no en tenim constància, però pot semblar que actuen de manera diferent, depenent de qui es tracti, o de quin tema es tracti. Això no ho podem permetre. Quant al punt 5, també molt d'acord com a jurista, com a advocat; també, a més, crec que s'ha de posar llum i donar més garanties i més drets quan s'obren expedients disciplinaris a dintre del Cos de Mossos d'Esquadra. De manera molt clara, s'ha de, diguem-ne, incorporar aquesta sèrie de garanties i drets. No s'entendria –jo no ho entendria, almenys, com a advocat– que ningú votés en contra d'aquest punt. Estem parlant d'incorporar a l'expedient sancionador totes les actuacions dutes a terme en el període d'informació reservada, és a dir, les informacions secretes que s'incorporen a l'expedient, per poder-se defensar la persona a la que se li obre; estem parlant de que tota comunicació..., quedi constància de qui n'és l'autor –absolutament bàsic–; estem parlant de que hi hagi presència del lletrat, que això ja hauria de ser, també..., hauria d'estar reconegut; de que si hi ha denúncies anònimes s'actuï contra qui fa la..., es busqui qui fa la denúncia anònima, i, naturalment, que es tingui còpia de cadascuna de les declaracions davant de l'instructor. Són qüestions molt bàsiques, i que crec que és molt bo que el Parlament les parli. El punt 6..., estem d'acord, sense que serveixi de precedent, amb la companya del PP. Considerem..., ho votarem a favor, eh?, però creiem que es podria haver aprofitat per fer-ho dependre d'Interior, del Departament d'Interior. Es podia haver anat una mica més enllà en el punt de l'ASI, però és molt necessari, també, posar-hi llum. I, després, el repartiment de plantilla. Volem saber quins criteris es fan servir i com es fa aquest repartiment objectiu per a tot Catalunya. I quant als punts 11 i 12, doncs, bé, el que sempre hem dit, no?, resulta molt poc tranquil·litzador que haguem de repetir contínuament votacions que s'han fet al Parlament, i qüestions que s'han aprovat ja al Parlament, que haguem d'estar contínuament recordant-les perquè no es fan, no? I la sensació, al final, és d'una impotència absoluta. Nosaltres fem el treball, s'aproven coses, i sembla que les coses que s'aproven no serveixin de res. Moltíssimes gràcies.
Gràcies, diputat. És el torn ara, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, del diputat senyor Marc Parés. Quan vulgui.
Bé, bon dia. Gràcies, president. Bé, vostès ens presenten una moció, un cop més, on barregen una sèrie de propostes que entenem que poden millorar el funcionament dels cossos de seguretat, amb unes altres propostes que tenen a veure amb una sèrie d'obsessions permanents que vostès tenen i que van introduint en tots els àmbits. Miri, què és el que ens sembla una millora en termes operatius i democràtics de la moció que vostès presenten? Doncs bé, ens sembla una millora, en termes democràtics, que el Departament d'Interior informi el Parlament de la forma com es prenen les decisions, dels criteris utilitzats, i sobretot de les seves actuacions, perquè entenem que és una qüestió de transparència i de rendiment de comptes, que per nosaltres és essencial per a una policia democràtica. Per tant, ens sembla bé i ens sembla necessari que el Departament d'Interior emeti un informe sobre els expedients disciplinaris, un informe sobre els efectius humans i materials de l'Àrea de Seguretat Institucional. I també ens sembla bé que emeti un informe sobre la distribució territorial dels nous efectius del Cos dels Mossos d'Esquadra. Els agraïm també que s'hagi acceptat l'esmena que nosaltres plantejàvem al punt 4, perquè per a nosaltres és important poder tenir informació dels darrers deu anys i no dels darrers cinc, com proposaven en el text inicial, perquè si bé ja sabem que a vostès els preocupa molt l'actuació de la policia en el marc del procés, a nosaltres ens preocupa la intervenció de la policia catalana en les mobilitzacions socials, especialment en el punt àlgid de les reivindicacions contra les retallades; ens preocupa la intervenció de la policia catalana a plaça Catalunya contra el moviment del 15-M; ens preocupa l'actuació de la policia catalana en el multireferèndum; ens preocupa també l'actuació de la policia catalana en els milers de desnonaments que s'han produït en aquests darrers deu anys. Ja intuïm que no hi haurà gaires expedients disciplinaris, perduts aquests casos o perdudes aquestes qüestions, però, en tot cas, si tenim la informació, com a mínim ho podrem corroborar. I ja sabem que no és objecte d'aquesta moció, però en aquesta línia de transparència també creiem que la ciutadania hauria de poder conèixer les normes d'ús de les armes policials com les Taser o els foam; unes normes que haurien de ser públiques i que ara mateix no ho són. I això no només ho diem nosaltres, això ho diu Amnistia Internacional o ho diu també el Síndic de Greuges. Què més ens sembla una millora de la seva moció? Doncs ens sembla també bé l'establiment d'un sistema efectiu de torns, o les propostes que fan sobre el Departament d'Afers Interns, que entenem que poden ajudar al bon funcionament de les investigacions, tot i que nosaltres som partidaris d'un mecanisme independent d'investigació. Mirin, saben vostès que el nostre grup ha demanat que s'investiguin diferents casos dels que a nosaltres ens sembla un ús abusiu i antireglamentari de la força. Per posar els casos més recents, ens podríem referir a la intervenció contra un grup animalista a Riudellots de la Selva, el passat mes d'abril, o la intervenció en el bloc Gayarre de Sants, el passat mes de maig. També hem demanat que s'investigui la col·laboració entre els Mossos i l'empresa Desokupa, com a mínim en els casos concrets on s'ha fet evident aquesta col·laboració, com és el cas del mateix bloc de Sants o la intervenció que hi va haver en un bloc del Poble-sec el passat mes de gener. En tots aquests casos hi ha qui diu que nosaltres volem desprestigiar o deteriorar la imatge dels Mossos. I miri, no és això. Nosaltres el que volem és democratitzar la nostra policia i acabar amb les pràctiques irregulars i antidemocràtiques. I és per això que entenem que aquestes han de poder ser investigades amb objectivitat, amb independència i amb garanties. I què no ens sembla bé o no ens sembla una millora de la seva moció i, per tant, hi votarem en contra? Doncs miri, tots els punts en què vostès fan allò que tendeixen a fer habitualment, que és un ús partidista de qualsevol tema, en aquest cas la política d'interior, per atiar el conflicte a Catalunya. I no només hi votarem en contra perquè creiem sincerament que aquesta estratègia fa mal a la societat catalana i n'estem francament cansats i cansades, sinó que sobretot ho farem perquè sovint aquesta estratègia els porta a vostès a posicions clarament antidemocràtiques o que com a mínim estan a les antípodes del que el nostre grup parlamentari entén per un model democràtic de qualitat. I per això votarem en contra dels punts 1, 3, 6 i 8 de la seva moció. I, per últim, nosaltres ens abstindrem als punts 11 i 12 de la moció, perquè l'enfocament que s'està utilitzant amb el Proderae ens genera molts dubtes, i perquè de fet hem vist i hem presenciat casos concrets d'estigmatització i de xenofòbia en les formacions impartides. I, per tant, no podem compartir que es continuï impartint formació amb aquests paràmetres. Res més. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari Republicà, és el torn de la diputada senyora Montserrat Fornells.
Moltes gràcies, president. Conseller, diputats, diputades, molt bon dia a tothom. Primer de tot, voldria agrair la tasca de tots els professionals que van treballar en l'extinció de l'incendi de la Ribera d'Ebre, les Garrigues i el Segrià. I tot el suport, des del nostre grup, a tots els veïns i veïnes dels municipis afectats. Aquesta és una nova moció dels Grup de Ciutadans sobre forces i cossos de seguretat i, naturalment, posant el focus al Cos de Mossos d'Esquadra, a tots els seus efectius, fent afirmacions que no són certes i desacreditant la feina i la professionalitat del cos. Perquè afirmar que la policia està polititzada o no garanteix la neutralitat política..., únicament estan perjudicant la imatge del mateix cos i la feina que fan per garantir la seguretat del tots els catalans i catalanes. Perquè vostès saben que això no és cert, però tenen un interès en desprestigiar-los i això és del tot inacceptable. Ja que parlem sobre neutralitat política dels cossos policials, vam tenir un silenci absolut per part del vostre grup, de Ciutadans, el passat setembre del 2017 quan la Guàrdia Civil sortia de les diferents casernes sota els crits de «¡a por ellos!, ¡a por ellos! quan es dirigien a Catalunya a reprimir els votants de l'1 d'octubre. On eren, llavors, críticant la neutralitat política? No hi eren ni se'ls esperava. Perquè segons quines actituds, segons quins comentaris, segons quins fets duen a terme segons quins cossos policials, per vostès no tenen cap mena de crítica. Per tant, no ens vinguin aquí a donar lliçons sobre neutralitat política als cossos policials. Pel que fa a la moció en qüestió, dir que a la majoria dels punts no hi donarem suport. Votarem a favor tres dels dotze punts d'aquesta moció. En primer lloc, agrair que ens hagin acceptat l'esmena que vam presentar en el punt 9, d'ampliar el termini a noranta dies per presentar un informe detallat sobre la distribució dels efectius de Mossos d'Esquadra, ja que es vol esperar a que els nous membres estiguin en la nova destinació a partir del setembre. També votarem a favor del punt 12, d'incloure els agents de les policies locals i de les guàrdies urbanes en els programes formatius de prevenció i detecció del radicalisme per tal de millorar les capacitats i coneixements d'aquestes policies. I també votarem a favor del punt 2, perquè aquest és un tema que ja s'està fent i ja ho preveu la normativa actual. Tots els mossos d'esquadra desenvolupen la seva tasca amb neutralitat política, i posar-ho en dubte, com ja els he dit abans, només es deu a l'interès de voler polititzar el cos i desacreditar-ne la seva professionalitat. No votarem a favor la resta de punts. No disposo de prou temps necessari per aprofundir-ne punt per punt els motius. En destacaré alguns. Per exemple, el punt 1, d'establir un decret llei amb les condicions que han de reunir els membres del Cos dels Mossos d'Esquadra per ser major o comissari. L'actual procediment de promoció ja inclou els mecanismes d'avaluació pertinents per tal de fer una valoració objectiva de les designacions. Un altre punt que no votarem a favor és el 3, ja que correspon al director general de Policia la competència exclusiva i excloent per a la incoació de qualsevol informació reservada relatiu al cos. A més a més, l'article 27.1 del Decret 183/95 del Reglament de règim disciplinari del Cos de Mossos ja ho especifica, diu: «El procediment disciplinari s'inicia sempre d'ofici per acord del director general de Seguretat Ciutadana, bé per pròpia iniciativa o com a conseqüència d'ordre superior, moció raonada dels subordinats o denuncia. Tampoc donarem suport al punt 4 de que caldria una normativa específica que ho obligués i hi hagués d'haver el deure d'informar sobre els expedients disciplinaris de qualsevol funcionari públic i no només dels Mossos, perquè això crearia un greuge comparatiu amb la resta de funcionaris. Tampoc donarem suport als punts 6 i 7 sobre l'Àrea de Seguretat Institucional. El Decret 20/2019 ja especifica la creació d'aquesta àrea, ja especifica les funcions a la disposició addicional setena i diu que depèn de la Direcció General de Policia. Aquest model de seguretat no és nou; aquest model ja existeix, per exemple, en països com el Regne Unit, Itàlia o la mateixa Moncloa, i el Govern informarà dels recursos públics assignats a aquesta unitat degudament, tal com preveu la Llei 19/2014. Per acabar, com ja he fet en diverses ocasions en seu parlamentaria, els faig un prec a tots els diputats i diputades perquè treballem plegats per millorar la situació del Cos de Mossos d'Esquadra, per millorar-ne les mancances, les necessitats, però que deixem d'una vegada per totes que els Mossos d'Esquadra treballin i facin la feina de garantir la seguretat de tots els catalans i catalanes arreu del país i que no polititzem més el cos. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. En nom ara del Grup Parlamentari Junts per Catalunya, és el torn del diputat senyor Jordi Munell. Quan vulgui.
Gràcies, president. Honorable conseller, diputades, diputats, bon dia. Bé, ens tornem a trobar de nou amb un altre..., primer interpel·lacions, després mocions, que anem donant voltes sempre sobre allà mateix. Estem en el Cos de Mossos d'Esquadra. De fet, des de l'octubre del 2017 està a l'ull de mira, a l'ull de mira de les forces que sou unionistes, constitucionalistes, però està també a l'ull de mira del que és l'Estat, o de fins i tot la justícia, que és un aparell d'estat, no? De fet, tenim tota la cúpula policial del 2017 imputada; hi ha un judici anunciat per al gener. I, per tant, és anar fent més del mateix, anar explicant que és una policia política, que estan polititzats, anar criticant aquesta nova Àrea de Seguretat Institucional, anar criticant que falten efectius a Catalunya, que no hi ha inversions. Anem donant voltes en el mateix tema, però no parlem, en cap cas parlem d'aquests 800 milions que l'Estat, el Ministeri de l'Interior ens negligeix malgrat el dèficit fiscal de Catalunya amb l'Estat, o tampoc es parla, per exemple, durant quants mesos ha estat bloquejada la inversió, per exemple, d'armes per a la Policia dels Mossos d'Esquadra, en alerta 4 terrorista, eh? O, per exemple, doncs, el bloqueig de la convocatòria de més mossos, que fins aquest any no ha sortit una nova convocatòria i, per tant, no arribem a la xifra objectiva de divuit mil agents. Per tant, parlem per parlar, perquè alguna cosa queda, eh?, alguna cosa quedarà del que s'ha dit al Parlament de que la policia no funciona, que falten efectius, que està polititzada, que els agents fan servir o fan el servei del color del Govern i no el servei del país. Alguna cosa segur que en queda i, per tant, anem donant voltes en el mateix. Ens sap greu –ens sap greu, una vegada més; ja vaig dir-ho a l'anterior interpel·lació–, que s'utilitzi un cos professional, uns magnífics professionals que, malgrat aquestes mancances, malgrat aquests bloquejos, malgrat aquesta situació que està passant el nostre país de penúria econòmica, però també de penúria de poder exercir, doncs, amb plena llibertat i drets totes les competències pròpies –sempre estem sotmesos al que digui l'Estat–..., i, per tant, aquests professionals, malgrat aquest bloqueig, estan fent una feina jo diria que excepcional, eh? Per tant, des d'aquí, des del nostre grup ens sumem també amb el Grup Republicà per expressar també la bona feina i la felicitació al Cos de Mossos d'Esquadra del nostre país. Pel que fa a la moció, com dèiem –i també seguint el que deia la companya Fornells–, nosaltres només votarem tres punts a favor, que són punts, de fet, en què estan reiterant el que ja s'està fent: evidentment, doncs, que els Mossos no és un cos polític i, per tant, que no fan política, com no l'han de fer, ni cap mena de discriminació als ciutadans que atenen i, per tant..., això, de fet, ja ho posa al reglament, això..., els Mossos d'Esquadra, quan accepten el càrrec, així ho han d'acceptar i prometre. I, per tant, en això sí que votarem a favor. Votarem a favor també a donar compte en seu parlamentària –no en trenta dies, sinó en noranta dies, com ens han acceptat–, doncs, d'aquesta nova incorporació d'efectius, a quin destí aniran. Per tant, demanem una mica més de temps perquè puguin incorporar-se, fer el seu període reglamentari d'incorporació i proves per anar al seu destí definitiu. I també votarem a favor en el punt en què es parla de la formació, perquè també estem d'acord que..., la formació, per un costat, estem d'acord que moltes vegades ja es fa descentralitzada si es pot, però que a més a més, doncs, la formació moltes vegades especialitzada també s'ha de compartir amb la resta de forces de seguretat: policies locals, policies portuàries. I, per tant, en aquest punt votarem que sí. En la resta de punts votarem que no per diferents motius; és molt llarg d'explicar, perquè en la majoria de casos tot va ja a través d'una normativa o d'un reglament que ja explica com funciona el tema d'assumptes interns, o com funciona la creació, per exemple, d'aquest cos de protecció del president i expresidents, com fan en altres països d'Europa. I, per tant, tot està reglamentat, i en aquest cas, doncs, la proposta de Ciutadans, com dèiem, més que una millora de reglamentació, el que penso que és una excusa, una vegada més, per posar sobre la taula i sobre el Parlament aquestes crítiques contínues a la nostra policia, a aquests grans professionals que són els Mossos d'Esquadra. Gràcies i bon dia. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. És el torn ara, per fixar la seva posició, del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent. Dir-li abans, senyora Sirvent, que m'he equivocat en el torn de la diputada Esperança García, que li pertocaven dos minuts i mig i ha fet cinc minuts. Demano disculpes. En tot cas, per no generar un greuge, també vostès tindran cinc minuts en aquest torn d'intervenció. Disculpin.
Bé, bon dia. Simplement, nosaltres volem dir que aquest Ple, pràcticament la seva totalitat, es posicionarà a favor del punt 2, que diu «vetllar per l'absoluta neutralitat política per part de tots els agents de la Policia. La Policia no és neutral. Com ha de ser neutral la Policia? No ho és quan participa acompanyant una comitiva judicial per anar a executar un desnonament. Tampoc ho és quan permet, amb la seva passivitat, que membres de grups d'extrema dreta entrin en un centre de menors sense referents adults. Tampoc ho és quan carrega contra un grup ecologista que està defensant el territori i que està lluitant contra la C-32. I tampoc ho és en moltes altres ocasions, com no ho va ser quan va actuar a Gayarre o quan va actuar al Poble-sec. Per què? Doncs perquè la Policia defensa l'ordre establert, i l'ordre establert no és neutral. I, actualment, aquest ordre establert el que fa és fomentar desigualtats, fomentar que hi hagi una societat absolutament injusta en la que unes poques acumulin tota la riquesa, mentre la resta, la majoria popular i treballadora, assumeix les conseqüències d'aquesta redistribució absolutament desigual de la riquesa. I, per tant, nosaltres no podem votar-hi a favor; ni d'aquest punt, ni del punt 3 ni de molts altres punts que el que pretenen és que el Cos de Mossos d'Esquadra sigui neutral, perquè és que no ho és, actua de part i actua assegurant un sistema que és absolutament injust i que ens condemna a vides de misèria a la majoria. Per altra banda, i respecte a la moció concretament, nosaltres ens posicionarem a favor del punt 5, excepte el punt d, perquè..., no sé si abans el company, el que portava la proposta de resolució del Partit Socialistes, deia que cap advocat es podia posar en contra d'aquests punts. Jo crec que del punt d, sí. Més que re, perquè qui decidirà a qui es persegueix penalment o no serà la justícia penal i, per tant..., en base a l'article 456 del Codi penal, que és el que condemnaria aquestes denúncies anònimes. Això sí, els demanem que quan nosaltres sol·licitem que hi hagi un organisme de drets humans que pugui garantir que es compleixen aquests drets humans a l'hora de les actuacions dels Mossos d'Esquadra, doncs que vostès també es posicionin a favor i que vostès també demanin transparència i també demanin la garantia del compliment d'aquests drets en aquesta actuació policial. Nosaltres, quan ens trobem davant d'aquestes situacions de feixisme, antifeixisme, dels voltors o les veïnes del territori o aquells que estan especulant amb el territori, voldríem que hi hagués un cos policial que es posicionés a favor dels drets civils, dels drets socials, dels drets polítics i no a la inversa. Voldríem un cos que defensés el dret a exercir el dret a manifestació, el dret a la protesta, el dret a la llibertat d'expressió i que no el coartés. I, per tant, per nosaltres, aquesta proposta de resolució parteix de diferents premisses que no són certes. Respecte a l'ASI. Doncs mirin, transparència, tota la que vulguin. Ja l'altre dia, a la Comissió d'Interior, ens vam posicionar favorablement a que comparegués el conseller, a que comparegués el director general i a que es donessin les explicacions oportunes. Però atiar el conflicte i intentar fer política novament atiant el conflicte entre bàndols, nosaltres no hi podem col·laborar o no hi podem estar d'acord. Respecte als dos últims punts, els punts relacionats amb la formació. Mirin, nosaltres hem vist aquest programa, el Proderai, i hem pogut analitzar-lo i té un gran caràcter estigmatitzador i xenòfob. Nosaltres, clar que volem formació, volem formació per a tot el Cos de Mossos d'Esquadra, però no en aquesta línia i no en aquests termes. Per què? Doncs perquè precisament segueix contribuint a garantir aquest ordre establert que no ens agrada. Gràcies.
Gràcies, diputada. I, finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula de nou el diputat senyor Matías Alonso.
Sí; gràcies, president. Em limitaré a pronunciar-me sobre les esmenes. S'han presentat esmenes –els cito per ordre de presentació– per part del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, del Grup Parlamentari Catalunya en Comú Podem i pels grups parlamentaris que donen suport al Govern, els grups de Junts per Catalunya i Republicà. De les sis esmenes presentades pel Subgrup Parlamentari del Partit Popular, hem acceptat la primera i hem transaccionat la quarta, i n'hem rebutjat la resta, encara que, en algunes d'elles, hi podem estar molt propers. Nosaltres tampoc compartim amb el Govern la seva visió d'aquesta nova Àrea de Seguretat Institucional; el que passa, que hem de reconèixer que hi té una certa discrecionalitat d'autoorganització i és una mica complicat, des de l'oposició, en una sessió parlamentària, amb una moció, doncs, canviar-li tot el sistema. En tot cas, no és el nostre model, està ben clar. Socialistes i Units per Avançar ha presentat dues esmenes. Hem acceptat la primera i transaccionat la segona, que afecta el punt 4 de la moció i, en aquest cas, amb l'esmena número 1 de Catalunya en Comú Podem. Pel que fa a les dues esmenes presentades per Catalunya en Comú Podem, hem transaccionat la primera amb la segona del Grup Socialistes –ho acabo de dir– i hem rebutjat la segona, que demana suprimir la referència al director general de la Policia en el punt 6 de la moció, després d'explicar, doncs, que el director general de la Policia a què ens referim és el director general de la Policia de la Generalitat, no pas el del Ministeri de l'Interior. Finalment, hem acceptat l'esmena presentada, també s'ha dit, pels grups parlamentaris Republicà i Junts per Catalunya, que allarga de seixanta a noranta dies el termini per presentar en seu parlamentària l'informe detallat sobre la distribució d'efectius del Cos de Mossos d'Esquadra i, específicament, dels nous efectius que es demanen en el punt 9 de la moció. Hi insisteixo, crec que la moció és perfectament assumible i, realment, bé, hi han punts que s'han aprovat en sessions anteriors i que, en aquest cas, alguns grups canviaran el signe del seu vot. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. Estem cridant a votació. [[Eva Granados Galiano demana per parlar.]] Digui'm, senyora Granados.
President, per demanar votació separada.
Digui.
De l'1 i el 8, per una banda, i el 10, per l'altra.
1 i 8 entenc que conjuntament, eh? [[Pausa.]] Molt bé. [[Susanna Segovia Sánchez demana per parlar.]] Senyora Segovia.
Sí, president, per demanar votació separada de l'1, 3, 6, 8, per una banda, i de l'11 i 12, per una altra.
Onze i 12, ha dit, senyora Segovia? [[Pausa.]] Molt bé. [[Veus de fons.]] Sí, han demanat votació separada dels punts 1 i 8 conjuntament, el punt 10; del que comentava ara la senyora Segovia serien el 3 i el 6, i l'11 i 12 a part, diguéssim, eh? [[Diversos diputats demanen per parlar.]] Sí. Senyor Solé, senyora Sirvent i, després, la senyora García.
Votació separada dels punts 2, 9 i 12.
Conjuntament?
Es poden votar conjuntament, per part nostra.
Senyora Sirvent.
Sí. Per demanar... Crec que hauríem de votar tots els punts per separat, eh?, però... Per demanar votació separada del punt 4, el punt 5. També, dins del punt 5, volem votar separadament el 5.d...
Senyora Sirvent, senyora Sirvent, els votarem tots per separat perquè no quadra amb el... Per tant, votarem cada un dels punts per separat d'aquesta moció. Entenc, senyora García, que era també per a votació separada, eh? [[Pausa.]] Molt bé. Doncs comencem votant el punt número 1. Comença la votació. El punt número 1 ha estat rebutjat per 39 vots a favor, 89 en contra i cap abstenció. Passem ara a votar el punt número 2. Comença la votació. El punt número 2 ha estat aprovat per 123 vots a favor, 5 en contra i cap abstenció. Passem ara a votar el punt número 3. Comença la votació. El punt número 3 ha estat rebutjat per 56 vots a favor, 72 en contra i cap abstenció. I passem ara a votar el punt número 4. Comença la votació. El punt número 4 ha estat aprovat per 64 vots a favor, 60 en contra i 4 abstencions. Passem ara a votar el punt 5. Comença la votació. [[Remor de veus.]] Ah, dels subpunts també? [[Pausa.]] D'acord, doncs. D'acord. Votem, per tant, també els subpunts. Eh?, senyora Sirvent, em demana? [[Pausa.]] Molt bé. Doncs, votem el punt 5.a –5.a. Comença la votació. El punt 5.a ha estat aprovat per 68 vots a favor, 60 en contra i cap abstenció. I votem ara el punt 5.b. Comença la votació. El punt 5.b ha estat aprovat per 68 vots a favor, 60 en contra i cap abstenció. I ara votem el punt 5.c. Comença la votació. El punt 5.c ha estat aprovat per 68 vots a favor, 60 en contra i cap abstenció. I ara passem a votar el punt 5.d. Comença la votació. En el punt 5.d s'ha produït un empat: 64 vots a favor, 64 en contra i cap abstenció. Per tant, tornarem a votar el punt 5.d. Comença la votació. S'ha produït de nou un empat: 64 vots a favor, 64 en contra i cap abstenció. Per tant, haurem de votar una tercera vegada. Votem el punt 5.d, per tercera vegada. Comença la votació. A l'haver-se produït de nou un empat a 64 vots a favor, 64 en contra i cap abstenció, aquest punt decau. Seguim. Votem el punt 5.e –5.e. Comença la votació. El punt 5.e queda aprovat per 68 vots a favor, 60 en contra i cap abstenció. I passem ara a votar el punt 6. Comença la votació. El punt sisè queda rebutjat per 60 vots a favor, 68 en contra i cap abstenció. I passem ara a votar el punt setè. Comença la votació. El punt setè queda rebutjat per 59 vots a favor, 69 en contra i cap abstenció. I votem ara el punt vuitè. Comença la votació. El punt vuitè queda rebutjat per 39 vots a favor, 73 en contra i 16 abstencions. I votem ara el punt novè. Comença la votació. El punt novè ha estat aprovat per 126 vots a favor, 2 en contra i cap abstenció. I votem ara el punt desè. Comença la votació. El punt desè queda rebutjat per 47 vots a favor, 60 en contra i 21 abstencions. I votem ara el punt onzè. Comença la votació. El punt onzè queda rebutjat, per 56 vots a favor, 64 en contra i 8 abstencions. I, finalment, votem el punt dotzè. Comença la votació. El dotzè i darrer punt d'aquesta moció queda aprovat per 116 vots a favor, 4 en contra i 8 abstencions. [[Susanna Segovia Sánchez demana per parlar.]] Digui, senyora Segovia.
Per explicar un sentit del vot. [[Veus de fons.]] Ens hem equivocat en la votació del punt 6; ha sigut un error meu al indicar el sentit del vot. La nostra intenció de vot era votar en contra.
Molt bé. Queda aclarit. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les polítiques d'habitatge]] [[302-00123/12]] Seguim. El següent punt de l'ordre del dia, que és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les polítiques d'habitatge, presentada pel Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar..., presenta la moció la diputada senyora Rosa Maria Ibarra. [[Pausa.]]
Vicepresident...
Sí, gràcies, diputada; perdoni. Endavant.
Gràcies. Bé, en la interpel·lació que va precedir aquesta moció, explicàvem la necessitat de fer front a un dels temes fonamentals del país: l'habitatge. Dèiem, en aquell moment, que la crisi habitacional persisteix, després de molts anys, conseqüència del sobreendeutament de les famílies per poder accedir a l'habitatge, conseqüència de l'esclat de la bombolla immobiliària, conseqüència de l'existència d'una altra bombolla, la dels preus del lloguer. La insuficiència del parc d'habitatge de lloguer, ja sigui en el mercat lliure, però encara més, de l'habitatge públic, és evident. És ja de tots conegut que el nostre parc públic és petit. No arriba al 2 per cent, mentre que la mitjana europea és del 15 per cent del total del parc d'habitatge. No hi ha prou habitatge en lloguer, ni públic, ni privat, i això en fa incrementar els preus, especialment en aquelles àrees com Barcelona i la seva àrea metropolitana. Dèiem que s'havia incrementat en els últims cinc anys, un 29 per cent –en general, a tot Catalunya–, el preu del lloguer, i un 38 per cent a Barcelona i la seva àrea metropolitana. Manca d'habitatge, preus desorbitats, crisi econòmica, dificultat de tantes famílies d'obtenir un habitatge digne on poder viure, però també dificultat dels joves per poder emancipar-se, o la necessitat d'adaptar els canvis demogràfics, és a dir, l'envelliment de la població, les llars. Tot plegat, fa que haguem de buscar eines per revertir aquesta situació. Els demanàvem i els demanem, en aquesta moció, que el Govern es doti dels mitjans necessaris per fer front als reptes més urgents en matèria d'habitatge: la crisi habitacional, però també la necessitat de planificació a mitjà i a llarg termini. I els demanàvem i els demanem que això ho fem amb consens de les diferents administracions que tenen competència en habitatge, però també amb els diferents col·lectius, socials, polítics i econòmics. Només des del consens podem teixir estratègies sòlides, que ens permetin avançar. Els demanàvem que deixéssim enrere el camí que havien emprès, aprovant dos decrets llei que han acabat, l'un, essent retirat, i l'altre, decaient per manca de convalidació. Per nosaltres, aquest consens passa per la reedició del Pacte nacional per l'habitatge com a marc de diàleg permanent, però també passa per l'aprovació d'una nova llei de l'habitatge. Una llei, no cal dir-ho, que s'ha de treballar amb voluntat de diàleg i concentrant els màxims acords possibles, però també calen més recursos, més recursos de totes les administracions. Ja ho dèiem, de l'Estat, també, amb els plans estatals d'habitatge, però de la Generalitat, també. No pot espolsar-se la seva responsabilitat en aquesta matèria. No pot fer –dèiem aleshores– evasió competencial. Ha d'aportar els recursos necessaris en un àmbit que és bàsic. I ho ha de fer de manera decidida si realment ens creiem la necessitat que tenim d'habitatge. Podem ser imaginatius, podem buscar fórmules per obtenir més habitatge en el mercat que més es posi en lloguer, a preus baixos, però només revertint decididament la situació, si des del Govern es posen els recursos necessaris per obtenir-ne. I quan parlem de buscar fórmules per posar més habitatge en lloguer, pensem també en els petits propietaris, uns petits propietaris que han de tenir incentius per posar el seu habitatge en lloguer, a través de posar-los en aquest lloguer per sota d'un índex de referència. I, evidentment, lluitant decididament contra l'habitatge buit, especialment dels grans tenidors. Hem de ser contundents amb les mesures de pressió sobre aquests grans tenidors, aquesta franja del mercat. Hem de revisar la Llei d'impostos sobre pisos buits; ha de ser especialment útil. Hi ha d'haver una acció transversal del Govern, per posar-se també al costat dels ajuntaments per lluitar en un tema tan greu com és l'habitatge buit, i també les ocupacions. El nostre grup ja va demanar un pla d'acció transversal en matèria d'ocupació, del qual, a hores d'ara, no tenim notícia. I, per tant, els reiterem, en aquesta moció, la necessitat que vèiem en aquell moment: Hem de lluitar, doncs, contra els habitatges buits; ho hem de fer en col·laboració amb els ajuntaments, els hem de dotar dels recursos necessaris, i hem d'incrementar els recursos econòmics per incrementar el parc públic existent, perquè és evident que, sense recursos, sense una aposta clara en els pressupostos per fer polítiques públiques d'habitatge, no podrem revertir la greu situació que tenim en aquest país en l'habitatge. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Ara té la paraula, per defensar les esmenes presentades, per part del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, la senyora Susanna Segovia.
