Zahvaljujem. Poštovani predsjedniče Sabora, poštovani zastupnici. Zahvaljujem što ste me pozvali da predložim izvješće o radu Ureda pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom za razdoblje od 1. srpnja do 31. prosinca 2008. godine. Ured pravobraniteljice započeo je s radom 1. srpnja 2008. godine, privremeno u Saboru, a od 1. rujna na adresi Savska cesta 41. U razdoblju na koje se izvješće odnosi obavljeni su pripremni poslovi za ustrojavanje ureda, izabrani i uređen poslovni prostor u kojem se ured nalazi, doneseni su Poslovnik i pravilnik o unutarnjem redu, te su provedeni postupci izora i imenovanja zamjenika i zamjenice pravobraniteljice kao i postupci zapošljavanja državnik službenika i službenica. Važno je napomenuti da je ured od 1. srpnja do 1. studenog četiri mjeseca imao zaposlenu samo mene, kao pravobraniteljicu za osobe sa invaliditetom, te po ugovoru o djelu radnu asistenticu, vozača i voditelja računovodstva. Uz pravobraniteljicu, zamjenika i zamjenicu ustrojeno je 7 radnih mjesta, odnosno Služba za stručne i opće poslove. Međutim, do kraja 2008. godine zaposleno je samo uz nas troje, dva djelatnika ureda. Planirano zapošljavanje po Pravilniku o unutarnjem redu nije bilo moguće u potpunosti realizirati budući da je osnivanje komisije za provedbu natječaja odgođeno do početka studenog, kada je predviđeno da na dužnost stupe zamjenik i zamjenica, jer je za provedbu natječaja bilo potrebno dvoje predstavnika ureda u komisiji. Ured je službeno otvoren 19. studenog. Prioritetni zadaci ureda su praćenje, provedba mjera iz ključnih domaćih i međunarodnih dokumenata. Ured je javnosti predstavljen kroz sudjelovanje pravobraniteljice u medijima, na stručnim skupovima i kroz predstavljanje djelokruga i načina rada u 7 hrvatskih županija. Dolaskom zamjenice i zamjenika te aktivnosti su postale intenzivnije. Predstavljane ureda u županijama odvijaju se na tribinama koji su okupljali predstavnike i saveza i udruga osoba sa invaliditetom, te institucija, područnih ureda, vlasti i medija. Bilo je prigoda da se ured upozna sa specifičnim problemima osoba sa invaliditetom na tim područjima i da se potakne međuresorna suradnja. Tim obilascima uvidjeli smo da je položaj osoba sa invaliditetom u ruralnim sredinama daleko nepovoljniji od položaja osoba koje žive u urbanim sredinama. Na području Republike Hrvatske prema statističkim podacima je oko 500 tisuća osoba sa invaliditetom. Svaka od tih osoba bi neovisno o tome gdje živi trebala imati jednake uvjete za ostvarivanje svojih prava. Uredu su se obraćali građani Republike Hrvatske sa svojim prijedlozima za razmatranje pitanja o značaju njihovih prava i interesa pisano, telefonskim putem i dolaskom u ured tražeći savjetovanja iz različitih područja. U vremenu od 1. listopada kada je uspostavljena evidencija, zaprimljeno je 256 podnesaka s tim da je 185 otvoreno kao predmet. Naglašavam da je putem telefona je traženo 434 savjetovanja. To ne znači da su to obični razgovori već su to razgovori koji su trajali po sat vremena i više, obzirom da specifičnost rada ureda je takav da izrazito veliki broj upita dolazi telefonom zbog toga što osobe sa invaliditetom imaju teškoće u kretanju i često puta je posebno složena situacija u ruralnim sredinama gdje je dostupnost informacija i pristupačnost najveći problem. Najveći broj predmeta u navedenom razdoblju odnosio se na ostvarivanje prava iz područja socijalne skrbi i mirovinskog osiguranja. Podjednako su jednako bili zastupljeni vezani uz pristupačnost, zapošljavanje i rad, kao i inicijative udruga osoba sa invaliditetom. Zatim su slijedili redom predmeti vezani uz ostala područja. Čak i podaci iz malog uzorka dobivenih u prvih par mjeseci ukazali su na najznačajnije probleme osoba sa invaliditetom. Najočitiji problem pristupačnosti. To je jedan od 5 uvjeta za ostvarivanje svih ostali prava kao i socijalne uključivosti osoba sa invaliditetom u život zajednice. Pri tome se ne misli samo na arhitektonske prepreke nego i one komunikacijske. Glavni problemi s područja socijalne skrbi, mirovinskog i zdravstvenog osiguranja su neinformiranost o pravima, načinima njihovog ostvarivanja i neujednačenost u primjeni pojedinih propisa kao i otežana dostupnost usluga koji pružaju ti sustavi. Najveći broj u mirovinskom osiguranju odnosio se na izrazito niska mirovinska primanja, osobito u slučaju invalidskih mirovina, odnosno na procjene liječničkih komisija područnih ureda zavoda za mirovinsko osiguranje. Posebice kod utvrđivanja kriterija za profesionalnu bolest koja je pretpostavka za povoljniji ... [[Govornik se ne razumije.]] mirovina. Niz pritužbi uslijedio je nakon pokretanja tužbi Upravnom sudu čije je rješavanje u tijeku. Većina osoba smatra ovaj sustav birokratiziranim i ne osjetljivim za potrebe njegovih korisnika, pa prema njemu iskazuju visok stupanj nepovjerenja i u slučajevima kada je u pravu iz mirovinskog osiguranja rješavano sukladno postojećim pozitivnim propisima. Često puta s nevjericom primaju činjenicu da više ne postoji naknada za tjelesno oštećenje, osim za mali broj osoba kod kojih je tjelesno oštećenje određeno nastalog kao posljedica profesionalne bolesti ili ozljede na radu. Premda su područja i službe mirovinskog na upite i tražena pojašnjenja od strane ureda odgovarali pravodobno, u nekim očitovanjima su dileme što je slučaj sa dječjim doplatkom za korisnike s težim o,štećenjem i nakon 27 godine života koji su pravo na dječji doplatak stekli prije 2001. Velik broj osoba pritužuje se na nedovoljna i jasna obrazloženja i rješenja kojima se ne priznaje neko traženo pravo iz sustava mirovinskog osiguranja. Analizom pritužbi s područja socijalne skrbi u mnogim sredinama se zapaža nedovoljna međuresorna suradnja, kod rješavanja složenih problema osoba sa invaliditetom, te izostanak planiranja zajedničkih mjera i aktivnosti čiji bi nositelj trebali biti ustanove socijalne skrbi. Što se tiče zdravstvene zaštite problemi koji se navode upućuju na činjenicu da i u zdravstvenoj zaštiti postoje predrasude prema osobama sa invaliditetom. U zdravstvenim institucijama nije osigurana informiranost roditelja ili odrasle osobe o invaliditetu neovisno da li se radi o invaliditetu koji se dogodi prije ili poslije rođenja, posljedica bolesti ili nesreće. Osim toga, kao i u pravosudnom sustavu prisutne su građevinske i komunikacijske barijere a osoba često puta nije dovoljno educirana o pojedinim vrstama invaliditeta. S obzirom da su u tijeku provedbe socijalne i zdravstvene reforme moramo naglasiti da restrikcije koje pogađaju sve građane Republike Hrvatske imaju još veći utjecaj na osobe s invaliditetom budući da su njihove potrebe znatno veće a primanja znatno manja i često se nalaze na rubu siromaštva pa je time i njihov položaj daleko nezavidniji. Ured je iz tog razloga još više pod pritiskom jer su tim restrikcijama umanjena ili uskraćena neka prava. U području obrazovanja roditelji učenika s teškoćama u razvoju, osobe s invaliditetom i nastavnici javljaju se s problemima zastarjelih i neprilagođenih udžbenika i nastavnih planova i programa. Tu je pitanje asistenta i asistentice u nastavi koji još nije sustavno riješen. Česti su problemi uz arhitektonske barijere, osiguranje prevoditelja znakovnog jezika i slično. Pozitivno je što se kroz gotovo sve dokumente povlači potreba integracije učenika s teškoćama u razvoju u redovni sustav odgoja i obrazovanja. Ured se zalaže da u postupak donošenja propisa koji se odnose na učenike s teškoćama u razvoju budu uključene osobe s invaliditetom, roditelji tih učenika te nastavnici s iskustvom ur adu s njima. Prepoznavši ured kao mjesto na kojem može biti dan savjet kako da se zaštite od nasilja i zlostavljanja uredu su se telefonom obratile žene s invaliditetom pritužujući se na psihičko zlostavljanje te izloženost poniženjima od obitelji i zajednice. Unatoč ohrabrenju zbog nepovjerenja prema institucijama nisu smogle hrabrosti poduzeti mjere za svoju zaštitu. Zlostavljanje i nasilje nad osobama s invaliditetom posebno ženama s invaliditetom i djecom s teškoćama u razvoju kao najosjetljivijom skupinom u društvu je veliki problem. Tek dolaskom na mjesto pravobraniteljice spoznala sam koliko je složeno područje zaštite prava osoba s invaliditetom u svim područjima života i na svim razinama, od lokalne do državne. Kod osoba s invaliditetom nije presudno samo ostvarivanje prava nego i uključivanje u život zajednice kroz njihovo ravnopravno sudjelovanje u obrazovanju, zapošljavanju i procesima odlučivanja, odnosno u svim segmentima osnovnog života i života zajednice. Poseban interes ureda je zapošljavanje osoba s invaliditetom. U daleko najnepovoljnijem položaju je skupina osoba s invaliditetom koja je osposobljena za određeno zanimanje kroz posebne programe ili čak redovne obrazovne programe a zbog predrasuda poslodavaca nemaju ni prilike iskazati svoj radni potencijal. Unatoč postojanju programa od onih za priučena zanimanja pa sve do visokog obrazovanja i poticaja koje jamči Zakon o zapošljavanju i profesionalne rehabilitacije osoba s invaliditetom zapošljavanje se u mnogim sredinama posebice ruralnim i gospodarski slabo razvijenima odvija otežano. Stoga je na svima nama odgovornost da ukažemo na sposobnosti, mogućnosti i vrijednost osoba s invaliditetom. Potrebno je poticati aktivno sudjelovanje osoba s invaliditetom u medijima, pogotovo pozitivne primjere i usmjeriti se na promjene negativnih stereotipa o osobama s invaliditetom kao osobama koje nisu sposobne, koje treba uvijek žaliti i koji su uvijek u potrebi tražiti karitativni oblik pomoći. Ured želi djelovati u cilju potpunog prihvaćanja temeljnih prava i ljudskih vrijednosti koje su osobama s invaliditetom dugo godina bile pružane kroz različite karitativne oblike a to su dignitet, pravo na izbor i kontrolu svog života, jednakost i solidarnost. Međutim, ukoliko društvo ne stvori preduvjete za njihovo ostvarivanje oni ostaju samo na deklarativnoj razini. Ocjena je da Republika Hrvatska ima brojne dobre propise posebice nacionalne dokumente utemeljene na konvenciji i akcijskom planu Vijeća Europe, međutim još puno treba raditi na procedurama bezuvjetne primjene tih dokumenata, njihovom usklađivanju te donošenju novih ili izmijenjenih dokumenta što je uistinu izazov uredu u partnerstvu s udrugama osoba s invaliditetom, savezima, Vladom Republike Hrvatske ali posebno i s vama zastupnicama i zastupnicima Hrvatskoga sabora. Zahvaljujem se na pažnji. Otvorena sam za pitanja.
Hvala lijepa. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Da. Gospođa Gordana Sobol Odbor za ravnopravnost spolova. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine predsjedniče, gospođo pravobraniteljice sa suradnicima, kolegice i kolege. Odbor za ravnopravnost spolova je na svojoj 19. sjednici raspravljao o izvješću o radu pravobraniteljice za osobe s invaliditetom za razdoblje od 1. srpnja do 31. prosinca 2008. godine. U uvodnom obrazloženju pravobraniteljica je navela da su se uredu obraćali građani Republike Hrvatske pisano, telefonski, elektronski tražeći savjete i informacije, upute, preporuke, prijedloge ili samo potporu. Ukupno je u tom u biti kratkom razdoblju zaprimljeno 256 podnesaka od čega se najveći broj predmeta odnosio na ostvarivanje prava iz područja socijalne skrbi, mirovinskog osiguranja, predmeti vezani uz pristupačnost, zapošljavanje i rad. U raspravi koja je uslijedila na odboru izraženo je uvjerenje da će naravno iduće izvješće biti opširnije. Istaknuto je kako je očito da je pristup pravima osoba s invaliditetom varira s obzirom na to radi li se o urbanoj ili ruralnoj sredini. Ukazano je u raspravi i na pojedine slučajeve zlostavljanja djece s poteškoćama u razvoju u školama. U raspravi je upozoreno na neujednačenost prava, na često kršenje prava osoba s intelektualnim teškoćama a ističe se da najveću diskriminaciju trpe gluhe osobe. Pojedini članovi odbora upozorili su da ne bi trebalo generalizirati pojedinačne negativne slučajeve budući da je očito da je tolerancija i senzibiliziranost društva na potrebe osoba s invaliditetom značajno porasla. Nadalje, istaknuta je potreba definiranja pedagoškog standarda za asistente u nastavi, upozoreno je na nedostatan rad na osiguranju pristupačnosti u sve prostore pri čemu je velik dio odgovornosti upravo na lokalnim razinama. Upozoreno je da poteškoće pri zapošljavanju osoba s invaliditetom proizlaze iz sustava obrazovanja koji ih obrazuje za zanimanja današnjem tržištu rada neprikladna, zastarjela pa često i nepotrebna. Ohrabrujućim je ocijenjeno što obrazovanje djece s poteškoćama u razvoju ulazi u nacionalni obrazovni kurikulum što osigurava znanstvenu, stručnu, programsku i infrastrukturnu razinu. Nakon provedene rasprave odbor je odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese zaključak da se prihvaća Izvješće o radu pravobraniteljice za osobe s invaliditetom za razdoblje od 1. srpnja do 31. prosinca 2008. godine.
Hvala lijepa. U ime Odbora za rad i socijalno partnerstvo gospodin zastupnik Kunst. Izvolite.
Poštovani predsjedniče Sabora, pravobraniteljice za osobe s invaliditetom, kolege zastupnici. Odbor za rad i socijalno partnerstvo Hrvatskoga sabora je na svojoj 23. sjednici raspravljao o Izvješću o radu pravobraniteljice za osobe s invaliditetom. Uvodno izlaganje na tom odboru isto tako podnijela je pravobraniteljica za osobe s invaliditetom. U kratkim crtama je upoznala odbor o aktivnostima poduzetim u izvještajnom razdoblju i naglašeno je da je dio vremena, veći dio vremena posvećen promoviranju rada ureda i predstavljanju ureda po županijama. Nadalje, naglašena je nepristupačnost, odnosno postojeće arhitektonske barijere koje predstavljaju prepreke osobama sa invaliditetom za potpuno sudjelovanje u svim područjima života. Isto tako naglašena je slaba odnosno niska zapošljivost osoba sa invaliditetom, komunikacijske barijere s kojima se susreću slijepe, gluhe i gluhoslijepe osobe, zlostavljanje i nasilje nad osobama sa invaliditetom, sve su to uočeni problemi u ovom izvještajnom razdoblju. U raspravi na odboru je naglašeno da je kvalitetna suradnja između ureda pravobraniteljice, resornog ministarstva i udruga koje štite i promiču prava osoba sa invaliditetom pridonijela poboljšanju položaja osoba sa invaliditetom. Osim toga, istaknuto je da je institucionalni okvir stvorio preduvjete za unapređenje životnih uvjeta osoba sa invaliditetom. Pored toga isto tako u raspravi istaknuto je da je Republika Hrvatska jedna od rijetkih država potpisnica Konvencije o pravima osoba s invaliditetom i fakultativnog protokola uz konvenciju. U raspravi je također naglašeno da su unatoč brojnim problemima sa kojima se susreću osobe s invaliditetom u zadnjih nekoliko godina učinjena bitna poboljšanja u kvaliteti života osoba sa invaliditetom. Nakon rasprave koja je bila dosta iscrpljujuća i provedena odbor je jednoglasno odlučio predložiti Hrvatskom saboru da se donese zaključak da se prihvaća izvješće o radu pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom za vremensko razdoblje od 1. srpnja do 31. prosinca prošle godine. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Želi li predstavnik Vlade dodatno obrazložiti? Ne. Otvaram raspravu. U ime kluba SDP-a gospođa zastupnica Vesna Škulić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, uvažena gospođo pravobraniteljice, sa suradnicima, kolegice i kolege. … [[Govornik se ne razumije.]] dakle, ipak se kreće, drago mi je da gospođa Slonjšak sjedi tu ispred nas, dakle, kada govori u ime predlagatelja, dakle, stvari se ipak pokreću prema naprijed. Ujedno zahvaljujem gospođi pravobraniteljici za osobe sa invaliditetom na iscrpnom izvješću unatoč vremenskoj kratkoći i u obnašanju svoje dužnosti. Kao što je podržao njeno imenovanje, Klub SDP-a prihvaća i ovo izvješće. Mi u klubu SDP-a snažno zagovaramo građanska, politička, socijalna, ekonomska i kulturna prava osoba sa invaliditetom što smo iskazali kroz svoje politike donošenjem prve Nacionalne strategije za osobe sa invaliditetom od 2003. do 2007. te je iskazano Deklaracijom o pravima osoba sa invaliditetom koju je na prijedlog Kluba SDP-a 2005. usvojio Hrvatski sabor kao prvi antidiskriminacijski akt o osobama sa invaliditetom potvrđen od ovog Doma. Svjesni smo činjenice da su osobe sa invaliditetom prikrivena i izolirana manjina koja je suočena sa raznim ograničenjima, neravnopravnom sudjelovanju u društvu te stavljena u položaj političke bespomoćnosti. Još uvijek se tretiraju na stereotipnim pretpostavkama koje nisu odraz individualnih sposobnosti te ne mogu na jednakopravan način sudjelovati u društvu i dati svoj doprinos. To je nažalost preraslo u trajnu diskriminaciju i predrasude oduzimajući priliku jednakim mogućnostima. Bilo bi nekorektno reći da mi kao društvo ne činimo ništa, no pitanje je da li činimo dovoljno. Sama činjenica da postojeći zakoni koji štite područje života osoba sa invaliditetom, bez obzira koliko oni bili kvalitetni ne mogu biti provedivi na cijelom području Republike Hrvatske, postavlja se pitanje da li su to kvalitetni zakoni ako nisu provedivi. Većina osoba sa invaliditetom živi ispod granice siromaštva, njihovi prihodi su zapravo socijalna davanja koji ne mogu pokriti niti osnovne životne potrebe. Često ih se proziva da su kreatori socijalnog klijentalizma jer žive od socijalnih davanja. No od čega drugog živjeti kada se sustav obrazovanja koji pretpostavlja integraciju još uvijek ne prilagođava pojedincu, odnosno mogućnostima osobama sa invaliditetom kada ih se diskriminira na tržištu rada itd., ne uživaju ni u minimumu životnog standarda dostojna čovjeka. Tek sada se vidi nedostatak dobre i provedive socijalne politike, neujednačenosti sustava kada se zemlja našla u recesiji. Upravo se najviše lomi na ovoj osjetljivoj populaciji. U Zakonu o pravobranitelju za osobe sa invaliditetom u članku 6. koji regulira djelokrug i način rada između ostaloga stoji odredba: "Pravobranitelj za osobe sa invaliditetom prati primjenu politika, nacionalnih strategija i programa Republike Hrvatske koja se odnosi na zaštitu i prava, interese osoba sa invaliditetom.". Poštovana gospođo pravobraniteljice, vi ste u svom izvješću uglavnom pozivali na Konvenciju, no mislim da bi u ovom slučaju bilo puno bolje da ste pratili provođenje Nacionalne strategije o izjednačavaju mogućnosti za osobe sa invaliditetom od 2007. do 2015. godine, tada bi situacija bila mnogo jasnija i određenija obzirom da Nacionalna strategija ima nositelje i rokove. Onda bi vidjeli da u području djelovanja obitelji, u mjeri pet koja osigurava različite oblike kvalitetne izvaninstitucijske podrške osobama sa invaliditetom i članovima njihovih obitelji radi omogućavanja slobode izbora a što ujedno znači i donošenje zakona o osobnom asistentu za osobe sa najtežim vrstom i stupnjem invaliditeta. Taj zakon po važećoj i obvezujućoj strategiji trebao je biti gotov 2008. godine. Već smo u drugoj polovici 2009. godine i još nemamo ni nacrt zakona. Trebao je biti izrađen i poseban propis, no svjedoci smo da kod nas još nije definirano što to znači najteža invalidnost a isto tako da se pilot projekt osobnog asistenta i dalje nastavlja kao pilot projekt a ne kao zakon. Mislim da je suvišno govoriti da rebalansom proračuna za ovu godinu nisu osigurana sredstva za instituciju osobnog asistenta. U poglavlju "Život u zajednici" mjera 1. koja definira osiguranje usklađenog pristupa i pružanja kvalitetnih usluga podrške u zajednici odnosno osnaživanje udruga osoba sa invaliditetom na lokalnoj razini. Rok za provođenje ove mjere bio je 2007. i 2008. Mi smo u 2009. a sredstva rebalansom proračuna su smanjena upravo na ovoj poziciji, što znači da mjera 2. osigurati kvalitetne usluge u zajednici te alternativne oblike smještaja koji omogućavaju prijelaz iz smještaja u ustanovama u život u zajednici nije provedena, da nemamo indikatore provedbe, nije poznat broj osoba koje su napustile instituciji, također nema ni izvješća o kvaliteti života u zajednici, ni sredstva nažalost nisu osigurana. U poglavlju "Socijalna skrb" i mirovinsko osiguranje, točka 3. koja predviđa podizanje kvalitete stručnog rada u ustanovama socijalne skrbi rok je bio 2007. godine. Između ostaloga trebalo je provoditi i vrednovati program psihosocijalne rehabilitacije. Ni ovdje nije poštovan rok provođenja a nisu ni osigurana sredstva za kontinuirani rad. Pod mjerom 7.-izraditi stručnu i analitičku podlogu o mogućnostima unapređenja prava osoba s invaliditetom, te predložiti donošenje odgovarajućih propisa. Pod točkom 1.-izraditi stručnu i analitičku podlogu za poboljšanje prava s osnova invaliditeta trebalo je biti završeno 2008. godine. Pod točkom 3.-izrada propisa za poboljšanja prava s osnova invaliditeta trebala je biti završena 2008. godine. Pod točkom 5.-izraditi propis o profesionalnoj rehabilitaciji u sustavu mirovinskog osiguranja trebala je biti završena 2007. godine. Također, pod točkom 6.-izraditi jedinstvenu listu svih oštećenja, za sve kategorije osobe s invaliditetom, neovisno o načinu i uzroku nastanka invaliditeta. Trebala je biti gotova pri kraju 7. mjeseca ove godine. Izraditi pravnu podlogu i utvrditi prvostupanjsko tijelo vještačenja koje je trebalo biti gotovo u 12. mjesecu 2007. godine, a mi još uvijek govorimo o radnim grupama. U poglavlju 2/7 o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba s invaliditetom u mjeri 1. trebalo je provesti evaluaciju primjerne postojeće zakonske regulative i aktualne politike u području rehabilitacije i zapošljavanje osoba s invaliditetom od strane neovisnog tijela. Između ostalog, aktivnost broj 1.-izraditi analizu primjenjivosti ili odredaba Zakona o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba s invaliditetom i podzakonskih akata te njihove usklađenosti s postojećim nije napravljena, a trebala je biti do 12. mjeseca 2007. godine. Pod točkom 2.-izraditi prijedlog izmjene o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba s invaliditetom i podzakonskih akata također nije ništa napravljeno, a rok je bio u lipnju 2008. godine. U mjeri 2.-osigurati mehanizme zaštite od diskriminacije u području zapošljavanja i rada osoba s invaliditetom trebalo je provesti istraživanje o diskriminaciji u području zapošljavanja i rada osoba s invaliditetom, izraditi plan razvoja strategije za sprečavanje identificiranih diskriminirajućih oblika ponašanja pri zapošljavanju i radu osoba s invaliditetom i u skladu s nacionalnim dokumentima, kao i dokumentima Europske unije, rok je bio 12. mjesec 2008. godine. Zbog svega ovog navedenog, uvažavajući i vaše praćenje konvencije koja je obvezujuća za Republiku Hrvatsku, molim vas da zatražite Izvješće o provođenju Nacionalne strategije odnosno da upozorite Vladu Republike Hrvatske o nepoštivanju rokova. Još jednom upozoravam na činjenicu da se sužava prostor za rad udrugama osoba s invaliditetom zbog rebalansa proračuna. Mnoga prava koja su se ostvarivala preko projekata obustavljena su. Da me ne bi krivo razumjeli, ne govorim o stečenim pravima, no obzirom da područje zaštite i kvalitete života većinom se pokriva preko projekata zabrinjavajući je i alarmantan rez rebalansom državnog proračuna koji direktno ugrožava ionako upitnu kvalitetu života osoba s invaliditetom. Pozvat ću samo na neke stavke koje onemogućavaju provođenje Nacionalne strategije, a ujedno i konvencije. Prepolovljena je godišnja naknada za uporabu javnih cesta i cestarina za najteže invalide, ni manje ni više nego skoro za 50%. Umanjena stavka pristupačnosti objekata potrebama osobama s invaliditetom za 605 tisuća kuna ili skoro za 50%, a upravo smo govorili da je pristupačnost jedan od glavnih problema. Socijalno osnaživanje osoba s invaliditetom umanjeno je za 25 milijuna 980 tisuća kuna. Afirmacija prava i politike osoba s invaliditetom umanjena za 475 tisuća kuna. Za 10 milijuna i 200 tisuća kuna umanjena su sredstva za programe i projekte usmjerene djeci s teškoćama i odraslim osobama s invaliditetom. Fond za profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanje osoba s invaliditetom umanjena su sredstva za 4 milijuna 265 tisuća kuna. Inače, što se tiče Fonda za profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanje uočene su mnoge nepravilnosti rada tog fonda. Nitko ne zna gdje nestaju novci iz tog fonda, tko u njega uplaćuje, tko ne uplaćuje, da li je netko platio kaznu za svoje neplaćanje itd. Često sredstva iz ovog fonda Ministarstvo gospodarstva koristi za krpanje svojih rupa. Bilo bi dobro da provjerite rad fonda, da li je on isključivo osnovan za potrebe osoba s invaliditetom ili služi za još nešto. Umanjeni poticaji i olakšice pri zapošljavanju za 3 milijuna i 900 tisuća kuna. U Ministarstvu obrazovanja provođenje Nacionalne strategije umanjeno je za 40 tisuća kuna, skrb za mentalno i tjelesno oštećenu za 10 milijuna i 700 tisuća kuna. U Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi na stavci osiguranja mobilnosti i pristupačnosti za osobe s invaliditetom za 2 milijuna i 400 tisuća kuna, a upravo je pristupačnost jedan od većih problema odnosno prepreka u integraciji osoba s invaliditetom. Otklanjanje arhitektonskih barijera u zdravstvenim ustanovama također za 2 milijuna i 400 tisuća kuna. U zadnje vrijeme često čujem tezu da su same osobe s invaliditetom krive za svoje stanje, da nisu dovoljno uporne u traženju svojih prava, da bi se same trebale više potruditi itd. Pitam se onda čemu služe centri za socijalnu skrb, udruge osoba s invaliditetom i još razne institucije koje bi trebale štititi ovo područje i davati informacije o pravima i obavezama. Čemu služi sustav? Moramo uvijek imati na umu da smo mi samo servis građana i ništa više, koji oni jako skupo plaćaju. Ne zaboravimo da su ovi ljudi izmoreni do krajnjih granica silnom birokracijom za ostvarivanje i najmanjeg prava. Često im se daju krive informacije pa se mjesecima vrte u krug. S pravom ste upozorili na nedostupnost informacija u bilo kojoj formi ili obliku. Također treba upozoriti na nejasne kriterije na ostvarivanje statusa roditelja njegovatelja, na ostvarivanje prava asistenta u nastavi itd. Područje osoba s invaliditetom je Pandorina kutija i vjerujem da vaš ured se maksimalno trudi da upozorava na postojeće probleme. Vjerujem da će se i cijeli sustav pokrenuti kako bi se ti problemi sveli na što manju moguću mjeru i time podigli kvalitetu života osoba s invaliditetom, a i zaštite dostojanstva. Jedino mi je žao što ste činili, čini mi se, od svih klubova ovdje javio za raspravu, klub HDZ-a, klub SDP-a i klub HNS-a. Vjerujem da će i ostali klubovi također se javiti iz jednostavnog razloga da još jedanput podvuku crtu ispod ovog područja koje je jako, jako bitno jer radi se skoro o pola milijuna hrvatskih građana. Još jednom naglašavam da klub SDP-a prihvaća vaše izvješće. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Pravobraniteljica se javila ponovo, gospođa Anka Slonjšak. Izvolite, u ime predlagača.
Evo zahvaljujem zastupnice gospođo Škulić na vašim komentarima, sugestijama i prijedlozima. Željela bih reći da doista ured je mjesec i pol radio, možemo reći sa nas petero i nismo bili u mogućnosti adekvatno provesti sve one mjere, odnosno sve one nadzore koje vi smatrate, odnosno koji bi bili opravdani po našem djelokrugu rada. Nama je cilj da ova godina bude puno, odnosno izvješće za ovu godinu 2009. će biti dakako puno detaljnije i jasnije, ali doista pozivam vas koji ste saborske zastupnice osobe s invaliditetom da doista pomognete uredu na taj način što zajedničkom suradnjom jedino možemo, naravno i svi zastupnice i zastupnici unaprijediti i ostvarivanje prava osoba s invaliditetom i donošenje novih propisa jer nama kao uredu je jedan od zadataka, odnosno djelokruga rada mogućnost utjecaja na promjene propisa, odnosno na izmjene propisa. Međutim, mi to nismo u mogućnosti kad saznamo za određeni propis da je prošao već ministarstvo i da je već došao na dnevni red Sabora. I ovo što se tiče rebalansa, doista mi smo saznali kad smo bili već na Odboru za ljudska prava i manjine, nacionalne manjine, što je bilo izuzetno teško već reagirati jer je za 3 dana to bilo već u sabornici. Kažem, mi smo novi mlad ured i doista trebamo potporu i podršku i oni koji su u tom, možemo reći sustavu duže da nam pomognu da zajednički čim prije dođemo do kvalitetnijih i boljih rješenja za osobe s invaliditetom. Evo, hvala lijepo.
Hvala lijepa. U ime kluba HDZ-a, gospođa zastupnica Ljubica Lukačić. Izvolite.
Hvala vam lijepa gospodine predsjedniče, poštovana gospođo pravobraniteljica sa suradnicima, poštovani gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Pa evo, ja se osobito veselim što je pred nama izvješće, prvo izvješće pravobraniteljice za osobe s invaliditetom i prije nego što se dotaknem samog izvješća, dozvolite mi da samo u jednoj rečenici se kratko osvrnem na izlaganje kolegice Škulić. Moram reći da mi je žao što iz njenog izlaganja nismo čuli nešto više o izvješću jer ja sam dobila zaključak prema njenom izvješću da u Republici Hrvatskoj za osobe s invaliditetom ništa ne valja i da oni jako loše žive i da je sve crno, crno i samo crno. No, ja ću se ipak pokušati držati izvješća koje je pred nama. Evo, kao što nam je svima poznato, prva pravobraniteljica za osobe s invaliditetom imenovana je 30. svibnja 2008. godine, a svoju dužnost počela je obnašati 18. lipnja 2008. Ured pravobraniteljice za osobe s invaliditetom s radom je počeo dakle 1. srpnja, a službeno je otvoren 19. studenog 2008. godine. I to moram reći, na veliku radost svih osoba s invaliditetom u Republici Hrvatskoj. Svima nam je kroz, evo dugi niz godina bilo poznato koliko smo se borili da Republika Hrvatska dobije Zakon o pravobranitelju za osobe s invaliditetom i kao osoba s invaliditetom i kao zastupnica u ovom Visokom domu ja evo, još jednom moram zahvaliti svim osobama s invaliditetom i ovdje nazočnoj pravobraniteljici koja se i tada kao voditeljica projekta osobnog asistenta borila da se zakon što prije donese i da konačno Republika Hrvatska dobije pravobranitelja za osobe s invaliditetom, a posebnu zahvalu mi svi osobe s invaliditetom dugujemo Vladi Republike Hrvatske, posebno potpredsjednici Vlade, gospođi Jadranki Kosor koja je dala svoj maksimum u tome kako bi senzibilizirala kompletnu radnu skupinu koja je radila na izradi zakona, pa i ovaj Visoki dom da shvate svi zašto je potrebno donijeti Zakon o pravobranitelju za osobe s invaliditetom. Nadalje, u razdoblju na koji se odnosi ovo izvješće, pravobraniteljica je posjetila i velik broj županija kako bi predstavila svoj rad, kako bi predstavila ured, upoznala osobe s invaliditetom, udruge i saveze s radom, zakonskim mogućnostima i ovlastima ureda te kako bi detaljnije saznala koji su to problemi s kojima se najčešće susreću osobe s invaliditetom. U tu svrhu, pravobraniteljica i njeni zamjenici sudjelovali su i na raznim skupovima, simpozijima, okruglim stolovima vezanim za problematiku osoba s invaliditetom. Uredu su se u navedenom razdoblju obraćali građani, udruge, savezi sa zahtjevima, a iz izvješća je razvidno da je ured putem redovne pošte, elektronske pošte ili putem faksa zaprimio ukupno 256 zahtjeva, a putem telefona uredu se obratilo 434 građana. Dozvolite mi da kažem da u ovom šestomjesečnom razdoblju za koje pravobraniteljica podnosi izvješće, veseli me da ovo i nije tako velik broj pritužbi uredu pravobraniteljice s obzirom na ukupan broj osoba s invaliditetom u Republici Hrvatskoj. Građani su se uredu obraćali sa zahtjevima iz svih područja. Iz izvješća je također razvidno da je ured pravobraniteljice za osobe s invaliditetom uspostavio dobru suradnju s uredom pučkog pravobranitelja, uredom pravobraniteljice za djecu, kao i uredom pravobraniteljice za ravnopravnost spolova i sa međunarodnim institucijama. Mislimo da su mediji izuzetno važni, izuzetno značajni za senzibiliziranje javnosti, odnosno podizanje razine svijesti o osobama s invaliditetom te je iz izvješća također razvidno da je ured s njima uspostavio dobre odnose, a u navedenom razdoblju obvezuje se te odnose učiniti još boljima kako bi razinu svijesti osobama s invaliditetom podigli na još veći stupanj. Ovo izvješće je temeljito i sadržajno i obzirom da ga ured podnosi za razdoblje od 6 mjeseci dovoljno je i opširno. Iz njega je vidljivo da je uz opsežan posao konstituiranja ureda, popunjavanje radnih mjesta, organizaciju ureda, ured pravobraniteljice od prvog dana svog djelovanja rješavao problematiku osoba s invaliditetom. Dakle, ured je radio upravo ono za što je i osnovan, a to je da štiti, prati i promiče prava osoba s invaliditetom. Nadalje s osobitim zadovoljstvom ističem da je veliki posao odradila sama pravobraniteljica sa svojim zamjenicama, dakle pravobraniteljica koja je i sama osoba sa invaliditetom sa svojim zamjenicima i ostalim suradnicima što potvrđuje da je u Republici Hrvatskoj ipak učinjen veliki napreda u izjednačavanju mogućnosti za osobe sa invaliditetom, te da osobe sa invaliditetom mogu obavljati najodgovornije dužnosti, jer time i same osobe sa invaliditetom ruše najteže barijere, one u glavama ljudi i pokazuju da se prema njima treba odnositi isto kao i prema svim drugim građanima Republike Hrvatske, ali u duhu Konvencije Ujedinjenih naroda o pravima osoba sa invaliditetom i svih nacionalnih dokumenata. Poštovane kolegice i kolega klub Hrvatske demokratske zajednice podržava ovo izvješće i evo želimo pravobraniteljici nadalje puno uspjeha u radu. Hvala vam najljepša.
Hvala lijepa. U ime kluba HNS-a gospodin zastupnik Goran Beus Richembergh. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče. Poštovana gospođo pravobraniteljice sa suradnicima, kolegice i kolege. Mislim da je ovo jedinstven moment u radu našega Parlamenta, jer pred nama je prvo, rekao bih možda čak i nulto izvješće posve nove institucije koju su neki dočekali sa skepsom, a neki sa vrlo otvorenim odobravanjem. Kažem nulti izvještaj, jer on ne može pokriti čitavu 2008. godinu već iz same činjenice da je gospođa pravobraniteljica na svoju dužnost stupila u lipnju, a da je praktički kompletirala tehničke uvjete, prostorne uvjete, pa i kadrovske uvjete tek potkraj godine. Iz izvješća je vidljivo da se svih tih 6 mjeseci ured nije bavio sa sobom, nego da se uglavnom bavio odnosima s javnošću što je iznimno važno, jer informacija o ulozi, zadaćama, ciljevima, pa onda i zakonskim ovlaštenjima pravobranitelja za osobe sa invaliditetom u ovom slučaju pravobraniteljice, mora doći do što je moguće većega broja prije svega osoba s invaliditetom, a onda i članova njihovih obitelji. Jer nemojmo zaboraviti da su u velikom broju slučajeva upravo oni ti koji su neposredni asistenti, dakle pomagači osobama sa invaliditetom i da su oni koji omogućavaju velikom broju, osobito onih koji su manje mobilni da se kreću kroz život. U tome smislu moramo biti svjesni i poteškoća i ograničenja na koje nailazi distribucija takvih informacija, jer mnoge osobe sa invaliditetom na žalost, osobito u ruralnim područjima, u područjima od posebne državne skrbi, mnoge osobe sa invaliditetom koje žive u socijalno deprivirajućim uvjetima nisu osobe koje redovito osobe koje prate sredstva javnoga priopćavanja i ne mogu dobiti na vrijeme informaciju o tome da institucija postoji, da je na njenome čelu kvalificirana osoba, da ima određene zakonske mogućnosti i ovlaštenja. Jako je važno stoga da se informacije o novim mogućnostima koje Hrvatski sabor ustanovio donošenjem odluke, odnosno zakona o ustanovljenju ovoga pravobraniteljstva, pokuša poslati što dalje i što češće i preko udruga osoba s invaliditetom, ali i preko svih socijalnih službi koje opslužuju osobe sa invaliditetom u dijelu ostvarivanja njihovih prava. Zato mi se čini posve ispravnim da je gospođa ravnateljica prvi mjesece, a dobar dio i ove godine, da će biti tako, posvetila upravo kontaktima, otvaranju kanala suradnje, otvaranju komunikacije i prema udrugama osoba sa invaliditetom i prema stručnim organizacijama, socijalnim ustanovama, tijelima javne uprave, odnosno lokalnoj samoupravi i čini mi se da taj posao neće stati i neće se smanjiti bar još nekoliko godina. Naša iskustva naime sa najstarijim pravobraniteljstvom u Republici Hrvatskoj govore da unatoč tome što postoji već čitav niz godina još uvijek veći dio građana nema relevantnu informaciju o mogućnostima koje pruža to pravobraniteljstvo u zaštiti pojedinačnih i kolektivnih prava. Od velike je važnosti zbog uspostave autoriteta same institucije pravobranitelja da ured okuplja kvalificirane osobe, osobe koje razumiju čitav dijapazon elemenata ove problematike, pa da je i na čelu ovoga ureda, odnosno da je pravobraniteljica osoba koja izravno neposredno razumije sve relevantne probleme koji dočekuju i s kojima žive osobe sa invaliditetom. No, ono što vidimo iz izvješća drugih pravobranitelja, volio bih da se ne dogodi pravobraniteljici za osobe sa invaliditetom. Već sada je mogla vidjeti kako to izgleda kad Vlada po hitnom postupku šalje zakonske prijedloge u proceduru i da praktički u zadnji čas doznaje za neka rješenja koja nisu u suglasju sa relevantnim ne samo hrvatskim, nego i međunarodnim dokumentima. Pogledajte izvješće pravobraniteljice za djecu pa ćete vidjeti kako je to eklatantno. Tamo se radi o 22 slučaja donošenja propisa. Volio bih da Vlada u tom smislu promjeni svoj stav i da se okrene pravobraniteljstvu kao suradničkoj kući. Pravobraniteljstvo jest neovisno, dakle autonomno i nitko nema prava vršiti pritisak na tu ustanovu, pa čak ni davati joj smjernice za rad. Ona je opunomoćenih Hrvatskoga sabora. Ali Vlada mora shvatiti da je zajednički interes čitavoga društva, a ponajprije onih koji donose odluke, dakle same Vlade kao predlagatelja, pa i nas u Hrvatskome saboru kao onih koji donose zakone i rješenja, da rješenja budu utemeljena na najvišim standardima i najboljim rezultatima pozitivne prakse kada se govori o rješavanju problema s kojima se suočavaju osobe sa invaliditetom, odnosno u prevenciji problema koji pogađaju tu populaciju. Nemojmo zaboraviti, ja bar neću zaboraviti, to ću stalno ponavljati. Prije godinu dana nam je Vlada obećala, ako se sjećate, da će nam u proceduru poslati tzv. krovni zakon koji će riješiti pitanja do sada otvorena pitanja koja pogađaju osobe sa invaliditetom. Ne zaboravljamo da je to otvoreno ponovila i u raspravi o Prijedlogu zakona o doplatku na sljepoću. Evo godina dana prolazi, ni A nismo čuli na tu temu. Podsjećam Ministarstvo zdravstva i socijalne skrbi da nam je dužno ispuniti obećanje jer mi vrlo dobro znademo da je najveći problem osoba s invaliditetom generalni stav društva prema njima odnosno stav vlasti prema njima koja je dozvolila neviđenu diskriminaciju osoba s invaliditetom ne prema vrsti i stupnju oštećenja ili invaliditeta nego prema načinu stjecanja invaliditeta odnosno tjelesnog ili mentalnog oštećenja. Nećemo ponavljati tu priču. Znamo vrlo dobro koji su rasponi naknada i na koji način se zapravo ljude ponižava jer to je diskriminacija a to je prema zakonu kojega smo lani usvojili zabranjeno. I uvjeren sam da će i pravobraniteljica za osobe s invaliditetom doći u situaciju da procjenjuje upravo tu diskrepancu, tu veliku suprotstavljenost norme s jedne strane u Zakonu za sprječavanje diskriminacije i međunarodnih konvencija i dokumenata koji govore o problematici života osoba s invaliditetom i prakse koju provodi vlast. Što prije pokaže da nema popusta u toj vrsti razgovora to će dugoročno imati bolju poziciju jer praksa pokazuje da pravobranitelji tada idu mekim načinom razgovora s Vladom, u principu na duge staze samo gomilaju probleme. Klub Hrvatske narodne stranke kao što je otvoreno podržao prijedlog da se ustanovi pravobraniteljstvo za osobe sa invaliditetom podržat će i ovo izvješće. I naravno želimo pravobraniteljici gospođi Slonjšak ne samo u ovoj nego i u godinama koje dolaze, vremenski period na koji je imenovana bilježi stalni napredak u radu pravobraniteljstva ali i čvrst principijelan stav koji će sužavati prostor manipulacije, diskriminacije i širenja prostora problema osoba odnosno populacije osoba s invaliditetom. U tome smislu gospođi Slonjšak čestitam u ime HNS-a što je ekipirala ured, što ga je dovela na razinu funkcionalnog pogona i želimo joj svako dobro a do godine se vidimo sa prvim pravim cjelogodišnjim izvješćem. Živjeli.
Hvala. Gospođa Slonjšak u ime predlagača. Izvolite.
Zahvaljujem predstavnicima klubovima. Meni je doista izuzetna čast što sam prva pravobraniteljica a isto što i ovo izvješće je prihvaćeno. Svima skupa se puno zahvaljujem. I doista još jednom kažem da propisi i sve ono što se donosi za osobe s invaliditetom u Republici Hrvatskoj cilj nam je da o svim odlukama koje se tiču nas samih da nas pitate, da s nama surađujete jer jedini pravi put da se osobama s invaliditetom poboljša odnos i kvaliteta življenja u Republici Hrvatskoj je taj da se maksimalno uključe osobe s invaliditetom u one odluke koje se tiču njih samih. Hvala vam lijepo. Vidimo se kod slijedećih donošenja zakona, propisa i ostalog što je potrebno u suradnji sa Uredom pravobraniteljice za osobe s invaliditetom. Hvala vam lijepo.
Hvala. Prelazimo na pojedinačnu raspravu. Prva je gospođa zastupnica Romana Jerković. Izvolite.
Hvala lijepo. Gospodine predsjedniče, uvažena gospođo pravobraniteljice, kolegice i kolege zastupnici. Pred nama je Izvješće za period od šest mjeseci kvalitetno pripremljeno iz kojeg je razvidno da bez obzira što je ured započeo sa svojim radom tek u srpnju 2008. godine da je učinjeno jako puno kako na promoviranju rada ureda tako i u predstavljanju ureda po županijama pri čemu se ostvario vrlo važan kontakt s udrugama i s institucijama koje djeluju u interesu osoba s invaliditetom. Dobro ste prihvaćeni na terenu i nema nikakve dileme da vrlo profesionalno, vrlo kvalitetno, predano i pratite i štitite i promičete interese i prava osoba s invaliditetom. Ured naravno mora poznavati rad udruga i saveza koje u svom članstvu okupljaju osobe s invaliditetom i iz izvješća je vidljivo da ste od udruga dobili pisane materijale što je konkretan problem udruga i članstva kojeg ona okuplja. I naravno to vam pomaže i omogućava da prema nadležnim ministarstvima i institucijama upućujete zakonske prijedloge koje ćemo mi iz kluba SDP-a svakako podržati. Čemu ovo izvješće služi? Ovo izvješće služi da vidimo što je ured u proteklom periodu radio, koje su zakonske regulative donesene a koje pomažu da svakodnevni život osoba s invaliditetom bude lakši, bude jednostavniji i bude bolji. Međutim, nema velike vajde i velike pomoći od silnih pohvala. I stoga potpuno razumijem kolegicu koja se u svom izlaganju usredotočila na probleme, na ono što muči osobe s invaliditetom jer je naš cilj nas saborskih zastupnika da skrenemo pozornost javnosti, da skrenemo pozornost nadležnih institucija da stvari mogu i trebaju biti bolje. Ne treba pred problemima zatvarati oči a problema ima jako puno i nije poanta ni u HDZ-u niti u SDP-u i nije poanta u kritiziranju aktualne vlasti već jedino isključivo u želji i namjeri da učinimo kvalitetan pomak za život osoba s invaliditetom. I zato mislim gospođo pravobraniteljice da bi bilo dobro da u svom izvješću ubuduće pored svih ovih uobičajenih segmenata koje izvješće ima imate još jedan segment koji će se odnositi na to što je u proteklom periodu parlament učinio za bolji život osoba s invaliditetom. Što su to nadležne institucije učinile, koje zakone, koje strategije su donijeli u proteklom periodu. Mislim da posebnu pozornost treba posvetiti problemu zapošljavanja osoba sa invaliditetom i u tome vidim veliku i važnu ulogu ureda. Osoba sa invaliditetom koje su radno sposobne. A poglavito je vrlo česta situacija da i one koje su zaposlene rade na poslovima koji nisu adekvatni njihovoj naobrazbi, dakle, njihovoj stručnoj spremi, sposobnostima, jer još uvijek nažalost poslodavci imaju predrasude prema radnim sposobnostima osoba sa invaliditetom. Ja vam mogu reći da, mogu vam reći da u gradskoj upravi grada Rijeke je zaposleno 12 osoba sa invaliditetom, zaposlili smo i jednu slijepu osobu u osobnoj školi i jednu osobu sa cerebralnom paralizom u udruzi osoba sa cerebralnom paralizom. Ja ne znam koliko je javnost poznata da postoji zakon koji te stvari regulira. I naravno, ako nemamo dovoljno senzibiliteta za neke stvari onda moraju postojati zakoni. Naravno vrlo česta pojava je da se tih zakona ne držimo i da ih ne sprovodimo u djelo. Mislim da bi bilo dobro pravobraniteljice da tražite od jedinica lokalne samouprave, jedinica regionalne samouprave za sljedeće svoje izvješće o broju zaposlenih osoba sa invaliditetom. Tražite jednostavno da vam dostave te podatke. Vi ste čak se osvrnuli u svom izvješću na taj dio pa ste rekli uredu nedostaju podaci o kvotnom zapošljavanju budući da se ne vodi evidencije, ma mora se voditi, apsolutno se mora voditi. Ja vjerujem da ste vi već i zatražili od njih te podatke. Dakle, ako državne institucije nisu to u stanju, ja sam sigurna da barem jedinice lokalne i regionalne samouprave imaju svijest o tome koliko je to važno i predlažem dakle da od njih tražite podatke za svoje sljedeće izvješće. Također u dijelu izvješća koje se odnosi na područje mirovinskog osiguranja, trebalo bi posebnu pozornost obratiti na činjenicu da se osobi sa invaliditetom ne ukida pravo na korištenje dječjeg doplatka kojeg je stekla po prijašnjim propisima, po kojima ima pravo na doplatak i nakon završene 27 godine života ukoliko ima teže oštećenje zdravlja i to neovisno o imovinskom ili dohodovnom cenzusu članova kućanstva. Jer po novom zakonu ovo pravo na dječji doplatak pripada korisniku do 27 godine života a nije u redu da se starim korisnicima ukidaju ranije stečena prava po kojima ovo pravo mogu koristiti i nakon 27. Još nekoliko riječi vezano za stambeno zbrinjavanje. Osobe s invaliditetom sukladno konvenciji imaju pravo birati način s kim i kako žele živjeti što znači da se trebaju iznaći mehanizmi za njihovo adekvatno stambeno zbrinjavanje. Naravno da nije rješenje, oko toga se svi slažemo ono što je na neki način postala praksa, a to je da ih se kada im umru roditelji smješta u staračke domove. Stambene zajednice trebaju postojati za sve osobe sa invaliditetom koje žele neovisno i samostalno živjeti u skladu sa time da sami biraju i mjesto stanovanja i način na koji žele živjeti. Opet vidim ovdje ulogu jedinica lokalne i regionalne samouprave i mislim da bi dobro bilo uputiti prema njima, ne znam kako bih to nazvala zahtjev ili kako već da pokažu više senzibiliteta za osobe sa invaliditetom. Znam da grad Rijeka u tom smislu čini puno ali nisam sigurna za druge jedinice lokalne samouprave. Moje je vrijeme isteklo, hvala lijepa.
