Gospodo zastupnici nastavljamo sa radom na 6. sjednici Hrvatskoga sabora. Sve vas srdačno pozdravljam. Radi lakšeg snalaženja na klupe vam je podijeljen pročišćeni dnevni red. Danas plenarnu sjednicu Sabora prate sa galerije učenici Tehničke škole iz Kutine, pa vas lijepo pozdravljam. [[Pljesak.]] Idemo na – Konačni prijedlog Zakona o medijima, hitni postupak, prvo i drugo čitanje P.Z.E. br. 87 Predlagatelj zakona je Vlada Republike Hrvatske, a kod utvrđivanja dnevnog reda prihvatili smo primjenu hitnog postupka kod donošenja ovog zakona. Prijedlog akta primili ste u pretince. Sukladno članku 159. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje zakona. Amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, europske integracije, informiranje, informatizaciju i medije i ravnopravnost spolova. Molim državnog tajnika u Ministarstvu kulture Jadrana Antolovića da dodatno obrazloži prijedlog. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, dame i gospodo zastupnici. Dozvolite mi da kažem nekoliko riječi o predloženom Zakonu o medijima. Kao što znate važeći Zakon o medijima ukinut je od strane Ustavnog suda sa danom 30. travnja, obzirom da nije donesen kvalificiranom većinom sukladno članku 82. Ustava Republike Hrvatske u prethodnom sazivu Sabora. Predloženi zakon uređuje sljedeća pitanja. Kao prvo i osnovno načela djelovanja medija osobito slobodu medija, obveze Republike Hrvatske radi poticanja pluralizma i raznovrsnosti medija, osiguravanje dostupnosti javnim informacijama te pravo građana na zaštitu privatnosti. Uz ova osnovna načela uređuje i pitanja prava i obveze nakladnika medija, a osobito pravo na informaciju o nakladniku i mediju koje su od interesa za javnost. Ujedno se utvrđuju i temeljna medijska načela i obveze kao i slučajevi u kojima nakladnik odgovara za štetu koja nastaje objavom informacije. Zakon utvrđuje položaj, prava i obveze glavnog urednika, prava i obveze novinara, a osobito pravo na izražavanje stajališta, pravo na odbijanje radnog naloga, zaštita ugleda autora i zaštita izvora informacija. Također utvrđuju se odredbe kojima se ostvaruje javnost i transparentnost vlasništva nad medijima kao i transparentnost poslovanja medija. Ujedno se odredbama obvezuju i ograničavaju poslovi u obavljanju distribucijske djelatnosti tiskanih medija, način osiguravanja zaštite tržišnog natjecanja u području medija i među važnim odredbama su odredbe o ostvarivanju prava na ispravak i odgovor osoba kojima je objavom određene informacije povrijeđeno neko pravo ili interes. Predloženi zakon uređen je sukladno europskoj pravnoj stečevini, a odredbe ovog zakonskog prijedloga usaglašene su ne samo sa europskim dokumentima nego i preporukama i deklaracijama Vijeća Europe kao i sa preporukama europskih eksperata. Dozvolite mi sada da naglasim razlike ili poboljšanja, najvažnija poboljšanja u predloženom zakonu u odnosu na važeći Zakon o medijima. Kao prvo u članku 2. poboljšali smo definicije pojmova javne informacije, definiciju novinara i glavnog urednika. Ovdje smo uz naziv glavnog urednika uvažili da se u elektronskim medijima ta osoba naziva direktorom programa. U odredbi o obvezama Republike Hrvatske u poticanju pluralizma i raznovrsnosti medija uvrštena je obveza poticanja medija namijenjenih informiranju osoba s posebnim potrebama, a također amandmanom Vlade utvrđen je i postupak kojim će se poticati pluralizam i raznovrsnost medija. U postupku, u osiguravanju dostupnosti javnih informacija novinarima odredba članka 6. dopunjena je na način da se po tužbi novinara nadležnost prenosi sa Upravnog suda kako je to uređivao sadašnji Zakon o medijima na redovni sud i time omogućuje da se osim preispitivanja postupka može preispitati i opravdanost uskrate informacije što znači da ukoliko se utvrdi da je nezakonito uskraćena informacija da će sud moći obvezati i osigurati dostupnost predmetne informacije. Također su dopunjene odredbe o zaštiti privatnosti i to na način da se kao izuzetak u odnosu na zaštitu, k načelu zaštite privatnosti smatra da nema povrede na zaštitu privatnosti ako u pogledu informacije prevladava opravdani javni interes. Ova izmjena i dopuna sukladna je ne samo europskoj pravnoj stečevini nego i sudskoj praksi Europskog suda za ljudska prava. Poštujući slobodu medija nakladnik tiska obvezan je na prijavu tiska u upisnik koji će omogućiti svim građanima da imaju na jednom mjestu uvid odgovorne osobe koje stoje iza određenog medija. Ovaj upisnik amandmanom Vlade vodit će se u Hrvatskoj gospodarskoj komori kako bi se osigurala potpuna neovisnost medija od strane, dakle od utjecaja izvršne vlasti, odnosno eventualno nadležnog ministarstva. Jasnije su propisane odredbe odgovornosti nakladnika za štetu i ovdje uz objektivni rok za tužbu koji je propisan obveznim pravom subjektivni rok koji je do sada bio šest mjeseci predloženo je da bude tri mjeseca, dakle tri mjeseca od dana saznanja za objavljenu informaciju postoji mogućnost podnošenja tužbe. Bitnu dopunu smatramo u članku 26. gdje se uređuju odredbe o statutu medija. Naime uvažavajući brojne slučajeve u kojima je prema nalazu državnog inspektorata su nakladnici izbjegavali zaključivati ugovore sa autorima, odnosno osobama od kojih su naručivali novinarske priloge, propisali smo obvezu na prethodno zaključivanje takova ugovora, dakle bilo ugovora o djelu, bilo autorskog ugovora ili dakle nekog drugog ugovora, ali u svakom slučaju da taj pravni posao bude prethodno ugovoren i da nakladnik ima obvezu voditi evidenciju takvih ugovora. Time će se omogućiti, odnosno da u praksi se prekine angažiranje osoba na crno i dakako tim osobama onda će biti i plaćena sva obvezna davanja koja je na ovaj način nakladnik izbjegavao. Posebno su poboljšane odredbe o transparentnosti vlasništva i tu mi dozvolit da izdvojim obvezu nakladnika da dostavljaju podatke o vlasnicima dionica i udjela kao i podatke da li su te iste osobe članovi uprave, nadzornih odbora ili upravnih vijeća u drugim medijima. Isto tako propisan je rok u kojem su nakladnici dužni podatke o vlasničkoj strukturi objaviti u "Narodnim novinama", taj rok je 28. veljače svake kalendarske godine. U pogledu postizavanja transparentnosti poslovanja što je također izuzetno važno, propisana je obveza nakladnika da do 20. travnja svake kalendarske godine u svom mediju objavi podatke ostvarene u ukupnom prihodu, prosječno ostvarenoj nakladi, odnosno slušanosti i gledanosti. Nakladnici su također obvezni dostaviti podatke o prihodu ostvarenom na tržištu čitatelja, gledatelja, odnosno slušatelja, ali i prihode ostvarene na tržištu oglašavanja. Time se dobava uvid u oba tržišta, dakle, i u ono komercijalno koje je vezano za oglašavanje i u tržište samoga medija. U pogledu odredbi o zaštiti tržišnog natjecanja dozvolite mi da naglasim jednu bitnu razliku od dosadašnjeg zakona. Dosadašnji zakon upućuje na primjenu odredbi Zakona o tržišnom natjecanju ali ne uvažava članak 22. tog posebnog zakona koji propisuje pragove iznad kojih će se preispitivati uopće koncentracija od strane Agencije. Ti pragovi su, taj prag, ti pravi su izuzetno visoki, dakle, radi se o koncentracijama iznad milijardu kuna. Što znači da ako bi imali sadašnje stanje Zakona o medijima da ustvari gotovo niti jedna koncentracija ne bi bila preispitivana. Upravo iz tog razloga smo novelirali odredbe o tržišnom natjecanju i usmjerili, istina ponovno na odredbe Zakona o zaštiti tržišnog natjecanja ali uz isključivanje praga propisnog člankom 22. Zakona o tržišnom natjecanju i obvezivanje nakladnika da Agenciji za zaštitu od tržišnog natjecanja prijavi svaku namjeravanu koncentraciju. To znači da će Agencija u budućnosti preispitivati svaku buduću koncentraciju bez izuzetka i da će primjenjivati u cijelosti Zakon o tržišnom natjecanju izuzev navedenog članka 22. U pogledu članka 37. predloženog Zakona o kojem je bilo dosta rasprave, dozvolite mi da kažem da smo ovdje prihvatili rješenje kojim utvrđujemo kao nedopuštenu koncentraciju poduzetnika na tržištu naklade opće informativnih dnevnika, odnosno na tržištu opće informativnih tjednika kojim bi tržišni udjel sudionika konkretne koncentracije poduzetnika na tržištu, nakon njezine provedbe, naglašavam nakon njezine provedbe prelazio 40% ukupno prodane naknade opće informativnog dnevnika, odnosno tjednika u Republici Hrvatskoj. Dakle, ovdje je, ovdje se radi o koncentraciji koja bi nastupila nakon pripajanja dvaju poduzetnika i mjerodavno tržište je određeno, tržište Republike Hrvatske. Što znači da nam na manje mjerodavnom tržištu ova koncentracija ne bi bila nedopuštena. I dozvolite na kraju da kažem da smo i odredbe o ostvarivanju prava na ispravak i odgovor nomotehnički poboljšali i jasnije utvrdili prava osobe na ispravak i odgovor. I pri tome bih izdvojio osobito jednu situaciju koja je u dosadašnjim zakonima bila naprosto krivo propisana a to su slučajevi kada se osobe spominju povodom pokrenute kaznene prijave istražnog zahtjeva ili pokretanje istražnog postupka. Do sada je Zakon o medijima govorio da te osobe nakon što se ti postupci obustave, imaju pravo na ispravak što je netočno, naime oni imaju pravo na objavu informacije o tome da je takav postupak obustavljen ili na neki drugi način prekinut. Ovu informaciju, dakle, pravo na ovu informaciju ima svaka osoba koja je u tom mediju spomenuta u pogledu te kaznene prijave istražnog zahtjeva ili pokretanje istražnog postupaka, a ova informacija se mora objaviti na način kako je to propisano za ispravak. Evo toliko za uvod, sukladno jednoj raspravi koja je provedena na brojnim odborima, koja, ja očekujem vaše priloge i prijedloge da poboljšamo tekst zakona. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Izvjestitelji odbora, Odbor za zakonodavstvo, predsjednik Odbora, Florijan Boras, izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodo iz Vlade, kolegice i kolege. Odbor za zakonodavstvo Hrvatskog sabora na 10. sjednici održanoj 7. travnja 2004. godine raspravljao je o Prijedlogu zakona o medijima sa Konačnim prijedlogom zakona a koji je predsjedniku Hrvatskog sabora podnjela Vlada Republike Hrvatske aktom od 15. travnja. Odbor za zakonodavstvo podupire donošenje ovog Zakona i ne protivi se hitnom postupku. Međutim, Odbor je na predloženi Konačni prijedlog zakona utvrdio i podnio 17 amandmana. Ja amandmane neću čitati, nadam se da ste na klupe svi dobili izvješće, možete i vidjeti, oni su uglavnom nomotehničke naravi ili se njima uređuje izričaj pojedinih odredbi. Osim toga, na predloženi tekst dali smo stanovite primjedbe i prijedloge koje isto tako u našem izvješću na tri, četiri stranice ovdje podnosimo. Većina ovih primjedbi kao i amandmani usuglašeni su sa predlagateljem. Što se tiče amandmana mislim da su oni svi prihvatljivi jer kao što sam rekao, oni su uglavnom nomotehničke naravi. A što se tiče ovih ostalih primjedbi to prepuštamo predlagatelju da ih razmotri i ako ocjeni opravdanih da ih uvrsti u izmjenjeni tekst zakona svojim amandmanima. Evo, gospodine predsjedniče, to bi bilo izvješće Odbora za zakonodavstvo. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Odbor za europske integracije. Izvjestitelj odbora ne želi. Odbor za informiranje, informatizaciju i medije, predsjednica poštovana zastupnica Željka Antunović, izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospođe i gospodo, Odbor za informiranje, informatizaciju i medije Hrvatskog sabora je na svojoj 3. sjednici raspravio Prijedlog zakona o medijima sa Konačnim prijedlogom zakona kojeg je Hrvatskom saboru podnjela Vlada Republike Hrvatske 15. travnja 2004. godine. Ovaj je Odbor prijedlog zakona razmotrio u svojstvu matičnog radnog tijela. U uvodnom izlaganju predstavnik je predlagatelja upoznao članove Odbora sa novim odredbama koja se predlažu u odnosu na važeći zakon ali se također osvrnuo i na amanamne Vlade koji su pristigli neposredno prije održavanja same sjednice. U raspravi članovi Odbora istaknuli su da su neke odredbe suvišne kao što je recimo definiranje štete što je regulirano Zakonom o obveznim odnosima. Amandmanima iz članaka 12., 13. i 14. je izbačena odredba o programskoj osnovi medija koja je sastavni dio ugovora o zapošljavanju između nakladnika i urednika po izvornom prijedlogu zakona te između nakladnika i novinara a po mišljenju nekih članova odbora ona i nadalje treba ostati. Isto tako neki od članova Odbora smatraju da bi zbog odredaba u člancima 36. i 37. koji imaju za cilj zaštititi pluralizam medijskog prostora moglo doći do štetnog ograničavanja poduzetništva pa drže da je staro rješenje bolje. No, čulo se i suprotno mišljenje po kojem navedene odredbe o koncentraciji neće ograničiti poduzetništvo. Članovi Odbora, gospodin Nenad Stazić i Željka Antunović sukladno članku 51. Poslovnika Hrvatskog sabora zatražili su izdvojeno mišljenje kojim traže da se u Konačni prijedlog vrati odredba o programskoj osnovi jer je ona u funkciji zaštite novinara te odredba važećeg Zakona koja se odnosi na koncentraciju poduzetništva jer smatraju da se predloženim rješenjem ugrožava i to značajno poduzetnička inicijativa. Što se tiče amandmana Vlade u kojima bi umjesto Ministarstva kulture nadležnost za prijavu tiska i vođenje upisnika preuzela Hrvatska gospodarska komora, članovi Odbora su mišljenja da to nije pravo rješenje jer komora ima karakter cehovskog udruženja, a navedeni posao bi trebalo obavljati tijelo državne uprave, Ministarstvo ili pak možda neka posebna agencija. Nadalje skrenuta je pozornost i na zaštitu izvora informacija gdje u članku 30., stavku 6. sud može naložiti novinaru da iznese podatke o izvoru objavljene informacije ili informacije koju namjerava objaviti ako je to nužno radi zaštite javnog interesa. Istaknuto je da takvo rješenje nije dobro jer bi novinar trebao štititi izvor informacija. Sudionici su u raspravi istaknuli sljedeća mišljenja, prijedloge i primjedbe za koje držimo da će ih predlagatelj razmotriti. U članku 2. definira se i ono što mediji nisu, što nije uobičajeno, a kod definicije novinara ne navodi se da je to i osoba koja formira informaciju. U članku 16., u stavku 2. uz pravo na zaštitu identiteta svjedoka i oštećenika treba stajati i okrivljenika. U članku 19., stavku 2. iza riječi proglase trebalo bi dodati riječi: na udarnom mjestu. U članku 20., stavku 7. iza alkoholnih pića treba dodati i pornografije. U članku 26., stavku 4. umjesto arbitraže treba iznaći neko drugo riješenje za donošenje statuta i u 4. amandmanu Vlade treba brisati riječi u odnosu na djelatnost novinara ili na informaciju. Zbog obimnosti primjedbi članovi Odbora su se odlučili da će amandmane na Konačni prijedlog zakona podnijeti pojedinačno. Na kraju je istaknuto da je ovaj Prijedlog zakona veliki iskorak po svom sadržaju i po načinu kako je pripreman. Dugo se o njemu raspravljalo, gotovo godinu i po dana te će se njima postići osnovna uloga medija u demokratskom društvu, a to je pluralizam i raznovrsnost medija. Nakon provedene rasprave Odbor je većinom glasova; 6 glasova za i 2 suzdržana glasa odlučio predložiti Hrvatskom saboru slijedeći zaključak. Naime podržava se donošenje Zakona o medijima. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Odbor za ravnopravnost spolova. Poštovana zastupnica, predsjednica Gordana Sobol. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, članovi Vlade Odbor za ravnopravnost spolova je na svojoj 6. sjednici održanoj 27. i u nastavku 28. travnja raspravio Prijedlog zakona o medijima s Konačnim prijedlogom zakona kao zainteresirano radno tijelo. U uvodnom izlaganju predstavnik predlagatelja istaknuo je da je navedeni prijedlog Zakona o medijima s Konačnim prijedlogom zakona usklađen s pravnim stečevinama Europske unije i pravnim aktima Vijeća Europe. Odbor se posebno osvrnuo na one dijelove zakona koji trebaju biti u suglasju s nacionalonom politikom za promicanje ravnopravnosti spolova s programom provedbe nacionalne politike za ravnopravnost spolova u Republici Hrvatskoj i sa Zakonom o ravnopravnosti spolova. Zakon o ravnopravnosti spolova u članku 36. naime propisuje obvezu usklađivanja svih zakona i drugih propisa s odredbama ovoga Zakona u roku od godine dana od dana stupanja na snagu Zakona. Važnost medija je ključna u podizanju razine svijesti o ravnopravnosti spolova kao i u promicanju ravnopravnosti spolova, mišljenja su članovi i članice Odbora. U raspravi članovi i članice Odbora iznijeli su prijedloge i primjedbe na članak 3. Naime s obzirom da se ovim člankom jamči sloboda izražavanja i sloboda medija kao ostvarivanje temeljnih ustavnih prava predlaže se dopuniti odredbu stavka 2., članka 3. i sa ravnopravnosti spolova. Naime Ustav Republike Hrvatske u, u članku 3. izrijekom navodi i ravnopravnost spolova kao jednu od najviših ustavnih vrednota. Nadalje vezano uz članak 16. Prijedloga zakona smatra se da odredbu treba proširiti i na dužnost medija, na poštivanje različitih spolnih opredjeljenja uz potpuno jednako uvažavanje oba spola te na članak 39. kojim je propisana zabrana javnog izlaganja i oglašavanja tiskovina s naslovnicom pornograrskog sadržaja. Primjedbe su bile da pritom nije obuhvaćeno oglašavanje u svim medijima. Na primjer radijski i televizijski programi, elektroničke publikacije, teletekst i drugo. Članovi i članice Odbora smatraju da se neovisno na zakone koji reguliraju ovo područje, a to su Zakon o elektroničkim medijima i Zakon o Hrvatskoj televiziji, da bi trebalo naći načina da se u ovom Zakonu izričito propiše zabrana objavljivanja priloga pornografskog sadržaja. Nakon rasprave Odbor je jednoglasno odlučio predložiti Hrvatskom saboru da donese Zakon o medijima, ali ima i nekoliko amandmana. Prvi amandman se odnosi na članak 5. Naime predlaže se da se u članku 5., stavak 2., podstavak 5. mijenja i da glasi: “Ostvarivanje ljudskih prava građana i utvrđivanje pravne i socijalne države te promicanje razvoja svijesti o ravnopravnosti žena i muškaraca.” Naime Zakonom o ravnopravnosti spolova štiti se i promiče ravnopravnost spolova kao temeljna vrednota ustavnog poretka, a u glavi 7. pod posebnim nazivom “mediji” naprijed navednog Zakona u članku 16. propisana je obveza medijima da kroz programske koncepte promiču razvoj svijesti o ravnopravnosti žena i muškaraca. Drugi amandman se predlaže na članak 16. da se u stavku 1. iza riječi obitelji stavi zarez i da se dodaju riječi bez obzira na spol i spolno opredjeljenje. Naime ravnopravnost spolova zadire u sva životna područja i osim važećih specijalnih zakona koji su isključivo namjenjeni sprečavanju diskriminacije na osnovi spola, a to su Zakon o ravnopravnosti spolova, Zakon o zaštiti od nasilja u obitelji i Zakona o istospolnim zajednicama također je izmjenama Zakona o radu zabranjena diskriminacija izravna i neizravna kako na temelju spola tako i spolnog opredjeljenja bračnog stanja i drugo. I na kraju treći amanadman se odnosi na članak 20. Naime, u članku 20., u stavku 7. iza riječi duhanskih proizvoda predlažemo da se dodaju riječi “i informacija sa pornografskim sadržajem”. Naime predloženom dopunom smatramo da se štiti dostojanstvo svakog čovjeka i s tim u svezi je ukazano da se pornografski sadržaji kriju u raznim vrstama oglasnih poruka, a posebice o elektronskim medijima na koje su prijemčivi naročito adolescenti i djeca. Također u okviru ovog amandmana u članku istom, dakle 20. iza stavka 7. predaje, predlažemo da se doda novi stavak 8. koji glasi: “Nije dopušteno oglašavanje u kojemu se žene i muškarci prikazuju i predstavljaju na uvredljiv, omalovažavajući ili ponižavajući način s obzirom na spol i spolno opredjeljenje”. Naime članak 16., stavak 2. Zakona o ravnopravnosti spolova izrijekom propisuje da je zabranjeno javno prikazivanje i predstavljanje žena i muškaraca na ponižavajući ili omalovažavajući način s obzirom na spolnu orijentaciju ili spol. Dužnost medija je da poštuju dostojanstvo, ugled i čast građana pa iako je oglas plaćena obavijest s kojom se pospješuje promet proizvoda oglašivač u svojim oglasnim porukama mora voditi brigu i o dopustivosti sadržaja. Zahvaljujem.
Hvala. Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina. Predsjednik, poštovani zastupnik Furio Radin.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina Hrvatskog sabora razmotrio na svojoj 5. sjednici 27. travnja prijedlog zakona o medijima s konačnim prijedlogom zakona. Raprava je bila dugotrajna trajala je oko 2 sata ali međutim odlučilimo smo se u ovom izvješću navesti samo amandamen jer zaprav ooni odražvaju i duh rasprave i ono bitno što je ovaj Odbor htio predložiti Vladi i ovom Saboru. Svi ovi amandmani su izglasani i to velikom većinom glasova tako da mi se nadamo da će biti usvojeni i od ovoga Sabora odnosno da će ih vlada podržati. Prvi amandman u članku 2. stavak 16. iza riječi : "opredjeljenja" umesto zareza staviti točku a ostali dio teksat izbrisati. Naime radi se odefiniciji pojma privatnosti koja je ovdje dosta širika a u nekikm dijelovima i dosta osebujna. Naime piše u prijedlogug zakona prvatnost razumjeva osobni i obiteljski život a prije svega pravo na aživot po vlastitom izboru i opredjeljenju. I to bi bio prijedlog ovoga odbora da ostaje taj dio. Jer da privatnots jer dalje definicija ide da privatnost podrazumjeva i fizički i moralni integritet i dostojanstvo čast i ugled što su vrijednosne kategorije, koje kao prvo ulaze i u privatni i u javni dio, života svakoga pojedinca kao drugo nemoraju ulaziti ni u jednom ni u drugom nego ssu kako bih rekao, vrijednosti koje pojedinac prihvaća ili ne prihvaća osim naravno fizičkog integriteta. Znači ovo drugo je zapravo ideološko opredjeljenje vrijednosno, i predlaže se da ono ispad avani i da ostaje samo do rječi po vlastitom izboru i opredjeljenju. Jer je puno čišća definicija. Drugi amandman u stavku 3. u članku 3. stavak 4 u drugom retku iza riječi neravnopravnosti, dodati riječi ili neravnopravnosti temeljem spolne orijentacije. A u četvrtom retku iza riječi, nesnošljivost, dodati riječi, neprijateljstvo ili nesnošljivost temeljem spolne orijentacije. Naime ovdje Odbor nije izglasao ništa novo, nego to je nešto št piše već u Zakonu o ravnopravnosti spolova, koji zapravo nalaže da u svim zakonima se uvodi i kategorija spolne orijentacije. Zato što to je nešto što je danas u svijetu u zapadno svijetu u demokratskom svijetu uobičajeno. I predstavlja isto jedno od temeljnih sloboda pojednica. I ovaj amandman je naravno usvojen. Treći amandman u članku 24. stavak 1. u drugoj rečenici iza riječi pribaviti ostali dio teksta brisati i zamjeniti riječima, "pozitivno mišljenje naime 50% članova uredništva". Naime ovdje se uvodi kategorija usuglašavanja od strane uredništva, izbora glavnoga urednika. Predlaže se da barem polovica uredništva se slaže da urednik koji je predložen od vlasnika lista da postaje i glavni urednik. To je demokratski i to postoji i u mnogim zemljama, naravno, to se može regulirati samim statutom ali međutim ako zakon to nalaže onda statuti moraju regulirati i to je sigurno demokratski. Demokratski način izbora glavnoga urednika novina. Odnosno medija. I na kraju članak 30. m ijenja se i glasi: "novinar nije dužan tijelu javne vlasti dati podatke o izvoru objavljene informacije ili informacije koju namjerava objaviti". Pravo novinara iz stakva 1. ovoga članka odnosi se i na urednike, tiskare, autore knjiga, i autore objavljenih priloga koji nisu novinari. Radi se naravno o izvoru i o tome da novinar ima pravo držati svoj izvor tajnim. Predloženim amandmanom znači novi tekst predstavlja u cijelosti odredbu koju sadržava zakon o javnom priopćavanju. Članak 12. donjet 96. godine. TA odredba osiguravala je zaštitu izvora informacije, a što je preduvjet slobodnog istražiavčkog novinarstva. Odredba članka 30. konačnog prijedloga zakona, po ocjeni je odbora anulira ono što je već postignuto u našem novinarstvu, kao rezultat demokratskog razvoja Hrvatskog društav. Pa kao takva navedena odredba treba biti zamjenjena dosadašnjom odredbom članka 12. Zakona o javnom priopćavanju. Odbor je naravno na kraju predložio da se donese zakon o medijima sa naravno sa ovim amandmanima. Hvala.
Zahvaljujem Otvaram raspravu. U ime KLuba zastupnika IDSa poštovani zastupnik Damir Kajin. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, cijenjeni predstavnici Vlade Republike Hrvatske. Uvažena gospodo zastupnici. Pred nama je zakon kojeg je usvojila bivša koalicija. Nesreća toga zakona je što on nije usvojen kvalificiranom većinom. Što je nužnost kada su organski zakoni posrijedi, već je bio usvojen običnom većinom. I to je ondabio dovoljan razlog da Ustavni sud da se tako izrazim, ovaj Zakon stavi izvan snage. Međutim u čemu je sada tu poanta bivša opozicija glasala je protiv ovoga Zakona, u ono vrijeme pozicija glasala je za ovaj Zakon. A sada bivša opozicija kada je na vlasti defacto nam nudi pod navodnicima prepisan tekst bivše Vlade ili bivše vlasti. Daleko od toga da ovdje u ovom zakonskom prijedlogu nema nekoliko dobrih rješenja. Jedno recimo takvo dobro rješenje koje je opet upućuje na razmišljanje, je ono koje es pojavilo nakon ponude EPH grupe, za kupnju Slobodne Dalmacije gdje se u zakonu propisuje da zbog straha od koncentarcije neće dopustiti da pojedini vlasnik ima udio veći od 40% prodanih primjeraka na hrvatskom tržištu. I sada to bi trebalo da ja ovdje citiram gospođu Alaburić, inače odvjetnicu EPHa omogućiti kako ona kaže, minimum medijskog pluralizma. To je uredu. Ali se odmah izat oga pita navodeći primjere drugih europskih zemalja, gdje se koncentracija dopušta, u onim slučajevima kada jedan medij spašava drugi, pred bankrotom. SAda za mene je to ovaj, suštinska dilema čitavog ovoga zakonskog teksta. Dali je bolje dopustiti da se jedan medij ugasi. Ja se nadam da se to neće dogodioti sa Slobodnom Dalmacijom koja je nota bene formira mišljenje na prostoru Dalmacije. Ili kroz formu koncentracije spasiti tu novinu. Za mene je to znači, stvarni pravni, politički, ekonomski, društveni problem kojega jednostavno nije moguće marginalizirati. DA uzmem samo jedan primjer na napravim jednu malu paralelu Hrvatska narodna banka koja u jednome času dovela do zatvaranja Istarske banke svojedobno nije htjela dopustiti ulazak Ljubljanske banke u tu banku riskirajući da država kroz formu osigurane štednje mora podmiriti građanima 800 miliona kuna, odnosno, gdje bi građani da se nije banka spasila, direktno izgubilo 700 miliona kuna, u radnim mjestima da ne govorim. Jer se iza te banke vukao određeni rep prema hrvatskim štedišama. I vuće se. Tako je na neki način usuđujem se reći i u ovom primjeru. Što je perspektiva znači, jednoga tjednika. Da počne znači funkcionirati kao sanirano poduzeće. Ili da nosi ili da se i dalje nosi sa svim problemima koje poslovanje donosi. To je po meni ozbiljna dilema što je znači primaran interes države, koji je ovdje jači interes, dali koncentracija, u cilju spašavanja i opstanka poduzeća ili naprosto krah jednoga društav. Ako je tome tako a držim da je zašto onda u Hrvatskoj pod navodnicima egzistiraju i drugi monopoli. I tako dalje se možemo postavljati pitanje. Međutim, u ovome dijelu mislim da logika ne igra. Mi se svi jasno bojimo koncentracije medijske moći, jer svi ćemo se barem u ovome Parlamentu složiti da je to ujedno i koncentracija političke moći, a moj je dojam da je ovdje možda možda Vladi interes da onda intervenira kako bi pomogla toj novini, jer istog časa se preuzima značajan politički utjecaj. Znači kao što je koncentracija medija ogroman problem isto tako može biti ogroman problem politička dominacija recimo izvršne vlasti nad nekim medijem i to može onda dovesti do još većeg problema. Znači ovdje može doći u tom dijelu do supstitucije jednog monopola drugim monopolom. Drugo, ovaj Zakon o medijima ja držim da nije moguće pratiti izdvojeno od prijedloga Kaznenog zakona. Ubuduće evo kao što stoji zbog uvrede i klevete odgovarat će samo oni novinari koji to čine da bi naškodili nečijoj časti i ugledu. E sada tko je taj koji će biti u stanju dokazati namjeru to ne znam, ali dekriminalizaciju tih djela zasigurno valja podržati. Zašto? Pa da bi možda i ljudima iz politike uštedili malo novaca. No to nije sad predmet ovog zakona, ali bilo bi bolje kada bi se doslovce izbrisala sva kaznena djela protiv časti i ugleda. Pitanje je u ovom zakonu i to da li je ovaj zakon restriktivniji u odnosu na onaj zakon kojega smo imali iz godine 1996. Zašto? Onaj je zakon novinaru omogućavao zaštitu izvora informacija i to apsolutnu zaštitu, a ovaj zakon polazi od toga da sud može naložiti i otkrivanje izvora informacija jasno ako je interes javnosti za otkrivanje informacije veći od interesa da se zaštiti nečiji izvor informacije. Sad dopustiti sudačkoj diskreciji da od slučaja do slučaja prosuđuje što je veći interes vrlo lako se može svesti na to da kada je interes vlasti, stvarne vlasti onda će se dopustiti javna objava informacija, a kada je interes recimo neke opozicije tada je pitanje da li će se otkrivati recimo informatora. Toliko recimo o mom mišljenju o neovisnosti … Znači moj je prijedlog da ostane sve kako je bilo kada je ovaj institut posrijedi, kako je bilo znači regulirano 1996. znači oko uskrate informacija. Ako je u pitanju, a pogotovo ako je u pitanju ovaj predistražni i istražni sudski postupak. Drugo što još reći? Na događanje u društvu, formiranje javnoga mijenja i sl. ja mislim svi ćemo se mi složiti nema nitko veći utjecaj od naših medija, apsolutno nitko i zato ne možemo s druge strane isključiti pod navodnicima razmjerno visoke kazne ako netko prenese neku neistinitu informaciju. Mi moramo jasno prije svega profesionalizirati sebe, ali isto tako i ostale te javne profesije. Mediji svi znamo imaju ogromnu moć, imaju ako baš hoćete i političku moć, a onda imaju i svaku drugu. Sa mnom se ne mora svatko složiti, ali to je moje mišljenje. Medij vas može uništiti, može vas jasno uskrisiti, mediji nas mogu pod navodnicima ne znam zaratiti ne profesionalni to nikad ne bi učinili već dirigirani i obrnuto. Mediji doista mogu postati s druge strane korektor ili korektiv društva što može voditi sigurno u jednu novu kvalitetu. Što se tiče koncentracije medija, a to je jedina prava bitna promjena, ona se uvijek primjenjuje kod elektroničkih medija što opet svi reguliraju posebnim zakonom pa je tako učinjeno i u Republici Hrvatskoj. U Hrvatskoj je općenito ta materija izuzetno osjetljiva. Zašto? Pa jer u ovome času prema nekim anketama možda desetak poto građana čita ili kupuje novine. Znači da 90% građana svoj sud donosi temeljem stavova elektroničkih medija. Zato po mom sudu opet Hrvatska nije trebala prodati treći kanal Hrvatske radiotelevizije jer na taj način se nekako prodaje i dio naše suverenosti iako sigurno sutradan disperzija televizijske moći dugoročno može biti pozitivna. Ono što želim postaviti upit i na što bih volio dobiti odgovor od državnog tajnika je, koliko je točna informacija da se na pisane medije ne odnosi koncentracija medijske moći u zapadno-europskim zemljama gdje navodi se primjer da u Njemačkoj, Austriji, Nizozemskoj, Španjolskoj, Danskoj, Finskoj, Portugal, Grčkoj, Italiji, Belgiji itd. ta koncentracija kod pisanih medija ne postoji. Znači u Europskoj uniji te koncentracije nema. Ono što mislim da bi isto tako trebalo, o čemu bi trebalo voditi računa je da se pokušaju zaštititi i regionalni dnevnici, to je također bitno. Kako tu regionalnu koncepciju zaštititi, kako regionalne dnevnike spasiti od koncentracije velikih nacionalnih novina kojima oni ne mogu odoliti, kako nota bene sačuvati znači to regionalno štivo. Mi regionalisti držimo da i ta vrst publikacije zaslužuje povjerenje, točnije pravo građanstva jer na jedan specifičan način govori o nama samima. Zašto to spominjem? Ovi mali listovi jednostavno više se ne mogu nositi sa pod navodnicima "nacionalnom konkurencijom", o njihovom odnosu do televizije neće trošiti riječi, a sutradan recimo pitanje je kako će se nositi s pod navodnicima "Internet" novinarstvom. I još jedan mali detalj. Što ako urednik novinskim naslovom povrijedi informaciju. Svi mi znamo kako ti naslovi izgledaju, svi smo mi iskušali se da se tako izrazim u toj situaciji. Imate s jedne strane tvrdnju na kraju upitnik. Jasno je i to što prodaje novine, prodaje taj naslov novina. 90% usuđujem se reći ljudi pročita naslov, upamti naslov a sve ostalo možda je njima i marginalno. Međutim naslov ostaje u svijesti svakog. On je jednom riječju priča, on je ona puna informacija, on nota bene prodaje novinu jer se u tekstu itekako vodi računa da ne bi netko nekoga uvrijedio ili oklevetao jer podliježe normalno kaznenim sankcijama. No kazna od 50 tisuća kuna ako se promijeni sadržaj teksta je nešto što ne možemo pronaći nigdje u Europskoj uniji kojoj težimo. Možda to sugerira da naše novinarstvo ni približno nije slično europskom, međutim cijeli zakon je na neki način zaštita ljudi koji se pojavljuju u politici, tj. javnom životu. Liberalizira se s druge strane dostup informaciji, ali ne toliko kada je država posrijedi nego kada su ovaj niže jedinice ispod države posrijedi. Ono što je također bitno, a protiv sam bilo kojeg proganjanja ili utuživanja novinara, odnosno političkih oponenata i mislim da to nema nikakvog smisla. Bilo bi u tome da bi se trebalo kako bih rekao ugledati u tome da mediji zainteresiranoj osobi prije svega iz javnog života podnese sve informacije o sebi koje je npr. taj medij spreman tražiti od nekoga recimo u tom javnom životu. Znači ono na što ste vi, mi, nije bitno sada, spremni ili moramo dati njima, isto tako tu informaciju trebali bi dobiti od medija. To bi trebalo biti temeljno načelo, da nema papskijih od Pape jer svi smo jasno narod bi rekao krvavi ispod kože, odnosno samo smo ljudi. Jasno ovo je konačni prijedlog. Na ovaj zakon vidimo da ima čitav niz amandmana, vjerojatno niz će ih biti i usvojenih. Ja vjerujem da ćemo biti principijelni barem mi koji smo već jedanput glasali za taj zakonski prijedlog i drago mi je da se eto oni koji su bili protiv sada okreću ka tom zakonskom rješenju. Međutim, šalu na stranu. Ovo je možda jedan od onih slučajeva koji pokazuje da niti je vlast uvijek u pravu, ali da opozicija ne treba uvijek oponirati svemu. Nama je potrebna prije svega realnost. Nje u Hrvatskoj nedostaje. Sve se ili previše se toga svodi na političko podmetanje, tko će komu i to nije perspektivno za ovu državu. Prema tome, držim da je ta principijelnost, da kada sad u opoziciji isto se ponašali kad ste na vlasti ili obrnuto. Ono što bi trebalo karakterizirati i u usvajanje ovakvih zakonskih prijedloga, između ostalog i ovaj Prijedlog o medijima.
U ime kluba HSP-a poštovani zastupnik Pero Kovačević.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Prvo, u ime kluba HSP-a potrebno je napomenuti sljedeće stvari, a to je kolika je snaga i moć medija danas u suvremenim demokratskim državama. Znamo da mediji mogu i formiraju u biti oni javno mišljenje, da javno mišljenje ne formira nitko drugi nego formiraju mediji na način kakve informacije objavljuju. Imamo puno takvih primjera da se negativni primjeri vani, znači, mogu pretvoriti u pozitivne, a pozitivni se mogu pretvoriti u negativne ako se neke stvari uzimaju iz konteksta. I zbog toga je naše stajalište da je vrlo bitno u suvremenim demokratskim društvima regulirati medije na način da se omogući profesionalan rad medija, s jedne strane. Da mediji budu objektivni, da istinito informiraju javnost, a s druge strane da se štite prava svih onih ukoliko su mediji iznijeli neistine i netočnosti. Zbog toga je klub HSP-a očekivao da će Vlada nakon što je Ustavni sud Hrvatske svojom odlukom od 28. siječnja ove godine sa 30. travnja 2004. godine ukinuo važeći Zakon o medijima, prije svega zbog formalnih razloga jer je riječ o organskome zakonu. Znači, nije, bila je obična većina nije bila kvalificirana većina. Očekivali smo da će se urediti mnoge druge stvari na koje je tadašnja oporba, a današnja vlast žestoko ukazivala i kritizirala prijedlog zakona koji je bio donesen, koji je Ustavni sud ukinuo. I zbog toga smo se neugodno iznenadili kad smo izvršili uvid u stari Zakon koji je ukinut i Prijedlog novoga zakona. U biti da je riječ manje-više o istome zakonu uz pokušaj, istina, moramo priznati, tri stvari regulirat na drugi način, a jedna od tih stvari je da se omogućava tužba protiv novinara, znači, protiv odgovornih u tijelima vlasti za uskratu informacija što svakako pozdravljamo. I druga je bitna stvar ta što se nameće obveza jedinicama regionalne i lokalne uprave i samouprave, gradovima, općinama i županijama i njihovim tijelima, dal su dužni davati informacije kad ih to novinari traže. I treća je ona stvar bitna vezano za skraćivanje rokova za podnošenje tužbe za naknadu štete. Ali što smo bili posebno neugodno iznenađeni, iznenađeni smo bili da se u Prijedlogu, Konačnom prijedlogu zakona uvode dodatne restrikcije. Posebno nas je osupnula činjenica, a mi smo pravaši prvi reagirali i čudili smo se što novinari nisu reagirali, a drago nam je da su juče i odbori u Hrvatskom saboru reagirali, a to je da se člankom 30. nastoji ukinuti stečevina suvremena demokratska u hrvatskom novinarstvu, a to je da se ne mora otkrivati izvor informacije. I vidim da su sad svi ustali. Mi smo jučer rekli novinarima pa kako možete šutjeti, a ukida vam se glavni adut iz ruku. Morat ćete ako ovakav odredbe članka 30. prođu u ovakvome obliku, morat ćete na zahtjev suda, sudskim nalogom otkriti izvor svojih informacija, a to znači da više baš nećete dobivat informacije takve naravi. I onda smo se odmah zabrinuli da je to, a niko nam ne može reći da nije, da je to u svezi sa slučajem generala Gotovine i intervjua u Nacionalu. I protivimo se tome da se u Hrvatskoj propisi mijenjaju, odnosno usklađuju na način da se uvijek ima u biti nekakav slučaj bilo da je to slučaj sad generala Gotovine, slučaj Čačije ili neki drugi slučajevi. I toga se trebamo okanuti u našem radu i u zakonodavnim aktivnostima. I sad također moramo reći i na druge zamjerke koje imamo, a to je ona mogućnost da se čak i tijekom sudskoga postupka onemogući, odnosno da mjerodavna tijela ne daju informacije o slučajevima koji se vodi. Mi smo normalno kao legalisti, kao Hrvatska stranka prava za to da se u predistražnim, istražnim radnjama koje se vode ne daju informacije, a pogotovo u onome dijelu ako je riječi, u tijeku je pojedina policijska akcije vezano za slučaj otmice i svega ostaloga jer znamo da takva situacija može samo naštetiti redovnim tijelima i legalnima u uhićenju kriminalaca i poduzimanju mjera u smislu zaštite i osiguranja reda i mira. Također je žalosna činjenica što se je propustila mogućnost proširenja znatnog broja oblika naknade nematerijalne štete. Također je loše po nama regulirano i institut ispravka i odgovora. To su dva vrlo bitna instituta i zbog toga smo mi zajedno sa klub HSP-a, znači naš ekspertni tim koristeći normalno i mišljenja mjerodavnih odvjetnika, mjerodavnih stručnjaka za područja medija u Hrvatskoj pripremili 19 amandmana i podnijeli ih. I sad ću vam ja samo ukazati najvažniji dio, a to je onaj, prva je grupa amandmana koja se odnosi na ovaj dio reguliranja postupka naknade štete. Naime, mi smo nastojali cjelovito urediti to područje tako da smo točno definirali, definiramo što je objektivni element štete, to je kao normalno najvažniji dio, povreda pojedinog prava osobe kao pretpostavka odgovornosti za štetu. Onda, utvrđuju se raznovrsni oblici naknađivanja nematerijalne štete, a naučena satisfakcija postaje iznimni oblik naknade štete. Mi smo znali, znamo i sada da u sadašnjoj sudskoj praksi je baš ta novčana satisfakcija glavni oblik. Propisuje se mogućnost kulminiranja oblika naknađivanja nematerijalne štete ako se time ostvaruje svrha instituta naknade nematerijalne štete. Nakladnik se stimuliraju na samostalno ispravljanje netočnih informacija, isprike oštećenicima čime se dugoročno pridonosi povećanju standarda javnog komuniciranja. Institut oslobađanja nakladnika odgovornosti za štetu bio bi uređen primjerno objektivnom elementu štete. Znači, pokušali smo pravno i sudski kako su to problemi u sudskoj praksi regulirati ovaj institut tako da bi bio lakše provediv. Također smo se osvrnuli na ovaj dio vezano za članak 37. za pitanje koncentracije medija, i tu idemo amandmanima. Naime, po nama pitanje koncentracije u medijima treba biti uređeno posebnim zakonima s tim da se opći propisi o zaštiti tržišnog natjecanja primjenjuju u svim pitanjima koja nisu uređena posebnim zakonom. Za radio i televiziju to je pitanje uređeno Zakonom o elektroničkim medijima, a za tiskanja izdanja to treba učiniti ovim zakonom. Budući da opće informativni tjednici ni u jednoj zemlji pa ni u pravu Europske unije nisu predmet posebne regulative predlaže se da ta izdanja se izostave iz odredbe o koncentraciji. Nije ista situacija tjednici i dnevnici. To je sasvim, ne možemo to stavljati u istu, isti koš. Prema tome, također idemo, šira nam je norma, neću vam samo obrazlagati sadržaj na obrazloženju. Posebno je, ja mislim, bitno da se uredi dva instituta, to je institut ispravka i institut odgovora. Naime, ukoliko bi, i simulirali smo, ukoliko bi ostale sadašnje predložene odredbe u Konačnom prijedlogu zakona mogla bi se dogoditi sljedeća varijanta, a to je da bi dnevnici morali dnevno 30% prostora davati za objavu ispravaka, za objavu odgovora a koji u biti nisu niti ispravci niti su odgovori, i zbog toga je bitno, i mi smo dali amandmanima, institut ispravka informacija treba urediti cjelovito i konzistentno sukladno Ustavom zajamčenom pravu na objavljivanja ispravka informacije, ispravak je institut kojim se građanima omogućava ispravljanje netočne ili nepotpune informacije pa je stoga neophodno omogućiti objavljivanje upravo takvih ispravaka a ne svako reagiranje na informaciju kojim se povređuje nečija prava i interesi kako se to čini predloženim Zakonom. Nečije pravo i interes može se naime povrijediti istinitom informacijom ali takva povreda ne dopušta oštećeniku da na objavljenu informaciju reagira ispravkom. A kada je ispravka utemeljena onda se treba objaviti na istoj stranici, u istom obliku, u istoj veličini slova kao što je objavljena i neistinita informacija, znamo situacije koje su nam se događale do sada kada ste reagirali onda se dogodilo da ste objavljeni na zadnjoj strani u onim sitnim slovima, a na naslovnici je bilo iznesena neistina. Prema tome, u tome dijelu moramo omogućiti znači zaštitu istinitosti pa kada ide ispravak onda mora biti na istom mjestu ista veličina slova kakva je bila i glavna informacija. Prema tome, nadamo se da ćemo na ovaj način dobiti stvarno Zakon o medijima koji će biti primjeren sadašnjem razvoju Hrvatskoga društva i stoga predlažem Vladi da pomno razmotri ove amandmane, mislim da je većina naših amandmana usmjerena baš na to da bude bolji Zakon o medijima. Ali ovdje na kraju moram u ime Kluba kazati važne druge stvari. Naime, ovdje imam jedan dopis Sindikata novinara Hrvatske, žalosna je činjenica da su mediji ti koji u isto vrijeme znači i krše prava novinara. S jedne strane imamo medije koji moraju biti profesionalni i sve ostalo, realno informirati javnost ali kada sam bio na mnogim emisijama i ostali naši zastupnici onda uvijek pitamo novinare da li dobivate plaću, da li radite na ugovor o djelu, kakva je situacija i tu su isto porazne činjenice. Prema tome, mi zbog toga kao pravaši skrećemo pozornost i medijima da bi oni trebali biti također prvi koji će poštivani Hrvatske propise i koji će štititi prava svojih radnika, svojih novinara. I sada ću samo reći koja se najčešće prava samih novinara krše, to je nepotpisivanje odgovarajućih ugovora o radu, odnosno o djelu, a pogotovo da se ne plaćaju nakon obavljenog posla, prikrivanje nesamostalnog rada ugovorima o djelu ili o suradnji ili o autorskim djelima, prijavljivanje radnika na minimalni iznos plaće ili manji iznos od stvarnog isplaćenog iznosa, neplaćanje doprinosa za obvezna osiguranje, nepostojanje pravilnika o radu. Prema tome, očito je da i mediji koji imaju pravo promicati istinu moraju voditi računa o tome da oni budu prvi koji će poštivati propise ove države jer na taj način imat će još jaču snagu i moralnu da svima nama kao javnim osobama mogu reći sve što nas ide, ali moraju voditi računa, znači počistimo u svome dvorištu pa onda pričajmo i o drugima stvarima. Evo, to je još jedan apel na medije, imam sve medije ne bih ih posebno isticao, ali moraju i mediji voditi računa da moraju poštivati prava novinara, koji na žalost su došli u isto loš položaj i podređen kao što je slučaj i sa trgovcima koji moraju raditi i nedjeljom čija su prava uskraćena. Hvala vam lijepo.
Hvala u ime Kluba Hrvatske demokratske zajednice poštovana zastupnica Katarina Fuček.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. HDZ podržava Konačni prijedlog zakona o medijima o kojem danas raspravljamo i koji je zamjena za formalno ukinuti Zakon odlukom Ustavnog suda. Osim formalnog uređenja područja na koji se zakon odnosi on je bitni pomak u demokratizaciji društva, osuvremenjivanju Hrvatskog medijskog zakonodavstva, standardizaciji i usuglašavanju sa Europskim propisima i preporukama. Bitno su poboljšane i odredbe koje se odnose na slobodu primanja i širenja informacije koja je sastavnica ljudskog prava na slobodu izražavanja i koja svoju pravu dimenziju dobiva u okviru slobode medija. Tako su u članku 2. Zakona precizirani pojmovi javne informacije, novinar i glavni urednik. Interes je države da potiče medijski pluralizam te je između osnovnog prava na javno informiranje svih građana Republike Hrvatske uz već postojeće društvene skupine uvrštena i obveza poticanja medija namijenjenih informiranju osoba s posebnim potrebama uređeno u članku 5. Zakona. Taj članak poboljšat će se i amandmanom koji je predložila Vlada a kojim se obvezuje ministra nadležnog Ministarstva da precizira uvjete za dodjelu državnih potpora. Dostupnost informacija kako za građanina tako i za novinara osnovni je preduvjet ostvarivanja medijske slobode. Sigurno da će se novinar u objavljivanju svojeg posla sresti i s mogućnošću uskrata informacija, pa i ta mogućnost je preciznije uređena u članku 6. koji uređuje postupak po tužbi novinara, u slučaju uskrata javne informacije koje provodi nadležni redovni sud a ne Upravni sud kako je to do sada bilo predviđeno, budući da Upravni sud ne može preispitati opravdanost uskrata informacije već samo ispitati zakonitost postupka. Ovaj Prijedlog zakona također u članku 8. dopunjuje odredbu o zaštiti privatnosti određenjem da nema povrede prava na zaštitu privatnosti ako u pogledu objavljene informacije prevladava opravdani javni interes. U dijelu Zakona koji uređuje pitanje prava i obveza nakladnika brisana je obveza nakladnika da u prijavi tiska navede programsku osnovu medija a sve u cilju poštivanja slobode medija. Poboljšanja su i u jasnije propisanim odredbama o odgovornosti nakladnika za štetu koja je prouzročena objavom informacija. Skraćen je subjektivni rok za podnošenje tužbe za naknadu štete sa 6 na 3 mjeseca od dana saznanja za objavljenu informaciju. Ovaj Zakon također određuje i obvezu nakladnika da zaključi ugovor s autorom naručenog priloga kako bi se izbjeglo neplaćanje državi s te osnove i zaštitili novinari koji su bili prisiljeni raditi na crno. Posebno su poboljšane odredbe o ostvarivanju transparentnosti vlasništva kao što su propisivanje obveze nakladnicima da dostave podatke o vlasnicima dionica i udjela, te propisivanje roka u kojem su nakladnici dužni podatke o vlasničkoj strukturi objaviti u službenom listu i to kao što je već to detaljnije obrazlagao predlagatelj 28. veljače svake kalendarske godine. U cilju podizanja transparentnosti poslovanja medija propisana je obveza nakladnika da objavi podatke o ostvarenom ukupnom prihodu i prosjećno ostvarenoj nakladi odnosno slušanosti i gledanosti. Ono što je izazvalo najviše pozornosti u javnosti svakako je poboljšanje odredbi o zaštiti tržišnog natjecanja koja obvezuje nakladnika na prijavu svake namjeravane koncentracije koju će preispitati i ocjenjivati Agencija za zaštitu tržišnog natjecanja. Članak 37. utvrđuje nedopuštenu svaku koncentraciju poduzetnika na tržištu naklade opće informativnih dnevnika i na tržištu tjednika kojom bi tržišni udjel sudionika konkretne koncentracije poduzetnika na tržištu nakon njezine provedbe prelazio 40% ukupno prodane naklade. Dobro je da se Zakonom o medijima uredi pitanje dopuštene koncentracije na tržištu opće informativnih dnevnika i tjednika. i ovaj prijedlog od 40% prodanih primjeraka kao maksimalni dopušteni nivo koncentracije omogućava postojanje najmanje 3 različite medijske grupe na našem tržištu i mogućnost razvoja medijskog pluralizma, te spriječava monopol U javnosti su bila vidljiva i razmišljanja, da se kao posebna mogućnost uvede iznimka od tog pravila u slučaju da javni interes opravdava koncentraciju već od 40%. Upravo su u tom vidu stigli amandmani HSP-a, i mislim da je kolega obrazlagao taj prijedlog. Isto tako, takvi prijedlozi bili su prisutni i na odborima, posebno na Odboru za informatizaciju, koji je i medije koji je matični odbor. A tragom prve rasprave koju je gospodin Kajin u ime Kluba IDS-a iznio ovdje sigurno da se već u smislu tog političkog utjecaja već osjeća i nekakva mogućnost koju mediji, odnosno koju zainteresirane grupe već pokušavaju provodit. Mišljenja smo da se zakoni ne mogu prilagođavati mogućnostima pojedinih iznimki, već uređuju stvarna, a ne hipotetička pitanja. Poboljšanje je i u odredbama o ostvarivanju prava na ispravak i odgovor, gdje jasnije utvrđeno pravo osobe koja je u medijima imenovana povodom kaznene prijave istražnog zahtjeva, pokretanje istražnog postupka, da nakon što dođe do obustave postupka ili druge pravne situacije ima pravo od nakladnika zahtjevati informaciju o tome. Do sada sam navela poboljšanja koja su ovim zakonom predviđena u odnosu na postojeći, ukinuti zakon, i ona su svakako vidan napredak u demokratičnijem pristupu uređenja područja medijskog djelovanja. Zakon je u najvećem dijelu uređivanja osnovnih pitanja nepromijenjen, što se odnosi na opća načela djelovanja medija kao što su sloboda medija, obveze Republike Hrvatske prema području javnog informiranja, dostupnost javnih informacija, te pravo građana na zaštitu privatnosti. Zakon također uređuje prava i obveze nakladnika, odgovornost nakladnika za štetu nastalu objavom informacije. Položaj i prava glavnog urednika, prava i obveze novinara, područje distribucije, te kao što sam već prije spomenula zaštitu tržišnog natjecanja, te način ostvarivanja prava na ispravak i odgovor osoba kojima je objavom određene informacije povrijeđeno pravo ili interes. Ono što je osnovno postignuće Hrvatskog medijskog zakonodavstva je visok stupanj slobode medija, u smislu položaja medija u društvenom odnosu te pravo na primanje i širenje informacije koja proizlazi iz ljudskog prava slobode izražavanja. Sloboda izvješćivanja ograničena je samo pravima novinarske struke i etike. Javni je interes poticanje pluralizma i raznovrnosti medija i ovaj zakon uz prije obrazložene odredbe upravo je postigao stupanj koji smo stali uz bok europskim pravnim stečevinama, te ga predlažemo prihvatiti. Hvala lijepa gospodine predsjedniče.