Bé, moltes gràcies. Em perdonaran el to de veu. Aquesta moció que ens presenta el Partit Socialista de Catalunya, crec que la podem descriure tant pel que diu com pel que deixa de dir. Què és el que diu? Mesures. Sí, mesures, mínimes, de pedaç, no estructurals, interessants i necessàries, sí, però insuficients. És evident que necessitem reactivar el Pacte nacional per l'habitatge. Ja es va dir fa un any, i seguim exactament igual, prova de la manca de capacitat d'aquest Govern, de generar consensos, de treballar conjuntament, amb tots els actors socials, polítics i institucionals, a l'hora de buscar solucions, de pensar i planificar les polítiques i de fer un canvi real del model d'habitatge que necessita Catalunya. I, la prova, la tenim amb els dos decrets fallits d'aquesta legislatura. És evident que necessitem un marc normatiu nou, que s'adapti a aquest canvi de model. Pensem el model, busquem els consensos, i, després, fem la llei. No al revés. Clar que, només que complissin el que ja tenim previst en la normativa vigent, com la Llei pel dret a l'habitatge, la 24/2015, també estaríem bastant millor del que estem. La moció també parla d'increment de recursos. I és, òbviament, necessari i prioritari, sobretot, per la manca d'inversió en habitatge social que ha caracteritzat el Govern de Catalunya els darrers vuit anys. Anem tard, anem malament. Cal accelerar, però també esperem que el mateix augment de recursos que el PSC demana aquí, el mantingui quan hagi de fer uns pressupostos al Govern de l'Estat espanyol; que mantingui, com a mínim, allò que va acordar amb Podemos i En Comú Podem per als pressupostos fallits del 2019; que mantingui els acords, perquè, el que estem veient és que, de mantenir els acords, no gaire, perquè hi han coses que primer diuen que sí, i després diuen que no, com la limitació dels preus de lloguer, que es va acordar que sí, que l'actual proposta de suposat acord que presentà el PSOE desapareix del mapa, aquesta possibilitat, però que, en canvi, en l'acord que el PSC signa amb Barcelona en Comú a l'Ajuntament de Barcelona, torna a aparèixer «treballar per la limitació dels preus dels lloguers a càrrec dels ajuntaments. Per tant, ens agradaria saber, exactament, què és el que pensa el PSC sobre la capacitat dels ajuntaments, de regular i limitar l'augment dels preus dels lloguers en les zones de més alta tensió, perquè no ho tenim gens clar; perquè quan intervenen, parlant del Decret de lloguers que va presentar el Govern, era que: «Aquí no toca fer-ho, que s'ha de fer a Madrid, però que cal fer-ho. I quan ho poden fer a Madrid, no ho fan. I diuen..., res, no diuen res, en realitat, sobre el tema. També ens agradaria saber el criteri per fixar aquesta regulació. Segueixen fent referència a un índex de preus de referència, que, quan els plantegem que ha d'incloure la renda com a criteri, no ho accepten. «Que el cens, que dades fiscals..., però la renda de les famílies a l'hora de fixar l'índex de preus de referència, no la volen incloure. Si no hi incloem això, no punxarem la bombolla, no limitarem els preus i les famílies seguiran destinant el 60 per cent dels seus ingressos a pagar un lloguer. I hauran de seguir abandonant les seves cases, els seus barris, les seves escoles i les seves vides. Bé, bàsicament parlen de fer bonificacions a aquells que lloguin per sota de l'índex de preus de referència, basat en el mercat principalment. Nosaltres no creiem que s'hagi de bonificar a qui posa preus justos als lloguers. Nosaltres creiem que s'ha de sancionar a qui no ho fa. Per això, he proposat, també, augmentar la corresponsabilitat dels grans tenidors a l'hora d'oferir lloguer social, però tampoc ho han acceptat, tampoc han volgut corresponsabilitzar els grans tenidors. Però potser el més increïble de tot el que no apareix aquí és quan hem vist l'evolució del punt que demanava revisar els protocols dels Mossos d'Esquadra en casos de desnonament. A nosaltres ens semblava que posar només «revisar el protocol era insuficient, perquè és revisar el protocol per què? Per canviar-ho cap on? Nosaltres creiem que el protocol s'ha de revisar per garantir que els Mossos protegeixin les famílies vulnerables en els casos de desnonament, per molt que facin de policia judicial. Poden fer de policia judicial, però l'actitud, les formes, les maneres, la capacitat de mediar en el cas del desnonament és voluntat política. Per tant, els Mossos poden tenir un altre paper en els desnonaments. Si hi ha una voluntat política, que la tinguin, per molt que facin de policia judicial. I això es resol amb protocols i amb voluntat política, i no ho estem veient. Estem veient com, en casos de desnonaments amb empreses de seguretat privada, de desnonaments extrajudicials, els Mossos no protegeixen les famílies. I això ho hem vist. Doncs no només no han acceptat això, sinó que, a més, li han comprat al Govern que «només en cas que sigui necessari. Si no ho veuen necessari, em perdonaran, però és que no han vist les imatges i que no han estat mai a cap desnonament. Nosaltres creiem que és necessari, i no ho diem només nosaltres, ho diuen les famílies que pateixen els Mossos en els desnonaments. Gràcies.
Gràcies, diputada. Té la paraula, per defensar les esmenes, en nom del Grup Parlamentari d'Esquerra Republicana de Catalunya, el senyor José Rodríguez.
Gràcies, president. Primer de tot, donar les gràcies a la diputada i al grup que proposa aquesta moció, perquè ens ofereix, o, com a mínim, hi ha el potencial per afrontar les polítiques d'habitatge de Catalunya. És veritat que la moció i les esmenes que hem pactat aprofiten alguns aspectes, és a dir, agafen una millora, o plantegen una millora de la coordinació i el treball conjunt de la Generalitat amb els ens locals, posen un èmfasi en la identificació dels habitatges buits als nostres municipis, plantegen alguna..., com canviar o incrementar la fiscalitat als habitatges buits, i, per tant, crear incentius perquè entrin al mercat; es demana la millora per a les oficines i locals d'habitatges. I, també, el que volem destacar molt, tot i que l'esmena en aquest punt no ens l'han admès, però sí que l'esperit hi és, dins del punt de la moció, és recuperar el consens dins del Pacte nacional de l'habitatge. Amb tot això, volem felicitar el grup que ho proposa perquè ho agafa, recull aquest esperit. Però aquí ve la part on no s'han admès esmenes, i, de fet, on el potencial d'aquesta moció no es mostra. I coincideix també amb alguns punts que ha plantejat la portaveu de «comuns. Els punts que he parlat abans els hi votarem a favor, però, quan parlem de fer polítiques més enllà d'aquesta coordinació amb els ens locals, la moció falla. Es nega, es bloqueja la capacitat del potencial legislatiu que tenim, és a dir... Li vam proposar un punt que realment posés l'èmfasi en una nova llei i no el va admetre. No es vol aprofitar el potencial que té el Codi civil català. És a dir, de fet, la moció en si mateixa, tot i que en la part de la coordinació local ho fa molt bé, vol reduir la Generalitat a una diputació. De fet, la moció recull l'esperit que, en el fons, només vol que s'encarregui de la gestió, que faci una despesa, però sempre sota els criteris d'una llei estatal, sense aprofitar la nostra capacitat d'autogovern. En el fons, només entenen la política d'habitatge com a subsidiària de la de l'Estat. I això em recorda per què, tot i venir de la mateixa família política i compartir trajectòria durant un temps, vostès seuen a la bancada socialista i jo a la bancada republicana. No només no creuen en el dret del poble català a decidir el seu futur, sinó que ni tan sols volen aprofitar els marges d'autogovern, que en tenim. Però, de fet, fins i tot quan es parla de gestió i despesa, vostès han admès una esmena en la qual es planteja una despesa desorbitada sense cap memòria econòmica, i aquí, això, al Parlament, és bastant gratuït: sempre podem demanar més diners, però sense dir d'on els traiem, d'on, què deixem de gastar o on incrementem la fiscalitat, això és gratuït, això es diu..., en castellano, «disparar con pólvora del rey. Però, en aquest sentit, pot deduir quins punts li votarem a favor i quins no. Ara bé, no voldria oblidar un debat de fons: la moció no planteja elements de fons. El problema de l'habitatge neix d'uns incentius fiscals, econòmics i polítics que fan que, sempre que torni el creixement econòmic, es dispari el preu de l'habitatge i del lloguer. Són els governs de l'Estat qui han creat deduccions i incentius per enterrar l'estalvi en pedra. Han rescatat a qui s'ha enriquit especulant. Han posat les administracions locals contra les cordes si no se sumen a aquesta bombolla de la construcció. I això no ho afronta la moció. Entenc que una moció al Parlament de Catalunya potser no pot afrontar tot això, però sí que la moció consolida la idea que la política d'habitatge catalana és subsidiària de l'espanyola. Això ens condemna a un model de creixement on, sempre, l'habitatge serà un bé de luxe, i l'economia crearà bombolles immobiliàries. Entenc, però, que, per aquestes raons, vostè està al Grup Socialistes i jo al Grup Republicà. Jo vaig renunciar que la capacitat de fer política em vingués limitada pels interessos d'un gobierno del Estado i unes cambres estatals que, en el fons, fan la política que els permet l'IBEX 35®. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Té la paraula, per defensar les esmenes presentades pel Grup Parlamentari Junts per Catalunya, el senyor diputat Antoni Morral.
Gràcies, president. Honorable conseller, diputades i diputats, una vegada més parlem d'habitatge, una moció que ens convida a discutir el Grup Socialistes. Dir que aquesta moció, de forma inevitable, posa en alguns aspectes els llums llargs, és a dir, aquells aspectes que fan referència a la planificació, i també els llums curts, aquells que fan referència a l'emergència que tenim en l'habitatge, doncs, a dia d'avui, no? Volem posar en valor els acords a què hem pogut arribar transaccionant i negociant amb la ponent d'aquesta moció, perquè ens sembla rellevant. Ens sembla rellevant que, en aquests aspectes de llums llargs, hem arribat a alguns acords i també en els de llums curts. És a dir, pel que fa referència a la reedició del Pacte nacional per l'habitatge amb la participació de totes les parts implicades, en especial els ajuntaments, ens sembla que aquest és un tema important, i la predisposició també d'iniciar de forma participativa la redacció d'un nou projecte de llei que plantegi necessàries reformes estructurals, com també ens convidava el Grup d'En Comú Podem, doncs, a anar a fons, no? Per tant, en aquests temes que hem convingut, que hem acordat, ens sembla rellevant haver arribat a acords. També amb els llums curts hem arribat a acords en aspectes molt concrets que fan referència a l'emergència, a la necessitat que tenim avui, que en molts d'ells ja s'està treballant des de la conselleria, i, reiteradament, doncs, ens han recordat l'esforç..., la voluntat, la predisposició i l'esforç que s'està concretant també en l'increment de recursos en els ajuntaments, a les oficines locals, en els ajuts de rehabilitació, no? Ara bé, hi han alguns aspectes, quatre punts en concret de la moció, en què no hem pogut arribar a acords, perquè ens sembla que compliquen, diguem-ne, la gestió, no la fan més eficient, i, a la vegada, doncs, generen alguns problemes que no solucionen l'objectiu, el que pretén, diguem-ne, la bondat de la proposta, no? Quant a la bonificació de l'IRPF, per exemple, per a aquells propietaris que disposen, diguem-ne, el seu habitatge per al lloguer, combinant..., aquesta és una competència que tenim compartida, en tot cas, amb l'Estat, i que la part que té la Generalitat, doncs, no pot tractar a fons aquesta qüestió, no? També el tema que fa referència als preus..., a taxar els preus de lloguer, pel que fa a combinar, doncs, les dades fiscals, registrals i cadastrals, que ens sembla que això no garanteix que esdevingui un element correctiu que pugui ser, que pugui produir..., fins i tot que pot produir disfuncions. I dos aspectes que ens semblen també una mica agosarats i que, a cop de moció, són complicats d'aprovar, és a dir, el compromís de 1.000 milions d'euros anuals durant deu anys ens sembla que tant de bo es pogués aprovar, però que això requereix, diguem-ne, una cuina tècnica per poder-ho concretar. A la vegada, també, el 20 per cent del que és habitatge de lloguer en el proper any, pel que vol dir això, la gestió de sòl i el temps, doncs, que suposa poder garantir aquesta quantitat, no? De fet, compartim, jo crec, diagnòstic; és obvi. Amb les dades que tenim, doncs, el diagnòstic és fàcil de compartir, el compartim tots els grups aquí, a la cambra. L'habitatge s'ha col·locat en un dels problemes més importants que té el país. El dret constitucional a l'habitatge digne per a tothom, avui l'Administració no és capaç de garantir-lo amb plenitud. Les dades són tan eloqüents, la pressió de la demanda és brutal, les meses d'emergència es troben saturades i subordinades, i, per tant, aquest és un problema greu i en què el diagnòstic és fàcil de compartir. Per què hem arribat fins aquí? I aquesta és una reflexió que el nostre grup, doncs, vol posar damunt de la taula. Hem arribat fins aquí, doncs, perquè les polítiques d'habitatge s'han de poder valorar en períodes llargs, de quinze a vint anys. No hi ha cap grup d'aquesta cambra –potser amb l'excepció del Grup de Ciutadans, perquè no han governat mai cap ajuntament ni la Generalitat– que sigui responsable de les polítiques d'habitatge o per què avui el parc d'habitatges a Catalunya és tan baix. Perquè, d'habitatge, se n'ha fet, de compra de sòl se n'ha fet aquests últims anys, i important, i s'ha construït habitatge protegit, però aquest habitatge ha anat a parar al sector, més tard o més d'hora ha anat a parar al mercat privat –aquest habitatge ha anat a parar al mercat privat. Si això no hagués estat així, si allò que es va adquirir de forma pública hagués estat públic fins a l'eternitat [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] , si s'hagués prioritzat l'habitatge de lloguer des del principi, de ben segur que avui el parc d'habitatge seria molt més elevant del que tenim...
Diputat, hauria d'anar acabant.
...i aquí tots tenim una quota de responsabilitat important: els ajuntaments durant tots aquests anys, la Generalitat i l'Estat. I, per tant, en aquest sentit, que la situació sigui la que és...
Diputat, hauria d'anar acabant.
...doncs, crec que és responsabilitat compartida de molts de nosaltres. Compartir també aquest diagnòstic em sembla que és important per iniciar el camí cap al consens d'un nou pla nacional d'habitatge. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per defensar les esmenes presentades, té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el senyor diputat Sergio Sanz.
Gràcies, president. Gràcies, diputats, diputades, conseller, com tots vostès saben, el preu de l'habitatge torna a ser un gran problema per a moltes persones de la nostra comunitat autònoma. Per aquesta raó, des de Ciutadans hem rebut amb molt interès la moció que ens ha presentat la diputada Ibarra en nom del PSC, tant, que li hem presentat moltes esmenes amb la intenció de millorar-la, cosa que realment ha estat així gràcies a la seva disposició per arribar a acords. Estem molt satisfets de que s'hagin pogut acceptar o transaccionar pràcticament totes les esmenes que hem presentat des de Ciutadans i ara passaré a explicar per què hem presentat algunes d'elles. Els diputats que s'encarreguen de les qüestions relatives a l'habitatge deuen recordar que, des de Ciutadans, hem proposat en nombroses ocasions que es faci servir l'índex de referència per desplegar polítiques públiques que incentivin la reducció dels preus de lloguer. Fins ara, aquest índex de referència l'hem tingut per fer bonic, però no s'ha fet servir per a absolutament res quant a les polítiques públiques. Malauradament, els partits separatistes que donen suport al desgovern sempre ens han votat en contra, com, per exemple, quan vam proposar vincular l'Avalloguer a aquest índex. El que hem defensat amb la nostra esmena a la moció és que es creïn bonificacions a la quota autonòmica per als propietaris que lloguin els seus habitatges a un preu que estigui per sota del 90 per cent de l'índex de preus de lloguer. Això pot contribuir a reduir els preus de lloguer i alhora també faria que, al mateix índex, els preus baixessin. També hem defensat millorar els mecanismes per detectar els pisos buits, però no hem volgut desentendre'ns de que cal facilitar la rehabilitació d'habitatges i incrementar els ajuts a les rehabilitacions que tinguin com a objectiu el lloguer a preu social assequible. Això també són polítiques d'habitatge, però no només d'habitatge, també pot contribuir a millorar l'accessibilitat, a reduir el consum energètic dels edificis o a generar llocs de treball. Mirin aquesta gràfica. [[L'orador mostra un gràfic.]] Abans es parlava del pressupost, que els sembla que la proposta pressupostària és «disparatada. Aquí poden veure les comunitats autònomes que han crescut demogràficament en l'última dècada ordenades en funció del pressupost que inverteixen en habitatge amb relació al pressupost total de les comunitats autònomes. Aquí està Catalunya. Amb relació a la mitjana, estem a la meitat de la mitjana. A Catalunya s'inverteix la meitat de la mitjana que a la resta de comunitats autònomes. Què significa, això? Doncs això significa que, òbviament, som la comunitat que té menys habitatges públics amb relació al nombre d'habitants que tenim; és la comunitat autònoma –l'única– on els preus de l'habitatge ja estan per sobre de l'època de la bombolla, i també la comunitat autònoma amb major nombre de desnonaments. I per què passa? Doncs passa perquè la Generalitat, el Govern de la Generalitat malversa i malbarata diners públics en la seva obsessió nacionalista, que és aixecar una frontera entre els catalans i la resta dels espanyols. Després, òbviament, no hi ha diners per dur a terme polítiques públiques útils per garantir el benestar de la ciutadania, com és el cas de les polítiques d'habitatge. Això és conseqüència de la gestió d'aquest Govern, dels governs que, a més..., quan ens deia que semblava com si la Generalitat no tingués responsabilitat en el que ha passat amb l'habitatge, quan la competència és de la Generalitat des de l'any 80. Això forma també part del mal que han fet durant la darrera dècada els partits nacionalistes que han desgovernat Catalunya. Per això hem presentat una esmena relativa al pressupost que destina la Generalitat a polítiques d'habitatge. Ja fa tres anys que vam proposar en aquest hemicicle que la Generalitat destinés a habitatge un mínim de 1.000 milions d'euros anuals durant una dècada. En aquell moment, cap partit ens va donar suport. De fet, el PSC hi va votar en contra, així que estic molt content de que ara s'hagi incorporat, perquè espero que ens n'anem conscienciant i la resta de grups hi donin suport, perquè el que està clar és que no solucionarem els problemes relatius a l'habitatge destinant més recursos a teleprocés que a les polítiques d'habitatge, com passa ara. Necessitem un parc públic d'habitatge nombrós per atendre les necessitats dels ciutadans en aquesta matèria, de la mateixa manera que, per atendre les necessitats de salut o les d'educació, necessitem tenir escoles i hospitals públics. Però, per fer-ho, cal convertir-ho en una prioritat. Malauradament per a tots aquells ciutadans de Catalunya que tenen problemes per accedir a un habitatge, mentre continuï governant el processisme, les polítiques d'habitatge no seran prioritat per a la Generalitat. Per a Ciutadans sí que ho són, i per això votarem a favor de tota la moció. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. A continuació, per fixar la seva posició, té la paraula el Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, la senyora Maria Sirvent.
Bé, ens trobem en una situació molt complexa, el preu de l'habitatge no para de pujar, en concret el preu de compra i també el preu de lloguer; el preu de lloguer específicament en els últims cinc anys, un 30 per cent a Catalunya, i, a més a més, destinem el 40 per cent del nostre minso salari a pagar el dret, a pagar l'habitatge, i, per tant, a cobrir-nos un dret tan essencial com és l'habitatge. El que passa és que durant molt de temps s'ha entès com una mercaderia i se segueix entenent així. Seixanta desnonaments diaris i un milió de pisos buits als Països Catalans; un ordenament jurídic, unes polítiques del sòl i unes polítiques fiscals que segueixen fomentant aquesta especulació; un rescat a la banca, de 61.000 milions d'euros, dels quals s'han condonat ja 40.000 milions d'euros que no tornarem a veure mai més. Vostès parlen d'ampliar el parc públic d'habitatge, però els partits polítics que representen vostès en els ajuntaments han construït molt parc públic d'habitatge, però ho han fet en un règim de compra venda, fet que fa que avui ens trobem en un percentatge que ni tan sols arriba al 2 per cent, perquè aquest parc públic d'habitatge ha traspassat el mercat especulatiu. Per tant, aquesta proposta de resolució què fa? Doncs dir obvietats; obvietats que ja tardem a convertir en una realitat política. Fer un pacte nacional per l'habitatge? Doncs clar. Convocar els actors socials? Evidentment. I l'índex de referència? Vostès se segueixen referint a un índex de referència que l'únic que vol és consolidar els preus de mercat que són de bombolla i que expulsen les veïnes dels barris i de casa seva? És que això no són polítiques d'habitatge. És que una altra vegada tornarem a trobar-nos amb la mateixa situació i nosaltres seguirem estupefactes davant d'aquesta situació d'aquí a deu anys dient que «és que clar, és que quina desgràcia de situació. Sí, però és que les desgràcies no cauen del cel, tenen responsables i darrere d'elles hi ha unes polítiques d'habitatge molt concretes de les que vostès són absolutament corresponsables. Així que cal posar-nos les piles. Cal voluntat política. I estenem la mà per fer una iniciativa legislativa que veritablement sigui consensuada amb tots els actors polítics, socials, amb el món local i amb els moviments socials.
Gràcies, diputada. A continuació, per fixar la seva posició, té la paraula, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular, la senyora diputada Esperanza García.
Diputats, diputades..., ¿dónde está la clave del sol del problema de la falta de vivienda pública en Cataluña que hace que en ocho años se duplique la demanda de personas que quieren acceder a un piso público? Pues la clave del sol no está en lo que dicen los miembros del Govern, de que tienen limitadas sus competencias. Todo lo contrario. Tiene que ver con que, después de treinta y un años de conselleries en manos de gente de Convergència y sucesores, no han tenido una política clara sobre vivienda pública. Por eso nos encontramos que el parque de vivienda pública solo es de un 2 por ciento. Por eso nos encontramos que, lejos de llegar a ese 15 por ciento de vivienda pública, que era un compromiso que se efectuó por ley en este Parlament, estemos donde estamos, ¿no? Vamos a dar apoyo a muchos puntos de la moción que ha presentado el Partido Socialista, pero no a todos, porque nosotros creemos que, para resolver el problema habitacional, pues, hombre, no podemos hacer una especie de lucha subterránea contra el derecho de propiedad. Y es lo que incluye esta moción. En esta moción, ustedes, pues, parece que, guiados aquello por el hit ideológico de «estamos en contra de todas aquellas personas que sean multipropietarias o grandes tenedores, creen una especie de dos niveles de derecho de la propiedad. Uno que es pleno, que es de los particulares, única y exclusivamente de las familias, digamos, ahorradoras. Y otro, de segunda categoría, que es, pues, de los empresarios, de los inversionistas o incluso de los grandes tenedores. Y oiga, mire, sinceramente se puede incentivar la puesta a disposición de esas viviendas al parque público de alquiler social, pero se hace mediante incentivo no mediante criminalización y creación, digamos, de un derecho de propiedad de segunda categoría. El derecho a la propiedad es pleno sea quien sea el sujeto titular de ese bien. Y, por tanto, a esas, pues, no les vamos a dar apoyo. Sí que vamos a hacer una intención, vamos a expresar una buena intención incluso en esos índices de precios de referencia a pesar de que nosotros consideramos que intervenir en el precio del alquiler produce efectos indeseados, no porque nosotros tengamos prejuicios al respecto, sino porque la práctica ha demostrado que ha sido así. Y, en cambio, en todas esas medidas que nos ha puesto en la moción que son casi casi de inspiración liberal, pues, evidentemente, les vamos a dar apoyo, ¿no?, porque son incentivo. Nosotros creemos que precisamente, pues, para mejorar esas condiciones de acceso y para hacer el mercado más dinámico, incentivar es la vía. Recriminar y reprimir es una calle sin salida.
Gracias, diputada. Per pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula la senyora Rosa Maria Ibarra.
Gràcies, president. Bé, molt ràpidament, perquè tinc molt poc temps. Agrair-los, en primer lloc, als grups de Junts per Catalunya, Ciutadans i de Catalunya en Comú Podem, la voluntat de parlar de les esmenes i de dialogar i d'arribar a acords que hem fet. Un apunt molt breu respecte a la intervenció que ha fet el diputat Rodríguez, d'Esquerra Republicana. Miri, nosaltres no pensem que la política d'habitatge de la Generalitat sigui subsidiària de re ni de ningú. En habitatge tenim competències des de l'Estat, la Generalitat fins als ajuntaments. I, per tant, nosaltres creiem que la Generalitat té una llei del dret a l'habitatge, unes lleis 24/2015 i 4/2016 que són instruments molt vàlids per fer una gran feina en habitatge, a banda d'un pressupost de 35.000 milions d'euros. Per tant, prioritats polítiques, això és el que li demanem al Govern de la Generalitat. I, miri, de vegades, les trajectòries polítiques a les que vostè s'ha referit en reiterades ocasions van més lligades a interessos espuris que no pas a plantejaments ideològics. Agrair-los altra vegada la voluntat de negociar. No em donarà temps de fer repàs de totes les esmenes en les que hem pogut arribar a acords. Bàsicament, són esmenes centrades en el tema de l'habitatge buit, de detectar i actuar contra l'habitatge buit; també important, el fet de plantejar-nos canvis en l'impost d'habitatges buits. En aquest sentit, caldrà esperar l'informe que havia de fer el Govern respecte a l'efectivitat d'aquest impost. Estarem amatents a aquest informe que, quan reprenguem el curs polític al setembre, haurem de veure quins resultats dona. I, també, evidentment, aquesta dotació pressupostària que creiem que és molt important si ens creiem de debò la necessitat d'habitatge i la necessitat d'encarar polítiques d'habitatge efectives. Gràcies.
Gràcies, diputada. Hem cridat a votació. [[José Rodríguez Fernández demana per parlar.]] Digui'm. Em demana la paraula per... [[veus de fons]] al·lusions; trenta segons.
M'agradaria que el que ha dit la diputada del PSC, això dels interessos espuris, crec que no correspon a aquest nivell de debat al Parlament. Mai he faltat al respecte a cap diputat socialista, i el que li he plantejat és una discrepància política de fons, mai d'interessos personals. A mi em sap molt greu que, en aquest Parlament, es plantegi aquest nivell de debat –em sap molt greu. [[Diversos diputats demanen per parlar.]]
Gràcies, diputat. Hi ha peticions de votació separada. Senyora Segovia, digui'm.
Sí, president, si us plau, per votar per separat el 3.b i 4.b, per una banda, i el 3.c, 4.c i 5, per una altra.
Perdó, 3.c, 4.c i...
Cinc.
I 5 de l'altra. Molt bé. Alguna petició més? [[Pausa.]] Sí? [[Pausa.]] Senyora Sirvent i senyor Soler. [[Algú diu: «El senyor Soler primer.]]
Doncs senyor Solé, digui.
Sí, president, per demanar votació separada dels punts 3.c, 5, 6 i 6 bis.
A veure, tornem-hi: 3.c...
Cinc, 6 i 6 bis.
Sis bis.
Sí.
Senyora García?
Per demanar la votació separada del punt 3.a, que crec que no s'ha demanat. [[Remor de veus.]]
Molt bé. No sé si serem capaços de conciliar tots els interessos dels grups. Digui'm, senyora Sirvent.
Sí. Ho votarem tot per separat, no entro en el...
Depèn, intentem-ho, però...
Sí. La 3.c, la 4.b i c i 5.
Efectivament. Ho haurem de votar tot per separat, senyora Sirvent. Comencem les votacions, doncs. Votarem tots els punts, i subpunts –interpreto– per separat. Per tant, comencem les votacions amb el punt número 1. Comença la votació. El punt número 1 ha estat aprovat per unanimitat, és a dir, 129 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. I passem ara a votar el punt número 2. Comença la votació. El punt número 2 ha estat aprovat també per unanimitat, 128 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. I votem ara el punt 3.a. Comença la votació. El punt número 3.a ha estat aprovat per 124 vots a favor, cap en contra, 4 abstencions i un diputat o diputada present que no ha votat. Votem ara el punt 3.b. Comença la votació. El punt número 3.b ha estat aprovat per 121 vots a favor, cap en contra i 8 abstencions. I votem ara el punt 3.c. Comença la votació. El punt 3.c ha estat rebutjat per 56 vots a favor, 73 en contra i cap abstenció. Votem ara el punt 4.a. Comença la votació. El punt 4.a ha estat aprovat per unanimitat: 129 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. I votem ara el punt 4.b. Comença la votació. El punt 4.b ha estat aprovat per 117 vots a favor, 4 en contra i 8 abstencions. Votem ara el punt 4.c. Comença la votació. El punt 4.c ha estat aprovat per 117 vots a favor, 12 en contra i cap abstenció. I passem a votar ara el punt 4.d. Comença la votació. El punt 4.d ha estat aprovat per unanimitat: 129 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. Votem ara el punt cinquè. Comença la votació. El punt cinquè ha estat rebutjat per 52 vots a favor, 73 en contra i 4 abstencions. Votem ara el punt sisè. Comença la votació. El punt sisè ha estat aprovat per 69 vots a favor, 60 en contra i cap abstenció. Votem ara el 6 bis. Comença la votació. El punt 6 bis ha estat aprovat per 68 vots a favor, 61 en contra i cap abstenció. I votem ara el punt setè i darrer d'aquesta moció. Comença la votació. El punt setè ha estat aprovat per 129 vots a favor, cap en contra i cap abstenció, és a dir, per unanimitat. [[Aplaudiments.]] [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el pla d'acció dels departaments davant l'emergència climàtica]] [[302-00124/12]] I passem ara al següent punt de l'ordre del dia, que és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre el pla d'acció dels departaments davant l'emergència climàtica, moció presentada pel Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem. Per exposar-la, té la paraula diputada senyora Jéssica Albiach.