Hvala. Gospođa zastupnica Mirjana Ferić-Vac izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, gospođo pravobraniteljice sa suradnicama i suradnicima, dame i gospodo, gospodine tajniče, kolegice i kolege. Danas smo u prilici raspravljati o više izvješća, kako razumijem u tri izvješća, u pojedinačnim raspravama koji svaki za sebe a i zajednici uz izvješće pučkog pravobranitelja koji će nadam se također danas doći na red, čine jednu cjelinu u kojoj se ogleda ono najosjetljivije u ocjeni stanja društva pa ako hoćete i nacije a to je izvješće o razini poštivanja, štićenja i promocije ljudskih prava na različitim primjerima, tj. u izvješću pučkog pravobranitelja na teme koje se tiču pravne sigurnosti i jednakosti građanka i građana i stupnju poštivanja njihovih ustavnih i zakonskih prava. Nadalje, pravobraniteljica osoba sa invaliditetom ima zadatak štiti, pratiti, promicati prava i interese osoba sa invaliditetom na temelju Ustava Republike Hrvatske, međunarodnih ugovora i zakona, dakle, radi se o izvješću o tim djelatnostima. Zatim se danas, danas će se govoriti i o izvješću o radu pravobraniteljice za djecu, dakle, o stupnju poštivanja i ugroženosti dječjih prava u Republici Hrvatskoj a potom i o izvješću pravobraniteljice za ravnopravnost spolova koji se tiče zaštite promicanja ravnopravnosti spolova kao temeljne vrednote ustavnog poretka Republike Hrvatske. Dakle, pred nama je svojevrsan screening najosjetljivijeg segmenta funkcioniranja pravne države u području ljudskih prava na različitim osnovama. Stoga želim danas upravo kada očekujemo i pozitivne vijesti iz New Yorka skrenuti pažnju da toga dana raspravljamo i u Saboru o nečemu što je vrlo važno za budućnost Hrvatske. Pa kako znamo da nam poglavlje 23. u pregovorima sa Europskom unijom čini u tom poglavlju jedan dio čine ljudska prava, odnosno poštivanje ljudskih i temeljnih, općih ljudskih prava to ove današnje posebne rasprave treba sagledati i u svijetlu tih važnih događaja za Republiku Hrvatsku. Kada sada govorimo o prvom ovom izvješću pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom, dozvolite mi sljedeći osvrt. Ova je institucija najmlađa da tako kažem po svom ustrojstvu od 1. 8. pa će za mene promatrajući podatke koje ćemo sada dobiti stvarna relevantnost biti kada budemo mogli usporediti jednu godinu, pola godine sa drugom. Ovo je početak i ja vama zaista čestitam gospođo pravobraniteljice da se u situaciji u kojoj se ured stvarao, a nisu postojale mogućnosti i pretpostavke u smislu arhitektonsko građevinskih uvjeta pristupnosti osoba s invaliditetom, to ustrojili sa vašim suradnicama i suradnicima da radite u tome i da je to prostor dostupan i otvoren za osobe s invaliditetom. Dakle, ne možemo nešto samo reći desit će se, a ne brinuti se na vrijeme. No, zahvaljujući vašem angažmanu to se ipak riješilo. U vašem izvješću, gospođo pravobraniteljice, osvrćete se na područje socijalne skrbi i mirovinskog osiguranja, obrazovanje, zapošljavanje i rad pravosuđa općenito i zaštitu od nasilja i zlostavljanja, područje financiranja te informacije i podizanje razine svijesti. U tom smislu kolegica je spomenula i lokalnu samoupravu sa primjerima, ali i lokalna samouprava ima jedan dio obaveza koja mora preuzimati, ne samo dakle centralna vlast, da tako kažem. U ovom izvješću vi ste se osvrnuli naravno na obrazovanje i uključili svoj komentar o tome. Ja imam jednu potrebu iz dobre namjere reći, da područje obrazovanja i zapošljavanja nije u onoj korelaciji koju bi ja očekivala jer je zapravo osnovna pretpostavka uključivanja osoba s invaliditetom u sve sfere funkcioniranja društva ona koja proizlazi iz njihovog obrazovanja za prave, da tako kažem za struke u kojima se može primijeniti njihovo znanje i njihove posebne sklonosti i sposobnosti. Stoga mislim da se treba preispitati zapravo obrazovanje osoba s invaliditetom. Danas u svijetu vrlo sofisticiranih tehnologija trebamo također preispitati i mogućnost da se npr. za osobe s invaliditetom koje imaju ugroženi vid ili sluh, danas mogu primijeniti vrlo, vrlo složeni no jeftini kompjutorski programi, transmisiji čula i vida jer oni upravo njima nedostaju, na vrlo učinkovit način, jednostavan, jednim običnim klikom i dostupan financijski, dostupan ako se izvrši pritisak svih koji se bave pitanjima osoba s invaliditetom prema firmama koje to rade. Jer onda kad se traže posebni programi, a to moramo nekad tražiti za osobe sa posebnim određenim invaliditetom, da tako kažem, onda to postaje skupo i postaje zapravo nedokučivo obiteljima, nedokučivo čak i socijalnim sustavima u vrlo, recimo u zemljama koje bolje financiraju područje osoba sa invaliditetom. Dakle, to je jedan element koji sam htjela spomenuti. Drugo sam htjela reći također, danas postoji čitav niz dokumenata, nešto ste spomenuli i Konvenciju Ujedinjenih nacija itd., međutim postoji čitavo zapravo bogatstvo tretiranja ovog pitanja kroz odgovarajuće odbore Vijeća Europe. Vijeće Europe je nama donijelo akcijski plan i priprema se 2010., polovinom 2010. učiniti jednu konferenciju koja će na neki način sumirati postignuto od 2006. godine na ovamo. Akcijski plan obuhvaća period od 2006. do 2015. godine. Dakle, vjerujem da ćete vi na toj konferenciji imati što reći i pokazati stvari bez obzira što smo se malo kasnije uključili u rješavanje pitanja na ovaj način vašim uredom. Ja osobno bih htjela također postaviti jedno pitanje principilno obrazovanju, o strukturi, da li ćemo se mi dugoročno, dugoročno govorim, odlučiti za inkluzijsko obrazovanje u redovnom obrazovnom sustavu ili ćemo se više odlučit za financiranje specijalnih škola u smislu pripreme osoba sa invaliditetom koja su u uzrastu djece i kasnije dok stječu nova znanja pa onda uključivanje u redovno školstvo. To su danas teme recimo koje se vode u Vijeću Europe među članicama. Zemlje Europske unije imaju različita rješenja, ali imaju i različite tendencije razvoja toga. Valja o tome razmisliti naprosto s obzirom na vrijeme koje nas očekuje. Također sam htjela reći sljedeće, da je nedopustivo u tom segmentu obrazovanja da danas najveći dio osoba slabijeg vida obrazujemo, možda veći dio, za telefonistice i telefoniste kada znamo da je tehnologija telefonskih centrala otišla tako daleko da je to sasvim jedan, sasvim druge sposobnosti koje trebamo razvijati kod ljudi koji će se bavit dakle telefonskim centralama. Također želim reći da se naravno i vjerodostojno svake vlasti mora očitovati u tome koliko stvarno onda financira programe koje si je zacrtala, pa tako isto pitanje uvoza automobila za osobe s invaliditetom ne može biti različito u odnosu na način stjecanja invaliditeta. Evo ja bih se također osvrnula ne nešto, pošto je porast nasilja u društvu evidentan, to je jedno područje, tamno područje, tamna zona, također nasilja osoba sa invaliditetom koje su nacionalne manjine. Netko tko možda nije pročitao knjigu "Zakopaj me uspravno" Izabele Fonseca, možda će naći poticaja da razmišlja i u tom smislu o osobama sa invaliditetom koji su pripadnice i pripadnici nacionalne manjine. I na kraju, gospodine predsjedniče, gospođo pravobraniteljice, nas vjerojatno čuju odnosno nas vjerojatno vide ljudi koji su pred ekranima. Čuju nas oni koji mogu čuti uz radio aparate. Možda je ovo mjesto sa kojeg bi određenim jezikom znakovlja i ljudi koji nas ne mogu čuti, a dio su naše zajednice, trebali nas čuti. Nije neobično da pratimo niz emisija i programa koji se transmisijom dakle približavaju ljudima bez sluha ili oštećenog sluha. Evo to bi bio jedan naš iskorak mimo onoga gdje se ne slažemo. Vjerujem da je to u smislu i u interesu ljudi koje vi štitite i u čemu imate našu podršku i čime prihvaćamo vaše izvješće. Hvala vam lijepo.
Hvala. Imamo jednu repliku, gospođa Ljubica Lukačić. Izvolite.
Hvala vam lijepo gospodine predsjedniče. Pa evo, ja ću kratko se samo osvrnuti, kolegica je spomenula obrazovanje osoba s invaliditetom i naravno na to se nadovezuje i zapošljavanje, pa radi opće informiranosti, evo kolegice, Republika Hrvatska se već davno opredijelila za tzv. integrativni sustav obrazovanja osoba s invaliditetom, odnosno djece s teškoćama u razvoju. Dakle, da se što više djece uključi u redovni sustav obrazovanja. Vi morate znati jednu stvar, da će uvijek u Republici Hrvatskoj postojati onaj dio djece za koji to neće biti moguće, za koje će morati postojati prilagođeno obrazovanje, specijalno obrazovanje, a onda isto tako i zapošljavanje u nekakvim zaštitnim radionicama. Već se i broj zanimanja, odnosno popis zanimanja učinio dakle, koja su to zanimanja koja su danas atraktivna na tržištu, a koja bi osobe s invaliditetom sukladno svojim preostalim mogućnostima mogli usavršavati, a da budu konkurentni na tržištu. Vlada Republike Hrvatske je u suradnji sa zajednicom saveza osoba s invaliditetom i uključila u sustav obrazovanja oko 30-ak osoba s invaliditetom u prošloj godini koje su završili zanimanja, dakle kompjutorska razno-razna zanimanja kako bi ih što prije uključila i u sustav zapošljavanja. Dakle, ipak učinili smo veliki korak naprijed i više danas, evo na svu sreću i zadovoljstvo svih nas nemamo samo ona obrazovanja za obućara, postolara, kako se to već zove, urara itd. Hvala vam.
Hvala. Gospođa Ferić-Vac, odgovor. Izvolite.
Vrlo kratko, gospodine predsjedniče hvala. Kolegice, ja nisam govorila da to ne postoji, ja sam samo govorila o tome da to je jedno pitanje s kojim se moramo nositi u budućnosti jer obrazovanje u cjelovitom sustavu zahtjeva posebno obrazovane ljude u obrazovnom sustavu, a toga nemamo dovoljno, to znamo. Nije uopće upitno i rasprava o tome, nego je upitno sljedeće, da mi danas moramo polaziti od toga da više nego jedna osoba od 10 ima jednu vrstu invaliditeta. Taj broj iznosi oko 650 milijuna u svijetu, s tim da je postotak u Europi daleko veći. On iznosi do 200 milijuna. I kako populacija stari i kako naprosto sve mjere zdravstvenog karaktera se popravljaju, broj osoba sa invaliditetom u Europi će rasti, raste i nastaviti će rasti. Dakle, iz ovoga sustava je, no samo pitanje kako ćemo to održivo mi implementirati u svoj sustav. Ništa drugo. Sve mjere koje jesu trebaju biti, treba ih se podržavati, ali se treba vidjeti gdje smo tu, koliko zaista kad za 2-3 godine ovaj institut pravobraniteljice za invalide postigne svoju srednju dob, koliko je to osoba koristilo, dakle savjet, koliko je reklo, koliko puta su nam rekli ne radite nam ovo ili ono dobro, odnosno ne radimo sebi dobro. Hvala lijepo.
Hvala. Gospođa Anka Slonjšak u ime predlagatelja. Izvolite.
Hvala. Evo, ja bih samo htjela reći vezano za obrazovanje i zapošljavanje da doista mi jesmo, u prošloj godini tek smo, mislim i u ovoj godini nastavljamo obilazak županija, s obzirom da znamo da ima 20, odnosno 21 županija i da nam je cilj da u svim županijama podjednako obavijestimo, odnosno da održimo podjednake tribine. Međutim, evo nedavno na jednom sastanku sam saznala da u principu doista postoje zanimanja i obrazovni profili poput, evo jedan banalni primjer, izrađivač gornjih naplata na cipelama. Mislim, za to uopće zanimanje više ne postoji, ali još uvijek postoji obrazovni profil u kojem se osobe s invaliditetom obrazuju za takvo nešto. Naravno da se ide na tome, i da radimo svi zajedno, da institucije rade, da se obrazovanje doista profili rade za ona zanimanja koja su i na otvorenom tržištu i da je mogućnost da se osobe s invaliditetom zapošljavaju nakon tog obrazovanja jer mislim da nikome u cilju nije da kad se osoba obrazuje za određeno zanimanje, da nakon toga završi u svojoj kući i na opet, ekonomskoj ovisnosti o svojim obiteljima, odnosno skrbnicima i onima koji su im najbliži. Isto tako bih željela da, evo postoji u jednoj županiji saznanje da se i dalje obrazuju osobe za tekstilno zanimanje, a u toj županiji ne postoji uopće, odnosno u tom mjestu više tekstilna industrija. Tako da to su neke stvari koje doista Ministarstvo obrazovanja, odnosno gospodarstva mora zajednički koordinirano riješiti taj problem da se čim prije neke stvari idu na bolje. Isto tako bih pozvala još jedno ministarstvo, odnosno institucije da doista surađuju sa svim pravobraniteljstvima jer je svima nama cilj da se poboljšaju prava, odnosno odnosi i interesi svih građana Republike Hrvatske, a isto tako pogotovo u ovom smislu osoba s invaliditetom. Evo, hvala lijepo još jednom na sugestijama.
Hvala. Gospođa zastupnica Brankica Crljenko. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, gospođo pravobraniteljice sa suradnicima, kolegice i kolege. Ja ću se u svojoj raspravi osvrnuti na one dijelove vašeg izvješća koje smatram iznimno važnim i za koje smatram da hrvatska javnost treba biti dodatno upoznata. Prvenstveno, zlostavljanje i nasilje nad osobama s invaliditetom, posebno ženama s invaliditetom i djecom s teškoćama u razvoju kao najosjetljivijom skupinom u društvu je velik problem. Otežano je dokazivanje da se radi o nasilju zbog nerazumijevanja ili nepovjerenja okoline, nepristupačnosti službama i nedostupnosti primjerene komunikacije sa službama, npr. kod gluhih osoba. Često puta osobe s invaliditetom ovise o zlostavljaču ekonomski i fizički te nisu u mogućnosti primijeniti uobičajene načine obrane od nasilja. Kada se i ohrabre za obraćanje nadležnim službama, susreću se s nedostupnošću službama i ustanovama koje se bave suzbijanjem nasilja i intervencijama u slučajevima prijave nasilja. U iznimno teškim situacijama radi se i o strahu od odmazde. Nedostatak prilagođenih smještajnih kapaciteta za potrebe zbrinjavanja žrtava osoba s invaliditetom je jedan od najvećih razloga ne prijavljivanja zlostavljanja i nasilja jer su žrtve svjesne da ne mogu dobiti primjereni smještaj, adekvatan njihovim specifičnim potrebama. Nadalje, tu je problem sustava socijalne skrbi. Najveći broj pritužbi upravo se odnosi na područje socijalne skrbi i na taj način stječe se dojam o problemima funkcioniranja ovog sustava u svezi priznavanja prava koja se odnose na djecu s teškoćama u razvoju ili na osobe s invaliditetom. Međutim, iz vaše analize pritužbi da se zaključiti da javnost ima daleko nepovoljniju sliku o funkcioniranju ovog područja, nego što se stvarno radilo o uskraćivanju prava osoba sa invaliditetom i djece s teškoćama u razvoju ili o kršenju njihovih prava. Naime, često je kod građana, pa time i kod osoba s invaliditetom prisutno uvjerenje da su centri za socijalnu skrb pozvani rješavati prava i koja nisu u njihovoj nadležnosti, kao što je npr. Stambeno zbrinjavanje. Nadalje, centri za socijalnu skrb kao temeljne ustanove socijalne skrbi imaju preko stotinu javnih ovlasti, koje da bi se učinkovito provodile zahtijevaju kadrovske i ostale resurse koji su u većini centara daleko ispod potrebnih. To dovodi do nepravodobnog pružanja usluge, odgađanja postupka u rješavanju o pravima u prvom stupnju, ali i u dugotrajnosti rješavanja u drugom stupnju. Stoga je iznimno važno od strane nadležnog ministarstva upoznati širu javnost o ovlastima i djelokrugu rada centara za socijalnu skrb. Nadalje, smatram posebno važnim problemom osoba s invaliditetom, odnosno ključni problem, problem zapošljavanja. Ono što je iznimno važno podići razinu svijesti društva. Informiranost i buđenje svijesti javnosti pravi je put k bržem i bojem zapošljavanju osoba sa invaliditetom. Šuma propisa ne znači ništa dok građani ne počnu razmišljati što mogu učiniti da olakšaju život invalida ili barem da ga ne otežavaju. Od gotovo 430 tisuća invalida što čini gotovo 10% građana naše države, veliki broj nerado izlazi na ulicu u javnost, što je uvelike i posljedica neprimjerenog odnosa društva prema njima. Najveći broj invalida nalazi se u Krapinsko-zagorskoj županiji, a najmanje u Istarskoj. Kao što je i za pretpostaviti, najveći broj invalidnih osoba starije je dobi, njih 27%, a najmanji postotak čine djeca 5%. Najčešći uzroci invalidnosti su bolesti 40%, slijede invalidi rada 21%, ratni invalidi 10%, nesreće i drugo. Položaj invalidnih osoba u društvu regulira oko 280 propisa kojim se reguliraju prava invalida, velik broj državnih i drugih tijela preko kojih se ta prava trebaju ostvarivati ali i društvena okolina koja je nesenzibilna za njihove probleme. Stoga je nužno raditi na ujednačavanju propisa i povezivanju institucija, putem kojih invalidi ostvaruju svoja prava, ali je jednako važno i informirati javnost i podizati svijest cijelog društva o položaju i problemima koje osoba sa invaliditetom ima u svakodnevnom životu. Diskriminacija osoba sa invaliditetom, koji čine oko 10% stanovništva, dakako je posebno prisutna kod zapošljavanja. Njihova se prava krše i onemogućavanjem pristupa različitim ustanovama, poput domova zdravlja, škola ili bolnica kod kojih nisu uklonjene građevinske barijere. To da se invalidi teško zapošljavaju, znamo iz svakodnevnog života, pa čak smo i svjedoci brojnih slučajeva kada se ponište natječaji za radno mjesto, samo zato što je posao dobila osoba sa invaliditetom koja ima sve kvalifikacije, ali je poslodavac ne želi. Ako se radi o zapošljavanju na općem tržištu rada, to se odnosi na obvezu tijela državnih uprava, tijela sudbenih vlasti, jedinica lokalne samouprave, tijela ostalih javnih službi i raznih fondova i drugih pravnih osoba, koje su u vlasništvu ili pretežnom vlasništvu Republike Hrvatske, da moraju imati zaposleno primjerice do 31. 12. 2008. najmanje jednu invalidnu osobu na 32 zaposlena, da bi do 2020. godine trebali zapošljavati najmanje jednu invalidnu osobu na 16 zaposlenih. Ove obveze su lagani pomak u pravcu zaštite prava na rad invalida, jer moglo se propisati i kraće rokove za obvezu njihovog zapošljavanja. Treba se nadati da će jači poticaj za zapošljavanje invalida i njihovu profesionalnu rehabilitaciju poteći od fonda za čiji rad sredstva osigurava Vlada. I na kraju u zaključku, zaista je važno učiniti svaki napor da bi se unaprijedio život osoba sa invaliditetom, odnosno ostvarivanje njihovih zakonom reguliranih prava. Zahvaljujem.
Hvala. Replika gospođa Ljubica Lukačić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Pa evo kolegice, ja se s vama doista mogu složiti kada ste govorili evo u onom dijelu o nasilju nad osobama sa invaliditetom, ali moram vam reći da je osnaživanje osoba sa invaliditetom izuzetno važno. Pa kada je u pitanju i najviše kada je u pitanju nasilje da bi osobe sa invaliditetom o tome htjele progovoriti. Vlada Republike Hrvatske u sklopu kampanje protiv nasilja nad ženama sa invaliditetom je posebnu pozornost posvetila ženama s invaliditetom. I u suradnji sa zajednicom Saveza osoba sa invaliditetom osnovana je mreža koja i danas, hvala dragom Bogu dobro radi. I moram vam reći da su žene s invaliditetom progovorile o nasilju koje se nad njima vrši. I naravno nije to dovoljno. O tome i nadalje kompletno društvo mora voditi računa. Ali ja evo moram reći da smo izuzetno ponosni na mrežu žena i da smo zahvalni Vladi što je posebnu pozornost posvetila nama ženama s invaliditetom u jednoj kampanji koja je ostavila u medijima jako puno odjeka. Međutim, nisu samo žene s invaliditetom diskriminirane. Iako više govorimo kada govorimo o diskriminaciji uopće, tada govorimo i o ostalim osobama s invaliditetom. Ali Zakon o suzbijanju diskriminacije, evo dao nam je nove i šire puteve kako bismo konačno uspjeli suzbiti diskriminaciju i nad osobama s invaliditetom. Hvala.
Hvala. U 10,51 prošlo je vrijeme za prijavu od 10 minuta. Završavamo raspravu. U ime kluba SDP-a 5 minuta se javila gospođa Vesna Škulić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Poštovana gospođo pravobraniteljice. Još jednom pohvaljujem vaše izvješće uvažavajući sav vaš trud koji ste uložili vi osobno i vaši suradnici. Dužnost mi je kao saborske zastupnice upozoriti i na one probleme koje niste možda uspjeli detektirati u tako kratkom vremenu. Ne da vas kritiziram već da još jednom skrenem pozornost na neučinkovitost sustava, na nepoštivanje rokova itd. Ja kao zastupnica stojim na raspolaganju za suradnju mimo svakog politikantstva i mimo svake politike. Ne da vam donosim samo lijepe priče, "Od hvale se ne živi." kaže jedna poslovica, već da zajedno pokušamo svaka na svom području pronaći mogućnosti rješavanja sustavnog problema za osobe s invaliditetom. Naravno da ste vi neovisni od politike i ne bih se htjela s političke strane miješati u vaš rad, no kažem dužnost mi je kao saborske zastupnice upozoriti na svaki problem koji se javi u društvu a tiče se problema osoba s invaliditetom. Upravo iz tih razloga ja sam i upozorila na nacionalnu strategiju koja se ne poštuje odnosno ne poštuju se mjere, ne poštuju se zadani rokovi. Za mene nije zanemariva brojka od 444 broja građana koji su se u tako kratkom roku obratili zbog nekog problema. Dakle, svaka sudbina je jedan život a jedan život je puno. Nacionalnom strategijom od 2003. godine predviđeno je izjednačavanje svih prava svih osoba s invaliditetom. Još jednom upozoravam da se nije krenulo u tom području. Dapače, još se najavljuje jedna diskriminacija a to znači da se civilnim invalidima još uvijek traje zabrana uvoza oslobađanja odnosno na uvoz automobila oslobađanje od PDV-a da se invalidima Domovinskog rata to pravo, oni još uvijek mogu koristiti iako je kod nas obrazloženje da se to nama pravo ne smije dozvoliti zbog Europske unije. Upozoravam na inkluzivno obrazovanje. Također na nejasne kriterije o asistentu u nastavi, o problemu u zapošljavanju, o problemu pristupačnosti, o praćenju provedbe Nacionalne strategije, poštivanju rokova, praćenje provedbe UN konvencije itd. Također, složila bih se s kolegicom Ferić-Vac da je bilo potrebno bar kad se tiče ovog izvješća možda angažirati i prevoditelja za znakovni jezik odnosno tumača za znakovni jezik da bi i njima bile dostupne ove informacije, ova rasprava jer vi ste i njihova pravobraniteljica no mislim da smo mi tu zakazali dakle kao možda zastupnici, evo osobno i ja dio odgovornosti primam na sebe. Još jednom vam čestitam na dobro urađenom izvješću. Hvala lijepa.
Hvala. I zaključno gospođa Anka Slonjšak pravobraniteljica. Izvolite.
Evo, ja ono što mogu obećati kao čelnik ovog ureda da doista prošla godina kao što sam i naglasila je bila godina kad smo krenuli sa svim. 1.4. ove godine smo se organizirali, već smo uvidjeli da nam bude nedostatak kapaciteta u samom radu ureda, no međutim ono što mogu reći da doista sa svojim suradnicima želim ne samo da smo s obzirom da smo možemo reći tek zagrebli sva područja koja su doista problematična i koja su jednostavno naša svakodnevnica. Želim reći da našim upozorenjima, preporukama, zamolbama prema institucijama i isto tako prema udrugama i savezima osoba s invaliditetom doista svima želim da nas prepoznaju kao instituciju koja može pripomoći i koja jednostavno želi pripomoći svim institucijama da jednostavno zajednički donesemo najbolje odluke koje su provedive, primjenjive a ne samo propisane i da se jednostavno osobama s invaliditetom i djeci s teškoćama u razvoju, doista i njihovim obiteljima kojima moramo reći da to što je oko 500 tisuća osoba s invaliditetom da s tim osobama netko i živi i da to nije 500 nego možemo duplicirati taj broj građana Republike Hrvatske i da svima vama zahvaljujemo evo na svim sugestijama još jednom. I da prihvatite naša upozorenja odnosno prijedloge i obavijesti i da zajednički evo unaprijedimo kvalitetu življenja osoba s invaliditetom. Hvala još jednom svima.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. Odlučivat ćemo kad se steknu uvjeti. Prelazimo na izvješće o radu pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom za vremensko razdoblje od 1. srpnja do 31. prosinca 2008. godine. Predlagatelj: pravobraniteljica za osobe sa invaliditetom. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu saborskih radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Prihvaća se izvješće o radu pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom za vremensko razdoblje od 1. srpnja do 31. prosinca 2008. godine. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat. Ovo izvješće o radu pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom prihvaćeno je jednoglasno sa 104 glasa. Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav predlaže Hrvatskom saboru donošenje zaključaka koji glasi: Zadužuju se nadležna tijela državne uprave da u okviru svog djelokruga poduzmu odgovarajuće mjere radi otklanjanja nepravilnosti navedene u izvješću. Molim da glasujmo o prijedlogu Odbora za Ustav, uključimo se i glasujmo. Rezultat. Prijedlog zaključka Odbora za Ustav, Poslovnik i politički sustav je prihvaćen jednoglasno sa 103 glasa.
Hvala vam lijepa. Gospodine predsjedniče, poštovane gospođe i gospodo zastupnici. Pred vama je šesto Izvješće o radu Ureda pravobraniteljice za djecu koje se podnosi Hrvatskom saboru od osnutka ureda 2003. godine. Ovo svoje izlaganje uvodno ja sam podijelila u dva dijela. Prvi dio se odnosi na izvješće o radu ureda, o našim aktivnostima tijekom protekle godine a drugi dio izvješća odnosi se na stanje prava djeteta prema grupama prava odnosno povreda kako smo mi to vidjeli kroz praćenje pojedinačnih povreda prava ali i stanja i pojavnosti u društvu. Ured je tijekom 2008. godine postupao u 2075 novih predmeta. Gledajući na što se to odnosilo 989 ih je bilo pojedinačne prijave, znači obraćanja uredu bilo pojedinaca, roditelja, djece, institucija ali i drugih čime je obuhvaćeno 2 tisuće 387 djece a tisuću 86 predmeta bile su opće inicijative ureda. Brojke govore da je naš rad odnosno broj predmeta po kojima smo radili u 2008. godini u odnosu na godinu ranije povećan za oko 20%. Ako gledamo strukturu povreda prava djece odmah ističem da dominira nasilje i to sa 130% u ukupnom učešću povreda dječjih prava a zatim rangom slijede povrede prava na život uz roditelje i roditeljsku skrb, povrede obrazovnih prava, povreda ekonomskih, pravosudno-zaštitnih itd. što je statistički vrlo iscrpno prikazano u uvodnom dijelu našeg izvješća. Prošle godine navršilo se pet godina od osnivanja ove institucije koja djeluje u okvirima Zakona pravobranitelju za djecu na temelju pritužbi i na vlastitu inicijativu kako u pojedinačnim povredama dječjih prava tako i na općoj razini. Zaprimajući svakodnevno prijave o povredama dječjih prava, susrećući se vrlo često sa djecom, odgovarajući na mnoga i raznovrsna pitanja institucija u prilici smo svakodnevno procjenjivati i evaluirati stanja dječjih prava što uključuje zaštićenost djece, uvjete njihova života, mogućnosti njihova sudjelovanja u društvu i postupke institucija koje trebaju štititi njihove interese. Ponekad smo i sami u nedoumici oko toga jesu li naše procjene točne, koliko smo učinkoviti i kako možemo biti djelotvorniji. Stoga smo se odlučili na evaluaciju institucije, procjenu i ocjenu nezavisnih stručnjaka o našem radu i djelovanju. U evaluaciji su sudjelovali domaći i strani stručnjaci. Cilj nam je bio ocijeniti zakonsku regulativu, nadležnosti, način rada i izvještavanja o radu, ovlasti i djelotvornu neovisnost pravobranitelja te postignute učinke i moguća poboljšanja propisa i prakse. Ocjene evaluatora objavili smo u publikaciji evaluacija institucije pravobranitelja za djecu i one su za nas poticajne i ohrabrujuće. Tijekom protekle godine uputili smo niz preporuka koje se odnose na djecu a navesti ću samo područja u kojima smo to činili bez pojedinačnog navođenja svake od njih. Tako su naše preporuke se odnosile u odnosu na zdravlje djece, u odnosu na odgoj i obrazovanje, o slobodnom vremenu, o roditeljskoj skrbi i nizu drugih područja dječjeg života u situacijama kada nam se činilo ili smo bili potaknuti da damo preporuku u pojedinačnom slučaju ili na općoj razini ili smo to sami procjenjivali da je nužno i važno ići sa preporukom. Tijekom 2008. godine sudjelovali smo u donošenju ukupno 22 propisa, navesti ću samo neke od njih. Svoje primjedbe i prijedloge za poboljšanje uputili smo i za izmjenu Ustava Republike Hrvatske, zatim u odnosu na obiteljsku pravnu zaštitu, pravosudnu, obrazovanje ali i niz drugih propisa u kojima se regulira neko od dječjih prava ili se tiče njihovog života. U protekloj godini obišli smo i brojne ustanove i mjesta gdje borave djeca, jer je to naš redovan rad, odnosno naša dužnost i obaveza. Tako smo bili u 10 ustanova socijalne skrbi, jednoj ustanovi za smještaj žrtava obiteljskog nasilja, 6 obiteljskih centara, 9 bolnica, 8 zatvorskih ustanova, nizu škola i vrtića. Puno djece u većim ili manjim skupinama posjetilo nas je u našim uredima na svim lokacijama gdje radimo u Zagrebu, Splitu, Osijeku i Rijeci. Spomenula bih još samo da su djelatnici ureda sudjelovali na brojnim međunarodnim aktivnostima, na području zaštite i promicanja dječjih prava. Suradnja je ostvarena sa Odborom za prava djeteta UN-a, Vijećem Europe a vrlo smo aktivni u europskoj mreži pravobranitelja za djecu, te mreži pravobranitelja za djecu jugoistočne Europe kojim i predsjedamo, odnosno čijim radom koordiniramo od prošle godine. Upravo smo u našoj organizaciji u okviru ove mreže uspješno organizirali i završili međunarodnu konferenciju na temu visoko konfliktni razvodi, manipulacija djecom. Praćenjem ostvarivanja dječjih prava u Republici Hrvatskoj kroz proteklo razdoblje možemo zaključiti kako su na području promicanja i zaštite dječjih prava postignuti pozitivni pomaci, osobito u osviještenosti o potrebama i pravima djece. No i dalje nas zabrinjava broj djece koja su uskraćena u svojim pravima zbog nefunkcioniranja ili manjkavog funkcioniranja njihove zaštite. Brojna su područja u kojima ured pravobraniteljice za djecu nastoji svojim aktivnostima unaprijediti položaj djece u društvu radom na pojedinačnim prijavama povreda prava djece, aktivnim djelovanjem na općoj razini, davanjem preporuke, inicijativom za izmjenama i dopunama zakona, sudjelovanjem u brojnim aktivnostima i suradnji s djecom, upozorenjima, prijavama itd.. Često puta građani nas pitaju ili konstatiraju kako to da mi ne možemo donijeti neku odluku, nekoga kazniti, promijeniti nečiju odluku, naravno naš odgovor uvijek ide u smjeru da naše djelovanje može biti samo u okviru propisa i zakona gdje su definirane naše ovlasti. Već sam spomenula da je nasilje nad djecom i među djecom i po brojnosti i po broju slučajeva jedan od najčešćih razloga za pritužbe pravobraniteljici sustavi koji su uključeni u zaštitu djece u ovakvim slučajevima ne funkcioniraju dovoljno usklađeno. Imamo saznanja da pojedine škole ne prijavljuju ovakve slučajeve centru za socijalnu skrb što je predviđeno protokolom o postupanju u slučajevima nasilja među djecom, čak ga ponekad i zataškavaju. U slučaju da im nasilje među djecom i bude prijavljeno centri za socijalnu skrb nemaju uvijek jasne i učinkovite odgovore na dječje postupke i potrebe. Problem nasilja u odgojno obrazovnim ustanovama još uvijek ne prati poduzimanje odgovarajućih preventivnih i zaštitnih mjera pa su povrede prava djece na zaštitu od nasilja i dalje dio školske svakodnevnice u kojoj prosvjetni djelatnici često izražavaju svoju nemoć ili osobni osjećaj nezaštićenosti. Nedostaju programi pomoći djeci žrtvama nasilja i djeci koja se nasilno ponašaju kao i podrška djeci koja su svjedoci i promatrači međuvršnjačkog nasilja. Nužno je stoga posvetiti više pažnje posebnom obliku preventivnog rada s djecom i s njihovim roditeljima i školom, stvoriti mrežu programa produženog stručnog postupka u svim sredinama u Hrvatskoj gdje to za sada ne postoji i uključiti što veći broj djece kojima je takva pomoć potrebna. Zabrinjava nas i pojava nasilja odraslih nad djecom. Ovdje posebno ističem tjelesno kažnjavanje djece koje se unatoč dobrim propisima i zabranama nažalost i dalje opravdava i primjenjuje. Brojne su i prijave koje svjedoči o patnji djece u visoko konfliktnim razvodima. Sustavi socijalne skrbi i zaštite obitelji nažalost još uvijek ne mogu adekvatno odgovoriti na zahtjeve koji se pred njih postavljaju. Centri za socijalnu skrb preopterećeni su brojnim obavezama te se razina i kvaliteta njihova angažmana u predmetima obiteljsko-pravne zaštite unatoč iznimkama ne može ocijeniti zadovoljavajućom. Suradnja centara za socijalnu skrb s obiteljskim centrima koji svojim stručnim i prostornim kapacitetima mogu dati značajan doprinos u rješavanju složenih problema za sada nije dovoljno uspostavljena. Djeca bez odgovarajuće roditeljske skrbi predugo ostaju u dječjim domovima zbog nedovoljne angažiranost centara za socijalnu skrb i sporosti sudova što je nužno promijeniti. U cijelom sustavu socijalne skrbi nužno je osigurati kontinuiranu edukaciju djelatnika ustanova koji skrbe o djeci, uvesti obaveznu superviziju, stručnu podršku nadležnih institucija te propisati licencije za rad. U sustavu odgoja i obrazovanja uz spomenuti problem neadekvatnog odgovora na problem nasilja među djecom zabrinjava rad dijela odgajatelja, učitelja, nastavnika i stručnih suradnika, ali i ravnatelja koji svoju primarnu ulogu ispunjavaju nekompetentno, često nesvjesnih učinaka takvog rada i odnosa prema radu s djecom. Prioritet je stvaranje uvjeta za obrazovanje djece pod jednakim uvjetima i prema njihovim sposobnostima, a posebnu pažnju valja posvetiti školovanju djece u nepristupačnim područjima i na otocima. U području zdravstvenih prava djece uz nedovoljan broj zdravstvenih radnika bilježimo i nedostatak podjela ili institucija za djecu koja trebaju psihijatrijsku pomoć. U sustavu zdravstva, počev od primarne zdravstvene zaštite, nedovoljan je i broj zaposlenih psihologa pa možemo reći da su prava i potrebe djece u zaštiti mentalnog zdravlja nedovoljno prepoznati. Još uvijek nailazimo i na problem nedostatnog informiranja roditelja o pravima djece na zdravstvenu zaštitu. To poglavito dolazi do izražaja u slučajevima potrebe za liječenjem djece u inozemstvu i pri osiguravanju sredstava za nabavku skupih lijekova, što nerijetko rezultira izlaganjem djeteta u medijima kojima se roditelji obraćaju za pomoć. Svjedoci smo i učestalog izlaganja djece, pacijenata javnosti objavljivanjem informacija o njihovom zdravstvenom stanju ili slike djeteta u bolesničkoj postelji čime se ugrožava njihova privatnost i dostojanstvo. Na području zaštite osobnih podataka zamjetan je napredak, no povrede prava djece na privatnost upozoravaju da je i nadalje potrebno informiranje o mogućnostima zaštite i senzibiliziranju javnosti za čuvanje privatnosti djece u svim segmentima života. Ugroženost prava djece na život očita je i dalje u prometu, nerazminiranim područjima, kao i u neznanju i u neinformiranosti o načinima sprečavanja spolnih i drugih bolesti. Svi zajedno moramo učiniti više na prevenciji zloporabe alkohola i drugih sredstava ovisnosti i trajno preispitivati kako se primjenjuju preventivni programi i kako ih možemo učiniti djelotvornim. Pored toga, društvo je dužno djeci ponuditi kvalitetne sadržaje za provođenje slobodnog vremena. Hrvatsko društvo u cjelini, ocjenjujemo, danas je osjetljivije za potrebe i prava djece s teškoćama u razvoju, no još nismo u potpunosti prihvatili i još nismo sposobni i spremni uvažavati različitosti. Promjene je moguće postići angažirajući i snagu koju čine sama djeca s teškoćama, a potom i njihovi vršnjaci, roditelji, učitelji, stručnjaci, mediji. Reakcije društva na različite manifestacije poremećaja u ponašanju djece i mladih često su neprimjerene i zakašnjele. Osnovna zadaća stručnjaka, ali i društva u cjelini je usklađivanje intervencija i mreže ustanova s potrebama djece od primarne prevencije u cijeloj populaciji do primjerenog tretmana kada se poremećaji u ponašanju već manifestiraju. Pri tom je nužno uključiti u rad djetetovo okruženje, školu, obitelj. Djecu koja dolaze u sukob sa zakonom često se putem medija prikazuje kao vrlo opasnu i zastrašujuću, ne propitujući ulogu društva u odnosu na sve rizične čimbenike odnosno pravovremenost i nepravovremenost poduzetih intervencija od strane odraslih radi sprečavanja neprihvatljivih ponašanja. Takav način prikaza djece možemo objasniti željom za senzacionalizmom, ali i nepoznavanjem stvarnog uzroka problema, neprepoznavanjem potreba djece i nužnosti zaštite njihovih prava kao i nepriznavanjem osobne, obiteljske, institucionalne i društvene odgovornosti. Osim toga, predugo se čeka na izricanje sankcija maloljetnicima kada je sudski postupak u tijeku, mada bi sva postupanja u slučajevima u kojima se odlučuje o djeci trebala biti žurna. Pri tom se događa da javnost ne prepoznaje sporost sustava kao uzrok problema vezanih za sankcioniranje počinitelja, nego traži pooštravanje kazni prema maloljetnicima što nikako nije u suglasju s Konvencijom o pravima djeteta. Dugotrajnost postupaka, neefikasnost ovrha, neujednačenost sudske prakse, presporo rješavanje složenih obiteljsko-pravnih odnosa u praksi uzrokuju i produbljuju brojne probleme čime se izravno šteti djeci. Smatramo stoga nužnom kontinuirani edukaciju sudaca kako bi se ujednačila praksa u odnosu na potrebe i prava ove djece. Svi opaženi oblici ugroženosti djece u Hrvatskoj još su dramatičniji ukoliko su vezani uz siromaštvo i ekonomske teškoće obitelji i sredine u kojoj djeca žive. Mišljenja smo da se ni u situaciji štednje na djeci ne smije štedjeti. Ne možemo biti zadovoljni tretmanom djece u medijima u kojima nailazimo na povrede privatnosti kako u tiskanim, tako i u elektroničkim medijima. Pritom se sve češće susrećemo i s elektroničkim nasiljem koje se manifestira objavljivanjem uvredljivih vulgarnih komentara o djetetu na forumima i blogovima internetskih portala. Česte su i prijave zbog izlaganja djece potencijalno štetnim medijskim sadržajima kao što su nasilje i seks prikazani na televiziji u neprimjerenom terminu, pornografski oglasi u tisku, pornografija na pojedinim web portalima koji su namijenjeni djeci. Također, i dalje zapažamo neuvažavanje prava djece da dobivaju primjerene informacije putem medija, a pogotovo pozitivne i prosocijalne sadržaje te čestu zlouporabu djece u oglašavanju. Nužno je u svim područjima osuvremeniti rad s djecom i uvažavanju njihova mišljenja i potreba. Naše društvo još uvijek ne prepoznaje dijete kao subjekt koji je sposoban aktivno sudjelovati u zajednici, nego ga uglavnom tretira kao objekt zaštite i skrbi. Stječe se dojam kako se participacija djece u društvu i dalje više ostvaruje formalno radi udovoljenja međunarodnim standardima, nego kao odraz istinskog uvjerenja u pravo djece na sudjelovanje. Zaključno možemo reći da bi sustav zaštite djece bolje funkcionirao nužna je bolja povezanost i suradnja svih institucija uključenih u njihovu zaštitu iz pozicije pravobraniteljice za djecu, odnosno mjesta na kojem se objedinjavaju mnoge informacije i sagledavaju problemi sa više aspekata zabrinjava nas nedovoljna povezanost resora i iskorištenost stručnih znanja i multidisciplinarnog pristupa u zaštiti djece kao društvo koje se opredijelilo dati na značaju i poduzimati potrebne aktivnosti radi što bolje zaštite djece, ne smijemo dozvoliti da ona bude marginalizirana i zapostavljena. Za uvod toliko, hvala vam lijepo. Na vaša pitanja, ja sam spremna odgovoriti. Hvala.
Hvala. Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav? Odbor za obitelj, mladež i šport? Dobro. Potpredsjednica, Željana Kalaš. Izvolite.
Evo, obraćam vam se kao potpredsjednica Odbora za obitelj, mladež i šport kako bih rekla o Izvješću o radu pravobraniteljice za djecu za 2008. godinu. Naime, Odbor za obitelj, mladež i šport Hrvatskoga sabora na 21. sjednici održanoj 2. lipnja 2009. godine raspravio je Izvješće o radu pravobraniteljice za djecu za 2008. godinu koju je predsjedniku Hrvatskoga sabora dostavila pravobraniteljica za djecu aktom od 31. ožujka. Na temelju članka 77. Poslovnika Hrvatskoga sabora odbor je raspravio predmetno izvješće kao matično radno tijelo. Odbor za obitelj, mladež i šport Hrvatskoga sabora raspolagao je mišljenjem Vlade Republike Hrvatske na predmetno izvješće. U uvodnom izlaganju pravobraniteljica za djecu izvijestila je članove odbora da je u 2008. godini ured postupao po 2075 novih predmeta, od kojih su bile 989 pojedinačne prijave povrede prava djece i 1086 opće inicijative. Broj pojedinačnih prijava kao i broj inicijativa povećava se svake godine. U daljnjem izlaganju, pravobraniteljica je istaknula da je proteklu godinu bilježio rast nasilja nad i među djecom i mladima te je rad ureda bio usmjeren prema toj problematici. Također je i upozorila na dugi boravak djece u institucijama smještaja i navela da je i dalje prisutna sporost pravosuđa, odnosno sudova u rješavanju obiteljsko-pravnih odnosa i donošenju odluka koje se odnose na prava djece. Pravobraniteljica je također istaknula da se u prosjeku prihvati između 22 i 25% prijedloga za uređenje zakonskih propisa koje uputi ured. Članovi odbora su istaknuli da je izvješće vrlo opsežno i da daje pregled ukupne problematike, odnosno da je prijedlog mjera i postupaka koje je potrebno poduzeti radi zaštite prava interesa djece. Međutim, navedeno je da dio mjere i preporuka nije još uvijek prihvaćen niti su otklonjeni nedostaci u zaštiti prava djece i mladih. Predsjednica odbora istaknula je da je neprihvatljivo da se problemi iz godine u godinu ponavljaju kako se podnose izvješća pravobraniteljice za djecu i također raspravljalo se u uvođenju jedinstvene stavke u proračunu kada se radi o sredstvima za djecu, a po tom pitanju se oglasilo i Ministarstvo financija. Članovi odbora su u nastavku rasprave podržali izvješće te je istaknuto mišljenje da je zaštita prava i interesa djece u Republici Hrvatskoj kroz institutu pravobraniteljice za djecu jedan od poželjnijih modela, iako nije uspostavljen u svim zemljama Europske unije, a nakon provedene rasprave, Odbor za obitelj, mladež i šport Hrvatskog sabora odlučio je jednoglasno predložiti Hrvatskom saboru sljedeći zaključak da se prihvaća Izvješće o radu pravobraniteljice za djecu za 2008. godinu. Hvala.