Zahvaljujem. U ime Kluba HSLS-a, DC-a, poštovana zastupnica potpredsjednica doma, Đurđa Adlešić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Čini mi se da je doista nužno ponavljati zbog čega se ovaj zakon nalazi u hitnoj proceduri, a to je odluka Ustavnog suda, treba ponovo potsjetiti i da se to dogodilo 28. siječnja ove godine, a da je potrebno donijeti zakon do 30. travnja, jer bi ovo područje ostalo bez precizne zakonodavne regulative. Dakle, radi se o svega tri mjeseca u kojem je trebalo promijeniti ovako bitan zakon. i slažem se da je, ako gledamo broj članaka, to je svega 6 članaka koje su promijenjene ipak postoje bitne promjene u zakonu. Mi bismo naročito iz HSLS-a pohvalili upravo onaj dio koji govori o transparetnosti vlasništva, jer smo u prošlom mandatu nekoliko pokušaja pokušali promijeniti ovaj zakon kako bi se konačno znalo tko su vlasnici medija, i to nismo uspjevali. Naravno da zakon ima i svojih manjkavosti koje će se morati popravljati amandmanima pojedinih odbora, Vlade i zastupnika. i ja ću pokušati redom reći koji su naši prigovori, al i isto tako i elementi koji držimo da su dobri. Naime, tu se javljaju poboljšanja u skraćenju rokova za podnošenje tužbe za naknadu štete, propisivanje povrede privatnosti. Kažu u slučaju pretežnog javnog interesa na taj dio ću se posebno vratiti. i ono što držimo da je važno utvrđivanjem, da su jedinice lokalne uprave i samouprave dužne novinarima dati informacije, zatim omogućivanje novinarima da u slučaju uskrate informacije od tijela javne vlasti podnesu tužbu zbog nezakonite radnje, jer građani imaju pravo na informiranje. Smatram da je propisivanje povrede nečije privatnosti opravdano u slučaju pretežnog javnog interesa, to bi doista mogao biti dobar argument, kad bi bilo jasno što je to javni interes, kad bi postojala definicija javnog interesa, i nadam se da će Vlada do kraja rasprave ili bar do glasovanja doći sa takvom definicijom. Zatim pitanje koje ostaje otvoreno, tko će odlučivati što je opravdani javni interes? Hoće li to biti Vlada Republike Hrvatske svojim aktiom? Ili će o tome odlučivati sudovi? To doista nije jasno i držimo da su takva objašnjenja nužna, jer smo dužni upozoriti da su ako ostane ovako nejasno ili će zakon biti teže provediv, neprovediv ili su moguće njegove zlouporabe. Dakle, očekujemo amandmane koji još nisu stigli na klupe. Zakonu se isto tako mogu staviti ovi prigovori koji su do sada već izrečeni, a to je pravo novinara na zaštitu izvora informacije. Držimo da je dosadašnje riješenje bilo bolje. Međutim, pitanje koliko će i ovaj dio biti provediv. Novinarima bi ubuduće trebale biti uskraćene informacije ako je u tijeku predistražni, istražni ili sudski postupak i to u slučajevima kad se ne radi o postupcima u kojima je isključena javnost, odnosno u postupcima u kojima se iznosi podaci koji predstavljaju službenu tajnu, to je potpuno logično. Donekle prihvatljivo i uskraćivanje, odnosno prihvatljivo informacija u predistražnom i istražnom postupku, budući da bi njihova objava mogla izazvati štetne postljedice za daljnji tijek istrage. Ali držimo nepotrebnim uvoditi mogućnost da se novinarima i skrate informacije o sudskom postupku koji je u tijeku, koji je javan, pa držimo da će to Vlada svojim amandmanima ili odbori i popraviti. Također nije dobro riješeno pitanje odgovornosti nakladnika na štetu. Naime, zakon je na potpuno istovjetan način utvrdio pretpostavke za oslobođenje nakladnika od odgovornosti za štetu bez obzira da li je u pitanju povreda nečijeg ugleda i časti ili pak privatnosti. To je neprihvatljivo jer se radi o dvije različite kategorije, jer se ugled i čast štite prvenstveno od objavljivanja neistinitih informacija, a nečija privatnost štiti se od objavljivanja i istinitih informacija. Zakonom su se možda mogli predvidjeti i nematerijalni oblici nadoknađivanja šteta koji nisu rijetka poajva u zemljama sa duljom demokratskom tradicijom od naše. i želimo upozoriti na glavu 6., gdje se regulira objavljivanje ispravaka i odgovora. Čini nam se da je taj institut previše naglašen, pa će novine morati objavljivati izgleda baš svako reagiranje ili ispravak ili odgovor svake zainteresirane fizičke ili pravne osobe čije se ime ili naziv spomene u novinama, pa ovakvo riješenje može biti puno restriktivnije od prethodnog zakona i ograničiti slobodu medija i autonomiju novinarskog i uredničkog posla. Dio koji mi držimo kvalitetnim to su odredbe koje govore o vlasništvu, nadzor nad medijskim koncentracijama važan je zbog pravedne i pluralističke utakmice, radi razvoja demokracije i zaštite slobode izražavanja. Vlasništvo u tisku može se ograničiti prema broju prodanih primjeraka, zarade od marketinga, udjelu u vlasništvu pojedine medijske kuće, kombiniranjem tih elemenata ali je potrebno jasno definirati mjeri li se koncentracija vlasništva samo u kategoriji istovrsnih medija ili se zbrajaju udjeli u raznovrsnim medijima, na primjer novine te .../prekid na traci./... može imati i tiskaru i distribuciju. U europskim zemljama ne postoji opće prihvaćeno rješenje o tome kako odrediti prag dopuštene koncentracije u medijima pa tako imamo Njemačku, Veliku Britaniju, Italiju gdje je koncentracija regulirana Zakonom o zaštiti tržišnog natjecaja ili u kombinaciji s medijskim propisima. U Francuskoj, Norveškoj, Sloveniji to su isključivo medijski zakoni a i limiti su za koncentraciju različiti pa je tako 20% za nacionalno tržište u Italiji, 30% u Francuskoj, 40 u Sloveniji, 50% je limit samo za regionalno tržište Italije. I pitanje koje ja držim da bi nam državni tajnik trebao odgovoriti a uostalom i pozvao nas je da pomognemo popraviti zakon to je onaj dio koji se odnosi na kazne. Naime, mi imamo predviđeno milijun kuna za prekršaje a takva kazna nije predviđena u Zakonu o prekršajima pa nas zanima koliko je ona onda provediva. Držim da je taj odgovor vrlo bitan za provedivost zakona. To je članak 30. da pomognem. Nama su prihvatljivi i amandmani Odbora za ravnopravnost spolova i za ljudska prava. Posebno držimo bitnim razraditi ovaj dio koji govori o zaštiti djece. Zaštita djece se premalo spominje u medijima. U članku 16. tek se dotiče pa držimo da je taj dio potrebno razraditi a isto tako zaštititi nas od pornografije koja je u pravilu ženska. Pa evo očekujući odgovore i amandmane Vlade ove promjene podupiremo.
Hvala lijepa gospođi potpredsjednici Adlešić. A sada predstavnik Vlade želi. Izvolite!
Dozvolite da zbog rapsrave u kojoj očekujem da će se možda i ponoviti neka pitanja odmah dam potrebno objašnjenje u vezi ovih upita koji se odnose na propisane novčane kazne. Točno je da zakon kao i važeći tako i ovaj prijedlog predviđa kazne koje nemaju minimalni iznos a zapriječen je visoki iznos od milijun kuna. Ovo je upravo kako bi se poštivala načela slobode medija. Naime, mi znamo da na tržištu medija postoje mediji različite ekonomske moći pa bi kažnjavanje jednog malog tiskanog medija lokalnoga sa iznosom od 10 tisuća kuna ili 100 tisuća kuna značilo njegov ekonomski kraj i pri tome bi ono negativno djelovalo na pluralizam medija. Međutim, kako uzmete nasuprot tome jedan moćni medij kao što je konačno Hrvatska radio-televizija koja ostvaruje godišnji prihod od preko milijarde kuna onda takvom mediju zapriječiti kaznu do 100 tisuća kuna zaista je neprimjereno odnosno učinak sigurno ne bi bio postignut jer bi takav medij mogao da tako kažem ukalkulirati prekršajnu novčanu kaznu u svoje ponašanje. I dozvolite još samo jedno pojašnjenje oko koncetracije i pitanja koja su se postavila kako se mjeri tržište različitih medija. I tržište recimo opće informativnih tjednika i dnevnika promatra se odvojen. Naime, to uvijek se svaki medij i vrsta medija promatra na određenom mjerodavnom tržištu odvojeno. U pogledu odredbe tko će utvrđivati opravdani javni interes to je uvijek sud i uvijek sud onaj koji će u konačnici biti u prigodi da kaže da li je u tom slučaju opravdani javni interes prevladao nad zaštitom prava na privatnost. Evo, toliko. Hvala.
Hvala lijepa. A sada u ime Kluba zastupnika HSS-a gospodin zastupnik Luka Roić.
Zahvaljujem, gospodine potpredsjedniče! Gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici! Ja ću vas samo podsjetiti da smo pri kraju mandata prošlog saziva Hrvatskog sabora o medijima i nizu zakona koji tretiraju medijsku tematiku bavili smo se vrlo intenzivno. Ministarstvo kulture na čelu sa bivšim ministrom gospodinom Antunom Vujićem u ime prošle Vlade uputilo je u Hrvatski sabor čitav niz zakona. Tako smo se bavili Zakonom o Hrvatskoj radio-televiziji, Zakonom o HINA-i, pa Zakonom o elektroničkim medijima, na kraju i Zakonom o telekomunikacijama koji na izvjestan način također dodiruje ovu tematiku. Iako smo pri kraju mandata prošlog saziva Hrvatskoga sabora donijeli i Zakon o medijima koji je bio na javnoj raspravi gotovo, podsjetit ću vas, pune dvije godine. Već danas on se ponovo nalazi na našim klupama. Kao i drugi ponovit ću da je važeći Zakon o medijima ukinut odlukom Ustavnog suda isključivo iz formalnih razloga. Budući nije donijet kvalificiranom većinom glasova svih zastupnika i stoga danom stavljanja izvan snage ovog zakona nastala bi pravna praznina koja bi posebno imala učinak na ostvarivanje ljudskih prava i sloboda a to je upravo 30.4. ove godine i zbog toga je trebalo ponovo raspravljati odnosno govoriti o ovom prijedlogu zakona. Iako, moram podsjetiti, on ipak u biti nije mnogo izmijenjen a u onim odredbama u kojima su predložene izmjene reći ću u ime HSS-a i naše stajalište. Na mnogim raspravama koje su se vodile u te dvije godine o tezama nacrta zakona moram podsjetiti da su sudjelovali najvažniji stručnjaci iz medija i medijskog zakonodavstva, iz zemlje pa i iz čitavog svijeta. I ne samo da su sudjelovali u raspravama već su mnoga rješenja koja su oni nudili i uvažena i ugrađena u sam Zakon o medijima. Javnost vlasništva, transparentnost vlasničke strukture, ograničenje koncentracije u vlasničkoj strukturi, zaštita tržišnog natjecanja, distribucija tiska, sve je to dobro riješeno u postojećem zakonu i usaglašeno sa europskim propisima te je pitanje da li je u tom pogledu trebalo išta i mijenjati. Ovim zakonom medijima je zajamčeno pravo na slobodno informiranje, slobodni pristup informacijama, alternativno izvore informiranja, pravo na ispravak ako je netko oštećen javnom informacijom sloboda izražavanja je kod nas u skladu sa međunarodnim deklaracijama o ljudskim pravima, primjenom članka 10. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava. To pravo obuhvaća slobodu mišljenja te primanja i širenja informacija, ideja bez ikakvog uplitanja vlasti. Hrvatski sabor ratificirao je Europsku konvenciju za zaštitu ljudskih prava i ona je postala dio našeg pravnog sustava. Sloboda znači i odgovornost pa je u zakonu u članku 7. jasno definirano pravo na zaštitu privatnosti, ugleda, dostojanstva i časti. Iako to pravo često biva narušeno od onih medija i pisanih elektronskih koji donose informacije na primjer o osumnjičenima s punim imenom i prezimenom, nerijetko i sa slikom a kasnije oslobađajuće presude i ispravci često budu samo usko zabilježeni a šteta koja je nanešena takvim pristupom nemjerljiva je. I zato zaoštravanje odgovornosti u tom pravcu treba pozdraviti. U nekim medijima u zadnje vrijeme neki novinari vrlo dobro obavljau svoju ulogu i to treba biti putokaz i ostalima. U svakom demokratskom društvu mediji nesumnjivo igraju važnu ulogu i oni moraju biti glas javnosti i objektivno i nepristrano obavještavati i na taj način biti korekti vlasti. Građanin jedino ako je dobro, istinito informiran, može sudjelovati u radu svoje Vlade i vlasti. A demokracija je nezamisliva bez aktivnog i informiranog građanina. Vlada preko medija, neposredno i svakodnevno utječe na svakog svog građanina, i zato treba jamčiti istinite informacije o svojim postupcima i svoje građane detaljno informirati kako bi je građani na taj način mogli kontrolirati. Jer ništa tako uspješno ne uništava demokraciju kao tajnost. Važno je da vlasništvo u mjedijima bude transparentno i kao što u ovom Zakonu se predlaže ograničeno na onaj način na koji to svaka zemlja misli da je najbolje. Ponuđena rješenja u koncentraciji vlasništva su prihvatljiva jer nitko ne brani da se pojedini mediji na temelju rada i dobre programske orjenatacije razvijaju. Ograničenje je i ograničena je kupovina velikih radi stjecanja monopola. Monopolskog položaja na tržištu. Monopol kako državni, tako i privatni smanjuje broj nakladnika, samim time smanjuje i pluralitet izražavanja, a država svakako mora poticati ravnopravnost tiska, radija, televizije i svih medija. To je njezina uloga jer upravo na taj način možemo omogućiti i ravnopravnost i istinitost informacija. Oko koncentracije je bilo i dosta govora, pa ću i ja u ime HSS-a reći nekoliko riječi. Mi u HSS-u mišljenja smo da limit od 40% nije nikakva zapreka, zapravo da se odvija proces koji po nama je vrlo dobrar za hrvatske medije. I stoga mislimo da bi ta stopa koja je predviđena, čak mogla biti i manja. 30-ak% mislimo da bi bilo sasvim dovoljno kako bi zapravo i teoretski i faktički mogla postojati najmanje 3-4 vrlo utjecajna i snažna informativna dnevnika koji bi na taj način garantirati upravo taj pluralitet i zapravo onemogućavali bilo kojem izdavaču da putem ovakve mogućnosti stekne monopol i na taj način zavlada i medijskim prostorom. Po ovom Prijedlogu zakona nedopuštena koncentracija u području tiska kada nakladnik jednog ili više opće informativnog dnevnika, ili tjednika ostvari vladajući položaj na trižištu i to tako da broj prodanih primjeraka, dnevnika ili tjednika pređe po sadašnjem prijedlogu 40%, a mi u HSS-u predlažemo da to bude i 30%. Onaj nakladnik koji ima nedopuštenu koncentraciju ne može biti vlasnik niti smije stjecati udjele u vlasništvu u drugog općeg informativnog dnevnika ili tjednka i na taj način mislimo da se posve jasno onemogućuje bilo kakav monopol. Rekoh već ranije kako monopol u novinarstvu smanjuje broj nakladnika a time i izravno pluralitet izražavanja. Kada je u pitanju amandmani koji su stigli u ime Vlade, također moram reći da pozdravljamo amandman koji govori o, amandman 3. u članku 7. stavak 2. koji govori o usklad informacijama i slažemo se sa ponuđenim rješenjem ali zato u amandmanu 4. ne prihvaćamo da se članak 8. mijenja na način da se navedene, nema povrede prava na zaštitu privatnosti ako u pogledu informacije prevladava opravdani javni interes nad zaštitom privatnosti i dodaje se u ovom amandmanu u odnosu na djelatnost novinara ili na informaciju. Ne znamo što bi taj dodatak trebao značiti i mi smo suglasni da tekst ostane u izvornom obliku kako je i predložen. Također, ne vidimo razloga i izražavamo isto tako nezadovoljstvo s time što se nadležnost ministarstva u daljnjim amandmanima zamjenjuje nadležnošću Hrvatske gospodarske komore. Osjećamo također da je Hrvatska gospodarska komora ... [[Govornik se ne razumije.]] organizacija i da bi svakako ovi poslovi oko evidencije tiska i tako mogli i trebali ostati u nadležnom ministarstvu ili nekom drugom državnom tijelu. Također smo protiv i ne slažemo se sa promjenom članka 13. gdje se govori da javnost na pravo na informiranje o poslovanju nakladnika i da ima pravo i na programsku, i na programskoj osnovi medija. U ovom prijedlogu se izbacuje programska osnova medija, također mislimo da je to potrebno zadržati u članku 13. i s obzirom na predložena rješenja koja se nude u amandmanima izvorna rješenja po nama bila su kvalitetnija. Eto, uz ove primjedbe koje sam u ime HSS-a iznio, mi u HSS-u na kraju ipak podržati ćemo prijedlog ovoga Zakona. Zahvaljujem.
Zahvaljujem. U ime Kluba HNS-a, PGS-a, gospođa zastupnica i potpredsjednica Vesna Pusić.
Gospodine potpredsjedniče, gospodo iz Vlade, kolegice i kolege. Kao što je već nekoliko puta spomenuto ovaj prijedlog Zakona je pred nama, budući da važeći prestaje biti na snazi 30. 4 2004. temeljem odluke Ustavnog suda jer nije donesen u parlamentu kvalificiranom većinom. Nužno ovaj Prijedlog u velikoj mjeri ponavlja odredbe koje su već stipulirane u važećem zakonu i u velikoj mjeri defacto jeste onaj Zakon koji je momentalno na snazi. Po mišljenju Kluba HNS-a i PGS-a pojavljuju se u ovom Prijedlogu dvije relativno značajne modifikacije. Jedna se odnosi na onaj dio u kojem se govori o medijskim načelima i obvezama i druga modifikacija odnosi se na ograničenje koncentarcije vlasništva odnosno, zaštitu tržišnog natjecanja. Prvo, reći ću nešto u ime Kluba HNS-a i PGS-a o ovom dijelu koji govori o zaštiti tržišnog natjecanja odnosno o koncentraciji vlasništva u medijima. U svim tranzicijskim zemljama pa tako i u Hrvatskoj mi smo se dugi niz godina koncentrirali ili bavili u prvom redu jednim problemom, a to je problem kontrole države nad medijima. Odnosno problem sprječavanja ili odmicanja države od kontrole nad medijima. Baveći se tim problemom donekle smo zanemarili drugi problem koji se postepeno javlja i koji je naravno u razvijenim demokracijama i etabliranim demokracijama puno češći a to je problem vlasništva ne u državnim rukama, pa kroz to i kontrole, ne i u državnim rukama nego u rukama jednog vlasnika odnosno jedne korpolacije. I odredbe, odnosno odredba koja se u ovom Zakonu pojavljuje bavi se upravo tim problemom, dakle, sprječavanjem ili u najmanju ruku ograničavanjem kontrole medija iz jednog centra koji nije država nego vlasnik u formi privatne korporacije. Zakon o zaštiti tržišnog natjecanja koji je na snazi taj problem što se medija tiče ne rješava na adekvatan način. Nije primjeren specifičnom medijskom tržištu i za medijsko tržište po našem mišljenju previše je općenit. Pitanje ograničavanja kontrole kroz vlasništvo, dakle, koncentracije kontrlole medijskog prostora kroz koncentraciju vlasništva nije samo pitanje pravedne tržišne utakmice, nije samo pitanje prava na raznolikost glasova, političkih stavova i, i dostupnosti javnosti. To je fundamentalno pitanje razvoja javnosti, demokratske javnosti pa onda naravno kroz to i mogućnosti funkcioniranja demokratskih institucija. To možda zvuči ovako kako se kaže malo općenito, ali ima vrlo praktične posljedice. Kvalificirana javnost je preduvjet funkcioniranja bilo kakvih demokratskih institucija, a ona u velikoj mjeri ovisi o prezentaciji vijesti, informacija, komentara. Prema tome, u velikoj mjeri ovisi o raznolikosti i dostupnosti tih medija i posrednika prema javnosti najrazličitijim glasovima i stavovima. Koncentracija znači nadzor nad proizvodnjom, zapošljavanjem, distribucijom i publikom. Postoje, obično se smatra dvije vrste koncentracije. Jedna je horizontalna, druga je vertikalna. Mi ovdje u prvom redu govorimo o horizontalnoj koncentraciji, dakle smanjivanje pa i dokidanje konkurencije odnosno ta horizontalna koncentracija je kontrola nad medijima iste vrste koji bi inače bili u međusobnoj konkurenciji odnsono vlasništvo jedne korporacije, jedne tvrtke nad različitim medijima koji bi inače bili u konkurenciji i to je horizontalna koncentracija i to je ono što, s čim se ovaj Prijedlog zakona hvata ukoštac. Drugi, drugi oblik je vertikalna koncentracija koja je koncentracija cijelog procesa proizvodnje. Dakle vlasništvo nad recimo novinama, nad distribucijskom mrežom, nad tiskarom. To se obično smatra manje opasnim iako u hrvatskim uvjetima i u uvjetima tranzicijskih zemalja nije manje opasno. To je također prilično opasno. Samo jedan praktični primjer. Recimo ako imate koncentraciju i vlasništva nad primjerice novinom i distribucijskom mrežom onda postoji realna opasnost pa iz naše vlastite nedavne prošlosti poznata opasnost da recimo distribucijska mreža odbije distribuirati dakle prodavati konkurentsku novinu. Ili novinu koja nije u vlasništvu onog koji ima jednu novinu i tu distribucijsku mrežu. Prema tome ni ta opasnost nije mala iako se kod nas smatra da je to manja opasnost od ove horizontalne koncentracije dakle vlasništvom nad istim tipom medija koji su međusobno u konkurenciji. Smatramo da je u ovom Prijedlogu u članku 37. to pitanje donekle riješeno i smatramo da je formulacija jasnija i jednoznačnija nego u prošlom zakonu u kojem je to pitanje koncentracije vlasništva riješavano ili u, gdje se njime bavio članak 33. Ovisno o tome na koji način se čita članak 33. starog zakona može se interpretirati kao da znači isto što znači članak 37. u novom zakonu, ali može se interpretirati i drugačije. Naime može se interpretirati kao da znači da svaki onaj koji u trenutku akvizicije ili odluke da kupi neki novi medij ili udio u nekom novom mediju nema već 40% vlasništva odnosno nema već vlasništvo nad 40% tog tipa medija, primjerice dnevnika ili tjednika, da ima pravo kupiti recimo novi dnevnik ili tjednik ili udio u novom dnevniku ili tjedniku. U sadašnjem članku 37. to je jednoznačno definirano i potpuno je jasno da je sa novom akvizicijom ne smije se prijeći tih 40% vlasništva odnosno 40% tržišta bilo primjerice dnevne novine ili s druge strane tjednika. Zbog toga smatramo da je u ovom slučaju to bolje i funkcionalnije sa stanovišta sprečavanja koncentracije kontrole nad medijskim prostorom riješeno. Medijski prostor nije bilo koji drugi poduzetnički prostor. Medijski prostor je jedna što bi rekao da naprvim malu digresiju, Edmund Burk u, puno prije nego što smo mi vodili ove rasprave to je četvrti stalež. To je ono što bitno čini demokratski ili nedemokratski karakter jedne zemlje. Prema tome ne može se promatrati po mom mišljenju kao obično i uobičajeno poduzetništvo u bilo kojoj, u bilo kojem drugom području obzirom da ako je bilo, bio, bile točne u Burkovo vrijeme još točnije je u naše vrijeme. Ono što je ovdje ostavljeno otvorenim je problem rješavanja uvida u stvarni dio odnosno postotak tržišta koji pokriva pojedini medij odnosno konkretno koji pokriva pojedina novina primjerice ili koji pokriva pojedini tjednik. Koliko stvarno tog tržišta pokriva netko je praktično govoreći izuzetno teško da ne kažem nemoguće ovom, u ovom uvjetima utvrditi i bilo bi vrlo važno definirati, pronaći od strane Ministarstva instrumente pomoću kojih će se to ustanovljavati, a koji nisu samo časna riječ. Koji nisu samo da netko dođe i kaže: “Slušajte nije ovo toliko”. Objektivno, dakle objektivni uvid, objektivno prikupljanje stvarnih informacija moralo bi se na neki način definirati, a što se tiče instituta bilo Ministarstva, bilo komore koji će zaprimati te informacije, nije bitno koja institucija. Ono što je bitno je da se toj instituciji nametne obaveza, da te podatke objavljuje javno na godišnjoj razini. Koja god institucija bila te podatke mora objavljivati javno jedanput godišnje. Dakle kada se prijavljuju u nekom roku od trenutka kad su prijavljeni treba ih objaviti javno i tu instituciju na to treba obvezati. Druga, po našem mišljenju bitna modifikacija odnosi se na onaj dio koji govori o medijskim načelima i obvezama. Smatramo da je u prošlom zakonu dakle zakonu koji će biti zamijenjen ovim, u onom dijelu koji se regulira sada u novom Zakonu mislim člankom 16., a u starom Zakonu člankom 15., u novom članku ili u novom Zakonu ispušten je 1. stavak onoga što je rečeno u starom Zakonu u članku 15. Smatramo to pogrešnim. Pročitati ću taj 1. stavak kako je formuliran u starom Zakonu i to ćemo predložiti da se amandmanski vrati natrag u novu, u novi članak 16. Ono što je ispušteno glasi: “Poštujući pravo javnosti da bude točno, nepristrano, pravovremeno informirana o događajima, pojavama, osobama, predmetima ili djelatnostima. Mediji će se pri objavljivanju programskih sadržaja pridržavati pravila novinarske struke i etike. Smatramo da je to izuzetno važno jer formalno sankcionira neka prava etičkog ponašanja i neka pravila definirana u kodeksu novinarskog društva za koji smatramo da bi u ovim uvjetima demokratske javnosti u povojikma bilo izuzetno važno da se naglase i da se formalno sankcioniraju. I konačno, nekoliko riječi o praktičnom problemu da ne kažem ko sturima u ormaru odosno, problemu koji se ne rješava ovim zakonom ali je realan i postjeći a to je problem Slobodne Dalmacije. To je praktčino pitanje, ali pitanje od ogromne važnosti jer bi mogla nastati tragedija dok se s druge starne sređjuju i dobro sređuju načelna pitanja uređenja medijskog prostora. Slobodna Dalmacija je imala i druge potencijalne kupce. DRugim riječima ne smatram da je potrebno žrtvovati na demokratičnosti i borbi protiv koncentracije u medijskm prostoru zato da bi se praktčno spasila Slobodna Dalmacija. Ali smatram da je potrebo i moguće praktično spasiti Slobodnu Dalmaciju, i na nekoliko načina država je odogovorna držćava je vlasnik prema tome Vlada mora stupiti u tu situaciju bilo tako da sama financijski intervenira momentalno, bilo da da kratki rok za novi tender odnosno javni natječaj. Bilo da nađe rješenje među drugim interentiam ili ponuđačima kojih je bilo na javnom natječaju. Bilo da organizira pozivni natječaj primjerice Adam Mihnik jedan od velikih boraca za demokraciju u Istočnoj Eurpi, bio je svojevremen zaitneresiran za kupnju Vjesnika. To su podrupčja u kojima treba tražiti. Ne smije se dogoditi da Slobodna Dalmacija propadne dok se donose zakoni koji će je spasiti, pa d ane bude da operacija uspije a pacijent umre. Hvala vam lijepa.
Zahvaljujem. U 11 i 7 minuta obavještavam da je prema Poslovniku isteklo vrijeme za prijavu za raspravu u trajanju od 10 minuta. A sada u ime kluba SDPa gospodin zastupnik Anton Vujić.
Gospodine potpredsjedniče Sabora, kolegice i kolege. Evo nas još jedom na temu koju smo obilato raspraljali, i o kojoj smo se pretežno bili i složili. Naime sveukupan korpus medijskog zakonodavstva, kojim smo se bavili u ovih zadnjih godina ima jednu specifičnost on nije mogao bitiu popravak ovoga dijela toga zaknodavstva, on je dolazio u prilikama u kojima se odvijale ogromne transformacije u vlasništvima, gdj esu mislim se javljali novi medijski faktori stari otpadali njeni društveni oni postajali privatni, sami privatni mijenjali međusobne odnose i istodobno također su sejavljali i oni medijima o kojima se nije niti znalo tko je vlasnik. Mediji vezani za marketing, mediji vezani za neajsnoće cijelova ovoga polja. U svemu tome izražavali su se u međuvremenu i sukobljeni stvarni interesi. STvarni interesi unutar Hrvatske, unutar novostvorenih interesa, novo stvorenih grupacija, kao i zapravo što s u tome ogledala i borba za ono kompletiranje Hrvatske u zakonodavstvu koje je ite kako bitno, i sastavni dio njene europske legitimacije. To je bio vrlo težak posao i on je da tako kažem obavljen kao jedna cijelina, i kao cjelina je dospio i do ovoga medijskoga zakona, pa onda i do njegovoga usvajanja u ovom SAboru pa kasnije vraćanja na doradu, odnosno na vraćanja na novu raspravu u kontekstu posve formale odluke ustavnog suda kojom on dakle ne zbog nekih drugih razloga nego zbog formalnih razloga nije bio prihvaćen u odnosu na saborsku većinu. U cijelom tom zakonodavstvu pogotovo u ovom medijskom stvoreni su ciejli novi korpusi vrijedosni i zakonodavni koji su bitno unaprijedili hrvatsko medijsko zakonodavstvo a tiču se takvih ranije neprepoznatih stvair kao što su dakle transparetnost vlasništva, distribucija, odnosi distribucije, pod ravnopravnim uvjetima, autonomija novinarske sfere. Prava novinara a da ne kažem dakle i sve one inovacije koje se tiču naprosto eurposkih konvencija ljudskih sloboda i današnjeg shvaćanja uloge novinarske profesije unutar toga. kada se na kraju ali možda i na početku jer je najprije bio razmatran u cijelini tzv. teza o medijskom zakonodavstvu, usvojio ovaj zakon i kada je dakle vraćen natrag u Sabor onda se trebalo postaviti pitanje hoćemo li mi sada skupiti dostatnu većinu da ga donesemo bez takve negativne odluke Ustavnog suda, ili ćemo ga mijenjati, ili ćemo iskoristii priliku kada već ga još jedanpunta razmatramo, pa ćemo eventualno popraviti što smo u par mjeseci utvrdili da će možda biti bolje. Mislim da smo trebali imati vrlo vrlo jake razloge da to učinimo zato što je taj zakon u međuvremenu dobio podršku i onih stručnajka koji su da tako kažem posrednici eurpskih tijela, OSSa i drugih u smislu pozitivne ocjene. Dobio je dakle nešto što je bez presedana u cijeloj našoj povijesti medijskoga zaknodavstva, i pozitivnu ocjenu Hrvatskog novinarskog društva, kao dakle zakon koji je sa stanovišta i te struke smatram dakle izvanredno povoljnim. Mi smo ušli u promjene. Ušli smo u promjene, predlagač je predložio čitav niz izmjena, i moram reći sljedeće, jedan značajan dio tiz izmjena mogao je da tako kažem izostati jer je popravak ili nomotehničkih ili nekakav drugačiji ili se na neki način odredbe koje su vezane za druge zakone javljaju sada u ovom zakonu pa mislim pravni pleonazmi koje smo ranije smatrali da nisu neophodni sada se sastavni dio, ali i to tako nije važno. Međutim ima jedan dio primjedbi koji ne mijenjaju ukupan smijer onoga prethodnoga zakna i čine dakle organsku cijelinu između onoga ranijeg zakona i ovoga zakona, ali mu na neki način mijanjaju ili dekliniraju taj smjer od sasvim jasno postavljenoga cilja. Taj jasno postavljeni cilj , tiče se triju po mome mišljenju ključnih elemenata, u kojem su akcenti ovoga zakona drugačiji od prethodnoga i njih trebamo u ovome Saboru ocjeniti politički. Jer to jesu politička pitanja, a tiču se dakako onda i onoga na što se svode politička pitanja, a to je nastupanj interesa društva da se usvoje u ovom ili onom obliku. Prvi kompleks jeste što je ono što smo smatrali kulturom javnog dijaloga kao bitnom inovacijom i bitnim interesom ostvarivanja novoga zakonodavstva, na naki način revidirano, nije revidirano puno ali ipak je značajno revidirano, i dopustite mi da vas upozorim na članak 21. i 22. u kojem se zapravo ključna pozicija ispravka i odgovora na neki način relativizira i zapravo ono što je trebalo da bude ključna stvar, a to je da se smanji ogroman broj tužbi za naknadu za počinjenu nematerijalnu štetu duševne boli, i tako dalje, opsjednutog sudstva medijskim problemima, smanji na razumnu mjeru. I da se prvenstveno akcentira pravo na ispravak kao ključna stvar. Jeer se u članku 22. doduše sve to ponavlja, ali se kaže također i isplatom naknade sukladno općim propisima obveznog prava. To je također dio iz Zakona o obveznim odnosima i on se sam po sebi razumije. Ali ovaj zakon se bavio prvenstveno pitanjima medija, nije se bavio pitanjem obveznog prava niti da tako kažem je želio stimulirati ono što će po drugoj zakonskoj osnovi ovako doći ili neće doći. Tražili smo hitnost reagiranja u smislu ispravaka i to je smisao ovoga zakona. Smisao nekog drugog zakona je nešto drugo, ovdje je ispravak bio na neki način ne direktno, ali ipak sastavni dio jedne kulture javnoga dijaloga pa kada je i objavljen i ispravak i isprika za nešto onda je to valjda nekakav ipak vrlo važan aspekt po kojem nije potrebno onda i sudska tužba ili se barem drugačije gleda na one sudske službe koje će iz toga izvući određene interese, odnosno velike odštete ili tako dalje. To su vrlo važne stvari jer dakle, malo drugačije akcentiraju po mom mišljenju vrlo snažnu poruku ovoga prethodnoga zakona. Drugo po mom mišljenju šta je još bitnije od ovoga to je da se ne shvaća u ukupnosti svih potrebnih elemenata ono što možemo nazvati autonomijom novinarske struke zbog toga jer se jedna institucija na nekoliko mjesta gubi. Programska osnova kao dio javnoga iskaza lista o sebi, dio njegove legitimacije nije samo važna zbog toga da se znade o kojem je listu riječ iako je i za to važna nego je važna i zbog toga što je ona sastavni dio ugovora između nakladnika, urednika i novinara. Pa prema tome kada se sastavlja ugovor između novinara i nakladnika onda se taj ugovor odnosi i na odgovarajuću programsku osnovu pa dakle list X koji je najprije bio uvjetno rečeno list posve jedne i određene političke ili neke druge frakcije, ako želi postati naglo i preko noći list neke sasvim druge i obratne političke frakcije onda novinar ima što o tome reći jer je on potpisao ugovor na bazi takvoga lista, a ne na bazi nekog drugog lista. Ovo ne govorimo samo kao hipotetično pitanje, ovo govorimo zato što je takvih slučajeva bilo pa su jedni listova ili postali obratno drugačiji listovi i dovodili novinare u situaciju da ili budu u sukobu sa vlastitom savješću ili da prihvataju paradigme koje ih zapravo čine poslušnim slugama narudžbi njihovih urednika. Uvažene dame i gospodo, u Hrvatskoj postoji više dnevnih listova nego u Švedskoj. To je podatak koji je objavljen u listu koji se zove "Novinar" pa ja se nadam da je ispravan, nisam ga sam provjeravao. Međutim postoji još jedna anomalija koju je ovaj zakon htio izbjeći, a sada nisam siguran kako će se to činiti. Kod tolikog broja novinara, kod tolikog interesa prema medijima postavlja se jedno pitanje, što zapravo i kome prodaju mediji. Da li mediji prodaju informacije svojim čitateljima, slušateljima, gledateljima ili zapravo oni kako je to isto jedan naslov izrazio u istom spomenutom listu prodaju čitatelje, slušatelje i gledatelje interesima svojih vlasnika. To su te ovisnosti i međuovisnosti zbog čega se informacija ne može promatrati kao roba jer je ona i roba, ali nije samo roba. Zato postoji medijsko zakonodavstvo koje regulira upravo ovaj drugi dio, ono gdje ona nije samo roba. Sad su učinjeni prilični iskoraci u smjeru da se ona shvaća kao roba zbog toga što je čak i na simboličkoj razini Hrvatska gospodarska komora postala mjesto vođenja evidencija upisnika itd. itd. a to nije Ministarstvo kulture. Ne znam kako će izgledati linija zaštite zakonitosti rada prije da kažem odvojenosti resursa onih koji bi to trebali štititi i onih gdje se to nalaze, no to možda može biti i tehničko pitanje, ali mi nije jasno ako se već u dijelu u kojem su mediji nešto drugo, informacija nije samo roba to i deklarativno svrstava tamo gdje su robe i tamo gdje je poduzetništvo, svaka čast poduzetništvo a ne recimo tamo gdje su novinari i gdje su mediji. Po istoj logici koju ja inače ne odobravam i ne smatram da bi bilo dobro, ali želim napraviti jednu simetriju, bi onda i društvo novinara, Hrvatsko novinarsko društvo moglo voditi upisnike, moglo voditi cijelu ovu evidenciju. Pa mislim da su oni bliži medija od takvog jednog cehovskog kako je netko rekao društva kao što je Gospodarska komora koja nota bene ima prvenstveno vezu sa onim što je poduzetništvo unutar tih novina, sa dakle robnim dijelom informacija, zašto onda to ne bi bilo društvo novinara. Ne kažem da bi to bilo dobro, hoću samo reći da se nije ostalo na razini shvaćanja u čemu je informacija nešto posebno od same robe i zašto je treba na drugačiji način regulirati. I sada dolazimo dakako do ovog pitanja koje je mnoge ovdje najviše zanimao, a moram priznati isto tako i nas i na kojem se lome koplja. Na način koji možda u ponekim od raspravama po mome mišljenju ako mi dopustite tako reći budući da sam prilično bio unutar tih zakona, nije sasvim dobro shvaćen. Razlika između prethodnog zakona, odnosno onog ranijeg teksta zakona i ovoga se simplificira ali ne pogrešno, svodi na sljedeće. Ako ste vi vlasnik manje od 40% naklade, odnosno udjela na mjerodavnome tržištu onda vi možete kupovati još nekoga drugoga. Ukoliko to prelazite onda ne možete. Vi svoj udio možete natjerati i na 80% to se nikoga ne tiče. Vi kao jedan uspješan dnevni list ili tjednik možete ostvarivati tako da nitko ništa drugo neće čitati nego samo vas, ali vi zato ne možete kupovati onoga drugoga koji postoji. Smisao toga zakona nije bio smanjivanje ili obuzdavanje poduzetništva nego zaštite pluralizma, to je glavni akcent koji sada poprima jedan oblik barem da kažem ambivalencije a ja ću reći u čemu je ambivalencija. Po novom zakonu ne samo da vi dakle ne možete kupiti drugoga kada imate preko 40% nego zajedno sa tom kupnjom ne smijete prijeći 40%. To je apsolutno sama po sebi nemoguća pozicija i to da tako kažem bi bilo restriktivnije nego što je to bilo gdje drugdje zbog toga što se pogotovo masu slučajeva ne bi moglo razriješiti, slučajeva koji su iz naše žive prakse, neki su ih ovdje spominjali, ali mislim to je na neki način prestrogo i zato tome trebaju … Ja se sada neću brinuti je li ovo strože ili je ono strože nego se brinem za ovo i to bi mislim trebala biti briga ovoga Sabora, a to je da se isključe ona prava koja trebaju dolaziti kao prava, one obaveze koje trebaju dolaziti kao obaveze u korist iznimaka. Između sadašnje formulacije članka pomozite mi 33. jel' tako, 37. i ranijega, dakle stoji sljedeća asimetrija. To je da taj članak traži uporište u pitanju koncentracije vlasništva u Agenciji za zaštitu društvenog natjecanja i u tom zakonu, a u tom zakonu se to ne propisuje nego se dapače ovdje opet vraća stvar na 40%. Ništa nismo dobili ovom formulacijom budući da ako ćemo ići po ovome zakonu onda će vrijediti ovaj zakon pa će tu biti opet 40%, dakle to je po mom mišljenju neusklađenost jednoga i drugoga zakona, ali tu ima i još nešto a to je što se ovdje nešto pretpostavlja pa tek nešto treba utvrditi i tu treba onda utvrditi poseban neki društveni interes. Ja smatram da se poseban društveni interes ne treba utvrđivati, ali ako ga se treba utvrđivati kao iznimku onda treba pisati kako to izgleda taj interes i kako izgleda ta iznimka. Ne bih želio biti u položaju onoga poslodavca, onoga poduzetnika koji će ovisiti o arbitrarnom tumačenju, ne zna se točno koga, niti taj koji bi to trebao tumačit, koji je sam rekao da nisu opremljeni. Govorimo o Agenciji za zaštitu tržišnog natjecanja, za takav posao ne bi se htio naći u njegovom položaju pa da onda na rizike i na iznimke prolazim. Iznimke i rizici su nešto što se može jednom dati, a drugi puta i uskratiti. I kad su se već ovdje neki primjeri spominjali koje ja neću citirati po naslovima, onda vam moram reći da je direktna posljedica ove anomije već jedno potencijalno odustajanje od rješenja jednoga ozbiljnoga pitanja. Pitanje su ovdje mnogi spominjali. Nismo učinili dobro što smo išli i što smo se upustili u ovu promjenu. Ona se ne tiče nijedne stranke, ona se tiče interesa Hrvatske kao države, tiče se interesa medija, tiče se medijskih sloboda i tiče se ovoga Sabora kao onoga što nad svim tim treba u pozitivnom smislu i aktivno stajati. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Sada imamo tri kluba. LIBRA-e, SDSS-a i Kluba nacionalnih manjina čiji su govornici zauzeli, s kontakt s nekom stranom delegacijom pa su najavili. Pa ja molim da mi nastavimo s raspravom pojedinačno, a kad se pojave predstavnici klubova da se onda normalno uključe. Evo, vratio se, vidite, ovaj, dobro. U ime Kluba nacionalnih manjina gospodin Furio Radin.
Hvala lijepa. Klub nacionalnih manjina smatra da je za zemlju kao što je Hrvatska izuzetno važno demokratski regulirati medijski prostor. Hrvatska je, nemojmo zaboraviti, prije samo 14 godina izašla iz stanja strogo kontroliranih informacija. Naravno, svi se sjećamo takvoga doba i unutar onoga totalitarizma ipak suživio jedan, kako bih rekao, latin in pluralisam ideja. I to se odražavalo u sredstvima javnog informiranja. Ali svima su tada i bile poznate granice i cenzura, zapravo, i autocenzura bile su pitanje svakodnevnog života. Složit ćemo se, nadalje, da u 10 godina koje su slijedile nakon pada jugoslavenskog socijalizma, znači u prvih 10 godina suverene Hrvatske, bilo zbog stanja ratne nesigurnosti, bilo zbog sustava kojeg su, ne moramo se složiti, ali neki nazvali demokraturom. Mi smo bili svjedoci naročitog razvoja medijskog prostora u smislu informiranja, u smislu afirmiranja ideja, izražavanja slobodnog od političke stege. Iz svih tih razloga proizlazi da Hrvatska danas što se tiče medijskih sloboda ne može biti nego u stanju tranzicije. Mogli bismo reći u stanju najgore tranzicije. Ne samo kod većeg dijela elektroničkih medija već i kod dijela tiska, još uvijek vlada stanje državnoga vlasništva. Jedan dio informativnog tiska, informativnih medija je još uvijek u vlasništvu države, a oni koji su u privatnim rukama često se nalaze u jednom stanju koji, po kojem se ne može razlučiti, po kojem se ne može razlučiti pišu o politici ili bave se politikom. Za pripadnike nacionalnih manjina od egzistencijalne je važnosti živjeti u demokratskom i slobodnom društvu i sloboda medija u takvome je prostoru zapravo bitan i važan činitelj. I zbog toga je u interesu za nacionalne manjine da imamo što bolji, što demokratskiji, što slobodniji medijski prostor. Zato je pitanje koje je ovdje navedeno, o kome se govorilo sa više strana, a to je pitanje koncentracije medija, koncentracije vlasništva, pardon. Zapravo izuzetno važno kako bismo mogli zapravo zaključiti da li ćemo u budućem razdoblju živjeti u društvu koje je obilježeno slobodnim medijskim prostorom ili medijskim prostorom koji je zbog pitanja vlasništva ipak određen i drugačijim vrstama stege. Ovaj zakon je restriktivniji od prošloga zakona što se tiče vlasništva. Prošli Zakon je određivao 40% prodanih primjera na tržištu opće informativnih dnevnika kao maksimalni dopušteni nivo koncentracije. I to se činilo jednim razboritim rješenjem jer i to je navedeno sa svih strana, to je dozvoljavalo, zapravo, to je proizvodilo takav medijski prostor po kojem bar, po kojem nisu mogla postojati manje od 3 velika vlasnika. Sada se predlaže da tih 40% ostaje, a da tih 40% bude onaj maksimum koji je se dostiže i nakon kupovanja novih sredstva informiranja. Klub nacionalnih manjina, naravno, je protiv svih vrsta koncentracije medija zato što proizlazi sam od sebe da je što je veća koncentracija medija zdravo razumski može se zaključiti, što je veća koncentracija vlasništva u medijima, to ima i manje medijske slobode. Naravno, nije to uvijek tako. Mi govorimo o Hrvatskoj, o zemlji koja se nalazi, kao što sam rekao prije, i što se tiče informiranja i što se tiče medija u doba jedne tranzicije. A tranzicija je samo, kako bih rekao, jedan feunizam ili jedna riječ koja na jedan lijepi način kaže da ovdje u Hrvatskoj i što se tiče informacija nije sve onako kao što bi trebalo bit. Zato upotrebljavamo riječ tranzicije. Ne zato što se volimo igrati stranim terminima. Zašto kažem to? Zato što ja smatram da u takvom stanju u kojem smo mi, mi se moramo držati, moramo se držati nekih principa strože i više nego što je to možda u nekim zapadnim, u nekim zemljama razvijene demokracije. Uzmimo na primjer, neke skandinavske zemlje. Neke skandinavske zemlje imaju koncentraciju tisaka, tiska, koncentraciju vlasništva koje je daleko, daleko veće od 40%. Ali takva koncentracija s druge strane nije, takvu koncentraciju ne zamjera gotovo niko iz jednostavnog razloga što unutar takve koncentracije postoji jedna, jedna unutarnja demokracija u smislu slobode, slobode uredništva i slobode redakcije, slobode u smislu uređivanja novina. Da li mi možemo bit u stanju imati veću koncentraciju kapitala, a ujedno unutar te veće koncentracije kapitala u novinama zadržati slobodu uređivanja? Mi iz Kluba nacionalnih manjina zapravo smatramo da ne. Smatramo da u zemlji kao što je Hrvatska, koja još nije riješila ...u potpunosti svoje probleme u smislu općih ljudskih sloboda, pa niti unutar medijskog prostora je bolje imati manju koncentraciju kapitala. Naravno tu manju koncentraciju kapitala zapravo svaki poduzetnik u sredstvima javnog informiranja je u stanju izigrati. Dva partnera se mogu dogovoriti i staviti dva praktički poduzeća na različito ime i zapravo djelovati pod različitim firmama paralelno i na taj način izbjeći bilo koju optužbu da su koncentrirali kapital. Koncentraciju kapitala neće spriječiti takva odredba ali opet mi smo mišljenja da takvu koncentraciju u principu trebaju ograničiti. I zato smatramo da ova odredba, za razliku od nekih drugih da ova odredba o zabrani koncentracije konačnog broja prodanih primjeraka na 40% i kada i nakon toga što se kupe nove tiskovine da je treba zadržati jer ona ipak daje jednu veću garanciju da sa više vlasnika će medijski prostor biti slobodniji. Tu se sukobljava međutim, u ovom trenutku sa jednom činjenicom i ta je činjenica da je u prodaji jedan od najvećih, u smislu i u smislu tradicije pa i u smislu prodanih primjeraka, spada ipak u 5, 6 najvećih novina sukobljava se sa činjenicom da se prodaje Slobodna Dalmacija i zapravo to je jedan konkretan slučaj koji ako su stvori takav Zakon kao što se predlaže ovdje, to je jedan konkretan slučaj koji bi zapravo se riješio na štetu nekih koji su u igri za kupovanje Slobodne Dalmacije, to treba držati na umu po mom mišljenju jer obično u takvim slučajevima ili se čeka sa donošenjem Zakona što ovdje nije moguće, jer nas neki rokovi ograniče ili se dozvoljava kupovina jednih novina koje su osim toga u velikim problemima. Ono što smo rekli da se slažemo sa principom ne znači to da taj princip ne može u nekim slučajevima, u nekim slučajevima ne može se od tog principa odustati pogotovo kada se te novine koje se žele kupiti u problemima kao što je Slobodna Dalmacija ali princip je takav mi smatramo da ga treba usvojiti zato što se s time ograničava koncentracija kapitala. Klub nacionalnih manjina osim toga smatra da se trebaju usvojiti i da se trebaju podržati oni amandmani koji su i inače izglasani na Odboru za ljudska prava i prava nacionalnih manjina, jer na tom Odboru su svi zastupnici nacionalnih manjina podržali takve amandmane. Ti amandmani se tiču, općenito medijskih sloboda ali tiču se i nekih definicija koje stoje u samom uvodu, u članku 2. ali tiču se i zabrane prenošenja nekih programskih sadržaja gdje se predlaže da osim prenošenja programskih sadržaja u medijima, zabrane prenošenja sadržaja kojima se veliča nacionalna, rasna, vjerska, spolna i druga neravnopravnost da bi trebala stajati i neravnopravnost koja proizlazi od spolne orijentacije, i trebalo bi više afirmirati ideje ideološke orijentacije nekih ideoloških orijentacija pogotovo nekih ideoloških orijentacija koje se tiču antifašizma. Klub nacionalnih manjina smatra da se treba štititi izvor informacija zato što je to stajalo u Zakonu koji je prethodio ne ovom Zakonu nego Zakon koji smo usvojili prošle godine i zato što zaštita izvora informacije daje pravo novinarima i daje sigurnost novinarima da se mogu slobodno baviti svojim poslom i da mogu normalno izvještavati. Zapravo u svim demokratskim zemljama je zaštita izvora informacija zapravo osigurana zato što na taj način, to je jedan od sigurno jedan od paradigmi i osnovnih razloga i osnovnih načela koji štite slobodno novinarstvo. Normalna stvar da zaštita izvora informacija može biti u nekim trenutcima i ograničena ali mi smatramo da ona može biti ograničena u istim onim slučajevima zapravo koji bi trebalo određivati i pravo novinara da ima informacije u sudskome postupku. Zapravo zaštita izvora informacija mogla bi biti povrijeđena naravno sudskom odlukom samo u slučajevima u kojima se potiče, na taj način se potiče terorizam ili se potiče nasilje prema civilnom stanovništvu, a istovremeno takva bi, to bi trebao biti princip po kojem jedino novinar ne bi smio imati informacije u toku sudskoga postupka. Znači u toku sudskog postupka novinar bi trebao imati sve informacije osim ako one potiču neku vrstu nasilja pogotovo onog nasilja vezanog uz terorizam ili protiv civilnog stanovništva. Klub nacionalih manjina glasat će za takav Zakon, naravno sa onim amandmanima koji su predloženi. Hvala lijepa.
Hvala lijepo. Hrvatski sabor je posjetila grupa građana iz Međimurske županije pa ih pozdravimo. A sada ćemo ova dva najavljena predstavnika Kluba privremeno pričekati. Prelazimo na raspravu od 10 minuta, prva je gospođa zastupnica Ingrid Antičević Marinović.