Sí; gràcies, president. Bon dia a totes i a tots. Avui presentem aquesta moció per tractar el repte més important que tenim al nostre temps, que no és altre que la crisi climàtica. Veiem que no és un tema de futur, és ja una realitat. De fet, aquest estiu és el més calent a la Terra que s'ha conegut, i també m'agradaria començar parlant de dues notícies. Aquestes darreres setmanes hem conegut dues notícies, una de bona i l'altra de dolenta. La bona és que el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya atura a partir d'avui mateix les obres de l'autopista del Maresme, la C-32, entre Blanes i Lloret, i dona la raó així a les plataformes SOS Costa Brava i «Aturem la C-32. S'accepten, per tant, les mesures cautelars que demanaven, perquè –atenció–, la Generalitat està incomplint la seua pròpia llei, està incomplint la Llei de canvi climàtic. El tribunal dona la raó a la plataforma, i, a més, diu que, en lloc del perllongament de la C-32, el que caldria és la millora de la infraestructura viària actual. Per tant, el que veiem són els millors temps de l'antiga Convergència, la Convergència pata negra. En aquest cas, no és el Tribunal Constitucional el que està perjudicant-nos, sinó que és la mateixa Generalitat la que està perjudicant el territori. I aquesta suspensió és un petit èxit per a la Terra i per a la vida, i dic que és petit fins que la suspensió siga permanent. Per tant, aquesta prolongació és més pròpia d'altres èpoques, en les quals es construïa i s'especulava amb alegria, en un sòl que, per cert, ja té més del 50 per cent urbanitzat. Per tant, l'agraïment i les felicitats a tota la gent que s'està deixant la pell en el territori per fer del món un lloc millor, per a nosaltres i per a les nostres filles, i una vegada més la incomprensió davant les accions de la Generalitat. Què fan, conseller? Allargar la C-32 no és compatible amb la lluita contra la crisi climàtica i tampoc amb el turisme sostenible, igual que tampoc ho és el Hard Rock a Tarragona. Per tant, deixin d'insistir en aquest model del passat, que no serveix, que ens destrossa, i facin el favor d'aturar-se. I, en relació amb això, tenim la segona notícia. L'altra era la bona. Doncs aquesta és la dolenta, i va saltar fa quinze dies, quan estàvem precisament en aquesta interpel·lació. És la sentència del Tribunal Constitucional contra quinze articles de la Llei de canvi climàtic. Som les primeres que estem en contra d'aquesta sentència del Tribunal Constitucional, que, cada vegada que pot, veiem com dona una lectura recentralitzadora a la Constitució. Està deixant d'un costat el paper que hauria de tindre d'àrbitre i està ocupant el lloc de la política, i, a més, amb unes intencions perverses. La lluita contra la crisi climàtica és una qüestió inequívoca de sobiranies compartides, i no té sentit donar aquesta lluita soles i aïllades; ho hem de fer junts, de manera coordinada des del carrer i també des de les institucions. Segurament, conseller, en aquest punt sí que coincidim, però també li vull dir que en general vostès i nosaltres estem molt lluny. I, per anar-ho concretant, estem molt lluny perquè vostè ha declarat que l'única manera de treballar eficaçment davant l'emergència climàtica és sent una república, una república independent, clar. Les seues paraules defineixen a la perfecció l'acció o la inacció, o les excuses d'aquest Govern, perquè, clar, què volen dir aquestes paraules? Que mentre arriba i no arriba la independència no podrem fer front a la crisi climàtica? Que tenen un planeta de recanvi a la butxaca i el trauran a la llum quan ja no hi haja res a fer i estiguem tocant fons? Que utilitzen la sentència del Tribunal Constitucional com a excusa per no fer la seua feina? Doncs conseller, no podem perdre ni un segon més. Ja li vaig dir a l'últim Ple que encara hi som a temps, però que hem de posar tots els nostres esforços, la nostra intel·ligència i la nostra generositat per afrontar aquesta tasca, i el Govern de la Generalitat no pot amagar-se darrere del Tribunal Constitucional. Ja l'hi va dir la meua companya Hortènsia Grau a l'anterior legislatura: la Llei de canvi climàtic no és una llei de desitjos, és una llei d'accions i d'oportunitats. I, de moment, el que estem veient és un incompliment darrere de l'altre, fins a tal punt que vostès ens venen lleis que encara no estan, com si ja estiguessin. Vostè, a la interpel·lació, va parlar de la Llei de residus com si estigués a punt de sortir del forn, quan la realitat és que només s'ha aprovat la memòria preliminar i ja sabem que aquesta llei no arribarà fins al segon semestre de 2020. És a dir, que tenim el risc de que s'acabi la legislatura, de que vostès convoquen eleccions i ens quedem sense aquesta llei. Per tant, no valen les excuses. La crisi climàtica no es pot posar en pausa mentre vostès es dediquen a barallar-se per pactes arreu. Ja ho hem dit i ho vam dir fa quinze dies: no estem davant d'una crisi ambiental, sinó que és una crisi de model, i hem d'avançar cap a una societat postcapitalista i postcreixement. I acabo, conseller. Hi ha molta feina per fer i la crisi climàtica no fa distincions ni de competències ni de fronteres. Així que cal actuar ja, i deixin les excuses. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. A continuació, per defensar les esmenes presentades, té la paraula, en primer lloc, el diputat Jordi Terrades, del PSC - Units per Avançar.
Gràcies, president. Consellera, consellers, ahir, en una pregunta que li feia al conseller, jo crec que quedava clara la posició del meu grup parlamentari: és hora de reconèixer l'emergència climàtica, i no només amb declaracions. Calen compromisos clars, que siguin socialment acordats i que ens portin a un horitzó de total descarbonització de l'economia l'any 2050, impulsant un nou acord verd –Green New Deal– a Catalunya, a Espanya i a la Unió Europea, amb finançament suficient per garantir la creació de llocs de treball i una transició justa en els sectors i territoris més vulnerables davant dels necessaris canvis en el model productiu i de consum. El canvi que hem de produir no és només un canvi que s'hagi de fer en les prioritats polítiques i amb una nova legislació, és un canvi que afecta, des del nostre punt de vista, el conjunt de la societat, que ens interpel·la a tots i a totes. Per això, hem proposat i li vam proposar ahir al conseller, també, amb una esmena que hem presentat en aquesta moció, i amb una de posterior que es veurà aquesta tarda, sobre la necessitat de que, més enllà de les declaracions, més enllà de que cada grup parlamentari presenti la seva oferta més àmplia, menys àmplia, de propostes, celebrar –jo crec que ja tocaria, després de pràcticament més de deu anys que es va celebrar la primera cimera sobre canvi climàtic a Catalunya– una segona cimera de canvi climàtic a Catalunya per adoptar compromisos, per intentar arribar a acords, conjuntament administracions, però també el que des del nostre punt de vista és més important, el conjunt de la societat catalana –empreses, sindicats, sectors ambientals, socials i polítics–, que ens porti aquest horitzó de descarbonització de l'any 2050; un acord que després s'hauria d'anar desenvolupant en base a fórmules legislatives i acords pressupostaris per tirar endavant aquest tipus de propostes. Una de les peces essencials de la Llei de canvi climàtic –abans se n'ha parlat– la vam acordar en el darrer Ple d'aquest Parlament, que és el nomenament del Comitè d'Experts sobre el Canvi Climàtic, un comitè independent que fixi objectius. Objectius en què? Sobretot en la reducció d'emissions de gasos amb efecte d'hivernacle. I és cert que el Tribunal Constitucional ha fixat una limitació, però no ha fixat la limitació de quina ha de ser la reducció per cada un dels sectors un cop el paràmetre global queda fixat per l'Estat, i a l'Estat li ha quedat fixat per la Unió Europea. Aquesta peça que per nosaltres és fonamental, i que és el Comitè d'Experts sobre el Canvi Climàtic, ja la tenim. És un organisme independent que haurà de proposar-li al Govern els pressupostos de carboni, que haurà de portar-los al Parlament, i debatre'ls i aprovar-los i acordar-los en seu parlamentària. Com els deia, per acordar aquest trencaclosques jo crec que caldran amplis consensos interns, a Catalunya, amplis acords amb l'Estat, seguir el camí de la cimera fixada a París i el camí també fixat per la Unió Europea; acordar una transició energètica cap a totes les energies renovables; incorporar també criteris de fiscalitat ambiental; tenir una atenció especial al medi rural i als reptes ambientals per incentivar la producció sostenible en el sector agrari; impulsar una mobilitat sostenible, que fomenti l'electrificació del transport i la reducció de l'impacte ambiental de les infraestructures, i introduir, en el Pacte nacional per la indústria, criteris i accions que permetin l'adaptació del sector industrial a la globalització, a la transició ecològica i a la transició digital, perquè considerem crucial l'augment a Catalunya del pes de la indústria en el nostre teixit productiu, amb uns nous criteris, amb aquests criteris de descarbonització del conjunt de l'economia catalana, posats els ulls en l'horitzó de l'any 2050, que sembla que està molt lluny però està aquí a tocar, pràcticament. Trenta anys, en tots aquests sectors, passen molt ràpidament. I, per tant, cal que el Govern, cal que tots plegats, cal que el conjunt de la societat catalana ens posem les piles per arribar a aquests objectius ambiciosos que ens hem fixat.
Gràcies, senyor Terrades. A continuació, també per defensar esmenes, té la paraula la diputada Natàlia Sànchez, del Subgrup de la CUP - Crida Constituent.
Bon dia a tots i a totes, i especialment als companys d'«Aturem la C-32. Felicitar-vos per la feina que heu fet, per desobeir les màquines que trinxen el bosc i per aquesta victòria judicial que exigeix que s'aturi aquesta barbàrie d'infraestructura. Senyor Calvet, prengui nota de la gran feina que han fet els companys i companyes d'«Aturem la C-32. [[Aplaudiments.]] Avui, de fet, votarem en aquesta moció i en la següent proposada per la CUP - Crida Constituent un punt sobre el tema, però, com sempre i moltes vegades diem, el moviment de base, el moviment popular, i, en aquest cas, el moviment ecologista, ens passa per sobre i aconsegueix victòries que aquí són molt difícils d'aconseguir. Dit això, sobre la moció que plantegen, nosaltres no podem estar en contra d'aquestes propostes. Aquestes nou pàgines de moció són, des del nostre punt de vista, un programa pur i dur del que podríem anomenar «capitalisme verd, amb algunes barreges, amb algunes qüestions en legislació que ja estan contemplades, d'altres en què hi votarem, de fet, a favor. Nosaltres volem dir-ho tot, quan parlem de crisi socioecològica, de la crisi socioecològica que viu el planeta, no ho podem fer obviant que vivim en societats que sustenten en el capitalisme extractivista, extracció de petroli, carbó i gas per obtenir energia i béns materials dins del lliure mercat, un capitalisme extractivista que genera brutals desigualtats, un sistema que genera sense fre grans quantitat de gasos amb efecte d'hivernacle. I, si això no fos prou, aquests recursos no són renovables. Ho fan sota el paraigua del Green New Deal, d'aquest nou acord social verd, i, davant d'aquesta realitat, nosaltres ens fem una pregunta: un nou acord social verd, una proposta que no qüestiona el creixement sense límits i continu podria ser eficaç? Nosaltres creiem que no i molts dels estudis recents mostren que una transició energètica sense qüestionar aquest creixement il·limitat capitalista és impossible. I nosaltres, també analitzant la feina que vostès fan concretament a l'Ajuntament de Barcelona, conjuntament amb el PSC-PSOE, que, a més a més, és el màxim responsable de les polítiques mediambientals de l'Estat espanyol i dels acords internacionals d'aquest Estat espanyol, el que veiem és que amb aquest acord que vostès presenten en temes ambientals es constata un retrocés més en la lluita contra la crisi ecològica, climàtica, a Barcelona. Barcelona és la ciutat més castigada per la contaminació dels creuers, i en l'acord que acaben de presentar ni tan sols es plantegen la limitació dels creuers ni retiren l'acord amb el Port de Barcelona per construir dues noves terminals. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] Podríem continuar detallant algunes de les qüestions –i acabo, vicepresident–, però nosaltres creiem que calen canvis radicals als nostres models de vida, a les nostres formes de producció i al disseny de les ciutats. A la tarda intentarem desplegar amb més detall aquestes qüestions. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Recordar a les persones que estan en el públic que no poden aprovar o desaprovar les intervencions dels diputats. A continuació, és el torn del diputat Francisco Javier Domínguez, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gracias, president. Con el cambio climático se habla mucho de que aumentan las temperaturas y debe de ser por eso que nos aparece esta sábana, por si refrescan las temperaturas. Estamos con una moción de nueve páginas y casi setenta apartados y subapartados. Normalmente se suele agradecer la colaboración en las transacciones o en la aceptación de enmiendas, pero nosotros hemos recibido el texto definitivo hace un ratito. Por lo tanto, dejaremos el agradecimiento para otra ocasión. Empezamos con el incendio de La Ribera d'Ebre, un punto que habla sobre el nuevo modelo forestal, apoyo al mundo rural, aumento de efectivos en prevención y extinción de incendios. Cada una de estas tres palabritas daría para una moción entera, y es un tema que es muy importante, pero pasamos de puntillas con una mera declaración de intenciones. Aun así, daremos apoyo. Seguimos con la Ley del cambio climático. Las leyes, en principio, están para desarrollarlas y aplicarlas, y este Gobierno no lo está haciendo, este Gobierno no está desarrollando la Ley del cambio climático, o sea, hacemos declaraciones de emergencia climática, pero no desarrollamos la ley que tenemos a nuestro alcance. Como mínimo es poco coherente. Transición energética. Medidas contra la pobreza energética, promoción de las renovables, autoconsumo, electrificación de puertos. Todo muy correcto –de hecho, apoyaremos la mayoría de los puntos–, pero poco práctico porque son muy poco detalladas, las medidas, pero, eso sí, ya podrán decir que han presentado una moción muy verde, y eso, pues supongo que debe ser favorable a su público. Y llegamos al fracking. Nuestro Grupo de Ciudadanos tenemos muy claro lo que queremos con el fracking. La fractura hidráulica es una técnica que tiene unos riesgos elevados, no nos gusta el fracking; la competencia está en el Gobierno de España. Conclusión: debemos instar al Gobierno de España a descartar esa técnica. Todo lo demás es hacer trampas al solitario. Regular el fracking creando un laberinto de exigencias inasumibles para que no se pueda hacer... Seamos claros y jueguen limpio: quien tiene la competencia es quien tiene que descartar esta técnica. Agricultura y ganadería. ¿Seguro que el problema del cambio climático son las vacas? O sea, la FAO, en 2006, afirmaba que incluso llegaba hasta el 18 por ciento la responsabilidad de la ganadería de los gases de efecto invernadero, pero estudios más recientes y rectificaciones de la propia FAO lo ajustan a más o menos un 4 por ciento. Actualmente, todo el mundo acepta que la producción energética y el transporte son los responsables del 70 por ciento, y la industria, de un 22. Ya sabemos que para ustedes exagerar vende, pero estaría bien ser un poco más rigurosos y no satanizar a un sector como el de la ganadería y la industria cárnica, que ya tiene bastantes problemas para subsistir. Y sí, apoyaremos que hay que mejorar la eficiencia en la producción ganadera. Y el Gobierno debería fomentar la modernización y las buenas prácticas, y no quedarse a la espera que lo haga el sector privado. También daremos apoyo a la revalorización de la investigación agraria, que se investiguen nuevos cultivos y variedades más adaptadas a las áreas de montaña. Son mejoras que ayudan a la sostenibilidad y a la viabilidad de las explotaciones. Y, realmente, damos apoyo a muchos más puntos de este tema. Pero llegamos a la gestión forestal. Tenemos que conseguir que aumente la superficie forestal gestionada. Este Gobierno tiene que fomentar los planes de gestión forestal. Y este Gobierno tiene que gobernar y fomentar que haya menos bosques sin gestionar. No podemos permitirnos otro incendio como el de La Ribera d'Ebre, porque o gestionamos nosotros el bosque o lo gestionará el fuego. A este punto quiero haceros una queja a vuestro grupo, porque resulta que, en la transacción que habéis presentado con Esquerra Republicana y Junts per Catalunya, sale el texto de la enmienda que nosotros hemos propuesto, que habéis rechazado. O sea, que exijo que pidáis disculpas y que rectifiquéis, porque es nuestro texto el que al final se va a aprobar y no salimos por ningún sitio; la enmienda ha sido rechazada. O sea, pido por favor que se aclare. En cuanto al resto de temas, hay unas..., bastante larga. Me centraré en la biodiversidad y en patrimonio natural, que tengo que ser un poco crítico. Si bien estamos de acuerdo en que tiene que haber un proyecto de ley sobre biodiversidad y patrimonio natural, que está perfecto, es necesario, yo cuestiono un poco si realmente el tema de la desertización en Cataluña es el tema más importante en biodiversidad en Cataluña como para que sea el tema más importante de este apartado. Si hablamos de desierto como que hay poca gente, estamos de acuerdo, porque el principal problema para la diversidad y patrimonio natural es que nos estamos quedando sin agricultura, sin el pastoreo tradicional y sin explotación forestal. Aun así, apoyaremos este punto porque no es incorrecto, pero no creo que sea el punto más importante. Ya hablaremos otro día, si les parece, de temas importantes realmente, como la gestión de los parques naturales o la lucha contra las especies invasoras. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] Por último, para acabar, lo que lamento mucho es que se hayan tocado tantos temas pero con tan poca profundidad, muy superficialmente. Creo que políticamente podemos aportar algo más que buenas intenciones. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyor diputat. Als portaveus dels diferents grups els volia suggerir, atès que aquesta és una moció molt llarga, que té molts de punts..., si poguessin anticipar les peticions de votació separada a la Mesa abans de que s'hagin acabat les intervencions, ens facilitaria després l'ordenació de la votació, eh?, si ens poguessin fer arribar a la Mesa el guió de les votacions separades que volen sol·licitar, als efectes de preparar-ho. Seguim amb el torn per defensar les esmenes presentades, i té la paraula el diputat Ferran Civit, del Grup Parlamentari Republicà.
Bon dia. Gràcies, vicepresident. Consellera, conseller, primer de tot, ja que..., aprofitaré que la diputada Sànchez ha esmentat aquí gent de la Catalunya Vella, en aquest cas de la plataforma C-32, jo aprofito, doncs, en aquest cas, per reivindicar els de la Catalunya Nova [[aplaudiments]] , que són els de la Ribera d'Ebre, que, en aquest cas, arran dels incendis que hi ha hagut, comencen a rebrotar i crec que això és important tenir-ho en compte amb tot lo que hem passat ara, i que, per desgràcia, si no comencem a posar-nos les piles, aquesta cosa s'incrementarà. Per tant, dono les gràcies al Grup dels «comuns per haver fet aquesta proposta. Jo no sé, en aquest cas, torno a citar la diputada Sànchez, si ha de ser un Green New Deal, un decreixement o ha de ser algun altre model que entre tots acabem de dissenyar, però, certament, hem de canviar el model productiu i lògicament hem de canviar la nostra relació amb l'entorn, i crec que en això ens hi trobaríem. Ara bé, sí que he de discrepar d'una cosa, que, si nosaltres fóssim república, un tribunal constitucional no ens hagués tombat tots els articles que aquí, precisament partits constitucionalistes van votar, i després han estat declarats anticonstitucionals. Lògicament, òbviament tindríem els diners. Dit això, doncs, també aprofito que hi ha el conseller Calvet i la consellera Jordà, doncs..., el fet aquest de que necessitem també per lluitar contra el canvi climàtic un reequilibri territorial. Per això també és molt important, arran de l'incendi, tot el que es pugui fer per reactivar el sector primari, lògicament amb gestió de boscos, amb sector productiu, i òbviament una Ribera d'Ebre no només desnuclearitzada, sinó també que tingui un nou model productiu, perquè, si no, si no comencem a fer aquestes coses, no tindrem només la contaminació, tindrem el canvi climàtic, sinó que cada any tindrem una comarca nova i aquesta comarca nova serà tot el territori cremat arran de la sequera, de la desertització i la desertificació –una, antròpica, i l'altra, no–, perquè, si no, algun dia ens hi trobarem, que potser l'incendi no el tindrem a la Ribera d'Ebre, no el tindrem en aquests territoris oblidats, sinó que el tindrem aquí a la cantonada, a Collserola. I llavors potser sí que al país, a Barcelona sí que veurem el risc, perquè el territori és tot, i això inclou Collserola, inclou la Ribera d'Ebre i totes i cada una de les comarques d'aquest país. I per això és molt important el fet de que, d'una vegada per totes, passem dels Powerpoints als Excels d'una vegada. Està molt bé, i en això comparteixo, doncs, les declaracions dels diferents grups que han anat parlant, que les declaracions estan molt bé, però, òbviament, al que hem d'anar és a començar a passar a l'acció. No hem anat tan ràpid com voldríem amb la Llei de canvi climàtic? Doncs certament. Que no hem anat tan ràpid com voldríem en moltíssimes coses? Certament. Però hem començat a caminar. O sigui, la Llei de canvi climàtic no està plenament desenvolupada, certament, però això no vol dir que no s'hagi fet res. S'ha anat avançant. La Llei de residus, doncs ara ha començat l'exposició pública. No voldríem que es demorés molt, o sigui que no sé si ha de ser el primer semestre o que sigui el primer trimestre de l'any vinent, o abans i tot si és possible, a veure, com puguem. I, en aquest cas, lògicament, apostem per un nou model, si és possible, també de residu zero. I això inclou tots els àmbits de què estem parlant. Quan parlava també del departament o Ministeri per a la Transició Ecològica –en aquest cas, lògicament, seria ministeri, preferiria–, i prenent el model francès o fins i tot el model espanyol, que en aquest cas jo he de felicitar..., l'única cosa que felicitaré al Govern del PSOE és el fet de que va fer un govern paritari i el fet de que va fer un ministeri de transició ecològica, però, per la resta, no tinc motius per felicitar-los. Però, per això, crec que en això coincidirem. Ara bé, com pot entendre, nosaltres ara no podrem fer un departament nou, però sí que l'important ara és que hi hagi això, que sigui present a totes i cada una de les accions polítiques de la Generalitat. Òbviament... [[Veus de fons.]] Eh? [[Veus de fons. L'orador riu.]] El meu cor me diria una cosa, però el dit me'n farà fer una altra, com es pot imaginar. Lògicament, també tenim el tema de la Llei de gasos amb efecte d'hivernacle i tots els sectors productius, que tant de bo, doncs, la poguéssim aplicar ara, però, clar, amb els terminis que tenim ara, hem de seguir els procediments. Però en aquest cas no hi podem donar suport. En el tema dels regadius, estem en un procés de modernització. Per tant, això vol dir més eficiència, amb millor gestió; per tant, menys ús d'aigua, que si ara és una quantitat, pots arribar fins i tot a un 80 per cent d'estalvi d'aigua. I, lògicament, en els diferents punts que vostè també ha comentat..., de la mala notícia, que era el tema de la sentència del Tribunal Constitucional. El tema del fracking, el tema de limitar el tema dels pressupostos de carboni, votat també per aquesta cambra, a excepció en aquest cas del PP, que es va abstenir, però, vull dir, la resta de la cambra hi ha votat a favor. El tema de declarar el Mediterrani zona lliure de prospeccions, l'electrificació progressiva dels principals ports, el fet de que els vehicles nous no siguin de combustió interna a partir de 2030, que es redueixi a un 50 per cent la dependència dels combustibles fòssils, i moltíssimes altres coses, que fins i tot és curiós que la ministra Ribera va dir que era una estupidesa haver presentat un recurs, però curiosament no el va retirar. Dit això, escoltin, nosaltres ja saben que votarem molts punts i hem transaccionat molts punts amb vostès, i, lògicament, amb el diputat Cid. Moltíssimes gràcies per la proposta, també moltíssimes gràcies per la generositat. I esperem que si ara rescatar migrants per desgràcia alguns ho consideren il·legal, o fer referèndums també ho consideren il·legal..., esperem que combatre la crisi climàtica no sigui considerat il·legal tampoc. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. A continuació és el torn del diputat Narcís Clara, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Gràcies, vicepresident. Conseller, consellera, membres del Parlament, convidats, d'entrada, manifestar que, efectivament, hi ha consens científic a considerar que el canvi climàtic té causes antropogèniques. No n'existeix cap dubte, és l'activitat de l'home qui l'ha causat. D'aquí el nostre ferm i total compromís en la lluita contra el canvi climàtic. Cal tenir en compte, però, que és la primera vegada que la nostra societat s'enfronta a un repte com aquest. No en tenim experiències prèvies, coneixem què està succeint, sabem quin és l'objectiu que volem assolir, però la metodologia l'anem construïm a mesura que analitzem i estudiem més i més a fons aquesta problemàtica i desenvolupem les eines per lluitar-hi. Els llegiré una cita d'un polític que crec que referma aquesta opinió i de qui considero que no es pot dubtar, ni del seu coneixement profund de les estructures polítiques i econòmiques de poder ni de la seva sinceritat respecte a la lluita contra el canvi climàtic. El senyor Barack Obama va expressar el següent: «El canvi cap a una economia d'energia més neta no passarà de la nit al dia, i requerirà opcions difícils al llarg del camí, però el debat està fixat, el canvi climàtic és un fet. Opino que implícitament s'intueix, i aquesta és també l'opinió de molts experts en la qüestió, que s'han d'implementar polítiques que siguin factibles i que no destrueixin l'entramat socioeconòmic, perquè, en aquest cas, en lloc d'avançar, retrocediríem. Hem d'avançar amb suavitat, que no amb lentitud. «Suavitat i «lentitud no són sinònims. Es pot conduir de forma suau i a molta velocitat. Tanmateix, cal esbrinar com fer-ho possible. Entrant en el contingut de la moció, el conseller Calvet va manifestar que vostès feien servir un llenguatge afrancesat. Jo hi afegiria que l'estètica de la seva moció recorda vagament, ni que sigui de forma subtil –no se m'enfadin–, les formes dels lineamientos programáticos que el Partit Comunista Cubà aprova en els seus congressos. [[Veus de fons.]] Consten de múltiples propostes, amb la finalitat de dissimular el context i els condicionants reals del problema. Uns exemples: canviar plans que ja estan desplegats i que funcionen correctament pels objectius que tenen assignats, com, per exemple, el Pla de regadius de Catalunya; demanar actuacions que ja es realitzen, en concret; assignar recursos al fons climàtic, quan ja està acordat de fer-ho, i en quina forma; elaborar un pla de revegetació, quan ja es fan tasques en aquest sentit, demanar que es desplegui la Llei de canvi climàtic, quan ja s'està fent. I ara faré un incís per parlar de la C-32; no me n'oblido, ans al contrari. Òbviament, farem cas de les mesures cautelars que ha imposat un jutge, i aportarem tota la informació que se'ns demani. Ara bé, no cal ignorar el context de seguretat, per exemple. Vostès demanen aturar les obres de la C-32 sense tenir present que la GEI-600 i la GEI-682 són dues carreteres definides com a trams de concentració d'accidents, amb un elevat trànsit. I, a més, ignoren els aspectes socioeconòmics, atès que els estudis realitzats de cost-benefici sobre la C-32 mostren que els indicadors de rendibilitat socioeconòmica són elevats. Un quart punt que vull esmentar és la confusió en la traducció de competències en qüestions tan importants com el tancament de les centrals nuclears, que és una competència exclusiva del Govern central. Demanar terminis impossibles de complir, donats els tempos administratius, un altre exemple. N'és un altre exemple l'exigència d'aprovar la Llei de residus de Catalunya en tres mesos. Hi estem d'acord, però aquesta condició no és acceptable perquè no es pot complir. Finalment, demanar d'incloure la Ribera d'Ebre com a zona per reduir l'ozó troposfèric, quan no existeix aquest problema. Cal reconèixer, però, que el contingut és clarament millor que l'exemple dels lineamientos, la qual cosa tampoc és que sigui un gran elogi, però ens ha permès posar-nos d'acord en aproximadament el 60 per cent dels punts. Hem acordat transaccionar, per exemple, en fractura hidràulica, en educació ambiental, en gairebé totes les qüestions sobre transició energètica, agricultura, ramaderia, i alguns aspectes d'habitatge i urbanisme. Per acabar, només uns exemples que complementen l'exposat sobre l'activitat que ha desenvolupat i està desenvolupant el Govern. U: inventari de les emissions dels edificis públics i implementació de mesures d'estalvi i eficiència energètica. Dos: desenvolupament de l'impost d'emissions de diòxid de carboni dels vehicles. Tres: en breu es farà la consulta pública prèvia d'aquest impost per a les activitats econòmiques, de la Llei de l'aire i de les emissions d'òxids de nitrogen dels vaixells. I així en podria citar unes quantes més, que ara no m'ha donat temps de llegir-los, però, en definitiva, voldria dir, i resumint, que és molta la feina que s'està fent des del Departament de Territori i Sostenibilitat per millorar substancialment, a mitjà termini, la problemàtica ambiental al nostre país. Gràcies, vicepresident. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Finalment, per fixar la seva posició, té la paraula el diputat Santi Rodríguez, del Subgrup Parlamentari del Partit Popular.
Gràcies, vicepresident. Deia el diputat Domínguez: «És una moció que té gairebé setanta punts, no? En té setanta-set, dividit en 350 segons que tinc, tinc menys de dos segons per poder posicionar-me sobre cada una de les propostes. És obvi que no ho faré, no? Dos, tres coses. Primera, tot el nostre suport i solidaritat amb les persones que s'han vist afectades per l'incendi de la Ribera d'Ebre, i també expressar l'agraïment a tots els cossos que han participat en l'extinció, tant de la Generalitat de Catalunya com de l'Administració General de l'Estat, i que han contribuït a apagar aquest incendi, ho dic perquè és el punt número 1, i, per tant, crec que val la pena fer-ne esment. A partir d'aquí, la moció fa referència a coses tan dispars –amb setanta-set punts hi ha marge–, com parlar de llits hospitalaris, del fracking, de l'agricultura, de carreteres, de les centrals nuclears –per cert, centrals nuclears que no emeten gasos amb efecte d'hivernacle, i, per tant, no contribueixen al canvi climàtic–, i, després, impostos, molts –molts, molts, molts– impostos! D'uns que estan aprovats, els que estan aprovats, incrementar-los, i crear-ne d'altres de nous, per batre el rècord mundial d'impostos. Òbviament, es poden imaginar que no hi donarem suport. I la resta de punts, del conjunt de punts, votarem seguint un criteri. Creiem important fer-hi referència perquè s'explicita en la moció. I el criteri que farem servir és el de la sostenibilitat. Sostenibilitat que, des del nostre punt de vista, significa dur a terme totes aquelles accions que siguin beneficioses per lluitar contra el canvi climàtic, evidentment, però que, des del punt de vista econòmic, doncs, et permetin mantenir una via de creixement. I ho dic, i faig referència precisament a això, perquè la moció, en el punt número 2, fa referència explícita al decreixement de l'economia. Dur a terme, doncs, una sèrie d'accions que parlin i que facin que l'economia decreixi. No podem estar més en contra d'aquest criteri, precisament perquè és insostenible, eh? I, per tant, aquest serà el nostre criteri per posicionar-nos en cadascun dels punts de la moció. Gràcies.
Gràcies, senyor Rodríguez. I, finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula la diputada Jéssica Albiach.