Hvala. Odbor za rad i socijalno partnerstvo, predsjednik odbora, gospodin zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, pravobraniteljice za djecu i kolege zastupnici. Odbor za rad i socijalno partnerstvo Hrvatskog sabora na 24. sjednici održanoj danas raspravljalo je o izvješću o radu pravobraniteljice za djecu za 2008. godinu. U uvodnom izlaganju pravobraniteljica za djecu kratko je upoznala odbor s područjima u kojima je ured djelovao tijekom 2008. godine. Da ne ponavljam to što je i ona sama vrlo opširno ovdje izložila, osvrnuti ću se samo na raspravu odbora i u raspravi odbor se posebice osvrnuo na onaj dio izvješća koji se odnosi na djecu koja su gospodarski iskorištavana. U 2008. godini zaprimljena su 22 pojedinačna predmeta iz zaštite od gospodarskog iskorištavanja i obavljanja štetnih poslova. Radilo se o prijavama građana, odnosno predstavnika lokalne samouprave o sudjelovanju djeteta u noćnim satima u televizijskim show-ovima, radu djeteta u prodaju suvenira u noćnim satima, iskorištavanju djece na ugostiteljskim poslovima i trgovinama te zahtjevima roditelja za pružanje zaštite njihovoj djeci prilikom obavljanja stručne prakse. Prema podacima Državnog inspektorata za 2008. godinu, inspektori rada u području radnih odnosa su zaprimili 150 zahtjeva roditelja djece mlađe od 15 godina za izdavanje odobrenja za sudjelovanje uz naplatu u izvođenju i snimanju tv spotova, reklama i serijala. Inspektori su izdali odobrenja jer su procijenili kako navedene aktivnosti ne ugrožavaju zdravlje djece, iako ja osobno držim to dosta upitnim. U raspravi su članovi odbora naglasili da je nužna bolja zaštita djece koja su izložena svakodnevnom prosjačenju. Pri tom je istaknuto da je potreban veći angažman i suradnja Ministarstva unutarnjih poslova i nadležnog ministarstva, centra socijalne skrbi, te nadležnih sudova u zaštiti djece od gospodarskog iskorištavanja. Također izražena je zabrinutost zbog nedovoljnog prihvaćanja, preporuka i prijedloga koje je pravobraniteljica za djecu upućivala nadležnim tijelima. Nakon rasprave odbor je jednoglasno odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese slijedeći zaključak, prihvaća se izvješće o radu pravobraniteljice za djecu za 2008. godinu. Hvala lijepa.
Hvala. Odbor za ravnopravnost spolova, gospođa predsjednica Gordana Sobol. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Za razliku od nekih predstavnika odbora, ja ću ovo izvješće u cijelosti pročitati, jer je potpredsjednika Odbora za obitelj, mladež i šport propustila pročitati jedan dio izvješća. A to samo kao upozorenje kolegama da pogledaju cijelo izvješće. Odbor za ravnopravnost spolova Hrvatskog sabora je na 19. sjednici raspravljao o izvješću o radu pravobraniteljice za djecu za 2008. godinu. Godišnje izvješće pravobraniteljice za djecu prikaz je rada ureda i podataka o stupnju poštivanja, odnosno ugroženosti dječjih prava. Protekle godine rad ured bio je naročito usmjeren problematici nasilja nad djecom i među djecom. 2008. godina obilježila je značajan izražen problem manipulacije djecom i kršenje njihovih prava tijekom roditeljskih sukoba. Sustav socijalne skrbi i zaštite obitelji, na žalost još uvije ne može adekvatno odgovoriti na zahtjeve koji se pred njih postavljaju, dijelom zbog preopterećenja, a dijelom zbog manjkave suradnje centara za socijalnu skrb s obiteljskim centrima. Ukazano je na nedostatak preventivnih zaštitnih mjera u odgojno obrazovnim ustanovama kao i programa pomoći djeci žrtvama nasilja kao i djeci nasilnog ponašanja. Ukazano je manjkavosti u sustavu zdravstva, odnosno nedostatak odjela za djecu kojoj je potrebna psihijatrijska pomoć kao i nedostatno informiranje roditelja o pravima djece na zdravstvenu zaštitu. Primjerice, liječenje u inozemstvu, nabava skupih lijekova. Zamjetan je međutim napredak na području zaštite osobnih podataka djece kao i osjetljivost hrvatskog društva na potrebe i prava djece s teškoćama u razvoju. U raspravi koja je uslijedila članovi i članice odbora, ovo se izvješće veoma pozitivno ocijenili. Posebno je zapaženo sudjelovanje ureda u poticaju i izradi zakonskih propisa pri čemu je ured ostvario značajnu suradnju i s ovim odborom. U vezi s rastućim nasiljem nad i među djecom te ponekim zahtjevima za pooštravanje maloljetničkog zakonodavstva, ured ima jasan stav da umjesto pooštravanja treba pojačati rad na prevenciji. Istaknuto je kako teret odgovornosti ne može snositi samo dijete. Također je upozoreno na pojedine specifične probleme primjerice kontakti djece s roditeljima koji su na odsluženju zatvorske kazne, pravo na informiranje o državnoj maturi, ishrana djece u školama, prava Romske djece, problematika djece bez roditeljske skrbi koja nakon završetka srednje škole ostaju bez smještaja, zabrinjavajući trend konzumacije alkohola kod djece i drugo. Nakon provedene rasprave odbor je jednoglasno odlučio predložiti Hrvatskom saboru da prihvati izvješće o radu pravobraniteljice za djecu za 2008. godinu.
Hvala. Otvaram raspravu. Klub zastupnika HDZ-a gospođa zastupnica Željana Kalaš. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedavajući. Uvažena pravobraniteljice za djecu, državni tajniče, suradnici iz Ureda pravobraniteljice, gospođe i gospodo zastupnici. Govoreći u ime kluba HDZ-a o izvješću pravobraniteljice za djecu i to za 2008. godinu. Za početak je možda važno reći da u Hrvatskoj živi više od 900 tisuća djece. O društvenom kontekstu razvoja prava djeteta možda bi bilo važno reći da je 20. stoljeće bilo proglašeno stoljećem djeteta i kao rezultat te pažnje uvelike je promijenjena paradigma u odnosu na dijete i djetinjstvo. Danas se vrlo često za djecu kaže da su ona posebna socijalna interesna skupina. Naravno kada govorimo o tome socijalno interesnoj skupini, treba se reći da se zapravo o toj skupini treba omogućiti emancipacija od drugih interesnih skupina. I zapravo reći da na tragu UNICEF-ovog trenda novog shvaćanja statusa djece u modernoj politici, to danas postaje također hrvatska realnost. Danas se djecom ne bave isključivo Ministarstvo socijalne skrbi nego i Ministarstvo obrazovanja, ali i Ministarstvo obitelji. Kao što u Republici Hrvatskoj vrlo pozitivan primjer i upravo u mandatu prethodne Vlade i u ovoj Vladi prvi put se formiralo Ministarstvo obitelji, međugeneracijske solidarnosti i branitelja. Kao jedno od važnih komponenata koje to ministarstvo daje prema zaštiti prava djece je kampanja protiv tjelesnog kažnjavanja djece koja jedinstvena u Europi pod nazivom "Trebam ljubav". Ja vjerujem da ste već dovoljno senzibilizirani po tom pitanju, jer o tome je danas govorila i gospođa pravobraniteljica i predstavnici nadležnog ministarstva su vrlo često govorili o tome, a i ja sam osobno također kada smo usvajali tu konvenciju već dosta često govorila o tome. Često se kaže da se mijenjajući se perspektive kaže se dakle ako nema tržišta, nema ni djece. Dakle, iz ovog zaključka proizlazi da se zapravo danas s djecom ne bave samo ministarstva koja sam nabrojila, nego se njima bave i Ministarstvo financija. Ovo kažem naravno kako bismo shvatili važnost međuresorske i sustavne suradnje raznih državnih tijela i institucija po pitanju djece. Percepcija djece i djetinjstva u društvenom svijetu danas je bitno promijenjena, pa je tako to pozitivan primjer i u Hrvatskoj. I stoga naša zajednička nastojanja, vjerujem da se tome može pridružiti i cjelokupni Sabor, a ne samo matični odbor i zajedno sa suradnicima i gospođom pravobraniteljicom, nadležnim ministarstvima i razno raznim tijelima, dijete više ne bi trebalo biti objekt, nego se sve više trudimo svi zajedno da dijete bude subjekt i po tom pitanju sasvim su jasna traženja Ureda pravobraniteljice za promjenu Ustava. Nešto što bih u ime kluba htjela istaknuti, a o tome smo govorili i na matičnom odboru, to je da je postizanje ravnoteže između reagiranja ureda po pojedinačnim pitanjima. A nekako mi se čini da su upravo izvješće ovog Ureda pravobraniteljice za djecu, baš iz godine u godinu sve sadržajnija i ne može se reći isključivo da su navođenja pojedinačnih primjera samo taksativno potvrđivanje svakodnevnog rada i kao argument potkrijepe da se zbilja događa 35 poziva dnevno u Uredu pravobraniteljice od strane djece ili osoba koje se bave zaštitom prava djece. Već se zapravo radi o isticanju naputaka koje sam Ured pravobraniteljice daje na primjeru pojedinačnih slučaja. Dakle, kao što sam rekla, postizanje ravnoteže između reagiranja i preporuka s obzirom na individualne slučajeve, vrlo je važno napomenuti i vrlo vrijednu proaktivnu stranu, dakle na senzibilizaciju po raznim pitanjima, sugestijama i uputama, a o tome je dovoljno govorila pravobraniteljica u svom izlaganju, pa se ja više ne bih ponavljala. No nešto što možda nismo dovoljno toga svjesni, pogotovo one osobe koje se kao partnerski nalaze u takvim odnosima a to je raskrinkavanje negativne uloge roditelja. Vrlo često se a tome smo svjedoci i prateći razno razne medije, tiskovine i slično koji kažu da se zapravo pod krinkom borbe za prava svojega djeteta razrješuju visoko konfliktni partnerski odnosi. Dakle, radi se o konfliktnim razvodima, problemima alimentacije i mnogim drugim slučajevima roditeljske skrbi koja se zapravo u ovom slučaju javlja u negativnom obliku. I još samo za kraj. Prije nego što potvrdim to da će klub HDZ-a podržati ovo Izvješće pravobraniteljice za djecu reći ću da se vrlo često u javnosti javlja pitanje ovih 25% prihvaćenosti prijedloga ureda prema institucijama. Postavlja se dakle pitanje je li to uspjeh ili nije. Naravno da bi idealno bilo 100%, ali ja ću se poslužiti jednom rečenicom bivšeg norveškog pravobranitelja za djecu koji u evaluaciji institucije pravobranitelja za djecu koju je izdao upravo Ured pravobranitelja za djecu kaže "Kada nas pitaju za najbolje kažemo pogledajte Hrvatsku." Toliko od mene. Klub HDZ-a podržat će Izvješće pravobraniteljice za djecu za 2008. godinu. Hvala lijepo.
Hvala. Klub zastupnika HNS-a gospodin zastupnik Goran Beus Richembergh. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana gospođo pravobraniteljice sa suradnicima. Institucija pravobranitelja odnosno pravobraniteljice za djecu jedna je od onih koja se konstantno kvalitetno rekao bih dobrim tempom razvija i već samom činjenicom što je institucija koja je napravila krupan iskorak u decentralizaciji odnosno u regionalizaciji svoga djelovanja razvijajući regionalne centre a ne samo svoj ured u Zagrebu. Već se iz ovoga izvješća vidi koliko je to bilo važno i koliko je bilo korisno jer regionalni uredi mogu i to se sad vidi da to i čine bitno doprinijeti da se sama institucija ali isto tako i mogućnosti komunikacije približe ljudima i da prestanemo razmišljati o Hrvatskoj kao o okolici Zagreba i da se naviknemo na to da važne državne institucije imaju svoje regionalne adrese i u našoj zoni u kojoj živimo. Ono što na neki način alarmira ili barem upozorava iz ovoga izvješća je ta konstanta da dolazi do povećanja broja slučajeva u kojima se očito krši pravo djeteta i to je nešto na što očito relevantne institucije naše države ne reagiraju. Naime, svake godine potpisivati izvješće koje ima preko 250 stranica a ne zabilježiti konkretan napredak u onom dijelu odgovornosti koji leži na drugim institucijama društva pretpostavljam da je frustrirajuće i za samu pravobraniteljicu i za njene suradnike jer u nekim situacijama vjerojatno se osjećaju potpuno nemoćnim. Naravno, djelokrug, prava i ovlaštena pravobraniteljstva je relativno uzak. Čini se da ni oni koji mogu reagirati jer to ne iziskuje nikakva posebna materijalna sredstva, nikakvu dodatnu organizaciju ili posebno velike napore a to su mediji ne odgovaraju na pozive, preporuke, upute, javne rasprave o tome da djecu treba skloniti od javnoga oka u svim situacijama koje narušavaju njihovu privatnost, njihovu osobnost, njihova prava. A s druge strane, čini se da preveliki prostor zauzima onaj oblik javne diskusije u kojemu se zapravo priča o pravu djeteta, zloupotrebljava na način da se suzi pedagoški prostor za njegovo kvalitetno odrastanje. O tome najviše i najbolje mogu govoriti upravo ljudi koji rade u školstvu, dakle u školama, koji uspoređuju sadašnje prilike s prilikama od ranije gdje se nerijetko događa da roditelj otvoreno pedagogu, nastavniku, učitelju spočitava probleme svoga djeteta na način vi ste ti koji ga trebaju odgojiti. A lani se u ovome Saboru dogodila jedna stvar koju javnost nije popratila s dužnom pozornošću. Naime, mi smo redefinirali sustav osnovnoga obrazovanja na način da se više škola ne zove ustanovom za odgoj i obrazovanje nego samo za obrazovanje. Mi smo dakle obrazovnom sustavu, onom primarnom obrazovnom sustavu za kojega mnogi drže da je najvažniji jer djeluje u formativnim godinama izbili sve metode pa čini se i ovlaštenja u procesu odgoja, a kao roditelji imamo iznimno visoka očekivanja upravo škole kao institucije da umjesto nas jer nas nema kući, jer nismo u stanju posvetiti dovoljno vremena svome djetetu, jer zaboravljamo na važnost obitelji. Dakle, da umjesto nas odradi posao za kojega očito više nema nikakva ovlaštenja. To je diskrepancija gdje se nalazi veliki prostor zlouporabe prava djeteta. Žao mi je što Vlada uporno ignorira inicijative koje dolaze iz pravobraniteljstva. Ja se nadam da se neće pravobraniteljici gospođi Jelavić dogoditi ono što se dogodilo pučkom pravobranitelju da mu Vlada dvije godine za redom poručuje da je primila na znanje ono što je on rekao. Šta znači primiti na znanje? To znači ignorirati, to znači ne djelovati. Uostalom, o tome ćemo malo kasnije razgovarati. To je na neki način ponižavanje institucije i to saborske jer to su naši ovlaštenici, ovlaštenici ovoga najvišeg predstavničkog zakonodavnog Doma u Hrvatskoj. Dakle, taj oblik ruganja postaje očito standard ponašanja a to se vidi iz ovoga izvješća. Ako je točno da je ured pravobraniteljice, dakle svi kapaciteti uključujući i nju samu sudjelovao u čak 22 slučaja kad se definirao određeni novi zakon, novi propis ili novelirao postojeći a da predlagatelj, a mi znademo tko je predlagatelj u 90% slučajeva, to je Vlada sa svojim ministarstvima ignorira te prijedloga. Onda to nije dobar znak. Dakle, možemo prihvatiti i određeni stav Vlade da je teško kurativno djelovati, da nema sredstava, da postojeći sustav je pretvrd, da ga još ne reformiramo dovoljno. Ali ako se ta ignorancija događa i u dakle u začetku kada nastaje propis, kada se definiraju standardi, onda je kasnije vrlo teško sanirati posljedice. Sada u ovoj predizbornoj kampanji, dozvolite da to kažem kao ilustraciju, dogodio se čitav niz slučajeva eklatantnog kršenja prava djece, čak štoviše zlouporabe djece u političke svrhe. I gotovo da nema stranke koja bi se mogla izuzeti iz odgovornosti. Mogu vam reći konkretan primjer iz svoga grada, završni skup jedne političke stranke, da ovo sada ne bi ispalo strančarenje, neću reći koje, se poklanja maturantima, a znademo da više od 50% maturanata u našemu gradu su maloljetnici zbog toga jer završavaju treći razred srednje strukovne škole. I to se javno kaže i nitko ne može reagirati, nema nikakvoga mehanizma da se to spriječi, da se djecu zloupotrebljava u političke svrhe. I to nije jedini slučaj, takvih je bilo širom Hrvatske. Zašto? Zato jer PR-ovc, stručnjaci za marketing sugeriraju vodstvima političkih stranaka koristite djecu jer to rađa emocije kod birača. Bilo bi jako korisno i pametno da se definira što jest a što nije dozvoljeno kada se govori i o političkim kampanjama, izborima, ne ovisno o tome radilo se o izborima za mjesnu samoupravu ili predsjednika republike. Jer ova situacija frustrira i ured pravobraniteljice za djecu. Može vrištati koliko god hoće, može izdavati priopćenja za javnost, slabo u kampanji uopće takva priopćenja dolaze do izražaja. Ja nisam vidio ni u jednim novinama priopćenje koje je izdala gospođa Jelavić. I to ne dolazi do onih do koga bi trebalo doći. Svi to ignoriraju. Znadem pouzdano da je ured pravobraniteljice na raspolaganju i u tome poslu da se definira, da se propisima definira, da se maknu djeca iz politike, da se maknu iz političkih kampanja, da se spriječi zlouporaba, da se definiraju sankcije za one koji to čine. I ovo je poziv Vladi. Prije svega ministarstvu, gospođe Kosor da u što kraćem roku definira takve norme i da pronađe, dakle, da locira koji su to propisi u koje treba ugraditi te norme, jer ona je ta koja vodi resor koji mora brinuti o tome. Uprava za djecu ministarstva, ministarstva na čijemu je ona čelu mora smoći snage da definira te norme i da ih predloži Saboru da se prije toga konzultira sa uredom pravobraniteljice za djecu i da se ne dogodi ako je moguće niti u sljedećoj kampanji a čekaju nas predsjednički izbori da se djeca pojavljuju kao sredstvo političkih obračuna ili prikupljanja političkih bodova. Klub HNS-a podržava izvješće pravobraniteljice i svakako izražavamo svoje nezadovoljstvo što se na 273 stranice pobrajaju čitav niz slučajeva u kojima gotovo da nema nikakvoga … [[Govornik se ne razumije.]] od onih koji primaju plaću za to da te stvari isprave, spriječe, preveniraju. Čini mi se da će izvješća pravobranitelja za ovu godinu još jednom zorno pokazati da je netko njihovu ulogu shvatio kao ures sustava, kao demokratsku ilustraciju a ne kao autoritete na temelju čijega mišljenja valja djelovati. Čini mi se da će ova izvješća uključujući izvješće pravobraniteljice za djecu poslužiti još jednom kao smokvin list nemoći države da zaštiti one koji su najnemoćniji. Hvala lijepa.
Klub zastupnika SDP-a, gospođa zastupnica Marija Lugarić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospođo državna pravobraniteljice, gospođo zamjenice državne pravobraniteljice, državni tajniče, kolegice i kolege. Na samom početku da ne bude nikakvoga spora klub SDP-a podržati će ovo izvješće pravobraniteljice za djecu jer ocjenjujemo da je ono ne samo opsežno već i izrazito sadržajno a za one koji se manje tom problematikom bave i izrazito informativno. Ocjenjujemo da izvješće pravobraniteljice za djecu dobro oslikava stanje dječjih prava a obzirom na to da smo upoznati sa radom na koji način pravobraniteljica radi ocjenjujemo ga i kao autentičnim prikazom stanja dječjih prava u Republici Hrvatskoj. Kolegice i kolege mi volimo govoriti o dječjim pravima, ja bih vas zamolila da možda sami sa sobom probate sebi nabrojati barem pet konkretnih dječjih prava. Nisam sigurna koliko bi zastupnica i zastupnika u tome uspjelo a to zapravo govori i o najvećem problemu. A to je da se mi na dječja prava osvrćemo uglavnom prigodničarski, prigodom dana djeteta ili prigodom razmatranja ovakvih izvješća u Hrvatskom saboru. Dječja prava i poštivanje dječjih prava nisu samo naša dobra volja, nisu samo nešto što eto mi moramo, to je naša obveza kao Republike Hrvatske, naša međunarodna obveza i, no međutim, mi se u SDP-u nadamo da i vi svi ovdje u dvorani mislite da je i puno više od same međunarodne obveze. Djeca zaista jesu najranjivija društvena skupina, oni su pod posebnom paskom države ali mi se čini a to je ono za što se pravobraniteljica zalaže da moramo malo više raditi na promociji aktivnog sudjelovanja djece, djecu iz one prizme posebne skrbi, posebne zaštite, zapravo i promatrati kroz onu drugu prizmu afirmacije njihovog aktivnog sudjelovanja u društvu i da ih na koncu konca pitamo oko donošenja onih odluka koje se njih tiču jer ih vrlo često mi o tome ništa ne pitamo. Kada govorimo o tome kolegice i kolege želim reći da zapravo i tu mi kao zastupnici, zastupnice upadamo u tu priču jer to je naš posao između ostalog, to je naša zadaća, to je zadaća i svih tijela državne uprave i svih institucija koje se na ovaj ili onaj način bave djecom. Ono što je nama u SDP-u ali apsolutno tragično, to je da se u ovim izvješćima iz godine u godinu ponavljaju jedne te iste primjedbe. Nekad ih je više, nekad ih je manje, po prioritetima su možda drugačije posložene no međutim one se ponavljaju. Konačno, čini nam se da nakon pet odnosno šest godina rada pravobraniteljice za djecu moramo učiniti i korak više i svi zajedno uložiti više napora da ne dozvolimo daljnje kršenje dječjih prava jer ovo izvješće pokazuje da u ovoj državi ima previše djece kojima se krše njihova prava. Kako se krše ta prava? Prava se krše sustavnim ignoriranjem preporuka pravobraniteljice, prava se krše zakašnjelim reakcijama institucijama, prava se krše neprovođenjem zakona i prava se uz već spomenuto prigodničarstvo krše ignoriranjem prava i interesa djece od strane nadležnih odraslih. Ovdje želim sada istaknuti, iz samog izvješća pravobraniteljice izdvojiti nekoliko njezinih preporuka koje, čini mi se, ne smiju ostati zakopane u ovom izvješću i završiti u nekakvoj ovdje saborskoj arhivi nego zaista su poziv za akciju. Svjedoci smo da je sve više nasilja u društvu među djecom. ono što je novi problem je da se ta dobna granica djece koja rade nasilje međusobno među starijima i obrnuto sve više spušta. Ono što od nadležnih državnih ministarstava dobivamo kao odgovor je da je sve divno i krasno. Pravobraniteljica smatra, citiram: "urgentnim posvetiti veću pažnju prevenciji nasilja među djecom, ali i nasilja u obitelji i društvu", no međutim istovremeno dobivamo mišljenje Vlade na prijedlog SDP-a da o tome raspravljamo da to naprosto nije potrebno. Pravobraniteljica traži da se izmijeni članak 54. Obiteljskog zakona s ciljem da se izjednači način utvrđivanja očinstva neovisno o tome jesu li djeca rođena u bračnoj ili izvanbračnoj zajednici, odnosno smatra da se presumpcija bračnog očinstva treba primjenjivati samo u slučajevima kada se očinstvo djeteta ne može odrediti priznanjem. To je bio jedan medijski prilično razvikan slučaj što je posebna priča medijskih prava na neki način i zaštite djece. Na takvu preporuku od nadležne ministrice, gospođe Kosor, na zastupničko pitanje se dobiva očitovanje kako se nema namjera izvršiti promjena zakona. Slično je stvar i sa pravom djeteta na prijavu prebivališta u slučaju razvoda i inače taj problem povrede prava na život s roditeljem, odnosno u onoj situaciji prepucavanja preko djece, uglavnom u vrlo konfliktnim razvodima gdje sve više i više djece je traumatizirano, a ništa se nije pomaklo sa točke na kojoj smo bili prije nekoliko godina. Ista stvar je ili slična sa izmjenom prakse prilikom izdavanja putovnica djeci razvedenih roditelja, obzirom da treba izbjeći mogućnost da se dijete napusti zemlju bez suglasnosti drugog roditelja. Ništa se nije učinilo. U svezi uzdržavanja djeteta pravobraniteljica smatra da bi se trebalo pojačati kaznenu odgovornost roditelja koji ne ispunjava obvezu uzdržavanja. Ništa se nije učinilo, a sad ću samo malo kratko spomenuti priču vezano uz alimentacijski fond koji je odbijen, pa najavljen da će biti, Vlada ništa. Pravobraniteljica dalje smatra nužnim zakonski urediti pitanje osnivanje baze podataka o počiniteljima spolnih delikata na štetu djece. Usprkos tim preporukama u Vladi još se nije pristupilo izradi takve baze podataka. Pravobraniteljica također ukazuje na neprovođenje zakonskih odredbi vezane uz prodaju alkohola djeci. Unatoč tome, promjena nema nikakvih. Pravobraniteljica ukazuje na alarmantno stanje u broju pedijatara, no međutim ništa se ne događa. Pravobraniteljica upozorava na činjenicu da u Republici Hrvatskoj postoji samo jedna specijalizirana psihijatrijska bolnica za djecu i mlade, da nedostaju dječji odjeli psihijatrije, no međutim ništa se ne događa. Jedno ponavljanje od lanjskog izvješća. Pravobraniteljica upozorava odnosno ukazuje na odnos prema djeci oštećenicima u kaznenom postupku, odnosno imali smo to nedavno ovdje u raspravi određene sugestije uz to vezane na Zakon o sudovima, odbijen od strane vladajuće većine. Između ostalog, priča o uvođenju zdravstvenog odgoja u škole, poznata priča, unatoč apelima pravobraniteljice, unatoč očitoj potrebi, unatoč kampanjama mi danas nemamo zdravstveni odgoj u školama. Pravobraniteljica također ističe stavljanje u nepovoljan položaj roditelja djece s teškoćama u razvoju nakon stupanja na snagu Zakona o rodiljnim i roditeljskim potporama, obzirom da su prema tom propisu umanjene ionako niske naknade roditeljima djece s teškoćama u razvoju. Naime, ta naknada je konkretno niža za 338 kuna. To je nedavno propis koji je usvojio ovaj Hrvatski sabor, a predložila naša Vlada. Također treba spomenuti da nije donesen Nacionalni program za prevenciju poremećaja u ponašanju 2008.-2012., a trebao je biti donesen. Također nije donesen niti nacionalni program sporta, niti imenovano vijeće za sport što je propisano zakonom o sportu i trebalo je biti obavljeno prije više od dvije godine, a vezano uz sprečavanje ugroženosti djece koja se bave sportom. U svezi s problemom zaštite djece od gospodarskog iskorištavanja, pravobraniteljica je skrenula pozornost na zaštitu djece prosjaka i sugerirala je donošenje Protokola o postupanju u slučajevima zatjecanja djece u prošnji, čak je osnovana radna skupina. No međutim, izrada protokola nije, kako izrada tog protokola nije izrijekom predviđena u nekim drugim nacionalnim strategijama, Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti je izvijesti pravobraniteljicu da ne postoji temelj, ali niti opravdanost za donošenje takvog protokola. Također, nacionalni plan aktivnosti za prava i interesa djece 2006.-2012. godinu za 2007. nije donesen. Jedno od prava na koje upozorava pravobraniteljica za djecu je povreda prava na privatnost djece, odnosno prava na privatnost djece u medijima. Pravobraniteljica upozorava da ne postoji regulatorno tijelo koje bi pratilo ostvarivanje tog prava djeteta, odnosno povredu prava djeteta u tiskanim medijima. Postoji za elektroničke medije, no međutim u tiskanim medijima ne postoji. Još uvijek se ništa na tom području nije učinilo. Preporuka pravobraniteljice o zaštiti djece od oglašavanja u školama koja je podnijeta Ministarstvu znanosti, obrazovanja i sporta u praksi je potpuno ignorirana. Nisu prihvaćene sugestije pravobraniteljice prilikom donošenja Zakona o rodiljnim naknadama i roditeljskim potporama u smislu da se osobi koja je dijete u ranoj životnoj dobi, povjerenoj na čuvanje i odgoj, priznaju prava koja bi u istoj situaciji pripadala i roditelju. Nisu prihvaćeni ni prijedlozi vezani uz Zakonom o kaznenom postupku da opunomoćenik djeteta žrtve može biti samo odvjetnik, kao ni da se djetetu žrtvi prizna pravo na besplatnog savjetnika za svrhe davanja iskaza. Niti prijedlog za izmjenu Kaznenog zakona također nije usvojen. Nije prihvaćen prijedlog ni kod izmjene Zakona o sudovima. Nije prihvaćen prijedlog kod donošenja Zakona o udžbenicima. U svezi Zakona o sigurnosti prometa na cestama nije prihvaćen prijedlog pravobraniteljice za poboljšanje stanja sigurnosti djece vezano uz pooštravanje prakse za sankcioniranje vozača za djecu koja se voze nevezana u automobilu, pooštravanje kazne za prijevoznike koji se bave prijevozom djece u slučaju nepridržavanja sigurnosnih pravila i slično. Sve je to odbijeno. Kod donošenja zakona, odnosno kod izrade Zakona o strancima nije prihvaćen prijedlog za propisivanje obvezne pisane suglasnosti roditelja kod prelaska granice maloljetnika koji nije u roditeljskoj pratnji. Ta lista prijedloga koji nisu prihvaćena od strane pravobraniteljice ne bi bila toliko problematična da zadaća i obveza pravobraniteljice kao opunomoćenice svih nas ovdje zastupnika i zastupnica u Hrvatskom saboru nije utvrđena i zakonom, ali čini mi se i deklariranom voljom, ali nažalost samo deklariranom voljom svih da se zaista zaštite dječja prava. Iz tog razloga, mi ćemo kao klub SDP-a predložiti donošenje jednog zaključka vezano uz ovo izvješće, a to je da se zadužuje Vlada Republike Hrvatske da u roku od 60 dana donese program mjera za unapređenje stanja dječjih prava u Republici Hrvatskoj, posebno vodeći računa o problemima prisutnim u provođenju propisa te prijedlozima navedenim u izvješću pravobraniteljice za djecu. Taj isti zaključak predložili smo i na Odboru za obitelj, mladež i šport HDZ-ova većina ga je odbila, iako se nadam da su u međuvremenu pročitali i mišljenje Vlade jer je i Vlada sama zapravo svjesna toga da ne čini dovoljno na zaštiti dječjih prava, zadužila je nadležna tijela državne uprave da svatko u okviru svog djelokruga poduzmu odgovarajuće mjere radi otklanjanja nepravilnosti navedenih u izvješću pravobraniteljice kao i da su u neposrednom kontaktu s pravobraniteljicom za djecu dodatno razmotre pojedine primjedbe. Mi se nadamo da će ipak većina u ovom Parlamentu imati ne samo prigodničarsko, nego i stvarno razumijevanje za potrebu i poštivanja i promicanja dječjih prava i da će prihvaćanjem i našeg zaključka, ali i onda kod donošenja zakona koji nama ovdje dolaze po dnevnom redu, između ostalog malo više voditi interesa o pravima djece, a malo manje voditi interesa o stranačkoj stezi. Zahvaljujem.
Hvala. Ispravak netočnog navoda, gospođa zastupnica Željana Kalaš.
Hvala lijepo gospodine predsjedavajući. Evo, ja bih htjela ispraviti, htjela bih zapravo ispraviti niz netočnih navoda, ali citirat ću samo jedan dio navoda koji želim ispraviti, a to je prigodničarski se osvrćemo na dječja prava. To naprosto nije istina jer do prije 5 godina gotovo nitko, pa ni u ovom Saboru nije govorio o dječjim pravima. Osoba koja danas sjedi ovdje kao opunomoćenik Hrvatskoga sabora nakon našeg izlaganja gotovo da bi mogla dati ostavku jer ispada da se baš ništa od prijedloga koje je ured, dakle gospođa pravobraniteljica sa svojim suradnicima uputila svim nadležnim institucijama. Gotovo je da se ništa nije po tom pitanju riješilo. Pa možda za sljedeće izlaganje da pripremite što je to, koje su to mjere, koje je zapravo usvojeno od strane institucija, bez obzira na koju se instituciji radi, pa čak i ovoga saborskog odbora. Hvala vam lijepo.
Pojedinačna rasprava, gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Hvala lijepo poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovana pravobraniteljice za djecu sa suradnicama, kolegice i kolege. Ovo Izvješće o radu pravobraniteljice za djecu za 2008. godinu zaslužuje svaku pohvalu. Ono je svake godine sve opširnije. S one jedne strane govori o tome kako je rad sve bolji, sve obuhvatniji, ali jednako tako govori i o tužnoj činjenici kako se prava djeteta na svakom koraku krše. Ovo izvješće pokazuje koliko smo bili u pravu kada smo još daleke 2002., odnosno 2003. godine formirali ovu instituciju. To govori kako smo danas više u pravu nego onda kada je ta institucija nikla. Ovo izvješće može biti ogledni primjer, gotovo na razini je znanstvenog rada. Predložak svima onima koji se bave djecom, zaštitom djece, u pojedinim segmentima može i te kako biti odlična podloga za njihov rad. Ne samo što obiluje konkretnim primjerima, nego gotovo nema područja koje nije obuhvaćeno. Dijete u odnosu s drugim i u odnosu sa bilo kojim društvenim odnosima u koje djeca stupaju. To isto tako govori da nema područja na kojem ne eskalira taj sukob. Ovo izvješće pokazuje, ono je jednostavno zrcalo kako u državi mnoge stvari ne štimaju. To se sve reflektira na djecu, više nego što bi to željeli i više nego što smo to kadri mi ovdje priznati. Izvješće osim analize dobar dio, gotovo više od 1/3, što je posebna vrijednost tog izvješća govori ne samo o kuknjavi, nego što treba učiniti. Što trebaju učiniti pojedina državna tijela, institucije. O tome je vrlo konkretno govorila gospođa Lugarić, a onda se paušalno govori da to nije točno. Ona je argumentirano govorila sve što nije prihvaćeno, a trebalo je biti prihvaćeno i nema nikakvog razloga da ne bude. Ali očito je da se nema dovoljne stvarne podrške. Ona u državi stoji na razini jedne verbalne podrške, ali stvarne podrške ovdje zaista nema. Pa čak ni onda kada pojedina rješenja pojedinog pitanja državu u provedbi ne bi puno koštala. To znači da se djeca iskorištavaju, da se djecom manipulira. I zato poseban osvrt i želim to posebno osvrnuti se u ovom izvješću na ovaj dio dječjih ekonomskih prava. Pogotovo dječjih ekonomskih prava u jednoroditeljskim obiteljima. I danas je to jedan, o tome se puno pričalo, ali malo se što riješilo od tada. Ja ću također napomenuti alimentacijski fond. To su pitanja koja ne trpe odgodu, postupci su dugotrajni kod razvoda. Pitanje uzdržavanja i dalje je jedan veliki, veliki problem. To je nešto što bi država trebala promptno reagirati i na taj način štedi i svoje vlastite fondove, a da ne govorimo o tome koliko to ima za posljedicu za jačanje jednog građanskog i općenito pa i poslovnog morala. Jer ako je moguće da netko ne plati nešto što je obvezan, onda tu nastupa jedno gotovo moralno rasulo. Teško je uopće se osvrnuti na jedan dio, dobar dio, a kamoli na sve na što upozorava pravobraniteljica za djecu. Ali zasigurno problem nasilja nad mladima, među mladima je veliki problem. Ako Vlada to prizna, ali ne želi da se o tome ovdje u Hrvatskom saboru raspravlja, kao što je klub SDP-a predložio, onda se postavlja pitanje zbog čega? Dakle Vlada zabranjuje probleme, ne smije se o njima ni pričati, jer se stvara ružna slika. Ali to je onda način, odnosno prvi korak da se ne riješe oni. Ignorancija ovdje neće pomoći i bježanje od problema. Ti problemi i dalje će samo eskalirati. Sve ono što smo nekada gledali na filmovima, ušlo je u naše dvorište i to na velika vrata. Zlouporaba djece na Internetu, jedno je od velikih zala. To su djeca koja tu doživljavaju velike patnje. Ne znaju se s tim nositi, iskorištavana su. Prema tome, treba malo razmisliti. Mi smo donijeli i izmjenu Kaznenog zakona o kibernetičkom o sankcioniranju kibernetičkog kriminala, ali očito da to nije dovoljno. Očito da nema dovoljno ni obrazovanja onih koji bi to trebali prepoznati i adekvatno reagirati. A tu treba reagirati i promptno. Ako je igdje brzina u zaštiti bilo čijih prava potrebna, onda je to kod dječjih prava više nego igdje drugdje. Djeca imaju pravo na obrazovanje, na obrazovanje i to od rane vrtićke dobi u smislu učenja tolerancije i demokracije. To smo ranijih godina dobivali obećanje od aktualnog ministra, da će to na jesen krenuti. Zadnje dvije godine o tome se više, uopće više nema niti obećanja. Isto tako djeca imaju pravo na spolni odgoj, radi zašite vlastitog zdravlja, radi odgovornosti prema sebi i prema drugima. To im se uskraćuje. Uz glupa objašnjenja. Pojedina prava, dječja prava koja se krše, pravo na kontakte sa rodbinom prebačeno je jednostavno sve na sudove. Međutim koliko u tome sudovi mogu uopće apsorbirati rješenja tih prava. Mnogi niti ne traže takvu zaštitu znajući da je ona spora. Uljuđenim demokracijama sa dugotrajnom demokratskom praksom tamo se slijevaju samo izuzeci. Neke čak zaista sporne stvari. Ali kod nas svi ti društveni odnosi, odnosno pojedinačni odnosi pretvaraju se u društvene odnose koje je nemoguće da riješi pravosudna vlast. Prema tome, evo prije nego što završim, želim posebno skrenuti pozornost nad seksualnim nasiljem nad djecom. Ono također nema adekvatnu zaštitu ni nad sudom, ali ni pred sudovima, ali jednako tako ne doživljava adekvatnu prevenciju. Vlada bi trebala, naravno za to bi trebalo imati i političke volje, ozbiljno shvatiti ovo upozorenje, ali ne samo iz ovog izvješća, nego vidjeli smo iz ranijeg izvješća, pa i ovih koji će sada uslijediti i pučkog pravobranitelja i izvješća pravobraniteljice za ravnopravnost spolova. Ali to nije nešto što se godišnje otrpi, malo kritike, dobrih prijedloga i onda odmaraj ... [[Govornik se ne razumije.]] do sljedeće godine. Ovo su vrlo konkretni prijedlozi. Nude se čak i rješenja način na koji se oni mogu riješiti, ali koji ova Vlada sa svojim mehanizmima učiniti. Pravobraniteljica i Ured pravobraniteljice učinili su gotovo i više nego što su mogli. Prema tome, ako nam je zaista stalo, ne do institucije, nego prije svega do svrhe zbog čega institucija pravobraniteljice za djecu je informirana, onda će Vlada zaista tako i učiniti. Hvala lijepo.
Hvala. Replike. Gospodin zastupnik Marin Jurjević.
Hvala. Ovdje je riječ o nasilju. Nije nikakva tajna da je čovjek nasilno biće, nije nikakva tajna da je cijela novovijekovna povijest se ustvari može definirati i kao povijest napretka u razvoju najrazličitijih metoda i primjena metoda nasilja. Na žalost djeca su česta meta takvog nasilja i moramo priznati i sebi da i u Hrvatskoj postoji kultura nasilja, da ona caruje kod nas i da je fizičko kažnjavanje djece dio toga. Naše narodne mudrolije poput "batina je izašla iz raja", "tko se voli, taj se tuče" itd., stvara jedan kulturološki okvir unutar kojeg je izbijati dite nemoćno posao čin manifestacije tobožnje ljubavi i vođenja brige kućnog Ramba ili nasilnika ili manijaka o tobožnjem jeli psihičkom zdravlju svoje djece. Kolegica je spomenula seksualno nasilje. Prije svega sam se radi toga javio na ovu repliku, zbog toga što smatram da je to jedna od najgorih ako ne i najgora vrsta nasilja koju bi trebalo izjednačiti sa najtežim krvnim deliktima. Osobno ne bih imao ništa protiv da zapriječena kazna bude doživotna robija, koja inače ne postoji u našem zakoniku, mislim da je treba uvesti. Da takve osobe moraju biti na egzemplarno kažnjen, na takav način kažnjene da nikome ne padne na pamet da vrši takvu vrstu nasilja. Zaista puni smo priča o terorizmu, o prijetnji globalnog terorizma. Ja postavljam pitanje retoričko svima nama. Što je sa kućnim terorizmom? Što je sa kućnim teroristima i žrtvama toga terorizma? Možda su brojnije nego žrtve tog globalnog terorizma, a tu svakako ubrajam i djecu i onu sivu zonu o kojoj ne želimo, nećemo i čini mi se pričati, a i prikrivamo često to.
Odgovor na repliku, gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Evo kada kolega spominjete i kaznu doživotnog zatvora. Za napomenu mi smo još 2003. godine u noveli, znamenitoj noveli 2003. godine, uveli i kaznu doživotnog zatvora, predvidjevši je upravo za ubojice djece, za ubojice trudnice, ubojice policajca, odvjetnika, državnog odvjetnika i sudaca i svih onih koji sudjeluju u procesu otkrivanja i procesuiranja. Međutim, na žalost ta novela je ukinuta. Ona je tijekom godina mijenjana na načina kaznenog zakonodavstva, ali nikada i ove važne odredbe više nisu našle mjesto u Kaznenom zakonu. Kad govorite o kulturi nasilja da, u Hrvatskoj je na djelu kultura nasilja, i ekonomskog nasilja i fizičkog nasilja, i psihičkog nasilja. I kada se laže i isfinira od strane najviših državnih tijela to je psihičko nasilje. O ekonomskom nasilju ne treba posebno ni govoriti jer gotovo sve izmjene zakona idu na način da se štite upravo moćnici a da radnik ne može zaštititi niti svoju plaću. Svjedoci smo upravo sada da Vlada odbija naš prijedlog za izmjenu Kaznenog zakona, da neisplata plaće bude kazneno djelo. Pa o čemu onda mi govorimo? Kako taj radnik, kako ta radnica koja ne može dobiti, niti ima ikakvu zaštitu dobiti svoju plaću? Što može pružiti djetetu? Vlada odgovara da se zakon često mijenjao i da ne bi eto, da bi to stvorilo pravnu nesigurnost, pravnu nesigurnost ne zaštititi upravo najslabije. Pa čiju nesigurnost? A čiju sigurnost onda štiti? O kulturi, odnosno nekulturi i o tom nasilju i sama sam govorila jer nužno je upravo i ponavljam da se djeca uče sve konflikte u društvu rješavati na miran način, tolerancijom i razgovorom, snagom argumenata a ne snagom visokih decibela ili "argumentum ad baculum" koji je kod nas još uvijek na djelu u ovom ili onom vidu.
Druga replika gospodin zastupnik Drago Bodakoš.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovana pravobraniteljice, kolegice i kolege. Kolegica Ingrid je spominjala manipulaciju sa djecom. Mislim da je i upravo u ovome je naznačeno da je izražen i problem manipulacije djecom i kršenje njihovih prava tijekom roditeljskih sukoba jedno od bitnih pitanja o kojem tu govorite. Mislim da ovo pitanje manipulacije sa djecom sigurno je jedno od najzločestijih radnji po meni koje odrasli mogu činiti, ali ako se to radi sa vlastitom djecom, ako su ta djeca predmet da bi roditelj imao osobnu korist tada si postavljam pitanje i kakovi su to roditelji. Nekad je to bilo van znanja javnosti, djecu su slali da prose, da rade neke teške poslove. Međutim, danas se to vrši na jedan medijski način. Mi smo svjedoci i vidimo nažalost da mnogi viđeni ljudi i u politici i u šou biznisu, gospodarstvu, sportu imaju jedan za cilj da preko djece stvore i određenu dobit ili neki svoj prosperitet. Na tragu toga postavlja se pitanje kakav tjelesni a posebno psihički razvoj imaju ta djeca. Mislim da u tome dijelu ima velikih problema. Također, jedno od pitanja je kršenje prava tijekom roditeljskih sukoba. Zašto je to pitanje danas i veliko i teško, mislim zbog toga što ljudi koji imaju više brakova postoji i određena moja, tvoja, naša djeca. Tada se postavlja pitanje tko u tim odnosima ima više prava, tko je više ili manje tretiran loše odnosno šta u tim sukobima, kako prolaze djeca ali isto tako kako prolaze roditelji. Mislim da je ovdje pomoć društva još potrebnija i da u mnogim slučajevima i djeca ali i roditelji pate zbog takvih odnosa a nisu ih često puta sami u mogućnosti riješiti pa mislim da i u tome dijelu bi trebalo više povesti računa. Hvala lijepo.
Gospodin zastupnik Drago Lesar replika.
Hvala lijepa. Poštovana kolegice Ingrid, rekli ste da ovo izvješće za vas je zapravo izvanredni znanstveni rad. Ja ga doživljavam kao izvrsni vodič i Vladi ali i nama u Saboru da zajedno lakše lociramo što smo propustili učiniti da stanje bude bolje. U ovom izvješću stoji jedno poglavlje predškolskog odgoja u kojem pravobraniteljica konstatira da je u Hrvatskoj samo 43% djece predškolske dobi obuhvaćeno predškolskim odgojem u vrtićima. 2000. to je bilo negdje 37%, osam godina 6% povećanje. Europski standard je 75%. Postoje nekakvi planovi u ministarstvu da bi 2010., piše pravobraniteljica, taj obuhvat trebao biti 60%. Međutim, ona je dala i preporuka Ministarstvu obrazovanja da se hitno stvari moraju mijenjati kako bi i ovaj plan od 60% bio ispunjen. Zašto je ovo vodič i za nas? Kada ministarstvo ili Vlada ne želi promijeniti promjene propisa Zakona o predškolskom odgoju i Zakona o financiranju lokalne samouprave to moramo učiniti mi jer jedan od razloga što nema dovoljno mjesta u dječjim vrtićima je taj što je obaveza izgradnje vrtića i financiranje boravka djece u vrtiću na teret isključivo općina i gradova. I ako se ne mirimo s činjenicom da danas samo 43% djece može ići u vrtić a to je ozbiljni problem onda stvari moramo mijenjati i na način da mijenjamo sustav financiranja lokalne samouprave i da Ministarstvo konačno obrazovanja shvati da nije samo problem znanosti, visokog i srednjeg obrazovanja u Hrvatskoj nego da je njihova odgovornost i u predškolskom odgoju i da pomaže općinama i gradovima da se grade kapaciteti u vrtićima jer u protivnom ćemo i za pet godina konstatirati da smo na polovici europskog prosjeka.
Odgovor na repliku gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Ovaj aspekt koji ste istaknuli zaista i na koji posebno skreće pozornost pravobraniteljica za djecu sramotno mali broj, postotak obuhvata djece u vrtićima u našoj lokalnoj samoupravi. I zaista negdje to funkcionira odlično, negdje postoji odgovorna lokalna vlast koja ne gradi spomenike sama sebi nego gradi upravo ono što je građanima i to najmlađim našim građanima potrebno tj. dječji vrtić. Je li sramota da u 21. stoljeću pa i u većim gradovima, gotovo velikim gradovima polovina djece ostaje neobuhvaćeno predškolskim odgojem kao da je ovo situacija u prijelazu iz 21. u 20. stoljeće pa još i dalje. I to jednostavno je tim lokalnim moćnicima prepušteno da o tome raspravljaju. I tu bi trebalo zaista vidjeti jednu obvezu od strane ministarstva, od strane vlasti da obveže jedinice lokalne samouprave da ne mogu trošiti u spomenike i u nešto što je zaista nepotrebno dok nisu riješeni ovi ključni problemi, problemi škola a na vlastito problemi vrtića.