Hvala gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, zastupnice i zastupnici. Prijedlog zakona o medijima trebao bi osigurati odnosno stvoriti jedno okruženje našim Hrvatskim medijima da odigraju onu svoju društvenu ulogu, na planu, kako na planu informiranja tako obrazovanja i odgoja. Kako stvoriti zakon dakle, da budu mediji u službi istine, dakle da istinski služe općem dobru, miru, pravednosti, odnosno konkretno i najopćenitije, ujedno društvenoj stabilnosti. Kako stvoriti i osigurati upravo medijima da vjerno prenose zbivanja, da ispravno predstavljaju događaje, i nepristrano iznose različita gledišta, dakle da promiču pravednost i solidarnost na svim razinama. Ali to ne znači da ih se bilo kada i bilo kako spriječava da ukazuju ili da pak umanjuju bilo kakve nepravede, podjele, već da otkriju njihove korijene, a onda na takav način da ih svi zajedno takve, tako nešto i iskorijenimo. Dakle, kako doći i osigurati u biti našim medijima zaista da budu javna glasila u službi slobode, kada služe istini, jer onda samo tako mogu i ostvariti svoju društvenu ulogu, odnosno samo onda mediji kada su u službi istine, ako su i slobode, kada su doista slobodni. Zato ponekad u pojedinim zakonima koji reguliraju ovo pitanje, da spomenem samo Zakon o dostupnosti javnih informacija, koji jednostavno je ključan u svemu ovome što govorimo jednostavno ni u kojem slučaju Zakon o medijima ne bi trebao prijećiti, odnosno ona velika dostignuća koja su postignuta i načela koja su postignuta i razrađena u Zakonu o dostupnosti javnih informacija. Dakle, taj njihov ponekad u zakonima naizgled i povlašteni status obvezuje upravo i same medije glasila da se izdignu iznad čisto tržišnih odnosa o čemu je govorio i kolega Vujić i da služe istinskim potrebama i interesima društva. Ali da bi oni to mogli i postići mislim da upravo o tome treba poslužiti ovaj zakonski okvir. Zato je vrlo dvojbena, možda najdvojbenija suštinski odredba članka 30. koja nosi naziv zaštita izvora informacija. Ako pogledamo sadržaj tog članka, onda su to upravo izuzeci od zaštite izvora informacije. Istina jučer je gospodin državni tajnik na Odboru za zakonodavstvo rekao da na, ukratko da je to bio i sadržaj prošlog zakona u odredbi članka 28., i to je točno, bio je u pravu. Međutim, to ne znači da tako nešto treba proći u ovom zakonu. Dapače, imamo priliku nakon odluke Ustavnog suda da se stvari poboljšaju. Osnovno je pravo novinara upravo da ne otkrije izvor informacije. Na ovakav način kako je to posve relativizirana ta zaštita praktički je sada tako postavljeno da to njegovo osnovno pravo je izuzetak, a da će u svim ovim slučajevima to biti pravo izvrgnuto. Naime, dovoljno je ovo ograničenje koje jako dobro i transparentno postavljeno u članku 3. stavku 3. To bi dakle ograničenje moglo se odnositi jedino onda kada je to nužno, radi nacionalne sigurnosti zemlje, teritorijalne cijelovitosti, javnog reda, mira, spriječavanja nereda i kažnjivih dijela, što je jako važno i čime se na kraju krajeva povezuje na ovakav način zakon, gdje transparentno to rečeno u članku 3. stavak 3. i sa kaznenim zakonom koji čak predviđa kao kažnjivo dijelo neprijavljivanje kada netko zna da se priprema izvršenje nekog opasnog kaznenog dijela. Zaštite zdravlja i morala, zaštita ugleda i prava drugih, spriječavanja odavanja povjerljivih informacija ili radi očuvanja autoriteta i nepristranosti sudbene vlasti. Samo na način propisan zakonom. Dakle, tu su transparentno određeni svi ti izuzeci i to je onda dovoljno i sasvim jasno. Međutim, ako uvodimo, ako uvedemo i pojam zaštite javnog interesa, gdje se ne zna što je njegov sadržaj, e onda smo na vrlo skliskom terenu, i onda zaista zaštita izvora informacija se potpuno relativizira. Istina je to što je rekao gospodin državni tajnik, da je sud taj koji će utvrditi koji je to javni interes. Ali istina i to da predlagač, a to je upravo najčešće Vlada i državna tijela one će sudu potkrijepljivati i tvrditi da je to upravo javni interes. Nerado se sjećam 90-tih godina što nas je dovelo u velike probleme tada sa Haškim sudom, kada upravo se nisu dostavljali Haški dokumenti pod objavom da je to zaštita javnog interesa, da je skrivanje istine zaštita javnog interesa. Prema tome, pod javni interes se svašta i sve u razna doba može potkriti, i to je jedna velika opasnost. Ne samo za novinare, za njihovu osnovnu slobodu kako doći do informacije, nego je to loša poruka i informatorima, ljudima koji izvješćuju novinare, medije po nepravilnostima, naročito je to važno, naročito je to važno sa aspekta otkrivanja koruptivnih kaznenih dijela, koja su se upravo otkrila na ovakav način, da ljudi koji su ukazivali na to bio je zaštićen njihov identit, i nikad nije otkriven. Ako bi se ovako, ako bi Vlada istrajala na ovakvom prijedlogu, koji je istina loše bio postavljen i ranije, ovo treba upozoriti, možda smo onda bili koncentrirani na neke druge važne stvari koje su sigurno pomak i koje sadrži i ovaj prijedlog, ali ovo je jedna velika opasnost i na to treba upozoriti. Evo vidimo da i Odbor za zakonodavstvo sa svojim amandmanom već ide na onu nelogičnost da su ovdje upravo i čak sam sud ovlašten da pred sudom predlaže, odnosno i sud i predlaže i sud utvrđuje javni interes. Dakle, već je to sam Odbor za zakonodavstvo uočio već takvu jednu nelogičnost i nešto što uopće nije opstojno u jednoj pravnoj uređenoj zemlji. Dakle, ovdje je jedna velika opasnost i dovoljno je zaštititi, odnosno dovoljno je odstupiti od zaštite izvora informacije, samo u onim slučajevima koji su transparentno taksativno navedeni kako ste to naveli u članku 3. stavak 3. Sve ovo drugo bilo bi vrlo kažem pogibeljno. Jednako tako potrebno je ovdje pri kraju upravo radi načela zakonitosti i poštujući načelo zakonitosti, da ovdje gdje se govori o prekršajnim odredbama, gdje se zaprijećuju prekršajne kazne, do novčane kazne za određeni prekršaj, negdje su navedene određene povrede, a negdje nisu, pa to bi trebalo upravo načela zakonitosti, tj. određenosti i prekršaja i prekršajne sankcije to bi trebalo u svakom slučaju uskladiti. Ono što je također jako važno to je taj odnos između privatnosti i znanja, odnosno prava javnosti da zna podatke naročito o javnim osobama. Onako na prvi pogled izgleda da postoji jedna napetost između ta dva prava, slobode i to također zaštićenih i europskim konvencijama, pa i Ustavom slobode svake osobe na privatnost, na zaštitu njegovog osobnog integriteta, slobode, časti, dostojanstva, ali jednako tako s druge strane stoji ovo pravo na znanje, saznanja, potrebnih činjenica o takvim osobama. Međutim, ukoliko se slijede upute i Vijeća Europe u 9 točaka koje su u srpnju mjesecu upućene upravo zemljama da slijede takve preporuke i da naizgled neravnoteža između tih temeljnih, odnosno naizgled tih dvaju vrijednosti koje mogu biti u sukobu mislim da onda ne bi bilo nikakvog problema, a naročito se to odnosi na slobodu novinara da slobodno izvještavaju o radu policije, sudbenih tijela ali s druge strane jednako tako da ne zalaze u osnovno pravo čovjeka na pošteno suđenje i na neovisnost sudbene vlasti. Dakle, sve to predstavlja jedan veliki izazov i mislim da ukoliko bi došlo do popravke ovoga i onoga o čemu je govorio kolega Vujić da bi onda mogli imati takvu jednu zakonodavnu normativu koja bi sve ovo i omogućila. Hvala.
Hvala lijepa. Sada ćemo se vratiti na raspravu još po klubovima. U ime Kluba LIBRE gospodin zastupnik Jozo Radoš.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Zahvaljujem na mogućnosti da budući da sam bio u našoj delegaciji da nakon što su otpočele rasprave zastupnika da uzmem riječ u ime kluba. Najprije bih htio nešto reći u vezi sa procedurom donošenja ovoga zakona. Naime, ovaj zakon donosimo formalno gledano zbog toga što je Ustavni sud osporio način donošenja važećega zakona i treba reći da se u tom smislu kada se radi o toj kvalificiranoj većini zapravo dosta slobodno odnosimo u Hrvatskom saboru i takove stvari se ne bi smjele događati. Mislim da ovo nije jedini zakon koji bi bio osporen od strane Ustavnog suda, da je tijekom proteklih godina podnesen zahtjev za ocjenu ustavnosti iz toga razloga. Bojim se da kada bi se malo pogledalo kako smo mijenjali neke zakone da smo neke iste zakone donosili sa kvalificiranom većinom a druge sa običnom većinom pa kada bi netko postavio pitanje što sa zakonom koji je osporen a prethodno je bio donešen sa običnom većinom kakva je pravna situacija i pravne posljedice koje je taj zakon prouzročio. Prema tome, prema tom institutu se dosta slobodno, mogao bih reći neodgovorno odnosimo. A da je tome tako pokauje ovaj primjer. Ovo je prevažan zakon da bi ga donosili na takav način, da nam se ta greška može dogoditi i da bi u konačnici ovaj zakon koji smo prisiljeni donijeti jer bi nastala pravna praznina donosimo po žurnom postupku. Zakon o medijima koji dakle nije samo isti onaj zakon koji smo donijeli, koji dakle još uvijek vrijedi jer važenje toga zakona prestaje 30. travnja ove godine. On trpi neke promjene a takav važan organski zakon mi donosimo po žurnom postupku i to svakako nije način na koji ovaj Hrvatski sabor treba raditi. Prema tom pitanju bi se trebalo odnositi puno odgovornije da se to više ne bi događalo. Kada govorimo o tome u tekstu zakona stoji da zakon stupa na snagu osmoga dana od dana objave u "Narodnim novinama" što znači da sa takvom odredbom toga članka zakon ne može uhvatiti 30. travnja. Nisam primijetio da je Odbor za zakonodavstvo predložio drugačije stupanje na snagu ovoga zakona. Prema tome, predlažem onima koji imaju više pravnoga znanja da o tome malo promisle. Po ovome će ispasti dakle da ovaj zakon kad god bio donošen ako je stupanje na snagu osmog dana od dana objave u "Narodnim novinama" da ćemo imati od 30. travnja pa do dana stupanja na snagu toga zakona pravnu prazninu što opet govori naravno o načinu kako donosimo tako važne zakone. A sada nešto po mom mišljenju, po mišljenju Kluba LIBRE također o najvažnijoj odredbi ovoga zakona a to je odredba članka 37. stavka 1. o koncentraciji vlasništva. Naravno, ne zaboravljajući da je zakon kao cjelina vrlo važan zakon nadam se da je on u svim svojim odredbama u potpunosti usklađen ne samo sa preporukama nadležnih europskih institucija i tijela nego da o nekim od tih stvari uzima zapravo najbolja rješenja. Tu naravno ponajprije mislim na ne samo transparentnost vlasništva odnosno zabranu koncentracije nego transparentnost poslovanja i ono što je vezano uz to zaštitu od monopola. Ovdje se predlaže zadržavanje postojeće odredbe od 40% koncentracije vlasništva a bilo je ovih dana, ovih mjeseci zapravo nekoliko napisa u hrvatskim medijima koji pokazuju da je koncentracija vlasništva od 40% najviša koncentracija koja se susreće u europskim zemljama. Većina europskih zemalja ima koncentraciju negdje oko 1/3, 30% i pitanje je da li je Hrvatska ili bilo koja tranzicijska zemlja koja tek razvija svoje institucije civilnoga društva, najviše standarde demokratskoga života, ukupno gledano političku kulturu, da li ona baš mora biti na gornjoj granici rješenja europskih zemalja a to je 40%. Bilo bi dobro kada donosimo to rješenje, naravno to bi bilo dobro i onda kada smo donosili prvi zakon da vidimo kakva su usporedna rješenja. Toga nema, predlagatelj to ne nudi makar daje dosta opsežan materijal o drugim rješenjima ovoga zakona a nema niti pregleda današnje koncentracije medija u Hrvatskoj što je vrlo važno. Bilo bi dobro da znamo ako se to može izmjeriti kakvo je danas stanje koncentracije medija u Hrvatskoj. Ako se to pak ne može izmjeriti pa bi to bio razlog zašto nam to nije prezentirano onda je pitanje kako ćemo primjenjivati ovu odredbu, tako važnu odredbu zakona. Prema tome, to je jedna vrlo važna stvar i bilo bi naravno kažem za nas koji o tome odlučujemo dobro da imamo pregled rješenja toga instituta u Europi i u svijetu, naravno tamo gdje smatramo da to može biti konstruktivno za ovu našu raspravu a pogotovo u europskim zemljama zbog toga što je sloboda medija posebno važna tema kojom se dugi niz godina bavi najstarija institucija Europe, a to je Vijeće Europe i njegova Parlamentarna skupština. Ovdje ne znam da li je bilo govora, nisam dakle sudjelovao u raspravu, u obrazloženju predlagatelja niti u samom tekstu zakona i u obrazloženju zakona nije bilo govora o tome da je većina medija u Hrvatskoj danas u stranom vlasništvu. Sjetimo se sa kolikom političkom važnošću je bilo govora i u hrvatskoj javnosti i u Hrvatskom saboru o tome da li je većina hrvatskih banaka danas u stranom vlasništvu pa ako je to važno, ako je to pogubno a osobno i u ime Kluba LIBRE smatram da nije pogubno ali treba imati to na pameti. Pa ako je pogubno vlasništvo nad bankama onda je jednako tako ili možda više pogubno strano vlasništvo nad medijima i onda oni koji to smatraju osobito važnim pitanjem i od toga i u parlamentu i u javnosti čine važno pitanje to pitanje trebaju pokrenuti i na ovome primjeru, dakle većinskog stranog vlasništva nad hrvatskim medijima. I naravno tamo gdje prijeti koncentracija prijeti upravo od te vrste vlasništva tako da je to isto jedno od pitanja na koje treba obratiti pozornost. Iz svih ovih razloga Klub zastupnika LIBRE naravno podržat će ovaj zakon ali ćemo jer smatramo dakle da je on u većini svojih rješenja na tragu ovih preporuka i u okviru standarda koje Republika Hrvatska odlučila i želi poštivati ne samo kao dio svoje obveze na putu priključivanja Europskoj uniji nego iz temelja vlastitog demokratskog određenja ali ćemo predložiti jedan amandman koji nije uvjet za naš glas za ovaj Zakon, ali smatramo da je taj amandman vrlo važan. Predložiti ćemo amandman da najviša koncentracija vlasništva u tiskanim medijima, dnevnicima i tjednicima može biti i 1/3, 33%. Rješenje koje je uobičajeno u razvijenim europskim zemljama, a osobito je važno za one zemlje koje, kao što je Republika Hrvatska te grade sve institucije svoga demokratskoga političkoga sustava. Tamo gdje te institucije nisu do kraja izgrađene, a za izgradnju tih institucija treba im proći i desetljeća. Tamo je moguća štetna posljedica po razvoj demokracije, po strukturu moći, po jačanju parlamentarizma, još pogubnija nego što je to u razvijenim zemljama. Pa ako neka zemlja ima i treba taj limit od 40% smanjivati prema nižim vrijednostima onda tu trebaju biti zemlje koje tek izgrađuju svoj demokratski sustav u svim njegovim segmentima. Od parlamenta do građanskoga života. Stoga dame i gospodo, zaključujem, ovaj Zakon treba dakle, prihvatiti, treba vidjeti da se izbjegne ova pravna praznina o kojoj sam malo prije na početku govorio. A mi ćemo dakle, do kraja rasprave predložiti da najviša koncentracija vlasništva u hrvatskim medijima bude maksimalno 1/3. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Sada u ime Kluba SDSS gospodin zastupnik Milorad Pupovac.
Gospodine potpredsjedniče, gospodo predstavnici predlagača, kolegice i kolege. Ovaj Prijedlog zakona je još jedan u nizu koji se diskutira u Hrvatskom saboru, u vezi sa medijima, već sada možemo kazati je kratkoga roka. Kratkoga roka prije svega zbog toga što ne obuhvaća neku materiju na adekvatan način koja ne samo da nam puše za vratom nego je i sastavni dio novih oblika javnosti, novih oblika komunikacije. U ovom Zakonu središnje mjesto imaju tradicionalni mediji kao što je tisak, eventualno televizija, a svi drugi novi mediji koji mogu sačinjavati ili mogu sačinjavati javnu komunikaciju nažalost nisu na adekvatan način zastupljeni ovim Zakonom. I zbog toga predviđam da ćemo vjerojatno u neko skoro vrijeme upravo iz tih razloga imati na dnevnom redu novi Zakon o medijima, odnosno novi zakon kojim će se regulirati pitanje udjela novih medija u javnoj komunikaciji. Koji i na kakav način će se ta regulacija odvijati, naravno ovoga trenutka nije jednostavno govoriti ali je sasvim sigurno da će nove elektronske komunikacije, novi oblici komuniciranja posredstvom interneta i posredstvom drugih tipova komunikacije zahtjevati sasvim drugačiju regulativu nego što smo imali i do sada kada je u pitanju štampa, kada je u pitanju televizija. Što se tiče samoga prijedloga Zakona ovako kako je on sroćen, pretpostavljam da je npr. članak 2. u kojem je poimovnik ovoga Zakona, odnosno osnovni poimovnik, pretpostavljam da je rađen i prema sugestijama predstavnika međunarodnih organizacija i prema sugestijama zainteresiranih u ovom slučaju novinarskih organizacija. Inače sam poimovnik ovako kako je sroćen ne vidim kako bi mogao u našim prilikama imati nekog posebnog smisla. Čuo sam obrazloženje da je pitanje programskih osnova nešto što je relevantno za novinare i za novinarsku struku da određenje programskih osnova jeste nešto na ćemu bi trebalo inzistirati u ovom zakonu ali kada je u pitanju programski sadržaj, onda sasvim sigurno da bi to trebalo drugačije precizirati jer ne vidim da su dnevne vijesti nešto što može biti programski sadržaj. Dnevne vijesti su naprosto nešto što prolazi kroz komunikacijski kanal i prolazi kroz medije o kojem govorimo a govoriti o tome da je to programski sadržaj, to je sasvim sigurno ili neprecizno ili u najmanju ruku prilično nategnuto. vjerojatno bi u tom smislu ta terminologija trebala biti prilagođena našem jezičnom duhu, ili našim jezičnim i medijskim prilikama. No o tom poimovniku samo toliko međutim, njega sam se dotakao zbog toga što je u njemu definirana privatnost. I to kao što sam jučer iznio mišljenje na Odboru za ljudska prava i prava nacionalnih manjina na način koji je netočan. Moral, čast, ugled, kolegice i kolege zastupnici, svatko od nas to zna, nije privatna stvar. Niti se stječe privatno, niti se brani privatno, niti se razvija privatno. To vam je otprilike kao da kažete da netko privatno igra šah i slijedi šahovska pravila privatno. Ili bilo koja druga vrsta pravila. Pa to vrijedi naravno i za moralne obaveze, moralna pravila i moralne norme. One se ne stvaraju privatno i ne slijede se privatno i u tom pogledu nisu u sferi privatnosti. O njima svatko od nas može imati svoja osjećanja, može imati svoj iskren ili manje iskren odnos, ili neiskren odnos ali oni nisu privatna stvar. Privatne stvari jesu naravno pitanje emocija, pitanje bola, pitanje obitelji i pitanje izbora kao što je ovdje s pravom kaznao, opredjeljenja ili slično, to jesu stvari koje imaju privatan, odnosno osoban karakter. Ali kategorije moralnosti, kategorije dostojanstva, kategorije časti i ugleda kao što ste to s pravom u članku 7. a potom i u članku 16. naveli "se razlikuju od kategorije privatnosti". I zbog toga kao što smo mi to inače na Odboru za ljudska prava usvojili kao amandmn, predlažemo ne samo radi nomotehničkih razloga nego radi izbjegavanja moguće konfuzije u kasnijem tumačenju ovoga Zakona predlažemo da se jasno razgraniči sfera privatnosti od onoga što predstavlja sferu moralnosti, časti, ugleda i dostojanstva. Treća stvar koju bih ovdje htio kazati vidim da nažalost nisam mogao čuti sve kolegice i kolege, što mi je s jedne strane žao, a s druge strane se u nekoliko, zapravo ispričavamo što smo zbog drugih obaveza bili onemogućeni da ćujemo i ostale u čemu je zapravo i smisao participacije u diskusijama u Saboru, da se zapravo čujemo i po potrebi sučelimo mišljenja. Ali vidim da je značajan dio rasprave bio usmjeren na pitanje vlasništva. Bilo njegove transparentnosti, bilo njegove koncentracije. Ja bih ovoga trenutka usmjerio pažnju kluba SDSS-a i svoju pažnju kao zastupnika na pitanje odnosa između vlasništva i redakcije. Odnosno vlasnika u ovom slučaju nakladnika i redakcije. To je područje koje je veoma osjetljivo i osjetljivo je iz dva razloga. Osjetljivo zato što je neosporno da se treba zaštiti nakladnika i njegova nakladnička, odnosno vlasnička prava i na pitanje njegova poslovanja i uređivačke politike moraju biti usklađeni tako da rizici uređivačke politike ne smiju biti ili ne mogu biti takvi da dovedu u pitanje nakladničke interese pogotovo vlasništvo. Ali gospode i gospodo isto je tako sasvim sigurno da nakladnički interesi i pitanje vlasnički interesi ne mogu i ne smiju biti takvi u odnosu prema redakciji, odnosno uredništvu da ugroze slobodu javnosti i osnovne agense u ovom tipu javnosti, odnosno subjekte, to su novinari i njihova uloga u javnoj komunikaciji. I zbog toga predlažemo da se članak 24. u kojem se regulira pitanje imenovanja glavnoga urednika definira onako kako se definira ne samo u dobrim tradicijama običajnim nego istovremeno i dobroj zakonodavnoj praksi da nemamo ovu vrstu definicije kako ste vi u prijedlogu naveli, a koja kaže: “Novine i druga povremena izdanja, ako mogu podsjetiti kolegice i kolege, radijske i televizijske postaje te programi novinskih agencija moraju imati glavnog urednika kojeg imenuje i razrješava nakladnik u skladu sa zakonom i statutom. Prije imenovanja ili razrješenja glavnog urednika nakladnik mora pribaviti mišljenje uredništva ako statutom medija nije drugačije određeno”. Po našem mišljenju da bi se zaštitila uloga uredništva, a to znači da bi se zaštitila uloga javnosti i osnovnih subjekata javnosti, a to su novinari onda treba definirati pod kojim uvjetima se dobiva to mišljenje. I pod kojim uvjetima se i na koji način osigurava to mišljenje u odnosu prema nakladnikovom prijedlogu za glavnog urednika. U nekim zemljama, mi smo danas imali goste iz Francuske, vodeća nacionalna novina u Francuskoj “Le Monde” kao što su nas o tome obavijestili i novinari koji ovdje prate našu sjednicu, naše sjednice, prate Sabor, ima 33% dakle 33% članova redakcije ili uredništva treba se suglasiti sa prijedlogom nakladnika oko urednika. Ali u praksi ako to bude ispod 50% smatra se zapravo nečasnim, neprihvatljivim i nečim što već na neki način narušava odnos između vlasnika i javnosti odnosno agenasa javnosti, a to je profesija novinska i novinarska. Budući da mi tu vrstu kulture i običajnosti u našem javnom informativnom prostoru nemamo mislim da bi u interesu ne samo jačanja slobode medija nego i zaštite novinarske profesije trebalo predložiti u našem slučaju 50% članova urednštva odnosno planova redakcije. Time se uvjeren sam ne bi doveo u pitanje poslovni interes nakladnika, ne bi se dovele u pitanje vlasnička prava i uloga vlasnika, a istovremeno bi se zajamčilo to da javnost može sasvim sigurno preko uredništva i preko redakcije osigurati da mediji odnosno da novinari mogu u značajnoj mjeri utjecati i u značajnoj mjeri unaprijed definirati kako će se voditi uređivačka politika u nekom mediju. I na kraju gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege da se vratim na ono što je bila moj početni prigovor. Možda unekoliko uranjen s obzirom na naše prilike, ali sasvim sigurno ne neosnovan. I da se vratim na ono što inače jeste naša teškoća u javnosti i u medijima, a to je odsustvo običajnosti i odsustvo samoregulativnih mehanizama u javnoj komunikaciji općenito. Ono što nazivamo dobrim običajem, dobrim pravilima koja se ne reguliraju zakonom, ali na kojima zakoni počivaju i bez kojih zakoni ne mogu, bez prisile ne mogu računati na adekvatnu primjenu. Sasvim je sigurno da običajnost i etičnost u javnoj komunikaciji ne mogu i ne trebaju do kraja biti regulirani ovim Zakonom. Ali je sasvim sigurno da neki instituti običajnosti i etičnosti u novinskim cehovima, u medijskim kućama i u javnosti trebaju biti definirani tako da promoviraju običajnost i etičnost. I to ne zato da bi ograničavali slobodu govora nego upravo zbog toga da bi proširili prostor slobode govora, a istovremeno, istovremeno da bi u odnosima komunikacijskim, javnim istupima, interpersonalnim istupima stvorili onaj tip komunikacije koji mi u proteklim godinama nažalost nismo imali. Imali smo jedan tip slobode, javne komunikacije koji je bio opterećen mnogim negativnostima. Ako je to cijena slobode mi smo je platili i zbog toga naravno ne možemo žaliti, ali je sasvim sigurno da u budućim vremenima mjera slobode javne komunikacije bi trebala biti snaga etičnosti onih koji u tome sudjeluju i koji u njoj participiraju. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Prelazimo ponovo na raspravu od 10 minuta. Gospodin zastupnik Nenad Stazić.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, državni tajniče, kolegice i kolege. Ovaj Zakon nije usvojen jesenas jer je HDZ glasao protiv toga Zakona pa on nije dobio potrebnu većinu. Sada HDZ-ovska Vlada taj isti zakon šalje u Parlament na usvajanje. Toliko o ozbiljnosti HDZ-a u Parlamentu i u Vladi. Zakon je bio dobar i on je dobio ... [[Govornik se ne razumije]] [[Upadica: Nemojte prosuđivati ozbiljnost HDZ-a jer za to niste kvalificirani kao ni procjenjivanje ozbiljnosti bilo koje stranke u ovom Parlamentu]] Zakon je bio dobar. On je dobar i danas. A bio bi još bolji da intervencijama Vlade nije na dva, tri mjesta pokvarena pa ću govoriti samo o ta dva ili tri punkta gdje je zakon pokvaren. Prvo koncentracija, članak 37. Treba omogućiti pluralizam u medijskom prostoru. To je svima cilj. Ali ne spriječiti poduzetničke ... [[Govornik se ne razumije]] I to je bilo dobro rješeno na način da je zakon rekao: “Onaj tko ima do 40% utjecaja, vlasništva u medijima može ići u novu akviziciju”. Sada Zakon to posložava i kaže: “Ni s novom akvizicijom ne smije se prijeći 40%.” Gledajte tu se radi o jednoj arbitrarnoj odluci. Čujem Klub Libre će predložiti 33%. Mi sad možemo ovdje pogađati se je li to 33, je li to 35, je li to 40, je li to 45, gdje je sad ona granica gdje se ugrožava pluralizam? I nećemo doći do rješenja jer nisu ni druge zemlje došle do rješenja. Da postoji ta jasna granica moguća, utvrdiva onda bi vjerojatno i Europi i u europskim zemljama ona bila utvrđena u medijskim zakonima. Praksa je različita od zemlje do zemlje, ali moramo znati što nam je cilj i da li nekom zakonskom odredbom taj cilj ispunjavamo? Zakonskom odredbom koja je bila u važećem zakonu, duboko sam uvjeren cilj se ispunjavao. Zbog čega? Jer gledajte treba spriječiti monopol. Ako netko ima 39%, da bi ostvario monopol on mora osvojiti još 61%. Pa da li je to uopće životno da će netko sa 40% moći u jednom zalogaju progutati nekoga drugoga tko ima 60%? Da će moći progutati većega od sebe. To je potpuno neživotno, to je potpuno nerealno i od toga ne prijeti, ali apsolutno nikakva opasnost. Prema tome ja uopće ne znam zašto se ta odredba mijenjala. Meni to uopće nije jasno. Jasno mi je jedino to da ona će spriječiti slobodno poduzetništvo, a neće ništa pripomoći da ovo, da pluralizam u medijskom prostoru bude jači ili veći. Apsolutno ništa ona tome neće pridonijeti. Ona će samo spriječiti poduzetništva. One u tome pogledu loša i ona predstavlja lošije određenje rješenje u odnosu na ono kao što je bilo u postojećem zakonu. Šuška se ovdje da bi se to mogli isprsaviti na način da u posljednji moment dođe jedna amandman bilo od strane Vlade bilo od većinskoga kluba, po kojem bi ovo pravilo strogo ostalo u zakonu, ali bi se dala mogućnost Vladi da procjeni i dopusti neku izmjenu. Ako se to dogodi protiv toga ćemo biit snažni. Zbog toga što je to direktan put u korupciju. Znači Vlada nekome izdavaču kaže gledaj za druage to ne vriojedi, ni za koga to ne vrijedi ali tebi ćemo do dopustiti. A šta će tražiti za protuuslugu da ovaj piše o Vladi ljepše neto što to Vlada zaslužuje. Premat ome, bilo kakava iznimka odpravila je put u korupciju. Ako se takav amandman pojavi ja ne znam dali će se pojaviti to će biti najlošije rješenje od svega. Nadam se da će neće pojaviti Drugo rapsravljati u ovom zakonu se može jedino ako se rapravlja i o amandmanima kojeje vlada poslala, jer zakon i amandmani čine jednu cijelinu, a zakon je dodatno pokvaren amandmanima. Najprije amandmaima je izbačena programska osnova, u preambuli u dakle onom pojmovniku je ta p rogramska osnoav ostala, nju ste zaboravili izbaciti iz preambule pa sada imamo jednu dosta zanimljivu sitauciju, da se u pojmovniku spominje programska osnova, koja s kasnije u zakonu potpuno baca van. To je dosta zanimljivo rješenje govori o načinu rada. Govori o načinu i stilu rada. Ali ajmo mi na bitno. Što je programska osnova. I zašto je važno da programska osnova ostane u zakonu. Tu u jednom članku se kaže da je programska osnova sastavni dio ugovora o zapošljavanju između izdavača i novinara. I to je važno da to tako bude. I važno je da to ne ispadne van. Zašto zato što se novinar npr. zaposli u jednim novinama koje imaju demokršćansku programsku osnovu. A onda izdavač shvati da s tom osnovom recimo neće prodati dovoljni broj novina pa promjeni programsku osnovu u socijal demokratsku. Jer će ih više prodati. Ali novinar mora znati mora biti zaštićen ako se zaposlu u demokršćanski mnovinama to mu mora pisati u ugovoru o radu, mora mu biti jamčeno da će u takvoj programskoj orijentaciji u takovj programskoj osnovi moći pisati i dalje. Ili netko ajmo drastičniji jedan primjer. Netko se zaposli počne pisati u novinama, o zaštiti u prirodi. Zaštiti prirode. A izdavač kasnije tu promjeni tu programsku osnovu, i takav list pretvoir recimo u pornografski časopis. Novinar neće u njemu raditi nije se u njemu ni zaposlio, zaposlio se po jednom programskoj osnovi. I zakon kaže tko mora ući u ugovor o radu, pa tako jasno da mora ući da bi se zaštitio novinar. Zbog čega se ta prograsska osnova sada baca van, ali meni je, ali je potpuno nejasno to niti je državni tajnik objasnio, niti u amandmanima objašnjeno. Zašto se to sada baca iz zakona van. Jedna tako prevažna stvar. Dalje, pravno novinara na zaštitu izvoar informacija. To je članak 30. neobično važna stvar. Ne smije tu biti iznimke, ene smije tu biti iznimke na način da sud može novinaru narediti da ipak izda izvor svojih informacija. Jer novinari tada prestaju biti novinari, oni posatju mogući policijski konfidenti. I ima država načine da dođe do informacija. Ima ona instremnte. pa ne mora novinare koristiti za to. Pa zašto novinare. Osim toga time se direkno ugrožavaju novinari. Njihova sigurnost. Gledajte novinar može pisati o jednoj temi kao što je recimo organizirani kriminal. I on sada nešto napiše i sud ga zove ajde daj od koga si to saznao to bi meni reci. Novinar dođe on najednom postaje meta. Meta osvete onih o kojima je pisao. To se dopustiti ne smije. Time ugrožavamo novinarsku profesiju same novinare ali i slobodu njihova pisanja. Jer oni će se čuvati pisti o takvim temama. DA ne bi bilo kao svjedoci, nalogom suda pozvani da svjedoče na sudu. I da se ne bi izvrgli opasnosti od osvete od najobičnije osvete. Važno je ovu iznimku izbaciti iz zakona važno je. Ima država svoje načine. Ima obavještajne službe, neka njih koristi. Zadnja stvar koju želim reći, je to da se ministarstvo izuzima iz zakona i sada se svi poslovi ministra prebacuju u Hrvatsku gospodarsku komoru. Molim vas lijepo što je Hrvatska gospodarska komora. To je udruga poslodavaca udruga poduzetnika. I sada će ona ta udruga će voditi i ove upisnike i kontrolirati vlasništvo, znači poslodavci će kontrolirati sami sebe. Pa to ne mogu oni raditi. Pa zašto onda udruga zašto Hrvatka gospodarka komora. zašto ne društvo novinara. Pa to isto tako jedna udruga građana, profesionalna pa više novinara radi u medijima nego što izdavača u medijima. to mora ostati nadležnost ministarstva. Jer gledajte, što je tu između ostaloga. Nakladnici su po ovme prije neizmjenjenog amandmana, dužni dostaviti Ministarstvu podatke o tvrki, sjedištuk imenu, prebalištu svih osoba koje imaju udjele. Kome će oni to morati, ne ministarstavu, nego Hrvatskoj gospodarskoj komori. Ali gledajte ovaj Sabor ima načina na kontrolira, ovaj SAbor može reći ministru dostavite nam te podatke, da SAbor i javnost kontrolira kakvi su to udjeli u novinama. A ministar ako to ne napravi pa Sabor može interpelacijom tražiti da se ministar smjeni. Ali Sabor ne može kontrolirati na taj način Hrvatsku gospoarsku komoru. Ne može. Mi ako ovo preselimo u Hrvatsku gospodarsku komoru nema kontrole javnosti više nad tim. Ako se to želi postoći, onda je ovaj amandman dosta lukavo poslan. Dosta lukavo. Ali, ja mislim da je razlog puno proizačiniji. DA se ministra oslobodi dijela brige. I jer vjerojatno je ministar rekao dajte mi maknite to iz ministarstva da se ja još i medijima ne bavim, jer su mi sada ovdje po novom ustrojstvu i zaštiti okoliša natrpali ne znam što sve ne. I maknite mi medije. Ali oprostite ministar se borio da bude ministar. Išao u utrku izbornu da bude ministar, pa sada kada je to izborio, pa neka radi posao koji mu je u nadležštvu. Hvala.
Hvala. Predstavnik Vlade.
Dozvolite gospodine zastupniče samo da otklonim jedan netočan navod, naime ustvrdili ste da smo programsku osnovu izbacili iz teksta zakona a zaboravili je iz pojmovnika. Ja bih vam ukazao upravo da je obratna stvar. Naime o klauzuli sasvjesti o kojoj ste vi rekli da je izbrisana ono vam je opisano u članku 26. stavak 2. ne bih sada zbog drugih čitao. Ali u svakom slučaju pronaći ćete tu kada se promjeni programska osnova sljede sv aona prava koja ste spominjali. A što se tiče zaštite izvora informacija, ja bih vam preporučio da pogledajte preporuku Europsku preporuku R7. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. A sada ima riječ gospođa zastupnica Jelena Pavičić Vukičević. Izvolite.
Hvala vam najljepša gospodine potpredsjedniče, uvaženi predstavnici Vlade, kolegice i kolege zastupnici. S obzirom da je ovaj prijedlog konačniu prijedlog zakona koji je sada pred nama već jednom usvojenm u ovom viskom Domu, kao što znamo iz formalnih razloga Ustavni sud Republike Hrvatske je ukinuo taj važeći zakon zato što nije bio usvojen kvalificiranom većinom svih zastupnika. Dobar dio današnjih izlaganja i od strane predlagatelja u ime klubova pa i u sad pojedinačnim raspravama, odnosno tih stajališta imali smo prilike čuti, ali se čini zapravo da ovo ponavljanje repeticije koju smo sada imali, a zbog amandmana Vlade itekako dobro došao i pokazalo se zapravo ono što je u teoriji književnosti iznimno popularno, a to je da zapravo svako novo čitanje nosi i novu interpretaciju pa tako smo i danas imali prilike vidjeti jednu posve novu interpretaciju ovog Prijedloga zakona o medijima posebice iz razloga što je Vlada to upotpunila sa amandmanima koji bacaju posve drugačije svjetlo na sam konačni prijedlog zakona. Mislim da bismo ipak činjenicu da se ovaj zakon nalazi pred Hrvatskim saborom trebali iskoristiti u pozitivnom smislu kao jedan kritički osvrt na same odredbe zakona, ali i kao doprinos u izgradnji istinskih javnih medija. Dopustite mi stoga zapravo par slikovitih opservacija. Danas smo veći mali prilike čuti o važnosti naslova i u svijesti svakog pa i podnaslova u svijesti svakog čitanja. Za formiranje naslova i podnaslova odgovoran je urednik, a naslovi i podnaslovi daju informaciju o tekstu koji slijedi te bez obzira iako je sadržaj teksta u suprotnosti s naslovom, čitatelj najčešće zapravo zaključuje na temelju bombastičnih naslova. No čest je slučaj da zapravo naslovi, dakle za koje je odgovoran glavni urednik, završavaju upitnikom što glavnog urednika poslije često apstinira odgovornosti iako naslov i tekst koji slijedi zapravo prenose dijametralno suprotne sadržaje. Čini se zapravo da javno informiranje postaje sve više proizvoljno, da sve rjeđe potiče toleranciju i kulturu dijaloga, a da zapravo sve manje potiče promicanje vrednota pravne i socijalne države i stog razloga smatram neprihvatljivim da se ovakvim prijedlogom zakona dodatno pogoduje takvoj situaciji. Jedan od izrazitih problema koje tretira ovaj medijski zakon svakako je mislim da ćete se svi složiti, tretiranje govora mržnjom. Koliko god govorili o potrebi sprječavanja sankcioniranja govora mržnje činjenica je da je on prisutan zapravo u svakom mediju i da ta njegova prisutnost ne mora biti eksplicitna. Govor mržnje može se latentno provući kroz medije koje gledamo, slušamo ili čitamo, dakle ne samo direktnim izričajem već i indirektno onime što smo propustili reći. Neprijateljstvo i nesnošljivost dominiraju, a mediji svi znamo trebali bi posebno raditi upravo na sprječavanju tih pojava. Ovim se zakonom samo konstatira što je poželjno, a koje nepoželjno ponašanje. Zapravo jednim člankom se tretira poželjno, a drugim člankom nepoželjno ponašanje. Kada se prekrši zakon tada nas očekuju prave sankcije koje se kroz institute ispravka i odgovora te prekršajnih odredbi tretiraju čak u 22 članka ovog prijedloga zakona. Posve je nedopustivo zapravo žalosno da se u govoru mržnje poticanjem rasne, spolne, vjerske, nacionalne pa i kulturne diskriminacije služe u ostvarivanju svoga cilja i oni mediji koji se dijelom financiraju iz državnog proračuna pa zapravo i iz proračuna jedinica lokalne samouprave. To doista smatram nedopustivim i nadležno bi ministarstvo trebalo uskratiti financijsku potporu ovim medijima koji svoj medijski prostor namjerno zloupotrebljavaju vrijeđajući i omalovažavajući pojedine osobe zbog različitih vjerskih, nacionalnih ili političkih stajališta. Upravo se iz tog razloga i javljam u ovu raspravu nastavno na kolegu Stazića o člancima 12. i 13. koji su doista nedorečeni, koji tretiraju samo obavezu ministarstva, odnosno sada Hrvatske gospodarske komore da u roku od tri dana od dana primitka prijave tiska upisnik koji se vodi u nadležnom ministarstvu ili pri Hrvatskoj gospodarskoj komori moraju dakle izdati potvrdu. No ako nakladnik prilikom pokretanja medija potvrđuje, utvrđuje i objavljuje svoj programski sadržaj, programsku osnovu što je obaveza svakog nakladnika i tako treba i biti, potrebno je postaviti pitanje što ako je taj sadržaj neprihvatljiv i u svjetlu ovog zakona kada bude usvojen što ako je taj sadržaj, odnosno programska osnova neprihvatljiva i protuzakonita. Što ako se nađe nakladnik kojem padne na pamet da podnese zahtjev da za taj zahtjev, dakle upis u upisnik da podnese za skinheadsov časopis "Vanzin". Hoće li i tada ministarstvo izdati potvrdu što bi se zapravo prema stavku 5. članka 12. moglo i zaključiti, dakle da nadležno ministarstvo ne smije odbiti izdavanje potvrde o prijavi ako prijava sadrži sve podatke iz prijašnjih stavaka, dakle načelno moglo bi se dogoditi da i takav časopis takve provenijencije doista dobije potvrdu. Naravno izmijenjen amandmanima Vlade Hrvatska gospodarska komora preuzela bi ovlasti Ministarstva kulture, doista posve neopravdano o tome je govorio kolega Stazić, a iz ovoga što ste vi rekli gospodine državni tajniče usuđujem se reći da smo umjesto da popravimo tekst zakona sa amandmanima koje javnost štiti od pojavljivanja medija problematičke programske osnove zapravo Vlada svojim amandmanima predlaže odstranjivanje programske osnove kao ključnog elementa pri formiranju, ali i daljnjem funkcioniranju medija pa i u odnosu medija i nakladnika s jedne i novinara s druge strane. Čini mi se zapravo da ovu zališnost koju ste utvrdili što se tiče programske osnove da je to zapravo jedan od elemenata koji se trebao i više i češće puta ponoviti u samom prijedlogu zakona, a ne da se i odstrani s onih mjesta za koje vi smatrate da je ovdje suvišno. Hvala.
Zahvaljujem. Gospođa zastupnica Željka Antunović. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege zastupnici. Ja sam ustvari jako zadovoljna što imamo pred sobom tekst ovog zakona i u najvećem dijelu tog teksta on je dobar čak i više od toga. Mislim da treba u ovoj raspravi posebno spomenuti i to da je on do ovog trenutka prošao jedan prilično dugačak put, jednu prilično dobru pravu demokratsku proceduru pripreme samog teksta. Naime punih godinu i pol dana hrvatska javnost, profesionalna, interesna, politička raspravlja o ovom zakonu. Dobro je i to što nije bilo prevelikih tenzija kod tih rasprava. Dobro je što se u javnosti jasno prepoznavalo gdje možda neki interesi prelaze granicu interesa, pojedinačni interesi prelaze granicu nacionalnih interesa u odnosu na pitanja uređivanja medijskog prostora i s tim u vezi bržeg i kvalitetnijeg razvoja demokracije i demokratskih vrijednosti u hrvatskom društvu. Jako je dobro u ovom tekstu zakona što on ne robuje nalazima, preporukama ili zapovijedima Europe ili razvijenih europskih zemalja kao što je jako dobro da taj tekst itekako se bazira na tim preporukama. Naime ja posebno cijenim u ovom tekstu to što on nudi rješenja u mnogočemu koja su sukladna demokratskim standardima i standardima zemalja Europske unije, ali su isto tako dovoljno specifična da zaštite, razvijaju i podupru razvoj pluralizma, medijskog pluralizma u Republici Hrvatskoj, razvoj medijskih tržišta u Republici Hrvatskoj, a na taj način i razvoj s jednog specifičnog oblika poduzetništva u Hrvatskoj, nakladničkog poduzetništva. Normalno ovo zadnje ovisit će i u mnogo čemu i o konačnom rješenje u članku 37. ovog Zakona o čemu se u ovoj raspravi ali i u prethodnim raspravama dosta govorilo. Ja sam posebno zadovoljna što mi sjedeći s ove strane, pa i neki drugi koji sjede u ovom Saboru možemo govoriti da smo dosljedni u zastupanju stajališta i zaštiti interesa Republike Hrvatske kada se govori o medijskom prostoru. Ovakva rješenja bazirana velim na vrlo širokoj raspravi zagovarali smo u prethodnoj godini, ova ista rješenja danas dolaze kao prijedlog jedne sasvim drugačije političke opcije i Vlade, zagovaramo i danas zato što čvrsto vjerujemo da su ona dobra za ostvarenje konačnog cilja. Sve naše primjedbe koje su izrečene, neke od njih ću ja ovdje i ponoviti, ponavljamo i ponavljat ćemo jer držimo da su ključne, opet i ovaj put bez posebnih pretenzija da će nas se poslušati ali ipak ponavljat ćemo ih jer posljedice tih nekih odredbi bez obzira što ih je malo u ovom Zakonu, mogu biti kobne i mogu biti loše i mogu unazaditi nešto što ovog trenutka u cjelini unapređujemo. Dvije su ključne stvari koje želim naglasiti iako su ovdje spominjane. Prva se odnosi na maksimiranje praga poduzetničke koncentracije u području nakladništva. Postoji meni osobno a dosta sam pažljivo pratila razvoj nastanka ove norme u prijedlogu nejasna situacija. U prvom tekstu koji je Vlada stavila na raspravu nije bilo nikakvog ograničenja, odredba iz prethodnog Zakona je potpuno ispuštena i sve je prebačeno isključivo na zakonsku regulativu kojom se regulira tržišno natjecanje. Razvojem događaja, znači nekakvim sugestijama, jer u toj raspravi koja je vođena, su se apsolutno svi bez obzira iz koje opcije dolazili založili da se mora zaštititi pluralizam medijskog prostora, Vlada prihvaća tu sugestiju a onda prelazi u drugu krajnost. Radikalno maksimira prag na 40%. Ja sam danas čula ovdje različitih rasprava u odnosu na taj prag, međutim, jedna je stvar koja se ovdje spominjala netočna. Nema jedinstvenog rješenja nigdje u Europi i činjenica je da svaka zemlja sukladno svojim uvjetima definira koja je ta granica, koja eventualno može ugroziti pluralizam medija. Neki govore o sprečavanju monopola. Ja ne želim u ovom trenutku i ne bih htjela da ova odredba bude ta koja će sprečavati monopol, za to imamo druge zakone, ono što je bitno mi moramo zaštititi pluralizam medijskog prostora, slobodu, raznolikost i pluralizam. Ali to ne smije biti razlog da mi zbog nekakvih svojih možda paranoja ili nekakvih krivih informacija o tome kako je to definirano u svijetu prijeđemo u drugu krajnost pa onda zaustavimo razvoj poduzetništva u oblasti nakladništva, a s druge strane nećemo ni na koji bolji način ovakvom jednom oštrom i rigidnim pragom nećemo osigurati veći pluralizam medijskog prostora nego ako unesemo normu koja će biti prihvatljivija razvoju poduzetništva. Ako ne budemo dovoljno slušali moguće posljedice i sve one koji nas upozoravaju na to u konkretnom životu, neki su mogući primjeri ali to nije ni prvi ni zadnji ovdje spominjani u konkretnom životu mogli bi se pojaviti ozbiljni problemi, problemi Vladi, problemi državi a onda to znači i nama svima koji imamo nekakvu obvezu politički potvrditi okvire u kojima neće propadati tvrtke u kojima će se razvijati poduzetništvo, u kojima će se povećavati broj zaposlenih bilo u novinarskoj bilo u nekim drugim profesijama koje su vezane uz izdavaštvo i medije i uz pluralizam medija. Ovo je naše upozorenje a vidjet ćemo što će biti konačna odluka. Meni je žao što mi se čini ne mogu se oteti tom dojmu da niti resorni ministar a niti predsjednik Vlade nisu dovoljnu pozornost posvetili ovom izuzetno važnom, ne toliko politički atraktivnom ali izuzetno važnom Zakonu, važnom i za onaj konačni cilj približavanja Hrvatske Europskoj uniji, za važan cilj razvoja demokracije i pluralizma u Hrvatskoj, važan cilj i za razvoj političkih sloboda pa i ja bih rekla političke scene osim državnog tajnika kojem odajem dužno priznanje jer čini mi se da je jedini u vladinoj strukturi iznio teret ovog Zakona i čini mi se da pokazuje visoku senzibilnost mislim da bi se i predsjednik Vlade bar sada prije donošenja Zakona trebao zbog ovih nekih ključnih odredbi malo više pozabaviti ovim Zakonom. I svakako podržavam i inzistiram tražit ću, napravili smo te amandmane da programska osnova koja nije možda najključniji dio ovog Zakona, ali nije sigurno ni višak ostane u tekstovima onako kako je to u prvotnom prijedlogu a ne kako se izbacuje u amandmanima koji su došli na vrijeme ali ipak u zadnji čas kako bi o njima možda što manje mogli raspravljati. Eto o konačnim rješenjima ovisit će vjerojatno i moja odluka o tome kako ću glasati o ovome Zakonu, i bilo bi šteta da ovako dobar zakon zbog nekih primjedbi ne dobije možda i konsenzus u ovome Saboru što bi bilo i jedan demokratski iskorak i dobro za sve nas.
Hvala. Pozdravimo učenike Hotelijersko-turističke škole iz Zagreba koji su ovdje u našem Saboru. Gospodin zastupnik Slaven Letica je na redu. Izvolite.