Sí; gràcies, vicepresident. Senyor Civit, la sentència del Tribunal Constitucional contra la Llei de canvi climàtic és una vergonya, però mentre ho arreglem, el Govern pot anar fent coses. Pot fer, per exemple, coses com les que estan fent altres territoris per impedir de facto el fracking. Pot tirar endavant totes les mesures per defensar l'agricultura, la ramaderia, la pesca, l'aigua, la biodiversitat, els boscos, la gestió forestal, els drets comuns, o, per exemple, impulsar l'autoconsum, la contractació pública verda, la mobilitat elèctrica, la fiscalitat ecològica. Per tant, no posen excuses. Senyor Clara, el que és una vergonya no és la C-32, el que és una vergonya és la C-63 entre Lloret i Vidreres, que és coneguda com la «carretera de la mort. I, senyora Sànchez, no s'equivoque d'adversaris: nosaltres no som els adversaris. Concretament, sobre les esmenes: agrair a tots els grups l'esforç que han fet, perquè som conscients de que era una moció llençol, i això requereix un esforç extra. Hem incorporat totes aquelles mesures, totes aquelles esmenes que consideràvem que milloraven el text. I, després, sí que m'agradaria entrar-hi molt concretament: els senyors i les senyores de Ciutadans no han entès que això va d'un canvi de model. A vostès els passa amb la crisi energètica, amb la crisi climàtica com els passa amb el feminisme i amb els drets LGTBI. Per tant, no hem pogut incorporar pràcticament cap esmena. Si hi ha algun problema amb alguna esmena concreta, disculpes per avançat. Amb Junts per Catalunya i Esquerra Republicana: de les trenta-vuit esmenes que han presentat, la meitat anaven a descafeïnar el text i anaven més a convertir aquesta moció en una gesticulació que no una lluita contra la crisi climàtica. Per tant, hem incorporat aquelles que eren positives, però les que venien a descafeïnar, no. I, per acabar: tenim l'oportunitat de posar-nos a l'alçada dels països més avançats en la lluita contra la crisi climàtica, amb un departament de transició ecològica, al que feia referència el senyor Civit. Tot apunta que, una vegada més, Ciutadans, el Partit Popular, Junts per Catalunya i Esquerra Republicana es posaran d'acord perquè això no sigui possible. És trist, però hem de reconèixer que no és cap sorpresa. Encara tenen uns minuts per rectificar. Gràcies.
Gràcies, senyora diputada. A continuació, procedirem a la votació. Simplement volia confirmar que els diferents grups han fet arribar a la Mesa els guions de votació, les peticions de votació separada. Estan totes presentades a la Mesa? [[Pausa.]] Sí? [[Pausa.]] D'acord. Per tant, acabarem de preparar el que és al guió de la votació, amb les votacions separades per blocs. I començarem en un moment. [[Pausa llarga.]]
Molt bé. Intentarem fer una votació que sigui compatible amb totes les sol·licituds que s'han demanat, i, alhora, amb l'extensió de la moció, que no és poc. En tot cas, em permeto dir-los als grups que, a la propera Junta de Portaveus, parlarem, pràcticament, de les votacions separades, perquè situacions com les que es donaran ara hem de mirar d'evitar-les entre tots plegats, i, sobretot, no haver d'improvisar, al mig del Ple, les votacions separades, que han d'entendre que són complicades, en un punt, en una moció que té setanta punts, eh? Llavors, votarem els punts que aniré citant, que intenten, deia al principi, compatibilitzar el que han demanat els diferents grups parlamentaris i la mateixa extensió de la moció. Si hi ha algun punt que...; en general, són punts separats. Si ens en deixem algun que s'ha de votar per separat, que ho diguin al final, perquè, si no, farem, després, finalment, la votació de la resta de punts, després d'haver votat, hi insisteixo, tots i cadascun dels punts que jo aniré citant, un a un, per separat. D'acord? [[Pausa.]] Molt bé. Doncs comencem votant els punts 2 i 2.1 –2 i 2.1. Sí? [[Pausa.]] Doncs el punt 2. Comença la votació del punt 2. [[Veus de fons.]] El punt 2. Estem votant un punt per separat, el punt 2. [[Veus de fons.]] No, no..., no el 2.1; el punt 2. Punt. [[Veus de fons.]] Sí. Molt bé, doncs. Comença la votació. Punt 2, només 2. Comença la votació. El punt 2 ha estat rebutjat per 13 vots a favor, 65 en contra i 51 abstencions. Votem ara el punt 2.1. Ara sí: 2.1. Comença la votació. El punt 2.1 ha estat aprovat per 89 vots a favor, cap en contra i 38 abstencions. Votem ara el punt número 3. Comença la votació. El punt número 3 ha estat aprovat per 68 vots a favor, 61 en contra i cap abstenció. Votem ara el punt número 6. 6, sí? [[Pausa.]] 6 i després farem el 6.1, sí? [[Veus de fons.]] El mateix que hem fet amb el 2. Primer el punt 6 i després el 6.1. [[Veus de fons.]] Bé, hi ha l'encapçalament, sí. Podem votar, per tant, el 6 i el 6.1, perquè és només en l'encapçalament, d'acord? [[Pausa.]] Sí? [[Veus de fons.]] 6 i 6.1, d'acord? –6 i 6.1 [[pausa]] . Comença la votació. El 6 i 6.1 han estat rebutjats per 13 vots a favor, 64 en contra i 52 abstencions. Votem ara el punt 7.3. Comença la votació. El punt 7.3 ha estat aprovat per 90 vots a favor, 4 en contra i 35 abstencions. I votem ara el punt 7.5 –7.5. Comença la votació. El punt 7.5 ha estat rebutjat per 29 vots a favor, 100 en contra i cap abstenció. Passem ara a votar el punt 8 –el punt 8. Comença la votació. El punt vuitè ha estat aprovat per 90 vots a favor, cap en contra i 39 abstencions. I votem ara els punts 9 i 9.1, que, com abans, és un enunciat i el punt 9.1, eh?, 9 i 9.1. Comença la votació. El punt 9 i 9.1 han estat rebutjats per 16 vots a favor, 96 en contra i 17 abstencions. I votem ara el punt 9.2. Es poden votar conjuntament, totes les lletres? [[Pausa.]] Subpunts? [[Pausa.]] 9.2 conjuntament? [[Pausa.]] No? [[Veus de fons.]] El d, la lletra d. Molt bé. Doncs votem el 9.2.d, eh? 9.2.d. Comença la votació. El punt 9.2.d ha estat aprovat per 94 vots a favor, cap en contra i 35 abstencions. Votem ara la resta del punt 9.2, eh? –la resta del punt 9.2. Comença la votació. El punt 9.2 ha estat aprovat per unanimitat; 128 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. I votem ara el punt 9.3. Comença la votació. El punt 9.3 ha estat aprovat per 94 vots a favor, cap en contra i 35 abstencions. I votem ara el punt 9.6. Comença la votació. El 9.6 ha estat rebutjat per 51 vots a favor, 61 en contra i 17 abstencions. Votem ara el 10 i 10.1, eh? –10 i 10.1. Comença la votació. El 10 i 10.1 han estat rebutjats per 29 vots a favor, 61 en contra i 39 abstencions. I ara el 10.1.1, eh? 10.1.1, sí? [[Pausa.]] Comença la votació. El 10.1.1 ha estat rebutjat per 29 vots a favor, 61 en contra i 39 abstencions. Votem ara el 10.1.2. Comença la votació. Aquest punt ha estat rebutjat per 29 vots a favor, 65 en contra i 35 abstencions. I votem ara el 10.1.3. Comença la votació. El 10.1.3 ha estat rebutjat per 29 vots a favor, 65 en contra i 35 abstencions. I ara votem el 10.1.4. Comença la votació. El 10.1.4 ha estat rebutjat per 12 vots a favor, 64 en contra i 52 abstencions. Votem ara el 10.1.5. Comença la votació. El 10.1.5 ha estat aprovat per 89 vots a favor, 1 en contra i 39 abstencions. I ara votem el 10.2. Comença la votació. El 10.2 ha estat aprovat per 68 vots a favor, 61 en contra i cap abstenció. Votem ara el 10.3. Comença la votació. El 10.3 ha estat aprovat per 64 vots a favor, 61 en contra i 4 abstencions. I votem ara el punt 12.2. Comença la votació. El 12.2 ha estat aprovat per 63 vots a favor, 61 en contra, 4 abstencions i 1 diputat o diputada present que no ha votat. Votem ara el punt 13.1. Comença la votació. El 13.1 ha estat aprovat per 90 vots a favor, 4 en contra i 35 abstencions. Votem ara el punt 13.3. Comença la votació. Aquest punt ha estat rebutjat per 47 vots a favor, 65 en contra i 17 abstencions. Votem ara el punt 13.4. Comença la votació. Aquest punt ha estat rebutjat per 33 vots a favor, 60 en contra i 35 abstencions. Passem ara a votar el punt 13.5. Comença la votació. El 13.5 ha quedat rebutjat per 29 vots a favor, 64 en contra i 35 abstencions. I votem ara el punt 13.6. Comença la votació. El 13.6 ha estat aprovat per 90 vots a favor, 4 en contra i 35 abstencions. Votem ara el punt 14.1. Comença la votació. El 14.1 ha estat aprovat per 124 vots a favor, 4 en contra i cap abstenció. I votem ara el punt 14.3. Comença la votació. Aquest punt ha estat aprovat per 65 vots a favor, 60 en contra i 4 abstencions. Votem ara el punt 14.4. Comença la votació. El 14.4 ha estat rebutjat per 12 vots a favor, 117 en contra i cap abstenció. Votem ara el punt 14.5. Comença la votació. El 14.5 ha estat aprovat per 126 vots a favor, 3 en contra i cap abstenció. Votem ara el 14.6. Comença la votació. El 14.6 ha estat rebutjat per 12 vots a favor, 65 en contra i 52 abstencions. Votem ara el punt 15.2. Comença la votació. El punt 15.2 ha estat aprovat per 68 vots a favor, 60 en contra i cap abstenció. Passem ara a votar el 15.3. Comença la votació. El 15.3 ha estat aprovat per 95 vots a favor, cap en contra i 34 abstencions. I ara tenim apuntats el 15.5 i 15.7, que es poden votar conjuntament. Sí? [[Pausa.]] Doncs comença la votació del 15.5 i 15.7. Aquests dos punts han estat aprovats per 67 vots a favor, 60 en contra i 1 abstenció. I votem ara el punt 16.2, de què jo tinc apuntat que es poden votar les lletres a, b i c, conjuntament. Per tant, 16.2 a, b i c. Sí? [[Pausa.]] Comença la votació. Aquests punts han estat rebutjats per 33 vots a favor, 61 en contra i 35 abstencions. I votem ara el punt 18.1 –18.1. Comença la votació. El punt 18.1 ha estat rebutjat per 29 vots a favor, 61 en contra i 39 abstencions. Votem ara la resta de la moció, no? [[Remor de veus.]] No? [[Pausa.]] Quin punt falta? [[Remor de veus.]] Silenci, si us plau.
Nosaltres demanaríem votació separada del punt 11.1 i un aclariment: si s'ha votat el 13.2 o el 13.3.
13.3.
Val. En tot cas, doncs, el 13.2 també votat separadament. I aquests dos es poden votar conjuntament: 11.1 i 13.2.
11.1 i 13.2, sí? [[Pausa.]] La resta de grups no hi tenen inconvenient? [[Pausa.]] No? [[Pausa.]] Doncs votem l'11.1 i 13.2 en una única votació. Comença la votació. Aquests dos punts han estat aprovats per 63 vots a favor, 61 en contra i 4 abstencions. I ara –confio que ara sí– podem votar la resta de la moció? [[Pausa.]] Comença la votació. La resta de la moció ha estat aprovada per 129 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. [[Aplaudiments.]] Després de l'odissea de votacions d'aquesta moció, de la qual parlarem a la Junta de Portaveus, ja ho he dit, suspenem la sessió fins a les tres de la tarda. [[La sessió se suspèn a dos quarts de dues del migdia i dos minuts i es reprèn a un quart de quatre de la tarda i dos minuts. Presideix el president del Parlament, acompanyat de tots els membres de la Mesa, la qual és assistida pel secretari general, el lletrat major i la lletrada Anna Casas i Gregorio.]]
Bé, bona tarda. Reprenem la sessió amb el punt divuitè de l'ordre del dia [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la crisi ecològica i els conflictes ambientals i territorials]] [[302-00128/12]] És la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la crisi ecològica i els conflictes ambientals i territorials, presentada pel Subgrup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent. Per exposar la moció, té la paraula la diputada Natàlia Sànchez.
Bona tarda a tots i a totes, a les poquetes que estem aquí en aquesta hora, que es fa difícil debatre sobre les diferents qüestions que tenim sobre la taula. Venim de debatre una moció, també, sobre crisi ecològica, sobre xoc climàtic. I la moció que ara presentem la CUP - Crida Constituent és senzilla i concreta. Amb aquesta moció no pretenem posar punt final a la crisi socioecològica que vivim, que és global i que posa en risc les condicions de vida al nostre territori –bé, al món–, seria molt pretensiós aspirar a fer-ho, ni tan sols hi assenyalem les principals línies del nostre programa polític; amb aquesta moció, primer de tot, volem assenyalar la limitació de sobirania que representa estar sotmesos a un estat espanyol que per terra, mar i aire suspèn i anul·la constantment lleis aprovades per aquest Parlament. Parlem de la Llei de canvi climàtic. A l'anterior legislatura ens vam dotar d'una llei de canvi climàtic, ho hem dit moltes vegades, pionera a Europa; que tenia per objectiu reduir les emissions de gasos d'efecte d'hivernacle amb l'objectiu d'arribar a les emissions zero l'any 2050. Dos anys més tard, els principals elements d'aquesta llei no s'han desenvolupat, ni tenim pressupostos de carboni per complir amb els objectius de reducció, ni tampoc s'han desenvolupat dues de les taxes més importants per arribar a l'objectiu de la llei. El conseller Josep Rull es va comprometre a desenvolupar la taxa a les emissions de l'activitat econòmica i la taxa a les emissions d'òxids de nitrogen de grans vaixells i creuers, però el conseller Damià Calvet ha decidit que no és prioritari. La Llei de canvi climàtic, sense aquestes mesures, és paper mullat. I ens demostren un cop més, amb aquesta actitud immobilista, que vostès, el Govern, que omplen els discursos de sostenibilitat ambiental, només responen als interessos econòmics i polítics dels poderosos, i, per tant, fan cas omís a l'emergència climàtica i socioecològica. I ho hem vist fa una estona; hem presenciat de forma molt clara una seqüència de votacions amb relació a la moció que presentava el Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem en què bàsicament podríem constatar que s'ha derogat la Llei del canvi climàtic, perquè s'han votat moltes qüestions que van literalment en contra del que ja s'havia aprovat en l'anterior legislatura. Aquesta moció té un segon objectiu: el de visualitzar lluites i conflictes territorials amb relació al medi ambient, la salut, la sobirania energètica, i, en definitiva, intenta traslladar algunes de les demandes dels col·lectius que de forma rigorosa i persistent plantegen..., i plantegen alternatives d'altres formes de viure, d'altres formes d'entendre el model socioeconòmic del nostre país. Avui ens acompanyen aquí al Parlament de Catalunya les plataformes, com ja hem dit al matí, Aturem la C-32, Ribera Digna o la Coordinadora Catalana contra la Incineració. També ens acompanya la plataforma de l'esquerra independentista Stop Jocs Olímpics al Pirineu. En falten moltíssimes més, que cada dia plantegen alternatives reals que passen per assumir que no podem viure del mite del creixement continu. Deia, una crisi que vostès no mitiguen ni adapten, ni hi fan front, perquè el seu marc mental sembla aturat en el temps. No ens acompanya la consellera d'Agricultura, però ahir afirmava a Catalunya Ràdio –i n'és un exemple– que no es pot prohibir una actuació en el bosc perquè hi hagi una espècie protegida. Li diríem, si fos aquí, que rectifiqui. Ahir, la sentíem i teníem la sensació de retrocedir quaranta anys o més en el discurs polític de la natura. Simplificar la complexitat dels reptes de la gestió dels boscos i donar les culpes a la protecció ambiental denota un marc mental fins i tot retrògrad. Les espècies protegides ho estan per llei. I caldria que revisem, tots plegats, la mirada antropocèntrica que prima en el dia a dia de les polítiques públiques. Volem preguntar si aquesta és la línia del Govern pel que fa a la conservació de la biodiversitat. Ahir, la consellera d'Agricultura, d'Esquerra Republicana, va defensar les velles posicions polítiques de l'extingida Unió Democràtica de Catalunya. En un context de lluita per la sobirania, de lluita per l'exercici del dret a l'autodeterminació, ens agradaria veure com ens deslliguem de les lloses i les cadenes que signifiquen no només la Constitució espanyola, sinó també totes les aliances empresarials del lliure mercat. Parlo de les empreses de l'IBEX. I no fan res d'això, sinó que fan tot el contrari. El cas paradigmàtic –ja n'hem parlat– és el cas de l'ampliació de l'autopista C-32, que els tribunals han decidit que incompleix la Llei de canvi climàtic. Un bon revés, senyor conseller Damià Calvet. La setmana passada precisament feia cinquanta anys que es va inaugurar aquesta carretera, la primera autopista de peatge, l'actual C-32 del Maresme. I a més a més té una concessió a Abertis; una concessió que caduca el 2021. Exemple paradigmàtic. Què fem? A una empresa que rep el 30 per cent dels seus ingressos a través dels peatges d'aquesta carretera..., el millor negoci que se li va acudir al senyor Santi Vila [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] , exconseller de Territori..., seria allargar-la per renovar aquesta concessió. Paradigma d'abandonar la lluita per la sobirania; en aquest cas la sobirania per les infraestructures del territori. En la següent intervenció acabarem de desplegar la resta de mesures d'aquesta moció, que el que vol, hi insisteixo –i acabo, vicepresident–..., vol situar un petit mapa d'algunes de les lluites que plantegen realment una alternativa al plantejament polític de creixement infinit que planteja aquest Govern. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. A continuació, per defensar les esmenes presentades, té la paraula el diputat David Cid, del Grup de Catalunya en Comú Podem.
Bé, des del nostre grup parlamentari, des de Catalunya en Comú Podem, creiem que aquesta moció, presentada per les companyes de la CUP, com l'anterior, presentada pel nostre grup parlamentari, que s'ha debatut abans, doncs, constaten per nosaltres el fracàs de les polítiques ambientals i de lluita contra el canvi climàtic de l'actual Govern Torra i Aragonès. Per nosaltres, ja els hi hem dit de manera reiterada, són un govern gris, antic, que a més a més no té clar quin és el seu full de ruta en les polítiques ambientals. El senyor Narcís Clara feia abans el gastat acudit sobre les nostres propostes, no?, equiparant-les amb Cuba –i en tot cas, s'ha deixat Venezuela, ja l'hi dic jo–, però també li dic que no hi ha res més semblant al desenvolupament o al desenvolupisme soviètic que la seva política d'infraestructures –per exemple, d'infraestructures viàries– o reclamar la quarta pista de l'aeroport del Prat, que és el que defensa el seu grup parlamentari. Miri, vostès no tenen projecte de país. O sigui, volen ser un estat però encara no sabem per fer què. I en tot cas com a mínim tenen, en aquest cas, un conseller de Territori i Sostenibilitat, que no de medi ambient, perquè vostès van renunciar a tindre conselleria de medi ambient o de transició ecològica, que està més pendent d'arreglar els embolics de Sant Cugat o els embolics de la Diputació de Barcelona que no de liderar les polítiques de canvi climàtic a Catalunya. I mirin, tenim un president de la Generalitat que mai parla del canvi climàtic. Jo no l'he sentit mai, al senyor Torra, ni una sola paraula sobre un dels principals reptes que avui té Catalunya, que té –en aquest cas– l'Estat espanyol, que té Europa i que tenim com a civilització. No parlem mai o no parla mai del canvi climàtic. I el senyor Ferran Civit, amb qui jo crec –ara no hi és, però– que compartim, jo diria, fins i tot sensibilitats i diria també anhels, no?, llançava un argument que és: «Si fossin un estat, no tindríem un tribunal constitucional que ens retallés i que ens permetria fer les polítiques ambientals que no podem. Miri, jo no els compro l'argument. És a dir, és evident que tenim un tribunal constitucional que s'ha convertit en la tercera cambra i que té com a objectiu principal retallar l'autogovern de Catalunya, però és que en polítiques ambientals i en polítiques contra el canvi climàtic, s'ho fan sols. Si és que s'ho fan exactament vostès sols. I, per tant, vostès no tenen un projecte ambiental ni un projecte de lluita contra el canvi climàtic; vostès no tenen ni pla A, ni pla B, ni pla C, ni cap pla. I els explicaré per què. Incompleixen, vostès, la seva pròpia Llei de canvi climàtic. Ho ha dit aquest Parlament, en la moció anterior, però és que a més a més ho diu el Tribunal Superior de Justícia, per exemple, aturant les obres de la C-32. Incompleixen la seva pròpia Llei de finançament del transport públic, que no s'ha desplegat; no han posat cap mesura fiscal per finançar el transport públic des de l'any 2015 fins ara per més que nosaltres els hem fet de manera reiterada propostes. Incompleixen el seu Pla de l'energia i del canvi climàtic, i des de l'any 2013 no hi ha ni un sol nou parc eòlic a Catalunya. Estan en contra de prohibir els plàstics d'un sol ús a Catalunya. No tindrem nova llei de residus de Catalunya en aquesta legislatura perquè ens ho han constatat aquests dies, en aquest cas amb la negociació que hem tingut en la nostra moció. Per tant, vostès en polítiques ambientals i en polítiques contra el canvi climàtic han renunciat a que Catalunya lideri res ni a nivell de l'Estat ni a nivell de la Unió Europea. I miri, l'excusa de si és que el Tribunal Constitucional o que no som un estat i quan arribem a ser un estat ho podrem fer tot, és que, en política ambiental i de lluita contra el canvi climàtic, no cola, perquè els hi posaré un exemple: mirin, l'Ajuntament de Barcelona. La política més ambiciosa que hi ha en aquests moments de lluita contra el canvi climàtic, per exemple, la mesura més ambiciosa, és la zona de baixes emissions en aquest cas a la ciutat de Barcelona; que, mentre a Madrid, Ciutadans i PP, de la mà de Vox, volen acabar amb Madrid Central, que bàsicament els diria que és més petit que Ciutat Vella, nosaltres volem fer una zona de baixes emissions a tota la ciutat de Barcelona. O, per exemple, el Pla de lluita contra el canvi climàtic a la ciutat de Barcelona ha estat, en aquest cas, per una entitat com C40, anomenat el millor pla de lluita contra el canvi climàtic en aquest cas de tota la Unió Europea. Per tant, si hi ha voluntat, és possible liderar les polítiques ambientals i les polítiques de lluita contra el canvi climàtic. I, en tot cas, si Catalunya volgués jugar un paper en l'esfera internacional, jo els faig una proposta: juguem-lo en el camp del terreny de la lluita contra el canvi climàtic i en aquest cas també en la defensa del medi ambient, que en aquests moments ens estem col·locant a la cua, no dels països europeus –això de que nosaltres volíem ser la Dinamarca del sud, que ja no cola–..., és que estem per darrere d'altres comunitats autònomes, com per exemple les Balears o com per exemple, fins i tot, en aquest cas, el País Valencià, en les polítiques, per exemple, de gestió de residus. En tot cas, sí que volem agrair la moció de la CUP. Nosaltres hi donarem suport en tots els punts. Sempre, quan no la redactes tu, voldries més ambició. Ens ha sorprès, per exemple, no?, en aquest cas, el plantejament que es fa sobre els jocs olímpics d'hivern. Nosaltres estem d'acord amb el referèndum, però nosaltres creiem que no té sentit en aquest cas, l'any 2030 fer uns jocs olímpics d'hivern en aquest cas a Catalunya, entre altres coses perquè ens sembla absolutament marcià, amb el canvi climàtic, posar-ho en marxa. Per tant, nosaltres hi donarem suport. Però no hi ha res més de capitalisme verd o no hi ha res més de greenwashing que dir que uns jocs olímpics d'hivern poden ser sostenibles. Com deia, en tot cas, donarem suport a la moció. Moltes gràcies.
Gràcies, senyor diputat. A continuació, també per defensar les esmenes presentades, és el torn del diputat Jordi Terrades, del Grup del PSC i Units per Avançar.
Gràcies, vicepresident. Consellera, conseller... A les dues mocions que avui es debaten, el meu grup parlamentari ha presentat una única esmena. Bé, a la dels comuns n'ha presentat un parell més, que ja m'hi referiré. A vostès només una que ja sé que no serà acceptada tot i que, en l'anterior debat que s'ha produït de la moció presentada pel grup parlamentari dels comuns, sí que s'ha aprovat, per àmplia majoria d'aquest Parlament; que, a més a més, ahir al matí, en la pregunta que jo mateix li vaig formular al conseller de Territori, el senyor Calvet va acceptar la proposta que li vam formular; que és la necessitat, més enllà dels debats que puguem tenir en aquesta cambra, la necessitat, de que tots els sectors econòmics, socials, polítics del país celebrin i ens vegem en una segona cimera de canvi climàtic per fixar aquest full de ruta que ens ha de portar al 2050. Per tant, bé, en tot cas, no serà acceptada aquesta esmena que li proposàvem també a la CUP, però el Parlament ho ha aprovat aquest matí. I vull parlar de la Llei de canvi climàtic, perquè en la intervenció de la senyora Sànchez, com en la d'alguns portaveus que s'ha produït aquest matí, hi ha hagut, i per representants dels mateixos grups parlamentaris que donen suport al Govern, una crítica a la sentència del Tribunal Constitucional respecte a algun aspecte de la Llei de canvi climàtic pel que fa referència als objectius globals de reducció d'emissions, que no als sectorials, eh?, i que el comitè d'experts que aquest Parlament va aprovar en l'anterior sessió plenària els permetrà fixar..., o indicar al Govern quina ha de ser aquesta reducció d'objectius sectorials perquè el Govern pugui fer una proposta de pressupostos de carboni en el Parlament, que es debatran en aquesta cambra quan el Govern els porti aquí. Clar, quina ha estat la sorpresa? Que allò que el Tribunal Constitucional no ha invalidat, que són els impostos de fiscalitat ambiental de cua, els finalistes, aquí, els dos partits que donen suport al Govern, aquest matí, va i voten en contra d'una de les esmenes que el meu grup parlamentari havia presentat, i que és la que feia referència a l'impost sobre les activitats econòmiques que generen gasos d'efecte d'hivernacle. Home, contradicció per contradicció i crítica per crítica, permetin que els efectuï, des del grup parlamentari, una crítica de fons, eh?, que a allò que el Tribunal Constitucional ha dit que la Generalitat, que aquest Parlament té capacitat de legislar, nosaltres mateixos hi votem en contra. Per tant, el Govern, els dos grups que donen suport al Govern que s'ho facin mirar, eh? No es pot venir aquí a fer discursos contradictoris en aquest sentit. Nosaltres creiem que el fet de tenir ja acordat aquest organisme independent que és el comitè d'experts li permetrà al Govern portar els pressupostos de carboni, ens permetrà també avaluar anualment quines són les polítiques que es fan, perquè també s'emetran informes independents des d'aquest organisme i tindrem l'oportunitat de debatre-ho en aquest Parlament. També hi ha el compromís, he vist, del Govern, encara no desplegat, però sí ha acordat en el consell de govern, del que seria el comitè social o consell social de participació de la Llei de canvi climàtic, i aquesta cimera que jo els hi parlava. I per anar..., nosaltres, a alguns dels punts que ens proposa la CUP, hi votarem a favor, d'altres no; alguns ja ho hem fet aquest matí. El tema de la C-32 n'és un; nosaltres sempre hem defensat la validesa d'aquesta infraestructura. No entenem el discurs que ens feia la senyora Natàlia Sànchez respecte a renovar la concessió; nosaltres estem en contra de renovar concessions de les vies d'alta capacitat. I nosaltres advoquem per la mobilitat o l'electrificació de la mobilitat; també de la privada, també del transport públic. I necessitarem substituir vehicles de combustió interna per vehicles de mobilitat elèctrica. I necessitarem les infraestructures viàries també. I respecte al tema dels Jocs Olímpics d'hivern, que nosaltres també els hem defensat, jo només els plantejo una cosa: en tot cas, el Govern de la Generalitat i l'Ajuntament de Barcelona han constituït una comissió de treball que està analitzant aquest tema, i els grups parlamentaris hauran de definir amb claredat si hi estan a favor o hi estan en contra. [[Sona el senyal acústic que indica que s'exhaureix el temps d'intervenció.]] No passa res. Ens hem de definir amb claredat.
Gràcies, diputat. Seguidament és el torn, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, de la diputada senyora Marina Bravo. Quan vulgui.
Gracias, president. Diputadas, diputados, conseller, consellera, conflictos ambientales y territoriales, sobre eso va esta moción. Conflictos en los que es cierto que rara vez nos encontramos en el mismo lado que la CUP. En los conflictos no solemos coincidir, pero será que en algunas cuestiones ambientales sí, porque la verdad es que vamos a votar favorablemente a más de la mitad de los puntos de la moción. Votaremos «sí, por ejemplo, a materializar en medidas concretas la declaración de emergencia climática que hacía el Govern hace unos días. También a mejorar la movilidad de la Selva, mediante algunas actuaciones en los ejes viarios. Votaremos que sí a controlar mejor las emisiones atmosféricas y a informar adecuadamente de los resultados o a incrementar las partidas presupuestarias destinadas a la extinción de incendios, por ejemplo. Votaremos también a favor de que el Govern de la Generalitat garantice –porque lo tiene que hacer– que cumple con la Directiva marco del agua, porque ya que la CUP se pone europeísta y nos pide cumplir una directiva europea, pues desde luego por nosotros no quedará y la apoyaremos. Apoyaremos cumplir esta directiva europea, igual que apoyaríamos cumplir cualquier otra directiva ambiental europea, que tanto han hecho por el avance de los estados conjuntamente y en paralelo en esta materia. No se habría podido conseguir de otra manera. A todo esto votaremos que sí, sin ningún tipo de problema. Y luego ya llegan, pues, los otros puntos, los del conflicto, que a veces sí que son de conflictos existentes, pero en muchos casos son de conflictos prácticamente buscados. Pues les digo un ejemplo: el de presentar en el plazo de tres meses un plan con el objetivo de hacer efectivo el contenido anulado por la sentencia del Tribunal Constitucional. A ver, el Tribunal Constitucional no anula puntos de una ley para hacerle la puñeta a nadie; el Tribunal Constitucional anula puntos de la ley para garantizar que se cumplen los derechos del resto de la ciudadanía. Intentar pisotear esos derechos buscando otras artimañas..., pues desde luego a nosotros no nos encontrarán ahí. Y tampoco nos encontrarán en los puntos que hablan, pues, de pararlo todo –todo. Parar obras relacionadas con los Juegos Olímpicos que ya están iniciadas o suspender las tramitaciones y licencias de todas –y además lo pone, «de todas– las granjas, en las que en muchos casos estoy segura hay gente que ha puesto ya bastantes inversiones e incluso ilusiones. En nada de eso les apoyaremos. Las paralizaciones y las moratorias arbitrarias, sin una base legal predefinida ni criterios claros, no son buenas para nadie, y además de generar una enorme inseguridad jurídica, pues a veces salen muy caras para la Administración. Tampoco votaremos a favor de reclamar el traspaso de todas las competencias en materia de concesiones en las cuencas del Ebro, no porque tengamos ningún inconveniente en que se gestionen desde una parte o desde otra, sino porque no hay ningún motivo de eficiencia que lo justifique. Y, bueno, en general lamentamos que no se haya aceptado ninguna de nuestras enmiendas, que alguna creo que se podría haber llegado a acuerdo, y esperamos que el Govern, de aquellos puntos que sí que apoyamos y esperamos que se aprueben, pues después los lleve a cabo. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. En nom ara del Grup Parlamentari Republicà, és el torn del diputat senyor Marc Sanglas. Quan vulgui.