Gospodin zastupnik Arsen Bauk. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege, moram priznati da sam vrlo zadovoljan izvješćem koji je napisala pravobraniteljica u onoj mjeri ukoliko sam nezadovoljan i nesretan s onim činjenicama koje se u tom izvješću spominju. Izvješće cjelovito obuhvaća sve aspekte zaštite djece ali međutim nažalost Hrvatski sabor je ovaj puta, gospodine potpredsjedniče, molim vas da me u tome ne prekinete, malo zakazao. Naime, gledajući koja su radna tijela provela raspravu o ovom izvješću vidio sam dva matična Odbor za Ustav i Poslovnik i Odbor za obitelj, mladež i šport i jedno zainteresirano, to je Odbor za ravnopravnost spolova. Sva ostala radna tijela Sabora a iz čije se nadležnosti spominju mnoga područja koja se tiču djece i pravosuđe i zdravstvo, promet, djeca u prometu, mediji, nisu obavila kao zainteresirana radna tijela raspravu o ovom izvješću, tako da bi se mogao steći dojam da je Hrvatski sabor ipak malo nezainteresiran za ovu temu. I to sam spreman kolegice i kolege ponoviti još jednom. Naravno, možda su lokalni izbori doprinijeli tome da smo malo bili nepažljivi u tom smislu, ali neka kritika ostane, možda se nešto sljedeći put bolje napravi. Što se tiče djece, naravno upozoriti ću samo za početak na jednu stvar, dakle, djeca gdje god žive, gdje god su rođena, moraju imati jednaka prava, moraju imati jednake uvjete za svoje odrastanje pa i za školovanje. Pravobraniteljica je u ovome izvješću upozorila recimo na problem školovanja i obrazovanja djece koja žive na otocima, probleme karakteristične dakle za te škole su nestručna zastupljenost nastave jer nastavnici predaju po više nastavnih predmeta, učitelji razredne nastave predaju predmet o nastavi. Kadar je uglavnom mlađi i često se mijenja, funkcioniranje škola otežava prometnu izoliranost, oprema za nastavu na daljinu se ne koristi, djeca sa teškoćama u razvoju nemaju adekvatnu stručnu pomoć i slično. Prema tome, u svakom slučaju očekuje se od Ministarstva obrazovanja i sporta da pomogne da se školovanje djece u nepristupačnim područjima i na otocima da im se posveti veća pažnja. Drugi dio koji bih htio reći, to je dakle, ovo što se tiče medija. Dakle, djeca i mladi imaju svoje uzore, najčešće dakle, dolaze do njih preko medija i u svakom slučaju je posebno važno na koji način mediji pristupaju tom problemu. Primjerice pravobraniteljica navodi reklamiranje alkoholnih pića, posebno piva uz sport kao jedan od načina kojim se djeci ustvari daje putokaz da je konzumiranje alkohola, a pivo je iako ga se tretira kao prehrambeni proizvod alkohol, alkoholno piće da je to poželjno, da to rade i njihovi uzori. I prema tome događa nam se onda problem konzumiranja alkohola kod mladih a dojam je dakle, da ga na takav način još potičemo. U zadnje vrijeme, dakle, u zadnjih 6 mjeseci od početnog dakle, od početne orijentacije medija da je potrebno zaštiti djecu od nasilja, krajem godine on se prometnuo u poruku nedovoljno strogim sankcijama i preblagom zakonodavstvu kada je riječ o kažnjavanju maloljetnih počinitelja nasilja. Medijski pritisak zasnovan na pogrešnoj tezi o opasnoj djeci kojoj nitko ništa ne može pridonosi demonizaciji djece ali potpuno zamagljuje širi problem općeg odnosa prema nasilju u društvu. Agresivno ponašanje odraslih. U raznim područjima života, u obitelji, prema susjedima, u javnosti, na stadionima u medijima koje se tolerira a ponekad čak i nagrađuje kao djelotvorno ponašanje koje dovodi do željenog cilja svakako se odražava i na ponašanje djece. A u javnosti se ne čuje glas stručnjaka iz područja pravosuđa, sociologije, psihologije, socijalne pedagogije koji bi usmjerio raspravu prema racionalnim argumentima i upozorio da problem nasilja u društvu ne može riješiti pooštravanjem sankcija protiv djece. Ili u jednoj rečenici nije problem u djeci, problem je u nama odraslima. U čemu se još vidi loš odnos prema djeci u medijima? Dakle, dozvoljavaju se na Internetu ostaju komentari na blogovima i na forumima gdje se djeca dakle, spominju imenom i prezimenom, gdje oni ostaju dostupni na tražilicama čak i nakon što se izbrišu a djeca to prate. I koliko god dakle, u njihovom krugu poznanika Internet se prati i komentira se. Prema tome, više nema virtualnog svijeta u tome, to je stvarni svijet kojeg djeca proživljavaju, Internet je postao dostupan danas skoro svima, djeca ga koriste. Prema tome, krajnje je vrijeme da se nešto napravi i na tom planu. Također svjedoci smo naravno medijskog linča ja ću nazvati djece, dakle, jer borba za veću nakladu, čitanost, gledanost, dakle, i guranje medija prema senzacionalizmu utječe i na njihovo praćenje situacija gdje su djeca jedan od sudionika najčešće, kako se to kaže kolaterarna žrtva, a naravno publika koja to traži i želi je najveći izgovor da urednici od novinara zahtijevaju da detaljno izvješćuju o slučajevima nasilja nad djecom i među djecom, obiteljskim tragedijama i stradanju djece. Dječje fotografije koriste se kao ilustracija teksta o njihovim roditeljima, objavljuju se puna imena i prezimena djece bez suglasnosti roditelja, snima se uplakanu, bolesnu ili unesrećenu djecu, objavljuju se fotografije djece koja su počinila i pokušala suicid, prenose se izjave susjeda i nagađanja poznanika o uzrocima tragedije, njihove ocjene o karakteristikama stradale djece ili djece koja su počinitelji nasilja. Brojni su primjeri takvih neprofesionalnih postupaka, novinarskih i uredničkih propusta. Nažalost pravobraniteljice, one koji krše privatnost djece vi niste izrijekom naveli o kome se radi, volio bih da to sljedeći put napravite. To je jedina i manja zamjerka ovom izvješću. Naveli ste samo dvije emisije, ali to se ne odnosi na ovo što ste tu napisali. I naravno prelaženje granice dobrog ukusa se često opravdava pretpostavljenim interesom javnosti i ono najljepše "ako ne objavimo mi objaviti će naša konkurencija". Također u posljednjih godina je detaljno izvještavano i o pojedinačnim dječjim sukobima u školi a nažalost najčešće uz privolu roditelja koja su žrtve nasilja. To donosi višestruke štete, sekundarna viktimizacija žrtve čiji identitet otkriva sam roditelj, mediji pridonose javnom ocrnjivanju, stigmatiziranju djeteta, ali ono što je još gore, dakle, djeci se pošalje poruka da na taj način mogu steći medijsku slavu. I doista kod svakog slučaja međusobne tučnjave maloljetnika ili učenika na portalima stoji link na You Tube gdje se može pogledati kako je to izgledalo. Što je doista potpuno neprihvatljivo. Želio bih se dakle osvrnuti na još samo jednu stvar. To je odgovornost vlasnika Internet stranica na odgovornosti za sadržaj komentara koji se prezentira putem njihovih foruma. Doista trebamo shvatiti, Internet je danas postao sastavni dio života svakog djeteta, naravno koje je u dobi gdje se može minimalno koristiti Internetom. Internetski portali nije samo vijest, posebno ne za djecu, ona koja se nalazi na portalu. To su i oni komentari koji se ostavljaju ispod. U ovom trenutku nema odgovornosti nakladnika, nema odgovornosti vlasnika portala za te komentare, a djeci su dostupna. Smatram da je krajnje vrijeme da se ta odgovornost nakladnika i zakonski propiše i da oni budu odgovorni za ono što piše na komentarima, pa nek' ih brišu ili nek' isključe komentare ili nek' onemoguće anonimno komentiranje. Također, prilikom oglašavanja svjedoci smo čestog slučaja neadekvatnog sadržaja reklame za pojedini proizvod, posebno što se tiče djece. Na 155. strani ovog izvješća piše: "smatramo da je procjenjivanje adekvatnosti ili etičnosti sadržaja kojima su izložena djeca prije svega zadaća oglašivača odnosno trgovaca koji određeni proizvod nude." Smatram da je to potpuno netočno i pogrešno. To je isto kao da pustite lisice u kokošinjac, jer ono o čemu razmišljaju ti koji oglašavaju samo kako da prodaju svoj proizvod i pri tome ne biraju sredstva, a država je ta koja ih mora zaštititi, prvenstveno djecu od takvih reklama. Prema tome, kolegice i kolege, uz onu početnu tezu o blagoj nezainteresiranosti institucija, posebno dakle jednog dijela odbora Hrvatskoga sabora, želio bih naravno ponoviti onu rečenicu "djeca su naše najveće blago", ali kako smo u Hrvatskoj bili svjedoci rasipanja, omalovažavanja i uništavanja blaga, ne dopustimo da to napravimo sa našom djecom. Zahvaljujem.
Hvala. Replika, gospođa zastupnica Gordana Sobol.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Kolega Bauk. Samo bih u svojoj replici htjela još ukratko osvrnut se, odnosno nadopunit onaj vaš dio, vi ste spomenuli problem konzumacije alkohola kod mladih u onom dobrom dijelu koji se odnosi na konzumaciju piva, koje istina je kod nas kao prehrambeni artikl. Međutim, sva istraživanja pokazuju da djeca, i to u najvećoj većini muška djeca, u svijet alkohola ulaze preko pive, dakle počinju sa konzumacijom piva. I želim ovog puta podsjetiti Hrvatski sabor, odnosno zastupnike i zastupnice u Hrvatskom saboru da vezano oko konzumiranja alkohola kod djece ne samo da kao društvo prešućujemo, u biti posredno i potičemo konzumaciju alkoholnih pića i kao društvo potpuno smo zanemarili ovaj problem kao javno-zdravstveni problem. Nedavno smo mi to lijepo i ozakonili, konzumaciju alkoholnih pića, u ovom slučaju piva i to ni manje ni više nego kod Zakona o sprečavanju nereda na sportskim natjecanjima pa podsjećam vas da je Vlada od prvog do drugog čitanja došla u drugom čitanju sa prijedlogom zakona gdje je nadopunila taj zakon sa odredbom da se na sportskim natjecanjima dozvoljava točenje alkoholnih pića negdje do 6%, ako se ne varam, količine alkohola. To se dakle prvenstveno odnosi na piva. Pa evo toliko o prilogu borbe i sadašnje Vlade, borbe protiv konzumacije alkohola i kod djece.
Odgovor na repliku, gospodin zastupnik Bauk.
U potpunosti se slažem s vama, kolegice i htio bih upozoriti da to nije jedini slučaj gdje ustvari deklarativno i pravobraniteljica za djecu i druge institucije govore jedno, a onda se predlažu zakoni koji rade nešto sasvim suprotno. Ustvari ponekad se čini da pravobraniteljica, kako se to popularno kaže, juriša na vjetrenjače, da su djeca i dalje naše najveće blago, ali da je kapital onaj koji je ipak iznad toga blaga i ukoliko to blago ugrožava nečiji novac ipak će novac odnijeti prednost. Nažalost, ali tako je. Hvala.
Hvala. U 12,37 isteklo je vrijeme za prijavu rasprave u trajanju od 10 minuta. Jedna obavijest. Predsjednica Odbora za poljoprivredu, ribarstvo i ruralni razvoj, gospođa Dragica Zgrebec, zakazala je sjednicu odbora danas u 13,30 u dvorani Josipa Jelačića. Gospođa zastupnica Romana Jerković. Izvolite.
Hvala lijepo, gospodine potpredsjedniče. Uvažena gospođo pravobraniteljice sa suradnicama. Kolegice i kolege. Pred nama je izvješće koje je doista kvalitetno, iscrpno i dobro sastavljeno. Nažalost, kao što je i kolegica Antičević primjetila ono je svake godine sve opširnije i opširnije, sve deblje i deblje što naravno nije dobro. Povrede prava djece ima jako puno i čini se da ako uzmemo u obzir jednu opću atmosferu i situaciju u društvu, ako uzmemo u obzir inertnost nekih institucija državnih, ako uzmemo u obzir koliko radimo na prevenciji, onda zapravo možemo zaključiti da će ovaj ured nažalost imati sve više i više posla. Čovjek zapravo ne zna odakle bi krenuo, s djecom, s teškoćama u razvoju, djece s poremećajima u ponašanju. Ja ću zapravo se osvrnuti na nešto što je obilježilo 2008. godinu, to je nasilje. Sad smo u 2009. godini. Meni se čini da zapravo od '97. godine na ovamo kroz brojne okrugle stolove, kroz brojne tribine, brojne konferencije koje su na temu održane, se uvijek pitamo istu stvar, ima li danas nasilja više nego što ga je bilo nekad, objektivno ili ga zapravo ima isto kao i nekad, jednako kao i nekad ali mi o tome više pričamo ili možda mediji umjetno stvaraju percepciju da nasilja ima više. Kako god bilo da bilo, javljaju se neki novi trendovi, danas trendovi nošenja hladnog oružja među mladima. Nož je postao obavezan dio opreme za večernji izlazak zadarskim maloljetnicima. Prijete smrću nastavniku, huligani razbijali po školi i crtali ustaške znakove, sedmaš stavio kolegi nož pod vrat, učenik ukrao i zapalio dnevnik itd., itd. To je nešto što svakodnevno možemo vidjeti u novinskim napisima. Dakle, nasilje među mladima postoji. Postoji, to je danas veliki problem, o tome slušamo godinama i brojke mene osobno ne zanimaju. Moram priznati da meni je potpuno svejedno je li u određenom segmentu bilo 1500 prijava ili ih je bilo 1600. Ono je zabrinjavajuće i apsolutno ga ne treba tolerirati. Ali se ne mogu oteti dojmu da smo nekako kao društvo postali skoro pa nijemi promatrači i da smo svojom, možda je preteška riječ, nebrigom, ali nedovoljnim angažmanom na neki način mlade ljude i iznevjerili i zanemarili. Uopće ne bi ulazila u raspravu oko toga zašto je to danas tako, u kojoj mjeri su obezvrijeđene nekakve tradicionalne vrijednosti, odgoj roditeljski, u školama itd., ali je činjenica da štetu imamo i da je šteta velika i postavlja se pitanje što učiniti sada. Dakle, što učiniti sada kako bi se nekakve abnormalnosti u ponašanju djece svele na najmanju moguću mjeru ili u potpunosti eliminirale kao pojava. Ja mislim da je veliki problem danas u prevenciji. Prevencija, riječ koja se tako rado i tako često koristi, a koja se u praksi zapravo teško ili nikako ne primjenjuje. Evo vam primjer školskih preventivnih programa. Svi se pozivamo na školske preventivne programe i svi mislimo da škole kroz svoje školske preventivne programe jako puno toga čine. U ministarstvu kažu da su školski preventivni programi odraz posebnosti škole i interesa učenika i nastavnih djelatnika. Ali u praksi zapravo se sve svodi na to da interesa od strane učenika uglavnom nema, da su nastavni djelatnici nedovoljno motivirani, da su previše opterećeni drugim nastavnim djelatnostima, a da ne govorimo o tome da ni na koji način nisu u materijalnom smislu stimulirani da provode školske preventivne programe. I danas imamo situaciju da barem 90% škola ne provodi školske preventivne programe. A da ne govorim o tome da zapravo postavljam pitanje, tko danas od nastavnika može odgovoriti potrebi za preventivnim programima u cilju prevencije suicida? Jesu li nastavni djelatnici za to educirani? Nisu. Što nadležna tijela u tom smislu čine? Ne čine ništa. Osim što na primjer mogu ipak, odnosno ne da mogu, moram spomenuti jedan dobar primjer zagrebačkog odjela za zdravstvo i socijalnu skrb koji je financiran od strane ministarstva, ali mislim da bi ministarstvo trebalo takve programe potaknuti i u drugim sredinama. To je program edukacije učitelja u ranom prepoznavanju depresivnih simptoma i prevencije suicidalnih ponašanja. E vidite, rok, i to vjerujem da gospođo pravobraniteljice znate jako dobro, rok za izradu, usvajanje i provođenje programa prevencije samoubojstava bio je 2006. godina. A tek krajem 2008. godine pri Ministarstvu zdravstva i socijalne skrbi je osnovana radna grupa za izradu tog programa, a rok je bio 2006. godina. Dakle, ipak se kao država, odnosno državne institucije ne brinu dovoljno za ovu problematiku i mogle bi učiniti više. Ali, evo da ne bude da govorim samo o crnim stvarima i o tome što država treba činiti, a ne čini, na koji način državne institucije funkcioniraju, odnosno ne funkcioniraju, reći ću vam jedan dobar primjer, jedan dobar primjer iz Rijeke. Jest, istina je da je naša borba da osnujemo jednu instituciju bila dugotrajna. Istina je da smo u tome bili sami, ali smo na koncu uspjeli. Možda ne baš u onoj mjeri u kojoj smo htjeli, ali mislim da smo dobar primjer koji bi trebao biti primijenjen i u drugim sredinama. Mi smo naime još prije 10 godina prepoznali u vlastitoj sredini određeni problem. On je bio vezan za problem nasilja i zaštitu djece od zanemarivanja i zlostavljanja. Kao jedinica lokalne samouprave smo htjeli organizirati jedan multidisciplinarni tim stručnjaka koji bi na ovoj problematici i radio i htjeli smo osnovati jednu instituciju. U tom nastojanju smo naišli, kao što sam rekla na bezbroj problema, suočili se s nevjerojatnom inertnošću nadležnog ministarstva i bez imalo financijske pomoći od strane ministarstva smo osnovali savjetovalište 2000. godine u kojem je najprije bio zaposlen jedan psiholog. Kontinuiran porast korisnika nas je potaknuo da proširimo djelatnost. Zaposlili smo novih 7 ljudi, adaptirali smo novi prostor za koji smo utrošili milijun i 700 tisuća kuna, zaposlili smo dakle i psihologe i psihijatre, zaposlili smo medicinske sestre, zaposlili smo socijalnog radnika i na koncu smo stvorili jednu instituciju koja može odgovoriti izazovima današnjih situacija i ovoga vremena. Dakle, htjeli smo osnovati centar za zaštitu djece od zlostavljanja i zanemarivanja. U tome nismo uspjeli jer zakon nije omogućavao da Grad Rijeka bude osnivač takvoj ustanovi. Danas imamo dom za dnevni boravak. Vjerujem da vam je ta činjenica poznata. U tom domu danas rade vrhunski stručnjaci, imaju jako puno posla. Ne samo s djecom iz Rijeke, ne samo s djecom iz Primorsko-goranske županije, već iz svih susjednih županija. Mislim da je to dobar model koji bi trebale i druge jedinice lokalne samouprave primijeniti u svojim sredinama. Mislim da bi ministarstvo trebalo dati podršku jedinicama lokalne samouprave u formiranju takvih institucija. Hvala lijepo.
Hvala. Gospođa zastupnica Gordana Sobol. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospođo pravobraniteljice sa suradnicama, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Naravno, kao što sam to i na nekoliko odbora u pripremi za ovu plenarnu sjednicu činila, ja ću podržati Izvješće pravobraniteljice za djecu i u smislu onoga svega što je ona osobno, ali i sa svojim suradnicima činila i provodila tijekom prošle godine i što stoji u ovom izvješću, ali neću reći da sam zadovoljna sa onim što mogu pročitati u tom izvješću jer unutra se nažalost na još uvijek previše, previše područja ukazuje na nepoštivanje dječjih prava, bez obzira i na sve napore koji dolaze od strane ureda pravobraniteljice. Ali ono što mi se čini najproblematičnije od svega što državne institucije, odnosno Vlada naša, nadležna ministarstva apsolutno nemaju dovoljno sluha za ono što se radi u Uredu pravobraniteljice, odnosno za sve ono na što se ukazuje, donose se određene preporuke, upozorenja i slično. U jednom dijelu ja se želim osvrnuti upravo na ono što je možda reklo bi se svima, možda najlakše uočljivo a predstavlja najteža kršenja dječjih prava, a to je problematika nasilja. I odmah na početku pročitat ću nešto što nije pročitano u izvješću Odbora za obitelj, mladež i šport, a to je da je na zadnjoj sjednici prije dva dana predsjednica Odbora za obitelj, mladež i šport predložila i stavila na glasovanje matičnom odboru zaključak kojim se zadužuje Vlada Republike Hrvatske da u roku od 60 dana donese program mjera za unapređenje stanja dječjih prava u Republici Hrvatskoj, posebno vodeći računa o problemima prisutnima u provođenju propisa, te prijedlozima navedenim u izvješću pravobraniteljicu za djecu za 2008. godinu. Navedeni zaključak nije prihvaćan, jer su tri glasa bila za i šest glasova protiv. Naravno zna se članova i članica iz vladajućeg odbora iz koalicije na čelu sa HDZ-om. To mi jedino može govoriti da se od strane vladajućih apsolutno ne prepoznaje jedan od najvećih problema s kojima se susrećemo u zaštiti ili u odgoju i obrazovanju, kako god hoćete naše djece, a to je problematika nasilja. Ja ću podsjetiti da je klub SDP-a upravo potaknut svime što se naročito tijekom prošle godine, a to se nastavilo i u ovoj godini, dešavalo na području problematike nasilja među djecom nad djecom, uputio u saborsku proceduru jedan materijal koji se zove "Porast nasilja među mladima u Republici Hrvatskoj". Uzmite pročišćeni dnevni red, vidjet ćete da ta točka naravno pada, ono što se reklo u rednom broju, gdje bismo trebali o tome raspravljati. Sada možete vidjeti da je 45. točka dnevnog reda. A naravno u međuvremenu je stiglo i mišljenje Vlade Republike Hrvatske da je bespredmetno jednostavno o tome razgovarati, jer Vlada tvrdi da čini sve i da praktički ispada da nisu točne ocjene onoga o čemu smo mi govorili u tom materijalu, ali i ono o čemu govori i pravobraniteljica u svom izvješću. Iz svih dostupnih podataka koje imamo na bilo kojoj razini, da uzmete iz bilo koje institucije, evidentan je porast nasilja kako onog čije su žrtve djeca i mladi, tako i onog u kojem su oni sami počinitelji. A stručnjaci već dulje vrijeme upozoravaju i daju preporuke za suzbijanje ovog problema. Prema podacima Ministarstva unutarnjih poslova u 2008. godini došlo je povećanja broja djece počinitelja kaznenih djela za 6,83% u odnosu na 2007. godinu. U klubu SDP-a i ja osobno smatram da to jeste podatak koji bi nas trebao zabrinuti. U 2008. godini maloljetne osobe počinile su ukupno 730 kaznenih djela protiv života i tijela. 2 kaznena djela ubojstva, 2 kaznena djela ubojstva u pokušaju, 126 kaznenih djela razbojništava, 113 kaznenih djela nanošenja teških ozljeda. Kada se govori o podacima kada se uzmu u obzir podaci iz Ureda pravobraniteljice za djecu, ona je sama tijekom 2008. godine zaprimila 89 pojedinačnih prijava za zaštitu od nasilja u odgojno obrazovnim ustanovama, kojim je bilo obuhvaćeno 429 djece. I taj broj je u odnosu na 2007. godinu porastao za 67%. Mislim da govorim dobre podatke. U odnosu na 2004. godinu, broj pojedinačnih prijava Uredu pravobraniteljice porastao je za više od 68% i sva iskustva koja imamo, oni koji se bave problematikom nasilja nad djecom i među djecom, iskustva govore da djeca koja doživljavaju nasilje i sama često nasilje primjenjuju kao obrazac ponašanja. Te je tako Ured pravobraniteljice za djecu tijekom prošle godine zaprimio 297 prijava koje su se odnosile na povredu prava djece na zaštitu od nasilja. Kao oblici nasilničkog ponašanja prema djeci, uzeti su nasilje u obitelji, nasilje u odgojno obrazovnim ustanovama, nasilje u institucijama i ostalo nasilje. Broj pojedinačnih prijava oblika nasilja nad djecom Uredu pravobraniteljice u odnosu na 2005. godinu porastao za više od 55%. Vlada je u svom mišljenju, odnosno kada je dala negativno mišljenje da mi o ovome raspravljamo, dakle o problematici o kojoj itekako govori izvješće pravobraniteljice za djecu, poziva se na provedbu nacionalna ... [[Govornik se ne razumije.]] aktivnosti za prava i interes djece za razdoblje od 2006. i 2012. godine. Pri tome potpuno zanemarujući činjenicu i smatrajući da to nije apsolutno nikakav problem, da su dvije nacionalne strategije koje su nam izuzetno značajne, ja bih rekla ključne u ovom području, a to je Nacionalna strategija prevencije poremećaj u ponašanju djece i mladih, kao i Nacionalne strategije zaštite djece od zlostavljanja i zanemarivanja obje trebale biti donesene još 2006. godine. Mi smo sada na polovici 2009. godine u ovih nekoliko godina desili su se i neki od najtežih oblika nasilničkog ponašanja i prema djeci i među djecom. Ono što posebno zabrinjava činjenica da kada je ovo u pitanju, tada se naravno uvijek izvlačimo na nekakve radne grupe, povjerenstva i slično, pa tako i sada Vlada govori o tome da su se osnovala povjerenstva ili radne grupe koje će pristupiti izradi nečega što je trebalo biti izrađeno još prije tri godine. I konačno završit ću sa onim što smatram posebno zabrinjavajućim. I pozivam na neki način kolege i kolegice saborske zastupnike iz vladajuće koalicije, da o tome razmisle. Odnosno da imaju na umu da je i Ured pravobraniteljice, dakle pravobraniteljice za djecu sa svojim suradnicima, opunomoćenik Hrvatskog sabora. I da kada dolaze određeni prijedlozi koji su vezani uz izmjene, poboljšanja, dopune ili što hoćete, pojedinih zakonskih prijedloga, da biste ih svi skupa trebali sa puno više pažnje pogledati i nastojati da svi zajedno utječemo na Vladu da prihvaća te sugestije. Jer ponavljam, ured pravobraniteljice kao i ostala pravobraniteljstva naši su opunomoćenici. I ako već Vlada sama nema sluha pa valjda ovaj Hrvatski sabor vi koji ovdje sjedite bi trebali imati na umu da bismo ako ništa drugo trebali pažljivo iščitati te njihove prijedloge i pokušati ih ugraditi u naše zakone. Hvala.
Hvala. Gospođa zastupnica Mirjana Ferić-Vac. Izvolite.
Hvala lijepa. Gospodine potpredsjedniče, gospođo pravobraniteljice, suradnici, gospodo državni tajnici, kolegice i kolege. Što se tiče ovog izvješća koje ste vi podnijeli ovom Visokom domu i u kojem ste prikazali rad vašeg ureda, podatke, stupanj poštivanja odnosno ugroženosti dječjih prava u takvim evidentiranim slučajevima njih je bilo 2008. godine 2 tisuće 75 novih predmeta. 2 tisuće 75 novih slučajeva, novih sudbina koje vežu uz sebe još članove obitelji, članove iz šire zajednice, dakle taj broj kao broj je jedno a koliki je domet slučajeva o kojima raspravljamo kad krenemo od broja 2 tisuće 75 to i ne znamo, pretpostavljamo u multiplicirajućim sustavima koliko je to dostupno dalje i otišlo dalje. Dakle, svake godine je porast slučajeva kako pokazuje vaše izvješće sve veći. U pojedinim dijelovima razabiremo naravno područja a već je bilo o tome dosta riječi, nasilje nad djecom, među djecom što me moram reći i posebno brine pri čemu se valja pitati kako ured pravobraniteljice onda djeluje u pravcu ministarstava. Ona ministarstva koja su dužna djelovati i poduzimati konkretne mjere. Na primjer, za mene je to temeljno pitanje edukacije, ne samo prevencije. Prevencija je nešto što može biti, prevencija je ono što nam treba u svakom slučaju jer je već stanje u kojem se nasilje dešava odnosno slučajevi koji svjedoče o nasilju već je zauzeo previše mjesta u našem društvu, ali edukacije. Dakle, ja ću ponovo naglasiti da svakodnevni natpisi u medijima itekako aktualiziraju pitanje obrazovanja za nenasilno ponašanje i to za nenasilno rješavanje konflikata za demokraciju što implicira i obrazovanje za ljudska prava. Bez takvog cjelovitog od sasvim malih godina uzrasta obrazovanja i pristupa mi ćemo doći daleko. Na taj način dostići ćemo dakle u sustavu obrazovanja potencijalne nasilnike koji će nešto naučiti, potencijalne žrtve a naročito one potencijalne tihe promatračice i promatrače koji čine onu većinu koja bi dakle pretpostavljam imala snagu kao sutrašnji mladi ljudi odnosno prekosutra odrasli ljudi pokazati svoju građansku kuražu i reagirati u takvim slučajevima. Evo, gospođo pravobraniteljice ja tako doživljavam dugoročno cjelovito obrazovanje u smislu preveniranja nasilja jer se u taj proces kroz godine uključuju djeca, roditelji, staratelji, institucije itd. Naravno da su zabrinjavajući ekscesi koji evo nastaju upravo u ovom vremenu kraja školske godine. Svi mi koji smo se sretali sa procesom obrazovanja znamo da je tu negdje pitanje izdano od strane duha i tijela i djece koja su pod pritiskom i roditelja i očekivanja i obećanja, i mogućnosti daljnjeg školovanja na kraju u ovisnosti o uspjehu ili neuspjehu u završetku određenog stupnja obrazovanja. Dakle, djelomično se moram reći u tom smislu nasilja, neću govoriti od nasilja nad djecom, to je druga tema nego nasilja djece u institucijama postavlja jedno pitanje koje je prihvatljivo i ja bih vas evo molila da vašim autoritetom poradite na tome. To je pitanje zaštitara u školama. Hoćemo li mi izbjegavajući odgoj u školama, izbjegavajući brigu o tome da djecu odgojimo jer smo to izbacili iz našeg odnosa prema zakonu stvoriti pretpostavke jedne policijske države u kojoj će zaštitari čuvati djecu od djece, pa će ih onda čuvati u tramvajima, autobusima opet od druge djece, pa ćemo dobiti jedan lanac u kojem više nema zapravo osnove za pravnu državu nego policijsku državu. To nikome nije u interesu, to nikome nije ni u primisli da treba stvoriti a početak je uvijek onaj mali. Prvi tko baci kamen taj prvi krene. Tako je možda i u takvim situacijama. Onda bih također rekla da ne može biti naprosto da se u svakom izvješću ponavljaju dijelovi koje vi detektirate s pravom koje mi cijenimo kao odgovornost Vlade a da potom državne institucije ne čine dovoljno. Na primjer, od povrede prava na život s roditeljima, prava na privatnost, uvođenja objedinjene stavke u proračunu o sredstvima za djecu. Dakle, sve su to elementi koje mi nalazimo u vašim izvješćima, podržavamo i čini mi se da vi sa vašim izvješćem i inicijativama zaista imate podršku ovog najvećeg dijela Sabora a da baš Vlada i državne institucije nemaju sluha za ovo što vi govorite. To nije dobro. No vratimo se kako ste sami rekli subjektu vašeg izvješća dakle djeci. Danas je evidentno iz onoga što vi pišete i detektirate da jedan niz problema rezultira iz poznatog nepoštivanja postojećih dokumenata o dječjim pravima. Djeca su i prema međunarodnim dokumentima posebno štite od manipuliranja u ratnim sukobima, u manipuliranju sa oružjem itd. Pa evo i neki dan smo svjedočili na jednom TV kanalu jednom dječačiću koji skače po nekom poligonu i viče uh kako krasni tenkići, kako krasne puškice. Mislim da je to nešto što televizija ne smije prikazivati djecu u veličanju oružja. Manipuliranje djece u političke svrhe, o tome je već bilo riječi ali bojim se da su glasovi onih koji o tome govore sve tiši a da ćemo morati to uskladiti sa još drugim zakonima koji reguliraju izvore i postaviti stvari malo konkretnije. Htjela bih spomenuta u ovom trenutku i nešto što se veže za ovaj slijed brige o djeci, možda danas već onima koji su prešli 18 godina. 92. ja sam još bila u školskom sustavu odlukom jedne ministrice jednog Ministarstva prosvjete ukinuli su dakle svi stručni suradnici na školama od psihologa, pedagoga. U vrijeme kada su promjene u Hrvatskoj bile tako velike u Zagreb su dolazile tisuće djece iz drugih krajeva, škole su više bile ne razred od 30 nego od 45 djece. Dakle, ostavljena je jedna generacija bez potpore, bez podrške i to nije dobro. Postepeno vraćanje dakle, stručnih službi u škole slijedilo je dosta kasno, dosta mukotrpno, za to nema dovoljno sluha. Ono što bih još također rekla a to što bi i očekivala od vašeg izvješća je da Vlada zaista ozbiljno pristupi onome što vi, nabrojano je već dovoljno toga pa neću ponavljati. Vlada se ne može oglušiti, Vlada na kraju, i država, ne samo da je dobra po čovjeka, ona mora zaista biti uvjet svakog dobra, a svako dobro je uvjet generacija koje izrastaju. Htjela bih skrenuti pažnju još na nešto a to je pitanje izvješća pravobranitelja koji, pučkog pravobranitelja koji iznosi čitav niz primjedbi na slučajeve iz područja posebne državne skrbi. Dakle, tu dolazi do kršenja prava građanki i građana a sasvim sigurno da u tim familijama, obiteljima postoje djeca. A jedno kršenje u jednoj zajednici, jednog prava reflektira se sasvim i na druge. To možda nisam dovoljna iščita ili je to možda posao regionalnih ureda koje ćete intenzivirati i ja bih voljela da to intenvizirate jer negdje ostaju kao djeca na otocima, ostaju djeca na ruralnim područjima i ostaju djeca u područjima od posebne državne skrbi o kojima ne skrbimo dovoljno. I na kraju, i ne posljednje, je pitanje djece romske populacije, zadnji događaji koji u nekim sredinama pokazuju da je stanje zabrinjavajuće, evo ja bih vas molila i podržala da snagom vašeg autoriteta zaista propitate do koje mjere udruge, a možda nekada i alibi funkcijom državnih institucija imaju sredstva za rad sa romskom populacijom to zaista koriste u preventivnom, edukativnom smislu i da nas o tome izvijestite. Ja vam se zahvaljujem, podržati ću vaše izvješće i učiniti ću u onom dometu u kojem ja imam kontakta sa nekim međunarodnim isto institucijama da to bude poznato. Mi također znamo da je ovo godina Vijeća Europe protiv kažnjavanja, fizičkog kažnjavanja djece, vi ćete vjerojatno o tome na godinu izvijestiti, valja reći da je to važna stvar u koju smo uključeni i u kojem vaš ured isto tako čini silne napore. Hvala vam lijepo.
Hvala. Gospodin zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani potpredsjedniče, gospođo pravobraniteljice, kolege zastupnici. Prije svega iskoristio bih ovu prigodu da poručim zastupniku Bauku, vidim da ga ovdje nema, koji je rekao da dio odbora očito nije imao sluha vezano za raspravu o ovom izvješću. Ja moram reći da je naš Odbor za rad i socijalno partnerstvo zainteresiran bio odbor i o tome raspravljao, tako da ne bi ta činjenica njegova generalno mogla stajati. No što se tiče zaštita interesa djece mislim da je ona u hrvatskim propisima, zakonima, više-manje ugrađena dobro. No pitanje je kako se sve to provodi u praksi. I na žalost onda imamo ovakvu situaciju koju iznosi i pravobraniteljica gdje u svom izvješću jasno pokazuje kolike su manipulacije djecom i koliko je iskorištavanje to djece na jedan najbrutalniji način još uvijek prisutno kod nas. Ja ću se sigurno više osvrnuti na onaj dio izvješća koji govori o gospodarskom iskorištavanju djece koja nažalost moraju obavljati određene štetne, štetne poslove. Pravobraniteljica je isto tako ukazala u svom izvješću na jedan podatak, ja bih rekao neosjetljivosti na jednu ljudsku dimenziju odgovornih osoba koje bez njene intervencije očito nisu razumjele da u ovom primjeru kojem je navela da samohranog roditelja oslobode od noćnog, smjenskog posla koji ima 10-to godišnje dijete. Normalno, najgore je to što upravo takva osoba dolazi iz dijela državnih službi. Znači tu bi trebalo sigurno apelirati, sigurno da takvih slučajeva više ima kod privatnih poduzetnika itd., ali bar ovih što se tiče državnih institucija mislim da bi tu trebali ljudi koji su na takvim odgovornim mjestima itekako imati malo više te ljudskosti i sluha vezano uz taj dio. Sigurno da ova gdje se navodi koliko se djece iskorištava u noćnim satima, tv showovima, u radu djece koja prodaju suvenire što mi možemo vidjeti svakog ljeta kada prošećemo našom obalom, da je to negdje do sitnih noćnih sati, ta mala dječica tamo sjede, čuče, ne znam nude školjke ili ne znam što sve ne prodaju. I da u svakom slučaju bi tu moralo se nešto poduzeti na neki način, spriječiti one nesavjesne roditelje koji potiču tu djecu jer na neki način ih šalju na ulicu da tamo to prodaju. Interesantan je podatak da državni inspektorat je u protekloj godini obavio 62 nadzora što mislim da nije dovoljno da budem odmah iskren, jer se vidi po tome da je otkrio u ta samo 62 nadzora je otkrio 170 povrede raznih propisa normalno, to bi bilo u prosjeku da je po jednom nadzoru državni inspektor otkrio tri povrede raznih po propisa. Što je na neki način sablažnjivo obzirom da se radi o djeci, o problemu djece, zato je to sablažnjivo i mislim da bi tu u svakom slučaju tu državni inspektori trebali biti puno agresivniji i daleko više obaviti nadzor. Ovaj podatak je i za očekivati bio da u djelatnosti ugostiteljstva točnije poslovi konobara, pomoćnih kuhara su na neki način izdvojeni poslovi gdje ima najviše nezakonitosti na koje je pravobraniteljica ukazala u odnosu na maloljetnike. I onda normalno ako to ukazuje se, onda inspektori znadu, ciljano im je rečeno gdje trebaju malo više pooštriti, biti daleko velim agresivniji, kao i što se kaže prodavača, trgovaca, građevinskih i pomoćnih građevinskih radnika gdje djeca rade na naplati parkiranja, pa čišćenje brodova, u pilanama čak i proizvodnji pića a onda se čudimo što je Hrvatska tako visoko rangirana kada se daje izvješće o konzumaciji alkohola i ostalog što se tiče naše mladosti. Državni inspektorat je u nabrojanim slučajevima utvrdio da se isto tako radi o sklapanju ugovora o radu na određeno vrijeme, normalno štetnih i to bez odobrenja zakonskih zastupnika o radu duljem od punog radnog vremena, ne obavještivanju inspektora rada o prekovremenom radu djeteta, noćnom radu, te radu na poslovima koji mogu ugroziti zdravlje te djece. I onda se navode, ja ću samo izdvojit neke primjere koje ste vi naveli ovdje. Kaže, 17-godišnjakinja koja radi kao konobarica u noćnom baru, to je sigurno loš primjer i sigurno da ona nije radila jedan dan. I sad se postavlja pitanje gdje je onda ta inspekcija da nije intervenirala. Ona je sigurno radila jedan dulji period tamo u takvom baru. Ili kaže, nezakonito zapošljavanje djeteta mlađeg od 15 godina, pa 9-godišnjak koji je radio kao prodavač suvenira u obrtu svoje majke, to je ovo što smo rekli što djecu šalju da ne znam. Zatim, 14-godišnjak koji je čistio i održavao alat na privremenom gradilištu vodospreme itd. Protiv takvih poslodavaca jesu, podnesene su prekršajne prijave. To su i ovi primjeri koji su ovdje navedeni, ti su znači otkriveni. Sigurno da ima puno više onih koji nisu otkriveni. No pitam se ja da li je to dovoljna kazna samo podnijeti prekršajnu prijavu protiv takvih poslodavaca. Po meni, njih bi trebalo daleko oštrije sankcionirati. Ne znam koliko je to moguće čak i kazneno itd. jer mislim da su to bezdušnici koji iskorištavaju tu djecu za svoje interese. U području zaštite na radu inspektori rada su otkrili nepravilnosti vezane uz malodobne radnike i malodobne učenike u naukovanju i to u nekoliko slučaja su se ti učenici ozlijedili, ali ozlijedili se zato jer ih prethodno nije osposobio taj njihov poslodavac, osposobio za rad tim sredstvima rada i normalno da su se ta djeca, ta mladež normalno ozlijedila. I tu bi isto trebalo normalno više vodit računa oko tih poslodavaca koji nisu u stanju osposobiti svoje radnike za rad na određenim opasnim sredstvima. Govoreći o zaštiti djece od gospodarskog iskorištavanja, tu ću posebno stavit naglasak, sigurno se ne može zanemariti problem djece prosjaka koji ne samo da su ta djeca izložena pogibelji, uvjetima opasnim po njihovo zdravlje, već mnoge od njih na prošnju tjeraju i članovi njihovih obitelji što je, normalno, najtužnije i najžalosnije. Mislim da nažalost u Hrvatskoj još uvijek nije dovoljno učinjeno kako bi se ta situacija popravila i kako bi se na neki način ta nejaka bića zaštitila od tih monstruma koji naprosto tjeraju djecu na taj rad. Po meni, ja bih otvorio Goli otok ponovno upravo za takve monstrume koji bi mi tamo radili, a ono što zarade išlo bi za zbrinjavanje takve djece, a ne da faktički djecu tjeraju malte ne u smrt. I mislim da bi tu u svakom slučaju daleko veću ulogu morala imat policija koja ignorira jednostavno tu pojavu, sve rašireniju pojavu ignorira. Mislim da policija ne bi smjela ignorirati tu djecu koju svatko od nas tko vozi auto ima prigode itekoliko puta dnevno na ulici vidjeti koja mu lupaju po prozorima, vrata otvaraju i traže nešto. To ne bi se smjelo dopustiti i zbog toga ja tu apeliram na vas pravobraniteljice da za sljedeću godinu i to u normalno u boljoj suradnji, ja bih čak rekao sa nadležnim ministarstvom i ostalim državnim tijelima se donesu propisi, protokoli kojima bi se najteže osudili oni zlostavljači djece koji takvu djecu iskorištavaju. I trebalo bi propisima definirati stvarno onakve kazne koje bi odgojno djelovale na takve ljude da ne dovode djecu na ulicu i ostavljaju. I tu molim vas, apeliram, budite ustrajni. Ne može nitko u nijednom ministarstvu reći, a pogotovo nadležnom da će se to generalnim protokolom riješiti itd. Mislim da je to jedna pojava koja je u Hrvatskoj sve raširenija i mislim da to treba zaustavit na dobrobit djece. To je isključivo cilj. Obzirom vidim da mi je vrijeme izašlo, ja bih još mogao dosta govoriti ovdje, posebno oko onih koji dopuštaju da djeca mlađa od 18 godina konzumiraju alkohol, cigarete itd. i normalno mislim da tu inspekcija mora isto daleko kvalitetnije odradit svoj posao, ali s time velim imate moju punu podršku da se daleko više zauzmete upravo za ovu djecu, ovu djecu koja su osuđena da moraju na ulici faktički spašavat svoj goli život jer moraju prosit i radit za nekog drugog. Hvala vam lijepo.
Hvala. Replika, gospođa zastupnica Gordana Sobol.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče. Pa evo kolega Kunst, jednu kratku repliku u kojoj samo bih željela dodatno pojačati i onaj dio o kojem ste vi govorili, jutros smo zajedno bili na sjednici odbora kojim vi predsjedate, dakle vezano oko problematike djece prosjaka. Naravno, ja podržavam i vas u ovom dijelu gdje vi ukazujete dodatno na taj problem pa i u tom apelu koji je išao prema pravobraniteljici, ali ja bih nadopunila to pa bih ja uputila apel predstavniku Ministarstva obitelji koji je evo tu prisutan, gospodin državni tajnik Adanić. Jer po ovom izvješću koje smo dakle dobili od Ureda pravobraniteljice, Ured pravobraniteljice je itekako prepoznao ozbiljnost ovog problema, dakle citiram ono što piše u izvješću: "… i potrebe njegovog koordiniranog rješavanja te je već Ured poduzeo aktivnosti sa ciljem okupljanja stručnjaka nadležnih ministarstava." Citiram dalje: "Međutim, Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti izvijestilo nas je kako nema temelja za donošenje niti opravdanost", misli se na donošenje jednog protokola o postupanju, "za posebno reguliranje koordiniranog postupanja nadležnih tijela u odnosu samo na ovu kategoriju djece, budući da će se to riješiti generalnim protokolom kojim će se regulirati postupanja u slučaj grubog zanemarivanja dužnosti zbrinjavanja ili odgoja djece." Međutim, taj dokument čije je donošenje bilo planirano za 2007. godinu još nije donesen. Dakle, podupirući i vašu raspravu i ono što ste iznijeli, apeliram ovdje na predsjednika ministarstva, ali i na sva ostala nadležna ministarstva da prihvate sugestije Ureda pravobraniteljice i da konačno svi zajedno sjednu i da donesu adekvatne mjere koje će ići u rješavanju ovog problema, a to je dakle djeca prosjaci kojih smo svi svjedoci i svakodnevno ih susrećemo na ulicama naših gradova.
Odgovor na repliku. Gospodin zastupnik Boris Kunst.
Pa kolegice zastupnice, ja potpuno podržavam ovo što ste vi rekli jer ja mislim kad su djeca u pitanju da onda nema niti stranačkih razlika, da nema nikakvih razlika što se tiče tko je na vlasti, tko je u oporbi, da su nam tu potpuno interesi, bar svakom normalnom čovjeku, potpuno isti. Potpuno isti u smislu kako pomoći, kako zaštititi tu djecu i zbog toga sam upravo apelirao, logično, da državne institucije moraju odradit svoj dio posla, ali neka uporna bude i dalje pravobraniteljica. Hvala vam lijepo.
Zastupnica Željana Kalaš. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedavajući, poštovane gospođe iz ureda pravobraniteljice za djecu, gospodine državni tajniče. Evo, ja ću svoje izlaganje danas u pojedinačnoj raspravi započeti tvrdnjom da mi se čini da ured za pravobraniteljicu ima stvarnu podršku, da ima stvarnu podršku i od svih zastupnika u Saboru, bez obzira kojoj opciji pripadaju i od Vlade i nadležnih radnih tijela. Mislim da je to tvrdnja s kojom se možemo svi složiti. Kao jedan od argumenata koji ću reć u prilog toj tvrdnji je i nešto što sam pronašla u ovoj evaluaciji institucije pravobranitelja za djecu, a to je da je Hrvatska jedna od rijetkih europskih zemalja koja ima izdvojenoga, dakle ne u sklopu pučkog pravobranitelja pa da ima iza sebe nekakav odjel ili resor koji se bavi pitanjima zaštite prava djece, nego ima izdvojen samostalan ured pravobranitelja za djecu koji već jako dobro funkcionira i po ovom izvješću čini se da je izuzetno neovisan, njegov izbor je transparentan i ovo izvješće je poprilično sadržajno, svi smo se složili da je jako dobro. Jednako tako, jučer smo na matičnom odboru kao dokaz za ovu tvrdnju dobili i odgovor na moje pitanje od strane pravobraniteljice za djecu da je postotak prihvaćenih mjera od strane institucija, a koji je ured pravobraniteljice predložio među najboljima ili barem u visokom prosjeku među ostalim europskim zemljama. Među najboljima ili u europskom prosjeku. To je nešto što mi se čini kao izuzetno važno danas spomenuti jer rasprava nije vodila u tom smjeru, a to je odgovor koji sam dobila od pravobraniteljice jučer na matičnom odboru. Sljedeće, kažemo da su nam nordijske zemlje uzor, a također u ovoj evaluaciji institucije pravobranitelja za djecu, bivši norveški pravobranitelj za djecu pohvaljuje Hrvatsku i kaže da kad ga pitaju za najbolje, on kaže pogledajte Hrvatsku. To je drugi kompliment. Znači, s neovisnog gledišta, mi smo reći ću dobri, da ne kažem da smo gotovo pa najbolji, i to ne samo ured jer ured bi bio neuspješan da se njegovi apeli ne čuju, da ne surađuje sa ostalim institucijama, da ne dobiva potporu, pa ako hoćete i u konkretnim prihvaćanju ovih 25, 30% mjera, a mi smo danas bili čini mi se i previše samokritični. Ponekad mi se u ovim raspravama činilo da smo zloupotrebljavali djecu gotovo u dnevno političke svrhe. Evo, upravo sam dala dva argumenta kojim se suprotstavljam izlaganjima nekih mojih kolega i reći ću ponovno, da mislim da nikako nije dobro zloupotrebljavati djecu i iskorištavati ih u dnevno političke svrhe, bez obzira o kojoj se temi radi jer na taj način samo kršimo njihova prava i stavljamo na zaštitu prava djece negativnu konotaciju. Mislim da čineći stvari crnjima nego što one stvarno jesu samo radimo na štetu i djeci i uredu pravobraniteljice i svim nadležnim tijelima, ali i sami sebi na kraju krajeva jer i mi smo oni koji skrbe o dječjim pravima, pa barem posredno. Govoreći samo u negativnom kontekstu, … [[Govornica se ne razumije.]] stvara se namjerni kaos i zloupotrebljava se ako baš hoćete i ovo izvješće u okviru rasprave o njemu. Izvješće je kao što sam rekla vrlo sadržajno, smatram da je izuzetno sistematizirano i najopširnije do sada. Ali ne bih se složila sa dosadašnjim izlaganjima da se radi zapravo isključivo o porastu broja kršenja prava djece. Podvući ću paralelu sa recimo obiteljskim nasiljem. Možda je prije bilo više obiteljskog nasilja, ali danas je javnost više senzibilizirana po tom pitanju. I upravo je to argument koji sam pronašla ponovno u jednom od izvješća koja su sadržana u ovoj evaluaciji institucije pravobranitelja za djecu da se radi o pojačanoj senzibilizaciji javnosti po pitanju zaštite prava djece bez obzira na koju kategoriju prava se ovdje radi. I dobro da je tako jer da je drugačije, zbilja bismo bili u problemu. I ponavljam da ne mislim da se prigodničarski odnosimo prema dječjim pravima. Želim vjerovati da svi želimo afirmirati prava djece i iz mnogih se rasprava ipak uz napor, ali se moglo razaznati da svi želimo afirmirati prava djece i zajedno se boriti za što adekvatniju skrb o njima. Naravno, svi imamo pravo i na vlastiti stav pa tako i u ovom izvješću, ali ne bismo ga trebali zloupotrebljavati. A zloupotreba se čini mi se dogodila, to je barem moje mišljenje u izvješću sa rasprave matičnog odbora. Nažalost, to nije prvi put, ali ja imam pravo ovdje reći svoj stav osobni. Napominjem da nikako ne želim kontaminirati raspravu niti ovo izvješće sa stavom većine članova tog matičnog odbora, da se u ovoj izvješću, možda su se stavile neke stvari koje su po nama bile manje bitne, po nekoj manjini više bitne, a da su izbjegnute staviti neke vrlo bitne stvari u raspravama koje su danas doduše čak i spomenute u raspravama oporbenih zastupnika, ali sasvim svejedno. Da je predsjednica odbora tu, ja cijelo jutro je nisam vidjela, možda je to moj propust, ali vjerujem da nije danas u Saboru, ja bih joj to i rekla i tražila bih da se to izvješće izmijeni. Ja sam danas istupala u ime potpredsjednice toga odbora i konzultirala sam se sa većinom članova tog matičnog radnog tijela i svi su se složili sa mnom. Bojim se da bi se rasprava o ovom izvješću mogla shvatiti vrlo loše, vrlo loše. Takva je atmosfera vladala u ovom Saboru. Bojim se da bi i mediji mogli vrlo loše prenijeti ovo izvješće. A tko će tome biti kriv? Djeca? Ne vjerujem. Ured pravobraniteljice? Nadležne institucije? Svi smo odgovorni, i mi smo krivi. I mi smo krivi radi takvog intoniranja ove rasprave. Jednako kao što vjerujem u ovom smislu da nitko ovdje od nazočnih ne zna za Splićanina Igora koji je osvojio fantastičnu medalju na informatičkoj olimpijadi, dakle na svjetskoj je razini jedan od najboljih mladih informatičara. Nitko, evo ja sam rekla njegovo ime, ali nitko sigurno od vas ovdje nazočnih nije čuo o tome, a svi se borimo i zalažemo i danas su nam puna usta bila djece. Nitko ga nije ni pohvalio. Ali svi znamo i na svim duplericama su bile ne samo članovi obitelji, ne samo djevojke i prijatelji, nego znamo i gdje se odijevaju raznorazni delikventi, pa tako se vrlo često u medijima prikazuju svi slučajevi negativnog, eto vršnjačkog nasilja koje čini mi se jedino bilo dobro prikazano u okviru medija i potaknuto je, dakle slučaj Ritz, o njemu govorim. Dakle potaknuo je raznorazne aktivnosti, ne samo na razini institucija, nego vjerujem da su mediji jako dobro prikazali taj slučaj i u ovom slučaju ih pohvaljujem, barem je to ono što sam ja uspjela u tom slučaju vidjeti. Potaknuli su vršnjake na niz aktivnosti, na niz mjera, kao protuodgovor na to vršnjačko nasilje. Evo, i u tom kontekstu, ja ću zaključiti ovu svoju raspravu sa apelom prema medijima na promišljeno izvještavanje o svim dječjim pravima, ne samo njihovim kršenjem, nego i u svrhu ovog proaktivnog djelovanja koje stalno ističemo u okviru djelovanja ureda pravobraniteljice za djecu, na senzibiliziranju javnosti uopće o postojanju dječjih prava. I za kraj mogu samo reći da ću prihvatiti ovo izvješće. Hvala vam lijepo.