Poštovane kolegice i kolege, gospodine potpredsjedniče Bebić. Jedno pola minute ili minutu ću posvetiti, imam jednu građansku obvezu jučer sam bio u Strasbourgu sa našim premijerom i mislim da sam dužan upoznati i saborske zastupnice i zastupnike i javnost sa njegovim briljantnim nastupom, ako ... kritizira, znači neki su nam poslije toga pristupili stari parlamentarci i kazao da je to bio jedan od najboljih nastupa jednog predsjednika Vlade u Parlamentarnoj skupštini Vijeća Europe, poslije toga sam mu kazao da ću to kazati ali da se ne umisli jer postoje doma ozbiljni problemi koji se ne mogu diskutirati na takvim forumima. Sada nekoliko stvari o kojima bih ja tu htio kazati, ja relativno dobro poznajem novinare, urednike, vlasnike, čitavu medijsku scenu i moram kazati da sam malo bio tu osupnut istupom Katarine Fuček koja nema dobre uvide u taj svijet, koji je vrlo zanimljiv, kontroverzan koja je posumnjala u motivaciju gospodina Pere Kovačevića koji je govorio tu u ime Kluba HSP-a, hoteći kazati da je Klub HSP-a na neki način odvjetnički zagovarao stajališta ili interese nekog od naplatnika ako sam dobro razumio. To svakako nije točno. Ovdje se radi o puno ozbiljnijim stvarima. i stim u vezi, drugu stvar koju hoću kazati, ovdje pred sobom imam jednu vrlo dobru empirijsku studiju koju je radio OESS u osam zemalja baš u odnosu na koncentraciju, odnosno na maksimalni prag nakladničkog i vlasničkog udjela u osam europskih zemalja. Ne stoji tvrdnja Joze Radoša da su poslije neki europski pragovi koji su 40%, oni osciliraju od recimo Finskog iskustva, gdje dva nakladnika kontroliraju preko 80% dnevne naklade i tjedne naklade do Norveškog primjera gdje praktički jedan nakladnik kontrolira manje više cijelo trižište. I u tom smislu i ograda javna OESS-a u odnosu na imputiranu tvrdnju da je on htio utjecati na privatizaciju Slobodne Dalmacije ili da je predlagaču zakona sugerirao neki konkretni postotak je naprosto na tragu tog izvještaja koji pokazuje da u Europi nema pravila. Ono što je za nas vrlo važno, jest konkretni slučaj Slobodne Dalmacije, ali još ozbilniji slučaj medijskog kolonijalizma kojem je izložen cijeli svijet, srednje i istočne Europe, gdje su strani vlasnici upali najprije u tiskane, pa u elektroničke medije i postoji opća tendencija, dominacija na tom području. Kad je u pitanju Hrvatska, specifičnosti hrvatskog medijskog tržišta su vezane uz srodnosti jezika. I zbog toga kad se promatra Hrvatska mora se promatrati Hrvatski medijski, politički, kulturni i regionalni, pa i sigurnosni interes na širem prostoru. Naime, Hrvatski književni jezik se relativno dobro razumije i u Bosni i Hercegovini, i u Srbiji i u Crnoj Gori. I zbog toga ako hoćemo osigurati nekakve interese da imamo neki tip utjecaja, da ne kažem identitentne ili kulturne dominacije na tom širem prostoru, onda bi dobro bilo zadržati postojeće odredbe o maksimalnoj koncentraciji, tj. prije privatizaciji da ta odredba bude 40%, jer je to u Hrvatskom nacionalnom interesu. Inače će se dogoditi u skoroj budućnosti, da se može dogoditi, da recimo Slobodna Dalmacija izlazi na čirilici i da je vlasnik iz Beograda. Prema tome, to nije nikakvo pretjerivanje, nego je to jedna realna mogućnost. Kad se tiče samog medijskog tržišta u Hrvatskoj, ono je najbliže Finskom iskustvu, i to je jedno dragocijeno iskustvo gdje postoji vrlo široka, bogata i rastuća lepeza regionalnih, lokalnih, gradskih i drugih tiskovina, i to je u Hrvatskoj potrebno također sačuvati, i u tom slučaju o tom faktoru također treba voditi računa. Što se tiče nekih konkretnih odredbi u prijedlogu zakona, kojeg osobno smatram vrlo kvalitetnim, imao bih jedan prijedlog u odnosu na sustav oglašavanja i ograničenja prava na oglašavanje, nisam razumio, zašto se ne bi mogli oglašavati lijekovi i medicinski postupci, koji su dostupni samo preko liječničkih recepata? To će svim liječnicima biti sasvim nerazumljiva odredba, jer u tim oglašavanjima ako su istinita i korektna može se skrivati edukativni aspekt. Ono što bih svakako trebalo zabraniti, oglašavati jesu nadliječničke usluge koje danas caruju u dnevnim medijima, i svi … koji obećavaju imaju hiperoptimističke poruke u odnosu na terapijske procedure. To je osnovni problem i u Hrvatskoj tradiciji oglašavanja donedavno praktično do razdoblja komunizma su postale striktine kontrole od Hrvatskog liječničkog društva koje su olabavile i vi praktički danas možete javno propagirati ugradnju umjetnog kuka, a da ne navodite ono što morate navesti ako to oglašavate u Sjedinjenim Američkim Državama sve rizike, sve bolove, sve nevolje i što god hoćete stim u vezi. Zadnja stvar koju bih htio kazati se tiče subpene koja se predlaže u članku 30. ona je doista veliki presedan, znači radi se o narušavanju doista stečenog prava novinara koje ponekad znalo biti i zloupotrebljeno na zaštitu izvora informacija. U amandmanima Kluba HSP-a o tome je već dovoljno kazano. Ovo konkretno riješenje može biti čak motivirano sa slučajem Gotovina i objavljenim intervjuem. Međutim, vi morate znati da se ni Carla Del Ponte i Haški Tribunal nisu usudili izreći subpenu u konkretnom smislu Josipu Joviću kao tadašnjem glavnom uredniku Slobodne Dalmacije, koji je integralno objavio svjedočenje zaštićenog svjedoka optužbe sadašnjeg predsjednika Republike, jer je to presuptilno pitanje. Pogotovo je definirano prilično široko u odnosu na stavak mislim 3. članka 3. koji je definiran vrlo široko i sa, subpena bi se praktički mogla odnositi od objave nekakvih ne znam lascivih, pornografskih sadržaja do sadržaja koji ugrožavaju nacionalnu sigurnost. Dakle, ja mislim da u konkretnom slučaju kad je u pitanju Slobodna Dalmacija ne smijemo kao nojevi zabijati glavu u pijesak, dakle ovaj zakon će imati direktne implikacije u odnosu na privatizaciju Slobodne Dalmacije koja će bankrotirati kroz 3, 4 ili 6 mjeseci to je prvi faktor. Drugi faktor, ja sam osobno razgovarao sa predsjednikom Novinarskog društva koji o tome nema stav. Nakladnici o tome ne žele imati stav, i novinari Slobodne Dalmacije su samo zainteresirani da prežive. A, i da država ako ne dopusti njihovu privatizaciju i razvoj u ovom širem regionalnom kontekstu medijskog prisustva i u Bosni i Hercegovini i u perspektivi, i u Srbiji i Crnoj Gori da se ne bi dogodili obrnuti procesi mora ponuditi nešto. Slučaj Vijesnika i Slobodne Dalmacije kao državnih skupih medija pokazuje da se o tome mora javno govoriti na transparentan način. I zadnja stvar mala koja se tiče sukoba interesa u novinarstvu. Bilo bi dobro da se odredi samo jedan mali članak koji bi uputio nakladnike i profesionalne udruge da reguliraju taj problem. Jer osnovni problem novinara je danas veliki pritisak oglašivača i dominacija oglašivača. Čak su pritisci tajnih službi političara stranaka smanjeni. Međutim, ako veliki oglašivač, a takvih je u Hrvatskoj 5, 6 napravi pritisak i na vlasnike i na urednike, neće taj novinar i novina objaviti sklandal privatizacije u HT-u u INA-i, Privrednoj, Zagrebačkoj, bilo kojoj drugoj banci, jer ti oglašivači čine veliki supstitalni dio i prihoda i profita tih velikih nakladnih kuća.
Hvala lijepa. A sada gospodin zastupnik Zlatko Kramarić.
Hvala gospodine potpredsjedniče Hrvatskoga parlamenta.
Oprostite, samo, evo ja se ispričavam. Previdio sam da je bio jedan ispravak netočnog navoda. Pa se ispričavam. Gospođa Katarina Fuček ima ispravak netočnog navoda.
Želim ispraviti netočan navod gospodina Letice. Da sam krivo shvatila gospodina Kovačevića koji je obrazlagao prijedlog u ime HSP-a. Zapravo kad sam govorila o mogućoj dopuštenoj koncentraciji, iznijela sam razmišljanja koja su se javljala u javnosti, a isto tako i na odborima o onom prijedlogu da je, da bi trebalo urediti i dopuštenu koncentraciju iznad 40%, ako je interes javnosti veći od toga. O tome sam govorila. Što znači da sam se i nastavno nadovezala na raspravu gospodina Kajina koji je u ime Kluba IDS-a obrazlagao prijedlog, da su, da mediji posjeduju i stvarnu političku moć. Rekla sam da sigurno amandmani koji su upravo stigli sa takovim prijedlogom od HSP-a postoji mogućnost da su i interesi u određenim pritiscima, da se i to ugradi. Zašto bi HSP- u tom smislu bio isključen iz toga? Hvala.
Dobro, ispravili ste. Hvala. Povreda Poslovnika, gospodin Kovačević.
Uvažena zastupnica povrijedila je članak 209. stavak 2. ona svoje mišljenje iznosi. Od kuda ona zna što smo mi mislili a mi kao "pravaši" nikada se ne služimo tim metodama o kojima ona govori.
U redu, dali ste svoje mišljenje. Idemo dalje. Izvolite!
Još jedanputa hvala vam, gospodine potpredsjedniče hrvatskoga parlamenta. Postavlja se zapravo jedno logično pitanje da li bismo mi o ovom zakonu uopće raspravljali da se nije dogodilo u prošlom sazivu parlamenta jedan faul kad smo ovaj zakon donijeli krivom većinom. To nije bilo dobro svakako zbog toga što se to pokazivalo iako je bilo upozorenja da se na taj način siluje demokracija i da oko ovakovih stvari treba biti kud i kamo pažljiviji i treba poštivati zakone i Ustav Republike Hrvatske koje smo na kraju krajeva i sami donijeli. I kako možemo očekivati ozbiljnost od javnosti ako i sami poneki puta se ponašamo tako da donosimo zakone koji nam onda padnu na Ustavnom sudu zbog toga što su doneseni na krivi način. Ako bi još bio skloniji nekom ajde gotovo i autocinizmu onda bismo mogli reći da je gotovo jedna konstanta ovoga zakona taj što ga kao i onda brani gospodin Antolović. Onda je bio čini mi se pomoćnik ministra, danas je državni tajnik a naše ponašanje spram tog zakona je vrlo zanimljivo. Onda je ondašnja opozicija, današnja opozicija bila protiv toga zakona a sadašnja opozicija a ondašnja pozicija bila je da se taj zakon donese. Postavlja se pitanje da li je doista to mudro da naš odnos prema određenim zakonima ovisi od toga da li obnašamo ili ne obnašamo vlast. Ja mislim da to nije dobro. Na taj način se pokazuje da ignoriramo zapravo meritum stvari, da nas sadržaj ne zanima nego jednostavno se postavljamo da li mi neke procese možemo ili ih ne možemo kontrolirati. Kad ih ne možemo kontrolirati onda smo a priori protiv a kada smo u mogućnosti da ih kontroliramo onda smo i za ono što smo do nedavno bili protiv. I to pokazuje ipak jedno stanje duha, da živimo u jednom pretpolitičkom vremenu i da ti procesi demokratizacije i normalizacije odnosa u našem društvu ipak su više naša želja nego što je to stvarnost i rasprava o ovom zakonu na najbolji način potvrđuje odnosno demantira sve one koji misle da smo doista prevalili jedan veliki put demokratizacije uspješno. Bojim se da ćemo ipak morati ići na popravne ispite. Nadalje, ovaj zakon kao i onda je, mislim da je to kolega Pupovac uputio na tu činjenicu, pokazuje kako smo ipak zarobljenici jedne stare paradigme. Očito da mnoga naša razmišljanja onih ljudi koji pišu zakone su ispod ove civilizacijske razine, da se ipak u ovom svijetu mnogo stvari događaju na planu medija a da mi zapravo smo na neki način gotovo da se nismo odmakli dalje od Ljudevita Gaja i 19. stoljeća i početka 20. stoljeća i da manje više sva naša zakonska rješenja, regulativa se zapravo odnosi na to područje. I dobro je da u tom području pokazujemo određeni senzibilitet i da mi ovdje govorimo o ljudskim pravima, manjinskim pravima, pravo na seksualnu orijentaciju i čitav niz ovih novih generacijskih ljudskih prava uvodimo ali recimo opet zaboravljamo jedan cijeli svijet, jedan segment koji je ostao nezahvaćen i kojeg nije nijedno zakonsko rješenje, nijedna zakonska regulativa nije obuhvatila. Mislimo da je to loše iz jednostavnog razloga da ovdje gdje na neki način propisujemo i pokazujemo to svoje europsko demokratsko lice mi zapravo omogućavamo da se ove neželjene posljedice prolaze bez regulative u jednoj drugom segmentu. Tako svijet Interneta ni na koji način nijedno zakonsko rješenje iz ovoga teksta prilično opsežnoga nije obuhvatila. I doista se bojim da je zapravo i ovo zakonsko rješenje rješenje sa jednim kratkim trajanjem i da ćemo vrlo brzo biti suočeni upravo pred pritiskom toga što se događa u svijetu što nećemo moći ignorirati da ćemo i to morati regulirati. Evo, imate jedan banalan primjer da Hrvatska televizija nije dobila dopuštenje da prenosi borbu našeg kolege saborskog zastupnika. Odite samo na Internet i možete tu borbu pogledati bez nekih većih problema i što pokazuje kako danas jednostavno ne može postojati i ne postoji kategorija nešto što bi bila ne znam tajna ili što bi ne znam ostalo skriveno od očiju javnosti. I upravo zbog toga to je i moja najveća primjedba ljudima koji su pisali ovaj stari novi zakon što zapravo ostaju ukopani u paradigmi koja bojim se da rješava smo dio onih naših problema a to je da se uglavnom zapravo bavi ovim novinama a vrlo malo ili gotovo ništa televizijom a vrlo malo ili gotovo ništa ne govori o novoj vrsti medija. I bojim se da ako to na pravi način se s time ne uhvatimo u koštac da ćemo imati upravo zakone koji će biti parcijalni i polovični i koji zapravo problem neće uspjeti rješavati. Ali isto također čini mi se da je bitan ovdje već više puta spomenut taj članak 37. problem koncentracije, problem vlasništva, problem strukture vlasništvo isto se nadaje čitav niz pitanja. Mi zapravo o tome samo govorimo načelno. To struktura vlasništva je priča koja se eto ponavlja već desetak godina a da zapravo niti javnost a niti mi kao saborski zastupnici zapravo ne znamo o čemu govorimo jer je struktura vlasništva manje više svih medija u Hrvatskoj zapravo potpuno skrivena i o njoj se samo zapravo više naslućuje. Neki su govorili ovdje da je dobar dio tog vlasništva da nije domaćega podrijetla, da su naši mediji u rukama stranaca a opet ako već hoćemo da govorimo o ovim nekim starim paradigmama onda je još Fihte tamo 18., odnosno početkom 19. stoljeća rekao da tko vlada znakovima da taj vlada i ljudima i očito tu negdje zapravo sada smo i napipali bit i ovoga zakona a to je taj problem koncentracije. Moram reći da svi ovi pojmovi kao što je javni opći interes, da je zapravo vrlo nejasan, uvijek je važno tko ga to definira. Za nekoga nešto može biti od javnog interesa, za nekoga drugog to uopće ne mora imati tu dimenziju. I bojim se da je zapravo cijela priča stala na našem nejasnom odnosu prema monopolima pa nam negdje monopoli odgovaraju, negdje drugdje nam ne odgovaraju i ovdje je sada zapravo u igri očito "Slobodna Dalmacija". Ona dilema između bankrota ili koncentracije ili supstitucije te koncentracije nekom drugom moći mislim da je to zapravo pravo pitanje i to pitanje na neki način mi moramo imati na njega jasan odgovor. Ja mogu doista vjerovati da list koji je izlazio do nedavno i preko 100 tisuća primjeraka, za kojega su čitava jedna regija a što bi se reklo i šire je za njega emocionalno i na mnoge druge načine vezana da doista se ne može dovesti u poziciju da dođe pod bankrot. Ali s druge strane, isto je vrlo važno tko će kontrolirati taj medij. I sada ako se izbjegava definiranje toga javnog interesa pa zapravo država tj. Vlada, tj. čita i onda vladajuća struktura pokušava zapravo supstituirati i ostvariti utjecaj i pokriti ovaj medijski prostor na neki način kontaminirati ga sa svojom ideologijom, svojim sustavom vrijednosti i na taj način zapravo ostvariti ovaj politički utjecaj, kontrolu i na jedan drugi suptilniji način. Mislim da je to zapravo pravi problem a da sva ova poboljšanja o kojima nam je državni tajnik govorio da oni zapravo ostaju uvijek samo na, mislim reći da su u članku 2. pobrojane određene definicije. Bojim se da od definicija se ipak ne živi. Nije loše imati jasne definicije i bolje definicije, ali mislim da se problem krije na jednom sasvim drugom terenu i to nam otprilike mora biti jasno. Iako zapravo moj apel bi onaj bio, i tako sam otprilike zapravo i započeo da pred ove senzibiliziranosti za čitav niz, kažem, novu generaciju tih ljudskih, građanskih prava, da ih doista zaštitimo i da ih nitko više se ne usudi dovesti u pitanje i da ih na jasan način promoviramo i da to doista jest konsenzusom stav ovoga Parlamenta. To mora biti naš prioritet i to je dobro, ali da isto moramo imati na umu da se ta, da se njihovo kršenje može na drugi način koji nije definiran i nije reguliran, dovesti u pitanje i s druge strane, da ovaj u odnosu prema monopolima, prema koncentraciji imamo stav koji ne ovisi o činjenici da li ovoga momenta participiramo ovu vlast, odnosno da li kontroliramo vlast ili smo tek zapravo pozicija. Dok se tako budemo ponašali, bojim se da do neke velike medijske sreće u Hrvatskoj neće biti. Hvala.
Zahvaljujem. Na redu je poštovana zastupnica Jagoda Majska-Martinčević. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Gospodin zastupnik Letica je ovdje spomenuo standardni hrvatski jezik. Drago mi je da ga je spomenuo premda u kontekstu o kojem ja ne bih govorila, naime, on ga je spomenuo u kontekstu moguće ćirilićne, ako sam dobro shvatila, varijante Slobodne Dalmacije ili nekog drugog lista. Ja bih, međutim, o hrvatskom standardnom jeziku progovorila u kontekstu ovog našeg novog Zakona, premda on o tom jeziku ne govori. Ne može govoriti jer to nije u prirodi zakona da se bavi jezikom. Ali u prirodi zakona svakog pa i ovog, jest da se bavi pravom, a kako se ovaj naš Zakon o medijima bavi pravom i nakladnika i novinara, ja bih se upitala što je s pravom čitatelja na dobar standardni hrvatski jezik? Kažem to zato jer su nam ovdje puna usta slobode, zaštite vlasničkih odnosa, pluralizma mišljenja, međutim, ja se pitam što je sa zaštitom čitatelja od nepismenosti, od pogrešno napisanih ili izrečenih informacija, jer to također jest pravo na pravu, dobru, korisnu, suvislu i istinitu informaciju. O tome zakon, naravno, ne govori. O tome bi morali govoriti urednici i novinari ili barem o tome razmišljati, kako bi se zaštitio onaj konačni potrošač, dakle, čitatelj. Legislativa se ne može, barem ova, baviti pitanjem jezika, ali bismo možda mogli i mislim da nam je to i dužnost, ovoga mjesta, nešto reći o kvaliteti u službi istine. A kvaliteta je u ovom slučaju, u ovim primjerima o kojima ja govorim, usko povezana upravo sa ispravnom i točnom informacijom. Jer što može čitatelj drugo očekivati ili zaključiti ako mu se gotovo svakodnevno bilo u pisanom, bilo u elektroničkom mediju serviraju kriva imena, govori se potpuno pogrešno ili se tako piše. Jako puno novinara ne poznaje ni najosnovniju abecedu gramatike, sintakse, to je nažalost opća pojava koja vjerojatno vuče korijene iz edukacije, iz školstva, iz općeg obrazovanja, ali je činjenica da o tome treba povesti računa. Jer ako smo shvatili ovaj Prijedlog zakona o medijima, ja sam o tome govorila i na odboru, da je on na putu kako bi uredio odnose konačno odnose između medija i građana, kako bi se taj put konačno otvorio i bio dvosmjeran, da dobrobit i jednih i drugih, tada mislim da bi se o kvaliteti, a pogotovo o pismenosti medija moralo progovoriti. S druge strane, čini mi se ono što će sasvim sigurno biti na boljitak čitatelja, ja prije svega govorim sada o njima, jest konačno definirano pravo na ispravak, na odgovor, dakle, na punu informaciju ukoliko je bilo čime oštećen. Ja bih samo htjela ovdje podsjetiti one koji znaju i reći onima koji ne znaju, podatak Hrvatskog helšinskog odbora jest za prošlu godinu 9 stotina neobjavljenih ispravaka građana. To je porazna činjenica, to je zapravo katastrofalno, katastrofalni pokazatelj stanja u našim medijima u protekloj godini. Ako ovaj zakon o kojem danas raspravljamo bude takve anomalije, ja bih rekla i devijacije, ispravio, barem donekle, time ćemo možda najviše učiniti upravo u onim proklamiranim načelima i slobode, i zaštite, i pluralizma, itd., itd. Jer ostati samo deklarativno na tim lijepim riječima i na tim lijepim mislima, a ne učiniti ništa, odnosno ne vidjeti u praksi rezultat toga, ostaje mrtvo slovo na papiru, što se ja doista nadam da ovaj zakon takav neće ostati. I ja bih još samo pročitala da sam uložila amandman, nomotehničko usklađenje s člankom 19. predviđenog zakona. Amandman glasi: "U članku 59. stavku 1. točki 3. riječi tijela "državne uprave" zamjenjuju se riječima "nadležnog državnog tijela"." Hvala lijepo.
Zahvaljujem. S ovim smo završili dopodnevni dio sjednice. Nastavak je u 15 sati.
Kolegice i kolege nastavljamo sa sjednicom. Poštovani zastupnik Mato Brletić, izvolite.
... [[Govornik naknadno uključen.]] Dekokratski centar smatra Zakon o medijima vrlo važnim. Iz tog razloga je u prošlom mandatu točnije 2003. godine gospođa Vesna Škare-Ožbolt u ime Kluba zastupnika DC-a dala u proceduru Zakon o medijima. Novinarstvo zadovoljava primarnu ljudsku potrebu a to je potreba za informacijama. Temeljna krilatica novinarstva oduvijek je bila da dobra informacija označava moć jer onaj tko više zna, taj više i može. Ovaj Zakon smatramo vrlo bitnim i važnim jer u njegovim prihvaćanjem djelovati ćemo na daljnji razvoj medija u Hrvatskoj, njihovu raznovrsnost te na taj način što objektivniji prijenos informacija. A kvalitetan Zakon o medijima od nas zahtjeva i Europska unija. Mišljenja smo da bi trebalo bolje definirati zaštitu privatnosti. Točnije da se bolje definira kada se smije povrijediti pravo na privatnost. Trebalo bi propisati da se sudski sporovi o objavi ispravaka rješavaju po hitnom postupku. Što je DC predložio u svom Prijedlogu zakona o medijima. Trebalo bi definirati da je nakladnik medija obavezan na odgovarajući način na početku kalendarske godine ili najmanje jednom u svakoj godini cjelovito obavjestiti javnost o programskoj osnovi, odnosno osnovnoj uredničkoj orjentaciji, osobito kada se radi o opće informativnom tisku, o vlasničkoj strukturi, financiranju i financijskim rezultatima medija. Te svim drugim činjenicama koje su potrebite kako bi javnost mogla prosuditi o vrijednosti obavljanja informacije, ideje, mišljenja. Trebalo bi da li ovim Zakonom definirati prava i obaveze honorarnih suradnika u medijima. Gotovo svaka medijska kuća ima honorarne suradnike koji rade za tu medijsku kuću. Iako obavljaju posao novinara rade i više od prosječnog radnog vremena koje rade zaposlenici u nekim drugim branšama. Honorarci nemaju gotovo nikakva prava od socijalnih, zdravstvenih, mirovinskih. DC podržava odluku o obvezama države radi poticanja pluralizma, raznovrsnosti medija, država bi trebala poticati razvoj, ... [[Govornik se ne razumije.]] te poduzimati aktivne mjere u prilog pluralizma, odnosno raznolikosti medija. Ja kao saborski zastupnik DC-a podržati ću ovaj Zakon. Hvala.
Zahvaljujem. Poštovani zastupnik Marin Jurjević.
Poštovani gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Moje je mišljenje da su mediji u Hrvatskoj odigrali jednu od ključnih uloga u demokratizaciji hrvatskog političkog prostora koji nije baš biti niti istreniran, niti naviknut, niti na pluralizam, niti na demokraciju, pa niti na slobodne medije. Zbog toga mislim da smo dužni pokloniti veliku pažnju ovakvom Zakonu. I mišljenja sam da on u svom najvećem dijelu nije loš. Dosta je već rečeno kroz jutro koliko je tu kod onoga što se predlagalo bilo u prošlom sazivu, koliko je tu novoga ali sve skupa, taj Zakon zaista nije loš i mislim da bi se mogao konsenzusom izglasati. Ovdje su se nekoliko stvari pokazale kao upitne i ja bih kao evo zastupnik koji je iz Splita, rekao isto par riječi oko "Slobodne Dalmacije", je li sigurno da svatko od nas iz Dalmacije na neki način je vezan možda više nego drugi građani i za sudbinu "Slobodne Dalmacije" i ja sam jedan od onih koji je uvjeren kako treba omogućiti sve da se "Slobodna Dalmacija" što prije privatizira. I čini mi se da ova promjena koja je usljedila oko ograničavanja koncentracije vlasništva a to je ono pitanje da li 40% prije nove akvizicije ili nakon, mislim da bi bilo dobro da se prihvati ona formulacija koja je bila u prvobitnom prijedlogu jer zaista već je netko i rekao, vi ne možete ako je to namjera, ako se govori, nitko nije za to dakle, da netko ima monopol nad medijskim prostorom, ja mislim da toga nema ovdje tko tako misli. Ali vi ne možete spriječiti nikako da jedna kvalitetna tiskovina, bilo dnevna, bilo tjedna ili mjesečna ako je toliko kvalitetna, recimo zauzima i 80, 905 medijskog prostora ako bi bila toliko kvalitetna da eto, najveći dio hrvatskih građana baš kupuje nju jer i nema baš puno onih koji su ako govorimo o dnevnim novinama spremni kupovati više novina jer nema utoliko ni novca. Dakle, na neki način ovo što se sada predlaže, ovo što se sada predlaže, može se kazati da bi možda utjecalo i na smanjenje konkurencije, ili omogućavanje konkurencije u medijskom prostoru. Netko je spominjao također prije da je bilo i drugih ponuđaća. Istina je da je bilo i drugih ponuđača ali ponuđać o kojem se ovdje govori je dao najbolju ponudu i šta je vrlo bitno, zagarantirao je da u sljedećih 5 godina neće otpustiti niti jednog radnika "Slobodne Dalmacije". Zbog toga sam mišljenja, a koliko sam vido zadnjih dana o onome što se piše i što se govori u medijima, stručnjaci OESS-a nisu inzistirali na ovakvoj formulaciji koja je sada u prijedlogu, dakle, i ona formulacija od ranije zadovoljila bi stručnjake OESS-a i nikako ne bi značila da se netko zalaže za monopolnu poziciju bilo koga u Hrvatskoj u okviru medijskog prostora a pomogli bismo "Slobodnoj Dalmaciji" da se privatizira veoma brzo i na kraju krajeva da u nju uđe novac koj je nužan i u novu rotaciju itd., da ona uhvati korak sa drugim novinama, ne po svojoj kvaliteti, jer kvalitetu ima nego po nekim drugim stvarima. Zbog toga se ja zalažem, dakle, za onaj stari prijedlog da onaj tko nema već sada ostvarenih 40% može dakle, biti i potencijalni kupac neke evo novine kao što je "Slobodna Dalmacija". Druga stvar, je stvar koju je i onaj bivši prijedlog a i ovi na sličan način ili na isti način su tretirali. To je, ovo otkrivanje izvora informacija mislim da bismo tu morali biti oprezni da ne uđemo u prostor prisiljavajući novinare da otkrivaju svoje informatore, da ne uđemo u prostor koji će u jednom dobro napisanom zakonu uvesti one restrikcije koje bi ga onda dovele ispod razine koja je poželjna da sačuvamo njegov europski kvalitet. Što se tiče naknada za ovu ili onu vrstu boli nije nikakva tajna da su naši građani jako osjetljivi na duševnu bol i da smo jedno od duševnijih društava što se toga tiče kada je u pitanju naknada. I slažem se da nije svaka medijska kuća ili svaka novina ili neki elektronski mediji na isti način u poziciji da obešteti nekoga kada osjeti jaku duhovnu bol pa da se materijalno ozdravi. Dakle, slažem se da taj raspon je dobrodošao u onome smislu šta ne može se svakoga na isti način udariti istom kaznom kad se dokaže da je netko oklevetan i tome slično. Ali isto treba upozoriti da se ni to sredstvo ne zloupotrijebi pa da kad i onda da, kad znamo da bi nekoga uništila velika odšteta da je primjenimo kao malj s kojim ćemo ubiti nekoga na medijskom prostoru samo zato jer se nama zamjerio. Evo toliko. Hvala.
Zahvaljujem. Poštovana zastupnica Zdenka Babić-Petričević.
Gospodine predsjedniče, dame i gospodo kad spominjemo zakone u Hrvatskomu saboru često se pozivamo na Europu, mnoge zakone u Hrvatskom saboru i na europske zemlje odnosno članice, one koje imaju namjeru i žele biti članice Europske unije pa evo ja ću pripomenuti Hrvatsku koja je nedavno dobila pozitivno mišljenje za ulazak u Europsku uniju i kao jedna Hrvatska koja je duhom europska zemlja, a nadam se da će uskoro postati i formalno europska zemlja za godinu dana ili dvije da razmišlja o nečemu kao i mnoge druge europske zemlje koje imaju veliki broj, odnosno svojih ljudi izvan njenih granica. Ja sam jučer kao, na Odboru za useljeništvo odmah uočila nedostatak ovoga zakona vezan za iseljeništvo, a on se sadrži u članku 5., stavak 4. Članak 5. obveze države radi poticanja pluralizma i raznovrsnosti medija. Normalno ovaj članak 5. je od vrlo velike važnosti. Gospodo, u ime predlagatelja u stavku 4. vi ste škrto obradili ono na što sam vam jučer zamjerila pa vam govorim sada to i ovoga puta pa ću citirati članak 5., stavak 4., a on glasi: “Ostvarivanje prava na javno informiranje i na obavještenost pripadnika hrvatskih nacionalnih manjina i zajednica u, nacionalnih manjina i zajednica u inozemstvu.” Ja bih prihvatila ovaj stavak da on ostane ovakav da je se slučajno dogodilo da više ako brojimo treću generaciju u europskim zemljama nažalost postoji već i četvrta, 50% hrvatskog pučanstva živi u domovini, 50% izvan domovine. Ako pročitamo Ustav Republike Hrvatske, članak 10. i 1. i 2. stavak on nam nalaže nešto drugo da razrađujemo sve ono što se odnosi prema Hrvatima izvan domovine, ne samo hrvatskim nacionalnoj manjini, hrvatskom iseljeništvu nego Hrvatima u Bosni i Hercegovini, Vojvodini, Kosovu, Hrvatima ma gdje god oni bili. A primarno je da te ljude informiram. A da nije stalo hrvatskim ljudima koji žive izvan granica Republike Hrvatske da ih dobro informiramo i da ih ne interesira domovina upravo sam došla iz Hrvatske matice iseljenika sa promocije knjige “Ilegalno preko Alpa do Južne Amerike”. Ja sam rekla ovomu gospodinu Hustiću da još vam je falilo samo jedna riječ i povratak u Republiku Hrvatsku odnosno tri riječi. Hrvati koji žive izvan njenih granica žele se informirati i informirati putem medija, putem sredstava javnoga priopćavanja kako elektroničkim tako i medijima, pisanim medijima. Ja ću vam sada reći samo jedan primjer studija Croatica, gospodin Joža Vrličak koji nije rođen u Hrvatskoj on se na svake načine bori da bi barem u Argentini mogao doći do pravoga podatka koliko žive hrvatski ljudi pa je putem interneta došao do jednoga podatka koji još nije završen do 152 tisuće hrvatskih ljudi po prezimenima žive u Argentini, znači puta 3. To je samo jedan dio hrvatskih ljudi, hrvatskog pučanstva, onog dijela hrvatskog izvandomovinstva koje bi mi kao matična država morali dobro informirati pa da ja ne duljim dalje, ja sam napisala ovaj amandman koji sam već uputila i nadam se da će on biti prihvaćen, a glasi: “U članku 5., stavku 2. mijenja se i briše se 2. alinea i umeće nova koja glasi: “Ostvarivanje prava na javno informiranje i na obavještenost hrvatskog iseljeništva, Hrvata u Bosni i Hercegovini i hrvatskih nacionalnih manjina u europskim zemljama”. Obrazloženje sam već rekla i ja ga neću ponavljati. O nečemu što je neophodno potrebno govoriti ja se nadam da ćemo o tomu govoriti kad bude zakon došao, o HRT-u. Meni je teško ovdje govoriti o, o nakladnicima i novinama koje kasne po nekoliko dana do hrvatskih ljudi koji žive ne u prekooceanskim nego u europskim zemljama. To ne mogu ja prigovoriti vama jer vi niste za to dužni niti ste za to odgovorni. Ali svaki zakon pa Zakon o medijima mora biti temelj nečega što mi uvijek kažemo hrvatsko izvandomovinstvo ima pravo na dobro informiranje. No međutim nadam se nakon prihvaćavanja ovog amandmana da će on biti razrađen i da ćemo ostvariti ono prema hrvatskom iseljeništvu i što mislimo putem informiranja odnosno putem, putem medija. Moj drugi članak na kojega ću se ja kratko osvrniti, a to je članak 16. To sam, o ovomu članku 16., ja ću ga ponovno citirati, danas je nekoliko puta bio spomenut: “Mediji su dužni poštovati privatnost, dostojanstvo, ugled i čast građana, a osobito djece, mladeži i obitelji. Zabranjuje se objavljivanje informacija kojima se otkriva identitet djeteta ukoliko se time ugrožava dobrobit djeteta”. O tome smo dosta svi govorili kad smo imali izvješće o, pravobraniteljice za djecu i nadam se da sve primjedbe koje smo rekli i gospođi pravobraniteljici pa i vama gospodo iz medija da svaki čovjek ima pravo na privatnost pogotovo oni nemoćni koji, nemoćne moramo mi štititi. No međutim vidim da to u Hrvatskoj neće ići baš tako lako jer i danas kad pročitate novinstvo onda ćete vidjeti spominjanje dviju djevojčica koje su često spominjane i u ovom Hrvatskom saboru pa su postavljana čak i aktualna pitanja vezano za njihovu sudbinu i tako dalje. Evo i danas se njihova imena spominju. Nadam se da će i gospoda i novinari i, i, i svi koji su dužni putem medija čuvati privatnost, da će konačno prestati govoriti o osobama jer svaka osoba ima pravo na privatnost pa ću vam dati ja još jedan prijedlog osim onoga što sam nedavno govorila. Često puta iz sredstava javnog priopćavanja se traži pomoć za dotične osobe, za tešku operaciju ili bilo što pa evo ako mi želimo nekomu pomoći sačuvajmo njegovo ime i prezime. Ako mu želimo pomoći možemo ga pomoći na taj način da štitimo njegovu privatnost, njegovo ime i prezime. Onda je to prava pomoć. Onda je to humanitarna pomoć. Onda je to pomoć koja je ljudska, a ne ona na koju mi dobivamo političke poene. Hvala vam.
Zahvaljujem. Poštovani zastupnik Ivan Bagarić.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Nužnost zakonske regulative medijskog prostora je evidentna i moja podrška ovom Prijedlogu zakona međutim vrlo kratko bih se osvrnuo na članak 5. koji govori o obvezama države radi poticanja pluralizma i raznovrsnosti medija. Što se mene tiče uz ovu konstataciju očuvanje hrvatskog nacionalnog i kulturnog identiteta stoji i vjerskog identiteta jer ne bi imao ništa protiv kao da to piše i za druge, onaj, vjerske identitete u državi Hrvatskoj, ali bi se posebno osvrnuo na ovaj posljednji pasus koji kaže: Pokretanje novih tiskanih medija, dakle da Republika Hrvatska potiče odnosno da vodi brigu i, i programski potiče pokretanje novih tiskovnih medija, tiskanih medija osobito lokalnih i neprofitnih medija te medija nevladinih udruga. Ja bih naglasio da bi bilo potrebno da ovdje stoji riječ, kvalitetnih. Dakle što to zapravo znači mi kadag aovorimo o inforamciji ako je inforancija netočna ona ne može biti kvalitetna. Međutim i točna inforamcija može biti nekvalitetna. Prema tome inače u svakoj djelatnosti se može mjeriti kvaliteta, ona sem ože pratiti, ocjenjivati unapređivati. Također bilo bi dobro da se taj institit praćenja kvalitete u medijima kao takvima ustanovi i da se zapravo kvaliteta medija prati i da se zapravo potičekvaliteat medija. Također osvrnuo bih se vrlo kratko na članka 20. koji govori o oglašavanju. Ovdje podupirem gospodina Matu Brletića i njegov amandman koji kaže da nije dopušteno oglašvati oružje, streljivo i pirotehnička sredstva. A u isto vrijeme ne slažem se sa mojim prof. Slavenom Leticom koji kaže da bi trebalo dopustiti da se natječju ljudi da oglašavaju, nadmeću lijekove, medicijske postupke i tako dalje. Zbog čega. Jer je to vrlo sklizak teren jer proizvod dakle u medicini je i usluga i ljek, i dijagnostičko i terapeutsko i rehabilitacijske sredstvo i tako dalje. I ono kada se pusti na tržištene ponaša se po zakonima tržišta kao inače što možemo naći na tržištu. Nego dapače ono dolazi k onima kojima je potrebno a koji ga ne razumiju. Dakle pacijenti nisu stručnjaci. A ono sve što se nudi od usluga može biti u prvo redu neplotrebno. A može biti nekada i štetno. Prema tome to je jako potrebno kvalitetno i dobro regulirati tu materiju. I držim da zapravo bi bilo dobro preispitati ako to možete ovdje i zapravo preformulirati ovaj pod 7 članak nije dpušteno oglašavanje oružja i steljiva duhana i duhanksih proizvoda, lijekova i medicijnskih postupaka koji su dostupni jedino na liječnički recpet. Dakle jer ovo postupci zapravo može podrazumijevati više različitih elemenata i bilo bi dobro da se to detaljnije obrazloži. To je moj doprinos. Hvala.
Zahvaljujem. Poštovani zastupnik Ivo Lončar.
Gospodine predsjednčie, gospođe i gospodo. pa dok sam bio novinar mislio sam da su novinari najpokvarljivija roba na svijetu. Srećom to nije tako. Evo od kada sam došao u politku onda vidim da su hrvatski novinari u odnosu na hrvatske političari pravi anđeli. Ovaj Zakon koji imamo ovdje on je relativno dobar ja ću se osvrnuti na dva članka. I reći ću zbog ta dva članka zbog čega neću moći prihvaitit ovaj zakon ako ne budu izbačena stavak 6. u članku 30. i ovo definicija novinara u stavku 2. Znademo da sloboda nikada dosta, znademo da medijskih sloboda posebice niakda dosta, vjerujte mi na riječ to sam na vlastitoj koži u 27 godina novinarstva, od toga 20 godina profesionalnog novianrstva i te kako iskusio. Kada govorimo o medijima najprije treba,mo postaviti pitanje što je novinar što je javnost što je informacija. Da ne bismo teoretizirali evo ovdje u članku 2. stoji sljedeće meni vrlo ovako zanimljivo ali ovu definiciju nikada ne bih prihvatio. Dakle po zakonskom prijedlogu što je novinar. Citiram. NOvinar je osoba koja se bavi prikupljanjem ovo naglašavam, prikupkljanjem obradom oblikovanjem ili razvrstavanjem inforamcija. Drugi dio rečenice za mene dosta ovako birokratski , kojio nema nikakve veze sa novinarstvom, pa ga ne bih ni čitao. Tu bih stao. A onda u članku 30. stoji, u stavku 6. dakle, ovdje prikupljanje informacija, a novinar vrlo dobro znade kako se prikupljaju inforamcije, stoji da sud može izdati supenu. To je ono što ja ne mogu apsolutno nikako prihvaitit. REću ću i nekoliko praktičnih primjera. 1974. godine u SAD najvećoj i najmoćnijoj državi svijeta ekonomski, politički i vojno tad je zbog novianrstva tada je zbog slobode medija srušen predsjednik najmoćnije države svijeta. Afera Watergate. Od tada u svijetu novinarstva ništa više nije kao što je bilo do toga vremena. Uzmimo samo kod nas slobodnu DAlamciju i tada časnoga urednika Slobodne Dalmacije gospodina Josipa Jovića, koji je unatoč sudskoj prijetnji, i unatoč silnimm prijetnjama objavio transkripte svjedočenja tada građanina a danas predsjednika Republike Hrvatske gospodina Stjepana Mesića. Tada smo mi vidjeli netko će se s time složiti netko neće, ja se osobno s njegovim svjedočenjem ne mogu složiit koji je tada iznio. Ja ga preziram i ono je za mene potpuno neprihvatljivo ali hrvatska javnost je preko Slobodne Dalmacije tada saznala kako građanin vlastite države govori o vlastitoj državi. Isto tako imamo sada slučaj Ante Gotovine. I imamo slučaj novinara koji je sa njim radio intervju. Ja ne želim ulaziti pod kojim okolnostima je napravljen taj intervju. Ja ne želim ulaziti jeli taj intervju vjerodostojan. Ja ne želim ulaziti jeli taj intervju vjerodostojan, ja ne želim ulaziti u to tko iza toga stoji. Ali ću svim silama braniti da pod nikakvu cijenu se ne može novianra prisiliti da oda svoj izvor informacija. Isto tako nije zgodno o sebi govoriti, mogu vam reći da nikada nikome ne bih poželio ono što sam ja prošao od 95. do konca 99. godine a napose 97. i 98. godinu. Bio sam u tri navrata prisiljavan da odam izvor informacija. Ja sam kao rodoljub i domoljub tada upoznavao hrvatsku javnost, da se u Hrvatskoj događa jedan kriminal, i da je Hrvatska država i hrvatski seljaci napose hrvatski porezni obveznici, opljačkani za nekoliko stotina milijuna maraka. Uvozile su se bolesne junice tada ih se uvezlo 191 tisuću, nota bene danas nema ni jedne žive. Na to sam upozoravao. Imao sam izvanredne izvore informiranja. Nisam htio priznati nego što sam napravio. Dopustio sam da me sotoniziraju, i dopustio sam da me izbace na ulicu. Ali nisam htio izdati izvor informiranja. E sada po ovoj definiciji koja je meni pomalo šaljiva, ali ja imam svoju definiciju. Praktičko definiciju novinara, što je novinar. NOvinar je svjedok javnosti, novinar mora uvijek svjedočiti u ime javnosti. Ja bih još rekao da novinar mora biti i savjest javnosti. Kako će javnost saznati što netko radi ako neće imati pouzdan izvor informiranja. Onda se mogu vratiti na članak 2. i prihvatiti da se novinar bavi prikupljanjem informacijla. Ali kako će novinar prikupiti neku iformaciju ako se boji i on i onaj tko mu daje informaciju. Uzmimo jedan praktičan primjer. Dali dojučerašnja Vlada dali aktualna vlada, dali buduća vlada ako unutar imamo čovjeka koji će nam biti izvor informiranja, i ako nam on govori o nedjelima nekoga od članova Vlade ili u bilo kojoj drugoj instituciji državnokj, ako se taj čovjek boji a stalo mu j edo istine, morala i pravde. Kako će on nekom dati inforamciju kada on dovodi na robiju i sebe i onoga tko će objaviti tu informaciju. Zato u ime demokracije u ime novinarstva i u ime morala ovaj stavak 6. u članku 30 treba brisati. Jer ne možemo ovo prihvatiti, ovo ni jedan norinar ne u Hrvatskoj, nego bilo gdje u svijetu ne smije prihvatioti. Mi moramo poticati istraživačko novinarstvo. Kolegice i kolege zar bi se dogodila pljačka Hrvatske da smo imali istraživačko novinarastvo. Zar bi se dogodilo da smo mi stimulirali novinare da upoznavaju Hrvatsku javnost što rade hrvatski političari. Ne bi se to nikada dogodilo. Kada i u kom slučaju se može staviti suppena. Jedino i isključivo u situaciji neposredne ratne opasnosti kad anetko manipulira, informacijama i da bi te informacije onda štetile sigurnosti RH. I nikada više. Jer shvatimo onaj tko se boji novinara, taj se boji slobode, taj se boji demokracije. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Poštovani zastupnik Antun Kapraljević.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Dame i gospodo, štovani kolege, kolegice i kolege zastupnici. O samom zakonu je puno toga danas rečeno pa ne bih o tome, ja bih se samo dohvatio onih stvari koje sam se dohvatio i na odborima i na Odboru za ravnopravnost spolova i na Odboru za medije. U prvom redu to su oni amandmani koje je Vlada podnijela na ovaj zakon koji se odnose na dvije stvari, to je izbacivanje programske osnove i druga stvar je prebacivanje nadležnosti sa ministarstva na Hrvatsku gospodarsku komoru. Prvo ću o Hrvatskoj gospodarskoj komori, jer sam to smatrao puno većim problemom nego onu programsku osnovu zbog toga što sam smatrao da prebacivanjem tih stvari sa nadležnog ministarstva na Hrvatsku gospodarsku komoru da jednostavno se prebacuje odgovornost ka onom mjestu gdje to nije u redu i smatrao sam da bi u tom slučaju bilo jednostavno potpuno jednako kad bi to prebacili recimo na turističku zajednicu. Ali u razgovoru sa gospodom iz Hrvatske gospodarske komore dobio sam informaciju da oni već sada rade neke određene stvari koje se tiču djelatnosti ovih koje su ovdje pobrojene i to u člancima od 12. do 68. od upisnika vlasničke strukture, financijskog poslovanja i ostalog, jer oni to već rade za zajednicu nakladnika i oni imaju ustrojen registar pa tako da onu svoju raspravu koju sam imao na odboru povlačim, ali ne povlačim onaj dio gdje se postavljalo pitanje na koji način će država kontrolirati ako se taj zakon ne bude provodio. Tada se postavilo pitanje ako je to u okviru nadležnog ministarstva onda mi ovdje u Saboru u svakom slučaju možemo na bilo koji način izraziti nezadovoljstvo radom tog resornog ministra, znači interpelacijom ili na bio koji drugi način. Možemo povući nekakve korake prema nepravilnom radu, a u slučaju gospodarske komore to ne možemo. Zatim onaj drugi dio koji se odnosi na programsku osnovu koja se briše iz zakona, a to je članak 13. gdje se briše samo jedan dio u tom članku i briše se iz članka 14. stavak 4. koji govori o načinu zapošljavanja između nakladnika, urednika i novinara. Tu smatram da ako slažem se potpuno sa onim što je gospodin Stazić rekao, da se mora znati prije početka izdavanja novina o kojim se novinama radi, koja je njihova programska orijentacija da bi novinar koji ulazi u tu novinu znao šta će pisat, dal' će pisati o prirodi, o pornografiji ili ne znam čemu, a ne da nakladnik ako se promijeni vlasnik da počne pisati nešto što nije njegovo i za čega on nije napravio ugovor. Zbog toga smatram da ove dvije stvari su u svakom slučaju trebale ostati u zakonu, znači bez obzira što Hrvatska gospodarska komora je obučena i ima resurse kojima može raditi ovo smatram zbog same kontrole da bi to trebalo ostati nadležno ministarstvo, a isto tako da bi ova programska osnova trebala ostati u zakonu, a ujedno podržavam sve one amandmane koje su ponijeli odbori bilo Odbor za ravnopravnost spolova, bilo Odbor za informatizaciju, medije i informiranje.
Zahvaljujem. U ime kluba Hrvatske demokratske zajednice 5-minutna rasprava, poštovana zastupnica Jagoda Majska Martinčević. Izvolite.
Gospodine predsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Ja bih se u ime kluba Hrvatske demokratske zajednice htjela založiti za jedan drugačiji način rasprave upravo u ovome trenutku kada se radi o ovome Zakonu o medijima, reći ću vam i zašto, odnosno možda će vam biti i jasno kada vam citiram fonogram sa završetka jutrošnje sjednice i to onaj dio koji je izrekao kolega Zlatko Kramarić. Rečenica glasi: "Očito da mnoga naša razmišljanja onih ljudi koji pišu zakone su ispod ove civilizacijske razine." Ako gospodin Kramarić kao i svi mi ima pravo na svoje mišljenje onda svakako nema pravo na kvalifikaciju, a ovo jest kvalifikacija i to upravo u trenutku kada razgovaramo o zakonu kada su nam kao što sam već rekla jutros u svojoj raspravi, puna usta slobode, zaštite, pluralizma itd. Mi nemamo pravo nikoga, a najmanje ljude koji pišu zakone kvalificirati da su ispod civilizacijske razine. Imamo pravo na to mišljenje, ali nemamo pravo na kvalifikaciju to više jer mi iz kluba Hrvatske demokratske zajednice doista nismo pronašli niti jedan razlog za takvu kvalifikaciju. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. U ime kluba HSP-a poštovani zastupnik Anto Đapić.
Gospodine predsjedniče, gospodo iz Vlade. Dakle klub HSP-a je već u nekoliko rasprava istaknuo kvalitetu ovoga zakona, ali eto u 5-minutnoj raspravi još jedanput želim u ime naše stranke, kluba naglasiti našu glavnu primjedbu koja može otežati, odnosno onemogućiti glasovanje Hrvatske stranke prava za ovaj zakon, to je ono što je govorio i kolega Lončar malo prije, to je članak 30. stavak 6. koji govori kako sud može naložiti novinaru da iznese podatke o izvoru objavljene informacije ili informacije koje namjerava objaviti ako je to nužno radi zaštite javnog interesa, a radi se o naročito značajnim i ozbiljnim okolnostima itd. itd. Prema tome, mi naime držimo da zaštita izvora informacije je condicio sine qua non slobodnog novinarstva. Može se političarima sviđati ili ne sviđati kako novinari pišu, može se unutar medijskih krugova voditi i obavještajni rat ili obavještajnog podzemlja rat, ali se ne smije struci onemogućiti da slobodno razvija svoju mrežu informatora jer konačno to je jedini način na koji moderno novinarstvo može zauzeti onu ulogu koju hrvatsko još nije zauzelo, ali bi ga u perspektivi trebalo zauzeti, a to da bude savjest javnosti, kritičari javnosti i da praktički sa pouzdanim informacijama u određenoj mjeri i kreira hrvatsko društvo. Mi se ne možemo oteti dojmu da se ovdje još jedanput radi o primjeni zakona na konkretne slučajeve. Ovdje je dr.Letica govorio kada je govorio u svojoj raspravi, spomenuo je slučaj Gotovine. Mi se ne možemo oteti dojmu da se radi i o tome slučaju i zbog toga mi smo i dali prijedlog svojih amandmana a posebno nam je bitan naš 12. amandman koji predlaže da se u članku 30. stavci 4. do 7. brišu se uz obrazloženje da je nužno i nadalje ostaviti na snazi demokratsku vrijednu stečevinu, da novinar nije nikome dužan dati podatke o izvoru objavljivanja informacija, a neka službe rade svoj posao, neka dođu do informacija na drugi način kako je novinar do nje došao. Mi imamo tu i drugi primjer, imali smo ovdje aferu koja je na neki način rekao bih i zataškana. Bilo je pokušaja otvaranja također ispred kluba Stranke prava i Odbor za nacionalnu sigurno i unutarnju politiku gdje se i govorilo o mogućnostima i ulozi pojedinih novinara u Hrvatskoj i nekoj obavještajnoj akciji sada da ne ulazim u taj dio, ali to je dužnost i funkcija obavještajne zajednice da se bavi sa tim poslovima. Međutim, novinara kao novinara ne može niko onemogućiti u njegovom temeljnom pravu da dođe do informacije i da informator koji mu je dao informaciju bude zaštićen. Zbog toga mi želimo upozoriti Vladu da smo skloni podržati ovaj zakon, ali uz minimalno usvajanje članka, našeg 12. amandmana koji se odnosi na članak 30. gdje se stavci 4. do 7. brišu. Hvala lijepo.
Zahvaljujem. Želi li državni tajnik Jadran Antolović? da. Izvolite dati jedan osvrt.
Dozvolite da vam se zahvalim na zaista doprinosu u raspravi i brojnim amandmanima koji su usmjereni na poboljšanje teksta. Mi ćemo zaista sve to razmotriti i sukladno konceptu zakona, ali i preporukama i europskim dokumentima vidjeti koje amandmane možemo prihvatiti. Hvala vam lijepo.
Zahvaljujem. Zaključujem raspravu.
Konačni prijedlog Zakona o medijima, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.E. br. 87 Rasprava o tekstu zakona je završena. Amandmane su podnijeli, e sada imamo amandmane. Molim da državni tajnik u Ministarstvu kulture gospodin Jadran Antolović. 1. amandman je podnijela Vlada Republike Hrvatske.
Prihvaća se.
On je sastavni dio ovog prijedloga zakona. 2. Odbor za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Hvala lijepo. 3. Klub zastupnika HSP-a.
Amandman se ne prihvaća obzirom da zakon ne koristi izričaj tijela javne vlasti pa nema potrebe o utvrđivanju te definicije.
Hvala lijepa. Izvolite, gospodin Kovačević!
Pa ne znam baš da nema potrebe kad smo točno definirali da bi bila veća dostupnost informacija.
Budući da Vlada ne prihvaća dajem ovaj prijedlog amandmana na glasovanje. Tko je za? Nije dobio potrebnu većinu glasova. 4. Klub zastupnika HSP-a.
Ne prihvaća se obzirom da definicija autorizacije koja je ponuđena ne predstavlja potvrdu autentičnosti što je u osnovi autorizacija a držimo da je u zakonu definicija dana potpunija i bolja.
Izvolite, gospodine, imate li primjedbu?
Naš amandman je daleko precizniji jer točno utvrđuje šta je autorizacija. Glasovanje.
Glasovanje. Tko je za ovaj amandman koji Vlada ne prihvaća? Hvala lijepo. Nije dobio potreban broj glasova. 5. Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina.
Prihvaća se.
Prihvaća se, sastavni je dio zakona. 6. Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina.
Prihvaća se.
Također sastavni dio. 7. zastupnica Zdenka Babić-Petričević.
Prihvaća se, s time da tekst glasi: "Ostvarivanje prava na javno informiranje i na obavještenost svih Hrvata izvan granica Republike Hrvatske."
Da li ste saglasni u ovom izmijenjenom tekstu? Hvala lijepa. Sastavni dio ovog zakona u izmijenjenom tekstu. 8. Odbor za ravnopravnost spolova.
Prihvaća se.
Prihvaćen, sastavni dio. 9. Vlada Republike Hrvatske.
Prihvaća se.
Također sastavni dio. 10. Odbor za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Sastavni dio. 11. Klub zastupnika HSP-a.
Ne prihvaća se obzirom da nije prethodni amandman prihvaćen oko tijela javne vlasti.
Tražite li glasovanje? [[Upadica se ne čuje.]] Povlači amandman.
Ne povlačim amandman nego nema svrhe glasovati.
Ali mora se ili glasovati ili se povući.
Onda glasujemo.
Stavljam amandman na glasovanje koji inače Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala Nije dobio potrebni broj glasova. Klub zastupnika HSP-a.
Isto ne prihvaća se iz istih razloga.
Iz istih razloga glasovanje.
Stavljam ovaj prijedlog amandmana na glasovanje kojeg Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala. Nije dobio potrebni broj glasova. Odbor za zakonodavstvo.
Djelomično prihvaćamo, s time da prihvaćamo dio amandmana koji se odnosi na stavak 6. dok dio amandmana koji se odnosi na stavak 3. i stavak 7. ne prihvaćamo [[Upadica: Suglasan.]]
U ime odbora je suglasan pa je u ovom izmijenjenom obliku ovaj amandman prihvaćen kako je objasnio državni tajnik. 14. Klub zastupnika HSP-a.
Ne prihvaća se iz navoda već danih.
Ista procedura.
Stavljam ovaj prijedlog amandmana na glasovanje koji inače Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 15. Klub zastupnika HSP-a.
Ne prihvaća se iz istih razloga.
Odustajem.
Ovaj prijedlog amandmana je povučen. 16. Odbor za Ustav, poslovnik i politički sustav.