Gràcies, president. Gràcies, consellers. I també saludar les diferents plataformes que ens acompanyen aquesta tarda aquí, en aquest debat d'aquesta proposta de moció que en algun punt seria la segona part, diguem-ne, de la moció d'aquest matí. Sort que el senyor Cid es mostrava ambiciós; o sigui, els temes que no ha fet aquest dematí..., no sé quants punts hagués portat la moció d'aquest dematí, si haguessin demostrat més ambició en aquests punts. Bromes a banda, en tot cas, miri, senyora Natàlia Sànchez, venia aquí amb un gest, diguem-ne, d'agrair-li la disponibilitat que havia tingut i amb la qual hem pogut negociar les esmenes i agrair-li aquesta predisposició a poder-nos entendre. Però vostè també ha fet aquí un discurs que no podem compartir respecte a la consellera d'Agricultura, a la qual, diguem-ne, comparant-la amb les polítiques d'Unió, crec que s'ha passat una mica de frenada. I en tot cas creiem que estem fent polítiques innovadores, creiem que tenim capacitat de superar, i amb escreix, diguéssim, aquelles polítiques que es feien amb la voluntat de protegir el territori, de fer compatible la biodiversitat també amb la diversa activitat que s'hi desenvolupa. I, per tant, ens ha semblat una mica passada de voltes, aquesta comparació. Dit això..., i deixi'm entrar en la moció en concret que vostès plantegen. Compartim amb vostès la preocupació d'alguns punts que aquí s'expressen, i això és el que ha facilitat segurament la posada de l'arribada a aquest acord en diversos punts. La lluita contra el canvi climàtic i la lluita contra una manera de fer, de construir, en aquest país, de créixer de manera desmesurada..., ens hi trobaran, al seu costat. No compartim un model que s'ha desenvolupat en aquest país en els últims anys, on tot era xauxa, on s'hi valia tot, on el creixement urbanístic no tenia cap tipus de fre, i afectava, evidentment, el que era el creixement i afectava les polítiques mediambientals. Per tant, des d'aquest punt de vista, en aquest àmbit ens hi trobaran. Nosaltres, des del Govern, hem intentat modificar, hem intentat pal·liar algunes d'aquestes situacions i hem intentat canviar, reduir, impactar sobre aquests creixements desmesurats. No ho hem aconseguit en tots ells, però entenem que cal fomentar –i això és el que hem intentat– una economia diversificada, fonamentada en la producció, i no en l'especulació. I això és el que hem anat fent. I per això ens hem posat, hi insisteixo, d'acord en alguns punts. En d'altres no ha estat possible, però en tot cas també voldríem expressar la voluntat d'arribar a aquests acords. Pel que fa i pel que plantejava de la Llei del canvi climàtic, endavant, li donarem suport. Pel que fa al tema de la protecció del Parc del Pirineu, vostès ens demanen immediatesa, amb bon criteri, els vam establir una proposta de, diguem-ne, que això fos possible durant l'any 2020, i aquí estem. I, per tant, també li agraïm aquesta predisposició a poder trobar uns terminis lògics. Pel que fa a la consulta dels Jocs Olímpics, totalment d'acord amb que el territori pugui manifestar-se amb relació a aquestes activitats que afecten, i de gran manera, aquests àmbits territorials, però no podem estar d'acord amb el que vostès apunten sobre la construcció d'infraestructures. Moltes d'aquestes infraestructures no tenen –o totes– vinculació amb cap Jocs Olímpics, sinó que en tot cas formen part d'una planificació, d'un necessari desenvolupament d'aquests àmbits territorials, i, en tot cas, creiem que s'ha de fer. Pel que fa al tema de les extincions de les concessions hidroelèctriques, totalment d'acord, i pel que fa al traspàs també de les competències sobre les conques de l'Ebre. Pel que fa a la C-32, compartim amb vostès, creiem que la infraestructura és necessària, però no la volem d'aquesta manera. Sabem que es poden fer les coses d'una altra manera. El revés que ens han donat els tribunals indica que hi ha alguna cosa que no s'ha acabat de fer del tot bé, i, per tant, des d'aquest punt de vista creiem que cal fer una reflexió per millorar aquesta situació en la construcció d'infraestructures. Igual que no compartim el criteri, eh?, com vostè apuntava, del creixement que hi ha hagut de les infraestructures a través, diguem-ne, d'allargaments de concessions d'altres infraestructures. Volem un país en què les infraestructures de pes serveixin per gestionar el trànsit, serveixin per gestionar tota la mobilitat, i no per enriquir algunes empreses. I, per tant, des d'aquest punt de vista, també intentarem els canvis que siguin possibles. Pel que fa al tema dels PDUs, creiem que aquí sí que s'ha fet per part del Govern una feina ingent en la seva correcció i, per tant, diguem-ne, a partir d'assolir, intentar assolir la desclassificació de sòls urbanitzables que en aquests moments no tenen raó de créixer, i, per tant, aquí sí que ens hi hem posat. Creiem que és una bona aposta, intentarem arribar al màxim, i, per tant, des d'aquest punt de vista, tot el suport. I, pel que fa al tema de Hard Rock, els havíem plantejat una esmena on quedava clar que el Govern no assumiria cap despesa ni riscs associats, presents o futurs, a l'hora de garantir la disponibilitat dels terrenys on s'ha d'ubicar el projecte de Hard Rock. Vostès no ens han acceptat aquesta esmena, però volem manifestar una vegada més [[sona el senyal acústic que indica que s'exhaureix el temps d'intervenció]] el compromís manifestat ahir pel vicepresident d'aquesta cambra...
Diputat...
...que no hi haurà recursos públics per a aquests grans projectes. Aquest és el model que també volem revertir, no cal que es dipositin recursos públics per desenvolupar projectes privats, i aquest és un model...
Diputat, se li ha acabat el temps.
...d'altres èpoques que volem acabar. Gràcies.
Gràcies, diputat. [[Aplaudiments.]] En nom ara del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, és el torn del diputat senyor Josep Puig. Quan vulgui.
Bona tarda, consellera, conseller, diputats, president. Arran de la moció que tractem ara, vaig tornar a escoltar i veure el debat de la interpel·lació del passat dia 27, i no em va agradar gens. La situació, entenc que no és només de crisi ecològica, sinó també de crisi intel·lectual i institucional. La moció s'enfoca a alguns símptomes, però en cap cas va a l'arrel. No és gens constructiva, al meu entendre. En la moció esperava trobar alguna proposta concreta per fer front a la col·lisió entre els éssers humans i la natura. Ja ens ho van advertir, l'any 72, 1.700 científics que signaran l'avís de la comunitat científica a la humanitat, on ens cridaven a actuar per evitar la degradació de la biosfera, l'atmosfera, els rius, els oceans, l'aigua, el sòl, els boscos, les especies vivents. Vint-i-cinc anys després, el 2017, més de quinze mil científics feien una segona advertència dient que la humanitat ha fracassat a l'hora de fer progressos suficients per resoldre aquests reptes ambientals. I, de manera molt alarmant, en la majoria d'ells estem fins i tot pitjor del que estàvem aleshores. Em centraré en algun aspecte concret a Catalunya. Per exemple: la situació d'emergència climàtica que ens ha tocat viure, conseqüència de l'addicció social als combustibles fòssils; la galopant pèrdua de biodiversitat en els sistemes naturals; l'enverinament radioactiu de la biosfera pel funcionament, encara, de tres reactors nuclears que produeixen el 50 per cent de l'electricitat a Catalunya i que són l'herència més farragosa del franquisme; la irrespirable atmosfera pel fet d'haver-la convertit en un abocador de tota mena de productes tòxics; la preocupant erosió dels sòls i la seva minva de contingut en matèria orgànica, quan el sòl és el bé comú més preuat, heretat de milions d'anys d'activitat viva a la biosfera. I, en comptes de plantar cara a tot això, insten el Govern de la Generalitat a fer divuit actuacions que em semblen més un aiguabarreig que no pas mesures polítiques coherents per abordar la crisi ecològica que vivim. Una llista de mesures, algunes d'elles amb mirada excessivament urbana, urbanita, com ens recordava recentment el mestre i amic Martí Boada comentant l'incendi a la Ribera d'Ebre. Totes aquestes divuit propostes es posaran a votació, esmenades o no, s'aprovaran o es rebutjaran, però tinc la impressió que, encara que s'aprovessin totes les seves propostes, poc haurem contribuït a fer que el país afronti amb rigor la crisi ecològica i climàtica que patim. Dir-los que, en reescoltar el debat de la interpel·lació i llegir la moció, em ressonaven les paraules de la Greta Thunberg a la marxa pel clima a Estocolm el 8 de setembre passat. Permetin-me que comparteixi una part d'aquest discurs; potser els ressonarà, com em va ressonar a mi. Deia: «A Suècia vivim com si tinguéssim els recursos de més de quatre planetes; la nostra petjada de carboni és una de les deu pitjors del món. Això vol dir que cada any Suècia roba més de tres anys de recursos naturals a les generacions futures. Als que formem part d'aquestes generacions futures ens agradaria que Suècia parés de fer això ara mateix. La nostra vaga a l'escola no té res a veure amb la política de partits, perquè al clima i a la biosfera no els importa en absolut la nostra política ni les nostres paraules buides, l'únic que els importa és el que fem realment. Això és un crit de socors a tots els diaris que encara no escriuen ni informen sobre el canvi climàtic, a tots els que no heu tractat mai aquesta crisi com una crisi, a tots els influencers que defensen tot menys el clima i el medi ambient, a tots els partits polítics que fan veure que aborden la qüestió del clima seriosament, a tots els polítics que ens ridiculitzen a les xarxes socials, a tots els que trieu mirar cap a una altra banda perquè us fan més por els canvis que poden evitar un canvi climàtic catastròfic que no pas el catastròfic canvi climàtic en si mateix, el vostre silenci gairebé és el pitjor de tot. Jo diria, per acabar, tractem la crisi climàtica com la crisi greu que és. Convido a fer en aquest Parlament una feina eficient i eficaç per afrontar la crisi ecològica global i local. Però tinc la impressió que amb la moció que han presentat i avui tractem no estem fent la feina que hauríem de fer. Si us plau, posem-nos a fer-la. No exigim tant a l'altre com exigim-nos a cadascú de nosaltres mateixos. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per fixar la seva posició té la paraula ara, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, el diputat senyor Santi Rodríguez. Quan vulgui.
Gràcies, president. Breument, per posicionar-nos amb relació a aquesta moció sobre conflictes ambientals i territorials, unes propostes en què alguns intenten evitar els conflictes i d'altres provoquen conflictes, i ens posicionarem en sentit semblant a com ho hem fet aquest matí amb relació a la moció de Podem –o Catalunya en Comú Podem–, sobre el canvi climàtic: amb sostenibilitat. «Amb sostenibilitat vol dir tenint present el medi ambient però també tenint present una situació necessària de creixement per garantir el benestar de la ciutadania. Ens posicionarem en contra d'aquelles propostes que el que volen és saltar-se les sentències del Tribunal Constitucional i, per tant, desbordar el marc jurídic. També ens posicionarem en contra respecte d'aquelles propostes que el que signifiquen és paralitzar actuacions, actuacions o bé que estan en marxa o bé que reuneixen un consens important –no absolut, però sí molt important– per dur-se a terme, especialment d'infraestructures, diguin-se «de Jocs Olímpics d'Hivern, diguin-se «amb relació a la C-32. Ens posicionarem en contra també de que el Parlament actuï com a administració, dient quines són les al·legacions als plans urbanístics, o determinades actuacions que s'han de considerar i les que no s'han de considerar. No és una funció del Parlament i nosaltres ens continuem negant a acceptar de posicionar-nos amb relació a aquestes al·legacions, no? I tampoc no donarem suport a decisions, per exemple, que pretenen paralitzar inversions que nosaltres creiem que poden ser importants, i importants per al territori, com poden ser la de Hard Rock Tarragona, amb el benentès de que no es tracta de que el Govern no intervingui, sinó que del que es tracta és de que al Govern i, per tant, al conjunt de la societat catalana, no li costi recursos públics. Per tant, en línies generals, aquest serà el posicionament del nostre grup amb relació a cadascun dels punts d'aquesta moció. Gràcies.
Gràcies, diputat. I, finalment, per posicionar-se sobre les esmenes presentades, té la paraula la diputada senyora Natàlia Sànchez. Quan vulgui.
Bé, començaré amb algunes de les qüestions que s'han plantejat i que tenen a veure amb les esmenes. Primer de tot, Esquerra Republicana, Junts per Catalunya: hem pogut arribar a alguns acords. D'altra banda, senyor conseller, no sé com li ha «sentat el posicionament d'Esquerra Republicana amb relació a la C-32; a nosaltres ens ha sorprès. Benvinguda és aquesta visió en la que hem intentat plantejar, com planteja la plataforma, alternatives a un model i a una macroinfraestructura innecessària, costosa i amb uns impactes ambientals brutals. Pel que fa a la intervenció de Junts per Catalunya, i amb tot el respecte al senyor Pep Puig per la seva trajectòria ecologista, bé, nosaltres som quatre diputades a l'oposició, vostè dona suport al Govern de Junts per Catalunya i Esquerra Republicana; el seu grup parlamentari sosté la conselleria de Medi Ambient i vostè coneix molt millor que jo quina és la feina que s'hi fa i que és totalment contrària al seu discurs, que subscrivim, per descomptat, sobre l'explotació de recursos de carboni i d'emissió de gasos d'efecte hivernacle. Per tant, avui vostè ha votat, durant tota la moció anterior, contra una de les qüestions més concretes i més innovadores que s'han plantejat en l'Europa del segle XXI, que és la Llei de canvi climàtic del Parlament. Per tant, de lliçons, també les justes i necessàries, hi insisteixo, amb tot el respecte a la seva trajectòria en el moviment i en la defensa de les energies renovables. D'altra banda, sobre la qüestió de les granges i tot plegat que s'ha plantejat, hem de reconèixer que actualment els nostres aqüífers estan contaminats..., en un tant per cent del 41 per cent dels nostres aqüífers estan contaminats pels purins. I, a banda, Barcelona World, no podíem acceptar aquesta esmena. Vostès, des del primer dia que es va plantejar Govern Esquerra Republicana - Junts per Catalunya [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] van plantejar aquesta operació especulativa que el que fa és traspassar béns públics a capital privat...
Diputada...
...a «la Caixa. Han anat canviant la seva versió, i nosaltres ens hi posicionem totalment en contra.
Gràcies. Hem cridat a votació. De les peticions de votació separada, es pot plantejar una votació amb diferents blocs, que ara enumeraré, per tant, demano si algun grup té algun inconvenient, que ho digui. Un primer bloc amb la votació dels punts 1.a, 4, 6 i 7; un altre bloc amb els punts 10 i 17, i després els punts 3, 5, 9, 15 i 19, cadascun per separat, aquests darrers. Sí? [[Pausa.]] Digui, senyora Bravo.
No, creo que nuestra petición de votación separada, creo que no se la habíamos hecho llegar y no coincide..., no coincide...
Quin punt no coincideix, senyora Bravo?
Bueno, si puede repetir la primera, quizá podemos... 1.a...
Sí, un bloc amb el punt 1.a, 4, 6 i 7; un altre amb el 10...
Aquest primer sí que podria ser.
D'acord. [[Algú diu: «Tots els altres no.]] No? Doncs, escoltin, tornarem a votar separadament tots els punts que acabarem abans aquesta discussió. Votem, doncs, cada un dels punts d'aquesta moció. Punts, eh? Sí? En aquest cas no cal votar subpunts, entenc? [[Veus de fons.]] El punt 1.a, no? L'1.a. Molt bé. Doncs comencem precisament amb la votació del punt 1.a, eh? Comença la votació. 1.a. El punt 1.a ha estat aprovat per 74 vots a favor, 55 en contra i cap abstenció. Votem la resta del punt 1. Comença la votació. La resta del punt 1 ha estat aprovada per unanimitat, és a dir, 129 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. Passem ara a votar el punt número 2. Comença la votació. El punt número 2 ha estat aprovat per unanimitat també: 128 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. Votem ara el punt 3. Comença la votació. El punt tercer ha estat aprovat per 74 vots a favor, 52 en contra i 3 abstencions. Votem ara el punt número 4. Comença la votació. El punt número 4 ha estat rebutjat per 12 vots a favor, 117 en contra i cap abstenció. I votem ara el punt número 5. Comença la votació. El punt cinquè ha estat aprovat per 91 vots a favor, 3 en contra i 35 abstencions. I votem ara el punt número 6. Comença la votació. El punt número 6 ha estat aprovat per 74 vots a favor, 55 en contra i cap abstenció. [[Natàlia Sànchez Dipp demana per parlar.]] Digui'm, senyora Sànchez.
Disculpi, president, li demano la paraula per demanar que es llegeixin el punt que ve a continuació, el punt número 7, i el punt número 10, abans de votar-los o, si ho vol, al final de la votació.
Molt bé. Si els sembla, llegirem, just abans de la votació de cada punt, el contingut del mateix punt. Per tant, comencem ara la lectura del punt setè. Demano al secretari senyor David Pérez si pot llegir el punt número 7 i després el votarem.
El punt setè, que és: «Instar el Govern de la Generalitat a desestimar l'execució del perllongament de la C-32 fins a Lloret de Mar i a anul·lar els compromisos que suposin la implantació de peatges a l'ombra, un augment de tarifa dels peatges actuals o un allargament del període de concessió d'aquests.
Molt bé. Gràcies, secretari. Votem aquest punt, el punt número 7. Comença la votació. Aquest punt ha estat rebutjat per 12 vots a favor, 117 en contra i cap abstenció. Votem ara el punt 8 de la moció. Comença la votació. El punt número 8 ha estat aprovat per unanimitat: 129 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. Votem ara el punt número 9. Comença la votació. El punt número 9 ha estat aprovat per 126 vots a favor, 3 en contra i cap abstenció. I passem ara a votar el punt número 10. Farem la lectura prèviament, per tant, demano al secretari que faci la lectura del punt número 10. Secretari...
Punt número 10: «Instar el Govern a no fer efectiva la compra dels terrenys on s'ha d'ubicar el recinte de casinos de Hard Rock –abans coneguts com “Barcelona World”– a través de l'Institut Català del Sòl o qualsevol altre ens del sector públic català.
Votem, doncs, aquest punt. Comença la votació. El punt número 10 ha estat rebutjat per 12 vots a favor, 49 en contra i 68 abstencions. Votem ara el punt número 11. Comença la votació. El punt onzè ha estat aprovat per unanimitat: 129 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. Votem ara el punt 12. Comença la votació. El punt dotzè ha estat aprovat per unanimitat; és a dir, 129 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. I votem ara el punt 13. Comença la votació. Aquest punt ha estat votat també per unanimitat: 129 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. I passem ara a votar el punt número 14. Comença la votació. Aquest punt ha estat aprovat per 129 vots a favor, cap en contra i cap abstenció; és a dir, per unanimitat. I passem ara a votar el punt quinzè. Comença la votació. El punt quinzè ha estat rebutjat per 15 vots a favor, 62 en contra i 52 abstencions. I passem ara a votar el punt número 16. Comença la votació. El punt 16 ha estat aprovat per 129 vots a favor, cap en contra i cap abstenció; per tant, per unanimitat. I passem ara a votar el dissetè. Comença la votació. El punt dissetè ha estat rebutjat per 12 vots a favor, 114 en contra i 3 abstencions. Votem ara el punt número 18... [[Veus de fons.]] Sí; digui'm. Algun subpunt, senyor Rodríguez? Quin? [[Veus de fons.]] Votem, per tant, el 18.a... [[Veus de fons.]] En tot cas, votem primer l'encapçalament del 18 i després votarem el 18.a, eh? [[Pausa.]] Per tant, l'encapçalament del punt 18. D'acord? [[Pausa.]] Comença la votació de l'encapçalament del punt 18. Aquest encapçalament, el del punt 18, ha estat aprovat per 126 vots a favor, cap en contra i 3 abstencions. I votem, ara sí, el 18.a. Comença la votació. El punt 18.a ha estat aprovat per 126 vots a favor, cap en contra i 3 abstencions. Votem ara la resta del punt 18. Comença la votació. Aquests dos subpunts, per tant, 18.b i 18.c –18.b i c–, han estat aprovats per unanimitat: 129 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. I finalment votem el punt dinovè i darrer d'aquesta moció. Comença la votació. El punt dinovè ha estat aprovat per 29 vots a favor, cap en contra i 100 abstencions. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la salut mental i l'atenció al suïcidi juvenil]] [[302-00125/12]] Passem ara al següent punt de l'ordre del dia, que és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la salut mental i l'atenció al suïcidi juvenil, presentada pel Grup Parlamentari Republicà. Per exposar-la, té la paraula la diputada senyora Rut Ribas. Quan vulgui. [[Pausa llarga.]]
Gràcies, president. Molt bona tarda a tots i totes. Consellera... Hem trencat el silenci i hem parlat obertament de la realitat entorn de la salut mental, que és una realitat molt present i molt comuna entre moltes persones i també, sobretot, en especial, entre molts joves, perquè, així com tenim salut física, tothom tenim salut mental i aquesta es pot desenvolupar en múltiples factors que avui encara són poc coneguts o explicats. Com s'ha dit en diverses ocasions, una de cada quatre persones experimentem algun tipus de trastorn de salut mental al llarg de la nostra vida. El 20 per cent dels joves han passat per almenys un episodi i han realitzat com a mínim una visita mèdica per atendre alguna patologia de salut mental o emocional. I el que hem de deixar d'ocultar com a societat és el fenomen el suïcidi juvenil, la principal causa de mort entre els joves de quinze a trenta-quatre anys. A Catalunya, cada 5,2 dies, hi ha un suïcidi juvenil. No es pot buscar de manera homogènia quins són els factors pels quals es produeixen els suïcidis, perquè són multifactorials, però el 90 per cent és a conseqüència d'un trastorn mental o vinculat a una afectació mental o emocional prèvia. I, com es feien públiques algunes dades ahir a la tarda, dos de cada deu joves han realitzat alguna temptativa. A nivell internacional, en les seves polítiques públiques, la salut mental per ells, per al nivell internacional, és una prioritat. I aquí també volem que ho segueixi sent, que es posi al centre les polítiques de les persones i, per tant, que es porti a terme la prevenció, l'atenció i el seguiment de la salut mental de forma òptima i posar a disposició totes aquelles eines i recursos per una bona prevenció del suïcidi. Com deia, entre la població jove és habitual trobar casos de trastorns mentals i afectacions emocionals, per això és necessari que s'introdueixi la perspectiva juvenil a totes i cadascuna de les polítiques que s'apliquin, perquè no podem passar per alt quines són algunes de les causes actuals, entre els joves, per desenvolupar alguna situació de salut mental, i aquestes causes és una obvietat que poden ser la inestabilitat i la precarietat que ens envolta. I aquests factors s'han de tenir en compte a l'hora d'elaborar aquelles eines necessàries per atendre la salut mental i la prevenció del suïcidi, així com també qualsevol de les polítiques que es realitzin han d'incloure la perspectiva de gènere. A les dones sempre se'ns han col·locat una sèrie de rols que suposen una barrera addicional, com és el sostre de vidre o les desigualtats, sempre presents arreu, que poden evolucionar cap a una afectació emocional o mental, i, a la vegada, quan parlem de gènere, també hem de tenir en compte que és un 40 per cent la taxa de temptatives entre les persones trans. Per tant, és essencial, per avançar, que totes les polítiques es desenvolupin des d'una mirada de gènere. D'altra banda, per prevenir el suïcidi o les temptatives, cal remarcar i destacar també la prevenció, com és una bona salut emocional, les habilitats socials, tenir accés als recursos de la salut i unes polítiques de salut emocional i mental. I no podem oblidar que s'ha d'afrontar el suïcidi juvenil com un fenomen social que afecta qui decideix cometre-ho, qui fa la temptativa i l'entorn que després ha de sobreviure al dol. Volem destacar que cal posar en relleu la necessitat de la detecció precoç i, així, que hi hagi una prevenció de les conductes autolesives, les temptatives i l'acció del suïcidi, i també apostar per la promoció de la salut i les prevencions de risc relacionades amb la salut mental, com és la salut sexual, les addiccions, el consum de drogues, alcohol i tabac. Amb el conjunt de la moció, amb tot el que es vol introduir tant en les polítiques de salut com en les educatives, es vol posar fi a l'estigma, un estigma que sempre ha acompanyat les persones amb salut mental, etiquetes carregades de qualitats negatives, que impedeixen no poder fer front a l'afectació de manera natural i que discriminen en tots els àmbits. Per això, calen i demanem polítiques i mecanismes que posin fi a l'aïllament social, a la invisibilitat del problema i a l'estigma, però sobretot aquelles polítiques que atenguin a totes les necessitats. Com deia a l'inici de la intervenció, des d'aquest faristol hem començat a parlar obertament de la salut mental i la conducta suïcida i això ha estat gràcies també a les entitats que sempre ho han reivindicat i que avui ens acompanyen, i aprofito per saludar, que han reivindicat sempre aquesta realitat; una realitat molt present entre els joves, una realitat que hem destapat i que ara no la podem deixar més silenciada, una realitat que requereix i mereix un gran repte, una atenció acurada i que es vetlli per les oportunitats que realment necessita per un bon futur. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Per defensar les esmenes presentades, té la paraula, en primer lloc, i en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, la diputada senyora Concepción Abellán. Quan vulgui.
Gracias, president. Diputadas y diputados, el suicidio es la primera causa de muerte entre los jóvenes de quince a treinta y cuatro años en Cataluña; esta es la magnitud y la gravedad del tema. El suicidio juvenil debe abordarse como prioridad en las agendas públicas. Sabemos que las causas son producidas por muchos factores de origen social, y, en tanto que es la sociedad y las condiciones de vida las que enferman a los jóvenes, deben ser las administraciones quienes deben trabajar por la salud mental y el bienestar. La salud mental es especialmente frágil y vulnerable cuando se tienen pocos años y se está expuesta a los riesgos y agresiones que produce este modelo de sociedad a los jóvenes, que daña la autoestima, el autoconcepto y que les desarraiga del sentido de la vida. Todo esto en un momento donde la identidad se está construyendo y donde no siempre existen los recursos personales o materiales para enfrentar adversidades. Podemos decir que una sociedad poco cuidadora, que tiende a banalizar el dolor, que deja en la estacada a quien más lo necesita y provoca frustraciones de proyectos vitales, no es la sociedad que va a superar el reto del suicidio juvenil. Garantizar dignidad y salud es desarrollar una buena política de rendas, la igualdad de oportunidades en la infancia, el acceso a los estudios y a la formación profesional, al trabajo de calidad, a una vivienda asequible, a unos servicios de salud mental públicos no desbordados y con capacidad de acompañar a las personas en sus procesos de dolor. Todo esto es lo que la juventud no tiene garantizado. Además de enfrentarse a la agresividad de los valores neoliberales, del individualismo, de la meritocracia, del consumismo, les dejamos como herencia un estado del bienestar en desmantelamiento y unas políticas públicas que esperan a que alguien se ponga a gobernar. Agradecer y poner en valor el trabajo del Consell Nacional de la Joventut de Catalunya, que han abordado el fenómeno del suicidio juvenil y nos enseñan a aproximarnos a esta realidad desde la perspectiva juvenil. La guía Encarem el suïcidi juvenil es un instrumento útil para los jóvenes que buscan apoyo y orientación, y también para quienes conviven o trabajan con la juventud. Y emplazo al Govern a contar con el Consell Nacional de la Joventut para el impulso de las actuaciones y a incorporar su voz y demandas. De nuestras aportaciones, haremos varias consideraciones. El sistema de salud mental es precario, está desbordado y no garantiza los estándares de calidad con los que los profesionales quieren y deben trabajar. Hablar de centro de salud mental infantil y juvenil y centro de salud mental de adultos daría para un monográfico, pero nos hemos centrado en ganar en perspectiva juvenil en las intervenciones, así como en la suficiencia de recursos, sea cual sea el municipio de residencia de los jóvenes; hoy, la equidad territorial sigue siendo un reto. Es importante la capacidad de estudio y análisis de las realidades que tratan los servicios de salud mental respecto a la juventud. Debemos tener mejores instrumentos de análisis; las fuentes que generan estos datos han de mejorarse, y sabemos que unos de los impedimentos es la gestión concertada externalizada de la salud mental en nuestro país, pero no por eso pueden perpetuarse las disfunciones. Agradecemos la disposición a incorporar algunas medidas que hemos propuesto, pero también queremos hacer hincapié en lo que se queda en el tintero. Desarrollar una guía de apoyo al duelo y la muerte en un entorno que sufre las consecuencias del suicidio nos parecía una herramienta imprescindible para la gestión emocional de las escuelas e institutos, y lamentamos la negativa del Govern a hacerlo. Y, por supuesto, debemos invertir en prevención. Prevención es dar recursos y elaborar un proyecto a nivel de país para trabajar en la salud mental y la educación emocional. El programa Salut i escola se ha de reimpulsar y puede ser un buen instrumento si apostamos por equipos multidisciplinares; después de años recortándolo, no se puede poner más presión sin poner más recursos. Educar, cuidar, empoderar a los chicos y chicas es una responsabilidad compartida, ni de las familias en soledad, ni de las escuelas o institutos en particular; lo es de toda la sociedad; llenar la vida de dignidad, hacer su mundo vivible. Vamos a votar esta moción para ello, sabiendo que llegamos tarde para muchos y nos quedamos lejos de tanto que queda por hacer. Gracias.
Gràcies, diputada. És el torn ara, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, de la diputada senyora Assumpta Escarp.