Hvala. Jedan ispravak netočnog navoda, gospođa zastupnica Marija Lugarić.
Nije točan navod kolegice da je ovdje bilo zlouporabe izvješća i djece. Sve ono što je ovdje bilo rečeno, čini mi se većini diskutanata u raspravi je isticanje citata, odnosno činjenica da Vlada i vi iz većine uporno odbijate prihvatiti 3/4 primjedbi i sugestija pravobraniteljice za djecu.
Replika, gospođa zastupnica Gordana Sobol.
Pa ja bih samo ovako kolegici. ... [[Upadica se ne razumije.]] Ne imala je ispravak. Ali evo ja sada idem sa replikom pa po dobrom starom običaju u odgovor. Dakle, ja se ne slažem i ne mogu prihvatiti da je ovdje danas bilo politiziranja ili iskorištavanja ovog izvješća ili bilo kojeg drugog u političke svrhe ili dnevno političke svrhe. Ja samo osobno smatram kao saborska zastupnica da imam pravo biti kritična prema činjenici da se kroz izvješća pojedinih pravobraniteljstava, danas govorimo u ovom konkretnom slučaju pravobraniteljice za djecu, već više godina ponavljaju nepravilnosti na koje Vlada nema odgovora. I mi imamo pravo ukazivati na to. I pozivati Vladu da u odnosu prema Uredu pravobraniteljice, odnosno prema opunomoćeniku ovoga Sabora, iskaže makar malo više sluha i prihvaća sugestije i preporuke koje dolaze iz razine toga ureda. Prema tome, ne vidim razloga da bilo čija rasprava ovdje danas se idu okvalificirati da se pokušava iskoristiti u dnevno političke svrhe. Osim toga, kolegice Kalaš pa i vi imate u svom klubu kolegice i kolege koji su se mogli isto tako javljati za raspravu, pa možda davati nekakve drugačije tonove današnjoj raspravi, a ne prozivati sada sve nas ovdje koji smo danas raspravljali o ovom izvješću, bilo kroz onih nekoliko odbora koji su na žalost samo nekoliko odbora koji su održani, bilo danas na ovoj plenarnoj raspravi.
Odgovor na repliku, gospođa zastupnica Željana Kalaš.
Hvala lijepo. Kada bi evo ja nastavila u duhu vaše replike, onda bih vam mogla reći da bi se za razliku od vaše angažiranosti pred kamerama i članovi vaše stranke mogli angažirati i sudjelovati vrlo aktivno i u radu matičnog odbora i raspravljati na kraju krajeva i po pitanjima zaštite prava djece. Ali niti dolaze, niti rade. I da nema članova vladajuće stranke odbor se ne bi mogao niti održati. Zato molim vas prekinimo raspravu. Raspravimo rasprave na toj razini. Ono što želim reći je da vi imate pravo na svoj stav jednako tako kao što ga imam i ja. Ali gospođo Sobol ja sam svima ovdje dala jasne argumente koje sam potkrijepila činjenicama iz evaluacije institucije pravobranitelja za djecu i jednako sam navela odgovore koje sam dobila od pravobraniteljice za djecu. Jer da nije to tako, kao što sam rekla u svom izlaganju, a slobodno uzmite transkripte pa ga obradite, pa mi replicirajte bilo kada, onda bi se sigurno dogodilo da bi pravobraniteljica se osjećala neuspješnom i da bi dala ostavku na svoje mjesto. Pa to bila jedina konsekvenca kada bi sve bilo tako crno kako stoji. Hvala vam lijepo.
Hvala. Prekidam sjednicu. Nastavak u 15,00 sati. Na redu je gospodin zastupnik Dragutin Lesar u 15,00 sati. Nastavljamo sa sjednicom i raspravom. Gospodin zastupnik Dragutin Lesar. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege. U izvješću pravobraniteljice jedno od posebnih poglavlja su obrazovna prava djece. Iz tog područja imali su 121 predmet iz prošle godine, 88 prenijeti, dakle 209 predmeta. To je značajno veliki broj i pokazuje da na tom području su pratili, radili, primali pritužbe, prijave i nastojali pomagati. U Hrvatskoj je osnovna škola obavezna. Roditelji koji svoju djecu ne šalju u osnovnu školu po hrvatskim propisima čine prekršaj. Možete li zamisliti da 2009. godine u Hrvatskoj se još uvijek moramo boriti s činjenicom da dio djece ne pohađa osnovnu školu i to najčešće krivnjom roditelja, sukrivnjom roditelja. Takve prakse ima vjerojatno u cijeloj Hrvatskoj ali je ono što posebice znam posebice raširena među djecom u romskoj zajednici. Mislim da nijedna država, nijedna vlast, ni Ministarstvo obrazovanja ni obitelji, posebice obitelji jer u tom resoru je novac za problem koji želim istaći a ne u obrazovanju ne smije nikakve kompromise sa nikim sklapati nad činjenicom da djeca ne polaze osnovnu školu, ili da polaze prva dva, tri, četiri razreda i ne završavaju osnovnu školu. Tu kompromisa ne smije biti. Jer, zbog nezavršavanja osnovne škole ta djeca gube mogućnost nastavka srednjoškolskog obrazovanja. Čujem da će se predložiti da srednjoškolsko obrazovanje u Hrvatskoj bude obavezno. A mi imamo situaciju da još uvijek osnovnoškolsko obrazovanje za dio djece u Hrvatskoj nije obavezno jer ne polaze osnovnu školu. Prekidaju školovanje u 3., 5., 7. razredu. Osim što se toj djeci onemogućava da nastave srednjoškolsko obrazovanje njima se otežava i mogućnost zapošljavanja. Dakle, to su dugoročne posljedice. Unatrag zadnjih devet godina Hrvatska moram reći da i pojedini resori Vlade i mnogo drugih institucija poduzeli su niz mjera edukacija roditelja u romskoj zajednici. Primijenilo se niz mjera tzv. pozitivne diskriminacije kao što su primjer priprema romske djece za upis i polazak u školu kroz predškolski odgoj, kroz posebne grupe pripreme, igraonica i na bilo koji drugi način. Istina je da je i dio romskih udruga učinio puno u utjecaju na roditelje. Tu bi možda izdvojio udrugu i projekat "Romi za Rome" koji su doista dali značajni doprinos da se to stanje mijenja. Ali u čemu je problem? Nema napretka ako ćemo ostati samo na ovim potezima edukacije, razgovora, uvjeravanja, dokazivanja i financiranja. Školska vlast, prosvjetna vlast tolerira tu činjenicu ne prijavljivajući roditelje čija djeca ne dolaze u školu, ne želeći si stvarati probleme. Gledaju im kroz prste jer ako takvih prijava previše bude imat će puno posjeta prosvjetne inspekcije. Zašto bi se ja kao ravnatelj škole izlagao stalnom nadzoru. Ne rade to svi ali ima i takvih slučajeva a tamo gdje i prijave budu podnijete prekršajni sudovi čekaju da predmeti odu u zastaru. Najčešće predmeti završavaju u zastarama koji se također prekršajni suci ne žele tim baviti jer mi kažu slijedeće. Novčana kazna nema smisla jer neće ju platiti i ne mogu ju platiti. Kazna zatvora gotovo neprovediva jer ga nitko neće privesti u zatvor. I čemu se onda trošiti novac na postupke. Ako je svima svejedno u ovoj državi zašto i meni kao prekršajnom sudu ne bi bilo svejedno. Stvoren je sustav toleriranja toga problema za kojega svi znamo da postoji. Svi svjedočimo takvim pojavama i točno se mogu locirati i u kojim je školama to prisutno, koje škole prijavljuju a koje ne, gdje se sankcionira a gdje ne ali ja tvrdim da bez kombinacije ovih obrazovno-odgojnih mjera, utjecaja i programa koje provode romske udruge pa i Vladin Ured za nacionalne manjine i bez represije rezultata biti neće, dakle da moramo kombinirati stvari. Svaki roditelj bez obzira čijoj manjinskoj zajednici pripada i bez obzira kakva je ta manjinska zajednica ili većinska mora biti od strane državne vlasti prosvjetne, Ministarstva obitelji, pravosudne jednako tretirano. Neslanje djeteta u školu je prekršaj koji se kažnjava u ovoj državi i svaki roditelj mora biti sankcioniran, ne zbog njega nego zbog djece. Ta djeca nakon što prestanu biti obveznici osnovne škole i napune 15 godina tada više nisu problem roditelja nego društva. Tada se javljaju sukobi, tada se javljaju bojkoti škola, zabrana slanja djece u škole što smo nedavno nažalost morali svjedočiti takvom primjeru, pojavi kriminaliteta među maloljetnicima, prosjačenja, skitnje i svega ostaloga. Ako znamo gdje je taj problem, ako znamo zašto do njega dolazi, ako znamo tko sve može pomoći onda mislim gospođo pravobraniteljice da vaš autoritet u obliku apela, ponavljanog apela prema Ministarstvu obrazovanja, prema ministarstvu obitelji, kao dva ključna državna resora, ali i pravosuđa i upornim ponavljanjem će se početi rješavati. Podržavam sve mjere pozitivne diskriminacije, nužne su i potrebne. Protivim se izostanku represije i samo u toj kombinaciji možemo nešto napraviti. I na kraju, djeca pacijenti. Zakon o zaštiti prava pacijenata je za sve državljane isto. Djeca su posebna rizična skupina i molim vas da se obratite liječničkoj komori i Ministarstvu zdravstva i da im ponovite zabranu da mediji ne smiju obraniti niti jedno izvješće ni ičiju izjavu o zdravstvenom stanju pacijenta, posebice djeteta čemu svjedočimo nažalost često i uz otkrivanje identiteta djeteta, posrednog ili neposrednog. Posrednog na način da se tobože taji identitet djeteta, ali se objave podaci o roditeljima, ime i prezime i odakle je. Niti jedan liječnik u ovoj državi, niti jednom mediju, ni u jedan mikrofon, ni jednu kameru, ni jedno novinarsko pero o zdravstvenom stanju djeteta ne smije reći ništa a ovo se dešava naročito nakon nesreća, udesa, kada se opravdano javnost zgraža kada djeca stradavaju. Ali to ne smije biti razlogom da se krši jedno tako značajno pravo djeteta, pacijenta kao što je tajnost zdravstvenog stanja. I ne mogu razumjeti kako profesija koja ima svoju zakletvu zaboravlja na tu činjenicu i sebi dozvoljava da javno u kamere prepričava što je sve dijete doživjelo, koji dijelovi tijela i organizma su mu oštećeni i da sada dalje ne elaboriramo, mislim dakako na liječnike. Molim vas, pomognite nam da spriječimo takvo ponašanje liječnika i medija i da na taj način također djelujemo na taj dio zaštite prava djece. Hvala lijepa.
Gospođa Suzana Bilić Vardić. Izvolite.
Hvala lijepa poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga sabora i uvažena gospođo pravobraniteljice, državni tajniče, suradnice, pravobraniteljice za djecu, kolegice i kolege zastupnici. Izvješće o radu pravobranitelja za djecu za 2008. godinu šesto po redu koje je pravobraniteljica za djecu kao opunomoćenica Hrvatskoga sabora dostavila ovome Visokome domu na raspravu i usvajanje podržati ću. Pozdravljam i postupanje hrvatske Vlade iskazano u dostavljenom mišljenju a kojim je zadužila nadležna tijela državne uprave da u okviru svoga djelokruga poduzmu odgovarajuće mjere radi otklanjanja nepravilnosti navedenih u izvješću kao i da u neposrednom kontaktu sa pravobraniteljicom za djecu dodatno razmotre pojedine primjedbe sa ciljem njihovog što bržeg otklanjanja. Ovaj kvalitetan i sveobuhvatan dokument u 14 poglavlja i na 273 stranice iscrpno prikazuje stanje poštivanja, odnosno ugroženosti dječjih prava u svim segmentima društva. Znamo li da je temeljni posao ureda pravobranitelja za djecu da prati sva područja života i prava djece, sagledava cjelinu, procjenjuje može li se bolje postupati u zaštiti djece, ukazuje na nepravilnosti i potiče nadležne na aktivnosti, te predlaže aktivnosti na temelju cjelovitog uvoda, onda je iz ovog izvješća razvidno da ured pravobranitelja za djecu to dobro čini. Tako je tijekom 2008. godine ured pravobranitelja za djecu postupao u 2075 novih predmeta od kojih su 989 bile prijave pojedinačnih povreda prava djece a 1086 opće inicijative ureda. Zapremljenim pojedinačnim povredama prava u 2008. godini obuhvaćeno je 2387 djece. Uz to ured je postupao i u 504 prenesena dokumenta iz ranijih godina što sve ukupno znači postupanje u 1493 pojedinačna predmeta. Povećanje broja predmeta i inicijativa apriori ne mora značiti i povećanje broja kršenja dječjih prava u Republici Hrvatskoj nego i povećani senzibilitet društva kako institucija, tako i odraslih pa i same djece kao subjekata Konvencije o dječjim pravima na ostvarenje dječjih prava i sprječavanja njihovih kršenja. Sigurna sam da je povećanju prijava pojedinačnih povreda prava djece pridonio i rad triju regionalnih ureda u Rijeci, Splitu i Osijeku. I kada sam već spomenula regionalne urede, budući da dolazim iz Brodsko-posavske županije a uvažavajući da je regionalni ured u Osijeku otvoren u lipnju 2007. godine i da je tijekom 2008. kako je vidljivo iz izvješća radio samo sa jednim djelatnikom, savjetnikom pravobraniteljice za djecu, nadam se da će u ovoj 2009. godini na red doći i obilazak institucija koje se bave djecom na području Brodsko-posavske, Požeško-slavonske i Virovitičko-podravske županije jer su tijekom 2008. u izvješću promatrane samo one u Osječko-baranjskoj i Vukovarsko-srijemskoj županiji. Ovo iznosim u želji za jačom senzibilizacijom, o poštivanju dječjih prava na području ovih slavonskih županija za koje je iz izvješća po broju prijavljenih povreda dječjih prava vidljivo da sudimo li samo po prijavama toga nema ili ima u zanemarivom broju slučajeva. A svi znamo da to nije tako. Obilazak djece koja borave ili su u privremenom odnosno traže smještaj kod fizičkih i pravnih osoba i drugih pravnih subjekata na temelju posebnih propisa i obilazak drugih institucija u kojima se nalaze djeca pravo i obvezu utvrđeno zakonom o pravobranitelju za djecu pravobraniteljica sa suradnicima je radila i tijekom 2008. godine pa tako obišla 10 domova socijalne skrbi, 1 sklonište za žrtve obiteljskog nasilja, 6 obiteljskih centara, 9 zdravstvenih ustanova i 10 zatvorskih i na licu mjesta se uvjerila o uvjetima u kojima borave djece, te na temelju toga ukazala i preporučila nadležnim državnim tijelima na potrebu poboljšanja istih zbog ostvarenja i zaštite prava djece koja su u njih smještena. I u ovome izvješću, rekli su to mnogi prethodnici, ponavljaju se iste primjedbe, ali ja naglašavam, sada u drugim pravnim osobama koje je pravobraniteljica posjetila. Ono što smatram pozitivnim to što se stanje u ponovljenim obilascima, ustanovama u kojima su evidentirani propusti, primjedbe i nedostaci, a takvih obilazaka je bilo i tijekom 2008. godine, dakle, ponovnih pokazuju promjene nabolje. Kada, i da se zadržim na jednom segmentu, kada govorimo o nedostatku određenih specijalista u zdravstvenim ustanovama, primarno se odnosi na pedijatre i psihijatre za djecu svjesni smo da u Hrvatskoj, naime moramo biti svjesni da u Hrvatskoj ukupno nedostaje liječnika. Znamo da specijalizacije traju u prosjeku 4 godine, suspecijalizacije 2, 3, jasno je da se stvari ne mogu promijeniti preko noći, niti za godinu, dvije, kako bismo svi mi to željeli u interesu djece. Ali ne slažem se isto tako sa ovdje iznijetim danas u raspravama, stavovima i mišljenjima da Vlada i resorna ministarstva ništa po tome ne čine. Osobno moram istaknuti da me raduje ove godine dodijeljena subspecijalizacija iz dječje psihijatrije i jedinom psihijatru u Općoj bolnici "Dr. Josip Benčević" u Slavonskome brodu koji radi sa djecom. Uz to, istaknut ću i primjer Opće bolnice "Dr. Josip Benčević" koja nastoji ispuniti sve uvjete i preduvjete i postati bolnica prijatelj djece kako na dječjem odjelu, tako i na rodilištu. Općenito bih voljela vidjeti u izvješćima više pozitivnih primjera, iako sam svjesna da zadaća pravobranitelja je ponajprije uočiti kršenja ili moguće propuste ne bi li pravobraniteljici, dakle uloga i zadaća ponajprije uočiti kršenja ili moguće propuste ne bi li ih svojom intervencijom spriječila. I jedan mali osvrt. Na stranici 208, dakle moja primjedba i opaska, dobronamjerna, kad je bilo riječ o posjetu i obilasku djelatnika ureda jednome domu za djecu na stranici 208 stoji ovako rečenica, citiram: "Sveukupno je u domu zaposleno 15 stručnih djelatnika, od kojih je gotovo polovica s 25 godina radnog staža i visoke životne dobi što predstavlja problem u radu doma." Kolegice i kolege, ja sam počela računati, ako je netko se zaposlio sa 25 godina, rekli smo da su stručni djelatnici, taj danas ima 50 godina i ne mogu se složiti, iako je ovo izvješće o radu Ureda pravobranitelja za djecu, da nekoga sa 50 godina proglašavamo da je visoke životne dobi kad znamo koliko se ljudski odnosno životni vijek, naročito žena u Hrvatskoj, povećava a onda jasno kod muškaraca je nešto kraći. Ali mislim da ovakva primjedba ne bi trebala stajati u ovom izvješću, ako ni zbog čega drugoga moram se, ja se inače slažem jer iz iskustva, u upravnom vijeću sam doma za djecu u Slavonskome brodu i stoji primjedba koju ste iznijeli u izvješću da je tako teško organizirati rad u ustanovama koje se bave djecom kad djelatnik ode na bolovanje pa se onda ne može primiti njegova zamjena dok ne protekne vrijeme od 42 dana. To prihvaćam, ali s ovom konstatacijom koja stoji u izvješću ne mogu se složiti i ulažem mali prigovor. I kad je već pravobraniteljica spomenula izrazito pozitivnu, sad da se vratim i na evaluaciju koja je ovdje spomenuta, institucije pravobranitelja za djecu u prigodi pet godina djelovanja ureda, dopustite mi još jednu opasku. Kao članici Odbora za obitelj, mladež i šport jako mi je žao što ova evaluacija nije predstavljena i na matičnom uredu, nego smo je dobili prije dva dana kad je bila sazvana sjednica odbora. I da stanje u sustavu u Hrvatskoj državi što se tiče zaštite i promicanja prava djeteta nije tako loše, ja ne znam je li netko danas to spomenuo, ali pravobraniteljica je na odboru. Ja ću si uzeti isto pravo da citiram 67. stranicu evaluaciju institucije pravobranitelja za djecu, zadnji pasus gdje kaže, osoba koja sigurno ima puno pravo i iskustvo i znanje da to kaže, a to je bivši norveški pravobranitelj za djecu, gospodin Trond Waage koji je istaknuo: "…hrvatska pravobraniteljica za djecu ostvaruje sjajne rezultate u svim područjima i u ime UNICEF-a rekao bih da postajemo da sve veći veleposlanik hrvatske pravobraniteljice za djecu. Kada nas pitaju za najbolje studije, kažemo pogledajte Hrvatsku." I želim da to u ovoj sabornici, u ovom Visokome domu i u hrvatskoj javnosti da izlazimo i s ovim informacijama. Inače sam zaključno uvjerena da će se provedbom svih mjera Vlade Republike Hrvatske usmjerenih na jačanje dijela sustava koji se bavi djecom i obitelji, na kraju krajeva i jučer smo ovdje u ovom Visokom domu usvajali odnosno raspravljali prijedlog zakona o prihvaćanju, potvrđivanju konvencije jedne, prema tome sve svjedoči u prilog ovog što govorim. I uz ona sredstva utvrđena u proračunu i za ovu godinu, kao i nastavak aktivnosti Ureda pravobranitelja za djecu pridonijeti još boljem poštivanju i zaštiti dječjih prava u Republici Hrvatskoj i u ovoj 2009. godini. Iz svega navedenog podržat ću Izvješće o radu pravobranitelja za djecu za 2008. godinu. Hvala i isprika.
Hvala. Gospodin zastupnik Daniel Srb. Izvolite.
Hvala lijepo. Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospođo pravobraniteljice sa suradnicima, gospođe i gospodo zastupnici. Prije svega, ovo izvješće želim ocijeniti sadržajnim, sveobuhvatnim i posebice sistematičnim. Međutim, ono je posebno značajno zbog toga što je pokazalo mnoge probleme našeg društva na jedan način obrađujući problematiku s kojom se susreću djeca odnosno problemi vezani uz dječju populaciju. No međutim, ja bih probleme podijelio u nekoliko skupina. Prva skupina problema odnosi se na rad državne administracije s jedne strane, pravosudni sustav, dakle onaj dio društva koji zapravo na određeni način za problematiku djece postoji već pa rekao bih višedesetljetna sudska praksa i najviše što dolazi do izražaja u tom dijelu je s jedne strane potrebe za promjenama zakona, potrebe efikasnijeg pravosudnog sustava. One su opisane prilično detaljno na temelju pojedinih slučajeva, konkretnih, u samom izvješću iz kojih je vidljivo da zapravo ne može se generalizirat pa reći Vlada je kriva za sve ove propuste. Vlada je kriva za efikasnost državne uprave, snosi odgovornost za to, no međutim sustav državne uprave postoji takav kakav je manje-više desetljećima i nije se bitno mijenjao. Mi smo svi svjesni toga da smo nezadovoljni njegovom efikasnošću, nezadovoljno smo i efikasnošću pravnog sustava, pravosudnog sustava. Svi zasigurno imamo želje raditi određene promjene, no međutim na konkretnim slučajevima, bez obzira radi li se tu o problematici utvrđivanja očinstva, prava na prebivalište, zaštite od odvođenja djece. Dakle, to je jedno područje koje je bilo i za vrijeme Domovinskog rata posebice interesantno jer smo imali upravo u to vrijeme slučajeva odvođenja djece izvan Republike Hrvatske na teritorij zemlje s kojom smo u ratu, a da praktično nismo na to imali nikakvog utjecaja. Ono s čime ja nisam zadovoljan je to da mi kao država nismo taj sustav u stanju bili dotjerati, urediti, niti evo 17, 18 godina od Domovinskog rata kad je to područje bilo itekako posebice značajno, posebice i područje s kojeg ja dolazim koje je bilo u ratu teško stradalo i gdje smo se svakodnevno susretali s odvođenjem djece preko granice. Možda jedan primjer gdje nije u pitanju pitanje prava djece i roditelja, no međutim jedan primjer koji će zorno prikazati vrijeme u kojem smo mi tada živjeli. Jedna obitelj iz mog susjedstva odlučila je napustiti Hrvatsku i otići na drugu stranu. Poveli su sa sobom i šesnaestogodišnju, sedamnaestogodišnju djevojku, kćer koja je nakon toga dva puta bježala iz susjedne države. Kako je uspjela uopće doći nazad na naše područje, to nikom nije jasno, gdje se skrivala kod sestre da bi roditelji ponovo dolazili po nju i odvodili je preko granice. Ovo govorim zbog toga što želim pokazati i danas da nije u potpunosti uređeno to pitanje. To se vidi i iz vašeg izvješća i sami ste ukazivali na potrebu rješavanja tog pitanja odvođenja djece preko granice i rizika koji s tim u svezi postoji. Dakle, to je jedan dio problema koji se odnosi na efikasnost državne uprave, no međutim postoji drugi dio. O njemu su nešto rekli kolege zastupnici, a to je utjecaj reklame i medija na djecu. Ja moram reći da mi svi skupa kao društvo u cjelini imamo i te kako biti razloga zabrinuti kada je iz medija vidljivo izuzetno veliko posvećivanje pozornosti crnoj kronici, sukobima, nasiljima, skandalima, problemima, a dok s druge strane se nažalost ne prepoznaje vrijednost uspjeha koji postižu djeca, mladi, pa i ostali. I ne posvećuje mu se dovoljno pozornosti. Kolegica je iznijela primjer jednog vjerujem učenika koji je postigao zapaženi rezultat. No međutim, ima li negdje kod nas u medijima dovoljno prostora da se pokaže da u svakoj sredini ima iznimno uspješnih i učenika i sportaša i djece koja postižu nemjerljive rezultate na području kulture, umjetnosti. Nažalost, toga nema. I onda dolazimo do toga da mladi imaju previše sklonosti i alkoholu, narkoticima i drugim sadržajima čisto zbog toga što vjerojatno sebe ne prepoznaju u dovoljnoj mjeri u onim pozitivnim stvarima u društvu koja nisu na pravi način prepoznata, valorizirana i nije dovoljno prostora u medijima posvećeno nečem pozitivnom. Ona možda nije toliko interesantna. Interesantnije su uvijek negativnosti, crne kronike, ali nažalost, to je jedan dio društva na koji ni mi zastupnici u ovom Domu, niti Vlada nažalost ne može utjecati. Ali treba s ovog mjesta uputiti i poruku i svim urednicima, posebice nacionalnih medija i reći nismo zadovoljni s intuicionalizmom, loše utječe na mlade, ne usmjerava ih pravim smjerom. Mi imamo gotovo svakih nekoliko dana neki pokušaj ili pljačku banke. Nažalost, ne zbog toga što su počinitelji tih djela, iako u principu mladi ljudi, gladni, zato što ne mogu riješiti golu egzistenciju, nego zbog toga što su im nedostupni luksuzni predmeti. Mi smo očito ozbiljno bolesno društvo i moramo progovoriti o uzrocima te bolesti kako bi to znali izliječiti. Na kraju, zahvaljujem na izvrsno pripremljenom izvješću koje ću podržati. Hvala lijepo.
Hvala. Gospodin zastupnik Stjepan Kundić. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče Hrvatskog sabora, gospođo pravobraniteljice sa suradnicima, gospodine predstavniče Hrvatske Vlade, kolegice i kolege. Evo ga, nakon ne znam koji sam po redu govornik, vidljivo je da su moji prethodnici svi pročitali 273 stranice. To se vidi iz ovog opširnog njihovog pojedinačnog kvalitetnog izlaganja. A ja ću da ne ponavljam puno stvari, usmjeriti ću se samo na jedan naslov koji glasi Zaštita i promicanje prava djece i medija kojeg je uvijek dobro ponoviti. I sad ću krenuti od statistike vašeg izvješća. Naime, u 2008. godini 5 760 članaka objavljeno je u tiskanim medijima koji se tiču ugroženosti i zaštite djece i dječjih prava. Od toga se odnosi, prema vašim podacima, 2 859 na različite aspekte dječjih prava, uključujući i rad ureda pravobraniteljice za djecu. Što to ustvari obuhvaća? To obuhvaća obavijesti o kršenju, ali i o promicanju dječjih prava, uključujući osobna, obrazovna, zdravstvena, socijalna, kulturna, pravosudna zaštita, kao i pravo djece na sudjelovanje. Dakle, praktički sve. Ili ako bi tu statistiku pretvorili u mjesečnu i dnevnu, onda to ispada, to je meni ono što mi je vrlo interesantno, znači 238 članaka mjesečno ili 8 članaka dnevno upućuje na trajnu prisutnost tema o djeci i dječjim pravima u hrvatskim tiskanim medijima. I što sad zapažamo, ustvari čim se mediji bave i što oni istražuju? Oni istražuju probleme odrastanja, donose teme o zaštiti zdravlja djece, teme o mentalnom zdravlju, o djeci s poremećajima u ponašanju, o problemima i odgojno-obrazovnom sustavu koji se tiče odnosa učenika i nastavnika, o prevenciji ovisnosti, posebno o pojavi mladenačkog opijanja, zatim o socijalnim teškoćama koje se najteže odražavaju na djeci. Moramo sada reći da unatoč nerijetko površnom i pojednostavnjujućem, kao što su rekli vaš kolega Srb, pristupu mnogi mediji često upućuju i na mišljenje stručnjaka koji se bave djecom, a poneki povremeno nastoje prenijeti javnosti i mišljenja i poruke same djece. E sada dolazimo do statistike tema u tiskanim medijima o nasilju. 2 tisuće 820 članaka objavljeno je u 2008. godini o nasilju među djecom i nad djecom što je medijima iznimno atraktivna tema. Što znači opet prevedeno 235 članak mjesečno ili manje od 8 dnevno. Pri tome se o pojedinačnim slučajevima u kojima je počinitelj nasilja maloljetnik izvijestilo u gotovo svim medijima, a u mnogima od njih i nekoliko puta. Na taj način i djeca i dalje ostaju u fokusu javne pažnje kao žrtve i počinitelji nasilja, a način izvještavanja u kojem se nastoji doznati i objaviti što više pojedinostima o djeci njihovim obiteljskim prilikama, odnosi s njihovim vršnjacima i okolinom ostavljaju širok prostor za ugrožavanje privatnosti djece, što ste vi naglasili. Zbog tragičnih događaja u kojima su mlade žrtve premlaćivanja preminule ili im je ozbiljno ugrožen život, mediji su tijekom godine počeli sve veći prostor davati vijestima o tučnjavama među mladima, naglašavajući slučajeve u kojima su počinitelji mlađi od 16 godina. U prilog pretpostavci da mediji utječu na sliku o mladima, svjedoči i aktualni zaokret u tretiranju ovih tema. Naime, dok je u prvoj polovici godine naglasak u medijima u tekstovima o nasilju bio na potrebi zaštite djece, odnosno žrtava nasilja, on se krajem godine prometnuo u poruku o nedovoljno strogim sankcijama i navodno preblagom zakonodavstvu kada je riječ o kažnjavanju maloljetnih počinitelja nasilja. Tako da središnje pitanje više nije kako spriječiti nasilje i pružiti potporu žrtvama, već kako postići brže i strože kažnjavanje počinitelja. K tome se činjenica da dijete do 14 godina nije kazneno odgovorno pogrešno tumači kao nedodirljivost najmlađih počinitelja nasilja i zaštićenost od svake sankcije. I medijski pritisak o kome je govorio kolega Bauk, zasnovan na tezi o opasnoj djeci kojoj nitko ništa ne može, pridonosi kao što je rekao demolizaciji djece, ali potpuno zamagljuje širi problem općeg odnosa prema nasilju u društvu. Naime, agresivno ponašanje odraslih koje ste vi tu odlično apostrofirali i spomenuli u različitim područjima života, u obitelji, zatim prema susjedima, u javnosti na stadionima. Znamo junake nogometnih utakmica, u medijima koje se tolerira ponekada čak i nagrađuje kao djelotvorno ponašanje koje dovodi do željenog cilja, svako se odražava i na ponašanje djece. Međutim, prateći medije posebno od posljednjeg tromjesečja 2008. godine što ste vi istaknuli, čitatelj će steći dojam da je glavni problem u Hrvatskoj prevelika zaštićenost djece koja se agresivno ponašaju i koje još jedino policija i pravosuđe mogu stati na kraj. Rijetko se s tim u vezi analizira društveni kontekst u kojem se to događa i brojni uzroci, socijalni, obiteljski, individualni koji do toga dovode kao da djeca sama generiraju nasilje u društvu. Dugoročno takvo stajalište može dovesti do negativnog odnosa prema zaštiti dječjih prava pa i daljnjeg zanemarivanja potrebe djece i mladih. A ono što začuđuje što ste vi isto izvanredno naglasili, da se pri tome u javnosti ne čuje dovoljno glas stručnjaka iz područja pravosuđa, sociologije i socijalne pedagogije koji bi usmjerio raspravu prema racionalnim argumentima i upozorio da se problem nasilja u društvu ne može riješiti pooštravanjem sankcija protiv djece. I na kraju da kažem nije mi žao što sam pročitao svih 273 stranice. To je zaista izvanredni izvještaj i naravno da ću ga podržati. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Gvozden Flego. Izvolite.
Gospodine predsjedavajući, gospođo Jelavić sa suradnicima, gospodine državni tajniče. Puno toga je već rečeno pa ja neću ponavljati. Ja ću naravno sa zadovoljstvom prihvatiti ovaj izvještaj, ali to moje zadovoljstvo pomiješano je s jednim dijelom žalosti. Zadovoljstvo gospođo Jelavić u tome što ste nam vrlo sistematski pokazali cijelu lepezu problema koju imamo u nedovoljnom poštivanju i u eksplicitnom kršenju ljudskih prava u tekstu koji je vrlo iscrpan i koji je na momente dramatičan. I u tome vam hvala i zbog toga što da bismo mogli rješavati problem, najprije ga moramo sagledati i htjeti ga priznati. Vi ste to vrlo otvoreno napravili. I tu je moje veliko zadovoljstvo i kao što sam rekao i zahvala. Ima i žalosti, pa čak i tuge. Ona se sastoji zapravo s jedne strane konstantnom registriranom povećavanju nasilja među mladima i cijelom nizu problema, ali i zapravo postoji još jedan izvor žalosti, a to je gotovo konstantna nedovoljna briga izvršne vlasti za cijeli niz problema koji se opet konstantno javljaju u vašim izvještajima, u novinama, na televiziji i tome slično. To jest ona se zapravo sastoji u tome da s jedne strane se odbijaju neki dobri prijedlozi. Čuli smo gotovo jedan katalog jutros što je sve odbijeno, a što ste predlagali. Jednako tako je po mom sudu nedovoljno i zapravo izrazito nedostatno uvažavanje i slijeđenje principa prevencije umjesto liječenja. Mnogo je jednostavnije, mnogo je isplativije, ako uopće smije u razgovoru s djecom upotrijebiti tu riječ, a sigurno je mnogo bezbolnije sprječavati neke uzroke, nego liječiti posljedice u kršenju dječjih i na taj način i ljudskih prava. Govoreći princip preventive koji je naprosto na leđima izvršne vlasti je u potpunosti nedovoljno slijeđen i nedovoljno efikasan. Ja bih izdvojio osim ovog načela preventivnosti, dakle nedovoljno težnja načelu preventivnosti i još tri problema. Nasilje među mladima je samo jednog dijela društvenog nasilja i na žalost Hrvatska nije u tome izuzetak, ali je Hrvatska zasigurno jedna od zemalja, europskih zemalja u vrhu sa brojem nasilja među mladima. U tom smislu je potrebno mnogo drugačije i mnogo sistematskije raditi s roditeljima, s cijelim obiteljima. Prirodno mjesto rada s roditeljima je škola. I tu je moj treći velik, možda najveći problem u radu s djecom. Škola u Hrvatskoj je mnogo lošija u mnogim aspektima, nego što si vrlo često volimo tepati i pričati. Dakle i na razini sadržaja koji vrlo često nemaju nikakve veze sa životom. Ako mi ne vjerujete pogledajte samo dnevne novine od prošlog vikenda i pitanja za maturu, za državnu maturu koja je zapravo na djelu svojevrsne filologijske ekshibicije. Sjetite se samo gimnastike koju smo imali oko uvođenja ili neuvođenja seksualnog odgoja u škole. A sjetite se molim vas da nas ni stalno povećavanje broja maloljetničke ne delikvencije nego trudnoće ne potiče na uvođenje seksualnog obrazovanja u škole, niti to. Dakle, imamo vrlo tradicionalnu školu, imamo vrlo nesuvremenu školu, imamo strahovito pomanjkanje školske medicine, pedijatara o kojima se govori u izvještaju, imamo strahoviti deficit, školskih psihologa i školskih pedagoga koji trebaju raditi s učenicima s jedne strane i roditeljima s druge strane i na sve to skupa upozoravamo godinama i sve se to skupa ne mijenja. Stoga je školstvo zapravo možda vrlo veliki problem. Zdravstveni odgoj također nismo uveli premda o tome već vrlo dugo govorimo. Naravno, da bismo to sve skupa mogli početi provoditi trebaju nam dodatna sredstva ali trebamo i osposobiti nastavnike da bi oni bili osposobljeni obavljati takvo nešto, i to ne samo za ono što se u svjetskoj literaturi koja je naročito umnožena tokom zapravo i nakon ovih nesretnih zbivanja kod nas zove "conflict rezolution" tj. način razrješavanja sukoba nego "conflict prevention" kako spriječiti uopće da dođe do sukoba u školi, da ne govorimo o materijalnom i socijalnom položaju nastavnika koji je osnovni čimbenik za sretno i uspješno školovanje i obrazovanje djece manje i više itd. Ponovit ću jednu frazu bez koje ne mogu. Djeca su i u osobnom životu a to mora biti i u društvenom naša zapravo najveća dragocjenost i svi mi bez obzira na političke, vrijednosne, kulturne i dobne razlike se moramo posvetiti djeci pogotovo s obzirom na neke vapaje na koje smo naišli u ovom izvještaju. Dati im sretnu mladost da bi mogli zapravo imati i mnogo sretniji i zreliji život nego što ih imaju ili nego što mi imamo danas. I u tome naravno da izvršna vlast mora odigrati ključnu ulogu ali i u tome kolegice i kolege i mi zastupnici moramo biti puno energičniji i tražiti od izvršne vlasti kojoj jesmo nadređeni da sprovodi one zaključke koje donosimo i da sprovodi mišljenja stručnih tijela gospođo Jelavić kojem ste vi na čelu na čemu vam još jedanput zahvaljujem.
Hvala. Replika gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Kolega Flego, problem ovdje odnosno jedan poseban ono što ste apostrofirali u svom zaključku više i nitko ne govori o sretnoj djeci. Problem sretnog djeteta, o tome je govorio i Albert Einstein kad je rekao da čovječanstvo ne može biti sretno dok na svijetu ima i jedno nesretno dijete. A mi smo svjedoci da i u našoj zajednici od najmanje do one najveće i najvećeg grada i društva u cjelini, i Hrvatske u cjelini imamo nesretnu djecu koja nezadovoljstvo svoje pokazuju nasiljem, ovisnošću i u svim onim problemima o kojima ste vi kolega Flego govorili i koje je tako detaljno u ovom izvješću prikazano. Ali tako su stvari u startu impostirane. Država očito nije joj stalo da se obračuna sa narko mafijom, sa narko dilerima, sa narko kartelima pa onda svoju svijest i savjest ispire nad progonom i proganjanjem djece i omladine. Takav način pokazao je već godinama da stanje eskalira, da to nije dobar način borbe protiv te ovisnosti. To je veliko zlo, rak rana. Da ih imamo, da ih nemamo kao ključne svjedoke nego ih procesuirate. Gubimo ih kao ključne svjedoke u otkrivanju tog lanca. Pa kome to odgovara? Evo danas se oglasio i Vrhovni sud sa svojom jednom odredbom. To je još jedan i dobro je da ministar Šimonović razmišlja o ovom problemu i govori da će se stvari postaviti onako kako smo ih mi bili postavili 2003. godine na tom tragu.
Odgovor na repliku gospodin zastupnik Gvozden Flego.
Hvala na ovoj korekciji s kojom bih se ja mogao složiti samo u ovoj formulaciji. Hajde da se svi založimo da naša djeca budu manje nesretna sutra nego što su danas.
Hvala. Gospođa zastupnica Brankica Crljenko. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine predsjedavajući, gospođo Jelavić sa suradnicama, gospodine državni tajniče, uvažene kolegice i kolege. Kao što je bilo istaknuto i u ranijim izvješćima i nadalje se napominje veliki broj problema u radu centara za socijalnu skrb vezan uz nedovoljan broj stručnih radnika, nedovoljnu edukaciju i stručnu podršku nadležnog tijela a što u određenom broju slučajeva dovodi do nedovoljnog angažmana te površnih i pogrešnih procjena. Kako ovakva situacija traje već dugi niz godina bez izgleda za njezino rješavanje stranke osjećaju izuzetan otpor kad ih se upućuje u centar kao mjesto gdje bi trebali naći odgovore na određena pitanja i mjesto na kojem će dobiti pomoć u rješavanju svog problema. Naglašava se potreba osiguranja dovoljnog broja stručnih radnika, iznimno je važna bolja povezanost i suradnja svih institucija uključenih u zaštitu djece. Radi ostvarivanja više razine zaštite djece u postupcima razvoda braka i odlukama o roditeljskoj skrbi također se ukazuje na potrebu efikasnijeg vođenja sudskih postupaka uz dodatnu senzibilizaciju i edukaciju sudaca iz područja koja se odnose na psiho-socijalne aspekte razvoda braka i osobitosti psiho-fizičkog razvoja djeteta kao i djetetove reakcije u izrazito stresnoj situaciji razvoda braka roditelja. Tijekom 2008. godine ured je postupao i po prijavama koje su se odnosile na nasilje nad djecom. Svaki oblik nasilja nad djetetom ima svoju težinu i ostavlja trajne posljedice. Međutim, seksualno nasilje je daleko najteži oblik nasilja nad djecom. Iako se tradicionalno smatra da su seksualni zlostavljači djece nepoznate osobe statistički podaci govore nešto sasvim drugačije. Seksualni zlostavljači nalaze se upravo u obitelji, u kući počinitelja ili same žrtve, tj. u oko 80 do čak 90% slučajeva žrtva poznaje počinitelja. Zlostavljači su pri tome osobe koje su djeci bliske, uz koje su djeca emocionalno vezana, u koje imaju povjerenje i od kojih očekuju zaštitu. Prepoznavajući trend porasta, ured pravobraniteljice još je u prošlogodišnjem izvješću izrazio stav kako bi u Republici Hrvatskoj trebalo oformiti jedinstveni nacionalni registar počinitelja seksualnog nasilja nad djecom te da ih Konvencijom o zaštiti djece od seksualnog iskorištavanja i seksualnog zlostavljanja predviđeno prikupljanje i pohranjivanje podataka o počiniteljima spolnih delikata na štetu djece. Ovo je preporuka iznimno važna koju svakako ne smijemo ignorirati. Ono što također već danas u brojnim raspravama je naglašeno to je nužnost bolje zaštite djece koja su izložena svakodnevnom prosjačenju. Ja bi se tu nadovezala i na još jedan problem, a to je problem zanemarivanja, zlostavljanja i iskorištavanja djeteta od strane vlastitih roditelja, kada roditelj po zimi, kiši, vjetru, sa djetetom u naručju prosi. To danas vidimo skoro na svakom koraku. Tu je svakako potreban daleko veći angažman i suradnja i Ministarstva unutarnjih poslova i Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi, nadležnih institucija i zaista se trebamo zabrinuti zbog nedovoljnog prihvaćanja preporuka i prijedloga koje je pravobraniteljica za djecu upućivala nadležnim tijelima. Ured pravobraniteljice također je u ovoj godini kao i prethodnim godinama pratio način medijskog izvještavanja o djeci, naročito njegove negativne aspekte, prema prijavama pristiglim od građana. Najčešće je prijavljivano kršenje prava djeteta na privatnost, nepoštovanje dostojanstva djeteta, djeca su ranjiva te da bi ih neprimjereno izlaganje u medijima moglo dodatno traumatizirati i negativno utjecati na njihov razvoj, potaknuti neželjene reakcije okoline, učiniti njihovu intimu dostupnu svima, izložiti ih traumatizirajućem vrednovanju, neugodnim komentarima a možda čak i ugroziti njihovu sigurnost. Posebno je zabrinjavajuće da sustav socijalne skrbi kao jedna od najvažnijih karika zaštite dječjih prava ima brojne slabosti koje uzrokuju njegovu neefikasnost. Kako ovakva situacija traje već dugi niz godina i bez izgleda za rješavanje potreba je kvalitetna i temeljita reforma sustava socijalne skrbi. Stoga se očekuje od Ministarstva zdravstva i socijalne skrbi da se aktivno uključi u konačno rješavanje ovog gorućeg problema, da preuzme odgovornost i zaštiti sustav od daljnjeg urušavanja i samim time slabljenja zaštite prava djece. Osobito je također neprihvatljiva sporost, neučinkovitost, nesenzibiliziranost pravosuđa u postocima u kojima se rješava o pravima djece na koje se također već dugi niz godina upozorava. Ostaje nada da će reformom pravosuđa problemi zaštite prava djece biti prepoznati i da će se njihovom rješavanju dati odgovarajući prioritet i značaj. Brojne institucije pasivne su i u većini slučajeva se ponašaju kao da su oslobođenje odgovornosti za zaštitu djece. Nefunkcioniranjem sustava i nepoduzimanjem mjera od strane nadležnih institucija stvara se dojam kako tijela koja su osnovana na različitim razinama i s konkretnim zaduženjima i ovlastima u zaštiti interesa djece očekuju da netko drugi rješava probleme umjesto njih. Otvara se prostor privida postojanja paralelnog sustava koji prebacivanjem odgovornosti sudionika potiče pravnu nesigurnost. Nije dobro da mnoge institucije, organizacije, udruge, te stručnjaci o pojedinom problemu šute, čekajući reakciju pravobraniteljice, zaboravljajući pri tome vlastitu odgovornost. Još jednom na kraju ponovila bih da se ovo izvješće ne razlikuje puno od prošlogodišnjeg što znači da nije učinjen skoro nikakav napredak niti u sustavu socijalne skrbi, pravosuđu kao i na području međuresorne suradnje. Zbog nedovoljnog prihvaćanja preporuka i prijedloga koje je pravobraniteljica upućivala nadležnim tijelima. Zahvaljujem.