Prihvaća se.
Prihvaćen, sastavni dio je zakona. 17. Klub zastupnika HSP-a.
Ne prihvaća se ovaj amandman. Naprosto se ne može prihvatiti jer nije dovoljno da za uskratu informacije jer se radi samo o tajnom podatku već kao što to prijedlog zakona kaže o državnoj ili vojnoj tajni.
Niste dobro pročitali. Kaže: "Na temelju zakona utvrđena je tajna." Kako se tajna utvrđuje? U zakonu imamo državnu tajnu, službenu tajnu, vojnu tajnu, poslovnu tajnu. Precizno je.
U ovom slučaju može se raditi samo o vojnoj ili državnoj tajni.
[[Govornik naknadno uključen.]] prejudicirati unaprijed. Nikada ne možete znati. Simulirajte.
Stavljam ovaj prijedlog amandmana na glasovanje kojeg inače Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 18. Vlada Republike Hrvatske, sastavni dio zakona. 19. Odbor za zakonodavstvo.
Ne prihvaća se, obzirom da je već prihvaćen amandman Odbora za ljudska prava na članak 2. oko definicije privatnosti.
Povućen, povućen.
Povućen ovaj amandman. Hvala lijepa. Vlada Republike Hrvatske sastavni dio zakona. Vlada Republike 21. također. 22. Klub zastupnika SDP-a.
Ne prihvaća se obzirom da je već amandmanom Vlade to riješeno na način da upisnik prelazi na Hrvatsku gospodarsku komoru.
Izvolite, gospodin Antun Vujić. U ime Kluba SDP-a.
Gospodine predsjedavajući, ja ću ovdje spomenuti argumente pa neću se dalje referirati na druge amandmane. Ovdje se radi naprosto o tome da je nadležno ministarstvo a to je bilo Ministarstvo kulture kod upisnika i kod svih drugih funkcija vezano za prijavu tiska i na druge elemente prebačeno na Gospodarsku komoru. Posebno ono što je po mom mišljenju potpuno neodgovarajuće što se to između ostaloga pravde i razlogom da se time neće moći optuživati državu ili ne znam koga da se miješa u nezavisnost tiska. Naprotiv država ima obavezu da osigurava, štiti pluralizam medijskog prostora i poštivanje odredbi zakona i to može činiti samo i prvenstveno tijelo države. Upravo je ovo jedna ... [[Govornik se ne razumije.]] brige koja mislim nije odgovarajuća a kada bi se nešto tako slično trebalo učiniti onda bi to bilo logičnije da to bude Hrvatsko novinarsko društvo nego Gospodarska komora.
Hvala lijepa. Da li Vlada ostaje pri svome?
Ostaje obzirom na iznesene razloge.
Tražite glasovanje? Stavljam ovaj Prijedlog amandmana na glasovanje kojeg inače Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala lijepa. Nije dobio potrebni broj glasova. Odbor za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Sastavni dio, Vlada Republike Hrvatske, sastavni dio. 25. Klub zastupnika SDP-a.
Ne prihvaća se obzirom da programska osnova medija je razvidna iz samog medija za javnost stoga nije potrebno prihvatiti ovaj amandman.
U ime Kluba zastupnika SDP-a.
Dopustite također ću tu na ovome mjestu reći tako da se više ne ponavlja. ... [[Govornik se ne razumije.]] osnova je sastavni dio ne samo obaveze da se javnost informira o karakteru medija nego isto tako i sastavni dio ugovora između novinara, urednika i poslodavca unutar medija. Tako da se mnogo toga izgubilo s time što se briše programska osnova ne samo naprosto jedan dodatak u informiranju i u prijavljivanju nego zapravo cijeli sadržaj pa između ostaloga neće se moći riješiti niti pitanje novinarskih prava kada se mijenja programska osovna a oni ostaju u ugovorima na bazi prethodne programske osnove a sada se od njih traži nešto drugo. To je pitanje osiguranja mogućnosti da u medijskom prostoru savjest novinara dođe do izražaja. I zato se izričito protivimo ovim naknadnim amandmanima koji brišu ... [[Govornik se ne razumije.]] iz mnogih, mnogih mjesta gdje bi ona, gdje ona ključno trebala bi biti.
Hvala lijepa. Stavljam ovaj amandman na glasovanje kojeg inače Vlada ne prihvaća. Tko je za? Nije dobio potrebnu većinu. Vlada Republike Hrvatske 26. sastavni dio. Klub zastupnika SDP-a 27.
Ne prihvaća se, obzirom da je prihvaćen amandman Vlade. I obzirom da se člankom 26. utvrđuje zaštita novinara zbog promjene programske osnove.
U ime Kluba. Stavljam na glasovanje, koji inače Vlada ne prihvaća ovaj amandman. Tko je za? Nije dobio potrebnu većinu. Odbor za zakonodavstvo 28.
Prihvaća se.
Sastavni dio. Odbor za ravnopravnost spolova 29.
Prihvaća se.
Sastavni dio zakona. Odbor za ravnopravnost spolova br. 30.
Djelomično se prihvaća. Prvi dio amandmana koji se odnosi na stavak 7. se ne prihvaća obzriom da bi oglašavanje nedopuštenim, nedopušteno oglaštavanje fonogramskim sadržajem otvara pitanje što se smatra ... [[Govornik se ne razumije.]] i tko će arbitrirati u praksi što jeste a što to nije. Dok se prihvaća drugi dio amanmana za dodavanje stavka 8. ali s time da taj stavak 8. glasi: "Nije dopušteno oglašavanje u kojem se žene i muškarci prikazuju na uvredljivi ili ponižavajući način, s obzirom na spol ili spolno opredjeljenje."
Ovdje ćemo morati budući da predsjednice odbora nema glasovati za onaj dio amandmana koji Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala. Nije dobio potrenu većinu. Ostaje ovaj tekst kojeg je Vlada prihvatila. 31. zastupnik Mate Brletić.
Prihvaća se.
Sastavni dio zakona. Klub zastupnika HSP-a, 32.
Ne prihvaća se obzirom da predložena izmjena kompletne odredbe odgovornosti za štetu naprosto ne može biti uklopljena u ovakav koncept zakna jer je napisana kao sastavnica jednog drugačijeg koncepta.
Klub zastupnika HSP-a.
Prvo, to je netočno što gospodin državni tajnik kaže mi smo naime sasvim drukčije i realno ... [[Govornik se ne razumije.]] odgovornost za štetu da idemo na lepezu nemarnih oblika a ne da ostane ovaj dio kao što je to bio u novčanim oblicima. Nije mi jasno kako to niste shvatili.
Stavljamo na glasovanje ovaj amandman koji inače Vlada ne prihvaća br. 32. Kluba zastupnika HSP-a. Tko je za? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 33. Također klub zastupnika HSP-a.
Ne prihvaća se obzirom da se uvjeti za oslobođenje nakladnika za odgovornosti za naknadu štete tako razrađeni da onemogućavaju primjenu za pojedine vrste štete. I držimo da je prijedlogom zakona to uređeno sustavnije i bolje.
U ime Kluba, izvolite.
Netočno je, ovdje je sustavnije i bolje utvrđeno, tražim glasovanje.
Stavljam ovaj amandman br. 33. na glasovanje koji inače Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala. Nije dobio potrebni broj glasova. 34. Klub zastupnika HSP-a.
Ne prihvaća se obzirom da odredba o postupcima radi naknade štete ne može se uklopiti u druge odredbe zakona s obzirom da je napisana na drugačiji način od samih zakona.
Gospodin Kovačević.
Odustajem jer sada nema svrhe više.
Ovaj amandman je povućen. Amandman 35. Odbora za ljudska prava i prava nacionalnih manjina.
Ne prihvaća se obzirom da pitanje koje predstavlja predmet amandmana a to je pozitivno mišljenje, najmanje 50 članova uredništva je pitanje koje se uređuje statutom medija.
Hvala lijepa. U ime kluba gospodin zastupnik Furio Radin.
Ne, to nije klub, to je odbor. Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina je glasao za takav amandman i predlaže ga iz razloga što se smatra da je neovisnost uredništva zapravo jedna bitna stvar za slobodu medija. Neovisno od ... [[Govornik se ne razumije.]] postiže se i na način da se na jedan način ispita koliko je uredništvao, koliko se, koliko je uredništvo suglasno sa izborom određenog glavnoga urednika. Zato mi smatramo da takvo glasanje unutar uredništva da je itekako bitna stvar upravo za slobodu medija jer inače tu utjecaj vlasnika lista može biti preveliki. I zato dajemo na glasovanje takav amandman.
Hvala lijepa. Stavljam ovaj amandman Kluba zastupnika, Odbora za ljudska prava, dakle Odbora za ljudska prava i nacionalnih manjina kojeg inače Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala lijepo. Nije dobio potrebnu većinu. 36. Klub zastupnika HSP-a.
Ne prihvaća se obzirom da ukida obvezu nakladnika da prije naručivanja priloga zaključi ugovor i da o takvim ugovorima vodi evidenciju.
A vi očito ne poznate praksu kakva je situacija da su mediji ti koji varaju novinare, rad na crno i svega drugoga ima.
Stavaljmo na glasovanje ova amandman koji inače Vlada ne prihvaća. Tko je za? Hvala lijepa. Nije dobio potrebni broj glasova. 37. Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina.
Ne prihvaća se obzirom da se ukida mogućnost, ukida se preostali dio članka koji će prihvačanjem drugim amandmana biti potreban kao zaštita izvora informacija.
U ime Odbora za ljudska prava, izvolite gospodine Radin.
Zapravo problem zaštite izvora je centralni problem, jedan od centralnih problema ovoga, ovoga Zakona. Bez zaštite prava izvora zapravo teško da može doći do slobodnoga novinarstva i to se ne može na nikakav drugi način urediti nego upravo zakonom. Zato mi dajemo, Odbor za ljudska prava i prava nacionalnih manjina moli da se glasa za taj amandman i dajemo ga naravno na glasovanje.
Tko je za ovaj amandman koji Vlada ne prihvaća? Nije dobio potreban broj glasova. ... [[Govornik je naknadno uključen]] Odbora za zakonodavstvo?
Vlada djelomično prihvača amandman s time da tekst stavka 4. glasi: “Državno odvjetništvo može kada je to ograničenje nužno radi interesa nacionalne sigurnosti, teritorijalne cjelovitosti i zaštite zdravlja podnijeti nadležnom sudu zahtijev da naloži novinaru da iznese podatke o izvoru objavljene informacije i informacije koju namjerava objaviti”.
Predsjednik Odbora za zakonodavstvo.
Suglasan sam.
Hvala. Onda u tome izmjenjenom obliku postaje sastavni dio zakona. 39. Kluba zastupnika HSP-a.
Djelomično se prihvaća i to, i to samo brisanje stavka 5. zbog prethodnog prihvaćenog amandmana.
Kolega Kovačević.
Očito je da će se ovdje vrednote i stečevine novinarstva i demokracije u Hrvatskoj na ovaj način ... [[Govornik se ne razumije]] ukidati. Mi tražimo da se glasuje i ne možemo prihvatiti.
Stavljam na glasovanje onaj dio amandmana koji nije prihvaćen. Tko je za? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman broj 40. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvača se u tekstu dionice nakladnika koji obavlja djelatnost javnog informiranja, moraju glasati na ime.
Suglasan.
Prihvaćeno sa ovom izmjenom. 41. Vlade, postaje sastavni dio zakona. 42. Kluba zastupnika SDP-a.
Ne prihvača se obzirom da je evidencijom o vlasničkoj strukturi nakladnika treba voditi Hrvatska gospodarska komora kako je to već prihvaćeno amandmanom Vlade.
Tko je za ovaj amandman koji Vlada ne prihvaća? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 43. Vlade, postaje sastavni dio Zakona. 44. Kluba zastupnika SDP-a.
Ne prihvača se dostavljeni podatak o poslovanju nakladnika treba voditi Hrvatska gospodarska komora kao što je to prihvaćeno već amandmanom Vlade.
Kolega Vujić izvolite.
Budući da sam odustao da ... [[Govornik je naknadno uključen]] Dakle informacija nije samo roba i ne može se tretirati na način da Gospodarska komora bude ono mjesto na kojem država da tako kažem ostvaruje svoj javni prostor i novine se da tako kažem prijavljuju. To mora ostati sastavni dio državnih tijela. Ovo je jedno izbjegavanje preuzimanja obaveza od strane države i od strane Vlade i nadležnoga Ministarstva. Neprihvatljivo potpuno, a kad bi trebalo to, to pravo otuđiti negdje onda bi bilo logičnije da to bude novinarsko, Hrvatsko novinarsko društvo, a ne Gospodarska komora.
Kolega Vujić?
Glasovanje.
Glasovanje. Tko je za taj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 45. Kluba zastupnika Libre.
Ne prihvaća se smanjivanje nedopuštene koncentracije sa 40 na 1/3, još je strožije nego što je Zakon predložen.
Poštovani kolega Pavlic, izvolite.
Mi ostajemo kod svog amandmana dakle s osnovnim ciljem da se smanji mogućnost monopola i monopolizacije medija pa molim glasanje.
Molim, tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 46. Kluba zastupnika SDP-a?
Ne prihvaća se obzirom da predloženi amandman nije moguće, moguće spriječiti monopol na tržištu opće informativnog tiska.
Poštovani zastupnik Vujić.
Gospodine predsjedniče s ovim našim amandmanom je moguće spriječiti monopol, ali istodobno ono omogućuje da se poduzetništvo razvija u tisku. Ovaj sadašnji Prijedlog zakona je tu napravio jedan otklon od onoga ranijega upravo u smislu toga da je ostavio polje arbitrarnosti neviđeno mnogo mogućnosti umjesto da se to osigura na jedan dosta širokogrudan način, ali u smislu zaštite pluralizma medija. Smisao Zakona o informiranju odnosno o medijima nije obuzdavanje poduzetništva nego zaštita pluralizma. Ovdje dakle oni koji trebaju da razvijaju svoje poslove ne mogu ih razvijati niti ako su ispod 40% kupnjom da tako kažem drugih subjekata nego zapravo padaju pod jedan sasvim drugi zakon, a u tom polju se otvara polje potpune arbitranosti odlučivanjima. O odlučivanju o tome da li netko nešto smije ili ne smije. Ovo je vrlo loš znak za poduzetništvo i isto tako ne osigurava pluralizam medija. Glasati molim.
Hvala. Molim tko je za ovaj amandman? Nije dobio potrebnu većinu. 47. Kluba zastupnika HSP-a.
Ne prihvaća se obzirom da se uređuje nedopuštena koncentracija samo u odnosu na dnevni tisak.
Kolega Kovačević.
Da je, prvo što je ovdje bitna stvar ovaj amandman samo pokušamo spašavati stvar kao što slučaj Slobodne Dalmacije ako mi nemamo nikakve veze sa RTH-om ili su njihova izdanja i pisala protiv nas. Mi spašavamo radnike i bankrot Slobodne Dalmacije. Imate ponudu što će oni biti sretni RTH da odustane, to je 400 milijuna kuna i sad će se dogoditi varijanta da će, neće više biti takve ponude nego se može desiti da će netko za mali novac kupiti to pa bi, ne bi me čudilo da kupi i gospodin Devetak iz, pitanje gospodina Peje Trgovčevića.
Tražite glasovanje? Tko je za ovaj amanman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 48. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. 49. Vlade također postaje sastavni dio zakona. 50. Kluba zastupnika SDP-a.
Ne prihvaća se obzirom da je prihvaćen amandman Vlade u, a on je suprotan amandmanu Vlade.
To je, molim glasovati, da. Tko je za? Nije dobio potrebnu većinu. 51. Kluba zastupnika HSP-a.
Ne prihvaća se obzirom da predložena izmjena odredbi o pravu na ispravak se ne može uklopiti u druge odredbe zakona kao cjelinu jer je napisana kao sastavnica jednog drugačijeg koncepta.
Hvala lijepa. Klub zastupnika HSP-a.
Ne čudi me budući državni tajnik nekonzistentan u konzistentnosti znači neprihvaćanja svega. Mi smo ovdje nastojali ukazati na onu varijantu što se može dogoditi da će dnevni listovi morati 30% prostora davati samo za ispravke i odgovore, a ne znam zašto to niste shvatili? Glasovanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 52. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio Zakona. 53. istoga Odbora.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. 54.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. 55. istog Odbora.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. 56. Kluba zastupnika HSP-a.
Ne prihvaća se obzirom da je predložena izmjena nomotehničke prirode a kako nisu prihvaćeni prethodni amandmani nema potrebe ni za ovu promjenu.
Kolega Kovačević.
Odustajem.
Hvala. Amandman povučen. 57. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. 58. Kluba zastupnika HSP-a.
Ne prihvaća se obzirom da predložena izmjena odredbi o pravu na odgovor se ne može uklopiti u odredbe zakona kao cjeline jer je napisana kao sastavnica drugačijeg koncepta.
Kolega Kovačević.
Da se htjelo moglo se uklopiti. Odustajem.
Je li ste ga povukli ili?
Odustajem.
Hvala lijepa. Amandman povućen. 59. Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Sastavni dio zakona. 60. istog Odbora.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. 61. Zastupnice Jagode Majske?
Već prihvaćen isti amandman Odbora za zakonodavstvo.
Konzumiran. 62. Vlade. Postaje sastavni dio zakona. 63. Kluba zastupnika SDP-a.
Ne prihvaća se jer je na isti članak prihvaćen amandman Vlade.
Glasovanje. Tko je za? Nije dobio potrebnu većinu. 64. Vlade postaje sastavni dio zakona. 65. Kluba zastupnika SDPa.
Ne prihvaća se s obzirom da je na isti članak prihvaćen amandmana Vlade.
Konzumiran. Hoćete glasovanje. Dobro. Izvolite. Glasovanje. Tko je za? Nije dobio potrebnu većinu. 66. Kluba zastupnika HSPa.
Ne prihvaća se jer nisu prihvaćeni prethodni amandmani pa stoga ova nomotehnička promjena nije potrebna.
Logično objašnjenje i odustajem.
Hvala. Amandman povućen. 67 Vlade, postaje sastavni dio zakona. 68 KLuba zastupnika SDPa.
Ne prihvaća se s obzirom da je prihvaćen isti amandman na isti članak, amandman Vlade na isti članak.
Zastupnik Vujić.
Gospodine predsjedniče, budući da je ovo oproštajni amandman od cijeloga niza amandmana vezano za gospodarsku komoru i nadležno ministartsvo. Moram još samo jednom upozoriti zastupnike da je nadležno ministarstvo tj. Ministarstvo kulture vrlo radosno primilio da izdaje potvrde na svinjogojske farme. zatim na šparoge i tako dalje. Ali da se odriče svoj obaveze, i svoj dužnosti kao tijelo državne uprave da nadzire sprovođenje zakonitosti nad medijima i da osigurava autonomnost medija. TAko da je to eto sada završni amandman kojega će vjerokjatno Vladajuća stranka izglasati u smjeru onoga što sam rekao da je novi interes Ministarstvak utlure. Hvala lijepa. Puževe sam zaboravio, dodajem i puževe.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio tu oproštajnu većinu. 69 Kluba zastupnika HSPa.
Ne prihvaća se obzirom da predložena nomotehnička promjena nije više potrebna.
Zahvaljujem. 69 povućen. 70. Kluba zastupnika HSPa.
Ne prihvaća se iz istih razloga jer predložena nomotehnička promjena nije potrebna.
Budući da ovo naš završni amandman stvarno moram konstatirati da smo ovim zakonom ako ga donesemo stvarno ugrozili sloobodu novinartsva i sve ostalo.
Oprostite, jeli amandman povučen? Povučen.
Odustajemo.
Hvala. Amandman povučen. 71 Vlade postaje satavni dio zakona. 72 Odbora za zakonodavstvo.
Prihvaća se.
Postaje sastavni dio zakona. 73 Kluba zastupnika SDPa.
Ne prihvaća se obzirom da jer nisu prihvaćeni prethodni amandmani koji su vezani za ovaj predloženi amandman.
Poštovani zastupnik Vujić.
Gospodine predsjedniče, budući da je ovo naš posljednji amandman drago mi je konstatiati nešto malo drugačije nego ranije kolega. Da smo napravili iskorak medijskom zakonodavstvu ali šteta što nismo učinili sto posto nego smo se negdje zaustavili na 50%. Hvala lijepa.
Tražite glasovanje. Tko je za taj amandman? Hvala nije dobio potrebnu većinu. Zaključujem raspravu. DAjem na glasovanje konačni prijedlog zakona o medijima, s napomenom da je za donošenje zakona potrebna većina glasova svih zastupnika. Najmanje 77 glasova prema članku 226 i Poslovnika. Tko je za ovaj prijedlog zakona. Hvala. Protiv? Hvala. Suzdržan? Utvrđujem da je sa 84 glasa za, 14 protiv, 2 suzržana donesen Zakon o medijima u tekstu kako ga je predložio predlagatelj zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Poštovane gospođe i gospodo saborski zastupnici. Ove izmjene i dopune Zakona o telekomunikacijama koje se predlažu u hitnoj proceduri obrazlažemo sljedećim argumentima. Ovim izmjenama u većini članaka nomotehnički se i terminološki usklađuju poneki izrazi koji su slijedom zakonskih propisa naknadno uvršteni u sustav Državne uprave, a one suštinske razloge za upućivanje ovih izmjena Zakona u proceduru mogao bih kratko sažeti u sljedeće. Ovim izmjenama predviđa se izmijeniti jedan od uvjeta za imenovanje članova Vijeća Hrvatske agencije za telekomunikacije. To je uvjet koji sada trenutno glasi 10 godina iskustva u radu u telekomunikacijama, a izmjenama se predlaže 5 godina iskustva u telekomunikacijama, čime se želi omogućiti hrvatskoj Vladi i Hrvatskom saboru, dakako, koji imenuje članove vijeća veći izbor između više ljudi. Isto tako, s obzirom da je to relativno nova grana, gospodarska grana, kriterij 10 godina iskustva vrlo mali broj ljudi u Hrvatskoj mogao bi zadovoljiti, a otvara se i mogućnost većeg izbora, prije svega između mlađih ljudi u, kao kandidata za članove Vijeća agencije za telekomunikacije. Zatim, vrlo važno, odredba je što se utvrđuje odgovornost u kontroli programskih sadržaja koje je do sada i u medijima i u javnosti izazvala više dilema, više tumačenja pa na neki način slobodno mogu reći i prebacivanje odgovornosti. Ovim izmjenama, dakle, nedvojbeno se definira mjesto kontrole sadržaja koji se prenose preko, između ostalog, i telekomunikacija. Također se uvađa mogućnost obavljanja tehničkog pregleda za određene vrste telekomunikacijskih usluga, odnosno obaveza obavljanja tehničkog pregleda za telekomunikacijske usluge i djelatnosti koje se obavljaju na temelju koncesije. Omogućava se izdavanje privremene dozvole za postavljanje i uporabu radijske postaje, uređuje se na primjereniji način obaveze Agencije u slučaju izmjene već dodijeljene radijske frekvencije, te se preciznije uređuje odredbe u pribavljanju odobrenja za uvoz i stavljanje tržište radijske opreme. Evo, to su ukratko uvodno najkarakterističnije značajke ovih izmjena, te vas ja molim da uvažite i razloge za hitnost donošenja i ove koje smo naveli u najvažnijim odredbama. Hvala lijepo.
Zahvaljujem državnom tajniku Draženu Vreglecu. Žele li izvjestitelji odbora riječ? Predsjednik Odbora za zakonodavstvo gospodin Florijan Boras. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Odbor za zakonodavstvo Hrvatskog sabora na 10. sjednici održanoj 27. travnja raspravljao je o Prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o telekomunikacijama s Konačnim prijedlogom zakona. Odbor za zakonodavstvo podupire donošenje ovog zakona i ne protivi se prijedlogu predlagatelja da se ovaj zakon donese po hitnom postupku. Međutim, u odnosu na Konačni tekst prijedloga Odbor ukazuje da je uredbom koja je, kojom je dopunjen ovaj Zakon dodana, dodan novi stavak 3. u članku 121., a ta uredba sa zakonskom snagom donijeta je 6. studenog 2003. godine, što znači da u roku najduljem od godinu dana prestaje i važiti 6. studenog 2004. godine. Stoga Odbor smatra da bi istu odredbu valjalo ugraditi i u Prijedlog izmjena i dopuna ovoga Zakona, a isto tako konstatirati da ta uredba time i prestaje važiti. Hvala lijepa.
Zahvaljujem. Želi li izvjestitelj još kojega odbora? Ne želi podnijeti usmeno izvješće. Otvaram raspravu. Klub zastupnika IDS-a, poštovani zastupnik Damir Kajin. Nema ga. Gubi pravo na raspravu po ovoj točci dnevnog reda. Poštovani zastupnik Mate Brletić u ime Kluba zastupnika HSLs-a, DC-a. Izvolite kolega.
Gospodine predsjedniče, dame i gospodo saborski zastupnici. Klub Demokratskog centra i Hrvatske socijal-liberalne stranke podržat će donošenje ovog Zakonskog prijedloga. Predložene izmjene i dopune Zakona o telekomunikacijama nužno je i hitno donijeti kako bi se u cilju razvoja telekomunikacijskog tržišta u Hrvatskoj, ali ukupnog hrvatskog gospodarstva utvrdili jasnije i preciznije zakonski i podzakonski uvjeti za provedbu i raspisivanje javnih natječaja za dodjelu koncesije za obavljanje usluga u pokretnim telekomunikacijskim mrežama druge i treće generacije, a za koji je Vlada dala suglasnost u veljači ove godine. Velika su očekivanja potrošača usluga pokretnih telekomunikacijskih mreža da će se ne samo smanjiti cijene tih usluga, već da će se osigurati nadzor i putem njega poduzimanje primjerenijih mjera u sprječavanju i uklanjanju poremećaja na telekomunikacijskom tržištu, ali i u obavljanju telekomunikacijskih usluga. Zbog toga posebno podržavamo usklađivanje i dopunu kaznenih odredaba ovog Zakona koji se odnose na prekršajne kazne, a posebice uvođenjem mogućnosti izricanja dodatne zaštitne mjere putem oduzimanja računalne ili druge tehničke opreme pri prekršaju počinjenom uporabom pozivnih sustava sa i bez ljudskog posredovanja, telefaks uređajima i elektroničkom poštom u slučajevima izravne promidžbe. Nužno je potrebna zaštita korisnika usluga od neželjenih telekomunikacijskih priopćenja osobito od neželjene bolje reći, nezatražene elektroničke pošte kojima se zagušuje ali i prekida telekomunikacijski promet kod pristupa internetu. Očito je da razmjerno visoka prekršajna kazna od milijun kuna nije mogla spriječiti prekršitelje dok će im se vjerojatnije za očekivati djelotvornije moći suprostaviti putem oduzimanja računala sa pohranjenim podacima, adresama elektroničke pošte, većeg broja primatelja poruka. O štetama koje za korisnike ima proširenje virusa putem elektroničke pošte nije potrebno niti govoriti. Izmjenom uvjeta za imenovanje članova Vijeća Hrvatske agencije za telekomunikacije koje se odnosi na broj potrebnih godina radnog iskustva u području telekomunikacija, sa 10 na 5 godina. Koje moraju imati kandidati za člana Vijeća agencije apsolutno podržavamo. Ovaj postavljeni uvjet je najbolji pokazatelj apsurdnosti koji je zastupljen i drugim zakonskim i podzakonskim aktima koji se odnose na zasnivanje radnog odnosa ali i na određivanje visine plaće u državnim i drugim tijelima uprave i samouprave. Pa i u nekim tvrtkama ili pretežito državnom vlasništvu. Vezati izbor člana Vijeća agencije uz radni staž koji zadire u razdoblje prije 1999. godine, odnosno prije osnivanja prvog regulatornog tijela u telekomunikacijama u Hrvatskoj, otkada zapravo potječu prva relevantna Hrvatska iskustva iz područja regulacije telekomunikacija. Naravno da treba izmijeniti međutim, isto je tako zahtjev za dugogodišnjim iskustvom i za druga zvanja iz domaće, pravne i ekonomske struke ne samo nepotrebno nego i štetno. Za najviša stručna i specijalistička zvanja u državnoj upravi prag od 5 godina bi trebao biti dovoljan u stjecanju i razvijanju potrebnog radnog iskustva. Domaća, pravna i ekonomska stručna zvanja u posljednjih su se 10 godina u potpunosti izmijenila tako da školsko znanje i radno iskustvo od prije 10-tak godina nemaju nikakvu primjenu u sadašnjoj praksi. Primjerice, kome je danas potrebno znanje o ZUR-u, treba dobro poznavati Zakon o trgovačkim društvima, umjesto dugogodišnjeg radnog iskustva trebalo bi razvijati odgovornost za dobro obavljen posao u čitavoj vertikali ... nadležnosti i ovlasti. Podržavamo precizno utvrđivanje uvjeta koji se odnose na programske sadržaje, podatke, informacije koje se proizvode, prenose odnosno ili obavljaju kod pružanja telekomunikacijskih usluga te nadzor Ministarstva kulture nad zakonitošću rada osoba koje proizvode, prenose ili odnosno obavljaju te sadržaje. Dobro je što je omogućeno Hrvatskoj agenciji za telekomunikacije ili pravnoj osobi koju ovlasti Vijeće agencije da za usluge za koje nije potrebna uporaba radio frekvencijskog spektra obavlja tehnički pregled ali što je uvedena obveza obavljanja tehničkog pregleda prije sklapanja Ugovora o koncesiji za frekvenciju za obavljanje javnih telekomunikacijskih usluga uz uporabu radio frekvencijskog spektra jer se radi o prirodno ograničenom općem dobru. U svrhu poticaja razvoja istraživanja u tele i radio telekomunikacijama, te poticanje budućih ulaganja u telekomunikacijsku infrastrukturu kao i uvođenje novih i nove ... telekomunikacijskih usluga i tehnologija podržava se omogućavanje iznimnog izdavanja privremene dozvole za postavljanje i uporabu radijske postave ili radijskog sustava u svrhu tržišnog i tehničkog ispitivanja, istraživanja ili projektiranja i to na rok od najviše 6 mjeseci. Kako bi se Agencija oslobodila tereta kad objektivno ne može snositi odgovornost za izmjenu veće dodjeljene radijske frekvencije zbog usklađivanja uporabe radijske frekvencije na međunarodnoj razini ili zbog djelotvornije uporabe radio frekvencijskog spektra odnosno zbog mogućeg ugrožavanja rada radio navigacijskih službi ili drugih službi sigurnosti. Obavezuje se agencija da osobito vodi računa o troškovima izmjena koje će one imati za korisnike radijske frekvencije umjesto nadoknade stvarnih troškova. Radi otklanjanja dvojbi i nejasnoća kod uvoza i stavljanja na tržište radijske opreme i telekomunikacijske opreme precizirane su odredbe o prethodnom pribavljanju odobrenja agencije kod uvoza i stavljanja na tržište ove opreme koje mogu obaviti za to registrirane pravne i fizičke osobe ali i izuzeća koja se odnose na pojedine vrste ove opreme kao što je oprema za potrebe radio amatera, na radijske i televizijske prijemnike, na opremu namijenjenu pomorskoj i zrakoplovnoj službi koja se upotrebljava isključivo za potrebe oružanih snaga Republike Hrvatske, policije i sigurnosti službe Republike Hrvatske. Zbog svega iznijetog podržat ćemo donošenje ovog Zakona. Hvala.
Zahvaljujem. U ime Kluba zastupnika Hrvatske demokratske zajednice, poštovani zastupnik Živko Nenadić.
Gospodine predsjedniče, kolegice i kolege, ovaj Zakon regulira telekomunikacijsku strukturu i prijenos informacija, a jasno programski i drugi sadržaji regulirani su drugim zakonima. Zakonom o telekomunikacijama osnovana je Hrvatska agencija za telekomunikacije kojom upravlja Vijeće, na žalost još uvijek nije formirano valjda će uskoro. Nije iz razloga što je pred kraj prošle vlasti ista kao i mandat prošle vlasti, ova još sada nije riješila, ovim ćemo brzo sada riješiti. Ovim zakonskim izmjenama Zakon rekao bih, postaje jasniji, precizniji, primjenjiviji odnosno uvodi se red u primjenu Zakona, kako pri dodjeli koncesija tako i pri korištenju ali ako ustreba i oduzimanju koncesije. Primjerice članak 2. predlaže da član Vijeća agencije pored visoke stručne spreme elektrotehničkih, pravnih i ekonomskih znanosti treba imati umjesto do sada 10 godina, 5 godina iskustva u području telekomunikacija i mi to doista smatramo primjerenim i dovoljnim jer se time otvara mogućnost mladim stručnjacima punih znanja, volje ali i energije u početku koji mogu više doprinijeti društvu, uzvratiti društvu za školovanje ali se isto tako otvara na taj način mogućnost jedne veće konkurencije i mogućnost šireg izbora za člana Vijeća agencije. U 4. članku predlaže se da se telekomunikacijske mreže mogu povezati sa telekomunikacijskim mrežama drugih država na temelju odobrenja agencije. Do sada je to bilo da se mogu uvezivati samo na osnovu prijave, što znači jedna fax prijava i evo ga već funkcioniraš i mislimo da je ovo doista dobro da agencija treba dati odobrenje. U 6. članku Prijedloga jasno se pokazuje i dokazuje da želimo skratiti manevar neučinkovitoj administraciji, primjerice, kada Vijeće agencije zaprimi zahtjev za davanje koncesije mora u roku od 10 dana objaviti tu obavijest u Narodnim novinama, i onda tek se iza toga čeka 45 dana hoće li se netko drugi javiti za isto to frekvencijsko područje. Po sadašnjem Zakonu toga roka nije uopće bilo već je samo pisalo objavit će se, što znači moglo je stajati u nedogled i na milost birokraciji a naravno to je otvaralo mogućnost kako manipulacije isto tako i moguće korupcije. Članak 7. prijedloga izmjena zakona kaže da Vijeće agencije može prethodno i mora, treba prethodno obaviti tehnički pregled, pa i dati određeni rok za ispunjenje tehničkih uvjeta, što hoće reći? – da se sve prije treba odraditi, pripremiti, pa tek onda potpisati ugovor. A ne potpisati ugovor, onda se razvlačiti i tražiti jesu li svi uvjeti ispunjeni. Također u 16. članku prijedloga izmjena omogućuje se izdavanje privremene dozvole, za postavljanje i uporabu radijske postaje ili radijskog sustava u svrhu tržišnog ili tehničkog ispitivanja, istraživanja ili projektiranja. i to najduže na 6 mjeseci. Naravno ako su odgovarajući uvjeti ispunjeni. i to pojednostavljenje bitno je radi tržišnog i tehnologijskog istraživanja u nekomercijalne svrhe u telekomunikacijskim i radijskim komunikacijama. To do sada bez ovih izmjena nije bilo moguće. Članci 19. i 20. prijedloga izmjena zakona, preciznije razrađuju i dopunjuju kazne za prekršaje počinjene prema odredbama ovog zakona. Pa jasno i sa mogučnošću oduzimanja računalne i druge tehničke robe. Ovo su bili po nama najvažniji naglasci iz prijedloga izmjene ovog Zakona o telekomunikacijama. Jasno nam je, da je gotovo nemoguće baš sve predvidjeti i propisati. Pogotovo kada je tehnika u pitanju i propisi vezani za njenu regulaciju, jer kako često čujemo znanost ide dalje, ali i mašta izigravanja propisa ne zaostaje baš puno. Zato kao i znanost i mašta i mi moramo biti tehnički rečeno in i čim prije primjetimo "rupe" u zakonu moramo brzo reagirati jer je brzina uvjet za red, a red je uvjet napretka i priključenja europskim standardima. Iz tih razloga podržavamo ove prijedloge, ove zakonske izmjene, jer smatramo da puno popravljaju u primjeni ovaj zakon. HDZ-e će podržati. Hvala lijepa.
Hvala lijepa kolega zastupniče. Idemo dalje sa raspravama u ime klubova. Sljedeći na redu je Klub zastupnika HSP-a. Poštovani zastupnik Tonči Tadić. Izvolite kolega Tadiću.
Poštovana gospođo potpredsjednice, dame i gospodo zastupnici, poštovana gospodo iz Ministarstva mora, prometa, turizma i razvitka. Kad se donosio današnji Zakon o telekomunikacijama, naš Klub zastupnika u prošlom mandatu je konstatirao da je zakon pisan tako da ne bih slučajno povrijedio postojećeg monopolista u fiksnoj telefoniji HT-e, odnosno postojeće duopoliste u mobilnoj telefoniji HT-e i VIP. Posljedica takvog zakona jest stanje u kojem je tzv. brzi internet, odnosno ADSL u Hrvatskoj još uvijek bitno skuplji, nego u Njemačkoj, dakle matičnoj državi HT-a. Činjenica da akademska istraživačka mreža Carnet u Hrvatskoj od Hrvatske podružnice Deutche telekoma, dakle HT-a ima lošije uvjete za rad, nego Njemačka akademska internet zajednica u samo u Njemačkoj. Posljedica je to da su dvije mobilne mreže u Hrvatskoj po priključku i po minuti razgovora dvostruko skuplje, nego u Sloveniji i da general direktor jedne od njih čak tvrdi da Hrvatskoj ne treba treći operater, valjda se misleći da smo mi u Hrvatskoj toliko naivni da ne vidimo da bi taj treći operater doprinio poboljšanju konkurencije. i konačno činjenica da u Hrvatskoj još uvijek nije raspisana ni jedna nova koncesija za fiksnu telefoniju, što o svemu govori da je ovim izmjenama zakona hitno potrebno omogućiti konkurenciju u području telekomunikacija radi sniženja cijena, ali jednako tako omogućiti regulatornu ulogu države i njezinih institucija. I to je stvarni smisao ovog zakona. Zakon koji je pred nama malim dijelom zapravo ide u tom smjeru i kako je to doista jedan vrlo mali korak, daleko od onoga što bi Klub HSP-a htio, mi smo podnijeli čitav niz amandmana na ovaj zakon koji ide u suštinu i koji ću ja ovdje u kratkim crtama obrazložiti. U prvom redu tiče se ključne dileme, tko zapravo obavlja inspekcijski nadzor? Radi li to ministarstvo kao što je to ovdje ili to radi Hrvatska agencija za telekomunikacije? To je stvar političke odluke, pazite. Ako će to raditi ministarstvo, onda svi daljnji naši prigovori koji se tiču pojačavanja uloge agencije padaju u vodu. Ali ako to radi Agencija za telekomunikacije, onda ona mora biti osnažena i u smislu … i u smislu kažnjavanja. Jedna od tri glavne zadaće tog regulatora, je biti policajac na telekomunikacijskom tržištu, on mora imati pravo traženja i dobivanja svih informacija od operatera, pravo da izvrši inspekciju i reviziju, pravo da pretraži prostor i opremu koja se koristi u telekomunikacijama. Dakl, on mora doista imati punu kontrolu na tržištu telekomunikacija kao regulator. i sad je stvar samo velim političke odluke hoće li to raditi ministarstvo ili će to raditi agencija? Ali se to konačno treba definirati. Mi smatramo da to u skladu sa praksom u Europskoj uniji mora raditi agencija za telekomunikacije, a nikako ministarstvo. Nadalje, smatramo da bi agencija ili ministarstvo, ali svakako bolja agencija trebala biti ta koja bi izricala značajne novčane kazne. Ne postojeću prisilnu novčanu kaznu koja prema Zakonu iznosi svega 500 kuna, nego smatramo da bi iznos novčane kazne morao biti daleko veći, jer bi onda oni koji žele prouzročiti veću štetu na tržištu bili u daleko goroj poziciji. Smatramo nadalje, da bi svi isporučioci tehničke opreme u telekomunikacijama za instaliranje na području Hrvatske u vrijednosti većoj od 5 milijuna eura morali osnovati trgovačko društvo u Hrvatskoj, ili imati ovlaštenog predstavnika ovdje, i to zato da bi osigurali lokalnu podršku za svoju opremu ili programska riješenja, odnosno da bi naprosto Hrvatskoj platili porez za to sve skupa što rade. Nadalje, jedan od ključnih amandmana se tiče jedinstvenog broja svakog pokretnog telefonskog aparata, a koji je uveden da se spriječi zloporaba ili krađa pokretnih telefona. Svaki operater ima mogućnost identifikacije i čuvanja tog imena i broja u mreži. Davanjem takvog podatka na zahtjev MUP-a može se spriječiti zloporaba i krađa pokretnih telefona, a pogotovo krađe sa ozljedama kod školske djece. Takve brojeve operateri su dužni davati u međunarodnoj razmjeni, pa kod prijave krađe mogu takav uređaj isključiti iz mreže. Dakle, agencija mora imati uvid u te brojeve, odnosno na upit Ministarstva unutarnjih poslova ono te brojeve također može dobiti. Nadalje, držimo da je potrebno posebno regulirati osnovne obaveze virtualnih mobilnih operatera. Riječ je o jednom posve novom pojmu, kojeg ću obrazložiti da vam budu jasno koje su opasnosti. Može se formirati virtualni operater u mobilnoj telefoniji jednostavno tako da osnujete firmu, registrirate za usluge mobilne telefonije, zakupite 50 do 100 tisuća brojeva od postojećih GSM operatera koje onda prodajete kao posebnu mrežu svoju vlastitu. Međutim, moguće je ako ne postoji odgovarajuća zakonska zabrana iskoristiti stvaranje takvog virtualnog operatera za rušenje cijene i otežavanje ulaska trećem GSM operateru koji ima ulogu zapravo snižavanja cijene postojećih GSM operatera. Dakle, moguće je stvoriti tvrtku kćer koja će biti usmjerena isključivo za uništavanje eventualne konkurencije. Ograde od takvog pokušaja u zakonu nema i zato je potrebno u ovom našem zakonu kao i u drugim europskim zakonodavstvima uvesti obvezu da se i taj virtualni operater koji raspolaže dakle jednim ograničenim brojem telefonskih mobilnih brojeva koje je zakupio također regulira kroz državni regulatorni aparat. Nadalje, smatramo da je u zakonu potrebno uvesti daleko brži mehanizam oduzimanja koncesijske dozvole. Nedopustivo je da su potrebne čak tri opomene za oduzimanje koncesije. Dovoljna je samo jedna opomena iako nakon toga dotični koncesionar nastavi sa kršenjem zakona koncesija mu se oduzima i točka. Također, smatramo da je neprihvatljivo automatsko produžavanje koncesije. Tijekom trajanja koncesije Hrvatska može definirati posve druge uvjete za tu koncesiju. Naime, koncesija je davanje određenog državnog resursa na određeni vremenski period a na državi je da kaže na koji način će se u određenom vremenskom periodu ti uvjeti propisivati. Dakle, nema automizma kod toga. Nadalje, smatramo da je potrebno čim hitnije donijeti pravilnik o mjerodavnim tržištima kojima bi se definiralo što su operateri sa znatnijom tržišnom snagom na mjerodavnom tržištu jer bismo onda mogli te operatere posredno obavezati. Dakle, najveći operateri moraju biti posebno regulirani i posebno kontrolirani jer su upravo oni ključni u kočenju konkurencije. Također, smatramo da su na zahtjev Agencije za telekomunikacije operateri dužni dati ponudu standardnih sučelja i način uporabe tih posebnih sučelja. Dakle, na zahtjev Agencije za telekomunikacije je nužno dakle obvezati operatere da podnesu informaciju o sučelju, dakle o cijeni i o tehničkim uvjetima pod kojima se novi operateri mogu priključiti na postojeće telekomunikacijske infrastrukture. Potpuno je jasno ako imate novog operatera u GSM mobilnoj telefoniji da će on koristiti postojeći optički sustav, ... [[Govornik se ne razumije.]] kabela HT-a i da zato treba biti transparentan odnos cijene i kvalitete i uvjeta tehničkih usluge koje HT u tom slučaju pruža novom GSM operateru jer je naravno HT-u stalo da gura svog vlastitog mobilnog operatera. Upravo zato je bitan taj kontrolni mehanizam od strane države. Nadalje, imamo cijeli niz amandmana koji se odnose na kaznene odredbe. Za nas je doista smiješno fiksirati iznos kazne u apsolutnom iznosu dakle na pola milijuna kuna jer bitno ovisi prihod pojedinih operatera. Kazna za pojedine operatere može biti ako se fiksira iznos 10% njihovih ukupnih prihoda dok za HT maksimalna kazna od čak recimo milijun kuna predstavlja samo jedan mizeran zanemariv postotak prihoda. Ta postojeća odredba je diskriminirajuća i treba je izmijeniti u skladu sa praksom u zemljama Europske unije na način da kazna iznos od 1 do 3,5% godišnjeg bruto prihoda. Također smatramo da se državi odnosno Agenciji za telekomunikacije mora dati pravo intervencije na tržištu u slučaju ako se uoči onemogućavanje ulaska novih operatera odnosno nediskriminirajuće tržišno djelovanje odnosno pokušaj stvaranja duopola i zadržavanja visokih cijena. Također, smatramo da je zakonski potrebno omogućiti kažnjavanje slanja neželjenih poruka telekomunikacijama. Misli se na "SPAM" poruke u Internetu odnosno u SMS-u, VAP-u i ostalim mobilnim tehnologijama. Dakle, imamo čitav niz amandmana i ovisno o tim amandmanima ovisi naša potpora ovom zakonu. Ovakav kakav je sada on je nažalost samo kozmetičke prirode. Hvala.
Hvala lijepa, kolega zastupniče. U ime Kluba Hrvatske seljačke stranke poštovani zastupnik Ante Markov. Izvolite, kolega zastupniče!
Hvala lijepa. Poštovana gospođo potpredsjednice, poštovani predstavnici ministarstva, kolegice i kolege! Sama činjenica da eto u relativno kratkom vremenu ovo su četvrte izmjene i dopune Zakona o telekomunikacijama govori o tome koliko je tema telekomunikacija i radijskih komunikacija interesantna ili bolje reći izložena interesima, jasno interesima prije svega građana koji se služe tim uslugama ali evidentno je da je i u zakonodavnom smislu ova materija izložena raznim utjecajima. Naravno, mislim pri tome i na one pozitivne naravi a to je usklađivanje sa europskim zakonodavstvom pa i sa direktivama koje počesto uvijek se pojavljuju u kontekstu svakih izmjena i dopuna ali vrlo često su i te direktive ustvari odaslane iz onih centara koje kontroliraju određene moći ili imaju svoje interese da bi čim bolje bili involvirani u buduće izmjene i dopune zakona. Naravno da je takvo lobiranje i takav način promišljanja svugdje u svijetu postao, neću reći, legitiman ali gotovo legitiman i mi kao predstavnici zakonodavne vlasti naravno moramo voditi brigu i računa jednako o tome da se telekomunikacijski sustav i radijske komunikacije razvijaju u skladu sa potrebama, da budu u potpunosti usklađene sa onima koji su u susjednim zemljama ali trebamo voditi računa i o interesima građana koji koriste ove usluge, plaćaju ove usluge i koji su u i ne tako dalekoj prošlosti značajna sredstva uložili u infrastrukturu upravo ovih institucija o kojima danas raspravljamo. Jer ne treba zaboraviti da su naši građani u konačnici i fiksnu mrežu pa i mobilnu mrežu najvećim djelom i gotovo u potpunosti platili odvajajući od svojih plaća, od svojih primanja, pa i to je jedan od razloga zašto i danas naši umirovljenici uvijek vole govoriti "To smo mi napravili. To je ostalo iza nas." i naravno da u tom dijelu imaju i pravo i da se takva narodna imovina uvijek mora biti pod posebnom budnošću ovoga parlamenta. Ono što je važno kazati u pogledu zakona posebno kad se govori o mobilnim mrežama jest neupitnost uvođenja trećeg operatera, GSM operatera koji treba uravnotežiti tržnu utakmicu u tom dijelu, koji treba izuzetno visoke profite koji su u skladu sa hrvaskim zakonima tvrtke ostvarivale, ove dvije tvrtke. Naravno da naši građani prije svega su prihvatili jednu takvu, jedan takav civilizacijski iskorak i koriste u velikim količinama takve usluge, no izloženi su ekstremno visokim troškovima tih mobilnih uređaja u kojima ponekad ispadne da cijena impulsa iznosi svega 40 ili 45%. Prema tome, konkurencija na području mobilnih telefonija je obaveza i ovaj Zakon i u tom smislu i amandman jedan u nizu amandmna koji je Klub HSS-a predložio upravo želi stvoriti odnosno olakšati mogućnosti onim operaterima GSM mreže koji će prije svega pokušati se natjecati kada bude otvoren javni natječaj. Upravo s toga i predlažemo i Izmjene članka 9. stavka 1. koji trebaju se promijeniti na način da se prebacivanje tehničkog pregleda prije sklapanja Ugovora o koncesiji otežava se ulazak novog koncesionara. Koji je tako prisiljen izrađivati mrežu bez ugovora o koncesiji čime mu je otežan pristup financijskim i drugim sredstvima. Mislimo da za ovakvu intervenciju kojom želimo stvoriti lakšu mogućnost pristupa svim onim, ne vizualnim kako je kolega rekao operaterima nego onima koji će uistinu na ovom polju donjeti konkurenciju koja će značiti i kvalitetu i bolju i pravedniju cijenu. Nastavno na to fiksna mreža koja je također ponešto manje izvrgnuta raspravama u javnosti ali za građane Republike Hrvatske jako interesantna. Prije svega iz razloga što je institut preplate još uvijek prisutan instrument koji u mnogo ćemu participira u konačnoj sferi a koji nije uobičajan upravo niti u onim direktivama za koje i zbog kojih počesto mijenjamo Zakon o telekomunikacijama ali i koji nije pravedan posebno kod pojedinih korisnika, npr. ako imate fax u vašoj kući tada morate plaćati preplatu kao da imate telefonsku liniju i želite i komunicirate svakodnevno. Prema tome, konkurencija na to poziciji fiksnih mreža je nešto što je nužno i što ovaj Zakon u konačnici treba poduprjeti i u svojoj formi i u svom sadržaju. Također postojeća infrastruktura koja se može korisitti ne samo za drugog nego i za trećeg operatera na fiksnoj mreži od željeznice, auto cesta i ostalih javnih infrastruktura je danas u Hrvatskoj dostatna da se na tim temeljima može napraviti sustav koji će biti i kvalitetniji a za građane što je najinteresantnije i jeftiniji. Kod radijskih komunikacija koje nisu toliko izložene profitnom interesu postoji također čitav niz problema koji su uočeni jednako prilikom zadnjih izmjena i dopuna tako i u ovim predloženim izmjenama i dopunama. I nužno je prije svega uvesti monitoring i kontroling. Naime, tijekom turističke sezone svi oni koji borave na jadranskoj obali ili na otocima svjedoci su da se lokalne hrvatske postaje vrlo često, gotovo uvijek gube pod najezbom i upadom talijanskih radio stanica koje povećavaju frekvencije i na taj način gubi se frekvencija naših domaćih korisnika. Hrvatska u tom smislu mora učiniti sve da zaštiti svoj prostor i uvođenje monitoringa i kontrlinga koji su uobičajeni načini za rješavanje takvih odnosa da pospješi kvalitetu praćenja na svim radio frekvencijama. Klub HSS-a je ukupno dao 10 amandmana koji su usmjereni osim na stvaranje realne mogućnosti za uvođenje treće mobilne mreže na tzv. sustav jednakosti i na jednakopravnost svih onih koji sudjeluju i svih onih koji će sudjelovati u prometu u kontekstu telekomunikacija. Pa stoga i u članku 16. i izmjenama i dodavanjem članka 15. a) želimo stvoriti takve uvjete koji će ne samo osigurati povlašteni sastus GSM operatorima nego i svima ostalima koji temeljem ovoga Zakona posluju. I na taj način uvođenjem članka 15. a) stvorili bi se uvjeti da svi koncesionari na radiokomunikacijskom tržištu se dovedu u ravnopravni položaj i da se spriječe štetene posljedice koje bi bile izazvane ne prihvaćanjem ovakvog amandmana. Također želimo nadopuniti pitanje privremenih dozvola i njihovog temeljnog cilja koje one mogu i moraju omogućiti. Nadalje, nužno je i u članku 19. promijeniti i sukladno odredbi članka 121. stavka 2. Zakona, mandat Zavoda i Vijeća za telekomunikacije prestaje samim imenovanjem članova što ima za posljedicu gašenje postojećih institucija a da agencija još nije niti osnovana i ne može započeti sa radom. Naime, donošenjem ovog Zakona bez upravo ove izmjene dogodilo bi se ili se može dogoditi da postoji pravni vakum u funkcioniranju jer u tom momentu ukoliko bi se ugasio Zavod i Vijeće a istovremeno na sudu se ne bi istovremeno a ne bi se moglo jer treba donjeti i pravilnik koji prihvaća Vlada i ostale akte postojao bi pravni vakum te je nužno upravo uređivanjem ovog članka dovesti ove Izmjene i dopune zakona o telekomunikacijama u realnu poziciju i realnu opciju. Prema tome, čitav niz, odnosno točnije 10. amandmana koje je Klub HSS-a podnio kojima se žele ove Izmjene i dopune zakona upotpuniti svjesni da ćemo vrlo brzo morati donjeti novi Zakon o tlekomunikacijama koji bi trebao uvažiti i sve one narasle oblike i potrebe pa i pravnu narav koja se događa sa ovim prečestim izmjenama Zakona o telekomunikacijama. Zbog svega toga, Klub HSS-a će prije svega uvažavajući da su ovi amandmani nužni da bi se i sama itencija ovih Izmjena i dopuna zakona mogla provesti i da bi ove izmjene i dopune mogle dati valjani učinak i rezultat u ovisnosti vjerujemo od prihvaćanja amandmana koji su prije svega sadržajnog karaktera i žele pospješiti postojeće itencije i osigurati jedankopravnost, funkcionalnost ali i ono što je najvažnije da svi naši građani, građani Republike Hrvatske mogu na bolji, kvalitetniji ali i jeftiniji način koristiti ove važne usluge. U ovisnosti o svemu tome Klub HSS-a će tako i glasovati. Hvala lijepo.