Gràcies, president. Bona tarda. Les morts evitables són sempre un cavall de batalla en els plans de salut. És una responsabilitat individual, però sobretot col·lectiva, de poder fer tot el que calgui per evitar-les. I més quan parlem, com deien tant a la presentació com a la intervenció anterior, de joves i de suïcidi, i sobretot quan parlem que hi ha un suïcidi juvenil cada 5,2 dies. És la primera causa de mort, això ja s'ha dit, i jo crec que hi ha una interpel·lació directa a totes i a tots. No és tant un moment de reproduir estadístiques, sinó de tenir la valentia d'entrar en un mon difícil i intentar polítiques públiques d'abordatge de la salut mental dels adolescents i joves. El Pla de salut mental de l'OMS 2013-2020 reconeix la funció de la salut mental dins de la salut de les persones. Marca un gran element: la prevenció; jo crec que aquest és un element que anem reproduint tots. Però sobretot marca quatre objectius, que si agafem la moció i les esmenes presentades veurem on estem i on hem d'anar, no? Diu: «Lideratge i governança més eficaç en matèria de salut mental; prestació de serveis integrals i integrats en salut mental i assistència social amb base a la comunitat; aplicació d'estratègies de prevenció i promoció, i per últim, enfortir els sistemes d'informació d'evidència científica i de la recerca, amb un objectiu bàsic, reduir la taxa de suïcidi juvenil. Aquests quatre objectius fixats per l'OMS són..., mirem la moció i en totes les esmenes coincidim en això i en algunes de les mancances que hi han. Hi va haver una sessió de treball i de compareixences de la Comissió de Polítiques de Joventut, una sessió dura i intensa, amb testimonis colpidors; jo no hi vaig assistir, però he tingut l'oportunitat de llegir-ho. Seria bo que tot allò que va sorgir no quedés només en aquesta moció i en el diari de sessions, sinó que poguéssim treure iniciatives de polítiques públiques, transversals, integrals i contemplades a la cartera de serveis. També hagués estat bé, en lloc de córrer per capitalitzar una sessió de treball, treballar en propostes conjuntes, com hem fet moltes vegades quan s'han fet sessions d'aquest tipus. És veritat que a Catalunya des de l'any 2005 tenim els projectes de lluita contra la depressió i l'impuls del Codi risc suïcidi, però no podem oblidar que el Codi risc suïcidi no està implementat a tot el territori, i, per tant, crec que cal tenir en compte aquests fets. Hem presentat algunes esmenes, esmenes contra l'estigma i la discriminació, i sobretot també en l'àmbit educatiu, sobretot quan a les estadístiques et diuen que encara queda un 19 per cent de nanos, en salut mental, que s'ha sentit discriminat pel seu professorat. Vol dir que hi ha una tasca a fer per donar a conèixer la malaltia, però sobretot per facilitar eines que permetin identificar i elaborar protocols davant les problemàtiques del suïcidi. Hem presentat una esmena, que ha estat admesa, sobre la necessitat de formar el professorat en competències emocionals, i l'escola ha de ser un dels sistemes de detecció, i en aquest sentit, per això ho hem fet. També hem volgut incorporar dins del programa «Salut escola la importància de la infermera escolar, com a mecanisme de prevenció, promoció i atenció en l'entorn escolar i, sobretot, d'identificació de les conductes de risc. No ens l'han admesa. De tota manera, hi votarem a favor. Reflexionant en que més del 20 per cent de les visites dels joves als metges són per ansietat o per depressió, és evident que les esmenes que feien referència al contínuum assistencial i a reforçar el CAP i la relació entre els CAPs i l'atenció especialitzada, i entre els diferents serveis especialitzats..., és bàsic. També –i és una esmena que no ha estat admesa, i és incomprensible– reduir la llista d'espera de primera visita, que en aquest moment és elevada, i, per tant, com més retardem el diagnòstic, més retardarem el seu abordatge. Donarem suport a aquesta moció. Ja hem dit algunes de les coses que no compartíem, però hem presentat esmenes per millorar el text, que recullen aportacions fetes també en les compareixences, i esperem que al final la moció la puguem compartir entre tots. Com deia a l'inici, les morts evitables ens interpel·len a totes i a tots. Si cada quaranta segons hi ha una persona que es suïcida al món, cada quaranta-un segons hi ha una persona que es pregunta el perquè. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. És el torn ara, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, de la diputada senyora Blanca Victoria Navarro.
Gracias, presidente. Consellera, diputados, todos tenemos algún familiar más o menos cercano que ha tenido alguna experiencia en salud mental. Por fortuna, la mayoría de los que estáis aquí no habéis conocido a nadie que haya decidido quitarse la vida; yo sí. A lo largo de mi trayectoria profesional como psiquiatra, he tratado a muchas personas con problemas de salud mental y he podido comprobar como los tabús y el estigma hacen que hablemos poco, muy poco, del suicidio. A ellos especialmente, y especialmente a los que ya no están y a sus familias, y a todos los profesionales de salud mental, quiero dedicar esta intervención. En la Central de Resultados pone que, en Cataluña, en la red de salud mental pública, los pacientes se visitan de media una vez cada dos meses. No lo digo yo, son datos de CatSalut. Una vez cada dos meses. Atención a las familias, visitas de grupo, visitas individuales, el psiquiatra, el psicólogo, el enfermero, el trabajador social, todo junto, solamente una vez cada dos meses. Este es el «model d'èxit del que presumen. Se les llena la boca con la excelencia del Programa de prevención del suicidio del Taulí i de la Dreta de l'Eixample, que sí, son excelentes, pero ¿qué pasa cuando alguien vive en Sant Celoni, a más de una hora de distancia de su centro de salud mental de referencia y no tiene ni fuerza ni ganas para seguir viviendo? ¿Qué tiene que ir, a la Dreta de l'Eixample, más lejos todavía? ¿O ser visitado una vez cada dos meses en su centro de salud mental? La atención a los supervivientes, también solamente una vez cada dos meses... Se les llena la boca hablando de la excelencia del Codi risc suïcidi, que también es excelente, pero el Codi risc suïcidi no deja de ser nada más un programa de detección de casos de riesgo. ¿Y qué hacen los profesionales de los centros de salud mental cuando tienen que atender a estas personas y no tienen hueco en las agendas hasta dentro de dos meses? En nuestras enmiendas, proponíamos que este Programa de prevención del suicidio y atención a los supervivientes se pudiera implantar en todos los centros de salud mental de Cataluña, y con la frecuencia recomendada por los expertos; pero no nos han aceptado la enmienda. Porque a nadie se le ocurriría dar un antibiótico que ha demostrado que cura dándolo cada ocho horas, a nadie se le ocurriría darlo cada dos días. Y esta es la situación en la que nos encontramos en salud mental, que, aunque los pacientes necesitan verse más a menudo, en los centros de salud mental solamente se atienden de media una vez cada dos meses. Y los profesionales les recomiendan, con toda la honestidad del mundo, que si se lo pueden permitir se vayan de pago. ¿En alguna otra especialidad los profesionales de la red pública derivan a la privada a la primera de cambio y no pasa nada? ¿Y qué pasa con todos los que no se lo pueden permitir? Sabemos que como mínimo uno de cada seis niños y jóvenes de Cataluña tiene algún problema de salud mental. ¿Saben cuántos se están atendiendo en la red pública? Uno de cada veinte. Uno de cada seis lo necesita, uno de cada veinte se está atendiendo. Esto significa que de cada tres que lo necesitan hay dos, dos niños y jóvenes que no están recibiendo atención en la red pública. Si se lo pueden pagar, quizá están en la privada, pero ¿cómo pueden pretender prevenir el suicidio si ni tan siquiera aseguran que todas las personas que lo necesitan van a recibir atención? Lo dicho, un «model d'èxit. Se hace imprescindible que en Cataluña haya un plan interdepartamental de prevención del suicidio, como hay en otras comunidades autónomas, porque la prevención empieza en la educación, y hay programas de formación en habilidades sociales y emocionales que han demostrado eficacia para disminuir los trastornos de salud mental y el riesgo de suicidio. ¿En algún otro ámbito de la salud mental sería pensable que hay un tratamiento que ha demostrado eficacia para prevenir una enfermedad y no se está aplicando? Pues la enmienda que habíamos propuesto en este sentido tampoco les ha gustado. La lucha contra el estigma de la salud mental empieza por que las personas con necesidades en salud mental reciban la atención que se merecen y, para ello, que ustedes dediquen los fondos públicos que ellos necesitan. Porque, si no, todo lo que proponen en esta moción son, una vez más, solo palabras vacías. Y para pasar de las palabras a mejorar la vida de las personas hace falta responsabilidad, hace falta que dejen a un lado sus otras prioridades y, señores del Govern, que pongan dinero, y que pongan de verdad a las personas en el centro de sus políticas, porque con sus políticas están a tiempo de hacer que la vida de muchas de estas personas tenga sentido. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. A continuació, i per fixar la seva posició, té la paraula, en primer lloc, en nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, el diputat senyor Vidal Aragonés. Quan vulgui, diputat.
President, per intervenir des de l'escó. Nosaltres volíem manifestar, en primer lloc, que estem d'acord amb el conjunt de qüestions que es plantejaven inicialment a la moció; també amb els afegitons que s'han fet via esmenes. Pensem que és important qüestions com la revisió de la cartera de serveis, com incorporar una visió juvenil, i no únicament juvenil, sinó de les organitzacions juvenils, en l'anàlisi i la intervenció; el situar l'escola com un entorn promotor de salut dels adolescents, o el donar un impuls a l'educació emocional en escoles i instituts, educació emocional que algunes generacions no n'hem gaudit, no l'hem coneguda pràcticament mai. Dit això, ens costa molt no entrar en un altre aspecte que per nosaltres sempre és el determinant i el fonamental: tot el que aprovarem avui a la moció, amb quins mitjans materials i econòmics es farà efectiu?, amb quins? Perquè nosaltres hem anat a veure el conjunt de punts que segurament aprovarem, i, mirin, del conjunt de punts, únicament trobem l'apartat 7, o l'acord 7, com de referència econòmica, i el que diu és «dotar de recursos l'atenció primària, però ni tan sols ho quantifica. Per tant, insistim –i no ho oblidarem mai– en aquesta idea de com pensem donar alternativa, pel sistema de salut públic, que és al que pot accedir o al que podria accedir la majoria de la població, que a dia d'avui es troba col·lapsat, i que, evidentment, o el dotem de més recursos, o de poca cosa –no gaire– servirà això que estem..., o que aprovarem en la jornada d'avui en aquest Parlament. I una reflexió més genèrica, que no guarda relació o no pretén confrontar cap dels acords, ni tan sols els plantejaments que hi ha hagut en el dia d'avui o en la tarda d'avui sobre aquesta qüestió. Fem molta referència a quin és l'origen o la causa del suïcidi, s'està insistint molt, d'una manera adequada, en la malaltia mental, però hauríem d'anar més enllà: a pensar també què és el que porta a renunciar a allò més preuat, que és la vida digna. I nosaltres no volem oblidar-nos mai de la nostra anàlisi política i, per tant, situem que una societat patriarcal, una societat de violència masclista, una societat que no és capaç ni de garantir per al conjunt de la població un habitatge o una feina digna –de fet ni tan sols una feina–, és causa fonamental en l'origen del suïcidi. Però situem una altra qüestió també: hi ha sectors que no formen part de la població més empobrida i més explotada del nostre país i del conjunt de la humanitat, que a dia d'avui també s'estan veient abocats al suïcidi –i parlem del jovent–, perquè no poden suportar el dolor que els provoca una...
Diputat...
...societat –i vaig acabant, president– amb uns valors fonamentats en la competitivitat i en l'individualisme.
Gràcies, diputat. Té la paraula ara, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, el diputat senyor Santi Rodríguez.
Gràcies, president. Afortunadament, el portaveu de la CUP s'ha allargat més de lo que jo tenia pensat, perquè si no hagués hagut de dir «comparteixo plenament les seves reflexions; i comparteixo les inicials, no les finals, no? Però, certament, aquest és un problema important, és un problema que té mèrit que l'abordi amb una moció un dels grups que dona suport al Govern, i particularment el grup de la mateixa consellera de Salut, i compartim la necessitat de dotar de recursos, de millorar els mecanismes per tal d'abordar la problemàtica que comporta el risc de suïcidi i que comporta la salut mental en general, però al final estem parlant sempre del mateix: recursos econòmics, que s'han de traduir en recursos personals i en recursos materials per poder fer efectiu tot allò que aprovem. I els recursos s'acostumen a obtenir i s'acostumen a prioritzar en una cosa tan rara com són els pressupostos, que és precisament allò que aquest Govern no ha tingut valor de fer. I dic «el Govern perquè no ha estat el Parlament que ha rebutjat uns pressupostos, ha estat el mateix Govern que no ha estat capaç d'aprovar uns pressupostos per fer front precisament a les necessitats que tenim en molts àmbits, entre ells el de la salut, entre ells el de la salut mental. Gràcies.
Gràcies, diputat. I finalment, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula la diputada senyora Montserrat Macià.
Moltes gràcies, president. Conselleres, conseller, diputades, diputats, personal del Parlament, amics i amigues que ens acompanyeu des de la tribuna de convidats, molt bona tarda. D'entrada dir que el nostre grup parlamentari dona suport a aquesta moció que tracta d'un dels temes més sensibles i complexos que encarem com a societat: la salut mental i el suïcidi juvenil. Uns problemes de salut pública que com diu l'Organització Mundial de la Salut és de primera magnitud. Hi donem suport perquè obliga a enfocar la mirada d'aquest Parlament a un tema absolutament prioritari, que ens interpel·la com a societat, i ho fa des d'òptiques transversals, amb perspectiva juvenil i amb mirada de gènere. En aquest sentit agraïm al grup parlamentari proposant i a la resta de grups l'esforç per les esmenes i per les transaccions a les que s'ha arribat, perquè així s'aconsegueix una moció que posa l'atenció i fa millores en aspectes necessaris per prevenir, atendre i actuar. Unes millores que entre d'altres tenen a veure amb la necessitat d'eliminació de l'estigma que pesa encara entorn de la salut mental, i al silenci que se li adhereix, amb el benentès que «salut mental no sempre és sinònim de «suïcidi perquè sinó l'únic que fem és encara estigmatitzar encara més el suïcidi. En segon lloc, la necessitat de prevenir i de centrar l'atenció en les tecnologies mòbils com a creadores d'estrès emocional i de frustracions, per la qual cosa necessitem estudis i dades que ens ajudin a entendre i conèixer les repercussions de les xarxes socials en els estats d'ànim de les nostres adolescents. En tercer lloc, la importància de l'educació emocional dins dels àmbits educatius per a construir persones resilients davant de les adversitats i, doncs, per l'educació integral dels nostres joves. I, finalment, l'atenció als familiars, als supervivents. Perquè, diputada Navarro, segurament som molts els d'aquí que hem tingut una experiència propera, lamentablement, amb suïcidi juvenil o d'adult, eh? Per tant, els supervivents, aquells que viuen un dol agut, complex i permanent per una mort sobtada, traumàtica i que sovint no s'entén. Hem de poder acompanyar els familiars dissenyant recursos, atès que el dolor dels supervivents té unes conseqüències psicològiques devastadores. I tot això ho hem de fer entre tots, amb els experts, amb els professionals, les associacions, els afectats de trastorns mentals, els familiars. I ho hem de fer amb la imprescindible perspectiva territorial, amb equitat territorial per tal de garantir que visquis a on visquis del país tinguis els mateixos serveis, els mateixos drets i les mateixes oportunitats per encarar la salut mental i la prevenció del suïcidi. Aquesta, doncs, és una moció que entenem necessària perquè incardina accions que ens permeten dissenyar els reptes de futur que ens han d'ajudar a construir una societat millor, més humanitzada, més solidària, més compassiva i més fraterna. Al llarg de les intervencions de les diputades i diputats que m'han precedit s'han desgranat ja dades que posen els pèls de punta i que no repetiré. Unes dades que ja es van ficar de relleu en la sessió monogràfica del proppassat 11 de juny desenvolupada dins la Comissió de Joventut i a proposta del Consell Nacional de la Joventut de Catalunya. I en què els experts en salut mental i en suïcidi juvenil van fer una radiografia de la situació actual del nostre país respecte al tema que ens ocupa. Una radiografia que ha permès, en definitiva, avançar amb aquesta moció la readaptació, l'adaptació i l'elaboració de noves formulacions que ens han de permetre millorar els instruments de prevenció en salut mental i el suïcidi juvenil. Tenim el Codi risc suïcidi, efectivament, que els nostres experts ens en fan una valoració molt positiva, així com del seu corresponent registre. Però han de poder avaluar-lo per conèixer les seves debilitats i les seves fortaleses per tal de planificar noves estratègies. Creiem que és importantíssim per a nosaltres que els centres educatius continuïn dissenyant programes d'adquisició d'habilitats que han d'educar en la gestió de les emocions i de construcció d'autoestima, perquè sols així, i més enllà de tenir cura dels trastorns mentals, tindrem una ciutadania de qualitat. Agraïm a tots els experts, als professionals, l'ajuda amb la consecució d'aquesta moció. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. I per tancar el debat és el torn, de nou, de la diputada Rut Ribas per posicionar-se sobre les esmenes. Quan vulgui.
Bé, primer de tot agrair a la majoria dels grups parlamentaris la bona voluntat per poder arribar a acords. Hem procurat introduir la gran majoria de les esmenes presentades i celebrem que així sigui, perquè s'amplia de contingut i de fons la moció, gràcies a totes les aportacions que els grups ja han anat presentant en les seves intervencions. Hem volgut introduir –que quedi palès també– que a banda de la introducció de la perspectiva de gènere en totes i cadascuna de les polítiques, doncs, també tenir en compte la interculturalitat i el territori per tal de que quedi constància i que es tingui en compte la diversitat de cadascú en tots els sentits. També s'ha comentat la formació als professionals. Creiem que és un element essencial per a una bona prevenció de la conducta i les temptatives i també per les afectacions a la salut mental. Per això creiem que s'havia d'introduir el punt. També l'educació emocional, i així impulsar que s'incorpori a la programació dels currículums escolars també, i la creació de formacions específiques i que es desenvolupin també no només als currículums escolars sinó allà on hi hagi entorn de joves i infants. Enumeraré les esmenes acceptades i transaccionades dels grups que s'han presentat. Hem acceptat l'esmena 3 de Ciutadans i hem transaccionat l'esmena 1; hem acceptat del Grup Socialistes les esmenes 2, 3 i 8, i hem transaccionat les esmenes 1, 6 i 10, i del Grup Catalunya en Comú Podem hem acceptat les esmenes 2 i 4, i hem transaccionat les esmenes 1, 3 i 6. Al primer punt de la moció s'ha fet una transacció amb totes les esmenes dels punts 1 de cada grup que ha presentat esmenes, i la resta de les transaccions han estat conjuntes amb el Grup Socialistes i el Grup de Catalunya en Comú Podem. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Estem cridant a votació. [[Pausa.]] Hi ha alguna petició de votació separada en aquesta moció? No? [[Pausa llarga.]] Bé. Passem, doncs, a la votació del conjunt de la moció. Comença la votació. La moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la salut mental i l'atenció al suïcidi juvenil ha estat aprovada per unanimitat: 129 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. [[Aplaudiments.]] [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les accions que perjudiquen la convivència]] [[302-00126/12]] Passem ara al següent punt de l'ordre del dia, que és la moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les accions que perjudiquen la convivència, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Per exposar-la té la paraula el diputat senyor Ignacio Martín. [[Remor de veus. Pausa.]] Quan vulgui, eh?, diputat.
Gràcies, president. Bona tarda, senyores i senyors diputats. Bé, avui portem una moció que precisament versa sobre la convivència, versa sobre els valors de la democràcia, de la llibertat i del respecte als principis del pluralisme i de la defensa d'una convivència pacífica entre els ciutadans de Catalunya i entre els ciutadans de Catalunya i els de la resta d'Espanya. Bé, volia començar de tota manera la meva intervenció, perquè crec que és imprescindible, fent un record sentit d'un episodi que va tenir lloc fa vint-i-dos anys. Ayer hizo veintidós años del secuestro de Miguel Ángel Blanco a manos de la banda terrorista ETA, que tras cuarenta y ocho horas de angustia acabó con su vida a sangre fría, descerrajándole dos tiros en la nuca. Un joven de veintinueve años que tenía toda la vida por delante, cuyo único pecado fue defender la libertad y la democracia en el País Vasco, lo cual incomodó a los pistoleros totalitarios de ETA y a los líderes políticos que les daban apoyo, que le segaron la vida a él y le destrozaron la vida a su familia. Y desde aquí quiero mandar nuestro más sentido recuerdo y nuestro más sentido abrazo a la familia de Miguel Ángel Blanco. [[Aplaudiments.]] Aquella tarde de 1997 yo tenía solo quince años, pero recuerdo como si fuera ayer cómo lloré aquel día abrazado a mi familia y a muchos de nuestros conciudadanos por un joven al que no conocía, pero por el que ya sentía una gran admiración y un gran afecto, después de dos días pegado al televisor y a la radio esperando que pudiera escapar de los terroristas y evitar la fatal suerte que le habían deparado los totalitarios. Aquel episodio supuso para muchos comprobar la bajeza moral más absoluta, la crueldad infinita de una banda terrorista y de quienes le dan apoyo, aquellos que dicen luchar por la libertad del País Vasco pero que lo único que han conseguido ha sido intentar someterlo e incluso destruirlo. Ayer cuando veía imágenes de Miguel Ángel la verdad es que todavía me emocionaba y, de hecho, me vuelvo a emocionar tratando de hacer este recuerdo, y por eso me da especial rabia ver como en los últimos tiempos en España y concretamente en Cataluña se están produciendo episodios muy preocupantes de lo que Hannah Arendt llama la banalización del mal. Cuando oigo... Un poco de respeto le pido, señora Madaula.
Silenci, tothom... [[Aplaudiments.]]
Cuando oigo algunos diputados, incluso de esta cámara, hablar del señor Otegui como un hombre de paz, realmente se me revuelven las tripas. Un hombre de paz era Miguel Ángel Blanco, un hombre de paz es el señor Nicolás Redondo Terreros, un hombre de paz es el señor Fernando Savater, pero nunca el señor Otegui, que no solo fue el brazo político de esa banda terrorista, sino que además todavía es incapaz de condenar los asesinatos y el terror que causaron los terroristas. [[Aplaudiments.]] Hablaba de que por desgracia en España se están extendiendo estas tendencias, estos episodios de banalización del mal y, sinceramente, debo decir una cosa que tiene que ver en este caso con el Partido Socialista. Yo nunca creí, de verdad, desde que tengo uso de razón política, nunca creí que oiría a un ministro socialista, un ministro del Gobierno de España banalizar la violencia que han sufrido mis compañeros el Día del Orgullo en Madrid, con agresiones, vejaciones, insultos, que ustedes pueden tratar de desdramatizar [[aplaudiments]] , pero que desde luego demuestran su concepción de la democracia. Que el ministro Marlaska diga que pactar con quien no se debe tiene que tener consecuencias me parece una abyección [[veus de fons]] , una... No me diga que sí, señora... De verdad, señora Romero, me parece alucinante, sencillamente alucinante, que crean ustedes que es admisible que se justifique y se aliente a los violentos en una manifestación como la del orgullo en Madrid. [[Remor de veus.]] Me parece absolutamente inadmisible. Sinceramente, los pactos a los que están llegando el Partido Socialista y por supuesto los partidos separatistas...
Silenci!
De veritat, jo, president, crec que el temps s'hauria de tenir en compte, perquè m'estan interrompent de forma constant i crec que no és raonable.
Silenci tots els diputats i diputades. Continuï, diputat.
Miren, señores del Partido Socialista, a mí no me gustan nada sus pactos con Junts per Catalunya en la Diputación de Barcelona, sus pactos con Esquerra o incluso con la CUP en diversos ayuntamientos, en muchos ayuntamientos de Cataluña. No me gustan nada. Por supuesto me parecen intolerables, pero en todo caso son ustedes muy libres de hacerlos. El que me parece directamente nauseabundo es su pacto con Bildu en Navarra. Eso ya, ni contarlo. [[Aplaudiments.]] Pero aun así les aseguro que, si yo o cualquiera de los miembros de mi grupo vemos algún día que les hacen a ustedes lo que nos han hecho a nosotros en Madrid el Día del Orgullo, les aseguro que lo condenaremos con toda la firmeza y toda la rotundidad, y ustedes en cambio no lo han hecho. [[Aplaudiments.]] En definitiva, esta moción quiere ser una moción por la convivencia [[rialles]] y lo que quería... Les parece muy gracioso. Es que..., es que es increíble.
Silenci. [[Aplaudiments.]] Continuï, diputat.
Però realment el que us fa gràcia què són, els pactes amb Otegi i Batasuna? Què és el que us...?
Silenci.
Però què aplaudeix?
Senyor Cid! Senyor Cid, deixi parlar al diputat. [[Remor de veus.]]
És increïble –és increïble. És que... [[Persisteix la remor de veus.]]
Silenci, tothom.
En fin... Jo suposo que tindré si més no trenta segons més, perquè, clar, no... Bé, volia acabar...
Continuï, diputat.
Volia acabar fent esment d'un dels punts de la moció que diu precisament que volem donar les gràcies, reconeixement, a totes les administracions, a tots els voluntaris que van participar en l'extinció del foc de la Ribera d'Ebre, i fonamentalment molt especialment a l'UME, a la Unitat Militar d'Emergències, efectivament, perquè considerem que el menyspreu del qual ha estat objecte aquesta unitat fonamental per la nostra convivència per part del senyor Buch...
Diputat...
...del conseller de l'Interior, ens sembla absolutament inadmissible.
...ha acabat el temps. Porta un minut més, i he sigut benèvol, però porta un minut més, diputat.
Bé, doncs, continuaré en el torn de les esmenes. Perfecte. Gràcies, president. [[Aplaudiments.]]
Molt bé. Gràcies, diputat. En nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar té la paraula la diputada senyora Alícia Romero.
Gràcies, president. Conseller, consellera... Miri, senyor Martín Blanco, el que vostè no pot fer és que un grup parlamentari li presenti esmenes i ni tan sols que vingui a parlar, a dialogar amb mi, que li he presentat unes esmenes, per dir-me quin és el posicionament i el que pensa fer el seu grup parlamentari. Miri, aquesta moció no va sobre la convivència, aquesta moció va sobre el que van els discos dedicats de Ciutadans, que és a atiar el conflicte, a seguir amb l'enfrontament, a continuar amb la «maranya. [[Aplaudiments.]] Sí, a això és al que va aquesta moció i totes les mocions i propostes que fan Ciutadans. Sí –sí. [[Veus de fons.]] I sap què diu el seu titular...? És que a mi m'és igual que m'aplaudeixin els independentistes, també m'aplaudeixen vostès de tant en tant. [[Remor de veus.]] Quan es diuen les veritats s'han d'aplaudir. [[Veus de fons.]] Quan... Ah, no m'aplaudeixen? Doncs millor, perquè no vull estar al costat de persones que tot el dia atien el conflicte i el que volen és seguir amb l'enfrontament i no solucionar el que passa a Catalunya, a dins de Catalunya i a Catalunya amb la resta d'Espanya. [[Aplaudiments.]] I el que no pot ser, senyor Martín Blanco, és que vingui aquí vostè a parlar d'ETA i compari el terrorisme..., amb quina situació a Catalunya? Amb quina violència? [[Veus de fons.]] Sí, sí; perquè vostè ho fa molt. Amb quina violència? És que és indigne. És indigne que vostès estiguin tot el dia traient el terrorisme d'ETA. Amb quina violència? Comparada amb què? –comparada amb què? I, escolti, el que va passar l'altre dia a les manifestacions LGBTI té molt a veure amb com vostès estan afrontant la situació política a Catalunya i a Espanya. [[Remor de veus.]] Exacte. Miri, l'informe policial no diu exactament el que vostès estan dient. Però és que a més vostès avui han presentat una demanda en els jutjats en la que no parlen de violència. Vostès en la seva demanda no parlen de violència, igual que l'informe policial. Miri, ja està bé –ja està bé–, de veritat; farien un gran favor a aquest país com a grup parlamentari majoritari i que ha guanyat les eleccions..., és fer alguna proposta en positiu. Perquè, miri, vostès diuen «Moción sobre acciones que perjudican la convivencia. No podrien fer accions que afavoreixin la convivència?, accions que afavoreixin la conciliació? És que vostès no podrien parlar d'això? No. Perquè a vostès què els agrada? Parlar de la realitat, fer una gran diagnosi, normalment constatar una realitat totalment esbiaixada –esbiaixada. És veritat, senyor Martín Blanco, esbiaixada. I ho veiem a cada comissió i a cada Ple. Vostès constaten una realitat que és esbiaixada, que està en el seu interès, el seu interès per seguir amb el conflicte, que ja els va bé als independentistes, perquè, mentre vostès atien el conflicte, ells també segueixen. Sí, perquè en parlen d'alguna manera també en la seva moció. Vostès, de veritat, per responsabilitat, per grup majoritari, per haver guanyat les eleccions haurien de fer alguna proposta que afavorís –que afavorís– la conciliació, sí, que fes alguna proposta en positiu per resoldre aquest conflicte. És que en aquesta moció no n'hi ha ni una, de proposta que vagi així. Tot és criticar l'altre. Si ja ho sabem, si no han fet les coses bé. Però les anem a intentar resoldre o no?, o ens quedem sempre criticant? És que no és la feina només dels polítics; hi ha una part de diagnosi, però després ha d'haver-hi una part propositiva, de solució. I vostès no la plantegen mai, perquè ja els va bé seguir aquí. I ho vam veure per desgràcia la setmana passada en les manifestacions a Madrid, LGBTI. [[Veus de fons.]] Sí, sí; amb els vídeos que hem vist per la xarxa. Ja està bé. Una mica de responsabilitat, sí. I li vull dir: evidentment parlen dos punts dels incendis, perquè tocava, suposo. Després, la resta, res. Jo també li volia dir al Govern..., perquè és veritat que el senyor Buch no va ser el més encertat amb les seves paraules, però també és veritat que fan un doble joc, perquè, mentre va fer unes declaracions poc encertades, després, en el Dia de les Esquadres, diu que els Mossos..., bé, va felicitar els Mossos d'Esquadra per la feina, les comunitats autònomes, l'UME, va dir que la feina i la funció dels Mossos d'Esquadra és ser policia judicial, és respectar la llei, fer respectar la llei, complir la llei. Doncs, escoltin, jo els dic al Govern també: prou ja de doble joc –prou ja de doble joc. I també els dic a vostès: deixin, de veritat, d'atiar el conflicte, deixin de mantenir aquesta crispació constant que no ens permet dialogar francament, honestament, per avançar. Jo no vull tenir un país que d'aquí a cinc anys estigui allà mateix. I el que no pot fer, senyor Martín Blanco, és tot el dia, quan vostè tem que li traurem lo de Vox, és treure ETA. Home, per favor. Vostès tenen en secret pactes amb Vox. Nosaltres, sí, hem fet un pacte amb Junts per Catalunya. I què passa? I està signat en públic, amb les signatures, amb els acords, per millorar la vida dels ciutadans a la província de Barcelona. Vostès quins pactes tenen amb Vox, un partit xenòfob, racista i homòfob? [[Remor de veus.]] Quin? Home, doncs, escoltin, han fet vicealcalde la seva candidata Begoña Villacís a Madrid. Escolti, amb quins pactes?, de quina manera? Vostès ho fan tot amb traïdoria i nocturnitat, mentre que nosaltres fem pactes amb llums i taquígrafs. És la diferència; sí, és la gran diferència. Escolti, s'ha amagat el senyor Rivera tot el cap de setmana, s'ha amagat el senyor Rivera, perquè no el veiéssim i per intentar que les reunions no siguin amb llums i taquígrafs. Doncs, miri, els dic: deixin el conflicte, plantegin solucions a aquesta situació que vivim i que no ens agrada. I, escoltin, donin la cara: si vostès estan pactant amb Vox, ho diuen, però com a mínim no intentin donar lliçons a aquells que fem les coses amb transparència. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. En nom del Grup Parlamentari Republicà té la paraula el diputat senyor Jordi Orobitg.