Hvala. Replika gospodin zastupnik Goran Marić. Izvolite.
Hvala lijepa. Kolegica Crljenko je usprkos što su mnogi govorili danas ovdje o ovoj temi prva spomenula riječ roditelji. Istina je da su mnoge institucije, mnogi društveni čimbenici i državne institucije iznimno važni u odgoju djece ali i u statusu djece koja će uživati u društvu, međutim, važno je naglasiti da je topli dom, roditeljski zagrljaj jedna od najvažnijih čimbenika u odgoju djece i da oni ponajprije mogu izazvati osmjeh na licu djeteta a on bi nam svima trebao biti na prvom mjestu. A uz to bih iskoristio prigodu i sa metodološkog i sadržajnog aspekta pohvalio ovo izvješće javne pravobraniteljice za djecu jer bi ono moglo po kvaliteti biti putokaz svima koji donose izvješće u ovaj Sabor. I ovo je nešto po mom mišljenju i uvjerenju najkvalitetnije izvješće koje sam ja do sada vidio. Hvala lijepa.
Hvala. Završni osvrt gospođa pravobraniteljica Mila Jelavić. Izvolite.
Hvala vam lijepo gospodine predsjedavajući. Pa evo šta reći sada na kraju zapravo, najprije vam se želim svima zahvaliti na vrlo sadržajnoj raspravi, na diskusijama, na svemu onom što ste primijetili, ukazali, sugerirali. Iz pozicije pravobraniteljice i osobe koja skupa sa svojim suradnicima radimo ovaj posao zapravo mogu samo reći da će svaka ova diskusija i sve što je danas ovdje rečeno nama biti poticaj za još bolji i sadržajniji rad. Područje na kojem mi radimo je doista široko. Puno je tema, puno je aspekata, puno je svega onog čime se moramo i trebamo baviti. Naravno da to djeca zaslužuju i da to djeca taže i ni na jednu prijavu bilo koje vrste ili bilo čega mi ne možemo i ne smijemo šutjeti. Sve dotle dok i jedna prijava stiže k nama o ugroženosti dječjeg prava ili kršenju ili bilo čemu, mi moramo biti glasni, mi moramo govoriti, upozoravati na to i tražiti zapravo da se ili smanji broj prijava ili naprosto da ih uopće ne bude, odnosno da se smanji ili da ne bude takvih slučajeva bilo pozivanjem roditelja, institucija ili bilo koga drugoga da svoje postupanje, ponašanje, rad s djecom ispravi i prilagodi doista zaštiti djetetovih najboljih interesa. Nasilje je često spomenuto danas ovdje i ja bih samo htjela reći jednu rečenicu vezano uz to jer mi se čini da nas sve tišti jako puno i da o njemu moramo govoriti, ali da moramo biti i učinkoviti u njegovom suzbijanju. Kao prvo, moram reći da odrasli moraju biti primjer djeci i preventivne programe i prevenciju svakako bi poželjela najprije usmjeriti i prema odraslima jer djeca uče na modelu odraslih. Ako mi odrasli budemo se znali nositi s nasiljem i na ispravan način i ne budemo pokazivali oblike nasilnog ponašanja koje će djeca od nas kopirati i naravno istovremeno odgajajući djecu u tom smjeru, ja sam sigurna da će se i broj slučajeva u kojima čitamo, čujemo, vidimo ili smo im svjedoci, smanjiti. Danas s ovog mjesta ja pozivam sve na suradnju uz sva ona tijela, institucije, pojedince koji bilo u kojem segmentu dječje zaštite rade da nam se priključe ili pridruže i da svi zajedno budemo u funkciji zaštite djece jer na taj način ćemo im i stvarno pokazati da su nam na prvom mjestu, da su nam najvažniji. Naravno, pozivam i sve vas ovdje saborske zastupnike da svojim djelovanjem pomognete da se položaj djece u društvu poboljša, da djeca budu vidljivija, prisutnija i da doista pokažemo im kako i kroz propise, ali i kroz sve druge dokumente i ponašanja doista mislimo na njih kako su oni nam doista na prvom mjestu. Ja još jedanput se svima zahvaljujem na svim ovim riječima koje su danas ovdje rečene, izrečene i mogu samo reći da će ured nastaviti i dalje sa onim kapacitetom i sa svim onim znanjima koje imamo i možemo izvršavati svoju ulogu, zadaću, odnosno zakonsku obvezu i dalje. Hvala vam lijepo.
Hvala. Zaključujem raspravu.
Prelazimo na Izvješće o radu pravobraniteljice za djecu za 2008. godinu. Predlagatelj pravobraniteljica za djecu. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu saborskih radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći Zaključak: Prihvaća se Izvješće o radu pravobraniteljice za djecu za 2008. godinu. Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat. Ovo izvješće je prihvaćeno većinom glasova 103 glasa za i 1 suzdržan. Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav predlaže Hrvatskom saboru donošenje zaključka koji glasi. Zadužuju se nadležna tijela državne uprave da u okviru svog djelovanja poduzmu odgovarajuće mjere radi otklanjanja nepravilnosti navedene u izvješću. Molim uključimo se i glasujmo za prijedlog Odbora za Ustav. Rezultat. Prijedlog Odbora za Ustav prihvaćen je sa većinom glasova 97 glasova za i 1 suzdržan. Klub zastupnika SDP-a predlaže Hrvatskom saboru donošenje zaključka koji glasi: Zadužuje se Vlada Republike Hrvatske da u roku od 60 dana donese program mjera za unapređenje stanja dječjih prava u Republici Hrvatskoj posebno vodeći računa o problemima u provođenju propisa te prijedlozima navedenim u Izvješću pravobraniteljice za djecu za 2008. godinu. Želi li se predstavnik Vlade izjasniti o predloženom zaključku? Gospodin Stjepan Adanić. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, dame i gospodo, Vlada ne prihvaća zaključak Kluba zastupnika SDP-a. I moram napomenuti zaštita prava interesa djece u vrhu je prioriteta Vlade Republike Hrvatske. U Republici Hrvatskoj djeca uživaju posebnu zaštitu propisanu Ustavom Republike Hrvatske te nizom zakonskih propisa u cilju zaštite dobrobiti djece, njihovog odgoja i razvoja te u svrhu stvaranja socijalnih, obrazovnih, odgojnih, kulturnih, materijalnih i drugih uvjeta za trajnu dobrobit djece, Vlada Republike Hrvatske usvojila je i niz strategija, programa i protokola koji se provode, da ih ovdje sada ne nabrajam, ima ih nekoliko desetaka. I treba naglasiti da u cilju izrade mjere i aktivnosti Nacionalnog plana aktivnosti za prava i interese djece da su ugrađena sve preporuke Odbora za prava djeteta Ujedinjenih naroda koji je odbor zaključio i dostavio Republici Hrvatskoj povodom razmatranja drugog periodičnog izvješća Republike Hrvatske po Konvenciji o pravima djeteta. Hvala.
Hvala. U ime kluba, gospođa Marija Lugarić. Izvolite.
Gospodine državni tajniče, mi i dalje ostajemo pri svome zaključku jer da je tomu tako kao što ste vi rekli, niti Vlada ne bi donijela zaključak koji je donijela, a to je da je zadužila sva nadležna tijela državne uprave da u okviru svog djelokruga poduzmu odgovarajuće mjere da se otklone nepravilnosti, niti bi izvješće pravobraniteljice imalo gotovo 300 stranica gusto tipkanoga teksta. Mi smatramo da je osim zaključka Vlade koji je gotovo identičan zaključka Odbora za Ustav koji u biti govore da tijela državne uprave trebaju raditi svoj posao, a očito je po izvješćima pravobraniteljice da ga ne rade. Smatramo nužnim donijeti zaključak koji bi obvezivao Vladu da konačno nešto i napravi. Stoga molimo glasanje.
Hvala. Dakle stavljam na glasovanje prijedlog zaključka Kluba zastupnika SDP-a koje Vlada ne prihvaća, a inzistira klub da se on prihvati. Uključimo se i glasujmo. Rezultat. Ovaj zaključak nije prihvaćen. Za njega je glasovalo 34 zastupnika, 2 su suzdržana i 65 protiv.
Idemo na sljedeću točku - Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova Predlagatelj je pravobraniteljica za ravnopravnost spolova koja je dostavila ovo izvješće temeljem članka 22. Zakona o ravnopravnosti spolova. Vlada je dostavila mišljenje. Raspravu su proveli odbori za Ustav, Poslovnik i politički sustav, ravnopravnost spolova, obranu, Odbor za rad i socijalno partnerstvo i Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Izvješća ste primili na sjednici. Pravobraniteljica za ravnopravnost spolova, gospođa Gordana Lukač Koritnik će dodatno obrazložiti prijedlog. Izvolite.
Gospodine predsjedavajući, gospođe zastupnice i gospodo zastupnici. Uvodno naravno treba istaći da se radi o 6. godišnjem izvješću koje podnosim u svom mandatu i u njemu su opisane zapravo sve aktivnosti Ureda pravobraniteljice za ravnopravnost spolova tijekom izvještajne godine. Međutim, to je prvo izvješće nakon donošenja novog Zakona o ravnopravnosti spolova koji je u jednom dijelu izmijenio ovlasti, obveze, nadležnosti pravobraniteljice za ravnopravnost spolova. A jedna od ključnih novosti koje bih htjela ukazati da zapravo sada obavljamo poslove neovisnog tijela nadležnog za suzbijanje diskriminacije u području ravnopravnosti spolova. Kao i uvijek, kao i prethodnih godina, dužni smo bili pratiti provođenje Zakona o ravnopravnosti spolova i drugih propisa koji se tiču ravnopravnosti spolova. Samo praćenjem tih odredbi i tih dokumenata možemo zaključivati da li je došlo do nekog napretka, u kojem području i na koji način, čime se to može zapravo dokazati ili pokazati. Upravo je to razlog što je ovo izvješće tako opširno jer sadrži nekoliko istraživanja ili analiza, ukupno 12, vezanih za praćenje primjene pojedinih zakonskih odredbi. Dakle, upravo zbog tih obveza praćenja, ali i zbog obveze provođenja neovisnih istraživana što je novim zakonom izrijekom stavljeno u nadležnosti i obvezu pravobraniteljice i ovo izvješće uključuje određena istraživanja. Posebno ukazujem na one vezane za položaj žena na tržištu rada. I ovaj puta želim istaći da ured pravobraniteljice i u ovom izvještajnom razdoblju nije se bavio samo pitanjima diskriminacije, nego i pitanjem ravnopravnosti spolova jer koncepcija stvarne jednakosti nastoji otkloniti neprihvatljive učinke primjene jednakog prava na stvarno nejednake osobe. Kao primjer iz ovog izvješća ukazujem na poticaje za zapošljavanje žena žrtava obiteljskog nasilja, jer iako se zakon odnosi na sve jednako, to su osobe koje nemaju jednake mogućnosti i ti poticaji su nužni i bilo je važno saznati da li su i učinkoviti. Posebno smo analizirali primjenu zakonskih odredaba o medijima, jer time što ističem da smo opširno zapravo prije ocjene dali sve moguće propise i kodekse o kojima bi mediji morali voditi računa u svojem izvještavanju. Ako znamo koje su im obveze onda možemo konkretnije ocijeniti ovo izvješće. Što se tiče statističkih podataka, radili smo na ukupno 1 009 predmeta, 937 otvorenih u 2008. godini i 72 prenesena. Od toga smo završili 96,6% u prošloj godini i ostalo je preneseno 3,4% za ovu godinu. 309 predmeta odnosilo se na pritužbe građana i građanki i od toga 288 novih. Znači, primili smo više pritužbi nego u prethodnom izvještajnom razdoblju i to naročito je povećanje izraženo u području zapošljavanja i rada, dakle diskriminacije na tom području. Ali je bilo naravno i predmeta koje smo otvarali na vlastitu inicijativu. Gledajući oštećene osobe po spolu i dalje naravno imamo 62,5% žena i 13,5% muškaraca, a ostalo mogu biti grupe žena ili grupe muškaraca, zavisno tko nam se pritužio, da li su tekstilne radnice ili Mungosi, radi se o tome tako da je to ta jedna statistika jer nam se ne pritužuju samo pojedinci i pojedinke. Uputili smo 34 pisana upozorenja, 39 preporuka i 37 prijedloga, ukupno manje nego 2007. godine, što je rezultat prije svega po našoj ocjeni poboljšanog rada policije i centara za socijalnu skrb. Gledajući područje iz kojeg su dolazile pritužbe, dalje najviše iz Grada Zagreba, a zatim s područja Splitsko-dalmatinske i Primorsko-goranske županije. Temelj diskriminacije naravno … [[Govornica se ne razumije.]] spol, a ostali osnovi zabranjene diskriminacije. Smatram da posebno treba nešto reći o području zapošljavanja i rada. Iako bilježimo veći broj pritužbi koje se odnose na diskriminaciju na području rada i zapošljavanja, ja smatram da se diskriminacija još uvijek rijetko prijavljuje, o čemu svjedoči i mali broj sudskih postupaka koji se vodi s tog osnova. Razlog neprijavljivanja diskriminacije je prije svega u želji da se sačuva radno mjesto, ne pogoršaju uvjeti rada na poslu, ali i nepoznavanje mogućnosti zaštite prava. Sve smo to obrazložili konkretnim primjerima jer zaista nakon što upoznamo pritužitelje o proceduri, vrlo često nam se dešava da pokušavaju to riješiti na samom radnom mjestu prije nego što naprave neku prijavu koja bi mogla otežati situaciju, tako da najviše ljudi i dalje prijavljuje kada je praktički već izvjesno da će izgubiti posao i da ni oni sami nemaju tada što izgubiti ako naprave i prijavu. Bitno je i to mislim da smo obrazložili u ovom izvješću, nepoznavanje mogućnosti zaštite prava. Pored svih mogućih zakona, Zakona o radu, kolektivnih ugovora državnim službenicima i namještenicima, još uvijek se ne koriste mehanizmi kojima se pruža zaštita na radnom mjestu. I što se utvrđuje? Da mnogi nisu ni znali da ti mehanizmi postoje. Kao pojavni oblici istaknula bih dalje uznemiravanje na radu, ali i diskriminaciju prilikom zapošljavanja, sprječavanje napredovanja na poslu te sprječavanje pristupa stručnom usavršavanju i osposobljavanju. Moram reći da što se tiče diskriminacije prilikom zapošljavanja, treba poći od toga da oglasi za radna mjesta moraju biti u skladu sa Zakonom o ravnopravnosti spolova i tu bilježimo vrlo visoki napredak jer smo unutar par godina izvijestili o 40% poštivanja, analizama smo došli do toga, Zakona o ravnopravnosti spolova, danas možemo reći 78% i to moram naglasiti bez represije. Nema represivnih odredbi, to je bilo jedino na temelju tisuće upozorenja koje smo slali vezano za to. Ujedno, taj način oglašavanja znači eliminaciju diskriminacije u jeziku. Žene najviše naravno podnose i ovu vrstu pritužbi i smatramo da jedan od problema da dio poslodavaca ne razmatra pritužbe s aspekta zaštite dostojanstva radnika ili radnice, nego kao mogući stegovni prekršaj, što je nešto potpuno drugo, tako da ni rezultati sigurno nisu dobri jer se o diskriminaciji zapravo ne vodi računa, nego se vodi da li je time napravljen nekakav drugi prekršaj. Primali smo i pritužbe vezane za zaštitu majčinstva. Tržište rada, naročito ja upozoravam na ovo izvješće o radu na određeno vrijeme. Rad na određeno vrijeme, a naša analiza pokazuje da anketirane žene, preko tisuću njih, dakle to je ipak jedan veliki uzorak, u prosjeku su radile na određeno vrijeme preko 3 godine. To može ukazivati samo na zloupotrebu odredaba Zakona o radu, a takva zloupotreba dovodi do diskriminacije tih žena, naročito trudnica koje poslije zapravo ne mogu obnoviti taj ugovor. Zbog toga čvrsto vjerujem, održali smo i jedan okrugli stol na tu temu, da treba mijenjati Zakon o radu, ograničiti mogućnost zloupotreba, predvidjeti kraće moguće trajanje ugovora o radu na određeno vrijeme, smanjiti mogućnost broja uzastopnih ugovora na određeno vrijeme. Ne treba zaboraviti da se često puta zaključuju i samo na mjesec dana i tako po nekoliko godina i da ta nesigurnost sasvim sigurno sprječava ljude da prijavljuju bilo kakvu vrstu prekršaja, uključujući i diskriminaciju. Što se tiče poticaja, recimo za žene žrtve nasilja, ma da smo mi analizirali učinak svih tih poticajnih mjera, očito je da tu ima problema, da nisu dovoljno poslodavci pokazali zanimanje za tu vrstu poticaja. Znači, država je predvidjela novce, ali se to ne koristi. Mi smo kroz istraživanje i razgovor sa poslodavcima došli do zaključka da neki nisu imali informaciju o tome a neki ih ne smatraju poticajnim, jer ih obavezuje na predugo razdoblje ugovora o radu i na određenu plaću zapravo da nisu sigurni zbog poslovanja na tržištu da li će to moći ispuniti. Prema tome, mislimo da te mjere treba kreirati na način koji bi bio pristupačniji i poslodavcima, a naročito vezano za dokumentaciju koju je potrebno prikupiti da bi se poticaj uopće dobio. Što se tiče svih onih ostalih aspekata koje moramo analizirati vezano za položaj žene na tržištu rada. Točno je da se smanjuje ukupni broj nezaposlenih. U 2008. bio je manji nego u prosincu 2007., ali udio žena u evidentiranoj nezaposlenosti povećao se sa 61% na 62,4. Mi smo proveli jednu dodatnu analizu na temelju raspoloživih, pa smo jednim malim izračunom došli da je čak preko 16% žena nezaposlenih po dobnim skupinama u godinama od 50 do 54 godine. Znači da je to jedan pokazatelj koji nam može pomoći naročito Vladi da u kreiranju mjera predvidi posebne poticaje vezano za zapošljavanje ove kategorije žena. Što se tiče nasilja, mislim da tu možemo reći da bilježimo napredak. Iako je dakako broj prijavljenog nasilja i dalje izuzetno velik, jer je policija primila 16 tisuća 885 zahtjeva za pružanjem policijske intervencije. To je ipak pak od 5,4% manje u odnosu na 2007. godinu. Ali iz razgovora sa strankama analizirajući pritužbe, posjetom skloništima za žene što redovno činimo svake godine, očito je da prepreke za prijavu koje su postojale ranijih godina su sve manje i da žene zapravo bez ustezanja, jer one su većinom žrtve nasilja prijavljuju to nasilje. Tako da pad prijava možemo ipak pripisati tome da je ipak na tom području učinjeno, da je zaštita bolja, a bolja zaštita znači i manje recidiva u svakom slučaju. Isto tako što se tiče rada policije, osnovni problem sasvim sigurno nije u pružanju same zašite, nego u neinformiranosti žrtava nasilja, poduzetim radnjama i mjerama protiv počinitelja od strane policije ili o ishodu njihovih prijava policiji, tj. o ishodima kaznenih i prekršajnih postupaka. Iz razmatranih slučajeva može se zaključiti da bi broj pritužbi koje se odnose na postupanje policije bio smanjen, da je policija sukladno točkama 3. Protokola na vrijeme izvijestila žrtvu o poduzetim mjerama kao i da su tijekom policijskog postupanja na primjeren i jasan način upoznali žrtvu nasilja s njenim zakonskim pravima, ali i da su pritužitelji i pritužiteljice u skladu sa svojim pravom od sudova dobili preslike sudskih odluka. Dakle, neinformiranost je svakako jedan razlog. Zbog toga smo utvrdili da su mnoge pritužbe neutemeljene i policija je zaista poduzela ono što je u njihovoj nadležnosti. Međutim, s ciljem praćenja provedbe protokola o postupanju u slučaju nasilja u obitelji, mi smo istražili kako postupaju u skladu sa svojim obvezama. Ja govorim o obvezama. Oni su dužni i stojim jasno da su odgovorni za provedbu protokola. Kako to čine koordinatori i koordinatorice u uredima državne uprave po županijama. To je jedan segment koji sasvim sigurno nije odradio posao na zadovoljavajući način, odnosno razlikuje se od županije do županije, pa čak i od pojedinaca koji su na čelu ili pojedinki koji su na čelu povjerenstava. Naime, iz dostavljenih odgovora da se zaključiti da neki koordinatori ili koordinatorice ne mogu sudjelovati na sjednicama Povjerenstva za ravnopravnost spolova, iako nije uvjet da ih se poziva na sastanke povjerenstva, već upravo obratno. Ili ih uopće ne pozivaju. Međutim, neki ističu pomanjkanje podrške u radu, a neki očigledno ne poznaju ni svoje obveze iz protokola. Mislim da kada govorimo o nasilju obiteljskom ali i šire i mislim da su bila izvješća ranija i da prateći medije da moramo zaključiti da bez posebnih napora na lokalnoj razini učiniti nešto da se prevenira nasilje. Sami napori Vlade kroz kampanje ili kroz osnivanje određenih tijela tome sasvim sigurno se ne mogu suprotstaviti bez angažiranosti na lokalnoj razini. Vrlo često umjesto da neki događaj tragičan, vezan za obiteljsko nasilje bude alarm toj zajednici da razmotri situaciju u svojoj sredini, oni to uopće ne čine i dapače izvještavaju da o tome nikada nisu raspravljali i da uopće se pokazuju da ne znaju koji su drugi čimbenici s kojima trebaju surađivati. Međutim, i tu očekujemo napredak zbog toga što smo uočivši problem o izvještavanju zatražili da se izradi obrazac standardne metodologije izvještavanja, da ne bi svi izvještavali po svom vlastitom nahođenju. I to je ušlo u Nacionalnu strategiju zaštite od nasilja u obitelji. Obrazac je dovršen prošle godine, ali je sada je već praktički napravljen. I mislim da ćemo iduće godine moći puno detaljnije izvijestiti o tome što se na kojoj lokalnoj sredini dešava vezano za obiteljsko nasilje. Područje obrazovanja smo i ovaj puta obuhvatili, ali naravno nismo analizirali udžbenike kao što smo činili godinu ranije. Što se tiče izbora, njih nije bilo prošle godine. To isto nije predmet u ovom izvješću. A za obrazovanje mislim da je potrebno samo istaknuti da i dalje pratimo segregaciju na području obrazovanja tj. muškarci i žene se i dalje uglavnom obrazuju za tzv. muška ili ženska zanimanja, a tako se nakon toga zapošljavaju, tako nakon toga dobivaju i plaće. Dakle žene rade u potplaćenim sektorima i tako na koncu završavaju i sa mirovinama. I iako je to jedan proces i to se ne može preko noći napraviti mislim da su tu potrebni dodatni napori. A tu se nadamo da će i ali to još teče rok za provedbu Nacionalne politike za promicanje ravnopravnosti spolova. Jedan dio se odnosi upravo na ovo o čemu sam govorila. Što se tiče medija vrlo smo opširno analizirali medije ali i TV spotove i za prošlu godinu moramo reći da zaista smo našli samo dva spota za koje smatramo da su potpuno neprihvatljiva dok ostali obiluju stereotipima. A samo bih ovdje istakla recimo da u oglašavanju kozmetike najčešće se kreira kad su u pitanju žene osjećaj straha, nelagode, neugodnosti, srama zbog izgleda a poslije se naravno čudimo i borimo sa anoreksijom, bulimijom i ostalim oblicima koji direktno se mogu povezati s ovakvim načinom oglašavanja. Dali smo i preporuke vezano za medije a posebno želim samo izdvojiti da treba po našem mišljenju uključiti muškarce u teme o ravnopravnosti spolova jer svjedočimo svi ako je bilo koja emisija kad oni zapravo i govore recimo na televiziji o ravnopravnosti spolova da su sugovornice uvijek žene. A isto tako ni raznovrsnost tema nije prisutna u sadržaju televizijskih emisija koje smo mi analizirali. Uglavnom se govori o zdravlju ili o nasilju dok ostale teme kojih ima jako puno uopće nisu zastupljene. Zaključno, smatram da ćemo imati više saznanja vezano za diskriminaciju na području rada kada provedemo odredbe novog Zakona o ravnopravnosti spolova i Zakona o suzbijanju diskriminacije kada ćemo dobiti sasvim sigurno sudske podatke o tome koliko se sporova vezano za bilo koju vrstu diskriminacije vodi na sudovima što u ovom trenutku zapravo uopće ne znamo. S obzirom da je pitanje žena na tržištu rada usko povezano sa pitanjem kako da one zapravo usklade svoj profesionalni i privatni život nešto što nam određuju zakoni, što nam direktive i preporuke Europske unije također sugeriraju svima u Europi da nešto poduzmu i poboljšaju položaj žena. Mislim da se moramo okrenuti ne samo Zakonu o radu nego i kolektivnom pregovaranju kao jednom mogućem mehanizmu gdje bi se taj položaj popravio. Mi smo dali u izvješću neke primjere gdje recimo jedna neutralna norma o tome da oni koji su radili će dobiti recimo veću božićnicu od onih koji nisu direktne a imaju diskriminatorne učinke na majke, koje su odsustvovale zbog porodiljnog dopusta ili zbog bolovanja vezanog za bolest djece. Prema tome, učinci su diskriminatorni a to su stvari koje se mogu izmijeniti i kolektivnim pregovaranjem. Evo, ja mislim da su to osnovni akcenti iz izvješća i naravno želim odgovarati na vaša pitanja.
Hvala. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Da. U ime Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina gospodin zastupnik Furio Radin. Izvolite.
Hvala, gospodine predsjedniče. Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina razmotrio je danas 4. lipnja Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova u 2008. godini. Odbor je navedeno izvješće razmatrao kao zainteresirano radno tijelo i u raspravi je istaknuto da su na području promicanja ravnopravnosti spolova u protekloj godini postignuti određeni rezultati ali da to još uvijek nije na zadovoljavajućoj razini. Naglašeno je da je iz izvješća pravobraniteljice razvidno da je zakonodavni okvir uglavnom zaokružen odnosno da je donošenjem Zakona o suzbijanju diskriminacije uspostavljen cjeloviti sustav ali da provedba i dalje zaostaje za mogućnostima koje taj okvir pruža. Posebno je naglašena potreba koordinirane aktivnosti svih društvenih čimbenika na ovom području što najbolje pokazuju rezultati postignuti u poboljšavanju zaštite žrtava obiteljskog nasilja. Članovi odbora su posebno naglasili važnost ovog izvješća kao izvora dobrih analiza i podataka za izradu izvješća kojeg Republika Hrvatska treba podnijeti Odboru Ujedinjenih naroda koji prati primjenu Konvencije o otklanjanju svih oblika diskriminacije žena osobito imajući u vidu činjenicu da smo dobili preporuku od toga dijela za uklanjanje segregacije u obrazovanju. Kako je u raspravi istaknuto segregacija u obrazovanju uzrokuje segregaciju na tržištu rada. Ona pak uzrokuje razliku u plaćama odnosno manje plaće za žene za rad jednake vrijednosti, što znači drugim riječima jednakog obrazovanja jednake stručne spreme što u konačnici rezultira manjom mirovinom za žene. Podržan je prijedlog predstavnika Vlade Republike Hrvatske da o nacrtu ovog izvješća raspravljaju i zainteresirani saborski odbori. Članovi odbora su posebno ukazali na činjenicu da u pojedinim područjima se ne bilježi nikakav pomak djelom i zbog toga što nema predviđenih odgovarajućih mjera koje treba provesti kao što je to na primjer u području tržišta rada ili u odgojno-obrazovnom sustavu. S tim u vezi istaknuto je da nisu predviđene mjere kojima bi se posebno zaštitile žene na tržištu rada u vrijeme kriza budući da upravo krize najviše pogađaju žensku populaciju zaposlenu u industrijskim koji slabija populacija u industrijskim granama u kojima su one najzastupljenije, na primjer u tekstilnoj industriji. Stoga je ukazano na važnost iznalaženja onih mjera čijim se provođenjem smanjila takva segregiranost u pojedinim djelatnostima. Pri tom je posebno naglašena važnost kolektivnog ugovora radi ugovaranja, radi usklađivanja privatnog i obiteljskog života s profesionalnim što je jedan od mehanizama koji može u značajnoj mjeri utjecati i pridonijeti ostvarivanju pune ravnopravnosti žena na tržištu rada. Istaknuto je također da se nedovoljna pažnja posvećuje problematici žena žrtava seksualnog nasilja te je stoga potrebno urediti odnos pravosudnog sustava prema takvim žrtvama ali na način kako je to u praksi uobičajeno da se u zakonski prijedlog uvrsti odredba o važnosti poštivanja ravnopravnosti spolova već i da se precizno odredi protokol postupanja kako bi se one zaštitile na najbolji, najučinkovitiji način. Nakon provedene rasprave Odbor je jednoglasno odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese sljedeći zaključak. Prihvaća se izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova u 2008. godini. Hvala.
Hvala. U ime Odbora za ravnopravnost spolova gospođa Gordana Sobol.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče, gospođo pravobraniteljice, državni tajniče. Odbor za ravnopravnost spolova Hrvatskoga sabora je na 19. sjednici održanoj 21. svibnja ove godine raspravljao o izvješću o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova u 2008. godini. Naime sukladno članku 22. stavka 1. Zakona o ravnopravnosti spolova i članku 18. Poslovnika o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, pravobraniteljica podnosi redovito godišnje izvješće o radu Hrvatskom saboru. U uvodnom izlaganju upoznala je odbor sa poduzetim aktivnostima koji se odnose na praćenje i provođenje Zakona o ravnopravnosti spolova kao i drugih propisa koji se tiču ravnopravnosti spolova. Izvješće pravobraniteljice pokazuje da je donesen bolji zakonodavni antidiskriminacijski okvir u području ravnopravnosti spolova te da su se u velikoj mjeri provodile politike i strategije vezane za to područje. Položaj žena na tržištu rada nije se bitno promijenio, visok udio žena među nezaposlenima, segregacija između žene i muškarca na tržištu rada, razlika u plaćama po spolu i slično i dalje ukazuje na postojanje neravnopravnosti spolova. Pozitivno je to što se pri oglašavanju radnih mjesta bitno bolje u odnosu na prijašnje godine primjenjuje odredba članka 13. stavka 2. Zakona o ravnopravnosti spolova čiji je cilj ukidanje diskriminacije kod zapošljavanja. U odnosu na obiteljsko nasilje vidljiva su poboljšanja u zaštiti žrtava nasilja, međutim, prevencija obiteljskog nasilja posebno na lokalnoj razini i dalje je nedostatna. Krajem godine postignut je dogovor o modelu sufinanciranja pojedinih skloništa i savjetovališta za žene žrtve nasilja prema kojem Vlada, grad i županija snose po 30% troškova a preostalih 10% udruge financiraju same kroz donacije. No tek će se ove godine moći vidjeti da li to i funkcionira. U raspravi koja je uslijedila članovi i članice odbora pozitivno su ocijenili izvješće koje je prvo nakon donošenja novog Zakona o ravnopravnosti spolova. Veoma važnim dijelom izvješća smatraju se neovisna istraživanja ureda pravobraniteljice. Dakle, radi se o istraživanju anketi o položaju žena zaposlenih na određeno vrijeme, istraživanju o korištenju subvencija za zapošljavanje žena žrtava nasilja, analiza državnih stipendija, analizi članaka vezanih u područja ravnopravnosti spolova, naročito medijskoj slici žena iz ruralnih krajeva, žene u sportu i seksizam kao i rodnoj analizi tv sadržaja. Ova istraživanja dragocjena su jer razotkrivaju hrvatsku stvarnost i odnos prema ženama u različitim segmentima društva. Vezano uz novo zakonodavstvo iznesen je stav da se Zakon o ravnopravnosti spolova ali i ostalo antidiskriminacijsko zakonodavstvo nedovoljno koristi. Također navedeno je da je Zakon o ravnopravnosti spolova od strane Europske komisije ocijenjen pozitivno, međutim problem je provedba budući da ne postoji odgovarajuća praksa, odnosno nemamo sudskih predmeta i presuda. Ponovno je upozoreno za postavljenu problematiku žena u ruralnim područjima a zabrinjavajuća je uvijek ista loša ocjena stanja žena na tržištu rada. Među najznačajnije probleme izdvaja se zloupotreba instituta rada na određeno vrijeme. Izdvojen je i problem rada koordinatora za ravnopravnost spolova u uredima državne uprave po županijama kao i županijskih i gradskih povjerenstava odbora za ravnopravnost spolova. Što se tiče ravnopravnosti spolova u medijima podsjetilo se da je Hrvatski sabor na prijedlog upravo ovog odbora zadužio programsko vijeće HRT-a da posebno razmotri primjenu odredbi Zakona o ravnopravnosti spolova koje govore o obvezi medija da kroz programske sadržaje, programska usmjerenja i samoregulacijske akte promiču razvoj svijesti o ravnopravnosti spolova, odnosno žena i muškaraca, te o tome izvijesti Hrvatski sabor najkasnije do kraja ožujka 2009. godine. Najavljena je i planirana zajednička sjednica ovog odbora i programskog vijeća HRT-a gdje će se predstaviti navedeno izvješće. Upozoreno je na odgovornost medija za nepristrano i nestereotipno prikazivanje žena i muškaraca kao i na potrebu medijskih djelatnika u pitanjima rodne jednakosti. Nakon provedene rasprave odbor jednoglasno predlaže Hrvatskom saboru da prihvati izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova 2008. godine.
Hvala. Žele li drugi odbori? Ne. Želi li predstavnik Vlade. Otvaram raspravu. U ime Kluba zastupnika SDP-a, gospođa zastupnica Gordana Sobol. Izvolite.
Zahvaljujem. Kolegice i kolege, u ime kluba SDP-a, odmah na početku reći ću da će Klub SDP-a podržati izvješće pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2008. godinu. Inače smatramo pogotovo ove godine, izuzetno važnim izvješće koje je stiglo od pravobraniteljice, obzirom da kako je to već rečeno ove godine se ustvari daje izvješće za proteklo četverogodišnje razdoblje, komisije UN-a za pitanja prava žena u kojeg ustvari ide, koje će biti izvješće Vlade, radi se i tzv. izvješće u sjeni koji rade nevladine udruge i neovisne institucije kao što je institucija pravobraniteljice za ravnopravnost spolova. U ime kluba započeti ću ustvari sa jednom rečenicom iz zaključnog razmatranja pravobraniteljice u kojoj ona u toj prvoj rečenici zaključnog razmatranja kaže da izvješće pravobraniteljice za 2008. godinu pokazuje da je donesen novi i bolji zakonodavni antidiskriminacijski okvir u području ravnopravnosti spolova da su se u velikoj mjeri provodile politike i strategije vezane za to područje. Ono što u ime kluba želim reći da obzirom da je Zakon o ravnopravnosti spolova novi stupio na snagu negdje polovinom srpnja mjeseca prošle godine a Zakon o suzbijanju diskriminacije stupio je 1. 1. ove godine nekako nam se čini da je još uvijek premalo vremena proteklo da bi se moglo procjenjivati stvarnost odnosno da li je taj novi zakonodavni okvir stvarno bolji i učinkovitiji. Te u biti očekujemo da na izvješću za 2009. godinu ustvari se pokaže prava slika toga. Sjećamo se svi da je prošle godine dosta se pisalo o tom novom Zakonu o ravnopravnosti spolova, dosta se raspravljalo u javnosti naročito u svjetlu onoga što se odredbi zakona koje su se odnosile na sudjelovanje žena u političkom životu, naravno to je prvenstveno zbog činjenice da je taj zakon prethodio ustvari evo ovogodišnjim lokalnim izborima i tu su bila različita razmišljanja. Tada je u to vrijeme klub SDP-a predlagao, usuđujem se reći puno radikalnije da tako kažem, odredbe Zakona o ravnopravnosti spolova koje bi imale vjerojatno učinka već i na ovogodišnjim lokalnim izborima međutim tada to nije prošlo. Nemamo naravno još podatke kako se odrazilo to na ovogodišnje lokalne izbore, osim da imamo podatke da je nešto više žena kandidirano, ali još uvijek nemamo podatke koliko je stvarno i izabrano kada su u pitanju županijske skupštine, gradska i općinska vijeća. No ono što imamo, to je da u izvršnoj vlasti imamo manje žena na čelnim funkcijama i to je nešto što smo mi i prošle godine upozoravali kada se donosio novi Zakon o ravnopravnosti spolova. Ono što klubu SDP-a postaje na neki način sve više neprihvatljivo, to je ustvari činjenica da se već u nekoliko izvješća iz godine u godinu pojedine ocjene ustvari ponavljaju što bi ustvari značilo. Nažalost, nije to samo slučaj kod izvješća pravobraniteljice, to je slučaj i kod ostalih pravobraniteljstava, odnosno izgleda da ono do čega i na što se upozorava sa razine pravobraniteljstava, u ovom slučaju pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, očito da nema dovoljno odjeka kod onih koji bi trebali sa puno više pažnje gledati, odnosno posvetiti se onome što u ovim izvješćima piše preporukama koje se daju i upozorenjima naravno koje se daju. Dakle, u ime kluba SDP-a, kako to procjenjujemo za sva ovogodišnja izvješća pojedinih pravobraniteljstava, tako to zaključujemo i vezano oko izvješća pravobraniteljice za ravnopravnost spolova. Ono što posebno i ove godine u ime kluba SDP-a ističemo, to je gotovo pa iste ocjene u izvješću kada je u pitanju položaj žena na tržištu rada. U zaključnim razmatranjima pravobraniteljica naglašava da se položaj žena na tržištu rada nije bitno promijenio i dalje je visok udio žena među nezaposlenima. Ja podsjećam, udio žena u nezaposlenima je brojka koja se neprestano povećava. Danas je preko 62%. I dalje postoji horizontalna i vertikalna segregacija između muškaraca i žena na tržištu rada, obrazovanje žena za zanimanja koja su sutra potplaćena, tzv. "ženska zanimanja". Naravno, kao što je pravobraniteljica sama rekla, to povlači za sobom razliku u plaća, a to u konačnici onda povlači za sobom i razliku u mirovinama na štetu žena. Poseban problem koji se ističe, to je već puno veći broj žena zaposlenih na određeno vrijeme i sve to skupa već niz godina za redom ukazuje na postojanje neravnopravnosti spolova. Ono što smatramo i žao nam je ustvari u ime kluba SDP-a, moram reći da se ipak u ovom izvješću, svjesni smo mi toga da bi to možda puno, da tako kažem, podebljalo ovo izvješće ali da se ove godine nije našlo mjesta da se prikažu stvarno svi rezultati iz Nacionalnog programa, Akcijskog programa zapošljavanja na način kao što ste imala i prošle godine. Međutim, ono što smatramo izrazito zabrinjavajućim, također to je da se iz godine u godinu pokazuje da je najranjivije skupine da tako kažem, kada je u pitanju žene na tržištu rada, su upravo one koje su najteže zapošljive, a to su u godinama iznad 50, dakle između 50 i 54 godine života kada ih ima u ukupnom broju nezaposlenih žena najviše prema podacima Hrvatskog zavoda za zapošljavanje, 16,5%. Nadalje, posebna problematika je rad na određeno vrijeme i mi u klubu SDP-a smo u više navrata i povodom različitih zakona i o toj problematici govorili, na djelu je da tako kažem iz godine u godinu nešto što se zove zlouporaba institucije rada na određeno vrijeme jer je i u sadašnjem Zakonu o radu vrlo jasno istaknuto i piše da se u pravilu ugovori sklapaju na neodređeno vrijeme, uz određene izuzetke. Ti izuzeci nažalost u Hrvatskoj su postali pravilo koje svi znamo, svi govorimo, a nismo našli načina kako da taj proces zaustavimo. Pogotovo danas govorimo ovdje i s aspekta ravnopravnosti spolova, jer svi podaci pokazuju da je ogroman broj ugovora koji se sklapaju na određeno vrijeme upravo sklapaju žene. Tim je više dragocjeno i istraživanje odnosno anketa koju je radila pravobraniteljica, zajedno sa Ženskom sindikalnom grupom, Saveza samostalnih Hrvatske, Nezavisnih sindikata i Hrvatske udruge sindikata koje su ustvari provele na neki način istraživanje odnosno anketu i dobile sliku, kako je i ovdje nazvana, prosječne žene koja radi na određeno vrijeme. I ustvari podaci koji su dobiveni smatram da su porazni, odnosno smatram da su i alarmantni i da bi sa razine države se nešto trebalo, da li sa razine Gospodarsko-socijalnog vijeća, dakle u ovim razgovorima između socijalnih partnera ili na neki drugi način, jer kako je to nazvano, što slika prosječne žene na određeno vrijeme. To je dakle žena koja je u fertilnoj dobi. Negdje između 20 i 39 godina ih ima preko 65%, dakle žena koje rade na određeno vrijeme. Većinom nemaju djece ili imaju tek jedno dijete, a željele bi imati više djece. One imaju najčešće srednju stručnu spremu, odnosno kvalifikaciju. Do sada su isto bile zaposlene na određeno vrijeme ili kraće vrijeme nezaposlene. Rade na određeno vrijeme u prosjeku preko tri godine i to često u smjenama, noćni rad, nedjelja, prekovremeno, plaće su im niže od prosječnih, nemaju pravo na kredit, većinom nemaju nekretnine na svoje ime, a šanse da će dobit posao na neodređeno su vrlo slabe. Mislim da su podaci koji su izrečeni, koji su dobiveni i ovo što je izrečeno u izvješću, stvarno bi negdje trebalo upaliti lampicu alarma. Drugo što želim posebno naglasiti u ime kluba SDP-a i podsjetiti sve nas da je prošle godine u ovom Saboru donesen Zakon o minimalnoj plaći. Tada smo mi u ime kluba SDP-a upozoravali da je taj zakon u jednom dijelu diskriminacijski zato što je dijelu industrije, a to se odnosi na tekstilnu, kožarsku, obućarsku industriju odredio manji minimalac u odnosu na druge grane. A posebno smo upozoravali da je to još dodatna diskriminacija zato što su to grane industrije u kojima su najviše zaposlene žene te smo i to smatrali diskriminacijom upravo žena na području rada. Prošle godine održana je panel rasprava u uredu pravobraniteljice u organizaciji ureda pravobraniteljice, žene i siromaštvo, nesigurnost rada i nezaposlenost. Šteta što više nije naglasaka dano i u ovom izvješću sa te panel rasprave na kojoj je također izrečena istina da kriza u kojoj se nalazi i hrvatsko društvo više pogađa žene i u kriznim vremenima žene su te koje na tržištu rada su puno nesigurnije nego što su to muškarci, da je to nešto o čemu bi trebali sa razine države voditi računa. Posebno što je obrađeno u ovom izvješću je zapošljavanje žena žrtava nasilja. Zašto je to važno? Pa zato što kad se govori o problematici obiteljskog nasilja i žrtvama nasilja, onda manje-više smo se negdje zadržavali na onom dijelu gdje su te žene i njihova djeca smješteni, da li postoje skloništa, kako se ta skloništa financiraju i slično, a negdje smo barem do nekakvih godinu dana unatrag otprilike zanemarivali onaj dio što nakon što prođu dakle onih godinu dana u nekom od skloništa, kako i na koji način se vratiti u normalan život. Da bi se vratili u normalan život potrebno je stambeno ih zbrinuti, potrebno ih je zaposliti. Međutim, i ovo izvješće pokazuje kao izvješće za prošlu godinu da ta mjera vezana uz zapošljavanje žena žrtava nasilja se nije pomakla previše od početka jer je za 2007. zaposleno 6 žena po tim mjerama, za prošlu godinu također 6 plus dvije koje su zaposlene mimo tih mjera. I ja još jedanput upozoravam da mi se čini da je vrijeme da se sa razine države pogleda što je to što, da tako kažem, ne štima kada je u pitanju ta mjera i definitivno mislim da stoje primjedbe da je u provođenju te mjere potrebno i više informacije i više komunikacije, ali i puno, puno manje birokracije, odnosno rekli bismo pojednostavljenje procedure i ključno je ustvari pitanje kako tim ženama omogućiti zapošljavanje, a da ih se dodatno ne stigmatizira, ono što naravno niti jedna od njih ne želi ponovno prihvatiti. Posebno što u ime kluba također želim naglasiti, kada je u pitanju nasilje i kada je u pitanju izricanje mjera. Prvo, nasilje u obitelji je i dalje konstanta i hrvatskog društva kao i svih ostalih. Negdje otprilike brojka počinjenog nasilja, kad govorimo o nasilju u obitelji je otprilike ista u proteklim godinama. Međutim, ono što ponovno postavljam pitanje, a to je kako je toliko veliki nesrazmjer u odnosu na ono što predlažu policijski službenici kada se radi o prekršajnom djelu, dakle kad se radi o mjerama psihosocijalnog tretmana, udaljenja žrtava iz stana i slično, zabrana približavanja, u odnosu na broj mjera koje izriču prekršajni sudovi. To je po nekoliko stotina puta manje od onoga što se predlaže. Sada imamo na raspravi Zakon o policijskim ovlastima i postupanjima gdje znamo da postoji jedan prijedlog sa razine povjerenstva Vlade da se ugradi u taj zakon odredba o trenutnom udaljenju nasilnika iz stana, bez obzira da li je vlasnik ili ne, u trajanju od 10 dana. Međutim, moram reći da ja sam probala i ovdje za vrijeme rasprave razgovarati sa predstavnikom MUP-a, međutim po onom kako sam dobila informacije, nažalost takva mjera ne bi izgleda mogla proći u ovom prijedlogu zakona. Ovo govorim jer je tu i državni tajnik pa možda do drugog čitanja se može još nešto učiniti, ali onda bi možda trebalo razmisliti što je sa izmjenom ostalog zakonodavstva, odnosno i sa novim Zakonom o zaštiti od nasilja u obitelji. Dakle, u ime kluba SDP-a, uz sve ovo što sam rekla, još jedanput ponavljam, SDP će prihvatiti izvješće pravobraniteljice za 2008. godinu.