Hvala lijepo kolega zastupniče, nastavljamo sa raspravoma po 10 minuta. Prvi je prijavljen poštovani zastupnik Krešimir Čosić.
Poštovana gospođo dopredsjednice, dame i gospodo. Predloženim zakonom, izmjenama i dopunama zakona o telekomunikacijama predlažu se neke manje važne izmjene, ali isto tako i neke značajnije. Svakako trebalo je uskladiti ovaj Zakon s provedenim promjenama i izmjenama o ustrojstvu sustava državne uprave. To se uradilo, to je opravdano. Trebalo je izmijeniti jedan od uvjeta za imenovanje članova Vijeća Hrvatske agencije za telekomunikacije kako ne bi bili suviše restriktivni s obzirom da se radi o jednom novom tehnološkom sektoru u kojem praktički tek zadnjih godina izrastaju iskusni menadgeri, stručnjaci i tako dalje. Prema tome 5 godina je razumljiv, prihvatljiv kriterij. Ono što bih posebno istaknuo i čini mi se zaslužuje nešto više pažnje to je uvođenje mogućnosti obavljanja tehničkog pregleda za određene vrste telekomunikacijskih usluga odnosno obvezu obavljanja tehničkog pregleda za telekomunikacijske usluge i djelatnosti koje se obavljaju na temelju koncesije. Svakako uvođenje obveze obavljanja tehničkog pregleda je svakako važno, ali mislim da to ne bi trebalo shvatiti isključivo kao jednu vrstu tehničkih formalnih pregleda nego posebno u kontekstu raspisivanja javnog natječaja o dodjeljivanju koncesije trećem mobilnom operatoru koji bi trebao integrirati drugu i treću generaciju. Svakako izbor trećeg mobilnog operatora bit će jedna od važnih strateških odluka koja se mora ove godine donijeti u Republici Hrvatskoj. Prema tome donošenje takve važne ključne odluke predstavlja jedan složen proces koji ne samo što treba imati određenu formu tehničkih pregleda, ja bih rekao mnogo složenije on ima, treba imati jednu složenu kompleksnu, tehničku evaluaciju onoga kome će biti dodijeljena koncesija posebno zbog integracije druge i treće generacije. Javni natječaj će biti vrlo skoro raspisan. Svakako da bi taj javni natječaj bio uspješan posebno je važno da se izradi kvalitetna natječajna dokumentacija. Kvaliteta te natječajne dokumentacije olakšati će proces izbora najboljeg ponuditelja u svakom pogledu ne samo u onom tehničkom nego i u onom financijskom i u svakom drugom. Svakako kod donošenja jedne takve važne odluke vjerujem i siguran sam da sukladno raspisanoj natječajnoj dokumentaciji imati ćemo i kvalitetan sustav, mogu tako slobodno reći višekriterijalnog ekspertnog odlučivanja koji će garantirati izbor najkvalitetnije odluke i sve to treba biti skupa u interesu konačno ne samo hrvatskog gospodarstva nego svih onih koji će se služiti tim uslugama, a prvenstveno običnog hrvatskog čovjeka kojem sve to treba biti jeftinije i dostupnije. I čitajući i gledajući sve ovo što ovdje piše uočio sam jednu stvar koja zaslužuje, ja bih rekao poseban osvrt. Nedopustivo je da se u Republici Hrvatskoj dešavaju takve važne, krupne odluke, takve važne investicije u tehnološkom sektoru, a da u svemu tome nema onoga što se zove offset. Zakon o offsetu je nešto što upotrebljavaju i primjenjuju gotovo sve razvijene države. Zakon o offsetu uveden je u akviziciji u obrambenoj industriji i gotovo sve razvijene države bez izuzetka; Velika Britanija, Belgija, Nizozemska i tako dalje kao uvjet svake nabave imaju offset od minimalno 80,100,150%. Slovenija je uvela Zakon o offsetu ne samo na vojne nabavke nego i na civilne posebno kada se radi o takvim tehnološkim investicijama. Mađarska, Poljska, Češka Zakon o offsetu pred desetak godina. Šta osigura, šta osigurava Zakon o offsetu? U ovoj investiciji 50 milijuna EUR-a će biti potrošeno za nabavu opreme koja će se kupiti od Siemensa, Erriccssona ili nekog drugog. Svakako Zakon o offsetu i takvi kompenzacijski aranžmani omogućuju transfer tehnologija, koprodukciju, joint venture, transfer znanja i tako dalje. Nedopustivo je da je elektronička industrija u Republici Hrvatskoj pred 25 godina bila daleko snažnija nego što je danas i to je činjenica. Činjenica je da je pred 25 godina postojao u Hrvatskoj jedan snažan RIZ, jedan snažan Tesla, jedan snažan Končar i mnogi drugi. Zbog neadekvatnih transakcija, kupovina, tehnologije, znanja i svega ostalog činjenica je da se taj dio industrije, ali sveukupnog hrvatsko gospodarstvo nije mogao na kvalitetni način razvijati. Ofseti ne moraju biti samo direktni, ne mogu biti vezani uz scor business, ne moraju biti vezani uz opremu koja se kupuje i nabavlja nego ofseti mogu biti indirektni. Prema tome ta tehnika nabave kad su u pitanju takve složene tehnološke, kapitalne investicije mora biti dio ponašanja suvremene i moderne Hrvatske ako želimo promijeniti, ako želimo zaista pokrenuti Hrvatsku. Prema tome dodjela koncesije trećem operatoru je jedan važan trenutak koji treba biti doprinos jačanju hrvatskog gospodarstva, jačanju konkurentnosti ali i neke nove usluge koje će se nuditi treba, ja mislim ovdje i posebno naglasiti. Razvojem multimedijskih poslovnih komunikacija treba osigurati učinkovitost hrvatskog gospodarstva, povezivanje srednjih i malih poduzeća, ono što se zove klastering i tako dalje. Svakako to treba biti prilog zapošljavanju mladih visokoobrazovanih ljudi. Prema tome prihvačanje novih tehnologija kad se radi o takvim investicijama treba biti mudro i pametno. To nije samo stvar svakako ovog Zakona o telekomunikacijama nego je stvar mnogih drugih elemenata koji moraju biti integrirani kad se takve odluke donose. Kako izgleda naše okruženje? Samo kratko napomenuti. U Sloveniji čini mi se da su tri JSM operatora i otprilike 85% prihoda ide slovenskim operatorima. U Srbiji i Crnoj Gori to je gotovo 100%. U Hrvatskoj 20-tak %. Svakako da nakon dodjele treće, koncesije trećem mobilnom operatoru treba se nadati da će ti postotci biti povljniji i treba se nadati da će hrvatske tvrtke uspjeti se i znati se organizirati i uspostaviti takav konzorcij koji će uspjeti dobiti koncesiju, koji će biti kvalitetan, koji će nuditi kvalitetne i jeftinije usluge i koji će uspjeti preživjeti u sukobu sa vrlo jakom konkurencijom. Hvala lijepo.
Hvala lijepo. Još je za raspravu prijavljen poštovani zastupnik Nenad Stazić. Izvolite.
Gospođo potpredsjednice, kolegice i kolege. U svojoj kratko raspravit govorit ću samo o jednoj temi iz ovoga zakona a to je o cijenama usluga i njihovoj regulaciji. U ovom zakonu to se oredđuje člankom 63. koji se sada mijenja samo u svoje 4. stavku. Potrošači korisnici usluga u fiksnoj telefoniji nezadovoljni su načinom na koji davatelji usluge naplaćuju u sklopu svoga tafirnog sustava uslugu korištenja fiksne telefonije. Čime su oni nezadovoljni. Nezadovoljni su svakako cijenom ali to je manje bitno jer će se cijena vjerojatno regulirati tržištem kada se poljavi drugi operater. Ali su oni nezadoljni načinom na koji se obračunava ta potrošnja. Da bi smo objasnili zašto su oni nezadovljni potrebno je rećio dvije tri riječi o tome, kako se to obračuava i što je to zapravo tarifni interval. Tarifni interval to je ona najmanja obračunska jedinica na temelju koje se naplaćuje usluga. Ona sada iznosi 1 minutu. Što to znači to znači kada počnete telefonirati vama davatelj usluganaplati jednu minutu razgovora. Bez obzira dali je taj razgovor trajao punu minutu, ili je to trajao 15 sekundi ili 30 sekundi ili 45 sekundi. A kada razgovaarre minutu i 1 seknudu onda vam naplati dvije minute razgovora. E s time su građani nezadovoljni. I to s pravom. Građani rezoniraju ovako ma naplati ti men ikoliko got hoćeš ali samo ono što potrošim. Ali nemojoj mi naplaćivati ono što potrošio nisam. I tu su građani potpuno u pravu. Jer kada pogledamo kako se naplaćuje npr. energija, pa plaćate kilovat sat onda kada ste potrošili kiloavt sat. Plaćate kubik vode onda kada ste potrošili kubik vode, a ne onda kada ste ga počeli trošiti. Jedako je tako i sa fiksnom telefonijom. Naime jednako bi tako trebalo biti a nije. U članku 63. postoji stavak 2. koji kaže. Načela cijenovnog sustava za određiovanje cijena telekomunikacijskih usluga, koje obavlj samo jedan davatelj usluga unutarnjem i međunarodnom telekomunikacijskom prometu, mogu se propisati pravilniom koji donosi ministar. Da ovo pojednostavimo i svedemo znači za fiksnu telefoniju za HTe za onoga koji jedini sada pruža telefonske usluge, ministar mkože donjeti pravilnik u kojem će reći kakav je tarifni sustav odnosno, on može odrediti tarifni interval koji sada iznosi 1 minutu on ga može skratiti na 15 sekundi ili na 30 sekundu. Ja predlažem da mi ministara oslodimo ove obveze. I da zauzmemo jedan načelan stav i zbog toga predlažem jedan amanndman. Amandman bi glasio da davatelj usluga može naplatiti samo potrošeni tafirni interval. Koliki će taj interval biti pa zašto da to ministar svojim podazanskim aktom određuje. pa to nema regululira tržište. On sada iznosi jednu minutu, kada se pojavi drugi operater on možereći ne, tarifni interval će trajati 15 sekundi u mojoj mreži. A naplaćivati će se ako usvojimo ovaj amandman koji predlažem samo po isteku te 15 sekunde. pa onda neka tržište odredi koliki će tarifni interval biti kod kojeg operatera. Pazite netko može reći kod mene tafirni intervan dvije minute. Što znači prve dvije minute razgovora su vam besplatne, jer ako ne razgoavrate pune vdije minute nećete platiti ništa. DRugi prigor kao potrošača može reći, ne kod mene će biti tri minute besplatno. Prema tome oslobodimo mi ministra ovoga da on podzakonskim aktom određuje hoće li to biti 15 sekundi, 30 sekundi ili minuta kako sada jeste. Prepustimo to tržištu, ali donesimo principijelan stav. Da potrošač plaća samo ono što je potrošio. I ništaviše. Prema tome, ja molim predlagatelja da razmotri ovaj amandman koji sam upitio. Da ga prihvati, jer će to biti u intresu zaštite potrošača, jer će to potakntui na jednu tržišnu utakmicu operatere kada se pojavi drugi, u fiksnoj telefonskoj mreži. Hvala lijepa.
Hvala lijepa kolega zastupniče. Nema više prijavljenih zastupnika za raspravu. Pa bismo je mogli zaključiti. Želi li zaključnu rječ dati predstavnik predlagatelja državni tajnik Dražen Breglec izvolite.
Uvažene gospođe, i gospodo zastupnici. Zahvaljujem prije svega na konstruktivnoj raspravi. Koja je otvorila neke nove aspekte a ja ču se potruditi u ovom obraćanju dati neke osvrte na izrečene vaše opservacije. S time da ćemo naravno sve podnešene amandmane u pravilnom obliku i u primjerenom roku nadam se uspješno i odraditi. Prije svega primjedba Odbora za zakonodavstvo da je uredbu koju je odnjela bivša vlada potrebno uvrstiti u zakon držimo nepotrebnom. Zbog toga jer uredba se odnosi na postojeću agenciju za telekomunikacije. ČIje postojanje prestaje trenutkom nastupa na snagu novoga predviđenog vijeća agencija za telekomunikacije. To će svakako biti prije predviđenog roka od godinu dana. Mi predviđano da će to biti u roku od sljedećih nekoliko mjeseci, tako da ovakva odredba će prestati samo po sebi važiti i nije ju potrebno ugrađivati u zakon. Što se tiče nekih prijedloga odnosno primjedbi koje su u kojima se najjavljuju amandmani, oni su se odnosile od prilike na neke važnije ću se osvrnuti, neke ćemo obraditi u pismenim opservacijama. Prije svega želim ispraviti koncesije za fisknu telefoniju nije primjeren izraz i ne daje se koncesije već se izdaje dozvola. Što je bitna razlika. Kontrola zakonitosti postupanja operateta dali u agenciji ili u ministarstvu logika prijedloga da ona bude u ministarstvu je vođena analogijom da su sve inspekcijske službe u bivšem ministarstvu pomorstva , prometa ve za, sadašnjem ministarstvu mora turizma, prometa i razvitka u dijelu koji se odnosi na promet, u Ministarstvu dakle i prometna inspekcija i ostale inspekcije. To je jedan argumenat. Ali on nije samo uobičajeni, postoji i sadražajni argumenti zbog čega zbog t oga jer tijelo koje predlaže zakone i koji je je najbolje da provedba kontrola provedbe tih zakona u rukama tijela koje predlaže u rukama ministarstva mislimo da je to učinkovitiji mehanizam. U odnosu na situaciju kad bi regulator koji također ima velike ovlasti imao instrumet kontrole u svojim rukama. Ovako smatramo da bi kontrola u ministarstvu disperizirala rizik mogući rizik zlouprabe koji se uvijek mogu pojaviti čak i u nekom neoviosnom i stručnom tijelu. Pogrešna je teza da bi virtualni operater mogao uništiit konkurenciju snižavanjem cijena. Ja bih vrlo volio kadavi se pojavio virtualni operater zakupio 200 tisuća priključaka i njih i preko njih nudio besplatnu uslugu, to jeste cilj liberalizacije tržišta. On doduše bi uništio konkurenciju, ali bi dakako doprinio onoj glavnoj intenciji ovog zakona i postupka Vlade, a to je da uvede nove operatere koji će svojim snižavanjem cijena i uslugama doprinijeti boljitku građana kao konačnom cilju. Dakle nema zapravo po mojem mišljenju uopće tehničke mogućnosti da netko plati zakup 100 ili 200 tisuća brojeva, pojavi se kao virtualni operater i zatim tu uslugu nudi po znatno nižim cijenama od onog od koga je otkupio. Ukoliko pak bi se to dogodilo to bi dakako bilo u intenciji i duhu naših namjera. Također želim reći da nema automatizma o produljivanju koncesije već je zakon izričit u tome da nakon isteka koncesije ide novi postupak i tu je stvar u potpunosti jasna. Povezivanje operatera nije potrebno definirati zakonom, ono je definirano do sada donešenim pravilnicima. Koristim priliku napomenuti da je temeljem ovog zakona potrebno donijeti čak 33 pravilnika, da je rok za njihovo dovršenje godinu dana. Ovaj zakon je stupio na snagu, primjenjuje se pardon od 1.8. Do sada je donešeno sedam pravilnika od toga većina ključnih koji omogućuju početak postupka liberalizacije telekomunikacijskog tržišta. Dakle i ovo pitanje povezivanje operatera definirano je pravilnikom o koncesijama i dozvolama za obavljanje telekomunikacijskih usluga koji je stupio na snagu prije sedam dana tako da je to pitanje riješeno na primjeren način. Kazne i kaznene odredbe. Moram reći da su opravdane primjedbe o relativnoj niskoj razini kazni koje mi možemo i koje smo u mogućnosti propisati, ali ruke su u ovom zakonu kao i svim ostalim zakonima vezane Zakonom o prekršajima koji limitira maksimalnu visinu kazne na milijun kuna. U određivanju kazne u postotku taj bi se iznos dakako uvelike promašio, a slijedom navedenog, prethodno navedenog takvu odredbu ne bi bilo moguće provesti. Naše kaznene odredbe, kaznene odredbe ovog zakona zapravo jesu limitirane na najvišem mogućem iznosu kaznenih odredbi predviđenog Zakonom o prekršajima. Također uvedene su kazne za spamove člankom 19. izmjena, to je definirano tako da je to pitanje već sada opservirano. Dalje su neke teze govorile o četvrtim izmjenama zakona. Ja moram demantirati tu činjenicu. Ovo su prve izmjene zakona, bila je uredba Vlade, bivše Vlade sa zakonskom snagom intervencijom u samo jedan članak. Bio je ispravak, dakle zarezi i ostalo, a ovo su prve izmjene zakona. Složio bih se sa primjedbama o nužnosti koordinacije frekvencija u radio odašiljanju koja posebno u pograničnim područjima mora biti jača, agresivnija, mora biti takva da se ne događa miješanje i posebno ne upad stranih radijskih postaja pretjerano u naš telekomunikacijski prostor. Zavod i vijeće, postojeći Zavod za telekomunikacije i Vijeće za telekomunikacije još se ne gase. One će se ugasiti sukladno odredbama članka 121. i prestat će postojati, uklopit će se u novu Agenciju vijeća za telekomunikacije i kao takvi dalje funkcionirati kao jedinstveno tijelo. Dakle ne postoji mogućnost pravnog vakuma niti zastoja što je regulirano člankom 121. O načinu obračuna potrošnje moram priznati bila je velika dilema između administrativnog arbitriranja u način obračuna potrošnje definiranih člankom 63. i između mogućnosti da se liberalizacijom tržišta taj način zapravo sam po sebi dovede u bolje stanje u odnosu do sada. U toj dilemi ministarstvo se odlučilo predložiti i odluka Vlade od 25. veljače ide u tom smjeru, liberalizirati čim prije, uvesti trećeg operatora u mobilnoj telefoniji, otvoriti tržište fiksne telefonije i dati tržištu kao najboljem regulatoru da krajnje ciljeve za koje ste se i vi zalagali iz svih rasprava ovdje, a za koji se zalaže i hrvatska Vlada budu postignuti. Pozdravljamo intenciju posljednjeg govornika gospodina Stazića, da se uvede pravedniji obračun tarifnog intervala, to jest intencija i Vlade i ministarstva. Postoje dakako različiti putevi da se taj krajnji cilj postigne. Mi ćemo sa dužnom pažnjom razmotriti i taj najavljen amandman kao i sve ostale koje ste poštovana gospodo i gospođe zastupnici podnijeli i ja vas molim da podržite ovaj zakon u svojoj konačnici kako bi omogućili planirano odvijanje procesa liberalizacije i imenovanje vijeća u čim kraćem vremenskom razdoblju i kako bi na kraju došli do onog cilja za koji sam primijetio da se svi zalažete. Hvala lijepo.
Imamo ispravak netočnog navoda, Florijan Boras. Izvolite.
Gospođo potpredsjednice ja sam zapravo mogućnost ispravke navoda iskoristio kao jedinu poslovničku mogućnost da ukažem na neprihvatljivost stajališta predlagatelja da ne prihvati sugestiju Odbora za zakonodavstvo da u izmijenjeni tekst, u ove izmjene ugradi i odredbu koja je obuhvaćena uredbom sa zakonskom snagom od 6. studenoga 2003. godine. Naime ovo je prvi put, a ispravak navoda je utoliko što je na odboru bilo rečeno da će se ovakva sugestija prihvatiti, a ovo je utoliko, ovo je bitna povreda dosadašnje jedinstvene zakonodavne metodologije kojim ćemo imati nakon uredbe izmjene i dopune zakona, a odredbe koje su obuhvaćene uredbom nisu u tim izmjenama obuhvaćene. Ne mijenja ništa na stvari to što uredba ima privremeni karakter i što vijeće ima privremenu obvezu da traži suglasnost, odnosno da privremeno traži suglasnost do imenovanja vijeća od Vlade Republike Hrvatske. Mi inzistiramo na tome da se tekst uredbe ugradi u zakon, na žalost kako je bilo obećanje da će to predlagatelj sam učiniti nama je zapravo istekla mogućnost da damo svoj vlastiti amandman, inače bi to učinili da je predlagatelj … na Odboru za zakonodavstvo na ovakvom stajalištu.
Hvala lijepo predsjedniku Odbora za zakonodavstvo. Mislim da ćemo morati o tome razgovarati kod samog glasovanja. Hvala lijepo.
Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama zakona o telekomunikacijama, hitni postupak prvo i drsugo čitanje prijedlog zakona broj 90. Rasprava o tekstu zakona je završena. Tablicu amandmana. Posebna tablica je podjeljena zastupnicima. Imamo amandmane Vlade, poslije roka, u skladu sa člankom 166. moramo glasovati. dali da uzmemo u obzir ove amandmane Vlade koji su došli u obzir. Pa molim zastupnike da se izjasne tko je za to da se prihvatimo amandmana rasprave o amandmanima Vlade koji su došli nakon isteka roka. Tko je za? Hvala lijepa. Protiv? Hvala. Suzdržan? Utvrđujem da je u skladu sa 166 odredbom Poslovnika stavak 1. Sabor prihvatio da se rapravi o 104 glasa za i 4 protiv. Idemo onda na prvo taj amandman Vlade.
Hvala gospodine predsjedniče, poštovani zastupnice i zastupnici. Naime ovi amandman iVlade su amandmani koje su sugerirali i donjeli takvu takav zaključak Odbor za zakonodavstvo. A radi se o tome da nismo bili kada smo radili izmjene zakona o telekomunikacijama nismo bili ugradili jednu uredbi koju jedonjela prošla Vlada. A ta uredba se ondosi na to da vijeće za telekomunikacije ne može raspisati natječaj bez suglasnosti Vlade. Potrebito je u tumačenju Odbora za zakonodavstvo, tu uredbu ugraditi u zakon i mi smo samo to napravili sukladno odluci i zaključcima Odbora za zakonodavstvo. Evo to su ta dva amandmana. Prvi i rdugi koji kaže da stupanjem na snagu zakona ta uredba se briše.
Hvala lijepa. Otvaram raspravu. U ime Klubova se mogu samo javiti, poštovani zastupnik Tonči Tadić u ime kluba HSPa. Nemojte kolega Đapić na lapsuzu nije lapsuz menti nego lapsuz kalami.
To je teški lapsuz gospodine predsjedniče Sabora. Ali ću vam oprositti za ovaj put. Poštovani gospodine predsjedniče, dame i gospodo zastupnici, poštovani gospodine ministre. Klubu zastupnika HSPa je iznimno drago da je Vlada podnjela ovaj amandman i da se time konačno miče ova uredba koja je po nama bila doista neprihvatljiva a koja je kočila raspisivanje natječaja za nove koncesionare odnosno za nove operatere u fiksnoj i mobilnoj telefoniji. U vezi sa ovim zakonom ja ovdje moram istaknuti i činjenicu da je Hrvatska dobila pozitivniu avis, da u SAboru postoji i u hrvatskoj javnosti oko toga avisa poglavito u hrvatskoj Vladi. Ali ja sam si dao truda i pročitao djelove avisa kojio se odnose upravo na telekomunikacije. A tiču se upravo ove materije o kojoj danas rapravljamo, dakle o regulatorima i o pravu Vlade odnosno pravu države da raspisuje natječaje za nove operatere. Dakle u avisu doslovce stoji bit će potrebne izmjene i dopune zakona kako bi se prilično komplicirana shema odobravanja za nove operatere uskladila sa pravnom stečevinom Europske zajednice. Hrvatska još mora usvojiti ključne provedbene propise da bi mogla nastaviti sa liberalizacijom tržišta. Također Agencija za telekomunikacije mora postati potpuno neovisno regulatorno tijelo sa ovlastima i sredstvima za provođenje politike liberalizacije. Moraju postojati učinkoviti postupci provedbe odluke regulatora i djelotvorni žalbeni postupak itd. itd. Što se tiče ulaska na tržište Europska komisija je bila tu vrlo jasna i kaže: Stvarni rezultati u pogledu ulaska na tržište novih operatera u prošloj godini bili su vrlo slabi, međutim to nije samo rezultat manjkavih zakona i neučinkovitih ustanova. Otvaranje tržišta kaže Europska komisija u avisu ugroženo je zbog nedostatka političke volje. Dakle ponavljam, Europska komisija u avisu konstatira da je otvaranje telekomunikacijskog tržišta u Hrvatskoj ugroženo zbog nedostatka političke volje da se otvori telekomunikacijsko tržište. Ta činjenica koja je zajedno sa loše osmišljenim regulatornim institucijama dovela je do kašnjenja u provedbi važnih mjera liberalizacije konstatira Europska komisija. Međutim u naprednoj je fazi rebalans cijena, a pokazatelji pokazuju da je monopolu hrvatskih telekomunikacija potreban poticaj konkurencije. Osim de facto monopola u nepokretnoj mreži monopolistički operater Hrvatski telekom posjeduje 53% tržišta pokretnih, dakle mobilnih telekomunikacijskih usluga i 75% tržišta davatelja usluga Interneta. Dakle to pokazuje avis, to govori Europska komisija, to su njezine preporuke Hrvatskoj i ako se svi ovdje zaklinjemo u važnost avisa onda dajmo pročitajmo što avis doista poručuje Hrvatskoj i držimo se toga, a to znači da moramo pod hitno raspisati natječaje za nove operatere u mobilnoj i fiksnoj telefoniji i zato naš klub podržava ove amandmane Vlade Republike Hrvatske i očekujemo da će Vlada i Vijeće za telekomunikacije u najkraćem roku raspisati natječaje i za novog trećeg operatera u mobilnoj telefoniji i za nove operatere u fiksnoj telefoniji. Hvala.
Zahvaljujem. Dajem na glasovanje amandman broj 1 Vlade. Tko je za? Hvala. Protiv? Hvala. Suzdržan? Utvrđujem da je amandman prvi Vlade usvojen sa 96 glasova za i 4 protiv. Ministre amandman 2 obrazložite Vlade. Jeste već obrazložili, da. Otvaram raspravu kod amandmana 2. Nema rasprave. Dajem na glasovanje amandman 2 Vlade. Tko je za? Hvala. Protiv? Hvala. Suzdržan? Utvrđujem da je amandman broj 2 Vlade usvojen sa 90 za, 7 protiv i 3 suzdržana. Ministre sada idemo na očitovanje po tablici zastupnika i klubova zastupnika. Prvi Kluba zastupnika HSP-a.
Ovaj amandman ne možemo prihvatiti, jer je ... u području telekomunikacija stavljen u nadležnost resornog ministarstva kao i tijela državne uprave u skladu s odredbama Zakona o sustavu državne uprave.
Poštovani zastupnik Tonči Tadić.
Poštovani gospodine ministre, jedna od tri glavne zadaće regulatora, u ovom slučaju agencije, jest da bude policajac na telekomunikacijskom tržištu, odnosno mora imati punu snagu u provođenju ovog zakona. Ja bih opet podsjetio na zahtjeve avisa, a to je da agencija mora biti potpuno neovisno tijelo sa ovlastima i sredstvima za provođenje politike liberalizacije. Na žalost u Hrvatskoj se i dalje ustrajava na tome da inspekciju provodi ministarstvo. To je u neskladu sa tendencijama u Europskoj uniji i stoga tražimo glasovanje.
Molim tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 2 također Kluba zastupnika HSP-a?
Predložen amandman nije prihvatljiv, jer se njime uvodi ovlast agencije za izricanje prekršajne kazne što je u suprotnosti s odredbom članka 115. tako da ovaj amandman ne možemo prihvatiti.
Poštovani zastupnik Tonči Tadić.
Tražimo glasovanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 3 istoga kluba.
Ovaj amandman ne prihvaćamo jer po svojem normativnom sadržaju odstupa od materije koja uređuje prometni članak 18.
Kolega Tadić izvolite.
Poštovani gospodine ministre mi držimo da bi isporučioc tehničke opreme u telekomunikacijama na teritoriju Hrvatske morali ipak osnovati trgovačko društvo u Hrvatskoj ili imati ovdje ovlaštene predstavnike. Time bi se osiguralo da veliki dobavljači roba i usluga u telekom sektoru osiguraju hrvatsku lokalnu potporu za svoja rješenja, a to bi opet doprinijelo razvoju informatičkog i telekomunikacijskog sektora hrvatskog gospodarstva i zato tražimo glasovanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 4 Kluba zastupnika HSS-a.
Ovaj amandman na žalost ne možemo prihvatiti. Predložen amandman nije prihvatljiv jer se radi o zamjeni dosadašnjeg pravnog instituta prijave koja je člankom 23. stavkom 2. zakonom inače predviđena za obavljanje odgovarajućih vrsta telekomunikacijskih usluga i institutom odobrenja koje će agencija davati automatizmom i rješavanjem zahtjeva.
Kolega Markov izvolite.
Hvala lijepa. Na žalost uvođenje odobrenja za povezivanje telekomunikacijskih mreža sa drugim zemljama je upravo ograničenje, ali ono što je još važnije predviđenom odredbom nije jasno navedeno koje to uvjete trgovačka društva trebaju zadovoljavati da bi dobila odobrenje, odnosno još je manje jasno pod kojim uvjetima agencija uopće neće izdati odobrenje. Znači upravo je prijedlog da se odobrenje izbaci jer ono u svom sustavu ništa ne rješava.
Molim tko je za ovaj amandman broj 4? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 5 Kluba zastupnika HSP-a.
Na žalost ni ovaj amandman ne možemo prihvatiti. Predloženi amandman nije prihvatljiv jer je obveza dostave ugovorom o međunarodnom povezivanju već propisana u članku 19. stavku 3. zakona, a dostavljanjem odgovarajućih podataka osigurano je u sklopu obveza operatora i davatelja usluga iz članka 18. stavka 6.
Kolega Tadić.
Gospodine ministre kažete na žalost, što mi u HSP-u tumačimo da je i vama stalo do ovog amandmana, ali očito iz političkog pritiska ne možete prihvatiti amandman. Mi držimo da je potrebno da hrvatska Vlada i Vijeće za telekomunikacije imaju uvid u ugovore između stranih operatera koji se povezuju preko teritorija Republike Hrvatske, to je akt elementarnog suvereniteta. S druge strane je potrebno da se dostavlja i čuva broj, identifikacijski broj mobitel aparata, jer je čest slučaj krađa i zlouporaba tih aparata. Svi naši amandmani koji se na ovo odnose su doista nužni i uobičajeni su dio prakse u Europskoj uniji stoga tražimo glasovanje gospodine predsjedniče.
Hvala. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman broj 6 također Kluba zastupnika HSP-a.
Ovaj amandman ne možemo prihvatiti jer se odredbe o međusobnom povezivanju članka 56. zakona ne primjenjuju na virtualne pokretne mrežne, operatore, budući da su ti operatori prema svojoj definiciji davatelji usluga koji prethodno moraju sklopiti ugovor s operatorom pokretnih telekomunikacijskih mreža.
Kolega Tadić, izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, ovim se definiraju osnovne obaveze virtualnog mobilnog mrežnog operatora. Riječ je naime o operatoru koji može zakupiti određeni broj brojeva mobilnih telefona i ponuditi te brojeve kao zasebnu mobilnu mrežu, sa tarifom koja može biti konkurentna. Ako nema regulative nad takvim virtualnim operaterima moguće je da postojeći operateri u mobilnoj telefoniji kreiraju na par mjeseci virtualnog operatera u Hrvatskoj koji će uništiti ulazak trećeg mobilnog operatera na hrvatsko mobilno tržište. Sve europske zemlje imaju regulativu kojom se regulira i virtualne mobilne operatere i to je ono što mi tražimo ovdje. Tražimo glasovanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman broj 7. Kluba zastupnika HSS-a.
Ne možemo prihvatiti jer se u članku 25. Zakona uređuju uvjeti izdavanja dozvole za obavljanje telekom usluga, a ne koncesije koja se daje u natječajnom postupku i to za frekvenciju za obavljanje javnih telekom usluga koje su prirodno ograničeno opće dobro.
Kolega Markov.
Hvala lijepa. U biti je ovo jako važan amandman. Da li mi možemo ostavljati Agenciji na izbor hoće li ili neće, znači, može ne mora obaviti pregled ispunjavanja uvjeta za obavljanje djelatnosti. Mislim da se s time uvodi pravna nesigurnost, ali za koga? Za davatelja telekomunikacijskih usluga. Jer apsolutno treba razlikovati, ispunjavanje uvjeta za obavljanje djelatnosti nije tehnički pregled radijskih postaja, iz članka 86. stavka 7. I zbog toga treba razlikovati ova dva pojma. Prema tome, ne možemo ostavljati izbor hoće ili neće. Mislim da je dobro da zakonodavac propiše mogućnost da je to obveza, obvezujuće.
Glasovanje. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman broj 8. Kluba zastupnika HSP-a.
Amandman se ne može prihvatiti jer se radi o jednom od propisanih slučajeva bezuvjetnog prestanka valjanosti dozvole za obavljanje telekomunikacijskih usluga, a time i prestanka obavljanja usluga.
Kolega Tadić, izvolite.
Poštovani gospodine ministre, dame i gospodo zastupnici. Riječ je o postupku oduzimanja dozvole za obavljanje telekomunikacijskih usluga, a radi kršenja ovog Zakona. Mi u HSP-u smatramo da je neprihvatljivo da se šalju čak 3 opomene. Dovoljna je jedna opomena i ako je ne ispuni oduzima mu se dozvola. Zato tražimo glasovanje, gospodine predsjedniče.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman broj 9. Kluba zastupnika HSS-a.
Ovaj amandman ne možemo prihvatiti jer je predmetom, uredbom utvrđena ovlast Agencije da može zabraniti obavljanje telekomunikacijskih usluga iz podnesene prijave, i to prije početka njihova obavljanja što nije u suprotnosti sa odredbom članka 113. stavka 1. točke 1. Zakona, koja propisuje ovlasti inspektora telekomunikacije u obavljanju inspekcijskog nadzora.
Amandman povučen, hvala. Amandman broj 10., također Kluba zastupnika HSS-a.
Ovaj amandman također ne možemo prihvatiti jer je postupak obavljanja pregleda kojem podliježu trgovačko društvo koje sklapa ugovor o koncesiji čini nepotrebno složenim na način da uvodi dvije različite vrste pregleda koncesionara.
Kolega Markov.
Ovo je također jako bitan amandman. Naime, da li je dobro da Vlada u svom prijedlogu otežava ulazak novih koncesionara. A na koji način ih otežava? Stvarajući druge uvjete od onih po kojima su prva dva koncesionara u GSM mreži dobili mogućnost. Na koji način? Da ne mogu dobiti ugovor o koncesiji čime im otežavamo ne samo pristup financijskim sredstvima nego i pravnu nesigurnost. I mislim da nije dobro imati različite kriterije za one koncesionare koji sada koriste koncesiju i treće mreže koja će doći jer ovo može biti i smetnja ulaska trećeg koncesionara. Prema tome, zašto stavljamo ono za što smo svi ovdje do sada govorili da želimo treću mrežu? Ovo je amandman koji kaže, ne želimo treću mrežu. Molim da se razmisli o tome, ovo je ključni amandman o čemu ovisi stajalište kluba.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 11. Kluba zastupnika HSP-a.
U stavcima 2. i 3. članka 31. Zakona ne prejudicira nastavak ili ponovna dodjela koncesije postojećem koncesionaru već se propisuje mogućnost obnove koncesije i to isključivo na temelju provedenog javnog natječaja, bez diskriminiranja ili davanja prednosti bilo kojem od potencijalnih sudionika u postupku natječaja, uključujući i postojećeg koncesionara. Stoga mislim da nema potrebe da se ovaj amandman prihvati.
Kolega Tadić.
Mi ipak držimo gospodine ministre da je potreban ovakav amandman jer riječ je naime o tome na koji način se produžava koncesija. Predloženim člancima, kad se ne bi ništa promijenilo, bi se prejudiciralo nastavak koncesije za one koji je imaju. Mi smatramo da nakon isteka koncesijskog perioda država može definirati neke druge uvjete za davanje istih koncesija. I da je zato potrebno ove dijelove Zakona brisati. Tražimo glasovanje, gospodine predsjedniče.
Molim, tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 12., također Kluba zastupnika HSP-a.
Obrazloženje je kao i uz amandman broj 8. i stoga ga ne možemo prihvatiti.
Kolega Tadić.
Riječ je o istom problemu kod oduzimanja koncesije, odnosno dozvole za obavljanje telekomunikacijskih usluga. Nepotrebne su 3 opomene. Dovoljna je jedna opomena kod kršenja Zakona i nakon toga oduzimanje dozvole. Tražimo glasovanje, gospodine predsjedniče.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman broj 13.
Ne možemo prihvatiti ...
... Kluba zastupnika HSS-a. Kolega Markov.
Ma ovo je u svezi sa amandmanom koji nije prihvaćen i sa izmjenom članka 9., prema tome, nema potrebe glasovati. Povlačim ga.
Hvala. Amandman 13. povučen. Amandman 14. Kluba zastupnika HSP-a.
Pa ovaj amandman ćemo, amandman ne možemo prihvatiti, ali ovo što je tu kolega iz HSP-a kroz ovaj amandman traže će se regulirati podzakonskim aktom.
Hvala lijepa. Amandman povučen. Amandman ...
Ako je tako mi povlačimo amandman.
Dobro. Amandman 15. također Kluba zastupnika HSP-a.
Ovaj amandman ne možemo prihvatiti jer je postojeća formulacija odredbe članka 53. stavka 7. nomotehnički prikladnija, a također treba napomenuti da zahtjeve prema operatoru na tržištu u vidu odgovarajuće odluke u sklopu obavljanja regulatornih poslova donosi Vijeće agencije, a ne Agencija. Dakle, 5 članova Vijeća agencije, a ne Agencija kao jedan, jedna institut od 70 ili 80 zaposlenih.
Kolega Markov.
Glasovanje.
Tko je za ovaj amandman? Nije dobio potrebnu većinu. ... [[Govornik naknadno uključen, ne čuje se.]] Kluba zastupnika HSP-a.
Ovaj amandman ne možemo prihvatiti jer se odredbe članka 56. stavka 16. Zakona o cijeni međusobnog povezivanja odnosi na operatore pokretnih telekomunikacijskih mreža sa znatnije opterećenom snagom u skladu s mjerodavnim direktivom Europske unije. Virtualne pokretne mrežne operatore nije potrebno izrijekom navoditi u stavku 20. jer su oni međusobno povezani preko operatora pokretnih telekomunikacijskih mreža s kojima imaju sklopljene ugovore, a ne raspolažu samostalno vlastitom infrastrukturom.
Kolega Tadić, izvolite.
Poštovani gospodine ministre, kada bi se ostavio postojeći tekst na navedeni članak, dakle kada se ne bi usvojio naš amandman, operateri pokretnih mreža bi po našem sudu bili isključeni iz regulative što je protivno smjernicama Europske komisije. Osim toga je to diskriminacija na tržištu telekomunikacija jer operateri mobilne telefonije Htmobile i VIP net imaju godišnji prihod od 5 milijardi kuna što je isto tako HT-ova nepokretna mreža i to su operateri sa značajnom tržišnom snagom i moraju biti uključeni u ingerencije nezavisnog regulatornog tijela to je osobito bitno da bi se osigurala transparentnost i nediskriminirajući pristup telekomunikacijskom tržištu zato tražimo glasovanje gospodine predsjedniče.
Molim tko je za ovaj amandman? Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 17. zastupnika Nenada Stazića.
Pa evo ja bih zamolio zatupnika ako može povući ovaj amandman jer će ovo što je gospodin zastupnik predložio ovim amandmanom da se mijenja tarifni interval to će biti regulirano pravilnikom koji je upravo u pripremi u ministarstvu i bit će donesen vrlo brzo.
Kolega Stazić izvolite.
A ne ministre, nije moj amandman da se mijenja tarifni interval to ćete vi možda napraviti podzakonskim aktom i tarifni interval koji sada traje minutu skratiti na 30 sekundi ili 15 sekundi. Ali ja to ne tražim ovim amandmanom ja tražim nešto drugo. Moj amandman glasi: "Davatelj usluga mogu naplatiti samo potrošeni tarifni interval" a to je posve druga stvar i ta se stvar može riješiti samo ovim zakonom. Dakle sada korisnici kada razgovaraju 1 minutu i 1 sekundu njima HT naplati 2 minute a ja tražim da im naplati minutu koliko su potrošili i ako vi sada odbijate ovaj moj amandman vi se zalažete za to da davatelji usluga mogu korisnicima naplatiti i nešto što ovi nisu potrošili. Prema tome, tražim glasovanje i očekujem da svi zastupnici u Saboru stanu iza potrošača iza onih koji telefoniraju a ne iza HT-a, da ih zaštite od toga da im se naplaćuje nešto što potrošili nisu. Tražim glasovanje.
Hvala lijepo. Pošto se radilo o nesporazumu između ministra i vas u razumijevanju amandmana, ministre još jedamput.
Ja sam rekao da amandman ne možemo prihvatiti ali to sam već i rekao u tisku u javnosti, tako da naši potrošači to znaju da će se pravilnikom koji donosi ministar kao podzakonskim aktom uvesti to da se plaća samo potrošeno.
Kolega Stazić izvolite.
Ako ćete vi, najprije to mora pisati u Zakonu, drugo ako dajete takvo obećanje i dobijate aplauz od svoga Kluba, prihvatite amandman odmah danas, zašto odlažete da ćete vi to podzakonskim aktom, čemu ta obećanja, prihvatite sada. Dajte mi osigurajte molim vas da govorim. Osigurajte mi da govorim. Ako je točno ovo vaše obećanje ako će tako biti ispunite ga odmah, ovaj čas, prihvatite amandman i kada Zakon stupi na snagu svi oni koji telefoniraju u fiksnoj telefoniji bit će zaštićeni.
Tko je za ovaj amndman koji Vlada ne prihvaća? Hvala nije dobio potrebnu većinu. 18. Kluba zastupnika HSS-a.
Ovaj amandman ne možemo prihvatiti jer ne donosi jasnijem izričaju predmetne odredbe članka 63. stavka 4. zakona... I nepotrebno ponavljaju dijelovi teksta a ne ograničava krajnji rok u kojem je Vijeće agencije dužno dati traženu suglasnost.
Kolega Markov.
Mislim da je najvažnija stvar koju mi moramo utvrditi da agencija prije svega mora utvrditi da li su cijene troškovne i u ovisnosti od toga dati svoju suglasnost na cijene usluga.
Tko je za ovaj amandman koji Vlada ne prihvaća? Hvala nije dobio potrebnu većinu. 19. Kluba zastupnika HNS PGS.
Od vas gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora došao je poticaj da se usaglase 3 zakona kojim bi se onda ovo reguliralo i praktički prihvatilo jedan ovakav zahtjev a to je Zakon o zaštiti potrošača i Zakon o telekomunikacijama i Zakon o obveznim odnosima i mi ćemo unutar Vlade čim prije to napraviti i onda će time biti konzumiran i ovo pitanje koje se spominja u ovom amandmanu. Prema tome, sada ga ne možemo prihvatiti ali na vaš poticaj ćemo i to napraviti.
Klub IDS-a PGS-a. HNS-a PGS-a izvolite.
Poštovani gospodine ministre, svega što sam čuo i razumio onoga što ste rekli da ne možete prihvatiti amandman jer ste se okrenuli prema predsjedniku Sabora, naime ovim amandmanom pokušavamo predloženi Zakon uskladiti sa odredbama Zakona o zaštiti potrošača i odlukom Ustavnog suda iz srpnja 2003. godine prema kojem bi, a kada je ukinuta telefonska pretplata, pristup telefonskoj mreži se plaćao zavisno o potrošenom i ostvarenom prometu a ne u paušalnom porezu koji je još uvijek na snazi. Ako ima točan podatak negdje oko 220 tisuća korisnika bi time profitiralo u Hrvatskoj, to da je Deutsche telekom protiv ovog amandman to razumijem, i to sam očekivao ali da i Vlada neće to prihvatiti nego da obećavate za budućnost oprostite molim vas to zaista ne mogu razumjeti, hvala. I tražim glasanje normalno.
Tko je za ovaj amandman? Hvla nije dobio potrebnu većinu. 20. Kluba zastupnika HSP-a.
Ovaj amandman ne prihvaćamo jer je člankom 63. Zakona uspostavljen mehanizam regulacije cijena telekomunikacijskih usluga samo za operatore i davatelje usluga sa znatnijom tržišnom snagom na tržištu, javnih govornih usluga u nepovrednoj telekomunikacijskoj mreži i na tržištu iznajmljenih telekomunikacijskih vodova u skladu sa mjerodavnim direktivama Europske unije.
Kolega Tadić.
Tražimo glasovanje gospodine predsjedniče.
Tko je za ovaj amandman? Hvala nije dobio potrebnu većinu. 21. Kluba zastupnika HSS-a.
Ovim amandmanom se uvodi kocepcijska promjena u postojeći sustav izdavanja dozvola za radijske postaje na način da se namjerava ponovno uspostaviti ranije važeći postupak izdavanja dozvola što nije u skladu s praksom licenciranja takvih koncesionara u zemljama Europske unije i stoga mislim da nema potrebe prihvaćati ovaj amndman.
Hvala lijepa. Kolega Markov.
Na žalost prijedlogom Vlade se uvodi različito pravna pozicija sudionika u ovom poslu. Naime, osigurava se definitivno povlašteni status GSM operaterima i to na uštrb ostalih. Mislimo da to nije dobro, ovim amandmanom bi svi bili u jednako pravnom položaju i nitko ne bi ostvarivao bolje preference.
Tko je za ovaj amandman? Hvala, nije dobio potrebnu većinu. Amandman 22. istoga Kluba HSS-a.
Također iz razloga koji sam rekao kod amandmana broj 21. ne možeo prihvatiti.
Kolega Markov. Tko je za ovaj amandman? Hvala, nije dobio potrebnu većinu. Amandman 23. istoga Kluba HSS-a.
Ovaj amandman je neprihvatljiv iz razloga što se člankom 86. Zakona uređuje materija, dozvola za radijske postaje što se može proširiti na radijske mreže odnosno sustave ali ne i na telekomunikacijsku terminalnu opremu, uvoz i uporabu koja je u cjelosti uređena glavom 10. stoga ovaj amandman ne možemo prihvatiti.
Kolega Markov.
Pa prije svega s ovim amandmanom se želi potaknuti uvođenje novih usluga na telekomunikacijskom tržištu nepokretnih mreža. i to je intencija, odnosno da se stvori mogućnost da se može vršiti tehničko ispitivanje i da se može bez skupih koncesija ući u ovakvo poslovanje. Molim glasovanje.
Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 24. istog kluba HSS-a.
Ne možemo prihvatiti, jer je članak 97. stavak 3. zakona uređen nomotehnički posve jasno i posve precizno.
Kolega Markov. Glasovanje. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 25. Kluba zastupnika HSP-a.
Odredbe članka 111. Zakona kao i cijele glave 12. zaštita podataka usklađene su s direktivom novog regulatornog okvira Europske unije, stoga mislim da nema potrebe prihvaćati ovaj amandman.
Kolega Tadić.
Poštovani gospodine ministre, dame i gospodo zastupnici. MI držimo da je potrebno zakonski omogućiti korisnicima telekomunikacijskih usluga zaštitu od primanja neželjenih poruka. Dakle, od SPAM poruka koje se mogu poslati. Jednako tako smatramo da se ljudima mora omogućiti da se obrane od poruka koje se šalju sa lažnih adresa i koje se ne mogu zaustaviti ni na koji drugi način osim eventualno zakonskom tužbom, dakle mora imati mogućnost zakonske zaštite od primanja SPAM poruka. Zato tražimo da se zakon dopuni jednim posebnim člankom u kojem bi se to reguliralo. Tražimo glasovanje gospodine predsjedniče.
Molim tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 26. Kluba zastupnika HSP-a također.
Ovaj amandman nije u skladu sa Zakonom o prekršajima. Prema tome, iz tog razloga ga ne možemo prihvatiti.
Hvala. Kolega Tadić.
Poštovani gospodine ministre, dame i gospodo zastupnici. Riječ je o tome što se za HT u postojećem zakonodavstvu, da se za prekršitelje telekomunikacijskih usluga, odnosno za sve one koji krše Zakon o telekomunikacijama predviđa maksimalna kazna od milijun kuna. Za HT-e kao kršitelje to predstavlja samo 0,013% prihoda. A za nekog manjeg operatera za nekog novog internet provajdera to može biti lavovski prihod. Prema tome, mi smatramo da bi trebako novčane kazne gradirati sa postotkom godišnjeg bruto prihoda, a ne ih definirati u apsolutnom iznosu. Uostalom postojeća odredba u zakonu je diskriminirajuća, i zato je treba izmijeniti u skladu sa praksom u Europskoj uniji. Također smatramo da agencija mora imati pravo intervenirati na ovakav način, to uostalom kaže AVI kojeg sam citirao. Tražimo glasovanje gospodine predsjedniče.
Molim, tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. 27. istoga kluba HSP-a.
Obrazloženje kao za amandman broj 26.
Kolega Tadić.
Iz istih razloga kao i prošli put inzistiramo na tome da se uvede kazna prema postotku godišnjeg bruto prihoda. A ne u apsolutnom iznosu. Jer imamo operatere razne snage. Za najačeg operatera je to smiješan iznos, ali je za novog operatera to može biti kočnica na početku.
Molim. Tko je za ovaj amandman? Hvala. Nije dobio potrebnu većinu. Amandman 28. istog kluba zastupnika HSP-a.
Ovaj nije prihvatljiv iz čisto pravno nomotehničkih razloga, jer su u provođenju pravno neuobičajenog pojma novog zakona stvarane nejasnoće u pogledu Zakona koji bi se trebao primijenit.
Kolega Tadić.
Povlačimo.
Hvala. Amandman 28. povučen. To bi bilo sve od amandmana. Ima ovaj jedan od Kluba zastupnika HSS-a koji nije u skladu sa Poslovnikom. Dajem na glasovanje Konačni prijedlog Zakona. Molim, tko je za? Hvala. Protiv? Hvala. Suzdržan? Utvrđujem da je sa 77 glasova za, 22 protiv, donesen zakon o izmjenama i dopunama Zakona o telekomunikacijama u tekstu kako ga je predložio predlagatelj zajedno sa prihvaćenim amandmanima.
Predlažem da krećemo dalje sa raspravom. Sljedeći su po pročišćenom tekstu tri zakona o lokalnoj i područnoj i regionalnoj samoupravi. Međutim u dogovoru s nekima od predlagatelja neće se provesti danas rasprava o točkama 3., 4. i 5. pa krećemo na 7. točku dnevnog reda, to je – Prijedlog zakona o izmjeni i dopuni Zakona o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj – Predlagatelj Klub zastupnika SDP-a, prvo čitanje P.Z. br. 63 Prijedlog akta ste primili u pretince. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje, to je članak 144. do 150. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, za lokalnu i područnu regionalnu samoupravu. Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav. Izvješća ste primili na sjednici. Vlada Republike Hrvatske također je dostavila mišljenje. Pretpostavljam da predstavnik predlagatelja želi dodatno obrazložiti Prijedlog. To su zastupnici Mato Arlović, Marin Jurjević, Josip Leko i Zvonimir Mršić. Odredili ste predsjednika Matu Arlovića, izvolite.