Gràcies, president. Bé, intentaré centrar-me una mica en el debat. I, bé, el primer que he de dir és que, senyor Martín Blanco, estic una mica decebut amb vostè, perquè sincerament jo el tenia per una persona ponderada i veig que en aquest cas vostè es suma al filibusterisme parlamentari que moltes vegades hem vist que practica el seu grup. Vostè al seu dia ens va presentar una interpel·lació amb uns termes que podíem o no compartir, però en definitiva era el seu dret legítim a plantejar un debat. Ens ha portat finalment una moció en aquest Ple amb uns termes totalment diferents; no és gens congruent amb la interpel·lació que va presentar al seu dia. I vaig interpretar al seu moment que, aprofitant la conjuntura dels fets que estàvem vivint al nostre país, el tema de la Ribera d'Ebre podia ser més afortunat o no el tema de la Unitat Militar d'Emergències i tal, doncs, que volia introduir un element nou al debat, i pensava que volia fer-ho per la vergonyeta que li havia de comportar parlar amb el mantra de sempre, tot aquell que ens porten a cada Ple, i, en definitiva, ve vostè aquí al plenari avui i ens parla..., primer comença apropiant-se d'un tema cabdal, i jo crec que és un tema que no s'ha d'apropiar ningú, que és el sentiment que pugui comportar per la nostra societat el terrorisme. Jo crec que qualsevol persona, un demòcrata, ningú pot estar d'acord amb aquells fets luctuosos que van passar i que avui hem commemorat el seu aniversari. Per tant, que vostès en facin gala en aquesta intervenció..., de la mateixa manera que ho fan en la seva moció, quan s'apropien dels fets d'Hipercor, eh? Existeix una associació, en aquest cas, de víctimes d'Hipercor que d'una manera explícita ha demanat que cap grup monopolitzi o intenti monopolitzar allò que li genera els fets terroristes, no? I, en canvi, vostès, doncs, el que fan és apropiar-s'ho, interposar-ho en una moció i en aquest cas assimilar que els fets que es produeixen a Catalunya, la conjuntura política que estem vivint al nostre país..., que no és molt diferent de la de qualsevol altra societat moderna, avançada, d'Europa Occidental. El que passa, que a les democràcies modernes es resolen les coses amb consens, amb diàleg i, si de cas, votant en un referèndum, i vostès el que volen únicament i exclusivament és el conflicte permanent. De fet, ja ho ha dit la senyora Alícia Romero. I vostès de què han volgut parlar? Han volgut parlar d'això, no? [[L'orador mostra un full a la cambra.]] En aquest cas de la senyora Inés Arrimadas, l'Orgullo i dels fets que hi van succeir, amb una nova cortina de fum. Perquè vostès amb tot això l'únic que volen encobrir són els seus acords amb l'extrema dreta, els seus acords amb Vox. Quin sentit tenia concórrer en aquesta manifestació en els termes que es va fer, no havent signat un manifest, provocant tots els manifestants com es va fer? [[Remor de veus.]] Jo crec que en aquest cas els dirigents... No, no; vostès tenen tot el perfecte dret d'anar-hi...
Silenci.
...vostès tenen tot el perfecte dret d'anar on vulguin. El tema és com s'hi va. Jo crec que tots aquells que ens dediquem a la política tenim una responsabilitat pública de cercar el consens i la pau a la nostra societat, i vostès l'únic que fan és generar crispació i voler provocar. És el que fan; és el que fan a Catalunya dia rere dia. I tenen... Vull respectar l'acord de la Mesa per no dir-ho amb els termes que convindria, però, home, ens presenten una moció acusant el Govern, acusant la majoria independentista d'unes pràctiques que són pròpies de societats..., en definitiva, de la societat nazi, de l'Alemanya de la Guerra Mundial. Nosaltres no ho som, d'aquesta manera. Nosaltres el que busquem és el consens, el diàleg; el que intentem és que tothom es pugui expressar lliurement i que pugui votar. El que no fem són pràctiques com les seves: parlant d'indults abans de que existeixin condemnes, acusant de que volem que existeixin indults abans de que un òrgan jurisdiccional s'hagi pronunciat condemnant ningú. Nosaltres el que volem és que la gent es pugui expressar; el que no volem evitar és que es pugui expressar. Per tant, cenyint-nos a les votacions que haurem de fer en aquest cas de la moció que han presentat, que crec que és en definitiva el que hauríem de fer, home, lògicament ens sumarem a totes aquelles que són en positiu. Crec que les nostres esmenes fins i tot eren més generoses que els termes d'agraïment que vostès plantegen per tots aquells que van intervenir en els incendis de la Ribera d'Ebre, perquè fins i tot fèiem al·lusió en aquest cas a autoritats i agents, funcionaris d'altres comunitats autònomes, coses que vostès obviaven amb la seva focalització únicament a exalçar el paper de la Unitat Militar d'Emergències. Escolti, jo a nivell general puc compartir o no que un país hagi de tenir un exèrcit o no l'hagi de tenir, però per què hem d'exalçar en aquest cas la Unitat Militar d'Emergències davant de qualsevol altre col·lectiu professional que hagi intervingut en l'extinció del foc? Per alguns com jo, que vam néixer amb un cap d'estat que portava uniforme..., doncs, sincerament, evidentment el Govern no ens porta records grats. Però també és veritat que l'actual cap de govern també el porta, l'uniforme, i ben sovint, no? I així s'expressa també amb les seves formes. Per la resta, hi insisteixo, les nostres esmenes buscaven precisament que no es pogués banalitzar els fets, tota la violència que pateix el col·lectiu LGTBI. Volíem posar en valor precisament en aquesta intervenció, doncs, que s'han duplicat les agressions al col·lectiu aquest darrer any, fins a trenta-cinc, algunes ben recents, i que, per tant, és una llàstima que haguem de malmetre un pronunciament important, que haguem de malmetre el cinquantè aniversari de la commemoració de l'Orgull pels fets que van passar, en aquest cas, a Greenwich Village, parlant de la senyora Arrimadas, del seu numeret a Madrid, i en definitiva parlant de coses que no eren l'objecte ni de la interpel·lació ni de la moció. I, per tant, lògicament, com comprendrà perfectament, hi han molts altres aspectes que no els votarem favorablement. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula la diputada senyora Glòria Freixa.
Bé, bona tarda a tothom. Gràcies, president. Diputats, consellers... En primer lloc, i molt breument, m'agradaria donar les gràcies a l'honorable president Puigdemont per haver..., deixar-me compartir aquesta experiència de Junts per Catalunya. I després mostrar-los el meu orgull per poder formar part d'aquesta cambra, que representa totes les veus i sentirs d'aquest país. I, bé, com a primer dia, m'ha tocat una moció de Ciutadans que parla de la convivència. M'ha costat entendre què tenia a veure el títol amb el contingut, però, bé, he començat a llegir. He començat a llegir i inclús m'he emocionat una mica perquè hi ha hagut un moment que he vist agraïments, he vist propostes en positiu, constructives, i he pensat: «Anem bé –anem bé. Agraïments a tots els cossos especials, als voluntaris, a tota aquella gent que va participar en els incendis; agraïments que, per cert, insten el Govern a fer, i que s'han fet reiteradament, i que farem una vegada i una altra i tantes vegades com calgui. I que, tant que els agrada llegir el president Torra, podrien mirar també el seu compte de Twitter, on dona l'agraïment a totes aquestes forces, i l'UME inclosa, només faltaria; sempre. Però, bé, s'acaba molt ràpid, la meva sorpresa, de seguida hi entrem: condemnar les declaracions del conseller Buch. Ja hi som. No tocava, aquesta vegada, ni un agraïment? Felicitar voluntaris, professionals, servidors públics i estatals i qüestionar el conseller? Es tracta de no reconèixer mai cap bona acció de govern, oi? En fi, parlem, doncs, d'aquesta moció, que se suposa que va de convivència. De convivència?, o de com trencar aquesta convivència? Perquè, mirin, a la meva escala de veïns, conviuen banderes espanyoles i banderes estelades. A l'ascensor, ens trobem llaços grocs i polseres amb la bandera espanyola. I saben què passa? –i ho saben molt bé–; res. Convivim. I no és responsabilitat només dels partits que donen suport al Govern, aquesta convivència i mantenir-la. És responsabilitat de tots els partits d'aquesta cambra col·laborar en preservar aquest bé col·lectiu que és la convivència, però aquí no els hi trobem mai –mai. Sempre retrets, sempre coaccions, sempre ens ataquen. Nosaltres el que busquem aquí sempre és que responguin, amb nosaltres, en la responsabilitat que tenen, que és la convivència d'aquest país. No volem més repressió ni càstigs ni amenaces; assenyalen mestres, professionals dels mitjans de comunicació; van als pobles a retirar llaços grocs. Actuïn en positiu! Posin els seus llaços, posin el que vulguin, però no retirin els llaços grocs, que són una expressió de la ciutadania. No estan avorrits d'escoltar-se? Set-cents mil vots menys en un any i mig. És per reflexionar-hi, però vostès, en lloc de replantejar-se aquest discurs, l'extrapolen a les Espanyes. I allà pacten amb homòfobs feixistes, persones que consideren el col·lectiu LGTBI com a malalts, les dones com a femelles. No els hem sentit ni una sola vegada una paraula de condemna cap a aquest soci que tenen. I després es molesten perquè el col·lectiu LGTBI no vol anar de la seva mà a una manifestació? I què faran ara amb tota aquella gent que han tingut una actitud de rebuig cap a vostès? Inventaran una causa? Crearan una pressió política mediàtica insuportable fins que siguin jutjats tots aquells que els van impedir manifestar-se amb ells? És igual, oi, el tipus delictiu? Sempre es pot inventar. I no és trencar també la convivència anar a pobles on la gent té una especial sensibilitat pel moment que s'està vivint? No és un perill anar a Altsasu a passejar-se i a Errenteria? Els seus informes ho demostren, els han posat en evidència. L'objectiu és provocar, buscar el conflicte, trencar la convivència. Res és espontani. No hi ha ideals ni conviccions, cada moviment està perfectament dissenyat per guanyar un vot. No els importa Catalunya, però tampoc els importa Espanya. Però, mirin, jo en vostès encara veig una llum; vostès tenen la senyora Roldán. Els convido que tornin a aquell esperit de l'any 2013, quan la senyora Roldán va donar la mà a dos milions de ciutadans que van sortir al carrer per defensar els seus drets i llibertats. Els convido que la senyora Roldán els animi a tornar a donar la mà a aquests dos milions de persones que pensen diferent de vostès però que mereixen un diàleg i un consens, no destruir-los. Facin-me cas, perquè hi tenen molt a guanyar i Catalunya també. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. En nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, és el torn ara del diputat senyor Lucas Ferro.
Moltes gràcies, president. Moltes gràcies, diputats i diputades. Yo, Nacho, creo de verdad que la memoria de las víctimas del terrorismo en este país no le pertenece a ningún partido político, le pertenece al conjunto de la ciudadanía. Pero ver a un diputado echarle en cara a un partido con víctimas de terrorismo en este país su complicidad con el terrorismo es una vergüenza. [[Aplaudiments.]] Es una vergüenza. Es una vergüenza que habla mucho de la «banalización del mal que mencionabas tú y de la bajeza moral a la que está dispuesto a llegar tu partido para no construir en este país una memoria democrática que sea de todos y todas, en la lucha contra el terrorismo, pero también en la memoria democrática contra el franquismo que tu partido le ha entregado a la extrema derecha en el Parlamento de Andalucía. [[Aplaudiments.]] «En 1955, Rosa Parks se negó a cederle su asiento a un blanco. En 2019, Ciudadanos nos negamos a cederle el Orgullo a los totalitarios. La lucha por los derechos civiles va en nuestro ADN. Eso escribía Carlos Pérez, un senador de su partido. Y hoy vienen aquí a exigirnos precisamente que condenemos al Orgullo por actos de discriminación e intolerancia. «Nos negamos a cederle el Orgullo a los totalitarios. ¿Es que acaso estáis haciendo otra cosa? ¿Acaso estáis haciendo otra cosa que cederle la conquista de derechos civiles y políticos del colectivo LGTBI a la extrema derecha en este país? Voy a leer un par o tres de noticias de esta semana. «PP y Ciudadanos sellan en Madrid un acuerdo con guiños a Vox, que pide respetar las convicciones morales en los colegios. Traduzco: pedimos el voto a Vox para reformar la Ley LGTBI y adaptarla a las convicciones morales de la extrema derecha en este país. A convicciones morales de partidos que afirman cosas como: «Una pareja gay con un niño no es una familia natural, es una familia que necesita terapia. Claro, porque educar en libertad es adoctrinar, pero recuperar la Formación del Espíritu Nacional y de la familia tradicional es educar, en este país. Y yo creo que cuando uno se va a hacer por la mañana una foto con la extrema derecha y por la tarde una foto con el colectivo LGTBI tendría que asumir sus propias responsabilidades en los pactos de gobierno que firma, que tienen responsabilidades públicas. Rosa Parks, la montapollos de Alabama [[remor de veus]] , estaría también muy orgullosa de otro acuerdo al que ustedes han llegado con Vox, público, en su pacto por el Gobierno de Madrid, en el que se comprometen, como les exigía la extrema derecha en Andalucía, a enviar los datos sanitarios de los inmigrantes irregulares a la policía para que les deporte a su país. Dígale a su senador, a Carlos Pérez, que seguro –seguro, ¿eh?– que Rosa Parks se sentó en el autobús para que ahora un partido como el suyo entregue los datos de los inmigrantes irregulares que acuden a la sanidad pública a la policía para que los deporte de este país; segurísimo. [[Aplaudiments.]] Y podríamos seguir con la retirada de fondos públicos a las entidades que luchan por la igualdad, contra la violencia machista, o con que la «violencia machista, en su Gobierno de Andalucía, sea hoy «violencia intrafamiliar, para que vuelva esa España según la cual cuando uno oía gritar a la vecina, a la que le pegaban una paliza, era mejor no decir nada y callarse porque eran problemas de familia. Y un apunte: si el machismo es intrafamiliar, el feminismo no puede ser liberal. El próximo 8 de marzo se van ustedes con camisetas que pongan «Feminismo intrafamiliar. [[Aplaudiments.]] O mejor ni vayan, porque nadie se manifiesta por problemas intrafamiliares. Pero entonces va a ser difícil que ustedes mismos se feliciten en sus informes por montar pollos en todos los conflictos políticos de este país. Pero cuando vayan y les recriminen su hipocresía de fotografiarse y hacer políticas públicas de la mano de la extrema derecha por la mañana e ir al 8 de marzo por la tarde, al menos mantengan la compostura y no hagan como su diputada Patricia Reyes, que mientras alertaba de un asedio fascista en la manifestación LGTBI tenía que pedir que pararan el directo porque se le estaba escapando la risa. Qué vergüenza. Ustedes no tienen un problema de convivencia, ustedes tienen un problema de connivencia con la extrema derecha en este país. [[Alguns aplaudiments.]] Nosotros –y acabo con esto–, solo por mencionar el otro punto de su moción, creo que es una vergüenza que les tengan que presentar...
Diputat, ha acabat el temps.
...–acabo con esto– una enmienda, porque se les había olvidado decir que lo relevante del incendio no era solo que el conseller hiciera unas declaraciones lamentables, sino que era que había seis mil hectáreas quemadas y miles de ciudadanos afectados. Creo que es una vergüenza, que de alguna forma apunta…
Diputat, ha acabat el temps.
…a la bajeza moral también de sus posicionamientos políticos. Moltes gràcies, president.
Gràcies, diputat. En nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, és el torn del diputat senyor Carles Riera.
Gràcies, president. Bé, la seva moció teòricament parlava de convivència, i jo els diré, nosaltres els direm què és el que dificulta o fins i tot trenca la convivència a la nostra societat o intenta trencar-la. Segurament es podran sentir molt eludits i molt eludides, perquè vostès en són corresponsables, en molts dels casos. El que trenca o intenta trencar la convivència a casa nostra és el feixisme, el feixisme que campa lliurement pels carrers avalat i legitimat per vostès, des dels mitjans de comunicació i des de les institucions en les que hi pacten i els donen carta blanca i els blanquegen. Trenca la convivència la violència exercida contra les classes treballadores i contra la classe popular. Trenquen la convivència la pobresa, l'exclusió social i la precarietat. Trenca la convivència no tenir dret a l'habitatge, no poder tenir accés a un habitatge digne. Trenquen la convivència el racisme i la xenofòbia. Trenca la convivència la violència masclista. Trenca la convivència l'LGTBIfòbia. Trenca la convivència dir que delicte d'odi, en lloc de per protegir la diversitat i les minories, ara resulta que serveix per protegir els feixistes i els cossos de seguretat de l'Estat contra el dret a la dissidència i el dret a la protesta. Trenquen la convivència el model de desenvolupament capitalista, el turisme de masses que expulsa la població de les seves cases i de les seves ciutats per tot arreu. Trenca la convivència la desigualtat en la salut, en l'accés a la salut i en l'accés a la qualitat de vida mediambiental. Tot això és el que trenca la convivència. I precisament, a vostès, tot això crec que els deu sonar, els deu sonar si veiem els programes polítics dels governs i les institucions en les que vostès estan accedint al govern. Ara, escoltin, per acabar, si vostès amb aquesta moció al que volien fer referència és que les institucions, eventualment, puguin fer costat a la defensa dels drets humans, a la defensa dels drets civils i polítics, al dret a la dissidència, al dret a la desobediència, a la llibertat d'expressió i, eventualment, a l'autodeterminació, sàpiguen que, efectivament, si de nosaltres depèn, si depèn de nosaltres, no tinguin cap dubte que ho tornarem a fer. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. És el torn ara, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, del diputat senyor Alejandro Fernández.
Moltíssimes gràcies, president. Primer de tot, per agrair al senyor Nacho Martín Blanco la referència que ha fet al Miguel Ángel Blanco, evidentment. Moltíssimes gràcies. Em permetran només un incís sobre algunes intervencions. El senyor Orobitg, que ha manifestat que li provocava decepció el fet que el senyor Blanco s'apartés de la racionalitat i, immediatament, ha tret un cartellet. Sembla que s'ha fet vostè també de Ciutadans. En qualsevol cas, no crec que sigui massa coherent criticar aquest tipus de política fent exactament el mateix. La senyora Romero ha assegurat que el seu partit polític és de llum i taquígrafs. No pensa igual el senyor Torra, que assegura que el senyor Sánchez li va prometre un relator i una mesa de partits. Aviam si són capaços de posar-se d'acord sobre el tema de la llum i els taquígrafs. Entrant ja en matèria de la moció, quan parlem de convivència i quan parlem del que està passant a Catalunya i quan parlem del que ha sigut la transformació d'aquell nacionalisme suposadament moderat que ha governat Catalunya durant tant de temps, mai no ens hauríem imaginat aquest nacionalisme suposadament moderat reivindicant la via eslovena; mai, a Catalunya. Mai ens hauríem imaginat aquest nacionalisme suposadament moderat negant-se sistemàticament a condemnar actes violents a joves universitaris o a entitats cíviques. Mai ens hauríem imaginat aquest nacionalisme suposadament moderat oblidar, negar homenatges a víctimes del terrorisme. O, en definitiva, mai no ens hauríem imaginat aquest nacionalisme suposadament moderat convertint terroristes condemnats, com Carles Sastre o el senyor Otegi, en referents ètics i morals del procés. Hem assistit, malauradament, durant tot aquest temps, a una degradació moral, ètica i cívica del nacionalisme suposadament moderat i antigament democràtic a Catalunya. I avui n'hem tingut un exemple. Mirin, fa uns mesos alguns de vostès es van queixar... –i en aquell cas amb raó, tot i que m'imagino que a alguns els va agafar una mica de sorpresa, no?–, la senyora Jenn Díaz va explicar un episodi de la seva vida personal que en alguns casos –hi insisteixo, ves a saber les diferents raons– va provocar una certa indiferència en alguns diputats, que no van aplaudir. La fredor metàl·lica, cruel, amb la qual vostès han, en fi, abordat l'homenatge amb un aplaudiment que es demanava per la figura del Miguel Ángel Blanco, la meitat de vostès, que m'hi he fixat, incapaços d'aplaudir, incapaços d'aplaudir més de la meitat de vostès [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] , demostra que alguna cosa greu els està passant al cap i al cor –al cap i al cor. De vergonya.
Diputat...
Plantegin-s'ho. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
...ha acabat el seu temps. Per posicionar-se sobre les esmenes, té la paraula de nou el diputat senyor Ignacio Martín.
Gràcies, president. Señoras y señores diputados, realmente el hecho de que me digan ustedes que pedir un homenaje a Miguel Ángel Blanco en el día que hace veintidós años que ETA lo secuestró y al día siguiente lo asesinó es extemporáneo o eso es romper la convivencia, me parece delirante, sencillamente delirante; me parece que realmente en ese aspecto, por lo menos en ese aspecto concreto, demuestra la enorme degradación moral que sufre Cataluña por culpa del nacionalismo. Me parece absolutamente delirante. [[Aplaudiments.]] Y señor Riera, de la CUP, usted como conspicuo representante de esta degradación y de esta radicalización de la vida pública en Cataluña, por ser usted representante de un partido como la CUP, le digo una cosa: quien rompe la convivencia no es Ciudadanos, que tiene unas posiciones que a usted le gustarán más o menos pero que respetan en todo momento los principios democráticos de pluralismo, de libertad y de igualdad [[remor de veus]] , y los principios que rigen cualquier sistema constitucional...
Silenci.
...quien rompe la convivencia es quien rompe a martillazos la sede de un partido político, como hicieron sus juventudes con la sede del Partito Popular. [[Aplaudiments.]] Eso es romper la convivencia. Quien rompe la convivencia, señor Riera, quien rompe la convivencia es quien señala, quien marca la casa del juez Llarena con pintura amarilla para señalarlo [[aplaudiments]] , exactamente como se hacía en otros tiempos pretéritos, efectivamente, su propia noche de los cristales rotos. Quien marca la convivencia..., quien daña la convivencia, quien destroza la convivencia es quien justifica la violencia porque no le gustan las ideas de los demás, quien justifica que a uno le puedan hacer un escrache en el Congreso, le puedan hacer un escrache en su sede o en una manifestación porque a usted no le gustan sus ideas. Eso es radicalismo, eso es fanatismo, eso es intolerancia y eso realmente degrada la convivencia de forma quizá difícilmente reversible. Yo simplemente les digo que quedo asombrado, sinceramente, de que no hayan tenido ustedes una respuesta a la altura cuando lo que yo pedía aquí era un homenaje a Miguel Ángel Blanco, ustedes precisamente que homenajean a su verdugo, al señor Otegi. [[Aplaudiments.]] Ustedes homenajean a Otegi y son incapaces de aplaudir a Miguel Ángel Blanco. Vergonzoso. [[Aplaudiments perllongats.]]
Hem cridat a votació. [[Susanna Segovia Sánchez demana per parlar.]] Digui'm, senyora Segovia.
Votació separada dels punts 1, 1 bis i 2.
Que es poden votar conjuntament, eh? [[Pausa. Alícia Romero Llano demana per parlar.]] Sí; senyora Romero, 1, 1 bis i 2?
Nosaltres necessitaríem votació separada dels 3, 4 i 5, però no en bloc. [[Bernat Solé i Barril demana per parlar.]]
Senyor Solé.
Sí; nosaltres demanem votació separada dels punts 1, 2.1, 2.3 i 4, que es poden agrupar, però pel que veiem ja no es poden agrupar, i 1 bis. [[Lorena Roldán Suárez demana per parlar.]]
Sí, senyora Roldán... Un moment, disculpi –disculpi. M'ha dit 2.3, 2.4...?
1, 2.1, 2.3 i 4.
4 o 2.4? Disculpi, que no l'he entès.
No; 1, 2.1, 2.3 i 4.
D'acord. [[Pausa.]] Digui'm, senyora Roldán; disculpi.
President, per demanar la lectura prèvia a la votació del punt 1, l'entradeta, i també del punt 4.
El punt 1...
Sí; hi ha subpunts, però no calen, els subpunts, només l'enunciat, i després també el punt 4.
Molt bé. [[Carles Riera Albert demana per parlar.]] Sí, senyor Riera?
President, entenc que, pel que fa al punt 2, podrem votar per separat els subpunts. Si no fos el cas, si s'han de votar tots en conjunt, nosaltres demanaríem votació separada dels punts 2.1, 2.2 i 2.3. O, si vol, per simplificar-ho, votació separada del 2.1 per una banda, 2.2 i 2.3 es poden fer...
Farem una cosa: com que han demanat també altres subpunts dintre del punt 2, els votarem tots separadament, els subpunts del punt 2, eh?
Molt bé. Gràcies.
Votarem primer el punt 1, en farem lectura prèviament. Per tant, demano al secretari senyor Pérez que en faci la lectura.
«El Parlamento de Cataluña reconoce y agradece el esfuerzo y la dedicación de todos los voluntarios, servidores públicos de la Administración autonómica de la Generalitat y de las administraciones locales y de la Unidad Militar de Emergencias de las Fuerzas Armadas en las labores de control y extinción del devastador incendio iniciado en Torre de l'Espanyol el pasado 26 de junio de 2019.
Votem, per tant, el punt número 1. Comença la votació. El punt 1 ha estat aprovat per 65 vots a favor, cap en contra i 65 abstencions. Votem ara el punt 1 bis. Comença la votació. El punt 1 bis ha estat aprovat per 125 vots a favor, cap en contra i 4 abstencions. Passem ara a votar el punt número 2, l'encapçalament del punt número 2, i després votarem els subpunts, eh? Per tant, el punt número... [[Veus de fons.]] El punt número 2, l'encapçalament, i després votarem tots els subpunts. No podem fragmentar-ho més encara, eh? Per tant, votem el punt número 2, només l'entradeta del punt número 2. Comença la votació. El punt número 2 ha estat aprovat per 64 vots a favor, cap en contra i 66 abstencions. Ara el punt 2.1 –2.1 Comença la votació. El punt 2.1 ha estat aprovat per 63 vots a favor, cap en contra i 66 abstencions. Votem ara el punt 2.2. Comença la votació. El punt 2.2 ha estat aprovat per 68 vots a favor, 62 en contra i cap abstenció. I passem ara a votar el punt 2.3 –2.3. Comença la votació. El tercer punt ha estat aprovat per 68 vots a favor, cap en contra i 62 abstencions. Votem ara el punt número 3. Comença la votació. El punt número 3 ha estat rebutjat per 39 vots a favor, 72 en contra, 18 abstencions i 1 diputat o diputada present que no ha votat. Votem ara el punt número 4. Comença la votació... [[Veus de fons.]] Ah, perdó, sí, s'ha de llegir. Llegim prèviament el punt.
«El Parlamento de Cataluña condena todos los actos de discriminación e intolerancia, especialmente los perpetrados con violencia, que se han producido antes o durante la celebración del orgullo LGTBI.
Comença la votació. El punt número 4 ha estat aprovat per 39 vots a favor, 29 en contra i 62 abstencions. I finalment votem el punt número 5. Comença la votació... [[Veus de fons.]] El 5 en tot el seu conjunt, eh? [[Pausa.]] Comença la votació. El punt número 5 ha estat rebutjat per 39 vots a favor, 73 en contra i 17 abstencions. No hi han més punts en aquesta moció; per tant, passem al següent punt de l'ordre del dia, que és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre els casos de corrupció a Catalunya, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Per exposar-la, té la paraula el diputat senyor Dimas Gragera... [[Veus de fons.]] [[Declaració del Parlament de Catalunya de condemna de les agressions a adolescents i joves migrats]] [[401-00125/12]] Disculpin –disculpin. Abans de passar a aquesta moció, certament, llegirem una declaració institucional. Disculpin. La llegirà la secretària quarta de la Mesa, la senyora Delgado. Quan vulgui, secretària.
Gràcies, president. «Declaració del Parlament de Catalunya de condemna de les agressions a adolescents i joves migrats. Els darrers mesos s'han produït greus atacs contra adolescents i joves migrats en algunes poblacions de Catalunya, i també s'han pogut veure diverses manifestacions que pretenen atemptar contra la convivència i la diversitat de la societat catalana. Com a institució compromesa en la lluita contra les desigualtats, el racisme i la xenofòbia, el Parlament de Catalunya no pot restar impassible davant d'aquestes agressions. Per això, el Parlament de Catalunya condemna de manera enèrgica els greus atacs que han patit els adolescents i joves migrats i els treballadors dels centres on resideixen. El Parlament de Catalunya reivindica el paper de la societat catalana com a societat favorable a l'acollida de les persones que fugen de persecucions o de situacions d'extrema vulnerabilitat i que arriben a Catalunya demanant refugi i protecció. Alhora, el Parlament renova el seu compromís amb el reconeixement de la diversitat de la societat catalana, especialment pel que fa a la procedència i a la diferència cultural, que mai no s'ha de considerar un problema que dificulta la convivència, sinó un fet que l'enriqueix. El Parlament de Catalunya demana que no s'alimentin falsos discursos que vinculen la immigració amb la delinqüència, cosa que només serveix per a estigmatitzar el col·lectiu i dificulta abordar aquesta qüestió amb la seriositat i el rigor que requereix la defensa dels drets de tota persona, en especial dels menors per llur especial vulnerabilitat. El Parlament de Catalunya mostra el seu compromís més ferm amb la protecció dels drets dels infants, tal com consagra la Convenció sobre els drets de l'infant, per a aprofundir en les eines i els mecanismes necessaris per a garantir un projecte d'autonomia personal. Amb el mateix objectiu, el Parlament demana als governs que treballin coordinadament amb els països d'origen, per a evitar el desarrelament precoç i possibilitar les condicions de benestar que facilitin la reincorporació dels infants a llurs famílies, quan aquest sigui l'interès superior del menor. En aquest sentit, el Parlament de Catalunya manifesta que cal una resposta de país per a atendre millor i més efectivament les necessitats dels adolescents i joves que migren tots sols, i assegurar els recursos tècnics i humans necessaris i una plena col·laboració entre administracions, societat civil i ciutadania per a garantir que puguin construir de manera autònoma llur projecte personal de vida. Palau del Parlament, 11 de juliol de 2019. [[Aplaudiments forts i perllongats.]]
El següent punt de l'ordre del dia... [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre els casos de corrupció a Catalunya]] [[302-00127/12]] ...és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre els casos de corrupció a Catalunya, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Té la paraula per exposar-la el diputat senyor Dimas Gragera. [[Pausa llarga.]]