Hvala. U ime kluba HDZ-a, gospođa zastupnica Karmela Caparin. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, uvažena pravobraniteljice, kolegice i kolege zastupnici. Klub Hrvatske demokratske zajednice raspravljao je o Izvješću o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2008. godinu. Krovni zakon za zaštitu i promicanje ravnopravnosti spolova je Zakon o ravnopravnosti spolova kojim je definirana zaštita od diskriminacije na temelju spola, te mehanizmi stvaranja jednakih mogućnosti za žene i muškarce uz prekršajne odredbe. Unatoč zakonodavstvu i Zakona o ravnopravnosti spolova, kao i Zakona o suzbijanju diskriminacije i institucijama diskriminacije se još uvijek rijetko prijavljuje zbog želje da se sačuva radno mjesto ili zbog neznanja o mogućnosti i zaštiti svojih prava. Naravno da je kratki period i s obzirom na Zakon o suzbijanju diskriminacije i novog Zakona o ravnopravnosti spolova, ali trebamo puno raditi na tome da se upozna s tim zakonima i da se zna o pravima i mogućnostima. U 2008. godini pravobraniteljica je obradila 937 predmeta. Samo njih 288 su pritužbe građana, što nam je još jedan dokaz, a 625 novih predmeta iz 2008. godine otvorene su na inicijativu pravobraniteljice. Obrađeno je 312 predmeta neravnopravnosti po spolu u 62,5% slučajeva ili 195 slučajeva radilo se o ženama, a u 13,5% ili 42 slučaja muškaraca. U odnosu na prethodnu godinu, povećan je broj pritužbi na temelju spolne orijentacije bračnog i obiteljskog statusa. Najčešći pojavni oblici diskriminacije i dalje su uznemiravanje na radu, zatim diskriminacija prilikom zapošljavanja, sprječavanje napredovanja na poslu te sprječavanja pristupa stručnom usavršavanju i osposobljavanju. Riječ je o kršenju ne samo Zakona o ravnopravnosti spolova, već i Zakona o radu. pritužbe s tog osnova uznemiravanja na radu i dalje u većini podnose žene, ali se rijetko odlučuju uputiti pritužbu poslodavcu za zaštitu svog dostojanstva zbog straha od mogućih štetnih posljedica. Većina njih nije ni upoznata sa postupkom i svojim pravima. I u ovom izvješću se ponavlja povreda prava na zaštitu majčinstva trudnicama se ne nude ugovori o radu na određeno vrijeme kada saznaju za njihovu trudnoću, a čuli smo da preko tri godine rade na određeno. Nezakonito im se otkazuju ugovori na neodređeno vrijeme ili im se otkazuje ugovor poslije rodiljnog dopusta. Neprimjereno je ponašanje poslodavca tekstilne tvrtke koja radnicima i radnicama koji su koristili bolovanja tijekom godine za svaki dan bolovanja ili rodiljnog dopusta božićnicu umanjio za jednu i pol kunu. Ne treba posebno naglašavati o kakvoj diskriminaciji je riječ. Iz navedenih primjera u izvješću vidljivo je da mnoge firme nisu donesle plan djelovanja za promicanje i uspostavljanje ravnopravnosti spolova prema Zakonu o ravnopravnosti spolova. Isto tako je vidljivo da nema izvješća koordinatora i koordinatorica, Ureda državne uprave vezano uz nasilje u obitelji a dužni su ih dva do tri puta godišnje dostaviti na lokalnoj razini, što će rezultirati naravno na kraju neučinkovitom prevencijom nasilja u obitelji. Poseban je naglasak stavljen na medijsko oglašavanje gdje se još uvijek uglavnom traži isključivo osoba samo ženskog ili muškog spola. Članovi i članice Hrvatske demokratske zajednice upozoravaju na najranjivije skupine zaposlenih žena, a to su žene koje rade na crno, te one koje rade na određeno vrijeme, što je postalo i pravilo kako u privatnom, tako i u državnom i javnom sektoru. Iz provedene ankete žena koje rade na određeno vrijeme uglavnom su žene u fertilnoj dobi, govorili smo o populacijskoj politici, nemaju djece ili tek jedno rade u smjenama, rade noću, nedjeljom, prekovremeno. Pri tome plaće su još niže od prosječne i nemaju pravo na kredit i još k tome nemaju nekretnine na svoje ime gospodine Kajin. Diskriminacija žena na tržištu rada počinje već pri zapošljavanju i jedan je od najjačih pokazatelja opće diskriminacije žena u društvu, nisu rijetka pitanja o bračnom stanju, o broju djece, namjerava li roditi ili više puta rađati ili namjerava li imati obitelj. Žene su više diskriminirane u privatnom sektoru nego u državnom. Muškarci u privatnom sektoru imaju 16% veću plaću od žena, a žene sa nižom naobrazbom zarađuju i za jednu trećinu manje od muških kolega. U menadžerskim i dužnosničkim pozicijama, primjećuju se poteškoće u napredovanju žena. Postoji stakleni strop, a to su nevidljive i umjetne prepreke koje žene sprečavaju da dosegnu vrh. Među menadžerima je 6% žena, menadžeri zarađuju 26% više od menadžerica, a 25% zaposlenih žena ima više i visoko obrazovanje nasuprot 16% muškaraca. I na kraju žene prednjače u potplaćenim profesijama. To su tekstilna industrija, ugostiteljstvo, trgovina, obrazovanje, socijalne službe. Naravno da žene neravnomjerno sudjeluju u ekonomskoj moći, a to je u svakom slučaju preduvjet za političku moć koju one nemaju. Rješenja su kako smo vidjeli i u obrazovanju, jer se segregacija obrazovanja uzrokuje segregaciju na tržištu rada, slijedi razlika u plaći za rad jednake vrijednosti, a poslije toga slijedi naravno i manja mirovina. Analizirajući nasilje u obitelji u 2008. godini pravobraniteljica je zaprimila neznatno manji broj pritužbi koje se odnose na nasilje. Poboljšanje se bilježi tretmanom obiteljskog nasilja i nastojanjem da ga se suzbije. Aktivnosti su rezultirale i padom traženja intervencija policije za 5,4%. Naravno i sve pohvale aktivnostima MUp-, Ministarstvu obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti i Ministarstvu pravosuđa koje je na primjeru u 2008. godini izdalo odobrenje za provođenje psihosocijalnog tretmana počinitelja nasilja u obitelji izvan zdravstvenih ustanova. Zatvorenicima koji su na izvršavanju kazne zatvora osuđeni zbog nasilja u obitelji temeljem članka 215. Kaznenog zakona u pojedinačnim programima izvršavanja kazne zatvora, predviđeno je uključivanje u tretman sukladno dijagnosticiranim uzrocima nasilja u obitelji. Da li se radi o zlouporabi alkohola, nedostatak socijalnih vještina ili sukoba u obitelji. Što se tiče nasilja javnost možemo reći da je zaista senzibilizirana. U Republici Hrvatskoj vidjeli smo kampanju prošle godine Vijeća Europe za borbu protiv nasilja gdje se Republika Hrvatska uključila, uključujući obiteljsko nasilje i nasilje nad ženama. Međutim, tužbe i dalje podnose žene koje nakon svih postupaka policije, kaznenih, prekršajnih, sudskih postupaka, boravaka u skloništima za žene odlučuju se na nastavak zajedničkog života s nasilnikom. Glavni je problem zapošljavanje, rješavanje stambenoga pitanja, a sve potiče od prevencije na lokalnoj razini. Pravobraniteljica prati i provedbu zakona Republike Hrvatske koji se odnosi na medije. Prema Zakonu o medijima članka 20. stavak 8. određuje se da nije dopušteno oglašavanje u kojem se žene i muškarci pokazuju na uvredljiv ili ponižavajući način s obzirom na spol ili spolno opredjeljenje. Vidjet ćemo sljedeće izvješće, ali ne mogu ne spomenuti ovdje sramotno i pojavu na dan šutnje za vrijeme ovih lokalnih izbora kada je TV Nova u 17,00 sati i u 19,00 i 15,00 sati pokazuje ženu našu gradonačelnicu, tada velikog uglednog grada. Ugledna žena koja pokazuje na diskriminarujući i na uvredljiv način ma kako ta televizija to htjela prikazati, da li se radi o informaciji ili o nečemu drugome. Ne znam što bi se desilo kada bi se na takav način pokazao jedan muškarac. Ili drugi primjer sa bloga, večernji hr. Ako okrenete kandidatkinje sa lokalnih izbora zarobljene u muško tijelo. Pa možete misliti našu Ingrid, našu Ivanku, našu Vesnu, dakle kolegice kojima je glava stavljena na muško tijelo. One nisu muškarac, one su žene koje imaju jednaka prava. A ne znam kako bi izgledale obrnuto ali to se ne bi čak ni usudili. U svakom slučaju nije lijepo i nije u skladu sa zakonom. I na kraju, klub Hrvatske demokratske zajednice prihvaća izvješće pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2008. godinu uz naglasak djelovanja na prevenciji i zaštiti od diskriminacije pod okriljem antidiskriminacijskih zakonskih odredbi. Ali gledajući i sve ovo kako se koji put neki ponašaju prema ženama bez obzira na političku orijentaciju, možda će doći vrijeme da i u ovom Saboru budemo imali klub žena bez obzira na politiku. Hvala.
U ime kluba HNS-a gospođa zastupnica Danica Hursa. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora, uvažena pravobraniteljice, gospodine tajniče. Prije svega, želim pohvaliti i zahvaliti na ovom iscrpnom izvješću o radu u 2008. godini u kojem ste obradili nekoliko područja prvo pokazatelje o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, druga tema je bila analiza po područjima rada, treća aktivnosti pravobraniteljice na promicanju ravnopravnosti spolova, i u četvrtoj glavi bilo je financijsko poslovanje. Kratko ću se osvrnuti samo na neka područja iz izvješća. Na području rada i zapošljavanja diskriminacija po spolu još je uvijek snažna. Žene su u puno lošijoj poziciji. Prilikom razgovora za posao žene se diskriminira na temelju bračnog i obiteljskog statusa. Žene još uvijek čine veći postotak nezaposlenih. 2007. bio je to 61%, 2008. 62,4%. Rade na slabije plaćenim mjestima. Veći broj žena zaposlenih je na određeno vrijeme što nažalost postaje pravilo a ne iznimka. Problematiku treba popraviti preko izmjena Zakona o radu i preispitati postojeće odredbe zakona. Udio žena na najvišim rukovodećim položajima još je uvijek ispod 10%. Što je viša hijerarhijska ljestvica to je manje žena iako u većem postotku završavaju fakultete. Zakon o ravnopravnosti spolova članak 1., članak 3., članak 5. uređuje stvaranje jednakih mogućnosti za žene i muškarce i na području obrazovanja. Konvencija UN-a o uklanjanju svih oblika diskriminacije žena stranka koje je od 91. i Republika Hrvatska zahtijeva uklanjanje stereotipnog shvaćanja uloga muškaraca i žena na svim stupnjevima i u svim oblicima obrazovanja kroz poticanje zajedničkog obrazovanja i drugih vrsta obrazovanja koje pomažu postizanju tog cilja a posebice revizijom udžbenika i školskih programa te prilagođavanjem nastavnih metoda. Članak 10. ravnopravnost spolova je po ekspertima Vijeća Europe definirana kao jednaka vidljivost, osnaženost i participacija obaju spolova u javnom i privatnom životu a stvaranje tih jednakih mogućnosti počinje odgojem i obrazovanjem. Kod ocjene stanja u odnosu na obiteljsko nasilje i dalje postoje kontinuirani napori za suzbijanje tog nasilja i ja se tu slažem u potpunosti sa izvješćem naše gospođe pravobraniteljice gdje kaže da se posebno Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti i Ministarstva unutarnjih poslova koji su uz pojačanu aktivnost Ministarstva pravosuđa na tom području doveli do vidljiva poboljšanja u zaštiti žrtava nasilja kad se ono dogodi. Rad policije na predmetima obiteljskog nasilja i dalje se poboljšava, relevantno se zakonodavstvo sve dosljednije primjenjuje i dopunjuje već nekoliko godina. Osviještenost javnosti o tom pitanju zahvaljujući i medijima ali posebno i udrugama civilnog društva i državnim tijelima sve je veća. A kao posljedica nacionalne kampanje za borbu protiv obiteljskog nasilja provedene u sklopu kampanje Vijeća Europe bitno se više radi i na lokalnoj razini i na psiho-socijalnom tretmanu nasilnika dok se broj skloništa za žene žrtve nasilja povećava. Koristim prigodu i moram podsjetiti i javno izreći ovdje da i moja Krapinsko-zagorska županija nema sklonište za žrtve nasilja i da se u tom pogledu moraju hitno poduzeti sve potrebne mjere kako bi se isto osiguralo. Zastupljenost žena u politici evo gospođa pravobraniteljica nije puno o tome govorila pa dopustite par riječi i o toj temi. Samo bih podsjetila svi znamo ovdje u Saboru nas ima 33, znači 21,7%. Malo bih se osvrnula na rezultate proteklih izbora jer prema Zakonu o ravnopravnosti spolova prilikom utvrđivanja i predlaganja liste kandidata, kandidatkinja za izbor članova, članica predstavničkih tijela jedinica lokalne i područne regionalne samouprave političke stranke i drugi ovlašteni predlagatelji dužni su poštivati načelo ravnopravnosti spolova i voditi računa o uravnoteženoj zastupljenosti žena i muškaraca na izbornim listama. Osjetna neuravnoteženost jednog spola postoji ako je zastupljenost jednog spola u tijelima političkog i javnog odlučivanja niža od 40%. Postupno povećanje podzastupljenog spola mora se postići najkasnije prigodom provedbe trećih redovitih izbora od dana stupanja na snagu ovog zakona, stupio je na snagu 15. srpnja 2008. Iz rezultata lokalnih izbora 2009. godine analizom kandidata, kandidatkinja na valjanim kandidacijskim listama i analizom izabranih lista prema spolu kandidata odnosno kandidatkinja možemo zaključiti da je zastupljenost znatno niža od 40%. Odnosi se na prvi krug, nisu rezultati uključili drugi krug ali nisu bitno različiti što upućuje na neuravnoteženost spolova u korist muškaraca. Na svim listama sveukupno ima četvrtina žena ili točnije 24,5%. Nešto manje ih se nalazi među prvih deset, na listama ih ima 22,1% te još manje su nositeljice lista, svega 9,2%. Međutim, kada se pogleda broj izabranih žena za članice županijskih skupština i gradskih vijeća sjedišta županija udio žena iznosi sveukupno 24,1%. Iz rezultata možemo primijetiti nejednaku zastupljenost žena ovisno o vrsti predstavničkog tijela za koji se kandidiraju. Kako najveći udio žena ukupno među prvih deset i kao nositeljica nalazimo na listama za gradska vijeća. Osim toga, velike su razlike u zastupljenosti žena na listama i izbornim rezultatima po županijama. Usporedbom dobivenih rezultata s rezultatima iz 2005. možemo zaključiti da se zastupljenost žena značajno povećala na svim razinama, na kandidacijskim listama među prvih deset, na listama nositeljica ali to još uvijek nisu zadovoljavajući postoci. Među ključnim društvenim i političkim čimbenicima uspostave načela ravnopravnosti spolova je i način na koji medij pokazuju i prikazuju žene i muškarce, uvredljiv, stereotipan i omalovažavajući način prikazivanja žena i muškaraca u medijima podržava diskriminirajući vrijednosni sustav i doprinosi društvenim odnosima koji onemogućavaju ravnopravno sudjelovanje žena i muškaraca u privatnom i javnom životu. U izvješću je iznijet niz primjera o medijskim sadržajima za koje pravobraniteljica smatra da su neprimjereni ili da nisu u skladu sa Zakonom o ravnopravnosti spolova te drugim zakonima i propisima koji se odnose na ravnopravnost spolova. Cilj ovog prikaza po prikazanim primjerima je upozoriti javnost na razne oblike diskriminacije po spolu i prikazivanje žena i muškaraca na uvredljiv i ponižavajući način u medijima. Upozoravanjem i problematiziranjem takvih sadržaja sve se više podiže razina svijesti o neprihvatljivosti medijskih sadržaja koji žene i muškarce prikazuju kao što sam rekla na ponižavajući, omalovažavajući i uvredljiv način. Nešto bih rekla i o statistici, Hrvatski sabor je na sjednici 11. veljače 2005. godine donio Strategiju razvitka službene statistike Republike Hrvatske do 2014. Program statističkih aktivnosti Republike Hrvatske i godišnji provedbeni plan statističkih aktivnosti Republike Hrvatske u koje je ugrađena većina primjedbi pravobraniteljice za ravnopravnost spolova glede primjene odredbi članka 17. Zakona o ravnopravnosti spolova. Svi statistički podaci i informacije koje se prikupljaju, evidentiraju i obrađuju u državnim tijelima, javnim službama i ustanovama moraju biti iskazani po spolu. U ožujku 2005. godine pravobraniteljica je dala značajne primjedbe i prijedloge na prijedlog godišnjeg provedbenog plana, programa statističkih aktivnosti Republike Hrvatske za 2005. godinu koji nije do kraja konsekventno respektirao odredbe člana 17. Zakona o ravnopravnosti spolova kao što su to respektirali dokumenti doneseni u veljači 2005. Na ovaj način stvorene su objektivne pretpostavke za praćenje statističkih podataka na osnovama članka 17. Zakona o ravnopravnosti spolova koje provodi Državni zavod za statistiku. Postojanje diskriminacije prema ženama možemo potkrijepiti različitim statističkim podacima. Postojanje odgovarajućih statističkih podataka preduslov je utvrđivanja položaja žena u različitim područjima društvenog života pa tako i utvrđivanja mjera kojima se utječe na taj položaj. Nije na odmet malo svjetske statistike. Prema statistikama UN-a žene obavljaju 60% svjetskoga rada. Zarađuju 10% svjetskoga dohotka, vlasnice su svega 1% svjetskog imetka, žene čine 70% nepismenih u svijetu, širom svijeta žene zarađuju 20 do 50% manje za jednak rad nego muškarci. Od 1,3 milijarde ljudi koji žive u potpunom siromaštvu 70% su žene. Žene obavljaju između 10 i 20% direktorskih i upravnih poslova, žene zauzimaju 10% mjesta u parlamentima, 5% svega predsjednica država su žene. U Europskoj uniji žene obavljaju 80% kućanskih poslova čak i ako su zaposlene izvan kuće. Žene provode dvostruko više vremena u brizi oko djece nego muškarci. Za isti posao žene su u prosjeku plaćene 25% manje nego muškarci. 20% žena doživjelo je neki oblik rodno uvjetovanog nasilja. 98% žrtava nasilja u porodici su žene. Stajalište na razini EU-a je da osnovne prepreke koje uskraćuju muškarcima i ženama slobodu izbora i slobodu odlučivanja o svojim životima nisu zakonski propisi već predrasude i stereotipi. Predrasude se ne mogu prevladati samo promjenama u zakonskim odredbama već prvenstveno osvještavanjem javnosti, obrazovanjem i informativnim kampanjama. I zaključno, evo ja ću potvrditi ono što je gospođa pravobraniteljica iznijela, dakle, izvješće pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za 2008. godinu pokazuje da je donesen novi i bolji zakonodavni antidiskriminacijski okvir u području ravnopravnosti spolova. Da su se u velikoj mjeri provodile politike i strategije vezane za to područje. Međutim, sadržaj pritužbi te provedene istraživanja pokazuju da je potrebno djelovati i na pojačanoj prevenciji i zaštiti od diskriminacije kao i poduzimati mjere uključujući i posebne mjere predviđene Zakonom o ravnopravnosti spolova. I na kraju, članice i članovi kluba HNS-a, prihvatiti će ovo izvješće. Hvala vam lijepa.
Završila je rasprava po klubovima i kao što smo najavili jučer, danas ćemo apsolvirati i raspravu o ovoj točci i o sljedećoj točci. … [[Upadica se ne čuje.]] Sljedeća je o Izvješću o radu pučkog pravobranitelja za 2008. Kao što smo jučer najavili. Idemo pojedinačna rasprava, trebalo je slušati pažljivo. Gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović. Izvolite.
O onom drugom ćemo se malo kasnije čuti a sada ćemo o ovome. Hvala poštovani gospodine predsjedniče, poštovana pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, kolegice i kolege. Raspravljajući o Izvješću o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova za proteklu godinu gotovo mogu identično ustvrditi kao i o Izvješću o radu pravobraniteljice za djecu. Dakle, svake godine imamo sve kvalitetnije izvješće, sveobuhvatnije izvješće, izvješće koje obiluje primjerima dakle, iz čega je nesumnjivo vidljivo da tu stoji jedan golemi rad, golemi angažman, dakle, pravobraniteljici i njezinom timu doista je stalo da se stvari promijene. Pa onda gotovo jedna trećina ovog izvješća upućuje upravo na prijedloge što bi trebalo učiniti, koja tijela bi trebala što učiniti da se stanje unaprijedi. I svaka pohvala i vama gospođo pravobraniteljice i vašem timu. Slušajući danas raspravu ona ne bi, kako su govorili pojedini klubovi, dakle i klub HNS-a ali jednako tako i predsjednici najviših klubova HDZ-a i SDP-a, ja mislim da to ne bi trebalo proći nezamijećeno, žene su govorile identično, jer su to identični problemi. To je primjer, gospodine potpredsjedniče, i svim muškim kolegama govorim, kako se bitna politička pitanja koja su od interesa za Republiku Hrvatsku, za svaku građanku i svakog građanina u Hrvatskoj moraju rješavati zajednički, bez ikakvog politiziranja. Može biti rasprave samo o tome kako neko pitanje riješiti dobro ili još bolje. I ovo je jedan snažan i veliki napredak. Sjetimo se '90.-tih godina kada smo mi žene iz kluba SDP-a progovorile o ovim pitanjima, konkretno možda samo o jednom segmentu, o nasilju koje trpe žene. To je bilo tada govoriti o tim pitanjima ravno veleizdaji. Mi smo bile kićene različitim epitetima. Bilo je obrane u pojedinim jedinicama lokalne samouprave i ja osobno sam doživjela u Zadru da Hrvati ne tuku žene. To je nešto na tragu one slavne sudske kako se u ratu ne mogu počiniti zločini i tako dalje, i tako bliže. Danas je to razdoblje daleko, daleko iza nas i gotovo evo nema predznaka da je to govorila žena iz SDP-a, HNS-a i HDZ-a. To je veliki, veliki napredak. Na kraju krajeva, to govori o jednoj zrelosti, ali govori i o ozbiljnosti problematike. Govori i o tome, a u svemu tome nesumnjiva je uloga i zasluga pravobraniteljice za ravnopravnost spolova koja ova pitanja, pitanja koja su podrobno razrađena u ovom izvješću, raspravlja ne kao pitanja kako žive život žene kao privatna pitanja, nego ta pitanja iako se i često događaju i u sferi, u privatnoj sferi, ona su posebno obrađena i posebno i u javnoj sferi nameću kao bitno politička pitanja. Dug je bio put od toga da žene ono što im se događalo u obitelji dok nisu usmrćene ili prije toga doživjele tešku povredu, nisu ni znale što im se događa. Da se o tome nije progovorilo, da nasilje u obitelji nije privatna stvar, nego da takva pitanja su javna pitanja, društvena pitanja odnosno politička pitanja. Jednako tako ozbiljnost danas zaokuplja, ta pitanja nisu riješena, ali ona su širom otvorena. O njima se otvoreno govori. Nekada pitanje dakle ili recimo osobe u javnom životu koja je izvršila nasilje, to se nije uopće postavljalo pitanje, to je bila privatna nekakva sfera pa čak i za tijela progona, za tijela prevencije. To je nešto što je ostajalo u svijetu privatnosti. Zašto ovom govorim? Ne zato, jer to nije ništa, to svi znamo, nego da bi skrenula pozornost upravo i na neka druga pitanja za koje se i danas smatra kao što se smatralo nešto za nasilje u obitelji, tako i dalje. To su pitanja koja se sama po sebi razumijevaju. Govoreći o pitanjima koja žena dakle kao majka, kao roditeljica, dakle njezin spol, biologija žene i dan danas nije stvar koja bi se morala … [[Govornica se ne razumije.]] iako u Ustavu i pojedinim zakonima jeste tome, da budu izvori njezinih privilegija i nekog povlaštenog položaja upravo zbog činjenice da ona jedina može biti stvarateljica novog života, da je ona jedina koja novi život rađa. I nažalost, upravo te činjenice su izvor njezine diskriminacije. Ne privilegija, kako su zapisane u Ustavu i zakonu, nego izvor njezinih diskriminacija i to na onim najosjetljivijim područjima, na područjima ekonomskih sloboda. Zaludu možemo govoriti o svim drugim pravima i o drugim političkim pravima, ako ne govorimo o ekonomskim pravima i o ekonomskim momentima. Danas su ona zapostavljena i kod muškaraca i kod žena, a u vremenima krize najviše se ispoljavaju kod žena. Žena i njezino tijelo često bivaju poligon na kojima se crpi ova ili ona politika i trenira strogost države. O ženskom tijelu najčešće raspravljaju u politici muškarci, a … [[Govornica se ne razumije.]] znanstvenik, otkrića DNA, kada je bilo govora o ovim pitanjima savjetovao je svojim kolegama da se drže podalje od ovih pitanja. I o tim pitanjima prije svega trebaju govoriti žene. Mnogih nevolja u našem društvu, pa i u svijetu da ne idemo dalje, bilo bi manje, pogledajmo samo statistike nasilja. Žene vrlo malo učestvuju u tome. Razloga za nasilje ima puno, a ako bi opravdavali nasilje onda bi žena imala puno više razloga nego netko drugi ili treći za to. Ali disciplina, razgovori, ali to nije svojstveno ženi rođenjem nego kako živi svoj društveni život pa i privatni, na to ju je i to nagnalo. Kako danas žive žene svoje privatne živote u 21. stoljeću? Pa bila ona radnica na traci, u tvornici ili bila žena sa "Ruđera Boškovića", vrlo slično. Svi ostali poslovi leže i dalje na njoj. Ali to nije samo prirodno uvjetovano. Država tu ne radi ništa da bi promijenila taj njezin privatni život. I onda je imala vrlo malo vremena da bi se mogla angažirati i u javnom životu. I da bi ti poslovi koje jednostavno politika i javni poslovi traže žene, vrijednosti koje ima žena, ali to se sputava u svakom pogledu. Dakle, pitanje odgoja djece. Nije to pitanje i povjeravanja djece samo kad se dođe do razvoda braka. A tko odgaja djecu? Žena može samo roditi dijete. A tko sprečava i muškarca da ravnopravnije sudjeluju u odgoju? Ali država, kako se to ne događa samo od sebe, treba poticati upravo i muškarce da od rođenja budu što više sa vlastitom djecom. Ali to također država onemogućava jer su plaće muškaraca veće, pa i oni koji nemaju takvih predrasuda da bi to bolje radio jedan partner ili drugi, najbolje da to rade zajednički jer je to u korist djece, jer djeca trebaju i majku i oca i njihovo zajedništvo. Ali ništa se ne reagira na takve situacije da je žena slabije plaćena od muškarca. I nešto što iznad svih vrišti do neba, to da mi danas gledamo ponižavajuće reklame. A tko to radi? Krupni kapital. Tobože krupni kapital morao bi biti pogon kotač razvoja pojedinca i društva. Obezglavljeni kapital je smrt za sve nas i njega treba zaustaviti. On dovodi do moralne propasti. Ženu prikazuje kao jednu maloumnicu. Takve bezvezne razgovore koje u tim reklamama dvije žene vrše oko nekakvih bezveznih proizvoda kao da kupnja tog proizvodnja ovisi o njezinom životu ili smrti je izvan svake diskusije i to treba zaustaviti. To javna televizija treba spriječiti. Fučka nam se takav kapital prljavi. Neka si ga pojedu. Hvala lijepa.
Hvala. Dvije replike. Na žalost, ovo nisam na kraju čuo. Mora da je bilo nešto papreno. Gospodin zastupnik Goran Marić. Izvolite.
Hvala lijepa. Kolegice Antičević, nesporno je da su žene vrlo često i maltretirane i diskriminirane i ponižavane. Pa i u ovom Visokom domu imali smo prilike čuti uvredljive rečenice upućene ženama. Isto tako, ponižavajuće i sramotno za muški svijet da se pojavljuju ovakve fotomontaže žena sa muškim tijelima i ja se kao muškarac zbog toga osjećam jako loše. U pravu ste kad kažete da je napredak vidljiv tu učinjen posljednjih godina. U pravu ste i kad kažete da se to izraženo u poslovnom i političkom svijetu. Naročito se žene ponižavaju u reklamnim spotovima. Doduše, i ne samo žene. One se zlorabe i prikazuju kao imbecili, kao da nemaju uopće mozga. To je nedopustivo, ali ja vjerujem da će se doći do promjene mentaliteta muškog svijeta. Ja vjerujem da će splasnuti bahatost i ponižavanje i primitivnost muškog svijeta i da će doći do promjene okružja u kojem će se svaka žena osjećati dostojanstveno. I ja vjerujem duboko i nadam se da onda u tom slučaju neće biti ni potrebe za afirmiranje kluba zastupnika žena u Hrvatskom saboru. [[Pljesak.]]
Odgovor na repliku, gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Zahvaljujem se kolega jer vjerujem da svaki normalan čovjek, bio muškarac ili žena neugodno se osjeća kad gleda takve glupaste i tupaste reklame. Ali ono što mi možemo napraviti, dakle ovdje treba apelirati, biti će prigode da o tome govorimo i kad je riječ o javnoj televiziji, da se takvi sadržaji zapriječe jer oni protivni su svim mogućim zakonima, a i osnovnom Zakonu o javnoj televiziji, o tome ćemo ja se nadam vrlo skoro raspravljati. Ali ono što mi možemo već sada napraviti i ja mislim da smo uskoro u ovoj krizi vidjeli gdje nas je i tko ustvari gospodari, gospodari Hrvatskom? Taj razulareni, bešćutni, počesto i prljavi kapital koji nam je došao, koji nameće se ovdje, koji ima, koji je stvorio novu religiju od slobodnog tržišta koji gotovo zlatno tele, sveto trojstvo su instalirali. Dakle, to je jednostavno odvratno bezbožje. Sve privatizirati, sve deregulirati i socijalna prava srezati. To je "eldorado" za njih i zato bez obzira bili mi opozicija ili pozicija, neka ovo bude upravo ova tema da ih moramo u tome zaustaviti na korist i dobrobit, ali i opstanak Hrvata i naših građana u Hrvatskoj.
I gospođa zastupnica Dragica Zgrebec, replika.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Kolegice Antičević-Marinović govoreći o ekonomskim pravima zapravo bi trebalo nešto šire progovoriti što je teško u samo takvoj jednoj raspravi sa povodom, nego bi o tome trebalo govoriti na više mjesta i na drugačiji način. Dakle, kad govorimo o ekonomskim pravima kao i o svakim drugim ljudskim pravima, onda treba govoriti o ravnopravnosti i jednakim šansama za sve, bez obzira na spol ili da li se radi o muškarcu ili ženi. A što mi u ovom slučaju imamo? Imamo prednost žena kad treba dobiti otkaz. Imamo prednost žene kad se rade podcijenjeni poslovi ili poslovi uz niže plaćeni takav rad. Imamo gotovo feminizirane djelatnosti u kojima žena vrlo teško dođe na rukovodeće mjesto. Imamo uvjete za zapošljavanje gdje je ženi obitelj mana, a muškarcu prednost. Poželjno je da muškarac ima obitelj, žena kad ima obitelj onda su njezini radni efekti često podcjenjuju i zapravo joj je to minus, a ne plus kod zapošljavanja. Ako kod samohranih roditelja, ako je to samohrana majka, ona će teže dobiti alimentaciju za dijete, ona će se teže zaposliti, ona će raditi na manje vrijednom poslu, posljedica toga je siromaštvo njezine obitelji, a dječje siromaštvo je zapravo najteže i nešto što bi zapravo država morala voditi računa o tome da djeca takvih obitelji imaju barem onaj minimum koji je potrebno za sretno djetinjstvo.
Odgovor na repliku, gospođa zastupnica Ingrid Antičević-Marinović.
Pa to sve upućuje, ovo što ste sada napomenuli na manipulaciju ženama. U vremenu gospodarske ekonomske ekspanzije dolaze priče upravo o tome kako je ženska radna snaga također potrebna jer je potrebna tada i ženska radna snaga jer muška više nije potrebna. Pa onda je i umjetno mlijeko dobro, jednake vrijednosti, odmah propaganda ide u tom smislu, niću vrtići, škole u blizini tvornica i tako. Kada dolazi do vremena recesije, o čemu ste i vi kolegice Zgrebec govorili, onda naravno najprije se opet rješavamo žena, tih istih koje su do nedavno bile isto i njihova snaga radna i te kako potrebna. Dakle, prve dobivaju otkaz, šanse su im smanjene i u obitelji ima automatski podređenu ulogu i onda onaj vrtlog o kojem da sada i ne ponavljam s čime se ona sve susreće, ne samo sa tom ekonomskom neimaštinom jer kod nas siromaštvo o kojem već prošle godine je o čemu je govorio MMF i upozoravao Hrvatsku i neovisno o krizi u Hrvatskoj, na hrvatska vrata kuca siromaštvo, da ono u Hrvatskoj zaista ima žensko lice. Najveći broj nezaposlenih, najveći broj onih koji su radili nisu dobivali plaću, najviši broj prekovremenih sati odradile su žene. Pa kakvi su to muškarci koji iskorištavaju žensku radnu snagu? Jesu to veliki, hrabri kojima su puni mediji, a još uz to s vremena na vrijeme bivaju i dobrotvori. Trebalo bi odbiti te njihove darove, a uzeti ono što nam svima pripada, a što su nam oteli i ukrali.
Gospođa zastupnica Mirela Holy. Izvolite.
Hvala vam poštovani potpredsjedniče. Na samom početku izlaganja o izvješću pravobraniteljice za ravnopravnost spolova u 2008. godini želim reći da ću podržati ovo izvješće iako ne s pretjeranim entuzijazmom. Zbog čega ne sa ne baš pretjeranim entuzijazmom? Zbog toga što smatram da su nedavni lokalni izbori i njihova žalosna bilanca u pogledu broja žena županica, gradonačelnica, načelnica i vijećnica u izabranim zastupničkim tijelima ukazala na svu nemoć pojedinih odredbi u ljeto prošle godine izglasanog Zakona o ravnopravnosti spolova, a o kojem u izvješću pravobraniteljice po mojem mišljenju govori s previše hvalospjeva i nedovoljno kritično. Podsjećam da smo u klubu SDP-a upozoravali na apsurdnost odredbi kojima se obveza 40%-tne zastupljenosti podzastupljenog spola a to su žene pomiče na treći izborni ciklus, odnosno na 12 godina. Smatram kako je dužnost pravobraniteljice bila da iskoristi sav svoj utjecaj i moć koju je na kraju krajeva dao upravo Hrvatski sabor kao najviše zakonodavno tijelo države, ne bi li promijenila ove nedovoljne ambiciozne konzervativne i patrijarhalne odredbe danas važećeg zakona. Moj je doma iz istupa pravobraniteljice tijekom prošlogodišnjih rasprava o tom prijedlogu zakona, ali sadržaj i izvješća o kojem danas raspravljamo da je pravobraniteljica to propustila i učiniti. I u tome leži njezina ogromna odgovornost ali i odgovornost vladinom ureda za ravnopravnost spolova koji i koje nisu učinili i učinile sve što je u njihovoj moći da u zakonu na drukčiji, bolji i učinkovitiji način reguliraju ovo iznimno važno političko pitanje, pitanje razine civiliziranosti, demokratičnosti hrvatskog društva, pitanje temeljnih ljudskih prava. Moje duboko uvjerenje da neće biti značajnih pozitivnih pomaka u području ravnopravnosti spolova u našem društvu sve dok žene neće dobiti veći značaj i ulogu u političkom životu, jer upravo tamo leži najveća moć u društvu. A to je toliko iznimno važno bila prilika da propustima u važećem Zakonu o ravnopravnosti spolova, na žalost propuštena. Na dušu ide pravobraniteljice i Vladinog Ureda za ravnopravnost spolova. Slijedom prethodno rečenog nije nelogično postaviti pitanje, a kakva je uopće uloga pravobraniteljice za ravnopravnost spolova i Vladinog Ureda za ravnopravnost spolova. Ako je to uloga lijepe i demokratske fasade na tvrdo patrijarhalnom licu hrvatskih političkih elita, onda nam te institucije ustvari i nisu potrebne, jer samo uljuljkavaju one progresivne elemente društva u uvjerenju kako živimo u društvu koje stremi ... [[Govornica se ne razumije.]] demokraciji iako to de facto doista nije tako. I ne mogu se pomiriti sa argumentima kako su takve odredbe maksimalno moguće. Podsjećam odredbe koje daju 12 godina odgode i nizane novčane kazne za političke stranke i liste koje to neće poštivati za 11 godina. Jer nije takva, a uloga pravobraniteljice i jest da pokaže to i raskrinka političke elite koje takvim sramotnim rješenjima kriju svoje nedemokratično patrijarhalno lice. Mislim da su i Vladin Ured za ravnopravnost spolova i pravobraniteljice danas svjesni svog propusta nečinjenja jer nas filaju podacima o porastu, ne doduše senzacionalnom ali ipak porastu broja žena na listama na nedavnim lokalnim izborima. A tome je vjerojatno pridonijela famozna kampanja u režiji vladinog Ureda za ravnopravnost spolova koji smo imali prilike vidjeti i uživati u njoj dva ili čak tri mjeseca prije izbora. Jer danas znamo na čemu smo ili bolje na čemu nismo, odnosno koliko su političke stranke i šefovi i šefice nezavisnih lista istinskih zainteresirani za ostvarivanje paritetne demokracije ili koliko toliko uravnoteženu zastupljenost žena u političkom životu na lokalnom i regionalnom nivou. Žalosna činjenica jest da vladinoj kampanji uravnotežimo se usprkos i toliko od strane pravobraniteljice nekritičkom branjenju novog Zakona o ravnopravnosti spolova, nismo ni korak bliže ostvarenju paritetne demokracije. Da podsjetim Ured za ravnopravnost spolova Vlade Republike Hrvatske početkom 2009. godine pokrenuo je kampanju za promicanje političke zastupljenosti žena na lokalnim izborima pod nazivom uravnotežimo se, a u cilju povećanje udjela općinskih i gradskih vijeća i vijećnica u županijskim skupštinama te povećanje broja načelnica, gradonačelnica i županica. Jer prema ženama u politici surova hrvatska stvarnost u brojkama izgleda ovako. Donedavno smo imali samo tri žene na čelu županije od ukupno 20 županija plus Grad Zagreb, tek 5,4% gradova i općina vodile su žene na mjestu gradonačelnica odnosno načelnica. U odnosu na lokalne izbore održane 2001. godine na lokalnim izborima 2005. godine udio žena u navedenim predstavničkim tijelima na svakoj od razina porastao je tek za nekih 1,4%. Žene su prosječno participirale sa 14,5% u županijskim skupštinama, 15,7% u gradskim vijećima, te 8,4% u općinskim vijećima. Prema rezultatima s kojima raspolažemo sada od 577 načelničkih, gradonačelničkih i županskih mjesta žene su na ovim lokalnim izborima osvojile svega njih 26 što je mizernih 4,5%. Na kraju ovih lokalnih izbora svega je jedna županica, 6 gradonačelnica i 19 načelnica. Ako pogledamo prema stankama SDP ima županicu, 3 gradonačelnice i 4 načelnice, HDZ 3 gradonačelnice i 12 načelnica, a HSS 3 načelnice. Trebam ... da nas ova statistika stavlja ne samo na začelje europskih zemalja, odnosno u krug onih zemalja u kojima je politička participacija žena više no zabrinjavajuća. Jer Zakon o ravnopravnosti spolova koji je izglasan prošlo ljeto o kojem pravobraniteljica toliko pohvalno piše u članku 15. doduše obvezuje političke stranke da prilikom utvrđivanja i predlaganja lista kandidata, odnosno kandidatkinja za izbora članova i članica predstavničkih tijela jedinica lokalne područne i regionalne samouprave poštuju načelo ravnopravnosti spolova te da vode računa o uravnoteženoj zastupljenosti žena i muškaraca na izbornim listama, kako bi se postigla zastupljenost od najmanje 40% pripadnika, odnosno pripadnica podzastupljenog spola, ali se u kampanji uravnotežimo se nigdje nije reklo da je ta obveza pomaknuta tek na treći izborni ciklus. Stoga postavljam pitanje čemu je onda bila ta kampanja uravnotežimo se na koju su potrošeni toliki silni novci poreznih obveznika. Svi ovdje znamo kako se znatno bolji rezultati od provedbe ove kampanje mogli postići drukčijim odredbama prije manje od godinu dana usvojenog Zakona o ravnopravnosti spolova. Umjesto čekanja trećeg izbornog ciklusa u zakonu smo mogli imati obvezu poštivanja 40% zastupljenosti podzastupljenog spola na prvim sljedećim izborima, odnosno na lokalnim izborima koji su nedavno prošli. A umjesto kažnjavanja smiješno niskim novčanim kaznama onih stranaka i nezavisnih lista koje će tek u trećem izbornom ciklusu neće poštovati tu odredbu zakona, mogli smo se povesti za francuskim primjerom koji propisuje odbacivanje, odnosno neprihvaćanje onih lista koje ne poštuju 40%-tnu kvotu podzastupljenog spola. Vlada je predložila ovakva zakon koji je usvojen prošlo ljeto. Ona je htjela 40% žena na listama tek za 12 godina, pa se postavlja pitanje, čemu onda ona maskarada s raspjevanim muškim zborom u kojem muškarci pjevaju ženske role. Bojim se stoga da je kampanja uravnotežimo se bila ništa drugo no pokazivanje umivenog kvazirodno osviještenog lica jedne tvrdo patrijarhalne Vlade i to kako liberalnim domaćim glasačima i glasačicama, tako i uvijek budnim političkim sokolovima i slokolicama iz Europske unije. Da zaključim, sve dok neće biti stvarne političke volje da se promjeni patrijarhalni politički krajobraz Hrvatske, žene će i dalje činiti više od polovice stanovništva ali će i dalje biti podzastupljen spol u gotovo svim područjima političkog a time i društvenog i ekonomskog života i djelovanja. Upravo bi stoga pravobraniteljica za ravnopravnost spolova trebala biti svjesna i činiti sve ali baš sve u svojoj moć kako bi promijenila stvarnost u tom pravcu. U suprotnom i dalje ćemo iz godine u godinu od pravobraniteljice za ravnopravnost spolova dobivati gotovo identična izvješća iz kojih ćemo konsternirano doduše zaključivati da Hrvatska nipošto nije zemlja paritetne demokracije odnosno da je zemlja u kojoj su žene diskriminirane u području rada, zapošljavanja, obitelji, obrazovanju, medijima, zdravstvu i politici, a ne mora biti tako. No za to je potrebno da pravobraniteljica napravi dramatične iskorake i oštrije se postavi prema političkim elitama. Naime, hrvatski narod već stoljećima zna da riba smrti od glave a ne od repa kako nas vladajući pokušavaju stalno uvjeriti.
Hvala. Jedan ispravak netočnog navoda gospodin zastupnik Furio Radin.
Gospođo Holy, netočan je navod da većina onoga što ste govorili danas da se odnosi na izvješće pravobraniteljice. To je izvješće za prošlu godinu a izbori su bili u ovoj godini.
Dvije replike. Prvo je gospodin zastupnik Ante Kulušić.
Uvažena kolegica Holy je govorila o zastupljenosti žena i ja se apsolutno slažem i podržavam 40% zastupljenosti žena u svim jedinicama izvršne vlasti. Međutim, svi mi moramo voditi računa u svojim redovima. Tako i kolegica Holy bi trebala voditi računa u SDP-u kao što mi vodimo računa konkretno u Šibeniku gdje u županiji imamo četiri žene, tri gradonačelnice i jednu načelnicu. Međutim, kad govorimo o i svi se zalažemo za ravnopravnost spolova, za stavljanje žena puna su nam usta svima ovdje, međutim kako je moguće da SDP u Šibeniku stavi za predsjednika gradskog odbora čovjeka koji zlostavlja direktoricu svoju a uz to je još i kandidat za dogradonačelnika Šibenika. Mislim da moramo kad govorimo o ravnopravnosti žena i zlostavljanju moramo najprije riješiti svoje redove pa onda da nam budu puna usta svega toga. Hvala.
Gospodin zastupnik Goran Heffer slijedeća replika.
Hvala lijepa. Ja dolazim iz Vukovarsko-srijemske županije koja je uvijek bila poznata po tome da su žene recimo bile slabije zastupljene. Ovog puta a slijedom rasprave poštovane kolegice moram reći da mi smo ozbiljno prihvatili u cijeloj županiji preporuka Vijeća Europe iz 2003. i ovu preporuku o 40%-tnom i gospođa pravobraniteljica zna da je u Vukovarsko-srijemskoj bila nedavno jedna analiza, rodna analiza kandidacijskih lista za Vukovarsko-srijemsku županiju. Ja ću biti slobodan reći par podataka. Zašto? Zato što ponavljam, mi smo tamo po nekakvom uvriježenom mišljenju patrijarhalna sredina u kojoj žene nisu uvijek na pozicijama gdje bi trebale biti. Što se tiče naše županije recimo u odnosu na 2005. mi smo sada imali 28% žena prosječno na svim listama za Vukovarsko-srijemsku županiju što je više nekih 5,5% u odnosu na 2005. godinu. Osobno sam bio nositelj jedne liste za županijsku skupštinu koja je imala 42% žena i ulaskom u županijsku skupštinu će taj postotak biti možda nešto malo umanjen na 35 ali i to je veliki iznos. Što se tiče gradova ja moram istaknuti naš grad Ilok koji je na ovim lokalnim izborima isto tako imao 40% žena. Grad Vukovar koji je imao nekih 44% žena što je čak bilo manje u odnosu na 2005. kad je bilo 49% žena. Govorim o kandidatkinjama za gradska vijeća. Grad Vinkovci sa 35,4% žena, dakle prosječno svih lista koje su bile prijavljene za gradska vijeća. Županja koja je isto tako imala 45%, tu je kolega Filipović, nema ga trenutno. Dakle, pitanje je samo u tome da li političke stranke koje predlažu žele ovo usvojiti. Ja apsolutno prihvaćam sugestiju kolegice Holy da je problem ne samo u državnim institucijama ali prvenstveno u njima nego i u onima koji te preporuke primjenjuju. Na nama svima je, prije svega na Hrvatskom saboru ali na nama saborskim zastupnicima koji smo mahom i čelnici političkih stranaka na lokalnim sredinama da primjenjujemo ovo i da žene što više u politiku uvodimo. To se vidi po nama u SDP-u da kod nas takvih problema nema. Hvala lijepa.
Odgovor na repliku gospođa zastupnica Mirela Holy.
Poštovani kolega Heffer, to je jako lijepo čuti da ste vi u Vukovarsko-srijemskoj županiji ostvarili mislim ipak relativno paritetnu demokraciju. Ja se nadam da će tako biti i u drugim sredinama. Nažalost, situacija niti u SDP-u nije onakva kakva bi trebala biti. A iskoristit ću ovu priliku kako bih odgovorila i kolegi Furiu Radinu koji me očigledno ipak nije dovoljno pažljivo slušao. Ja sam naime rekla da u izvješću pravobraniteljica govori vrlo pohvalno o zakonu i kritizirala sam odredbe tog zakona i govorila sam o tome da je pravobraniteljica trebala ipak iskoristiti svoju poziciju da promijeni te neprihvatljive odredbe zakona i da bismo danas možda zbog toga imali drukčiju situaciju nakon ovih lokalnih izbora. Ja se ispričavam ali očigledno me niste dovoljno dobro slušali.