Gospođo potpredsjednik, gospođe i gospodo poštovane kolegice i kolege zastupnici. Predložili smo Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj zapravo kao Konačni prijedlog zakona, no kod utvrđivanja dnevnog reda opredijelili smo se kao Sabor da skinemo hitni postupak. Što je nas motiviralo prvo da predložimo ovaj Prijedlog zakona, a pogotovo da ga predložimo u hitnom postupku? Smatrali smo da ovaj Prijedlog zakona ispunjava zapravo sve uvjete da se može donijeti i da nije potrebno da se o njemu raspravlja 2 puta nego da se može donijeti po hitnom postupku. A koji su razlozi za to? Prvo, dopustite da podsjetimo da sadašnji mjesni odbor Tarvabriga, Vabriga proteže se od doline rijeke Mirne na sjeveru Dobave – Červar, na jugu na teritoriju od 3 kvadratna kilometra i predstavlja zasebnu povijesnu, gospodarsku i kulturnu cjelinu, povezan zajedničkim interesima stanovništva. Broj stanovnika je oko 2 tisuće s tim da je biračko pravo imaju oko tisuću 483 građana. Drugo, što želimo reći da nakon formiranja novih jedinica lokalne samouprave ovo područje ostaje u sastavu Grada Poreča, organiziranog kao mjesni odbor osniva se turistička zajednica, mjesna Tarvabriga, gdje je ostvareni prihoda boravišne pristojbe ostaje u mjestu, angažiranjem članova mjesnog odbora i dobrom suradnjom s Gradom Porečom. Ova naselja postaju relativno dobro uređena i opremljena turistička mjesta. Međutim, i pored toga potrebe mjesta i dogovorene aktivnosti realiziraju se vrlo sporo, prvenstveno zbog većih opravdanih prioriteta naselja Poreč i ostalih dijelova Grada Poreča. Stoga iz godine u godinu sve je vidljivija nemogućnost realizacije dogovorenih programa što direktno utječe na brži turistički razvoj ovog područja i naravno, na kvalitetu i životni standard stanovništva. Treće, uz ovaj Prijedlog smo dostavili podatke o izjašnjavanju građana s područja za koje se predlaže osnovati općinu, odnosno mišljenje Grada Poreča i županijske skupštine Istarske županije te elaborat o osnivanju općine Tarvabriga. Četvrto, moramo reći da je sukladno Zakonu o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj člankom 30., da se osnivanje nove jedinice lokalne samouprave može predložiti predstavničko tijelo jedinice lokalne samouprave, odnosno jedna trećina građana s prebivalištem na području na koje se promjena traži. Poštovane kolegice i kolege, u ovom konkretnom slučaju imamo situaciju gdje više od jedne trećine građana svojim potpisima traži da se osnuje nova općina, a u isto vrijeme sukladno Zakonu, navedenom u članku 30. Zakona ispunjeni su ostali uvjeti. Odnosno, Grad Poreč i Županija istarska je zapravo priložila pozitivno mišljenje uz taj dio. Mi smo dostavili kao predlagatelj i potpise građana koji daju prijedlog za osnivanje općine Tarvabriga i naravno zaključak o davanju pozitivne inicijative za osnivanje općine Tarvabriga koju daje županijska skupština Istarske županije i, naravno, gradsko vijeće Grada Poreča. Iz svega ovoga reklo bi se da nema nikakvih posebnih razloga zbog čega ne bi trebalo prihvatit ovaj Prijedlog zakona i danas donijeti odluku da se ovo praktički pusti u drugo čitanje, onda nakon toga da se u drugom čitanju donese i takva odluka po kojoj se osniva općina Tarvabriga. Zašto? Zato što to žele građani Republike Hrvatske koji žive na tom području i koji u isto vrijeme imaju suglasnost drugih građana svoga grada u čijem sastavu su do sada i sada još uvijek jesu, to je Grada Poreča i Županije istarske, odnosno jedinice područja regionalne samouprave. Drugo, zato što oni jamče svojim potpisima i elaboratom da mogu, osiguravaju ekonomske i financijske uvjete za egzistenciju ove općine. Treće, što su ispunili sve zakonske i formalne i ustavnopravne pretpostavke da mogu osnovati općinu. No, dogodilo se nešto što je nas malo iznenadilo kao predlagatelja, a to je da je Vlada našla jedan razlog po kojem ona mislim da ne bi trebalo prihvatiti i podržat ovaj Prijedlog zakona jer, eto, nedostaje suglasnost Ministarstva financija koja bi se trebala i prijedloga izvora financiranja svih obaveza jedinica lokalne samouprave koja bi trebala biti priložena uz ovaj Prijedlog zakona, da bi on mogao biti donesen. Ja moram reći da je nas iznenadila ta činjenica iz prostog razloga što mi kao predlagatelji raspolažemo stajalištem Ministarstva financija, klasa: 015-01/03-01/27, urudžbeni broj: 513-05/03-2, od 25. kolovoza 2003. godine koje je Ministarstvo financija u osnovi, nema primjedbi na predmetni Prijedlog zakona budući da do sada nije zaprimilo sve potrebne tražene podatke za prethodno spomenute naselja, nije mogućnosti utvrditi njihovu fiskalnu sposobnost, te dozvolite, citiramo: "smatra da je osnovno osigurati pozitivno očitovanje predstavničkih tijela Grada Poreča ili Istarske županije o navedenoj zakonskoj inicijativi, u skladu sa člankom 30. Zakona o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj". Potpis ministra financija, doduše tada ministar Mato Crkvenac. Ovo mišljenje smo dobili iz Ministarstva financija, ono do sada nije promijenjeno. Ne vidimo razloga zbog čega to mišljenje ne bi moglo važiti i u zapravo, zašto Vlada uopće nije pogledala to mišljenje. Praktički svi formalni i svi sadržajni uvjeti za osnivanje općine Tarvabriga su ispunjeni. I iz toga razloga mi predlažemo da pustite ovaj naš Prijedlog zakona u drugo čitanje i da u Konačnom prijedlogu nakon koji ćemo pripremiti nakon provedene rasprave u prvom čitanju, praktički pripremimo zakon za donošenje. Dakle, ponavljamo, to žele građani na području naseljenih mjesta Tarvabriga, Fratar, Perci, Gridići i Rošini. To, sa tim se suglašavaju stanovnici Grada Poreča preko svog predstavničkog tijela gradskog vijeća koje je dalo pozitivno mišljenje. S time je suglasna područna, odnosno regionalna samouprava Istarske županije. Ministarstvo financija je praktički dalo pozitivno mišljenje i treba ga prihvatiti iz prostog razloga dok se ne promijeni, dok se ne donese nekakvo drugo. Ono drugo nije donešeno. Prema tome, ispunjeni su svi formalni uvjeti zakonski, ispunjeni su ustavni uvjeti, ispunjeni su demokratski uvjeti, a što je najvažnije ispunjeni su prirodni, povijesni, ekonomski, i ako hoćete, na kraju krajeva, kulturni uvjeti koje ova naselja predstavljaju posebnu povijesnu, gospodarsku kulturnu cjelinu povezanu zajedničkim interesom stanovništva. I treba tom stanovništvu kad već hoće, omogućiti da se osnuje posebna općina Tarvabriga koja bi obuhvaćala sva ova naseljena mjesta koja sam pročitao i koja bi mogla egzistirati u sustavu lokalne samouprave Republike Hrvatske. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepo potpredsjedniku Mati Arloviću. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne javlja se nitko. Predstavnik Vlade, državni tajnik Antun Palarić. Izvolite.
Poštovana gospođo potpredsjednice, uvaženi zastupnici. Vlada je razmotrila ovaj Zakonski prijedlog i druge zakonske prijedloge kojima se ima namjeru u Republici Hrvatskoj uvesti nove jedinice lokalne samouprave, nove općine. Vlada cijeni inicijativu građana koji su izrazili svoje mišljenje, Vlada cijeni i mišljenja predstavničkih tijela jedinice regionalne samouprave i jedinice lokalne samouprave iz kojeg bi se ta naselja izdvojila. Međutim, Vlada drži da sada nije vrijeme, mi se nalazimo godinu dana prije redovnih lokalnih izbora, da sada nije vrijeme za donošenje ovog zakona. Jer dok zakon prođe drugo čitanje, dok se provedu izbori, zapravo ta općina bi imala mandat, predstavničko tijelo bi imala mandat 7, 8 mjeseci. To predstavlja veliki organizacioni problem, veliki trošak za lokalni proračun jer troškovi padaju na teret lokalnog proračuna i to predstavničko tijelo neće moći zaživjeti do sljedećih lokalnih izbora. Stoga Vlada uvažavajući ovu inicijativu građana i sve druge inicijative koje su došle do Vlade i koje će doći vodit će o njima računa i u jednom razumnom roku prije redovnih lokalnih izbora ponovno će ih ocijeniti i predložit će cjeloviti Zakon o područjima županija, gradova i općina s time da će možda neke od jednica lokalne samouprave koje se nisu u stanju funkcionirati možda tim zakonom biti ukinute. Stoga Vlada nije načelno protiv inicijativa ali protiv je vremena da se to sada dešava i protiv je da se pojedinačnim inicijativama mijenja ovaj prevažan Zakon, a vama je poznato da Vlada priprema cjelovitu reformu lokalne samouprave sa ciljem daljnje decentralizacije državnih poslova stoga je i oprezna u pogledu stvaranja malih općina po broju stanovnika, dok ne ispita njihov financijski potencijal. Evo, predlažemo da se zakon odbije. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepo državnom tajniku Palariću. Sada su na redu predstavnici klubova. Prvi na redu je Klub SDP-a poštovani zastupnik Antun Peruško, izvolite.
Poštovana gospođo potpredsjednice Hrvatskog sabora, poštovani gospodine državni tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Donošenjem Zakona o područjima gradova i općina u Republici Hrvatskoj kojim su ustanovljene brojne jedinice lokelne samouprave u osnovi 93. godine, imao je svojih uglavnom pozitivnih i po koju negativnu posljedicu kao učinak tog Zakona. Svjesni smo da su teritoriji pojedinih jedinica crtani na političkoj karti Hrvatske kao izraz određene volje, određenog političkog trenutka i bilo je dakako pri određivanju tih jedinica dosta nelogičnosti, takvih primjera nelogičnosti imamo dosta i na području Istarske županije gdje su neke enklave zaista teško objašnjive, do nekih naselja ne možete ni doći po teritoriju iste općine kao naprimjer u općini Raša a da ne prelazite preko teritorija druge jedinice lokalne samouprave, no nakon donošenja Zakona bile su i brojne izmjene zakona koje su uglavnom išle ka stvaranju novih jedinica lokalne samouprave. Tako naprimjer i na ovoj saborskoj sjednici imamo tri prijedloga izmjene zakona. Očito ispravljaju se pojedini propusti ali valja pošteno reći i ne samo oni, jer pojedini pozitivni primjeri često upućuju građane na pokretanje inicijativa za stvaranje novih lokalnih zajednica. Ne treba bježati od činjenice da su pojedine jedinice lokalne samouprave zaista same sebi svrha, da iz svojih proračuna održavaju jedva hladni pogon, same sebe, većina tih malih općina sa malim fiskalnim kapacitetima, jedva osigurava prihod za pokriće troškova funkcioniranja i rada stručnih službi, dok za kapitalna ulaganja preostaje vrlo malo slobodnih sredstava. Zbog slabe gustoće naseljenosti, potrebe za kapitalnim ulaganjima osobito i poglavito u cestovnu i vodoopskrbnu infrastrukturu su velike a sredstva nedostatna i onda se traži izlaz kroz dotacije bilo iz županijskog, bilo iz državnog proračuna. Moram biti posve jasan, mi u Istarskoj županiji iako je stanje nešto bolje nije bitno bolje. Sam podatak da u Istarskoj županiji 10 gradova i 2 općine ostvaruje oko 618 milijuna ili ukupno 84% svih proračunskih sredstava a preostalih 27 općina ostvaruje 119 milijuna ili 16% sredstava. To je taj negativni kontekst učinka Zakona na pojedine jedinice međutim, moramo zaista istaći broj na vrlo pozitivne primjere kada je osnivanjem pojedinih jedinica lokalne samouprave došlo do procvata u pravom smislu riječi pojedinih manjih sredina. U ovom konkretnom primjeru o kojem danas raspravljamo kada je u pitanju osnivanje nove općine u županiji Istarskoj pod nazivom Tar Labriga izdvajanjem iz sastava grada Poreča 6 naselja i formiranje nove općine, ima sve elemente koji inicijativu građana i njihovih 547 potpisa, valja prihvatiti a pogotovo što je u skladu sa Zakonom pribavljeno pozitivno mišljenje, kako gradskog vijeća grada Poreča tako isto i pozitivno mišljenje skupštine istarske županije, a kao što smo od kolege Arlovića čuli i pozitivno očitovanje Vlade Republike Hrvatske odnosno Ministarstva financija, a ne kako se to obrazlaže u stavu sadašnje Vlade da nema stava Ministarstva financija, prema tome ima i pozitivan stav Ministarstva financija. Uvažavajući u dijelu mišljenje Vlade koja se načelno protivi osnivanju novih općina i koja smatra da usitnjene općine neće moći zbog nedovoljnog financijskog potencijala obavljati poslove koje se planira prenijeti decentralizacijom, u ovom se konkretnom slučaju ne bi mogla uvažiti taj argument a niti prihvatiti. Činjenica je da je kod ustrojavanja područja jedinica lokalne samouprave bilo krivih koraka o čemu sam već govorio i te greške se nastoje ispraviti. U ovom konkretnom slučaju kada je u pitanju zahtjev građana za osnivanje općine Tar Vabriga mi u Klubu SDP-a mislimo i uvjereni smo da je slučaj ajmo reći najčišći. Utemeljen na argumentima kako povijesne gospodarske i kulturne cjeline povezane zajedničkim interesom stanovništva ali više od toga arugmentirano potkrepljen projekcijom proračuna u kome se na prihodovnoj strani planiraju sredstva u visini od 8,8 milijuna kuna. Može biti i greške međutim, velikih odstupanja od projekcije proračuna nije za očekivati. Kako građanima sa područja Tara i Vabrige razjasniti da Vlada Republike Hrvatske ne daje pozitivno mišljenje na njihovu inicijativu za osnivanje svoje općine a da to područje za koje se predlaže osnivanje nove općine ima primjerice 1483 građana sa biračkim pravom, sa projeciranim proračunom od 8,8 milijuna kuna, a da istovremeno na području Istre, odnosno Istarske županije da ne idemo šire ima 16 općina sa manjim brojem birača i to kreću se u rasponu od 359 birača do 1485 znači znatno manje nego buduća općina Tar Vabriga. Ili primjerice kako građanima s područja Tara Vabrige ja kao zastupnik iz tog kraja za koje se područje zahtjeva osnivanje nove općine razjasniti da Vlada Republike Hrvatske ne daje pozitivno mišljenje na njihovu inicijativu kada opet govoreći samo o Istarskoj županiji da ne idem šire ima 24 općine koje imaju manji proračun i to proračun koji se kreće u iznosu od 1,2 do 7,0 milijuna i znatno su manji od projeciranog proračuna buduće općine Tar Vabriga koji kao što je izrečeno bi iznosio oko 8,8 milijuna kuna. Sigurno je odnos na druge jedinice u Hrvatskoj još izrazitiji u korist buduće općine Tar Vabriga za koju mi u Klubu SDP-a da se donese odluka o osnivanju. Zbog tih razloga i onih koje je iznio kolega Arlović, kao predstavnik predlagača mi u Klubu SDP-a podržavamo i zalažemo se da ovaj Hrvatski sabor usvoji prijedlog Zakona o izmjenama Zakona o području županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj kojim se osniva nova općina Tar Vabriga u Istarskoj županiji u koju bi se kao što je navedeno i u obrazloženju uključilo dio područja grada Poreča i to naselja Tar, Vabriga, Frata, ... i Roširi. Ta su naselja danas u sastavu područja grada Poreča. Kako nije usvojen naš prijedlog da se ovaj Zakon donese po hitnom postupku a mislimo da nije bilo nikakvog razloga ne mogu se složiti sa obrazloženjem državnog tajnika o predstojećim lokalnim izborima, mislim da se ova općina može lijepo uhodati do tih idućih redovnih izbora ali kako nije prošao prijedlog da se donese Zakon u hitnom postupku, ali nije bilo nikakvog suvislog razloga da to danas ne učinimo ovdje, nego da predlažemo da onda ide u drugo čitanje kao što je i predviđeno. Bojim se za sudbinu tog prijedloga. Međutim, valja uvažiti ovaj zahtjeve građana koji su zaista čvrsto, argumentirano i pozivam i kolege iz 8. izborne jedinice moje prijatelje iz Hrvatske demokratske zajednice iz tog područja da također se založe da ovaj zakon bude donešen, jer oni znaju također isto kao i ja opravdanost tog zahtjeva građana. Hvala lijepa.
Hvala lijepa kolega zastupniče. U ime Kluba Hrvatske demokratske zajednice, poštovani zastupnik Milan Meden. Izvolite.
Poštovana kolegice potpredsjednice, uvaženi tajniče, kolegice i kolege zastupnici. Temeljem ustavnih osnova Republike Hrvatske članka 133. stavka 1. izjašnjavanjem građana mjesnog odbora Tar Vabriga potaknuta je inicijativa za osnivanje općina Tar Vabriga. Kao što smo već čuli od predlagača zakona, navedeno područje mjesnog odbora Tar Vabriga nalazi se danas u sustavu, sastavu grada Poreča, te sadrži naselje Tar, Vabriga, Frata, Perci, Gedeči i Rošini. Za razumijevanje zemljopisnog položaja makrolokacije središte predložene općine Tar Vabriga nalazi cca 7 kilometara od centra Poreča, na pravcu državne ceste Poreč-Novigrad, a od perifilnih dijelova grada svega je nekoliko minuta udaljen automobilom. Znači nalazi se praktički u samom gradu Poreču. Ovo područje predstavlja znatan turistički potencijal, a samo turističko naselje Lanterna sa hotelima nad turističkim centrom i autokampom, ima oko 18 tisuća ležajeva. Ovo je turističko naselje u vlasništvu privatnog … poduzeća Rivijera sa sjedištem u Poreču. A u privatnom vlasništvu žitelja mjesnog odbora postoji svega oko 400 ležajeva apartmanskog tipa ili kao sobe za iznajmljivanje. Ukupno promatrajući taj turistički potencijal, predstavlja oko 20% ukupnog smještenog potencijala u području grada Poreča, dakel izrazito turističko mjesto. Ako bi promatrali samo područje mjesnog odbora, koje se proteže na području od 3 kilometra kvadratnih i ima sveukupno manje od 1900 stanovnika, onda je to zaista relativno jaki gospodarski potencijal. Na jednog žitelja imamo 10 smještajnih jedinica i daleko je od Hrvatskog prosijeka. Izuzetnim zalaganjem i … djelovanjem mjesnog odbora i suradnjom poglavarstva grada Poreča ovo su mjesta danas uređena zadovoljavajućom infrastrukturom, a budući postoji turistička zajednica dio financijskih sredstava ostaje u ovom mjestu. Uz turističku ponudu na području ovog mjesnog odbora postoji i zavidan komplementaran poljoprivredni potencijal na području od oko 1700 hektara obradive površine. Uz pogodne klimatske uvjete kod mještana postoji tradicija uzgoja maslinarstva i vinove loze, a također je kroz mnoge generacije ribarstvo jedno od najstarijih gospodarskih grana, kojem su žitelji od davnine osiguravali ovdje egzistenciju. Prirodno je zapravo da ovako relativno gledajući jakom potencijalom postoji inicijativa za osnivanje vlastite lokalne samouprave, odnosno financijske neovisnosti. I upravo temeljem navedenih činjenica pokrenuta je inicijativa članova mjesnog odbora, gdje postoji želja i vizija da se može brže i kvalitetnije urediti svoj kraj, izgraditi suvremenu infrastrukturu, te u neposrednim odlučivanjem osigurati brži gospodarski razvoj i otvoriti nova radna mjesta. Pregledom dostavljene dokumentacije prema zakonskoj regulativi vidi se zaista jedan profesionalni pristup, izjašnjavanjem građana od svibnja 2003. godine prikupljeno je 547 potpisa. Također je priloženo pozitivno izjašnjavanje grada Poreča i županijske skupštine županije Istarske, i dat je elaborant o osnivanju. No, međutim, upravo u ovoj identičnoj formi već je ovaj prijedlog zakona bio uvršten u 37 točku, 37. sjednicu Hrvatskog sabora prošlog saziva koje se odražvala krajem rujna i u listopadu, krajem rujna i u listopadu 2003. godine. Tada je to bila 21. točka dnevnog reda, Prijedlog zakona 773., a predlagateljica je bila zastupnica Jadranka Katarinčić-Škrlj. U zapisniku stoji, da rasprava nije provedena, za što su vjerujem postojali i opravdani razlozi. Za prijedlog zakona pod brojem 63. koji se predlaže osnivanje ove općine, Vlada je ocijenila da je pretežno usklađen s odredbama zakona koje se tiču osnivanja novih jedinica lokalne uprave i samouprave. No, međutim, nedostaje suglasnost Ministarstva financija, te Vlada stoga ne podržava predloženi zakon. Također uvidom u predloženu dokumentaciju prijašnjeg prijedloga zakona 773. vidi se da je upravni odjel za lokalnu upravu i samoupravu Županije istarske od 30. svibnja 2003. godine uputio predlagaču da pribavi između ostalog suglasnost ministra financija na priloženu promjenu. Dakle, vidi se da je i u prijašnjem sazivu Vlade postojao gotovo identičan problem. Na prvi pogled bi financiranje nove općine zapravo trebalo biti neupitno. Male općine i velike želje u uređenju infrastrukture u kombinaciji sa neiskustvima u upravljanju zapravo ne može predstavljati zamku. i sam dolazim iz male općine, te iz iskustva govorim da se financiranje takvih općina uglavnom temelji na transferima bilo očekivanim iz županije ili državnog proračuna. Iz navedenih razloga, Klub zastupnika HDZ-a ovog trenutka ne može podržati prijedlog zakona za osnivanje općine Tar Vabriga. Držimo da je to preozbiljan projekt za život jednog kraja, odnosno buduće općine. Ozbiljnost pristupu ne znači samo osvrt na političku, zakonodavnu, socijalnu, zemljopisnu i gospodarsku okolinu. Zapravo je ozbiljnost projekta utvrđivanje prednosti, slabosti i mogućnosti, a strategija mora biti temeljena na ekonomskim ili financijskim pokazateljima. Želimo da se pribavi sva potrebna dokumentacija i suglasnost … utvrđene zakonom i da se sagledaju sve mogućnosti u okolini gdje bi ova općina zapravo živjela. Vjerujem da ukoliko se pribave sve suglasnosti i pokazatelji budu pozitivno moguće je tada sprovesti osnivanje općine Tar Vabriga dosta prije svibnja iduće godine kada će se održati lokalni izbori, kako bi se pravovremeno izabrali i vijećnici i poglavarstvo općine, i u takvim će okolnostima Klub HDZ-a pozitivno podržati inicijativu za osnivanje općine Tar Vabriga. Hvala.
Hvala lijepa kolega zastupniče. U ime predlagatelja zastupnik Mato Arlović, potpredsjednik doma. Izvolite.
Gospođo potpredsjednik, poštovane kolegice i kolege, samo da se u ime predlagatelja očitujem na neke nove navode, prije svega predstavnika Vlade Republike Hrvatske. Moram ponovo ponoviti da predlagatelji zakona imaju i raspolažu, ja sam citirao i naveo pod kojim se brojem i od kada izdato mišljenje Ministarstva financija u vezi sa ovim predmetom i suglasnost koja iz toga proizlazi. Od tada do sada to mišljenje, ta suglasnost nije promijenjena. Prema tome, postoji suglasnost Ministarstva financija da se može osnovati ova općina, ostaje pitanje zapravo da li Sabor to želi ili ne želi. Drugo, ne stoje argumenti Vlade Republike Hrvatske u konkretnom slučaju, ne u općenitom, nego u konkretnom slučaju da u slučaju usitnjavanja općina zbog nedovoljnog financijskog potencijala ne bi trebalo osnovati konkretno ovu općinu, jer svi pokazatelji pokazuju da ova općina raspolaže sa takvim prihodima koji jamči da može financirati sve zakonom propisane obaveze koje mora obavljati jedinica lokalne samouprave i čak više da može nositi dio vlastitog razvoja i to ne samo u turizmu, nego i u gospodarsko-socijalnom razvoju te općine. Treće, i mi se načelno slažemo kao Klub zastupnika sa Vladom Republike Hrvatske da je potrebno pristupiti većoj reorganizaciji i zakonskoj regulativi izmjena i dopuna Zakona o osnivanju općina i gradova, odnosno jedinica lokalne samouprave. Ali ne smatramo da je time razlog da ovaj konkretni slučaj ili drugi konkretni slučajevi koji u ovom momentu ispunjavaju uvjete ne bi mogli proći. Dapače, to može biti samo potom više da Vlada što prije pristupi pripremi prijedlogu izmjene i dopune zakona, stim da mi uvažavamo primjedbu Vladi Republike Hrvatske, da ne bi trebalo provesti izbore nakon što stupi na snagu ovaj zakon odmah u roku od 60 dana i u takvom slučaju ukoliko Sabor a mi smo uvjereni da Sabor neće imati ništa protiv volje građana svojih vlastitih birača da ovo ide u drugo čitanje. Mi ćemo do drugog čitanja pripremiti još jedan članak ovoga prijedloga zakona u kojem ćemo propisati da će se prvi izbori za jedinicu lokalne samouprave obaviti u redovnim izborima kad budu obavljeni za sve jedinice lokalne samouprave u narednom izbornom ciklusu. Hvala lijepa.
Hvala lijepo predlagatelju. Idemo na 10 minutnu raspravu. Prvi za 10 minutnu raspravu javio se Antun Peruško. Izvolite! [[Upadica: Govornik nije uključen, ne čuje se.]] Ja se slažem da je neobično. Možete povući. Imate dvije prijave, jedna koja nije u ime kluba nego je 10 minuta.
Povlačim.
U redu, hvala lijepo. Dobra odluka. Slijedeći je Krunoslav Markovinović. Izvolite!
Poštovana gospođo dopredsjednice, štovani kolege i kolegice, kolegice i kolege! Pa evo ovo je jedan vjerojatno od tri prijedloga za stvaranje novih općina. Malo je čudno što je ovaj prijedlog stigao sada a vidimo već iz prijedloga predlagatelja da se već ova općina, da ova općina već želi dosta dugo se formirati. Recimo, pa nas čudi zašto to nije doneseno na zadnjoj sjednici bivšeg saziva kada je recimo donešeno da općina Kamanje u Karlovačkoj županiji sa tisuću stanovnika može postati općina a ovakova kvalitetna općina ne može. Ja već dugo pratim rad malih općina, konačno u savezu gradova i općina bio sam ja predsjednik vijeća općine jedno četiri godine i pratim njihove probleme. I htio bih ako je moguće, evo to molim i državnog tajnika da se napravi nekakva analiza rada, života, financiranja tih malih općina. Znamo da ih imamo negdje oko 420, ja mislim da je tu negdje sada jer stalno nekoliko novih je bilo a tek onda da razgovaramo o novim općinama. Naime, ako govorimo o decentralizaciji a ona je pretpostavljam neophodna i ona će se provoditi vjerojatno ako govorimo o tome da male općine neće moći u toj decentralizaciji prihvatiti ništa od onoga što će ne znam veliki gradovi, velike općine moći onda treba itekako dobro razmisliti da li je potrebno još nekoliko novih malih općina. Svaka mala općina sigurno da ima svojih želja, svojih problema i ne poričem da je od 1993. pa do današnjeg dana puno toga riješeno upravo u malim općinama i zalaganjem stanovnika i konačno dobili su nekoga tko će voditi brigu o tim ljudima, dakle o svojim stanovnicima ali za godinu dana dolaze izbori. Pokušajmo nakon ove analize još jedanput pogledati da li je potrebno sada donijeti odluku o te tri nove, zapravo ne jedna nego tri nove općine ili ćemo malo stati oko dvije. Dobro, još jedan prijedlog je pripremljen tamo treći. Pa pritom ako već idemo na peticiju ja molim predlagatelja da pogleda na koliko mjesta su identični rukopisi. Ja sam ovdje nabrojio bar jedno tridesetak, četrdesetak mjesta, dakle po tri, četiri identična rukopisa a ako je riječ o ne znam tisuću i 400 birača a ovdje je 400 potpisanih. Ako malo te identične rukopise malo maknemo bojim se da je onda to puno, puno manje. Hvala.
Hvala lijepo, kolega zastupniče. Sljedeći je zastupnik Lino Červar. Izvolite!
Poštovana gospođo potpredsjednice, dame i gospodo! Prijedlog zakona o izmjeni i dopuni Zakona o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj i nije od danas na dnevnom redu Sabora. Još od prvog formiranja jedinica lokalne samouprave više se područja da tako kažemo osjećalo zakinutim svojim statusom. Budući da se nisu uspjeli formirati kao nove jedinice lokalne samouprave već su ostali kao tzv. priljepak općina pod nazivom mjesni odbor. Kao što je rečeno tu sudbinu dijelu u Istarskoj županiji i područje Tar Vabriga koje je ostalo dio grada Poreča a koje obuhvaća i naselja kao što su rekli Frata, Perci, Gedić i Rošinj. Nije samo riječ o tome da će osnivanje vlastite jedinice lokalne samouprave zbog svoje racionalnosti i brzini odlučivanja i provođenja odluka značajno doprinjeti razvoju poduzetništva, smanjenju nezaposlenosti već i bržem razvoju tog područja koje ima ogromne potencijale. Znano je da autonomija raspolaganja kapitalom i glave donosi znakovito bolje rezultate. Ne treba biti jako mudar i zaključiti da itekako ovo područje može sasvim uspješno rješavati sve svoje probleme, i razvojne, i organizacijske, i gospodarske, i financijske. Naravno da sve to pod kapom grada Poreča postaje teško izvedivo. Ta inicijativa iz mjesnog odbora datira još iz 1996. godine koja nije do kraja provedena zbog obećanja grada da će se rješavanje potreba i programa ubrzati. Nažalost, do toga nije došlo. A i prošle godine se moglo a nije odnosno rasprava nije sprovedena, držim neopravdano a mogu vam reći da postoje inicijative i drugih područja sa Istarske županije. To dokazuje da se radi o zreloj prosudbi građana ovog kraja. Netko će reći da sam subjektivan. Da, kada kažem da se radi o bogatom kraju sa radišnim i dobrim ljudima. No isto tako se mora razumjeti odluka Vlade Republike Hrvatske koja se protivi osnivanju novih općina jer ima mnogo primjera da usitnjene općine ne mogu obavljati poslove koje se na njih planira prenijeti decentralizacija. To potvrđuje podatak da ima općina koje su se uvjerile da je to bio za njih preveliki zalogaj i koje zapravo traže njihovo samoukinuće. Ja bih samo dopunio kolegu koji je prije rekao da ima 420. Ne, u Hrvatskoj ima 427 općina, 123 grada plus Zagreb i 21 županija. I pored svega treba pohvaliti prijedlog Vlade da se prije lokalnih izbora donese prijedlog novog zakona koji će cjelovito, dakle cjelovito urediti teritorijalno ustrojstvo Republike Hrvatske. Zašto ipak inzistiram na pozitivnom pristupu mjesnog odbora Tar Vrabriga za osnivanjem vlastite jedinice lokalne samouprave. Osim ogromnih potencijala kao što je već rečeno u turizmu, u poljoprivredi, u maslinarstvu, u ribarstvu da ne nabrajam još nešto bih dodao. U planu je izgradnja i uređenje obrtničko-servisne zone koja će omogućiti daljnji procvat poduzetništva. Planira se izrada detaljnog plana izgradnje gospodarske zone po uzoru na pokrajine Lombardija i ... [[Govornik se ne razumije.]] Venecija Đulia susjedne Italije a koja bi omogućila izgradnju malih proizvodnih pogona. Ako se ima na umu zadnja odluka Vlade otvaranju specijaliziranih agencija koje će brzo i efikasno rješavati sve probleme oko dobivanja dozvola za buduće poduzetnike, shvatiti ćemo da ovaj kraj ima budućnost. I na kraju, nakon svega navedenog, pozdravljam stav Vlade da se još jednom ozbiljno razmotri inicijativa odbora ... [[Govornik se ne razumije.]] što znači da nismo totalno anulirali to, pozdravljamo tu inicijativu i da se omogući, da se omogući osnivanje jedinica lokalne samouprave prilikom kompletnog teritorijalnog ustrojstva Republike Hrvatske. Hvala.
S obzirom da se radi o dijelu Hrvatske koje dobro ne poznam. A pregledajući materijale vidio sam pozitivno mišljenje grada iz kojeg bi se ta novoopćina trebala formirati i gradskog vijeća. I sa svim mišljenjima koji idu u prilog podržati ovaj prijedlog. Gospodina Červara nisam dobro razumio, bio je za inicijativu ali i za stav Vlade koja je protiv te inicijative. Pa sada, da li podržavate da se formira nova općina ili ne? Da mi ostali iz sjevernog dijela Hrvatske znali kako podržati stav ljudi.
Hvala lijepo. Ovo je doista neobična replika. Imate pravo na odgovor za repliku. Izvolite, zastupnič Červar.
A mislim da je gospodin, odnosno kolega ipak nije razumio moju raspravu i zbog toga potrudit ću se još jedanput da vrlo kratko i jezgrovito mu kažem da Vlada nije apsolutno odbila inicijativu mjesnog odbora Tarvabriga. U trenutku kada se pojavljaju situacije da ima mnogo zahtjeva za osnivanje jedinica lokalne samouprave i zbog toga što imamo mnogo situacija da imamo općina okje naprosto više nisu u stanju da djeluju da moramo napraviti jedno cjelovito ustrojstvo, teritorijalno ustrojstvo Republike Hrvatske. U onom času, a to će biti prije lokalnih izbora Vlada će razmotriti i takav prijedlog. Prema tome, ništa nije odbijeno. A mislim, samo bih htio reći gospodinu, on je rekao da ne poznaje to područje.
Hvala lijepa, to je bio odgovor na repliku. Sljedeći je prijavljen zastupnik Niko Rebić. Nema ga u dvorani, gubi pravo na riječ pod ovom točkom dnevnog reda. I posljednji prijavljeni zastupnik Zlatko Kramarić. Izvolite kolega zastupniče.
Hvala gospodine, gospođo potpredsjednice. Ja moram priznati da imam jedan vrlo amivalentan osjećaj kada moram govoriti o jednoj ovakvoj inicijativi. S jedne strane bez obzira koliko se god trudili da se ponašamo kao integralni Hrvati, svakako moramo priznati da pojedina područja Hrvatske ipak nedovoljno poznajemo. Tako da je vrlo teško nama iz Osijeka, iz Slavonije govoriti o Istri, o području Zadra, Međuimurju ili nekim drugim, drugim krajevima i da tu neka građanska i politička pristojnost i kultura nalaže da to pokušamo, pokušamo preskočiti. Ali, slušam evo, dolje predstavnike medija, novinare koji kažu čim se počne govoriti o ovakvim prijedlozima da su na pomolu novi lokalni, lokalni izbori bez obzira što u zakonu piše. No, ja bih samo želio možda vratiti priču u 92. godinu, to je priča između Božića i Nove godine, tamo negdje oko 30. ako se ne varam, prosinca 92. godine mi smo donosili Zakon o novom teritorijalnom ustrojstvu Republike Hrvatske gdje smo onda podijelili Hrvatsku na određeni broj općina, određeni broj gradova i određeni broj, odnosno, vrlo, 20 županija plus grad Zagreb. Zašto kažem određeni? Zbog toga što se broj općina i broj gradova u međuvremenu dramatično mijenjao. Ovisno o tome koja se zastava stranačka viorila na nekoj općini ili nekome gradu. I mnogi su to doista shvaćali kao pitanje stranačke časti da za svoju općinu izbore status grada ili da neki mjesni odbor izbore status, status općine. Mislim, ja sam i onda mislio, pa mislim da, bez obzira što je prošlo 12 godina da se nisam, da nisam pogriješio što sam mislio da gospodarski potencijal Republike Hrvatske nije takav da si može dopustiti luksuz da ima toliki određeni broj općina, kažem koji se u međuvremenu povećavao, ili toliki broj gradova, ili toliki broj, toliki broj županija. I mislim da nas takva reforma tek zapravo čeka i da tu je uvijek jedna kisela jabuka u koju se niti do 3. siječnja nitko nije previše usudio uhvatiti, uhvatiti u koštac a nažalost niti bivša koliciona Vlada je također reformu lokalne samouprave odgađala u jednu lošu, lošu beskonačnost. Ali mislim da će nas i avis i ulazak u Europsku uniju zapravo natjerati da mi drugačije definiramo Hrvatsku što ne treba doživjeti nikako kao neki attackt nego jednostavno kao činjenica ako želimo biti kompatibilni onda doista bismo mogli slijediti neke europske standarde. Ja sam i onda 92. godine mislio i nažalost nije me vrijeme demantiralo da jednostavno gospodarski potencijal Republike Hrvatske nije takav da može podnjeti 427 općina kao što kolega Červar i još jedan kolega kažu a vjerojatno su u pravu. Niti je 100 i nekoliko gradova pravih, zapravo optimum Republike Hrvatske niti ovaj broj županija isto mislimo da je to prevelika administracija koju jednostavno naši porezni obveznici ne mogu, ne moraju slijediti. Ja sam u nekoliko navrata upozoravao na ovaj monotipski pristup. To zapravo da između recimo jednoga velikoga grada i jedne male općine nema nikakve bitne zakonske razloge. Taj monotipski pristup našim zakonodavcima nikako da shvate da je ... [[Govornik se ne razumije.]] ta nesretna Austro-ugarska imala gradove 1., 2. i 3. vrste a mi 2004. godine imamo i općine i gradove zapravo u istome, istome režimu. I da se uopće zapravo nas, da se toga, da nas to previše ne mući. Ja vidim da se kolega Palerić, da on to doživaljava kao prilično ovako, komedijašku primjedbu ali to je zapravo ključna primjedba da li doista mi možemo iskočiti jedanputa iz nekih stereotipa i odlučiti da imamo jedan politipski pristup i da doista ne možete imati isti pristup prema, kao što imamo već prema gradu Zagrebu poseban zakon, da čitav niz gradova u Republici Hrvatskoj također zaslučuje poseban pristup. Da svakako trebamo praviti razliku između velikih, srednjih i malih gradova i da zapravo čitav niz općina nema nikakvog razloga da postoje nego su isključivo politička izmišljotina, izmišljotina određenih političkih odnosa kako u parlamentu ili u županiji. I to se svaki puta i sada ponavlja. Meni je vrlo neugodno i zapravo nije pristojno rekao sam govoriti o tome da ja sada sumnjam u ovome što u ovom Prijedlogu zakona piše ali isto također smo se postavljali da smo ovdje jedanputa imali prema nekim općinama novim, odnosno prijedlozima, imali smo pozitivan stav, prema drugima nismo a da zapravo smo glasovali moramo priznati prema čistome jednom ovakvom osjećaju, osjećaju gotovo neke neobvezatnosti itd. Evo, ja sam kolegu Markova sjećam se one u prošlom sazivu Sabora predlagao budući da je on moj dobar prijatelj ja sam glasovao za a da zapravo nisam bio siguran da li činim, činim, činim dobro ili, ili loše dijelo. Tako bi sada, isto također mogao učiniti grijeh pa, neznam da glasam da ova općina odnosno zaslužuje da postane općina ili ne zaslužuje. I mislim doista da su svi u pravu oni koji očekuju jednu radikalnu, ali ozbiljnu reformu hrvatske lokalne samouprave i uprave i da se doista dogovorimo da li je taj švicarsko, talijanski model, komune od 1000 stanovnika da li je to optimalno za Hrvatsku, da li to porezni, porezni obveznici, gospodarski po cijenu Hrvatske može izdržati ili ne može izdržati. I dok nama to zakonodavac ne kaže, dok ne donese te parametre mislim da zapravo mi ovdje, mi ovdje se zapravo politički šalimo i pokazujemo svoju, politički utjecaj ili snagu ili pokušavamo ne znam, stvoriti novu, nove općine na koje ćemo onda transferirati nacionalne odnose. Pa onda bi u svakoj općini moralo biti svaka stranka, svaka općina bi morala imati jedno tridesetak, tridesetak stranaka i onda mi ponavljamo izbore kao da ih provodimo za nacionalni parlament, a zapravo radi se o sasvim drugoj stvari. I dok zakonodavac ne ponudi politipski pristup, dok jedanputa da se ne potrudi da nađe te parametre koji će odvojiti malu općinu od maloga grada, srednjeg grada, velikog grada, dok ne napravi upravo pravo regionalno preustrojstvo Republike Hrvatske mi ćemo se vrtiti u krug i mi ćemo se ovdje ovako sada nadmudrivati i netko će pokazivati da ne znam kako pozna odnose u toj i toj, u tom i tom dijelu Hrvatske i zapravo glasovati će duboko napamet. Budući ja ne bih želio da padnem u to iskušenje i da bilo koga uvrijedim mislim da zapravo zaslužujemo da nam, da nam uprava, državna uprava Republike Hrvatske ponudi konačno jedan cjeloviti pristup, politipski pristup i da doista shvatimo da ne moramo transferirati nacionalne odnose, odnose za izbore za Parlament i na jednoj općini koja se zove, koja ima tisuću ili čak i manje žitelja. Dok se to ne dogodi jednostavno moram ostati skeptičan i mislim da su ovakve inicijative su zapravo promašaji i da, i bez obzira na njihove dobre namjere, u to uopće ne sumnjam da, da nikoga ne uvrijedim, ali ono što je meni poznato barem iz moga kraja da je gotovo 90% općina nije u stanju da se zapravo samofinancira i ovisi o milosti države, a onda ta milost se opet ovisi od toga koja se stranačka zastava vije u kojoj općini. Da bismo to izbjegli bilo bi kudikamo mudrije i pametnije da mi donesemo jedan suvisao zakon koji će cjelovito urediti ove odnose, a to je jedno od bitnih odnosa. Mislim da onaj komunalni sustav od stotinjak općina koji smo imali do ’92. godine je bio gotovo optimum za Hrvatsku uz malu doradu, ali mi smo iz nekih političkih razloga onda od toga odustali i sada imamo to što imamo i bojim se da će ovako i broj općina rasti do nedogleda, broj gradova do nedogleda, a rastao bi vjerojatno i broj županija da može, ali očito da smo se s time zadovoljili, a unutar ispod te razine se događaju čudne stvari i najveći broj niti općina niti gradova zapravo nema materijalnih sredstava da normalno funkcionira. Da bismo to izbjegli gospodine Palariću od vas očekujemo uskoro ili od Vlade Republike Hrvatske ili od nekoga od saborskih zastupnika ili klubova zastupnika jedan cjeloviti, ovaj, analizu iza koje ćemo onda moći doista stati i građanski i politički, a ne ovako da se zapravo nadmudrujemo i da zapravo glasamo a da ne znamo o čemu glasamo. Hvala.
Hvala lijepo kolega zastupniče. Dužna sam pročitati članak 214., stavak 5. koji govori kada se zastupniku izriče opomena. U stavku 5. se kaže: “ako omalovažava ili vrijeđa predsjedavatelja ili druge zastupnike”, međutim ... ... [[Upadica se ne razumije]] Dobro, nije uvreda sa predsjednik i potpredsjednik i potpredsjednice međutim rekli ste da je državni tajnik vaš pristup shvatio komedijaški. Reagirao je državni tajnik smatrajući to uvredom pa sam vas ja dužna podsjetiti na članak 214., stavak 5. i izreći opomenu. Konstatiram da nema više prijavljenih zastupnika. Na kraju rasprave javio se predlagatelj Mato Arlović, izvolite.
Gospođo potpredsjednice, gospodine državni tajniče. Poštovane koliegice i kolege. Zahvaljujem se svim kolegicama i kolegama koji su se uključili u raspravu o prijedlogu zakona o izmjeni i dopuni zakona o područjima županija, gradova i općina. Naravno posebice se zahvaljujem oni koji su iskoristili ovaj prijedlog zakona da otvore rasrpavu o sustavnom pristupu zapravo problemu lokalne samouprave njenoj organizaciji, njene regulacije i naravno njenog ostvarivanja. I vjerojatno ne bi imao potrebe u ime predstavnika predlagatelja izlaziti da kolega Markovinović nije rekao da su popisi potpisi slični. MOram upozoriti da je očiglendo da na nekim mjestima su popis imena pravila iste osobe. Ali su svi potpisi provjerite sami potpisi drugačiji i usvakoj ime je naznačen matični broj građana. Prema tome m,ože se provjeriti ako evnetualno bilo u bilo što sumnjate ja iz svega toga nimsa imao razloga posumnjati da nešto od toga nije autentično. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa kolega potpredsjedniče. KOnstatiram da smo zaključili raspravu.
Prijedlog zakona o izmjeni i dopuni Zakona o područjima županija, gradova i općina, prijedlog zakona br. 63. prvo čitanje. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Ne prihvaća se Priejdlog zakona o izmjeni dopuni Zakona o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj, koji je predložio Klub zastupnika SDP-a zbog razloga navedenih u mišljenju Vlade, izvješćima radnih tijela. Tko je za? Hvala. Protiv? Hvala. Suzdržan? Utvrđujem da je sa 76 glasova za, protiv 20 i 3 suzdržana donesen spomenuti zaključak. Inače ja bih molio vas brojače da mi date znak kada ste završili brojanje za, protiv, suzdržan, a zastupnice i zastupnike da dok ne dobijem taj znak, pa onda ne kažem da je, da su evidentirali za pojedinu skupinu da ne spuštate ruke.
Sljedeći je zakon 8. t očka dnevnog reda. - Prijedlog zakona o izmjeni i dopuni zakona o područjima županija, gradova i općina u REpublici Hrvatskoj, prvo čitanje, P.Z. br. 50; Predlagatelj zakona je zastupnik Ante Markov. Prijedlog akta ste primili u pretince. Kod donošenja ovoag zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koji se odnose na prvo čitanje, članci od 144. do 150. Poslovnika Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za lokalnu, podrčnu, regionalnu samoupravu. Odbor za Ustav, Poslovnik i politički sustav. Izvješća ste primili na sjednici Vlada RH dostavila je mišljenje. Predlagatelj želi dodaton obrazložiti prijedlog. IZvolite kolega Markov.
Hvala lijepa. Poštovana gospođo potpredsjednice, gospodine državni tajniče. KOlegice i kolege. Eto gotovo svaki puta a ja eto imao sam dosta prilika ne samo za raspravu po pitanju izmjena i dopuna zakona o podrupčjima gradova, župaija i općina ili prevedeno osnivanje novih općina. Svakoj vladi pa ma kakav ona bila kada dođe ovakav zakon na dnevni red njoj se dižu kose na glavi. I to je konstata koja je bila prije koja je ostala. I o kojoj treba naravno odgovorno otvoreno sa argumentacijom raspraviti. ali pri tome držim da nije dobro mislim da je i kolega Kramarić malo pretjerao, u oštrini kojom je pokušao govoriti o malima ivelikima. Ta priča nikada nije dobra mali i veliki jer kada u New Yorku kažemo koja to mala Hrvatska ovdje se nama u sAboru diže kosa na glavi. A kada kažemo u ovom Saboru da u nekoj tamo malo općini kod Osijeka žive ljudi koji nisu u mogućnosti sami živjeti ili na otoku ima opčina koja ima tisuću stanovnika i ne bitrebala postojati, onda i njimato nije drago. Prama tome ovo je mjesto i mi ovdje zastupamo sve naše općine, sve naše građane, i njihova legitimna prava koja su prije svega ustavna, zakonska bez obzira na moguće razloge da se o svemu kritički raspravlja nemamo razloga ponižćavati ili dovoditi u sumnju da su građani pa ma koliko ih bilo kada pokrenu određenu inicijativu koja je utemeljena na zakona, da i mi ovdje kažemo da nisu u pravu i da ih svrstavamo na ovakve ili onakve. Poznavajući i gospodina državnog tajnika vjerujem da je on da mu se omaklo kada je kazao da će novi cijeloviit koji je ustinu potreban prijedlog zakona o lokalnoj samnoupravi urediti ovo područje, definirait ga. I u interesu građana ga uskladiti, na jednoj strani sa močnostima, tih prostora. A na drugoj strani sa intersima građana. A sve skupa da bude u funkciji integralnog razvoja RH. Kada je vjerojatno omaškom kazao ukinuti. Nije dobro nikada slati ovakve poruke, iz ovoga visokog doma mislim da ćemo se svi to složiti, jer iskustva koja su se u Hrvatskoj od 92. na ovamo 93. događala govore prije svega. Mi smo uvijek navili sve kritizirati, sve izložiti kritici čak često i nepotreboj kritici. Mislim da je iskustva hrvatske lokalne samouprave dalo dobre rezultate. Upravo ti dobri rezultati iniciraju one građane koji nisu mogli uživati u takvikm okolnostima koji nisu kvalitetu svoga življenja mogli imati u okviru svoje općine pod navodnike svoje jer žive u svojoj državi. Ne možemo sada svrstavati u neki drugi red veličina i vrijednosti. Oni isto zaslužuju da imaju zakonsko i ustavno pravo na to. Ali naravno kada se načelno razgovara o tome, ja sam apsolutno privržen svima onima koji kažu napravimo kriterije možda male općine mogu ostati općne ali možda tamo ne može biti načelnik ili gradonačelnik profesionalnac. Možda mora biti volonter ali naravno da komulalni dio reda, ljudi koji održavaju komunalnu čistoću red u mjestu oni se moraju plaćati. A iskustva europske povelje o lokalnoj samoupravi govore o različitim iskustvima. Nema linearnih iskustava. Nema onih iskustava koje možemo precrtati. Ali naše je odgovornost da nađemo najbolju jedinicu mjere za svaku općinu pa za sve one građane koji se žele na sukladno zakonu organizirati, motiviratio i drukčije kvalitetnije organizirati svoj život. I prema tome kao legitimista ja sam zagovornik da je dobro da se raspravlja da ne šteti rasprava o bilo kojoj općini jer to je rasprava o svima nama. Naravno das slažem i sa ocjenom predstavnika Vlade, da treba čim prije do izbora učintii sve da se na cjelovit način riješi i prije redovnih lokalnih izbora organizira onaj obim ona veličine ili onaj način postavljanja lokalne samouprave i uprave koji će priličiti i koji će biti težnja svih onih koji žive u RH. Upravo stoga i inicijativa koja se naravno potekla od građana koji žive na području mjesta Tribunja a to je mjesto koje senalazi u sastavu grada Vodica. Ovdje je i kolega gradonačelnik. Inicijativa je potekla upravo na način da su građani mjesta Tribunja izrazili svoju inicijativu u okviru svoga svojeg mjesnog odbora, napravili inicijativu za to dobili potporu u gradu Vodice znači, od gradskog vijeća. Za to uputili prijedlog skupštini županije šibensko kninske od koje su također dobili pozitivno mišljenje. Znači za te građane ne možemo ustvrditi da su oni nešto učinili krivo. Mi možemo reći da se trebanaći pravni okvir na koji ta općina i takve općine prilikom redovnih izbora mogu imati ona prava koja im po zakonu pripadaju. Ni više ni manje. Jer očigledno ne postoji niti jedan razlog kada se odvajate od nekog grada ili opčine on vam daje suglasnost. Kada ta ista županija postupa isto tako. Kada postoji jedno jedinstvo u tom mjestu da se to dogodi, pa tko bi mu to bili ovdje dana s da mi kažemo da oni nisu u pravu. Mi možemo reći da mi trebamo odnose napraviti. Ja se apsolutno slažem sa državnim tajnikom on je potpuno u pravu bilo bi nakaradno, ružno donositi zakon koji bi imao za posljedicu da za tri mjeseca ta općina izađe na izbore. Naravno to je nepotrebno. Ona treba izaći na izbore kad abudu redvoni izbori. Iduće godine kada budu. Prema tome ajmo malo razgovarati da se razumijemo, jer često razgovaramo da se ne razumijemo, neargumentirano želeći pritom stvoriti famu da netko može biti u pravu i da netko bez obzira na brojčanost više u pravu netko manje. To nije ustavna kategorija. Prema tome ja se zalažem za potpuno legitiman pristup. Podržavam i stajalište kojeg je državni tajnik iznio i apsolutno ako treba ja ugrađujem u prijedlog zakona u prvom čitanju upravo taj instrument da se nema potrebe da se općina pravno postavi prije novih redovnih izbora, ali naravno želim se založiti prije svega da nitko u ovom Parlamentu ne može osporiti pravo ovih građana, jer to je njihovo pravo kojega su svi drugi ili većina koristili. Isto tako predlažem, to sam predlagao i na odborima da pošto se radi i pošto je upravo materijal išao u redovnu proceduru, znači ima dostatno vremena da se sagleda i stajalište Vlade, da se Vlada u konačnici očituje o tome kako namjerava i na koji način želi postaviti novu sliku ustroja lokalne samouprave općina i gradova da ima upravo dostatno vremena između prvog i drugog čitanja pa i na način da se kod drugog čitanja odustane od daljnjeg glasovanja i da se Vlada obaveže da će kod donošenja konačnog prijedloga zakona uzeti i ovu općinu u obzir. Prema tome moje namjere i nakane nisu vezane za bilo koju drugu motivaciju nego da podržim i da svoju obvezu koju imam kao zastupnik u kontekstu onih građana koji su to od mene tražili, da im pomognem da dođu do ostvarenja onoga što drže da je i njihovo legitimno pravo. Još bih jednu stvar kazao. I u prošloj Vladi i u prošlom sazivu Hrvatskoga sabora postojao je nesklad između stajališta Vlade i stajalište ovog Visokog doma i moram vam kazati da gotovo izrijekom, odnosno uvijek bez obzira što Vlada se nije složila sa osnivanjem novih jedinica lokalne samouprave, ovaj Visoki dom izražavajući i želeći pokazati gdje je njegovo mjesto i na koji način se Dom narodni trebao očitovati prema građanima koji legitimno pokrenu inicijativu, ovaj Dom je uvijek glasovao i dao podršku jedinicama lokalne samouprave i uprave bez obzira što je stajalište Vlade Republike Hrvatske gotovo identično i u pogledu obrazloženja i u pogledu stajališta bilo isto. Ti naši građani su nam danas zahvalni i vjerujte svima onima koji ste tada bili i koji ste glasovali pomogli ste da bolje žive nevezano na političke boje i na opredjeljenja oni su svima zahvalni i upravo zbog toga sa posebnom senzibilnošću trebamo se odnositi prema sličnim i ovakvim inicijativama i vjerujem da se interes Vlade i interes naših građana može naći kao zajednički i vjerujem upravo na ovakav način gospodine državni tajniče da možemo pomiriti i interes građana i stajališta Vlade koja naravno isto želi poduprijeti dobrobit svih građana. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepa. Jedan ispravak netočnog navoda gospodin zastupnik Kramarić.
Hvala gospodine potpredsjedniče. Ni na kraj pameti mi nije bilo da svog prijatelja kolegu Markova uvrijedim i nisam rekao da te općine nisu u pravu, daleko od toga, nego sam se zapravo zabrinio zbog toga što se bojim da nisu se u stanju samofinancirati, da tu zapravo nastaju ovi ključni problemi. I kada se promatraju ti njihovi zahtjevi onda ih obično treba … Ti zahtjevi obično idu od ideje ono što njima pogoduje, ali zapravo vrlo lako zaboravljaju čitav niz problema koji nastupaju u problemu infrastrukture, prometa, povezanosti i svih onih stvari koje zapravo nikada ne ukalkuliraju u onaj trošak koji je zapravo nužan kada se nešto novo osniva, a onda bi samo zapravo pokušale pogodovati one dobre, lijepe stvari iz nekoga bivšega odnosa, a zaboravljaju da mnogo toga se zapravo mora i platiti. Zbog toga još jedanputa inzistiram da se donese jedan novi cjeloviti zakon koji bi prije svega bio eto opet ponavljam državnom tajniku koji se nepotrebno našao uvrijeđen, ni na kraj pameti mi nije bilo da ga uvrijedim, a to je taj politipski pristup. Jer da kažem ako je zakonodavac iz 1895. godine mogao vidjeti gradove prve, druge i treće vrste pa nije moguće da mi 2004. godine od šume ne vidimo drveće. Hvala.