Gracias, president. Diputados, diputadas, buenas tardes a todo el mundo. Había tensión en la moción anterior y yo creo que presentar una moción sobre la corrupción no va ayudar a rebajar la tensión y los nervios, sobre todo en algunas filas de este hemiciclo. Como nervioso vimos en la interpelación hace un par de semanas al conseller; de hecho, hoy no está aquí, no querrá escuchar de nuevo las verdades que le dijimos hace un par de semanas. Verdades como los datos que arrojaba el último barómetro de la Oficina Antifraude, que decía que más de un 70 por ciento de la población considera que en Cataluña hay bastante o mucha corrupción y un 60 por ciento de ellos considera que la corrupción se ha aumentado o se ha mantenido en los últimos años, que coinciden precisamente con sus gobiernos, o informes del Consejo General del Poder Judicial que dicen que en el año 2019 Cataluña lidera el vergonzoso ranking de procesados por corrupción. La verdad es que estos datos son vergonzosos, pero son datos que no nos sorprenden viendo los históricos que ha habido en Cataluña, donde la corrupción estaba institucionalizada, la corrupción pasaba de padres a hijos, y viendo incluso cómo ustedes maniobran para sacar a los corruptos de la cárcel. Porque aunque algunos se hayan cambiado el nombre, aunque algunos hayan abrazado las tesis de la independencia para utilizar el procés como tapadera, como observamos, como hemos mencionado anteriormente, los escándalos, las malas prácticas, los casos de presunta corrupción, siguen vigentes en esta institución: irregularidades como las contrataciones del CTiTI, del Cesicat, los casos de la DGAIA u organismos como las embajadas separatistas u otros chiringuitos que ustedes tienen, que no son más que focos de corrupción. Por no hablar del procés, que, como ya desarrollamos el otro día, es a la vez foco de corrupción y tapadera de todo lo demás. Y, como vemos cada día, ustedes además evitan investigar, evitan tomar medidas, evitan que los imputados dejen sus escaños o bloquean las comparecencias o las solicitudes de información que hace la oposición. El otro día el conseller en su intervención no presentaba ni una medida, no hacía autocrítica; lo único que hacía era, pues, echar balones fuera, hablando de la corrupción en otros lugares del Estado español. Y, mientras, los diputados imputados veían el espectáculo sentados en sus escaños, o los altos cargos imputados sin ser cesados también lo veían seguramente desde sus despachos. Y vemos, como le he dicho, que los casos de corrupción en Cataluña saltan casi a diario; son, si me permite, como los goles del Carrusel deportivo. Porque, miren, en los últimos quince días, que es el periodo desde que nosotros mantuvimos el debate, hasta la fecha de hoy, que presentamos la moción, hemos visto cómo la Guardia Civil ha entrado dos veces en este Parlament, cómo se ha imputado al señor Buch, cómo se ha investigado a la señora Borràs. Y además hemos visto también cómo una noticia que de confirmarse podría ser miserable..., que ustedes hayan incluso podido desviado fondos para el Tercer Mundo, para cooperación internacional, a chiringuitos, a entidades favorables a su procés o difusoras de su procés. Tenemos claro que su Gobierno no va a ser precisamente el azote de la corrupción, que las medidas que ustedes anuncian no son efectivas. Por eso queremos delegar esa responsabilidad de gobierno a este Parlament. Por eso queremos hoy presentar medidas para que este Parlament las apruebe y fuerce a su Gobierno a, realmente, trabajar contra la corrupción. Medidas como, por ejemplo, que se restituya el perjuicio patrimonial a las arcas públicas cuando hay causas de corrupción, o que se tomen medidas para perseguir las malas prácticas en las adjudicaciones de contratos millonarias, o que la Generalitat se persone como acusación particular en aquellos en que se vea dañada su imagen o su patrimonio; que se dote también al poder judicial de más recursos, que se respete el poder judicial y que se desbloqueen los procesos legislativos que hay en esta cámara para proteger a los denunciantes de la corrupción. Y finalmente, que se acabe con los privilegios, como los aforamientos y los indultos. Y, por favor, que los imputados no sigan ahí sentados y se vayan a su casa. No pedimos más que mucho de lo que aplicamos nosotros como partido en nuestros códigos éticos. Como ven, son medidas valientes, medidas transparentes, medidas que para presentarlas hace falta tener las manos limpias y la cabeza alta, como tenemos los cargos de Ciudadanos, porque con la corrupción no hay medias tintas: o se está con ella o se está contra ella; o se es parte de la solución o se es parte del problema. Y hoy veremos, cuando se enciendan las luces de los paneles de votación, quién va a querer seguir siendo parte del problema o quién, como nosotros, va a querer ser parte de la solución. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. A continuació té la paraula, per defensar les esmenes presentades, la diputada Yolanda López, del Grup de Catalunya en Comú Podem.
Gràcies, vicepresident. Bona tarda. Diputados, diputadas, conseller, la corrupción es algo incompatible con la democracia y es una de las mayores degradaciones que sufren las instituciones. Por eso desde Catalunya en Comú Podem entendemos que es importante luchar contra ella y, ¿cómo no?, perseguirla. Cataluña es uno de los territorios de España con más casos de corrupción, que han supuesto más de 2.700 millones de euros. Y lo peor de todo esto es que no es algo que forme parte del pasado, sino que a día de hoy podemos ver que se siguen produciendo prácticas sospechosas de una conducta ética inapropiada. Es por ello que vemos totalmente necesario y aplaudible que se presenten propuestas para luchar contra las malas praxis que algunos ejercen en nuestras instituciones con los recursos públicos, que son de todos y de todas. Pero, señoras y señores de Ciudadanos, necesitamos luchar y condenar la corrupción venga de donde venga, sea de donde sea, haga quien la haga. Lo que no puede ser es que vengan ustedes a este Pleno con una moción que trae una vara de medir para determinar cuáles son los casos de corrupción que deben ser condenados y perseguidos. Eso no es querer luchar contra la corrupción, eso no es querer condenar la corrupción, eso no es querer pedir perseguir la corrupción. Eso es otra cosa muy diferente. Han dejado claro que quieren luchar contra delitos de la corrupción como es el caso Palau, o el caso 3 per cent, pero son ustedes los que están dando cobertura en otros sitios a modelos de políticas reprobables. No han hecho la más mínima alusión a la corrupción de otros espacios políticos. ¿Qué nos pueden decir de la corrupción del Partido Popular, a quienes mantuvieron en el Gobierno a pesar de ser el partido más corrupto de Europa? ¿Qué nos dicen de los pactos que ha hecho su partido con el partido de la corrupción en Madrid: caso Bárcenas, Castor, Campus de la Justicia, Cuevas de Concejo, amnistía fiscal? ¿Qué me dicen de los pactos de su partido con partidos de la corrupción en Murcia, como los casos Umbra, Tótem, caso Auditorio, Camelot? O ¿qué nos dicen de los posibles pactos de su partido con el partido de la corrupción en Castilla y León, de los casos Comfort Letter, Eólica Valladolid, Trama Solar, entre otros? Esa corrupción es aceptable, esa corrupción no es condenable, esa corrupción no debe ser perseguida, esa corrupción se puede apoyar y formar gobiernos con ella. ¿De verdad querían ustedes aprobar una moción para condenar solo algunos casos de corrupción? ¿De verdad solo quieren ustedes condenar las malas praxis de los partidos independentistas? Nuestro grupo parlamentario ha presentado varias «esmenas a esta moción, con el fin de que este Parlament intente aprobar hoy una moción que venga en la línea de la condena y lucha contra esta lacra, venga de donde venga, la haga quien la haga. Por eso hemos presentado varias propuestas de modificación y de adición, como son la creación de una unidad contra la corrupción, la delincuencia económica y el fraude fiscal, una unidad de los Mossos d'Esquadra, o reforzar la independencia, la transparencia y los medios humanos y logísticos de la Oficina Antifrau de Catalunya, sintiendo mucho que ellos no hayan querido aceptar todas nuestras «esmenas, pero agradeciendo la buena voluntad y el talante del diputado Dimas Gragera para aceptar casi todas, a pesar de no haberlo hecho en la totalidad, que hubiese completado mucho esta moción. Por último ya, les anunciamos que nos abstendremos en los puntos en los que ustedes han hecho un redactado bastante perverso, que no van en la dirección ni de juzgar, ni de condenar, ni de perseguir las cosas que se están haciendo mal, sino más bien de intentar sacar algún titular mediático, intentando hacer creer que son ustedes los regeneradores y censores de la patria. Y es una pena, porque hemos dado una batalla legal para cambiar las normas y para que la mala política erradique las prácticas corruptas, y no puede ser que hagan ustedes el juego de un discurso regenerador, poniendo la lupa contra algunos partidos catalanes, y al mismo tiempo estar blanqueando y negociando gobiernos de partidos corruptos. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. A continuació, per fixar la seva posició, té la paraula, en primer lloc, el diputat Jordi Terrades, del Grup del PSC i Units per Avançar.
Gràcies, president. Conseller..., diputat Gragera, en algunes de les propostes que faran li donarem suport, i en d'altres no, i ara li explicaré les raons de cada una de..., del nostre posicionament. Donarem suport a tot allò que fa referència als aspectes de corrupció, fins i tot d'aquells que s'estan investigant, que encara no hi ha cap tipus de sentència judicial. Tots sabem que la sentència del cas Palau/Millet/Convergència, dictada pel Tribunal Superior de Justícia de Catalunya, ha estat clara i ha estat contundent, perquè va demostrar que aquest triangle Millet, empresa –Ferrovial, en aquest cas–, Convergència Democràtica va produir un finançament irregular de Convergència. També sabem que està pendent de recurs davant del Tribunal Suprem. I per tant, nosaltres creiem, tot i donar suport a aquest punt, que cal respectar els temps i els processos judicials i que, en tot cas, també hem de saber tots plegats –ho saben perfectament vostès– que el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya, en la seva interlocutòria, va dictar una resolució d'embargament a unes determinades seus de Convergència, per, en el cas de que es confirmi aquesta sentència pel Suprem, rescabalar per part d'aquest partit –que la primera sentència, doncs, diu que se'n va aprofitar, d'adjudicacions públiques– el perjudici patrimonial. En aquest Parlament ja hem reprovat també les pràctiques irregulars en la contractació dels centres tutelars de menors, que depenen de la conselleria d'Afers Socials i Famílies –n'hem parlat altres vegades. També li donarem suport en aquest punt. També els recolzarem la necessitat de que la Generalitat es personi en la causa del 3 per cent, que en aquests moments està en investigació judicial a l'Audiència Nacional, bàsicament per defensar els interessos públics en un altre cas que apunta de manera clara a una de les organitzacions polítiques –o als seus successors– que donen suport al Govern i que encara estem esperant que facin autocrítica. No els donarem suport, però, en la proposta de dimissió immediata de càrrecs públics pel fet de ser imputats o investigats, perquè aquí vostès barregen possibles corrupcions amb altres situacions de caràcter més polític, entre altres coses, perquè vostès també són uns aficionats a la corrupció de les paraules, si em permet l'expressió, eh?, vostès retorcen fins al final els posicionaments i les paraules, i és una certa corrupció del llenguatge també. D'això que li estic dient n'estic convençut. I nosaltres creiem que aquesta dimissió dels càrrecs públics pel fet de ser imputats o investigats, aquest automatisme..., no hi acabem d'estar d'acord. Perquè on apliquem el principi de presumpció d'innocència? Si es produeix, vostè està posant en qüestió el dret també a la defensa d'aquests càrrecs públics. Nosaltres creiem que el llistó de la dimissió hauria d'estar –ho hem discutit altres vegades en aquest Parlament, també en comissions, en les comissions d'estudi que s'han creat– a l'obertura del judici oral. Tampoc li donarem suport al darrer punt, em sembla que és, de la seva moció, perquè vostès, que es presenten, dia sí, dia també, com un partit constitucionalista, que defensen al màxim el text de la Constitució, en aquest punt, eh? –m'estic referint i estic parlant dels indults–, el que estan posant en qüestió es la mateixa Constitució. Vostès estan negant la utilització de l'indult com una prerrogativa del Govern d'Espanya –article 62.1 de la Constitució espanyola i l'article 130 del Codi penal. Per tant, escolti, si venim aquí també, dia sí, dia també, a defensar els principis constitucionals, el que han de fer és aplicar-se aquesta mateixa mesura, no?, i no portar aquí a votació un tema que entra en conflicte directe amb la Constitució i amb la prerrogativa que té el Govern d'Espanya d'aplicar aquesta mesura contemplada en la mateixa Constitució espanyola i en el Codi penal. Per tant, en tot allò que fa referència als temes de perseguir la corrupció els donarem suport; en tot allò que té a veure amb altres qüestions, que jo crec que tenen molt a veure amb aquesta corrupció del llenguatge i amb altres temes polítics que jo crec que tots nosaltres en som conscients, no li donarem suport.
Gràcies, diputat. A continuació és el torn de la diputada Maria Sirvent, del Subgrup de la CUP - Crida Constituent.
Mirin, vostès s'entesten en fer una equació entre independència i corrupció. Barregen diversos conceptes i, inclús, han anomenat la causa contra la senyora Borràs, que ha estat investigada sense que existís ni un sol indici..., i per altra banda, també han anomenat la investigació o l'entrada a les conselleries; no sé què té a veure això amb la corrupció. Nosaltres hem estat les primeres en denunciar la corrupció. Vam portar, conjuntament amb la CGT, a l'Oficina Antifrau el cas d'en Ricard Calvo sobre els contractes que va fer com a director general de la DGAIA. També, per altra banda, nosaltres, com a CUP, hem comparegut a la causa del 3 per cent. No hem vist Ciutadans comparèixer en aquesta causa. Per altra banda i, respecte a l'acusació en la causa dels sobresous de Catalunya Caixa, la CUP també hi hem comparegut i tampoc els hem vist aparèixer a vostès, ni tan sols condemnant aquestes actuacions. Per altra banda, també fa molt de temps que li demanem al Govern que es personi com a acusació particular en diversos procediments i, per tant, votarem a favor d'aquest punt. O també hem presidit dos comissions, una relativa al frau fiscal i una altra contra la lluita contra la corrupció. La llei d'alertadors ja s'està fent i ja fa temps que la treballem. Sembla que l'únic que volen amb aquesta moció és fer aquesta equació perfecta entre independentisme i corrupció, que no és certa. Nosaltres hem estat les primeres en lluitar contra la corrupció de forma absolutament intensa. Respecte als indults, sí, la CUP sempre hem estat en contra que es concedissin indults a aquelles persones que havien comès delictes per corrupció, encara que això ho establís la Constitució. Ens alegrem que vostès també vulguin traspassar els límits legals que estableix la Constitució, amb la finalitat que els corruptes no se'ls pugui indultar.
Gràcies, senyora Sirvent. A continuació és el torn de la diputada Esperança García, del Subgrup del Partit Popular.
Gràcies, president. Bé, ara fa uns mesos que es va presentar, aquí al Parlament, la memòria del baròmetre d'opinió sobre corrupció que es va elaborar des de l'Oficina Antifrau i una de les coses més preocupants és que hi havia més d'un 80 per cent de la població que creia que la corrupció era molt habitual a Catalunya, la corrupció política. I, fins i tot, que els menors entre els divuit i vint-i-nou anys donaven pràcticament per fet i tenien més tolerància que a la política hi hagués corrupció. Jo crec que tenim un repte al davant i és fer deslligar aquesta connexió mental, fer un procés de desconnexió [[l'oradora riu]] , però la desconnexió relativa que els joves pensin que el servei de la política no té res a veure amb l'enriquiment personal ni amb les corrupteles. La moció que presenta Ciutadans jo crec que té continguts que són molt positius en aquest sentit, aquells que fan que els mecanismes de control es millorin i que, per tant, hi hagi més control i més possibilitat de lluitar contra aquells que fan de la política, doncs, un estri d'aprofitament personal. Però hi han altres presumpcions que nosaltres no podrem recolzar i són les presumpcions de culpabilitat, és a dir, presumir que una persona investigada necessàriament és culpable abans que es procedeixi en un judici contradictori, amb proves, amb garanties judicials. I també, doncs, estendre aquesta manera de culpar determinats partits polítics que han assolit tasques de Govern, doncs, de ser còmplices amb la corrupció per fer servir un instrument al seu abast, que és totalment constitucional, que és l'indult i que, per cert, a veure si s'assabenten ja que s'ha modificat i no es pot aplicar a aquells casos de corrupció i de condemnes per corrupció de càrrecs polítics i, per tant, no hi podrem donar recolzament. La resta, sí; tenen tot el nostre recolzament.
Gràcies, diputada. A continuació, és el torn de la diputada Marta Vilalta, del Grup Parlamentari Republicà.
Bona tarda. Diputats, diputades, estem davant de la típica moció de Ciutadans que, independentment del tema, ja hi estem acostumat, tergiversen el llenguatge, expliquen una realitat amb un contingut que es barreja tot, en definitiva, un poti-poti sense rigor, amb errors, a més a més, flagrants de plantejament, en aquest cas, en aquest tema, sobre corrupció. I, de fet, semblaria que van molt perduts, en això de corrupció, però, en el fons, el que veiem és que van amb mala fe i això encara és més trist i encara és més irresponsable, perquè, senzillament, el que fan, amb aquestes mocions a les quals ja hi estem acostumats, és buscar el titular fàcil, no fer pas política, sinó, doncs, intentar generar els impactes mediàtics que a vostès més els convenen. I, en aquest cas, en aquest cas que ens ocupa, amb aquesta moció, encara és més trist, perquè estem parlant de lluita contra la corrupció i, per tant, un tema vinculat a l'ètica, a l'ètica política, l'ètica pública i també a la integritat i, per tant, encara és més irresponsable i encara és més trist. I, de fet, els aquí presents, responsables tots de la ciutadania del nostre país, diputats i diputades, ho hauríem de tenir molt interioritzat a l'hora de fer i a l'hora d'exercir les nostres responsabilitats com a responsables públics que som. Però vostès no, vostès no, no els importa això. Venen aquí, fan la seva falca, obren el ventilador, ho aboquen tot pel broc gros –avui, sense cartellets, això sí, s'agraeix– i demà serà una altra cosa. Només els ha faltat parlar de «chiringuitos o parlar de «golpistas. Però, en tot cas, sí que han parlat de «privilegios, de «política de desprecio i ho tornen a barrejar tot. Vostès, de fet, que són, Ciutadans, els que defensen la separació de poders, aquí, ho barregen tot i demanen al Govern coses que només pot fer la justícia. O falten a la veritat, per exemple, quan parlen d'aforaments i de privilegis i parteixen d'una gran falsedat, que és que els alts càrrecs del Govern no tenen aforament. Saben qui té aforament? La immensa majoria dels aforats de l'Estat espanyol no són polítics, són jutges, són fiscals, són membres del Consell General del Poder Judicial, del Tribunal Constitucional, etcètera. Per tant, parlem d'aforaments, sí, però parlem amb rigor i amb responsabilitat i sense un llenguatge criminalitzador. Vostès parlen, a més a més, de mala praxi, en aquest cas, en centres de menors. Doncs, anem a pams, i això ho hem explicat moltíssimes vegades, la DGAIA se sotmet regularment a mecanismes de control i auditoria i, quan ha fet falta, s'han corregit, perquè és evident que s'han de corregir quan hi ha errors o s'han de revisar decisions, però el que no es pot fer és criminalitzar entitats públiques o un sector concret sense miraments. Novament, una altra falta de rigor. Han de saber també que els Serveis Penitenciaris de Catalunya són independents i que, per tant, apliquen la llei i el reglament en base a criteris d'objectivitat, a criteris tècnics i, per tant, no utilitzin els Serveis Penitenciaris, les qüestions tècniques penitenciàries per atacar el Govern, no ho facin més perquè fan el ridícul. I, a més a més, és poc rigorós, novament, i irresponsable. I també estaria bé que tinguessin clar que el tema de l'acció exterior, que novament utilitzen, doncs, és mentida i, novament, tergiversen el que creuen convenient. En cap moment, l'informe, doncs, parla ni de frau ni de males pràctiques ni de desviacions de fons públics, el que passa és que, aquí, el que els sap greu, el que els cou és que fem acció exterior i, per això, també la volen perseguir. I, finalment, perquè els quedi clar, les reparacions del perjudici econòmic que afecten algunes sentències, que surten anomenades en la moció, algunes s'estan tramitant per la via judicial i la Generalitat, quan s'ha de personar en aquelles causes que creu convenient que s'ha de personar, ja ho fa. Per tant, això ja es fa. En tot cas, no ens sorprèn tant la posició del Grup de Ciutadans com alguna de les esmenes del grup dels comuns, que, sincerament, sí que ens han sorprès, perquè, d'alguna manera, s'accepta una esmena dient que es parin les concessions de privilegis a persones condemnades per «cualquier tipo de delito, literalment, «por mera vinculación con líderes políticos, económicos u otros espacios influyentes i, aquí, on queda la defensa dels sindicalistes, de gent que ha defensat els drets al carrer, que han anat a manifestació, etcètera, que, moltes vegades, han vist com, injustament, han estat sent perseguits? On queda aquesta defensa? No entenem aquesta esmena. I anem a una altra esmena, textualment, on demanen que s'aparti qualsevol polític immediatament imputat. I aquí el que ens estan dient és no només que la sobirania popular no té sentit, sinó que, si un jutge va per algú, se l'ha d'apartar de la vida política. Dit d'una altra manera, ens estan dient que ni Carles Puigdemont, ni Toni Comín ni Oriol Junqueras no tenen el dret a ser eurodiputats o que Jordi Sànchez, Jordi Turull i Josep Rull no tenen dret a ser diputats, que és una vergonya que Raül Romeva sigui senador. Estan dient això? –estan dient això? O la Dolors Bassa o la Carme Forcadell, que no haurien tingut el dret de poder ser diputades també d'aquesta cambra o els companys aquí presents? Doncs, no, per aquí no hi passem i, per això, en aquest cas, ens plantem perfectament. Un dia els donen el suport, però aquí veiem com ara fan una esmena criminalitzant-los. En tot cas i per a concloure, el Govern fa moltes coses i l'altre dia ho va explicar el conseller i, avui, ho reiterarem: una estratègia nacional contra la corrupció, amb moltíssimes mesures i d'això n'estem orgullosos, igual que estem orgullosos d'ésser d'un partit, d'Esquerra Republicana de Catalunya, que, amb vuitanta-vuit anys d'història, no té ni un cas de corrupció, no com vostès que no poden dir el mateix. Per tant, votarem en contra d'aquesta moció. Ens abstindrem i votarem a favor d'un altre punt, però, en tot cas, precisament perquè estem a favor de lluitar contra la corrupció, votarem en contra d'una política de «postureo, com és aquesta moció. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyora diputada. Finalment, té la paraula la diputada Aurora Madaula, del Grup de Junts per Catalunya.
Bé; gràcies, president. Diputades, diputats, membres del Govern, honorable públic, hi ha hagut corrupció. La corrupció ha estat una de les característiques del règim del 78, al voltant de pràcticament tots els partits polítics, entre moltes altres coses, perquè no hi havia cap mena de legislació ni de control que pogués posar fre a tot això. Casos com Filesa, Andratx, Adicsa, Banca Catalana, Bankia, Bárcenas, Caja Navarra, Gürtel, Innova, Malaia, Pretòria, Rumasa, el cas Palau, el Nóos –bé, el Nóos no és de partit polític, és d'una institució, de la monarquia, que també és corrupta–, etcètera. Com dic, la corrupció forma part del règim del 78 i també, per això, alguns volem tallar d'arrel amb aquest règim, acabar amb ell i, per aquest motiu, condemnem clarament i rotundament la corrupció i defensem la tolerància zero contra aquesta xacra. Afortunadament, entenc que s'han fet passos positius per afrontar aquest problema, com crear l'Oficina Antifrau o les lleis de transparència. I en aquest mateix Parlament, la passada legislatura, es van establir una sèrie de mesures concretes, extretes de la Comissió d'Estudi de Lluita contra la Corrupció per a la Regeneració Democràtica, la Cemcord, que se centrava, bàsicament, en evitar la corrupció a l'Administració pública, a la contractació pública, a les subvencions, en particular al finançament dels partits polítics, a les seves fundacions, que estan vinculades, etcètera. No es pot ignorar tampoc que, al mes de juny, és a dir, no fa ni tan sols un mes, el Govern va acordar elaborar una estratègia de lluita contra la corrupció, que coordina la Secretaria de Transparència i Govern Obert, i que se centrarà en els àmbits de contractació pública, la fiscalitat, subvencions, funció i direccions públiques, incompatibilitats, i que també inclou la protecció dels alertadors, lleis que ja estan en tràmit al Parlament i pendents de nomenar els ponents; el punt 2, el qual votarem a favor. Per tant, si s'està fent una feina i es treballa per revertir les pràctiques corruptes..., i per això no entenem com aquesta moció ignora aquesta feina en els punts que pretenen validar. Per exemple, pel que fa a l'ignominiós cas Palau, vostès insten el Govern, en el punt 1.1, que actuï amb diligència i transparència, tot i emprenent accions judicials, però és que ja s'està fent, la Generalitat de Catalunya és part acusadora, és part de la demanda, ja s'ha recuperat el 96,88 per cent de la quantitat reclamada i s'ha efectuat una demanda contra el senyor Fèlix Millet i el senyor Montull per més de 4 milions d'euros. O, per una altra banda, de la mateixa manera, no podem aprovar el punt 1.10, sobre la creació d'una unitat contra la corrupció que depengui dels Mossos d'Esquadra, quan aquestes funcions ja es realitzen per la Divisió d'Investigació Criminal dels Mossos d'Esquadra; ja s'està fent. Però vostès, com sempre, ho barregen tot i volen fer passar gat per llebre, perquè, quan es refereixen a adoptar mesures necessàries per tal que cessin els càrrecs públics en cas d'imputació, no es refereixen a la corrupció, sinó a la causa general contra l'independentisme, com hem vist aquesta mateixa setmana; desgraciadament, s'inicien investigacions sense proves de delicte únicament per investigar «una conocida independentista, una diputada autonómica independentista. Això ho inicia una jutgessa. Perquè, efectivament, la corrupció, malauradament, no és només a la classe política, sinó, com veiem, patim un sistema judicial corrupte, polititzat, tendenciós, i més propi de dictadures que no pas de democràcies. Per aquest motiu... [[aplaudiments]] , per aquest motiu no podem votar a favor dels punts de la moció que pretenen contribuir a la causa general contra l'independentisme, de manera velada i de manera amagada, però no podem contribuir-hi, en aquests punts, i votar-hi a favor. De la mateixa manera, ens sorprèn, a l'últim punt, que el seu partit, que lluita contra l'excarceració dels presos polítics a Venezuela, i signa comunicats per tal que Espanya faci pressió per excarcerar els presos polítics a Venezuela al més aviat possible, faci, intenti, d'una manera barroera, en el punt 3 d'aquesta moció, que votem en contra de l'indult a la classe política. Deixem-ho clar: estem totalment a favor que els polítics corruptes siguin a la presó –que els polítics corruptes siguin a la presó–, el que no poden fer vostès, senyors de Ciutadans, és barrejar peres amb pomes: no als indults als polítics corruptes i tampoc indult als presos polítics. L'única opció és la condemna als criminals, per als corruptes, siguin del partit que siguin, i absolució i llibertat als presos innocents. Per tant, les coses, pel seu nom. Llibertat presos polítics i exiliats. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, té la paraula el diputat Dimas Gragera.
Brevemente, sobre las enmiendas. Solo había un grupo que ha presentado, el Grupo de Catalunya en Comú Podem. Aceptamos la enmienda 1, la enmienda 2, la enmienda 4 y la enmienda 6, y hacemos una transacción con la enmienda número 7. Nos decía usted que nosotros hemos venido a hablar de los casos de corrupción del Gobierno de la Generalitat. Pues, hombre, yo creo que es lo que toca en esta institución; no como usted, que ha venido a hablar de casos de corrupción de otros partidos o de otros gobiernos que no están aquí representados. Podía usted, mínimo, haber dedicado algunos minutitos a hablar de la corrupción de este Gobierno. El Partido Socialista de Cataluña, parecía usted el abogado defensor de Junts per Cat. Ha venido usted aquí, y justo nos ha dicho que no va a votar los puntos de los indultos y el que pide la dimisión inmediata de los imputados por corrupción, que no aforamiento, como decían antes por ahí. Nosotros, lo que pedimos es que los cargos, los altos cargos imputados y los diputados imputados por corrupción se vayan a su casa. Y, repito, no pedimos más que lo que exigimos para nuestros propios cargos electos. De todas formas, nos decía usted que tuviésemos cuidado porque había algún tema que entraba en conflicto con la Constitución. ¿Sabe lo que entra en conflicto con la Constitución? El pacto que han firmado ustedes en la Diputación de Barcelona con Junts per Cat; eso sí que va a entrar en conflicto con la Constitución. Ya nos lo dirán ustedes. Nos decía la representante de Esquerra Republicana que había algunos puntos con mala fe en nuestra moción. ¿Sabe en lo que hay mala fe? Decir que en su partido no tienen ningún caso de corrupción cuando Ricard Calvo estaba al frente de la DGAIA e involucrado en muchas de esas contrataciones; tapar el 3 por ciento o ayudar a sacar a los corruptos de la cárcel. Eso es tener mala fe. Y a la señora Madaula. La verdad es que ha venido con un perfil bastante bajo, yo creo que tenía muchas cosas que callar. Pero hay cosas que no fallan, como lo del ataque a España. Miren, cuando..., caso Banca Catalana, ustedes decían... –un ataque a Cataluña, perdón–, ustedes decían «es un ataque a Cataluña; cuando la UDEF investigaba a Jordi Pujol, ustedes decían «es un ataque a Cataluña, y ahora que les están investigando a ustedes, también dicen «es un ataque a Cataluña. Ni es un ataque a Cataluña ni ustedes son Cataluña.
Diputat, ha acabat el temps. [[Aplaudiments.]] Estem cridant a votació. Sí, senyor Terrades, digui'm. Per què em demana la paraula?
Per demanar votació separada, i per contradiccions.
Digui'm primer la votació separada, i després, trenta segons per les contradiccions.
Sí. Li demano votació separada dels punts 1.5, 1.7 i 3.
Que poden votar-se conjuntament?
Sí. Per nosaltres, sí.
Sí, d'acord. Contradiccions, trenta segons.
Senyor Gragera, nosaltres el que no fem és posar en qüestió la presumpció d'innocència com ha fet vostè aquesta tarda en la seva intervenció. I respecte als pactes a la Diputació de Barcelona amb Junts per Catalunya o a l'Ajuntament de Sant Cugat o a Figueres amb Esquerra Republicana i la CUP, absolutament clars i nítids, no com vostès que per pactar amb Vox ho fan amb nocturnitat i traïdoria. [[Veus de «molt bé. Aplaudiments.]]
Senyor Solé, per què em demana la paraula?
Sí, president. Per demanar votació separada dels punts 1.11 i 2.
Que es poden votar conjuntament?
No, separadament.
No? Molt bé. [[Veus de fons.]] Senyora Sirvent...
Sí; president, gràcies. Per demanar votació separada de l'1.7, 1.9, 1.10, que es poden votar conjuntament.
Ha dit 1.7, 1.9 i 1.10, eh? Molt bé. [[Veus de fons.]] Senyora Segovia...
I votació separada d'1.6, 1.9, i 3, si us plau.
L'1.6, 1.9 i 3, eh, ha dit? Sí, senyora Segovia? [[Veus de fons.]] Molt bé. Senyora Garcia, digui'm.
Doncs, miri, president, no sé si l'han demanat la votació separada de l'1.10, perquè ja no ens en queden gaires.
L'1.10? Sí.
Sí? Separada?
Sí.
Separada, perquè...
Conjuntament amb l'1.7. No els va bé?
No.
Doncs, ho farem també per separat. Molt bé.
Gràcies.
Molt bé. Votem, doncs, el punt 1.5. Comencem amb l'1.5 i 3, que es poden votar conjuntament, eh? Ens han demanat l'1.5 i 3. Sí? [[Pausa.]] D'acord. Doncs, 1.5 i 3. [[Veus de fons.]] Per separat? Doncs, 1.5. Comença la votació de l'1.5. El punt 1.5 ha estat rebutjat per 47 vots a favor, 83 en contra i cap abstenció. Votem ara l'1.6 –1.6. Comença la votació. L'1.6 ha estat rebutjat per 56 vots a favor, 69 en contra i 4 abstencions. Votem ara l'1.7 –1.7. Comença la votació. L'1.7 ha estat rebutjat per 43 vots a favor, 83 en contra i 4 abstencions. Votem ara l'1.9 –1.9. Comença la votació. L'1.9 ha estat rebutjat per 56 vots a favor, 65 en contra, 8 abstencions i un diputat o diputada present que no ha votat. Votem ara l'1.10 –1.10. Comença la votació. L'1.10 ha estat rebutjat per 64 vots a favor, 66 en contra i cap abstenció. Votem ara l'1.11. Comença la votació. El punt 1.11 ha estat aprovat per 68 vots a favor, cap en contra i 62 abstencions. Votem ara el punt número 2. Comença la votació. El punt número 2 ha estat aprovat per unanimitat, 130 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. Votem ara el punt número 3. Comença la votació. El punt número 3 ha estat rebutjat per 43 vots a favor, 78 en contra i 8 abstencions. I votem ara la resta de la moció. Comença la votació. La resta de la moció ha estat aprovada per 68 vots a favor, 62 en contra i cap abstenció. No hi han més punts d'aquesta moció..., no hi han més punts de l'ordre del dia. Per tant, s'aixeca la sessió. Moltes gràcies.