Gospođa zastupnica Mirjana Ferić-Vac. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospođo pravobraniteljice, gospodine tajniče, kolegice i kolege. Meni osobno je drago da na ovom dugom putu od emancipacije žena do borbe za priznanje i antidiskriminacijske postupke u mnogim zemljama, strankama, pokretima, da je danas sve više ovdje žena i muškaraca koji govore o tome iz raznih političkih opcija. Unatoč nizu kritičkih osvrta koje smo momentalno čuli ja ipak želim reći da sam se dugo bavila tim pitanjima a nikada ne treba odustati, da je to zapravo zaključak nakon ovog svega što smo danas vidjeli i čuli iz rasprava a i iščitali iz svih izvješća. Mi ovdje dakle kako rekoh dopuna radi se o pojedinačnim raspravama pa ću to ponoviti. To je screening zapravo vrlo osjetljivih segmenata funkcioniranja ovog našeg društva. Dakle, pravobraniteljica za ravnopravnost spolova je u okviru svoga rada šest točaka primarno navela, zaprima prijave svih fizičkih i pravnih osoba, pruža pomoć fizičkim i pravnim osobama koje su podnijele pritužbu, poduzima radnje ispitivanja pojedinačnih prijava do pokretanja sudskog spora što je vrlo važno. Zatim uz pristanak stranaka provodi postupak mirenja uz mogućnost sklapanja izvansudske nagodbe, prikuplja, analizira statističke podatke o slučajevima spolne diskriminacije, provodi neovisna istraživanja o diskriminaciji, objavljuje neovisna izvješća itd. Dakle, jedan ogroman posao koji se obavlja. Mi imamo paralelno situaciju moram reći kao i kod pravobraniteljice za djecu. U broju slučajeva koje nam je pravobraniteljica za ravnopravnost spolova navela njih je u 2008. godini bilo 937 novih slučajeva, 72 prenesena iz područja prijašnjih ranijih godina. Radi se dakle o pojedinom slučaju koji opet veže uz sebe lančano obitelj, djecu, zajednicu itd. Prema tome, ovih 937 slučajeva može se ticati 5 tisuća ljudi. Zanimljivo je u izvješćima iz godine u godinu pratiti područje djelovanja, struktura, pritužbi i statističke podatke po temelju diskriminacije koji se u zadnjih nekoliko godina ne razlikuju previše. Pa ipak valja reći da je pravobraniteljica zaprimila i razmatrala veći broj pritužbi koji se odnose na diskriminaciju na području rada i zapošljavanja, mada smatra da je broj daleko veći, ali je i strah od gubitka, eventualnog gubitka radnog mjesta ili pogoršanja uvjeta rada prisutan. Dakle, radi se o stanjima kada žene, a bilo je pritužbi muškaraca, nisu slobodni od straha. Mislim ta jedna dimenzija biti slobodan od straha je vrlo važna i na taj način neslobodni od straha perpetuiraju se naprosto obrasci diskriminacije. Iz poglavlja o Nacionalnom akcijskom planu zapošljavanja za razdoblje 2003.-2008. u kojem se dakle analizira samo 2008. godina naravno, zanimljiv je i podatak da je broj nezaposlenih žena u prosincu bio manji od 2007. godine. Radi li se o jednoj stalnoj tendenciji i zašto, to nije sasvim razvidno. Vidjet će se vjerojatno u izvješću iduće godine, ali se udio žena u evidentiranoj nezaposlenosti u promatranom razdoblju povećao 61,6 na 62,7%. Međutim, zabrinjavajuća je činjenica da je po dobnim skupinama čak 16,5% nezaposlenih žena u dobi od 50 do 54 godine. Dakle, mi godinama govorimo o grupi žena, o jednoj generaciji žena koja je izgubila svoje radno mjesto pa uglavnom i tijekom privatizacijskih procesa i tako postala dugoročno nezaposliva skupina i ranjiva skupina stanovništva. Da li se društvo zaista odreklo ovih generacija i kakva je njihova budućnost kada se bude radilo o mirovinama treba također uzeti u razmatranje u jednom od sljedećih izvješća što se dešava kad budemo govorili o mirovinama i sl. Ono što nas ozbiljno mora zabrinuti, to je institucija ugovora na određeno na vrijeme. Ta institucija se koristi uz razne varijante, ali sve one utječu na strahovito opterećenje i nesigurnost i sasvim sigurno kad bi analizirali neke medicinske pokazatelje i na određene psihosomatske poremećaje. No tko se usudi posvetiti svom zdravlju pod pritiskom ugovora na određeno radno vrijeme i primitka bilo kakvih prihoda koji iz toga proizlaze. Dakle, današnje krizno vrijeme, a o njemu itekako valja voditi računa, danas, sutra trebalo je daleko više i prekjučer, neće nažalost donijeti bolja rješenja samo po sebi. Već se pokazuju određene mjere koje se daleko više reflektiraju na žene nego muškarce, ne samo u Hrvatskoj, u Europi, a Europa je danas različita, žene žive u Europskoj uniji, u zemljama pristupanja Europskoj uniji i u zemljama koje nemaju nikakvu šansu do daleko u budućnost biti bliže europskim asocijacijama. I u smislu pitanja rješenja koje proizlaze iz područja zapošljavanja valja nam se okrenuti i prema novom Zakonu o radu. On mora biti na kraju i polazišna i povratna točka svih ugovaranja i mjera zapošljavanja. Pravobraniteljica i u ovom izvješću daje veliki naglasak području nasilja u obitelji, jer to pokazuju činjenice ali je nedopustivo da se npr. tako govori na stranici 79. gdje govori o mjerama. Kaže ovako: Jedna od mjera edukacije stručnjaka je u pitanju koji rade u području zaštite od nasilja u obitelji, utvrditi zajedničke specifične sadržaje i optimalan metodički pristup. Pa druga mjera provoditi sustavnu izobrazbu djelatnika državnih tijela, rok provedbe 2008., negativni odgovor u odnosu na tu mjeru. Treća mjera, definiranje stavki u Državnom proračunu radi provođenja aktivnosti unapređenja zaštite od nasilja u obitelji, gdje je glavni nositelj Ministarstvo financija, rok provedbe 2008. godina, a Ministarstvo financija nije dostavilo ni podatke o provedbi ove mjere. Dakle, opet se vraćamo, malo se vraćamo u krugu ponovno na odgovornost državnih institucija. Smatram da je zaista krajnje vrijeme da se o nasilju u društvu progovori određenije, jer kako smo danas i u screeningu najosjetljivijih segmenata društva, dakle pitanja osoba s invaliditetom i djece, ustanovili strahoviti vrtlog i porast nasilja. Osvrnula bih se i na područje žena s invaliditetom općenito koje su često diskriminirane po višestrukoj osnovi, kao žene, kao žene s invaliditetom pa onda još i po vrsti obrazovanja. Želim vam zahvaliti na analizi pojedinih programa i TV sadržaja. Tek analizom upravo tih sadržaja koje najveći broj gledateljica i gledatelja konzumira neselektivno ukazuje na tu sivu zonu u kojoj se kreiraju i preuzimaju stereotipi i zadržavaju određene, uglavnom stereotipi. Možda neću pogriješiti, gospođo pravobraniteljice, ako kažem da nam nedostaje i ovakvih istraživanja školskih udžbenika sa naslova stereotipa i predrasuda. Ne radi se samo o stereotipima, ne znam šta je majka stereotipu, predrasuda ili obratno, stereotip majka predrasudi. Tako smo na Odboru za ravnopravnost spolova otvorili ovo pitanje jednog pa i najmanjeg zajedničkog nazivnika, solidarnosti žena zastupnica pa mislim da je jedan dio tema o kojima danas govorimo u kontekstu izvješća pravobraniteljice povod ovakvom pristupu. Nasilje, stereotipi, predrasude. Toga je bilo i u ovome domu, s time se sve žene koje su u politici susreću, a susretat će se i mlade žene ukoliko na vrijeme ne učinimo neki kvalitetni iskorak. Kao i u izvješću o djeci, želim se osvrnuti i na položaj žena u ruralnim područjima koji je teško zanemaren i često zanemaren, kao i na pitanje položaja Romkinja i diskriminacije po spolu pripadnica manjinskih naroda i etničkih skupina. Dakle, imamo pitanja javne televizije, imamo pitanja školskih udžbenika, imamo pitanja vaše izvješće, gospođo pravobraniteljice i očekivanja koja smo imali od Zakona o ravnopravnosti spolova. Kolegica Holy je iznijela svoje mišljenje o tome. Mi smo zaista očekivali na tom malom mostu zajedničkog nazivnika da će vladajuća većina, da će kolegice iz vladajuće većine biti u stanju kad se donosio taj zakon reći ne za tri izborna kruga. To bi bilo ono što bi bilo zajednički na dobrobit svih žena, ne samo žena jedne stranke. Ja mogu reći da unatoč tome što eventualno možemo reći da je moglo i na ovim izborima biti bolje i što se tiče moje stranke, SDP je jedina stranka koja ima svoju unutarstranačku kvotu od 40%, visoki standard od '96. godine. Nije ga lako održati, ali i današnji dio našeg kluba koji broji 32% žena ipak pokazuje da smo u ovoj tendenciji približavanja toj brojci u zadnjem mandatu je bilo 38, u mandatu prije toga 36. Dakle, to je pitanje koje je vrlo važno i još želim naglasiti, s obzirom da sam govorila o nasilju. Upravo se radi, a to će trebati možda još godinu i pol dana, tendencija Vijeća Europe protiv nasilja nad ženama u rad kao predsjedavateljica toga odbora uključena je naša vrsna ekspertica koja je također angažirana i oko Ujedinjenih nacija i drugih aktivnosti. Dakle, imamo nekakvu poruku koja ide iz ove zemlje i putem ekspertica koje se nalaze u međunarodnim organizacijama i tijelima. Hvala lijepa.
Hvala. Dvije replike. Prva, gospođa zastupnica Gordana Sobol.
Gospodine potpredsjedniče, dakle samo da na neki način bih svoju repliku željela pojačati onaj dio koji ste kolegice Ferić-Vac govorili a vezano je uz provedbu određenih mjera od nadležnih institucija, odnosno ministarstava i onih koji su dobili određene zadaće kroz znaše različite donešene politike i strategije. Konkretno, evo radi se o Nacionalnoj strategiji zaštite od nasilja u obitelji za razliku od 2008. do 2010. godine. Vi ste tu spomenuli ovaj jedan dio koji se odnosi na metodički pristup u poboljšanim programima izobrazbe za djelatnike državnih tijela, kao i provođenje sustavne izobrazbe djelatnika državnih tijela, javnih ustanova, dijela organizacija civilnog društva o problematici nacilja u obitelji gdje su glavni nositelj navedeni kao Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa. Ja bih ovako rekla, meni se čini da je ovo točno jedan školski primjer toga kako se jedan dio tih naših dokumenata ne bi smio usvajati a da prije toga nisu stvarno ozbiljno prošli razgovori i dogovori unutar različitih u ovom slučaju ministarstava. Ili središnjih državnih ureda. Jel što se onda dešava? Izgleda da je bitno da mi sad nešto upišemo, da nekakvu strategiju donesemo da možemo kazati da smo eto, strategiju za određeno razdoblje donijeli, a onda kad netko pita, pravobraniteljica pita jer joj je to u sklopu njenih poslovnih zadaka da li su te mjere provedene, onda se ustanovi da mjere nisu provedene, onda se ustanovi da taj nositelj ustvari i ne bi trebao biti nositelj određene mjere, nego da je zato zadužen netko drugi itd. itd. i tako bliže. Ja ću samo još jedan spomenuti. Tu gdje se radi također vezano uz nacionalnu strategiju, a koja govori, kaže jedna od mjera je stvarati uvjete za uključivanje djece žrtava nasilja u obitelji u dječje vrtiće i programe predškolskog, osnovnoškolskog i srednjoškolskog odgoja i obrazovanja, opet je kao glavni nositelj postavljeno Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa, a sad nemam vremena da kažem iz njihovog obrazloženja se vidi da oni uopće ne razumiju tu mjeru koju je trebalo provesti. I drugo, potpuno je izostavljena lokalna samouprava koju u dobrom dijelu može odraditi ovu mjeru.
Morate pločicu dignuti. Hajde, kao da ste digli, uzeti ćemo.
Gospodine potpredsjedniče, gospođa pravobraniteljica sa pravom navela mjere koje su provedene. Ali nas ipak brinu ove mjere koje nisu provedene. Gledajte, skloništa i potpora žrtvi nasilja u obitelji. Svi mi znamo što znači to. Mjera je izraditi prikaz svih zakonskih i podzakonskih propisa vezanih uz stambenu problematiku žrtava nasilja u obitelji. Ta mjera, glavni nositelj je Ministarstvo mora, turizma, prometa i razvitka. Rok provedbe je 2008. godina i ta mjera nije provedena. Pravobraniteljica je uputila upit Ministarstvu mora, prometa i razvitka o provedbi mjere, a navedeno ministarstvo je proslijedilo upit Ministarstvu regionalnog razvoja, šumarstva i vodnog gospodarstva. Poncija do Pilata. Potom je ministarstvo u dostavljenom odgovoru navodi da u upravi za područje … [[Govornica se ne razumije.]] nije bilo nikakve aktivnosti. Zato treba ukazivati na takve slučajeve, a treba naglasiti i one koje su provedene jer na tome radimo, to je smisao da dobijemo izvješće da su mjere provedene i zato ukazujemo na one koji nisu. Stoga evo, ostati ću pri tome da nikada, nikada ne treba odustati bez obzira na sve, sve pomake koji idu malo dolje ispod razine koju bi mi htjeli imati ovdje. Hvala.
Nikad ne reci nikad. Sljedeća replika, gospođa zastupnica Željana Kalaš. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedavajući. Evo, ja bih se htjela referirati na jedan dio izlaganja uvažene zastupnice koja je ujedno i predsjednica Žena foruma SDP-a. Nekako mi se čini da se uvijek kada god se radi o bilo kakvom izvješću pravobraniteljice ili bilo kakvom zakonu koji se tiče ravnopravnosti spolova, uvijek se priča isključivo o kvotama. Kada bi te kvote bile neka garancija isključivog uspjeha, ja bih bila zbilja sretna jer ona bismo našli ključ uspjeha i garancije da zapravo ta podjela, a ja je vrlo često znam nazvati podjela na limune i naranče, i u ovom slučaju ovo bi bila naranča. Zapravo ne bi bila naranča nego bi čak i bila mandarina jer sam mlada žena, nisam samo žena. Pa mi se nekako čini da to nije dobar isključivo savjet kako kolegica ističe vrlo često u svojim raspravama. Ja imam pravo na svoj osobni stav, a kao dokaz za to reći ću da evo, i nakon drugog kruga lokalnih izbora po rezultatima izbora u HDZ-u koji nema takvu kvotu dogodilo se da imamo jednu aktualnu gradonačelnicu koju još čeka drugi krug plus 3 gradonačelnice iz redova HDZ-a i tri gradonačelnice iz redova SDP-a. A što se tiče načelnica, tu je skor malo čak i drugačiji i to povoljniji za HDZ. Jer evo, iz naših redova dolazi 12 načelnica, 4 su načelnice iz redova SDP-a i 3 iz HSS-a. Možda se ipak radi o nekakvoj slučajnosti, ali da sam imala možda više malo vremena za ovu repliku, onda bih čak i prebrojila kandidatkinje koje su se rodile za županicu, za gradonačelnicu, za načelnice iz redova obiju stranaka pa bih usporedila i te podatke, ali to možda za moju raspravu u pojedinačnom smislu. Hvala lijepo.
Odgovor na repliku, gospođa zastupnica Mirjana Ferić-Vac.
Gledajte, pitanje aktualnih rezultata izbora je jedno, a pitanje koje ste vi temeljno postavili je pitanje kvote, jedno sasvim drugo pitanje. Pitanje kvota nije izmišljotina ni jedne stranke, ni jedne politike. Danas kad pogledate sliku recimo zemalja u kojima bi se uvijek voljeli usporediti i kojima čijim dostignućima bi rado težili ili već težimo, to su zemlje koje su davno uvele kvotu u svoje zakonodavstvo, u svoje političke stranke i na taj način jesu donijele jednu privremenu mjeru koja će onog trenutka kad se postignu i kad se steknu uvjeti paritetne demokracije, kao što to neke zemlje rade, vjerojatno biti ukinuta. Ali do tada je ona privremena poticajna mjera. To nije Sveto pismo, to nije jedino rješenje i to uz to ide daleko više toga. Današnji sustav koji smo imali na kandidiranju prvi puta na izboru direktnih biranja gradonačelnika, gradonačelnica, načelnica i načelnika je nešto sasvim drugo. I to je poznato iz istraživanja političkog sustava i sustava izbora, da je taj i takav sustav u prvom redu nepovoljan za žene. Ima različitih tumačenja. Vas nitko nije ničim prisilo da prihvatite kvote. To je ista stvar kao što smo ih mi prihvatili i na taj način da privremeno možemo nešto regulirati. Hvala vam lijepa.
Gospođa zastupnica Nadica Jelaš. Izvolite.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Pravobraniteljice, državni tajniče, kolegice i kolege. Ja ću svoju raspravu o ovoj točci dnevnog reda započeti tako što ću iznijeti svoje uvjerenje da je ekonomska ravnopravnost među spolovima, zapravo pretpostavka svim drugim vidovima ravnopravnosti među spolovima, odnosno da je ekonomska neravnopravnost izbor svim drugim vidovima neravnopravnosti, odnosno svim drugim oblicima diskriminacije sve do nasilja kao najdrastičnijeg oblika neravnopravnosti po spolu. U kontekstu tog mog uvjerenja vrlo je važan podatak s 35. stranice ovog vašeg izvješća, koji kaže da je potkraj prosinca 2008. u Hrvatskom zavodu za zapošljavanje bila evidentirana 233 tisuće 661 nezaposlena osoba od čega je bilo 146 tisuća 497 ili 62,7% nezaposlenih žena. U usporedbi sa stanjem godinu dana ranije, dakle na dana 31. prosinca 2007. kada je udjel žena u evidentiranom borju nezaposlenih iznosio 61,6% očito je porast ženske nezaposlenosti u 2008. godini za 1,1%-tni poen. No to je zapravo tek početak negativnih trendova. Jer naime u ožujku 2009. godine ukupan broj nezaposlenih osoba povećan je na 267 tisuća 244 dakle za 33 i pol tisuće s tim da je broj žena povećan na 162 tisuće 196. Očito je da recesija uzima danak i to najviše upravo kroz zatvaranje radnih mjesta. Dakako najpogođenije su najmanje konkretne djelatnosti kao što su tekstilna, obućarska, drvo prerađivačka industrija ili da budem sasvim precizna djelatnosti u kojima je ženska radna snaga primarna radna snaga. Logično u onim lokalnim i regionalnim sredinama gdje je u gospodarskoj strukturi veća zastupljenost tih tradicionalnih djelatnosti izraženiji su i problemi ženske nezaposlenosti. Tako je primjerice u Međimurskoj županiji a podjednaka je situacija u sjeverozapadnoj Hrvatskoj kao cjelini. Dakle ženska nezaposlenost je izuzetno visoka. Stopa nezaposlenosti ovoga trenutka iznosi čak 64% kao posljedica zatvaranja niza proizvodnih pogona, prije svega tekstilne branše. Pri tome je vrlo intrigantan maćehinski odnos hrvatske Vlade prema tim ženskim djelatnostima u smislu financijskog suporta. Za razliku od toga odnos primjerice prema brodogradnji koja je u ovom kontekstu govorimo tipično muška gospodarska djelatnost, dakle taj odnos je potpuno drugačiji. U kontekstu položaja žena na tržištu rada, moram naglasiti i našu odgovornost dakle odgovornost Sabora za donošenje zakona koji sadrži diskriminacijske odredbe. Riječ je dakako o danas već spomenutom Zakonu o minimalnoj plaći, donesenom sredinom prošle godine, a koji u članku 5. sadrži upravo spomenutu diskriminatornu odredbu. Naime, visina minimalne plaće utvrđuje se jednom godišnje u lipnju tekuće godine na način da se njezin porast veže uz realan rast bruto domaćeg proizvoda iz prethodne godine, a taj podatak objavljuje naravno Državni zavod za statistiku. Tako je minimalna plaća za razdoblje od 1. srpnja 2008. dakle u trenutku kada smo donosili zakon do 31. svibnja 2009. iznosila 39% prosječne mjesečne bruto plaće ostvarene u prethodnoj godini kod pravnih osoba u Republici Hrvatskoj ili da kažem u nominalnom iznosu ona je iznosila 2 tisuće 747 kuna. Od 1. lipnja ove godine do 31. svibnja 2010. minimalna plaća utvrđuje se tako da se udjel minimalne plaće u prosječnoj plaći uveća za postotak realnog rasta bruto domaćeg proizvoda u 2008. godini, a on je poznato nam je to prema privremenim podacima Državnog zavoda za statistiku iznosio 2,4% što je usput ću to naglasiti najniža stopa rasta bruto domaćeg proizvoda od 1999. godine. Pitanje je što će biti s minimalnom plaćom u 2010. godini obzirom na realan pad bruto domaćeg proizvoda u 2009. godini koji se ovoga trenutka procjenjuje već na oko 4%. No da se vratimo diskriminatornoj odredbi članka 5. Zakona o minimalnoj plaći koja predviđa upravo za naprijed spomenute radno intenzivne industrijske grane, dakle ponavljam tekstilu, drvo prerađivačku i kožarsko obućarsku, gdje su kako sam isto već naglasila u daleko najvećem broju zaposlenih upravo žene. Dakle, predviđa nižu minimalnu plaću odnosno njezino postepeno usklađivanje i izjednačavanje s minimalnom plaćom u četverogodišnjem prijelaznom razdoblju. O ovoj diskriminatronoj odredbi u svom izvještaju poštovana pravobraniteljice niste ništa rekli. Hvala lijepa.
Hvala. Gospodin zastupnik Boris Kunst. Izvolite.
Hvala lijepa potpredsjedniče. Pravobraniteljice i kolege zastupnici. Ja ću pokušati svoju raspravu maksimalno skratiti obzirom da je puno bilo govora o diskriminaciji. No osvrnut ću se samo na ono područje koje je meni blizu, a to je područje zapošljavanje i rada. I činjenica je da ovdje ima još puno žrtava u radnim sredinama koje su žrtve raznih diskriminacija, a čemu svjedoče normalno izvješće pravobraniteljice za 2008. godinu. Da diskriminacija osoba ne bira radnu sredinu i da je udomaćena u svim profesijama, bez obzira bio netko profesor ili radio na fakultetu ili radio kao nekvalificirani radnik, princip je isti a ostalo su sve nijanse. To i potvrđuje i jedan u nizu primjera pravobraniteljice u kojem opisuje želje i zahtjeve pročelnika jedne katedre, visokoškolske ustanove koji prisiljava svoju asistenticu da mu šiva gumb na kuti da posprema njegovu radnu sobu, da mu toči alkohol i što je logičan slijed da ga odveze doma jer profesor zna dok pije da ne smije voziti. Ima i drugih normalno primjera da ih sada ovdje ne ponavljam. No statistički gledano uznemiravanje zauzima 29,1%, spolno uznemiravanje 19,4%, povreda prava na zaštitu majčinstva 7,8% i ostalo je 43,7%. Najviše koliko se može iz izvješća vidjeti su uznemiravani zaposlenici javne uprave i obrane. Iz ovoga to znači da prema izvješću može se primijetiti da se najviše uznemiruju žene u državnoj i lokalnoj službi tu negdje preko 50% u odnosu na ostale sektore što je ovako dosta interesantan podatak. No, sigurno da je jedna ohrabrujuća činjenica i nitko ju danas ovdje nije spomenuo a mislim da ju treba spomenuti, i ona je dio izvješća gdje je pravobraniteljica navela da se Hrvatska sve više uklapa u svjetski prosjek po kojem jaz među spolovima u zapošljavanju se smanjuje jer po izvješću i Svjetske organizacije rada o globalnim trendovima zaposlenja položaj muškaraca na tržištu rada se pogoršao u odnosu na položaj žena. Pa mislim da ne bi trebalo ovdje večeras i zanemariti važnost i moć žena kroz ovu raspravu. Mislim da to ne bi bilo korektno obzirom da se drukčije razgovaralo jer žene su često moćnije nego što se to i prikazuje u javnosti. Poznato je da su zbog žena i počimali i završavali ratovi, padala carstva itd. Ja mislim da ste upoznati sa nedavnim popisom 300 najmoćnijih žena u Hrvatskoj. Samo šest od njih drži preko 500 milijuna eura kapitala. Isto tako da vam sad na stotine ne nabrajam najmoćnijih žena u poslovnom svijetu, pa u svijetu politike, u svijetu mode itd. Znači, ima i s ove strane stvarno žena koje su moćne, koje su eto poslovno se dokazale i ne treba ih zanemariti u ovome dijelu. No, pravobraniteljica je u samom izvješću navela i primjer kako pojedini poslodavci isključivo i traže kod zaposlenja žensku osobu. I neki to traže što znamo da nije po zakonu i ne smiju javno tražiti ali znamo na koji način se to može drukčije i da isključivo zapošljavaju žensku osobu. Potpuno bih se složio što se tiče instituta rada na određeno vrijeme, ne samo za žene ali mislim da on generalno vrijedi i za muške i za žene, svejedno obzirom da Zakon o radu tu ne razlikuje žene i muškarce. Da, u svakom slučaju kod ove izmjene Zakona o radu a i intencija je kao što znate socijalnih partnera da se to mijenja jer ovaj podatak koji smo ovdje dobili da 82,5% novozaposlenih žena, to je iz 2007. godine ali mislim da ni u 2008. nije ništa bolja situacija, sklopile su ugovore na određeno vrijeme. Interesantan je isto tako podatak što ga nitko ovdje nije spomenuo a mislim da je zgodno ga bilo pročitati da pravobraniteljica nije zaprimila nijednu pritužbu koja se odnosi na nejednakost plaća u odnosu na spol radnika ako sam dobro uočio. Znači, to je isto tako jedan onda dosta već veliki napredak i u tom segmentu da se ne prave više razlike što se tiče plaćanja za isti rad između muškaraca i žena, znači ne po spolu. I na kraju isto tako valja naglasiti jedan zanimljiv podatak. U odnosu na ranije godine povećava se broj žena koje završavaju Policijsku akademiju. U prošloj godini njih je 396 završilo, 674 muškaraca dok se prisjetite 2004. godine gdje je samo 66 žena završilo tu akademiju. Znači, nema tu tabu više što se toga tiče završavanja i u ovom dijelu. I na kraju mislim da bi bilo važno naglasiti da dalje moramo poticati i organizirati razne edukacijske programe i kod poslodavaca a i kod zaposlenika da kroz te edukacije izbjegnemo bilo kakve razlike, bilo kakve sukobe da se jednostavno unaprijedi taj poslovni odnos, odnos između poslodavca i zaposlenika i tada ćemo normalno imati i manje tih diskriminacijskih razlika. Hvala vam lijepo.
Hvala. Gospođa zastupnica Brankica Crljenko. Izvolite.
Zahvaljujem. Gospodine predsjedavajući, gospođo pravobraniteljice, gospodine državni tajniče, uvažene kolegice i kolege. Ja ću se u svojoj raspravi osvrnuti na područje koje se tiče nasilja nad ženama i naravno zastupljenosti žena u politici. Nasilje nad ženama kao izraz povijesno nejednake raspodjele moći između muškaraca i žena te povijesne neravnopravnosti spolova prisutno je nažalost u svim razvojnim fazama društva. Žene i djevojčice diljem svijeta bez obzira na nacionalnu, rasnu i vjersku pripadnost, kulturu, dob i status izložene su raznim oblicima fizičkog, seksualnog, psihološkog i ekonomskog zlostavljanja. Korijeni nasilja nad ženama leže duboko u strukturi društva a nasilje predstavlja najčešći oblik kršenja ljudskih prava u Europi. Prema podacima Svjetske zdravstvene organizacije različite studije pokazuju da je u prosjeku između 10 i 50% žena iskusilo neki oblik fizičkog nasilja od partnera, da je između 12 i 25% žena podvrgnuto pokušaju ili samom prisilnom seksualnom odnošaju također od svojih bivših ili sadašnjih partnera te da rasprostranjenost prisilne prostitucije i trgovine ženama iz godine u godinu raste. Nevjerojatna brojka od čak 4 milijuna žrtava trgovanja ljudima godišnje zastrašujući je podatak o razmjerima eksploatacije žena i djece koji ukazuje na prijeko potrebnu borbu za sprječavanje trgovine ženama. Nasilje se očituje na nekoliko osnovnih načina fizičko, seksualno, psihološko, ekonomsko, strukturalno i duhovno nasilje. Strukturalno nasilje uključuje nevidljive a sve prisutne prepreke u ostvarivanju osnovnih prava. Te su prepreke reproducirane u samom društvenom tkivu odnosno u nejednakoj raspodjeli moći koja proizvodi nejednakost između žena i muškaraca i čini je legitimnom. Nasilje nad ženama kod nas u Hrvatskoj još uvijek nažalost ima učinak ledenjaka. Samo mali broj hrabrih žena progovara, suprotstavlja se, prijavljuje nasilnika, dok najveći dio žena odnosno koje su žrtve nasilja, pogotovo obiteljskog nasilja u kojem je žena podvrgnuta različitim oblicima kontinuiranog zlostavljanja ostane neprijavljeno. Bez službene statistike o počinjenom nasilju nad ženama, ozbiljnih istraživanja te doprinosa medija koji će o problemu izvještavati sustavno, pokrivajući njegove različite aspekte a ne samo iznoseći pojedinačne slučajeve u crnoj kronici, nasilje će i dalje u društvu biti zanemarivan i podcijenjen problem s nerazumljivo visokim stupnjem prihvaćenosti i tolerancije. Sad bih nešto rekla o zastupljenosti žena u politici, mada je već dosta toga rečeno. Tri su ključna razloga za povećanje političke participacije žena. To je prije svega demokratsko pravo, korištenje resursa i interesno zastupanje. Žene čine polovicu ukupne populacije te imaju pravo na razmjernu zastupljenosti u predstavničkim, izvršnim i sudskim tijelima svojih država. Isključivanjem žena iz demokratskih političkih procesa isključujemo dragocjene vrijednosti koje te žene posjeduju: znanja, vještine i sposobnosti. I na kraju, i pretpostavka je da žene imaju neke posebne interese te se isključenjem žena iz procesa odlučivanja ti interese nedovoljno zastupaju u donošenju političkih odluka. Člankom 15. Zakona o ravnopravnosti spolova Republike Hrvatske uređeno je područje koje se odnosi na političke stranke i koje bi trebalo uravnotežiti položaj žena i muškaraca kako u tijelima političkih stranaka, tako i na popisima kandidata za izbore u Hrvatski parlament i tijela jedinica lokalne i područne odnosno regionalne samouprave. Nacionalna politika za promicanje ravnopravnosti spolova također definira smjernice za postizanje uravnotežene zastupljenosti muškaraca i žena u predstavničkim i izvršnim tijelima vlasti na svim razinama. Temeljem analize izbornih lista, a zatim i rezultata izbora, možemo zaključiti da stranke nisu prepoznale potrebu za uspostavljanjem rodne ravnopravnosti u politici. Nadalje moram napomenuti, bez obzira slagali se mi sa kvotama ili ne, moje je mišljenje da su one nužne iz razloga, čak i stranke koje u svojim statutima imaju rodne kvote, nisu kandidirale 40% žena. Pojedine stranke su predložile izborne liste bez ijedne kandidirane žene. Zakon o ravnopravnosti spolova zahtijeva da stranke vode računa o uravnoteženoj zastupljenosti žena i muškaraca na izbornim listama, ali kako ne postoje sankcije za nepoštivanje te odredbe stranke su je jednostavno ignorirale uz najčešće opravdanje da nema dovoljno uključenih žena u rad političkih stranaka te da ih zato nisu mogli kandidirati. No kako Zakon o ravnopravnosti spolova također propisuje da političke stranke trebaju izraditi plan djelovanja za uravnoteženje zastupljenosti žena i muškaraca u procesima odlučivanja, a do sada niti jedna stranka nije izradila takav plan, možemo zaključiti da ipak primarni problem u samim političkim strankama koje nisu zainteresirane za pomake na tom području. Model predstavničke demokracije koji Hrvatska treba ostvarivati svojim ustavnim uređenjem ne može biti ostvaren ako je gotovo pola društva isključeno iz demokratskih procesa. Zato je nužno učiniti dodatne napore za postizanje rodne ravnopravnosti u procesima donošenja odluka kako adekvatnom legislativom tako i senzibilizacijom političkih stranaka za pitanje rodne ravnopravnosti te osnaživanjem samih žena za ostvarivanje svojeg prava na sudjelovanje u procesima donošenja političkih odluka. Zahvaljujem.
Hvala. Gospodin zastupnik Marin Jurjević. Izvolite.
Poštovani gospodine potpredsjedniče. Gospođo pravobraniteljice, gospodine državni tajniče. Kolegice i kolege. Jutros kad smo govorili o nasilju i spominjali djecu na neki način smo dodirnuli na indirektno i ovu temu. Kako god krenemo završimo ipak na nasilju bilo fizičkom bilo ekonomskom, bilo neke druge vrste, a meni se čini da kada je došlo vrijeme da pogledamo istini u oči, da kažemo kakvo smo mi to društvo. Nismo, normalna stvar, ili nismo jedini i nije Hrvatska tu neki specifikum, ali zaista se moramo zapitati što očekivati od društva koje je u biti podobrazovano, koje još robuje teškim i nakaradnim stereotipima, koje još uvijek gaji kult mužjaka umjesto muža u društvu u kojem neki prihvaćaju jednako kao što se prihvaća ponekad i nasilje kao "pedagoška mjera", tako se ponekad prihvaća i nasilje nad ženama kao nekakvo pravo osobe muškog spola u braku ili u nekoj vezi ili općenito mislim da su sve to stvari koje moramo priznati sami sebi da smo zaista takvo društvo, jer nikad nećemo to uspjeti promijeniti ukoliko ne dođemo do neke svijesti o samima sebi. S druge strane, mi duboko ovdje govorimo o problemu emancipacije. Mi kao društvo, kao cjelina, kao zajednica ljudi se nećemo nikad uspjeti emancipirati ukoliko žene ne budu emancipirane niti mi kao rod, niti muškarci se mogu emancipirati dok žene nisu emancipirane. Nažalost, i u svakodnevnom tzv. kolokvijalnom govoru netko je spominjao sredstva informiranja bio i vi u svom izvješću, ali i ovdje neki od zastupnika. Sredstva informiranja često nenamjerno, šta je još teže jer govorimo o podsvijesti, najteže nasilje je nasilje koje se ne primjećuje, na koje se naviknete. Navika je najteža stvar kad u sebi nosi diskriminaciju, kad postane "normalna". Nažalost, mi smo na dobrom putu da postignemo takvo loše stanje, ako tako mogu kazat nekakvu kontradikciju prividno. Naime, nije rijetkost da u novinama kod nekih teških nesreća, saobraćajnih itd. možete pročitati da je poginulo petero ljudi, tri žene i dvoje djece. U takvoj vrsti natpisa žene su unaprijed isključene iz pojma čovjek, a i mislim neodgovornost onih koji na takav način pišu je velika, a nažalost stanje je tragično ukoliko mi to ne primjećujemo i ne reagiramo na to. To može izgledati bezazleno i ovako dekorativno, ali nije uvjeravam vas, barem ja tako mislim da to odražava suštinu. Nažalost, i žene se naročito jednom tradicionalnom tipu, da tako kažem odgoja i svjetonazora odgajaju i privikavaju na to da kažu za svog supruga moj čovjek i ja, on je čovjek. Ona sebe sama isključuje na neki način iz tog pojma. Dakle, čak za one koji su žrtve takvog stanja i odnosa postaje normalno da budu žrtve i ponekad, meni se desilo jedanput recimo i to u Zagrebu u tramvaju kad sam se digao jednoj starijoj osobi da me uhvatila za rame i rekla sjedi, ti si muško. Ja sam bio puno mlađi od nje i još uvijek sam. Ja jesam nešto stariji nego što sam onda bio, ali razlika je ista u godinama ostala. Normalna stvar da se ne trebamo onda čuditi što postoje muška i ženska zanimanja u navodnike, što se privikavamo na takvo stanje isto kao što u brakovima imamo one strašne situacije kad netko ne dođe, dočekati suprugu jer je rodila žensko dijete, a nije muško itd. To je naša stvarnost. To je naša stvarnost za koju smo velikim dijelom i mi odgovorni jer zakoni ove države ne govore tako, a mi smo krivi onda kad donosimo zakone za koje ne osiguravamo da se ispunjavaju. Pa ako treba i represijom, znam da represija u krajnjoj liniji nije ništa, ne mora značiti da ćete represijom nekoga u nešto uvjeriti, ali zaista je nakaradno kad čitate da za silovanje netko dobije manje godina nego za nekakvu ili tri sitne krađe i tako dalje. To vas dovodi do jednog pitanje koje kaže kakve su institucije koje bi trebale garantirati da su zakoni koji su ubiti možda i dobri, zašto se ne prevode. I samo da završim s time, socijalna bijeda često vodi u taj pakao u kojem je i netko meta, kriva meta da se nezadovoljstvo onoga tko je upao u tu bijedu iskali na toj osobi. Često to su nemoćne osobe, to su slabije osobe, to su osobe na koje nas jedna vrsta nakaradnog odgoja privikava da kaže da se oni moraju naviknuti na takvu ulogu. Mislim da svi, tu nema veze stranačke razlike, da svi moramo uraditi, to je jedan načelni princip da se to promijeni.
Hvala. Gospodin zastupnik Daniel Mondekar. Izvolite.
Poštovani potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Ja ću skraćeno pričati, prvenstveno gledano iz aspekta obrazovanja. Prije svega treba reći da jednakost, odnosno ravnopravnost spolova u svim segmentima društva, dakle i svim djelatnostima i svim sektorima predstavlja jedan od, ili dio temelja za napredak i razvitak Republike Hrvatske, bitni dio tog temelja. Izvješće kao izvješće samo po sebi je tehnički odrađeno, neki dijelovi čak i više podsjećaju na znanstveno-istraživački rad, a ono što je bitno neki dijelovi se i ponavljaju. E sad kad kažem ponavljaju se, radi se o onom što se popularno zove copy paste, ponavljaju se problemi koje smo imali i prije i koji se i dalje nalaze u izvještaju jer oni označavaju da neke mjere nisu provedene još uvijek, a trebale su biti. I kroz takve primjere, ovo izvješće pokazuje da smo mi još daleko od prave jednakosti, a pogotovo u sektoru obrazovanju. U tom sektoru mora početi prava borba kako bi se reklo za jednakost spolova, a upravo u tom sektoru, dakle obrazovanju mi imamo još uvijek velikih problema ili krajnju inertnost. Dijelovi izvješća koji se ponavljaju iz godine u godinu upravo se nalaze u tom dijelu jer od 2006. neke stvari se dakle nisu makle sa mrtve točke. Kada pričamo o obrazovanju, tu izvještaj počinje sa citiranjem zakona, on donosi stavke iz zakona koje kad pročitate postavite si pitanje, po Bogu dragom, tko će to provesti u djelo kad sadašnja garnitura ministarstva vrlo vrlo slabo po tom pitanju radi. Iza stavki zakona ide se na nacionalnu politiku, na navođenje mjera, jasno se kaže da je rok za provedbu mjera 2008., za ove koji su navedene, da su nadležna Ministarstva znanosti Agencija za strukovno obrazovanje i onda vrlo pristojno se i navedu dotične mjere koje kažu da će se uskladiti strukovno obrazovanje s rezultatima analize potreba na tržištu rada te sustavno poticati uravnotežena zastupljenost obaju spolova pri upisima u srednje škole, pa druga mjera izraditi će se poseban rodno osjetljiv program profesionalnog usmjeravanja učenika i učenica i treća, ustrojiti će se baza podataka s postojećim kolegijima ženskih studija i studija roda na visokim učilištima. Već stranicu iza izvještaj donosi ocjenu napravljenog. Pa se kaže da prva mjera nije provedena u cijelosti jer nije napravljena analiza tržišta. Kolegice i kolege, gotovo nikakva analiza potreba tržišta rada nije napravljena. Takva analiza usko je vezana i u strukovno školstvo i u visoko školstvo i u cijeloživotnom učenju uz mjerenje i definiranje ishoda učenja koji nisu napravljeni, a kada je država konačno odlučila krenuti u to, rebalansom proračuna ti novci su nestali i to nije napravljeno. Dakle ako ta analiza nije napravljena, za cjelokupno obrazovanje neće biti ni za ovaj segment. Kažete dalje da druga mjera nije provedena, a niti treća. Neće biti nikakvih baza podataka, Republika Hrvatska još uvijek nije napravila ni opće informacijske pakete kolegija, a kamo li da će raditi tako nešto ženski studija pa slobodno možemo reći da ćemo čekati i nakon 2010. da se takva stvar napravi. Inače, i katalozi kolegija koji se tiču jednim dijelom dakle ženskih studija za budućnost, i ishodi učenja dio su međunarodne obveze koje Republika Hrvatska preuzela prije 5 godina, prije 5 godina punih još uvijek nismo to sproveli u djelo. Što se tiče preddiplomskih, diplomskih i poslijediplomskih studija te znanstveno-istraživačkog rada na području rodnih studija, vi ste svjedok gospođo pravobraniteljice što se sad dogodilo na tom području. Nažalost, ja smatram osobno da je ovo znanstvena grana budućnosti, a de facto zaustavlja ju Nacionalno vijeće za znanost koje je izgleda zapelo u 19. stoljeću još uvijek. Ali to je veliki problem, mi smo to u Hrvatskom saboru rekli da Nacionalno vijeće za znanost ima velikih problema u svome radu. Mislim da će po tom pitanju se čekati isto neko vrijeme da se ta priča promijeni. O problemu znanstvenog odgoja koji se isto spominje, ovdje se također u Saboru pričalo i izvještaj vaš govori u korist onog što smo mi u SDP-u govorili već godinama, to je da zdravstveni spolni odgoj loš i nedostatan, a Ministarstvo znanosti u ovim odgovorima koje je vam je poslalo, kaže odnosno krije svoj neuspjeh iza rečenice da se odgoj vrši interdisciplinarno i izvan nastavno, te na taj način nije jednostavno utvrditi rezultate takvog odgoja. Nadalje, u obrazovnom sustavu veliki problem su još uvije i udžbenici o kojima je polagano barem po pitanju spolne ravnopravnosti opet nestaje iz medija, a o tome treba pričati i u politici, u medijima u svim segmentima društva. Ja sam inače po stuci profesor. I dan danas u povijesnim udžbenicima mi imamo to da naši udžbenici zaostaju u ispravljanju netočnih podataka i netočnih navoda kada su u igri muškarci dok za žene to zaostaje. Pa tako kada povjesničari otkriju neke stvari o određenoj muškoj osobi vrlo brzo se u udžbenicima to prepravi i onda te vrline njegove se još dodatno istaknu. Dok mi još uvijek na žalost imamo primjera da neki od zaista poštenih, sposobnih i načitanih žena koje su bile mecene i umjetnosti i znanosti, još uvijek u udžbenicima se ih navode kao krvoločne ... [[Govornik se ne razumije.]] žene često i lakog morala. Na žalost takve stvari se presporo u našim udžbenicima ispravljaju. Drugi problem je kod lektire naše, analiza iste lektire. Našim učenicima, a o tome treba pisati potrebno je dati bolji kontekst kada uče recimo nešto iz hrvatske književnosti. Naš realizam, naša moderna dala je krasne romane, ali u njima se najčešće ako ste primijetili muški likovi opisuju detaljno u mnogima od njih, žene se opisuju često plastično i vrlo jednostavno, osim naravno ako nije prijateljica noći, onda se opiše jako detaljno i ona i njezine navike. Kod takve lektire, ja ne kažem da ne treba čitati lektiru. Treba lektiru čitati, ali naši nastavnici moraju znati dati učenicima kontekst vremena u kojem je knjiga napisana i o samom autoru o kojem se radilo. Što se tiče visokog školstva, evo zadnja rečenica. Ovdje se zaista sramotno malo napravilo. Nama se ne može kompletno pitanje jednakosti spolova u visokom obrazovanju vrtiti oko jedne konferencije koja a pro po ide iz godine u godinu i generira konstantno sve veće i veće hrpe papira koje ničem ne služe, a često su kopija već postojećih izvještaja koji se rade u Europskoj uniji. Ja ne znam da li znate ali nedavno je opet objavljen dokument ... [[Govornik se ne razumije.]] gdje je jedna od glavnih koautorica bila građanka Hrvatske i nju nitko u ovoj državi po tom pitanju nije pitao. Taj izvještaj u potpunosti financira Europska komisija i predstavljen je svim ministrima obrazovanja, pa također i našem ministru obrazovanja. A umjesto toga mi i imamo i dalje totalnu šutnju. Primjeri koji ste dali govore da se u 21. stoljeću u Zagrebu nalaze fakulteti koji rade spolnu diskriminaciju pri upisnim kvotama, a to je krajnja sramota. I to se događa pod nosom ministarstva koje o tome treba brinuti. Pa ja pitam vas kako je to moguće? To zapravo treba pitati ministra Primorca. Na kraju ja ću vas podsjetiti da je ravnopravnost spolova isto jedan od temelja za zdravo društvo znanja, a gledajući ove primjere mi smo i pod tom pitanju još uvijek daleko. Hvala puno.
Hvala. I pet minutna rasprava. Klub SDP-a gospođa zastupnica Gordana Sobol. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege, gospođo pravobraniteljice. Dakle, još završno nekoliko rečenica. Najprije želimo još jedanput ponoviti i naglasiti da kao klub SDP-a dajemo podršku izvješću pravobraniteljice za proteklu 2008. godinu. Ono što bi možda trebalo i na kraju reći, vidjelo se to iz današnjih rasprava. Nekako nam se čini da možda bi ili ne možda da je valjda došlo već i vrijeme da u Hrvatskoj neke korake energičnije radimo i da neke ostvarivanje pojedinih mjera i zadaća od onih koji su si to i sami zacrtali također tražimo da to energičnije učine, više nego što je to bilo do sada. Ono što posebno također želim istaknuti u ime kluba, možda nismo na samom početku toliko o tome govorili, ali ste vi pravobraniteljice u svom uvodnom djelu spomenuli i njihovu problematiku, a govorim to stoga što je dakle prošle godine donesen taj novi Zakon o ravnopravnosti spolova i što su sada održani i lokalni izbori, a to je uloga i rad i značaj koordinatora za ravnopravnost spolova na lokalnim razinama, odnosno u uredima državne uprave na lokalnim razinama, te činjenica da će se sada nakon ovih lokalnih izbora osnivati nova povjerenstva za ravnopravnost spolova na razini županija. A u ime kluba SDP-a na neki način nadam se i pozivam i sve ostale lokalne jedince, dakle i gradove i općine da ta lokalna povjerenstva ili odbore osnivaju i pri lokalnim jedinicama. Kolega tamo otraga kima, odnosno odmahuje glavnom da neće, ali ja bih jako voljela da u vašem gradu bude osnovan taj lokalni odbor. Zašto? Zato što sve ovo što mi ovdje danas govorimo, sve ovo što je pravobraniteljica navela u svom izvješću je praktički mrtvo slovo na papiru i dobar dio toga se i ne može ostvariti bez lokalnih zajednica, a u krajnjoj liniji i ostvaruje se i u lokalnim zajednicama. Dakle, naglašavamo ulogu i koordinatora ali i lokalnih povjerenstava i pozivamo ustvari na neki način da ta nova lokalna povjerenstva koja će biti formirana od samog početka budu u nekakvom programu edukacije, da tako kažem, koji će ići i sa razine vladinog ureda ali vjerujemo i uz pomoć pravobraniteljice pa u krajnjoj liniji kolegice i kolega koji sjedimo u ovom Parlamentu. Zahvaljujem.
Hvala. I završni osvrt, pravobraniteljica za ravnopravnost spolova, gospođa Gordana Lukač-Koritnik. Izvolite.
Hvala lijepo. Naravno red je zahvaliti se na raspravi. Ja to činim. Samo što ću o tome svakako detaljnije razmisliti kasnije. Za sada bih samo odgovorila na neke stvari. I to da mi je žao, ali eto tako sam odlučila bila da izvješće bude bez nekih analiza zbog njegove opširnosti, što se možda sada pokazalo pogrešnim. Da što se tiče izbora pratimo ih ove godine i sasvim sam sigurna da nema institucije koja će imati detaljnije podatke kako su prošli, gledajući iz rodne perspektive. Neke već analize imamo na našim web stranicama. Budući da je gospodin zastupnik Kunst rekao da sam navela tu gdje ima najviše povreda, da su to zapravo javne službe ja moram to na neki način interpretirati, očito je bilo potrebno. Mi smo te podatke dali na temelju pritužbi koje smo mi primili. Ali upravo činjenica da ima najviše tih pritužbi zapravo podržava onaj drugi moj stav a to je da u privatnom sektoru gdje se boje više zaposleni na određeno vrijeme ima manje pritužbi što ne mora značiti da u javnim službama ima više kršenja. I vezano za kvote i Zakon o ravnopravnosti spolova ne ulazeći, nema gospođe zastupnice Holy, htjela bih reći da države koje su najviše napravile, koje imaju najveću političku participaciju žena nemaju kvote niti su ih ikada imale jer su tako odlučile i provele političke stranke. Hvala.
Hvala. Zaključujem raspravu. Sad bi na dnevnom redu trebalo biti kao što smo naveli u pročišćenom dnevnom redu Izvješće o radu pučkog pravobranitelja za 2008. godinu. Pučki pravobranitelj se nalazi na oporavku nakon operacije, neću jasno reći kakve, tako da je on i zamolio da se i odgodi rasprava o njegovom izvješću za razdoblje iza tamo 17. lipnja pa ćemo to onda i prolongirati raspravu o tome. A sutra u 9,30 sati ćemo obaviti raspravu o točci 5. Izvješće o provedbi Nacionalnog programa sigurnosti cestovnog prometa Republike Hrvatske za 2008. godinu i Godišnje izvješće o radu Hrvatske agencije za poštu, elektroničke komunikacije za 2008. godinu. Nakon te rasprave negdje oko 13 sati vjerojatno bi glasovali o raspravljenim točkama dnevnoga reda i onda je nastavak sjednice 17. sa onim setom europskih zakona koje smo uvrstili u dnevni red neki dan. Nastavak dakle sutra u 9,30 sati.
Prelazimo na Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, predlagatelj je pravobraniteljica za ravnopravnost spolova. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu saborskih radnih tijela, dajem na glasovanje sljedeći zaključak: "Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova prihvaća se." Molim uključimo se i glasujmo. Rezultat. Izvješće o radu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova je prihvaćeno većinom glasova, 102 glasa za i 1 suzdržan. Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav predlaže Hrvatskom saboru donošenje zaključka koji glasi: "Zadužuju se nadležna tijela državne uprave da u okviru svog djelokruga poduzmu odgovarajuće mjere radi otklanjanja nepravilnosti navedenih u izvješću." Dajem na glasovanje prijedlog odbora. Uključimo se i glasujmo. Rezultat. Ovaj prijedlog Odbora za Ustav je prihvaćen većinom glasova, 93 glasa za i 1 suzdržan. Dobro jutro dame i gospodo zastupnici, nastavljamo sa sjednicom. Imamo plan danas završiti ove dvije točke dnevnog reda potom bi imali glasovanje, to je negdje oko pola 1, jedan. Molim klubove da na vrijeme obavijeste svoje članove. Prelazimo dakle na: - Izvješće o provedbi Nacionalnog programa sigurnosti cestovnog prometa Republike Hrvatske za 2008. godinu Podnositelj: Vlada Republike Hrvatske; Vlada je podnijela ovo izvješće na temelju članka 111. Poslovnika Hrvatskog sabora i zaključka Hrvatskoga sabora od 2. lipnja 2008. godine. Prijedlog akta primili ste poštom. Raspravu su proveli Odbor za pomorstvo, promet i veze. Izvješća ste primili na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Državni tajnik u Ministarstvu unutarnjih poslova, gospodin Ivica Buconjić. Izvolite.