Hvala lijepa. Da li žele izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne žele. Želi li predstavnik Vlade uzeti riječ? Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospođe i gospodo zastupnici. Uz sveo no što sam rekao u pogledu načela da nije ni vrijeme ni način da se pojedinačno rješava ovo pitanje, moram naglasiti da Vlada nije protiv inicijativa građana i možda i s ove govornice bi poručio građana Tribunja da nismo načelno protiv njihove inicijative i da će se njihova stajališta razmotriti kod cjelovitog rješenja koje će predložiti Vlada. Međutim, Vlada ozbiljno radi na reformi lokalne samouprave zato i ćemo se protiviti i ovim parcijalnim kozmetičkim rješenjima koja su u proceduri, a o tome ću govoriti kada dođe na dnevni red. Htio bih samo reći da nema nikakve zabrinutosti za izvanrednim ili prijevremenim lokalnim izborima. Vlada se o tome odlučila, Vlada želi stabilizirati politički sustav ove zemlje, daljnje stabilizirati i redovni izbori će biti u redovno vrijeme kako je to zakonom predviđeno, a do tada ima dovoljno vremena da se cjelovito uredi lokalna samouprava. Nije tajna da Vlada želi posebno urediti velike gradove koji su za hrvatske prilike oko 40, preko 40 tisuća stanovnika, da intenzivno u suradnji i sa ekspertima domaćim i stranim radi na modelu funkcionalnog udruživanja općina poglavito ovih malih oko financiranja pojedinih aktivnosti i projekata. Kada to ustrojimo, kada bude donesen Zakon o lokalnoj samoupravi onda ćemo razmotriti inicijative za osnivanje općina sa nešto manjim brojem stanovnika. O svemu ćemo voditi računa. Mi nismo protiv građana Tribunja kao ni protiv građana Tara kao ni svih inicijativa koje će se u ovih par mjeseci iskristalizirati, ali želimo neposredno pred izbore i na cjeloviti način urediti ovo pitanje. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Otvaram raspravu. Prvo klubovi. U ime kluba SDP-a gospodin zastupnik Marin Jurjević.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. SDP će podržati ovaj prijedlog i ne bih se složio s ovim riječima gospodine državni tajniče da se radi o parcijalnim i kozmetičkim rješenjima. Ovo su prijedlozi koji proizlaze iz Ustava iz važećih zakona i nigdje ne piše da se treba skupiti paket od 300 prijedloga pa bi to bilo nekakvo veliko rješavanje. Dakle građani su postupili u skladu sa postojećim zakonima, napravili su ono što moraju napraviti. Dakle vidimo da ovaj prijedlog ima potporu prvo samih građana, drugo općine, treće županije i onaj zadnji filter koji ustvari negira sve ono što je ovdje izgovoreno da financijski oni neće izdržati, ali to je mišljenje Ministarstva financija. Dakle, ja sam bio u prošlom sazivu predsjednik Odbora za lokalne i regionalnu, odnosno područnu samoupravu i mi smo, mi smo se držali pravila, da niko nikome ne popustimo ko nema mišljenje Ministarstva financija. Ovdje imamo sve to. Imamo građane koji imaju svoju volju. Mi smo narodni zastupnici, oni su narod, ovo je vrhovno zakonodavno tijelo. U skladu sa zakonima koji su ovdje doneseni oni su poduzeli tu inicijativu. Mi sad kažemo ne, ne možete jer se čeka cjelovita reforma. Ovo su parcijalni kozmetički zahvati jer imamo danas samo dva ili tri. Onda moramo donijeti prijedlog kad se skupi 700, 300 ili 850 ili 25 onda se može samo o tome raspravljati. Dakle, opće nije riječ o tome. Uostalom, postoje kao što mnogi ovdje dobro znaju, vrlo različita iskustva u svijetu, od Francuske do Rumunije i prema kriterijima opće prihvaćenim i znanstvenim i iskustvenim situacija je u Hrvatskoj je negdje na sredini. Dakle, mi imamo, ima i puno manjih jedinica lokalne samouprave nego što će biti ove ako ih prihvatimo koji se predlaže i puno većih. Različita su iskustva, ali osnovno je pravo građana na lokalnu samoupravu da se što više ovlasti spušta na nivo ljudi tamo gdje žive. Ukoliko to nije disfunkcionalno, ukoliko je to u skladu sa ekonomskim, demokratskim i svim drugim logikama. Čini mi se da su ovdje ispunjeni svi ti preduvjeti i upravo zato mi dajemo podršku ovakvom Prijedlogu ne kao prijedlogu, nego dajemo podršku građanima koji su u skladu sa zakonom izrazili svoju inicijativu. Što ne onemogućava, bilo je argumenata, u pravu je kolega Marko kad je rekao, u prošlom sazivu je jedna druga Vlada, u kojoj je i moja stranka imala dosta važnu ulogu, išla sa sličnim argumentima. Ali ovdje se smoglo snage da se i suprotstavi mišljenju ondašnje Vlade, kad smo mi kao narodni zastupnici mislili da trebamo podržat narodne inicijative. Hvala.
Hvala lijepa. U ime Kluba HDZ-a gospodin zastupnik i potpredsjednik Darko Milinović.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, poštovani državni tajniče. Ja moram reć na početku da Klub Hrvatske demokratske zajednice neće podržati ovaj Prijedlog, a ukratko ću pokušati objasniti zašto. Prije svega, mi u Hrvatskoj demokratskoj zajednici dakako da držimo do inicijative bilo to 50 građana, 100 građana ili 150 tisuća građana ili 400 tisuća građana, i nitko nam ne može prebacivati da se protivimo nečemu što je pa i zakonsko pravo bilo koje skupine građana. No međutim, mi u Klubu Hrvatske demokratske zajednice smatramo da niti je za ovaj Prijedlog o izmjeni i dopuni Zakona o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj izabran niti pravi tajming niti prava analiza, a čuli smo i od predstavnika Vlade da je zapravo u pripremi jedan cjelovit zakon koji bi uključili i postojeće prijedloge iz određenih gradova, odnosno općina. Prema važećem Zakonu znamo da osnivanje nove jedinice lokalne samouprave može predložiti predstavničko tijelo ili jedna trećina građana koji živi na tom području i da je nužno pribaviti mišljenje građana, županijske skupštine i suglasnost Ministarstva financija. Budimo ovdje otvoreni pa recimo da često županijske skupštine nedovoljno analizirajući određene prijedloge daju suglasnost na inicijativu određene skupine građana ili na inicijativu pojedinaca. No međutim, mi u Hrvatskoj demokratskoj zajednici smatramo da uz ovo što sam rekao da je, smatramo da nije napravljena dobra ili temeljita analiza, često funkcioniranje manjih općina pa i manjih gradova, pa i srednjih gradova, opće zapravo i u mogućnosti ekipiranosti ekipe koja će voditi dotičnu općinu ili grad. Često se puta nama dešava da općine koje i imaju suglasnost Ministarstva financija, a to je onaj dio o samofinanciranju često upadaju u dubioze i kako je rekao uvaženi zastupnik Nino Červar, dolazi do inicijative ponovno iz tih područja za, kako je on rekao, samozatvaranjem tih općina. Pa evo, imamo nekoliko primjera manjih općina i gradova, pa jedna je i u mojoj županiji na području od posebnog državnog interesa ili posebne državne skrbi gdje je isto tako postojala ta inicijativa. 90-tih je ta inicijativa i prihvaćena i evo, u 14 godina imali su, ušli su u Guinessovu knjigu rekorda, imali su 10 načelnika, upravo iz ovog razloga što nije napravljena dobra, temeljna analiza, a poglavito ona analiza o mogućnosti ekipiranosti, odnosno mogućnosti i odabira pravog kadra za rukovođenje takvim općinama. Ono što je gospodin Marko spomenuo, da bi takve općine mogle imati i načelnike volontere, čini mi se da to samo za sobom povlači jednu neozbiljnost, rekao bih, u funkcioniranju takvih općina. Za podsjetiti je i činjenica, na činjenicu da je Republika Hrvatska postala punopravnom članicom Vijeća Europe, 6. studenoga 96. godine i preuzela određene obveze i ratificirala Povelju o lokalnoj samoupravi. A jedna od bitnih načela Povelje je posvećeno osiguravanju financijske autonomije lokalnih vlasti, a u njoj se naglašava da zajednički izvori financiranja sa središnjom vlašću nisu vlastita sredstva i da to također ugrožava njihovu autonomiju. Dakle, ne samo da smo iz formalnih razloga, a mi u materijalima nismo primili ili nismo dobili, ili možda ja nisam dobio ili klub zastupnika, odluku Županije šibenske i Ministarstva financija. Ne samo da smo, dakle, formalno protiv te odluke već i iz ovih razloga koje sam uvodno napomenuo. Naravno, na sve rečeno, ali u svezi s činjenicom da će se uskoro održati i lokalni izbori na području cijele države, moguće je ponoviti stajalište da se Hrvatska demokratska zajednica ne protivi jačanju lokalne samouprave u Hrvatskoj već predložene promjene u ovom trenutku procjenjuju skupima i nepotrebnim. Još jednom napominjem na tajming. Čini mi se da bi možda bilo dobro ili poželjno ponovno ovu temu otvoriti negdje nakon nove godine, odnosno nakon što nam se zapravo približavaju lokalni izbori, i u tom kontekstu još jednom razmotriti inicijativu o osnivanju novih općina koje su, evo, danas na dnevnom redu ovog Sabora. Dakle, još jednom, Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice ovoga trenutka, dakle, zbog tajminga, zbog nedovoljne analize, a i zbog toga što je u pripremi cjeloviti zakon neće podržati Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o području županija, gradova i općina koje je dao uvaženi zastupnik Ante Markov. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. U ime Kluba zastupnika HSS-a gospodin zastupnik Ivan Kolar.
Uvaženi gospodine potpredsjedniče, dame i gospodo. Pa evo, pošto smo se zapravo sveli na načelno raspravu, dobro je čuti i stav HSS-a u vezi inicijativa za osnivanje novih općina. Mislim da je iluzorno očekivati od zakonodavca da propiše sve moguće regule na koji način bi moglo ili bi dolazilo do osnivanja novih općina. Ja sam živi svjedok kad je počela prva decentralizacija i osnivanje općina, gdje je moja općina u prvom prijedlogu administrativnom prijedlogu, koja je, koja je prijedlog administracija crtala na karti crtala kak se njoj svidjelo, nije predviđeno da postoji ta općina. Slijedom inicijativa ona je osnovana i mi smo neka 4., 5. općina u Republici Hrvatskoj po uvjetima, načinu itd, svim onim kriterijima koje treba ispunjavati jedna lokalna uprava i samouprava ne imajući uvjete po kojem neki misle a to je broj stanovnika, veličini itd, da bi trebale se ustrojavati da bi se lokalna uprava, znači općine trebale ustrojavati. Zato mene čudi da mi kada se spustimo na načelnu razinu, načelno podržavamo u konkretnom prijedlogu nije vrijeme, vrijeme je onda kad ljudi od nas zahtjevaju to, vrijeme je onda kada se steknu uvjeti jer rečeno je koji se uvjeti po važećem zakonu trebaju pribaviti. Oni su pribavljeni, ljudi to hoće, oni to žele i oni to budu ostvarili na ovaj ili onaj način, ja vas uvjeravam u to jer sam sudionik bio gdje su se zatvarale ceste, gdje su se blokirali mostovi, gdje se x stvari napravilo bespotrebno umjesto da se prihvatila inicijativa građana koja ako je opravdana treba naići na razumjevanje. Zato klub HSS-a kada jedna takva inicijativa dolazi gleda sa stanovišta da li oni kao teritorijalna zajednica imaju smisla prvenstveno. U tom mislim je li su oni nekakva kulturološka sredina, jel oni pripadaju nekakvom određenom teritorijalnom ustroju jel oni svojim načelom ili svojim djelovanjem budu upražnjavali društveni život, kulturni život je li oni gaje neke svoje običaje specifične koje drugi ne gaje ako su bili u takvom neprirodnom savezu, a i toga ima, i stvarno se pita svaki put zbog čega se pojedina zajednica hoće odvojiti ili osamostaliti. Postoje razlozi, nikada to nije bez razloga ili ta veća tzv. matična općina u kojoj oni jesu ne ispunjava svoje zadaće temeljem Ustava, zakona i propisa koji jesu ili ti građani misle da mogu više sami ako je to njihovo pravo, ako oni to pravo ostvare na način kako su oni to napravili institucionalno onda je na nama najmanje da napravimo a to je da im priznamo status. Predlagač je napomenul i treba ga podržati u tom smislu da podržava inicijativu Vlade, državni je tajnik rekao na koji način se misli, ali ja vas već unaprijed uvjeravam ako se misli po broju stanovnika krojiti općine, ako se misli po nekakvom, da sada ne rečem jer bi se prepoznal način tko je u tom sudjeluje, onda mislim da smo pošli krivim pravcem, treba se svaka općina ponaosob analizirati, je li ona ima crkvu, veterinara, doktora, školu knjižnicu, one sve institucije koje su joj potrebne, je li ima vodovod, kanalizaciju, je li ima sve to skupa, pa onda reći ovi imaju uvjete, ovi nemaju i veseli me da razmišljamo o uvjetima da postoje male općinice koje su tek kao kulturna autonomija dostatne sebi za svoje osnovne potrebe gdje ljudi mogu društveni život organizirati, da moraju postojati lokalne zajednice, jer su to općine koje mogu biti distributeri plina, vode itd, imati svoje gospodarsko nekakvo središte da moramo o malim gradovima raspravljati a ja se sjećam tu rasprave kada smo govorili da jedno naselje, urbano naselje pa i 100, 200 i 500 stanovnika, ako je urbana cjelina i ako zadovoljava sve uvjete grada može funkcionirati, ja vas uvjeravam, jer u svijetu to postoji nama susjednoj državi postoji i moramo to vidjeti. Znači, mi ne moramo imati nekakve svoje zamisli i svoje perspektive na koji bi način to moglo funkcionirati, zato u ime HSS-a ja predlažem da dok je inicijativa po postojećem Zakonu, a mi se toga sada držimo prihvatimo inicijativu i ograničimo početak ustroja za prve naredne lokalne izbore, bez nekakve zadrške je li to ima ili nema. Ako u međuvremeno donesemo novi Zakon gdje se mora preustroj na novi način i dogovorimo se oko toga ili se preglasa ili se ne znam na koji način to dogovori onda pada u vodu i ta jedinica lokalne samouprave jer ona svejedno neće funkcionirati do toga dana dok se ne izaberu legitimni predstavnici vlasti dok ona ne ostvari svoje prihode i dok ne počne zadovoljavati potrebe stanovnika. Inače najteže je stanovništvu na terenu objašnjavati vi imate pravo ali još nije došlo vrijeme, kada je njihovo vrijeme, pa oni su čekali to svoje vrijeme tko zna koliko dugo, nije bilo onoga tko bi inicijativu pokrenuo, inicijativa je tu i bilo bi dobro da je podržimo. Zato ja pozdravljam da se uopće raspravlja o ustroju i načinu formiranja jedinica lokalne uprave ali nemojmo postaviti takve kriterije na taj način raspravljati da od 420 bude novih 200-tinjak jer mi smo taj ustroj preživjeli, mi smo svjedoci gdje su velike općine kada su se slijevala sredstva u centralne kase nikada rubni dijelovi nisu dobivali svoj dio novca, ostajalo je u centru. MI se veselimo na lokalnoj upravi da se decentralizira konačno i centralna vlast jer svi govorimo o decentralizaciji od čega od obaveza i znamo kako nas lokalna zajednica koje nas obaveze tište, a zapravo ostaje kasa centralna sredstva centralizirana i ona se distribuiraju na način koji smo svi bili svjedoci a i kod donošenja ovog proračuna da lokalna zajednica vapi za sredstvima, da u jedan onaj način gdje smo se zalagali ujednačeni razvoj regija i područja, zapravo pitanje je li može biti ostvaren na taj način i zato puno, puno treba rasprava, načina i gledanja za ... centralne vlasti jedan pogled, međutim, s lokalne perspektive sasvim drugi pogled, zato evo prijedlog HSS-a je da dok inicijativa dođe po zakonu i načinu koji mora jedinica lokalne samouprave, ili građana, ili teritorijalna zajednica dok ga uputi, prijedlog zastupnika da se ona prihvati s tim da jasno ne počne, ne provociramo izvanredne izbore, nove troškove nego prilikom ovoga svega kada budu izbori da se to sve skupa ugradi. Zato evo, mislim da HSS ostaje po načelu neovisno o veličini lokalne zajednice o teritorijalnom principu nego o funkcioinalnosti određene društvene zajednice je li ona ima svoje opravdanje ili nema a ova dva prijedloga koji su tu oni apsolutno imaju sve pretpostavke da mogu funkcionirati na zadovoljenje svojih građana koji su takvu inicijativu i predložili. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Prelazimo na raspravu od 10 minuta, gospodin zastupnik Krunoslav Markovinović.
Poštovani gospodine dopredsjedniče, štovane kolegice i kolege. Pa evo da se ne ponavljam, dakle opet je riječ o jednoj maloj novoj općini koja za razliku od prošle općine o kojoj smo razgovarali nema ni peticiju nema ni mišljenje Ministarstva financija, o peticiji drugom prilikom. Koliko ja znam područje Tribunja ima vrlo malo zaposlenih, ljudi se bave najviše sa turizmom i ribarstvom pa si možemo postaviti pitanje koliko od toga dolazi, koliko bi dolazimo u nekakvu općinsku kasu. Naime, od turizma dobro znamo da samo mali dio novaca pokupi porezna uprava a sve ostalo završi u privatnim đepovima. Pa pretpostavljam o ribarstvu bolje da ne pričamo, tu može biti neke zarade, sretni smo što postoji i što se može održati samo uz pomoć i Vlade, države, pa mislim da bi trebala stvarno se napraviti analiza kod ovakovih općina, koliki je broj zaposlenih, da li imaju nekakve firme, nekakve industrije, nešto s čim se bave da vidimo da li je to uopće moguće. Slažem se da je do sada napravljeno i puno toga što i nije bilo dobro, da postoje općine sa 300 i nekoliko stanovnika, više od 300, 500, 800, 900 stanovnika dakle da postoje male općine koje stvarno nemaju uvjeta možda imaju opravdanja one općine koje se nalaze evo na područjima posebnog državnog interesa ili negdje u brdskim predjelima, ali tamo gdje su malo gušća naselja, gdje su veća naselja mislim da usitnjavanje baš i nije dobro. Ponavljam evo molbu da se napravi stvarno, državnom tajniku da se stvarno napravi analiza općina, pa i gradova, jer imamo malih gradova koji nisu u ništa povoljnijoj situaciji, nego što su općine. Nisam zato da ih nekako mi samo ukidamo. Ali vjerujem da prenošenjem decentralizacijom da će neke općine vjerojatno prestat postojati. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Ispravak netočnog navoda gospodin zastupnik Božidar Pankretić.
Hvala lijepa. Pa ne bih se javio za ispravak netočnog navoda, ali uvaženi zastupnik inače načelnik u jednoj općini, i moram reći da sam se javio iz jednostavnog razloga. Kada bi sve općine u Hrvatskoj bile bogate kao Sv. Nedjelja, ja bih bio prvi za to. No, nažalost moramo znati da i neke općine funkcioniraju i bez velikih sredstava koji nemaju i bez poduzetnika koji se nalaze u Sv. Nedjelji. Prema tome, moramo rešpektirati ono što ipak naši ljudi žele i ipak ja bih rekao kompletno ovo izjašnjavanje u ovom dijelu, jer kada bi se danas uspoređivali svi sa Sv. Nedjeljom malo općina bi bilo danas u Hrvatskoj. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Nema ispravak ispravka. I zadnji u raspravi se javio gospodin zastupnik Jozo Topić.
Gospodine potpredsjedniče Sabora, gospodine predstavniče Vlade, gospodine državni tajniče, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Priključujem se razmišljanju i izjavama kolega koji traže, a naravno i obrazloženje državnog tajnika da nije ni vrijeme, jer su ovi pojedinačni slučajevi da riješavamo od slučaja do slučaja od sjednice do sjednice, nego smatram također da bi bilo dobro i korisno da dobijemo jednu cijelovitu analizu i da se ovaj problem o osnivanju novih općina riješi na jedinstven način, ali naravno vodeći računa da to bude na vrijeme, s obzirom da imamo iduće godine u ovo vrijeme lokalne izbore. Zato podržavam taj prijedlog, da se napravi jedan sustavan i cijeloviti prijedlog zakona o teritorijalnoj obrani, o teritorijalnom ustroju Republike Hrvatske. Naravno da mi iz HDZ-a podržavamo i uvažavamo inicijative građana, i prijedloge građana i mišljenje građana. Da je tomu tako, to možemo potvrditi, jer je upravo ova inicijativa, inicijativa u mjestu u Tribunju koje se nalazi u sastavu grada Vodica, upravo i potekla od članova HDU-a, a da je tome tako, najbolji je dokaz to da je Gradsko vijeće grada Vodica u kojem je na vlasti Hrvatska demokratska zajednica prihvatila ovu inicijativu i dala pozitivno mišljenje o ovoj inicijativi. To je također napravila i Županijska skupština županije Šibensko-kninske, gdje HDZ-e također na vlasti. Prema tome, mi u Hrvatskoj demokratskoj zajednici podržavamo inicijativu i poštivamo volju i mišljenje građana, i mislim da bi baš u tom, na tome tragu ćemo i mi podržati i ovaj prijedlog Vlade, naravno i dajemo podršku ovoj inicijativi kao zastupnici iz naše županije, mi zastupnici Hrvatske demokratske zajednice, ali smatramo da bi bilo dobro, da bi bilo racionalno da nam Vlada izađe sa kompletnom analizom i da se napravi jedan sustavan i cijeloviti prijedlog Zakona o teritorijalnoj obrani vodeći računa da to bude na vrijeme, s obzirom da imamo lokalne izbore iduće godine u ovo vrijeme. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Ispričavam se ima još zastupnik Niko Rebić. Izvolite.
Gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče, kolegice i kolege. Javio sam se za prethodnu točku, ali pošto je ista tematika mislim da ne trebam, jer ću govoriti načelno, pa. Želim sudjelovati u ovoj raspravi o prijedlogu zakona o izmjenama i dopunama Zakona o područjima, županija, gradova i općina, ne da bih osporavao pravo pojedinih jedinica lokalne samouprave, a u ovom slučaju Tribunja za izdvajanje iz općine Vodica, jer vidim da su se prikupila sva potrebita očitovanja stanovnika, građana itd. Moj doprinos ovoj raspravi ići će u drugom smjeru, a to je da ovaj Sabor globalno i cijelovito sagleda zemljovid Hrvatske i da odredi granicu usitnjavanja i stvaranja, broj stvaranja novih općina. Nitko ne spori da je novi lokalni ustroj na županije, gradove i općine bio puni pogodak, to je vidljivo na svakom koraku. Mnoge novonastale općine, ali i gradovi napravili su veliki iskorak u izgradnji infrastrukture, gospodarstva, kulture, zaštite okoliša itd. Međutim, jasno je da sve mora imati pravu mjeru, inače će se pretjerano usitnjavanje i osnivanje općina pretvoriti u svoju suprotnost i kočnicu razvoja određene sredine, a tako i Hrvatske. Kada je proveden novi lokalni ustroj na županije, gradove i općine uz mnoge pohvale bilo je i kritika, a one su se najviše odnosile, s obzirom na veličinu zemlje i broj stanovnika na preveliki broj općina i gradova. Ako se uspoređujemo s drugim susjednim i europskim državama, jasno je da Hrvatska ne može imati tek nešto manje jedinica lokalne samouprave od na primjer jedne Francuske. Sada ako se usporedimo sa susjednim i europskim državama, mislim da je svakome jasno da je već sada Hrvatska sa preko 560 jedinica lokalne samouprave svojevrsni rekorder. Već sada imamo općina sa manje od 200 stanovnika. Umjesto da se nakon višegodišnjeg iskustva analizira stanje, te da se većina jedinica lokalne samouprave koje ne mogu samostalno djelovati koje čak nemaju nikakve financijske pravne i druge struke, te ne mogu niti funkcionirati u skladu sa zakonom, predloži njihovo ukidanje i pripajanje susjednim većim i financijskim stabilnijim jedinicama lokalne samouprave, naravno osim u slučajevima kada postoji posebni razlozi za postojanje pojedinih jedinica i općina kao što su na primjer geografska udaljenost od središta, kulturno povijesni razlozi, itd. Ali tada treba reći bez obzira na cijenu te i takve jedinice trebaju opstati. Evo i danas imamo zahtjev za osnivanje tri nove općine, pa se čovjek mora zapitati gdje je tome kraj i kome to treba i koristi i koliko jedinica u konačnici treba biti u Hrvatskoj? Na primjer ja se sjećam, a i sam sam bio, bilo je i suprotnih primjera doduše rijetkih da je jedna općina provela sve u skladu sa zakonom da bi se priključila većoj jedinici lokalne samouprave, jer nije mogla funkcionirati. No, niti jedan takav slučaj u dosadašnjoj praksi ovoga Sabora nije prošao. Zašto? Pa jasno je da je to politika, političari i stranke plaše se gubitka glasova, kada opravdano ukidaju poneku općinu dok nastoje i jedva čekaju podnijeti Saboru prijedlog za osnivanje novih općina. Ima mišljenja da je gotovo trećina jedinica lokalne samouprave suvišna. Krajnje je vrijeme da i mi kao zastupnici ozbiljno i odgovorno razmislimo i da kažemo konačno kuda nas to zapravo vodi. Zato predlažem da Hrvatski sabor zaduži Vladu da izvrši ozbiljnu i stručnu analizu u ovom području, da izrade kriterije po kojima bi se neke općine trebale ukidati i pripajati većima a i koje bi se po istim kriterijima trebale osnovati ako još uvijek takvih ima. Neka se sve uzme u obzir od geografske cjelovitosti povijesno-kulturnog nasljeđa, financijske samostalnosti, broja stanovnika, udaljenosti od centra itd., itd. Sve u cilju svekolikog napretka i ravnomjernog razvoja ali i da se država kao servis građana približi svakom građaninu a ne kao danas imamo slučajeva i sredina da se do državnog službenika činovnia suca putuje 50-tak kilometara u jednom smjeru. Zbog svega navedenog iz ovoga i osobnog uvjerenja ne mogu podržati niti jedan od ovih prijedlog bez cjelovitog rješenja koje bi trebala izraditi i predložiti Vlada a sve drugo čini mi se da je kontra produktivno i neće biti u službi policentričnog razvoja Hrvatske i boljitka njezinih građana. Već sada veliki broj malih općina zbog nedovoljne financijske može ne mogu obavljati one poslove koji su u opisu jedinice lokalne samouprave jer imaju samo za plaću načelnika. A kako li će tek sutra biti kada će morati obavljati i one poslove koji su joj namijenjeni decentralizacijom, to tek možemo zamisliti. Zato ja uistinu ne mogu podržati ove prijedloge za osnivanje novih jedinica lokalne samouprave.
Hvala lijepa. Želi li predlagatelj? Izvolite, gospodin zastupnik Ante Markov u ime predlagača.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, gospodine državni tajniče! Ja se svima zahvaljujem na raspravi. Ona je pokazala da ipak kao što se u početku čini da problema nema njega u naravi ipak ima. Nije dobro o volji građana i ustavno-pravnoj i zakonskoj poziciji svakog zakonskog prijedloga razgovarati a pritom ne iznoseći argumente nego stajališta kako se čini. Naime, vrlo će teško biti bez obzira na sve kriterije oko kojih se dogovorimo jer kako za nekog ili za neku općinu ili grad konstatirati da ima pravo ili da se nalazi u okviru onih kako je kolega sada kazao a koji ima iskustva u lokalnoj samoupravi da imaju pravo jer je vrlo teško, to se ne mjeri ni kilometrima ni metrima, pa ni novcima ali niti nekim drugim jako mjerljivim kriterijima. Mjeri se osjećajem, mjeri se određenom praksom koja je bila, mjeri se kvalitetom života građana a mjeri se i vlastitim opredjeljenjem kako ćemo graditi našu domovinu. Prema tome, nemojmo matematički raspravljati o onome što naši građani žele. Danas žele ovi, sutra će željeti oni. Sve su to naši građani i nemojmo se različito odnositi prema njihovim potrebama. Mislim da trebamo se zadržati na razini odgovornosti nas kao pojedinaca ali uvažavajući dignitet ovoga visokoga doma i ovaj kako je uobičavao kazati i kako je govorio uvaženi predsjednik gospodin Šeks dobra parlamentarna praksa nam daje ponekad putokaz i kad ga ne vidimo, dobra parlamentarna praksa je do sada uvijek davala osjećaj odgovornosti ovog visokog doma da je i bez obzira da li je Vlada podržala ili nije podržala stajališta građana, inicijative koje su dolazile iz građana, građanskih struktura ovaj dom je uvijek izrijekom davao za pravo građanima. Naravno to ne isključuje mogućnost niti umanjuje poziciju niti na bilo koji način želi dezavuirati Vladu i projekte koje ona želi napraviti a to je cjeloviti sustav organizcije lokalne samouprave i upravo vjerujem da se kao što sam kazao to može pomiriti. Ima dovoljno vremena između prvog i drugog čitanja da se i Vlada očituje i da se napravi cjeloviti program, i da se donese sve ono što će naravno biti nužno ukoliko svi smo se složili da ukoliko su redovni izbori za gotovo godinu dana da onda imamo dostatno vremena da to učinimo. Prema tome, jedno drugo ne isključuje. Na kraju, ja se zahvaljujem svima koji su dali podršku ovome, zahvaljujem se onima koji su dali malo podršku jednoma pa od toga odustali. Zahvaljujem se onima koji misle i da trebaju dati podršku ali nisu to rekli i zahvaljujem se svima onima koji će za ovo glasovati. Hvala.
Ja se zahvaljujem predlagaču. Zaključujem raspravu. Glasovanje će biti naknadno.
Prijedlog zakona o izmjeni i dopuni Zakona o područjima županija, gradova i općina, prvo čitanje, P.Z. br. 50. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak. Ne prihvaća se prijedlog zakona o izmjeni i dopuni Zakona o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj, koji je predložio zastupnik Ante Markov, zbog razloga navedenih u mišljenju Vlade, izvješćima radnih tijela. Tko je za ovaj zaključak? Dobro, hvala. Protiv? Hvala. Suzdržan? Utvrđujem da je sa 79 glasova za, i 18 protiv donesen predloženi zaključak.
Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Stečajnog zakona - Predlagatelj Klub zastupnika HNS-PGS, prvo čitanje P.Z. br. 51 Prijedlog akta primili ste poštom. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje na temelju članka 144. do 150. Poslovnika. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za gospodarstvo, razvoj i obnovu i Odbor za pravosuđe. Izvješća ste primili na sjednici. Vlada Republike Hrvatske dostavila je svoje mišljenje. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Da. Gospodin zastupnik Dragutin Lesar u ime predlagača.
Hvala lijepa, gospodine potpredsjedniče. Kolegice i kolege! O razlozima, argumentima i brojkama iz kojih razloga je predložena ova promjena Stečajnog zakona neću govoriti jer je to sve upisano u sam tekst odnosno obrazloženje kao i odgovor na očitovanje Vlade koji ste vi dobili, koji je normalno negativan. Ali mi dozvolite da jednom istinitom pričom pokušavam predočiti motive i razloge ovog prijedloga i što on sa sobom donosi ili što bi mogao donijeti u odnosu na ono što sada imamo. Ne tako davno prije dva, tri mjeseca radnik u jednoj tekstilnoj tvornici išao je ujutro na posao raspoložen, veseo, pozdravi portira na porti i pita ga ovaj "Što si danas tako radostan?" - "Kako ne bi bio, najmlađa snaga rodila treće unuče a danas će biti i plaća u firmi koju čekamo šest mjeseci." Ovaj se kiselo nasmije, pozdravi ga i pusti ga da ode i kad je čovjek došao u garderobu kolege nervozni, ljuti, galama i vika pita "Što je ljudi?". Kaže "Neće biti plaće" - "Pa kako neće biti, rekli su sada" - "Veli ima još, jučer je nad tvrtkom otvoren stečajni postupak". Veli čovjek "Pa dobro, fali mi par mjeseci do mirovine, barem će biti iz stečajnog postupka isplaćeno tih šest plaća pa i doprinosi što mi je jako bitno da ostvarim pravo na punu mirovinu, a k vragu i ako ne bude baš i danas". E veli kolege "Nije ti baš tako. Nećeš ti dobiti svojih šest plaća jer u prvom višem isplatnom redu kažu stručnjaci samo su zadnje tri plaće i to 2/3 visine tih plaća na koje imaš pravo. Nećeš dobiti niti doprinose na punu plaću nego samo na te iznose i neće biti otpremnine u cijelosti nego samo 1/3 onoga što po zakonu imaš pravo i to onda ako stečajni upravitelj uspije rasprodati dio imovine, roba ili bilo čega pa novaca bude ili potražujemo više no što dugujemo. Rekli smo još i to da će stečajni upravitelj primati svoju solidnu plaću bez obzira na stečajnu masu, bez obzira na prvi ili niži isplatni red, ali ga eto radnička potraživanja nisu tamo gdje su nekada bila i da bi za ostvarivanje isplate punih doprinosa trebalo ipak zakon promijeniti. Kasnije su i ostali shvatili da čak i ono dopunsko mirovinsko osiguranje kojega zovemo drugi stup ili kapitalizirana štednja, kada bi radnik i sam želio platiti Mirovinskom fondu onih čuvenih 5% ne može izvršiti uplatu, ne može uplatiti tih zadnjih pet, šest ili sedam mjeseci da bi prilikom odlaska u mirovinu i iz drugog stupa mogao ukoristiti prava iz dopunskog mirovinskog osiguranja. Jer su takvi propisi. Do prošle godine do 8. mjeseca radničke plaće unatrag tri mjeseca do 2/3 namjerivale su se iz troška poslovanja, u 8. mjesecu prošle godine sve je brisano iz troška poslovanja i to prebačeno u prvi viši isplatni red, a ostala radnička potraživanja, dakle, sve zaostale plaće ali i svi ostali doprinosi i sve ostale opremnine i beneficije koje su ili po zakonu ili kolektivnom ugovoru radnici imali pravo, prebačeno je u opći isplatni ... [[Govornik se ne razumije.]] Istog trenutka ili istih dana ili mjeseca brisanje iz Zakona o radu članak 86. koji je stvarao probleme radnicima koji su ostali raditi u stečajnim tvrtkama na štetu ovih koji su otišli sa posla i sindikati su tada pristali brisanje članka 86. Zakona o radu ali im tadašnji pregovarači Vlade im nisu rekli da će ostala radnička potraživanja prebaciti u opći isplatni ret. To se desilo nešto malo kasnije kada je već Zakon o radu bio izmjenjen. U odgovoru Vlade na ovaj naš Prijedlog, dva su ozbiljna upozorenja i piše da osim pravnog, ovo je osjetljivo političko i socijalno pitanje i to je točno i to se slažem da se radi o izuzetno osjetljivom i političkom i socijalnom pitanju a dopunski argumenat je u tome da je promjenom Stečajnog zakona u 8. mjesecu prošle godine postignuta ravnoteža svih onih koji se žele naplatiti od onoga što je ostalo, dakle i drugih vjerovnika koji potražuju te firme. Broj argumenata za tu tvrdnju nema. Iako se Zakon primjenjuje već 7, 8 mjeseci nitko u ovoj Državi ne prati što se zbiva nakon ovako osjetljivih kao što piše u odgovoru Vlade političkih i socijalnih promjena. U 8. mjesecu ove godine biti će godinu dana primjene promjenjenog Stečajnog zakona. Sada je travanj i ako popustite ovaj Zakon u drugo čitanje on će doći na red recimo negdje u 10. mjesecu to znači da bi tada od Vlade mogli dobiti podatke ili od nekoga drugoga što se zbivalo u firmama u stečajnom postupku u 12 mjeseci njegove primjene koliko je poboljšana naplata ostalih vjerovnika i koliko ono što je posebice bitno je radnih mjesta u tvrtkama koje su u stečaju spašene zahvaljujući ovoj promjeni učinjenoj u 8. mjesecu prošle godine. I ako se pokaže da je barem 10% radnih mjesta spašeno, da je barem 10 radnika ostalo raditi u firmama koje su nakon stečaja restruktuirane ja ću u ime Kluba povući prijedlog zakona i nećemo biti u drugom čitanju. Ako takvi podaci dođu i ako se to pokaže jer to je onda cijena koju se isplati patiti za spašavanje radnih mjesta. Ali iz podataka svih koje smo imali od državne revizije nadalje dokazuju da zapravo tvrtke u stečaju gube radna mjesta a da stečajni upravitelji ili kada ostanu i bez jednog jedinog radnika u tvornici redovito naplaćuju svoja redovna mjesečna primanja a jedini, a dakako i ostali vjerovnici izuzetno malo uspije naplatiti i da jedini koji profitiraju iz takovih stečajnih postupka su oni koji su istom tom promjenom zakona u prošloj godini stavljeni po meni, po mom osobnom sudu u izuzetno privilegirani položaj. Druga ozbiljnja primjedba Vlade je što se predlaže povratno djelovanje zakona da bi se on primjenjivao od 8. mjeseca dakle, od onda kada su promjene izvršene. Ako je to ozbiljni, pravni problem, članak 2. našega prijedloga odmah mogu primjeniti da se primjenjuje i stupa na snagu 8 dana od objave u "Narodnim novinama". Da svaku pravnu zavrzlamu, spor, nejasnoču ili osjtljivost i na taj način raščisti. Ali, isto kao što je prošle godine jedno bilo pregovarano u sklopu gospodarsko-socijalnog vijeća i nakon što su sindikati pristali na promjenu Zakona o radu sljedila je promjena Stečajnog zakona, tako i sada na Odboru za zakonodavstvo a to ste imali i prilike i vidjeti sa očitovanja izvješća Odbora za gospodarstvo, citiram, predstavnica Vlade Republike Hrvatske je izvjestila članove odbora da su u tijeku Vlade Republike Hrvatske i Gospodarsko-socijalnog vijeća čiji bi rezultat trebao biti neveliranje Stečajnog zakona. Sa prekjučerašnjim danom niti jedan socijalni partner u sklopu Gospodarsko-socijalnog vijeća pojma nema o tim pregovorima i ne zna kakve se promjene predlažu i nije im nitko dao nikakav prijedlog a kamoli dokumenat u kojem smjeru bi promjene Stečajnog zakona išle ali dakle, potvrđeno je da će Vlada predložiti promjenu Stečajnog zakona. Ako će ga predložiti, onda je teško prihvatiti tvrdnju da su pregovori u toku. I završavam sa sljedećim, sa ovakvom promjenom Stečajnog zakona i nemogućnosti uplate II. stupa mirovinskog osiguranja od strane radnika samostalno oštećeni su i mirovinski i zdravstveni fond na godišnjem nivou ako hoćete u prosjeku sa oko 16 milijuna kuna. To su sve sredstva koja nedostaju u onda kada ti radnici, a veliki broj njih iz stečaja završava u mirovini. Dakle to je i financijski, državni interes da se neke stvari ... [[Govornik se ne razumije.]] Meni je jasno da nakon očitovanja Vlade i ovaj Prijedlog zakona neće dobiti većinu, parlamentarnu većinu, neće dobiti dovoljni broj ruku. Ali vas molim kada dođe Prijedlog Vlade, i molim vas kada ponovno budemo o tome raspravljali nemojte zaboraviti samo dvije stvari. U ovom trenutku u Hrvatskoj u tvrtkama u stečaju radi 4,5 tisuće ljudi. Oko 4,5 tisuće ljudi. Njima su te plaće, te tri na koje ima sada pravo, samo sa 2/3 visine koje su više isplatnom, ili prvom isplatnom redu, nekome je od njih pitanje obiteljske egzistencije. I te ljude upućujemo da ostala potraživanja i doprinose za mirovinsko i zdravstevno osiguranje ostvaruju, znate na koji način. Ako kroz ove mehanizme zaštite radničkih prava u stečajnom postupku kada znamo sada podatke i kada vidimo da promjene koje smo prošle godine učinjene nisu dali pozitivne efekte jer nismo spasili te tvrtke, i daj Bože da sam u krivu i da podaci u 8. mjesecu budu drugačiji. Molim vas pustite ga u drugo čitanje, raspravljati ćemo o njemu u 9. ili u 10. mjesecu kad bude godinu dana primjene promjene iz prošle godine. I na taj način ćemo svi zajedno biti u, sigurni da li su u pravu sindikati koji upozoravaju na pogubne posljedice ovakvih promjena iz prošle godine ili Vlada koja tvrdi, a i ona prošla i ova sada da je napravila ravnotežu i isti položaj svih vjerovnika u stečajnom postupku. Hvala lijepa.
Hvala lijepa vama. Žele li izvjestitelji Odbora uzeti riječ? Da. U ime Odbora za pravosuđe predsjednik Odbora gospodin Rade Ivas.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskog sabora, kolegice i kolege. Odbor za pravosuđe Hrvatskog sabora na svojoj 3. sjednici održanoj 20. travnja 2004. godine razmotrio je Prijedlog zakona o izmjeni i dopuni stečajnog zakona, a koji je predsjedniku Hrvatskog sabora podnio je Klub zastupnika HNS-PGS-a svojim aktom 24. veljače 2004. godine. Odbor je temeljem ovlasti iz članka 73. Poslovnika Hrvatskog sabora po Prijedlogu zakona o izmjeni i dopuni stečajnog zakona raspravljao u svojstvu matičnog radnog tijela. Odbor je raspolagao i mišljenjem Vlade Republike Hrvatske koja ne podržava Prijedlog zakona. U uvodnom obrazloženju predstavnika predlagatelja istaknuto je da se predloženim izmjenama i dopunama zakona jasnije, jasno određuju tražbine više isplatnih redova, da se uvode i tražbine za individualiziranu kapitaliziranu štednju. Predstavnik Vlade Republike Hrvatske istakao je da Vlada ne podržava ovaj Prijedlog i ostao je pri svim onim navodima koje je naveo u svomu mišljenju. Bez provedene rasprave Odbor je za pravosuđe sa 3 glasa za, 7 glasova protiv i jednim suzdržanim odlučio Hrvatskom saboru predložiti zaključak: ne prihvaća se Prijedlog zakona o izmjeni i dopuni stečajnog zakona.
Hvala lijepa. Želi li predstavnik Vlade kojeg nema uzeti riječ? Otvaram raspravu. U ime Kluba HNS-PGS-a gospodin zastupnik Antun Kapraljević. Ništa... [[Govornik se ne razumije]] U ime Kluba HDZ-a gospodin zastupnik Gordan Jandroković.
Poštovani gospodine potpredsjedniče, uvažene kolegice i kolege zastupnici. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice neće prihvatiti Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama stečajnog zakona predlagatelja Kluba zastupnika HNS-PGS jer taj zakon ne odgovara na ključna pitanja i ključne probleme vezane za problematiku stečaja. Namjera predlagatelja jest izmjeniti po njihovom mišljenju neprimjeren tretman radničkih potraživanja poduzeća koja su u stečaju, a koji je reguliran Zakonom o izmjenama i dopunama stečajnog zakona. I činjenica je da je položaj radnika u poduzećima koja su u stečaju težak, nepravedan, a ponekad i tragičan i bila je zaista dirljiva priča kolege Lesara koju je ispričao u ime predlagatelja. No isto tako radnici poduzeća koji su u stečaju nisu jedine žrtve stečaja. Osim njih i radnici stečajnih vjerovnika i svi ostali vjerovnici imaju pravo biti namireni u naplati svojih potraživanja. Nažalost svjedoci smo da niti radnici poduzeća koja su u stečaju niti radnici stečajnih vjerovnika, gotovo nitko od njih ne uspjeva naplatiti svoja potraživanja. Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice smatra da se prava radnika, pravne osobe nad kojom je otvoren stečaj trebaju štititi i putem instituta kao što je Fond za osiguranje potraživanja radnika što je i predviđeno važećim zakonom. Isto tako raduje nas informacija da su u tijeku pregovori Vlade Republike Hrvatske i Gospodarsko-socijalnog vijeća o izmjenama Stečajnog zakona. Nadalje prijedlog kluba, Prijedlog zakona Kluba HNS-PGS ne spominje problem efikasnosti stečajnih upravitelja, ne spominje problem njihovih izuzetno visokih naknada i kvalitetnog nadzora njihovog poslovanja te ne spominje moguće ograničavanje trajanja stečaja što su isto tako teme koje bi trebalo kvalitetnije zakonski regulirati. Zbog navedenih razloga Klub zastupnika Hrvatske demokratske zajednice neće podržati ovaj Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama stečajnog zakona. Hvala.
Hvala lijepa. U ime Kluba Hrvatske stranke umirovljenika, gospodin zastupnik Silvano Hrelja.
Poštovani potpredsjedniče, cijenjene kolegice i kolege, ja mogu razumijeti motive Vlade zašto je ovo učinila. Mogu i razumijeti motive Odbora zašto su donijeli ove odluke međutim ne mirim se jednostavno s tim odlukama kao čovjek koji ima osobno iskustvo protekle 4 godine baviti se sa stečajevima. Dakle i nisu sva tako crna i nije istina da se ništa u stečajevima ne naplaćuje ili pak je to možda posebnost u Istri. Činjenica je da sam u protekle 4 godine živio i dijelio sudbinu i njihove probleme i patnje barem dvije tisuće ljudi u stečajevima u Istri. Od tih ljudi danas radi 6 stotina zaposlenih u firmama koje su kupljene ili koje posluje, posluju poslije, poslije stečaja. Mi imamo obavezu kao socijalna država baviti se slabijima u procesu, u procesu rada, slabijima na tržištu rada, a slabiji jesu oni koji iznajmljuju odnosno oni koji prodaju svoju radnu snagu znači koji nemaju svoja sredstva u svom vlasništvu i nisu poduzetnici i niti će ikad u hrvatskom društvu svi biti poduzetnici. Trebate razumijeti život u kontinuiranom stresu, a to je kod svih onih ljudi koji se pitaju da li će sutra firma poslovati ili neće? Što nam donosi stečaj i da li će nešto ostati raditi ili neće? Tvrdim iz svog osobnog iskustva da je prošli zakon, zakon prije posljednjih izmjena bio bolji, bio bolji. Bio je humaniji po tu, po taj dio slabijih na tržištu, na tražištu rada. Činjenica je da je i Odbor konstatirao da ima puno nelogičnosti koji se u stečajnim postupcima moraju korigirati ili koji su prethodno bili bolje, bolje definirani. Zato se ne mogu pomiriti sa jednostavnim odbijanjem ovog Stečajnog zakona nego vidjet ćete na kraju što, što predlažem. Dužnost mi je upozoriti na određene nedostatke i neke, ovaj, nelogičnosti koji se, koje se događaju. Dakle zbog svih ovih patnji koji prođu smatram da radnici zaslužuju kao u svim demokratskim i socijalnim europskim zemljama privilegirani status kod naplate svojih potraživanja. I točka. Ako želimo se na nekoga ugledati onda to moramo i mi osigurati. Nikakve, nikakvi fondovi za, za, koji jamče potraživanja, to je naša izmišljotina. To ne postoji. Dakle oni imaju definitivno prioritet. Naravno ako nema onda tu postoji problem i dolaze jamstva države. Gdje mi gubimo? Gdje mi nemamo koncepcije, strategije, gdje ne poštujemo osnovne principe? Dokazivanje razloga kod otvaranja stečaja. Zašto radnici, odnosno zašto kad radnici pokreću prijedlog za stečaj obavezno je otvaranje dokaznog postupka? Zašto kad direktor otvara stečaj ili nosi prijedlog automatizmom se otvara stečaj. Zašto kad vjerovnik dobavljač podnosi zahtjev za otvaranje stečaja ide se u provjeru postupka? Dakle u provjeru stečajnih razloga. Zašto kad Upravno vijeće Hrvatskog fonda za privatizaciju ili Ministarstvo financija ili Porezna uprava podnosi prijavu otvara se stečaj u 15 dana? Dakle govorim o neprincipijelnosti. Govorim o miješanju nekih drugih interesa u, u porezne, u stečajne postupke i imam osjećaj da u pojedinim situacijama postoji svojevrstan interes da se otvori stečaj. Dakle to nas obvezuje. Živjeti sa ovakvim fenomenima nas obavezuje da te fenomene raščistimo, da si otvoreno govorimo govorimo u oči. DA ne bude pričam vam priču. U stačajnom zakonu stoji da svi sporovi koji stečajni dužnik vodi protiv bilo koga u trenutku otvaranja stečaja posaju nadležnost trgovačkog suda. Jednu informaciju, tri ministarstva su se promjenila, tri ministarstva su se promjenila, sluačj TEkop poduzeća za zapošljavanje invalida iz Pule. Potraživao je od Mionistarstva razvitka i obnove dok je ministar bio Jure Radić određene novce od ministarstva. I tužba je na općinskom sudu u Zagrebu. Otvoren je stečaj 2000. došao je drugi ministar, Ministarstvo za javne radove obnovu i graditeljsko Radimir Čačić, tužba još uvijek an općinskom sudu u Zagrebu. Imamo i treće ministarstvo i trećeg ministra. Ministartsvo mora, turizma, prometai razvitka i gosodina Božidara Kalmetu, postupak dakle tužba još uvijek na općinskom sudu u Zagrebu. Pa govorimko sada o principijelnosti. Idemo dalje. SVjedoci smo vrlo čestih izmjena i dopuna stačjanog zakona, i od 1996. godine imali smo ukupno četri izmjene. Zadanja je provedna au srpnju mjesecu prošle godine, znači prije nekih 8 mjesci, sigurno je da tako čest izmjene i dopune zakona niisu dobre jer u svijetu kojem težimo zakoni se ne mijanju svakih par mjeseci već traju desetljećima. Što je uzrok takovim pojavama. Dali se radi o nekvalitetnim dosadašnjim zakonskim rješenjikma koje su onda u životnoj praksi neprovediva. Ili pak se radi o dobrim zakonskim rješenjima, koje mi izr razno raznih subjektivnih slabosti ne provodimo ili ih pak selektivno primjenjujemo. Pa onda umjesto da mijenjano naše slabosti, pribjegavamo lakšim rješenjima u vidu izmjena i dopuna postojećih zakonskih rješenja. To je vrlo loše i opasno jer i loš zakon ali koji se dosljedno provodio, je bolji od dobora zakona koji se ne provodi ili se selektivno primjenjuje ovisno o razno raznim intersesima. Mislim da uzroke čestim izmjenama i dopunama stečajnog zakona treba tražiti u jednom i drugom razlogu. Stoga smatram da u praksi moramo tvrdo pa ako hoćete i kruto provoditi važeća zaknska rješenja, a izmjenama i dopunma postojećeg zakona pristupati tek nakon vrlo studioznih analiza temeljem kojih će se moći utvrditi realno moguće ostvarive ciljeve koji se žele postići stečajnim zakonom. A ne da on bude popis željakoje su realno neostvarive. Što onda u praksi često dovodi do njegove neprovedbe, ili pak dovodi do sitaucija da uže interesne skupine ocjenjuju što je realno provodivo, ili što je nekakav širi gospodarski interes. KOjemu bi u praksi trebalo podrediti interpretaciju inače jasnih zakonskih odredbi, pa imamo česte slučajave da sudovi iste sitaccijee sasvim različito presuđuju. Utvrditi pozitivne i negativne učinke dosadašnjep rovedbe stečjanog zakona. Realno sagledati objektivne i subjektivne uzroke neprimjenjivanja, a i moguće neprimjenjivosti pojedinih odredbi stečajnog zakona. Krenuo bih od zadnje izmjene i dopune stečjanog zakona usvojene u kolovozu 2003. dakle prije 8 mjeseci. Kao i sve dosadašnje izmjene i ove su išle u pravcu ostvarivanja cilja da se osigura brža provedba stečajnog zakona. Provjeravao sam cijelu dokumetnaciju. U više, na više mjesta je uprav oto brzian rješavanja stečjanog postupka bila osnovni motiv da se ide u izmjene i dopune stečajnog zakona, u kolovozu prošle godine. Tako je npr. u članku 27. predviđeno da se stečajni postupak ima okončati u roku od dvije godine a samo iznimno može trajati duže. Međutim ni danas u praksi imamo situaciju da se stečajevi okončavaju samo u iznimnim slučajeivma u roku od 2 godine. A pravilo je da traju znatno duže. Govorimo o stečajevima gdje ima nekakve imovine pa sene radi o stečajevima koji se otvori i odmah zatvori radi nedostatka stečajne mase koja bi trebala pokriti troškove stečajnog postupka. Zašto je tomu tako. I dali se taj problem može riješiti samo normativnim određenjem u stečajnom zakonu kako to danas ima. Problem predugog trajanja stečjanih postupaka to svi znamo leži u činjenici da na žalost danas u našoj pravosudnoj praksi do prvostupanjske presude trebate čekati godinu do dvije godine dana. A na drugostupanjsku još godinu, ili dvije dana. Kako se svaki stečajni postupak sastoji od niza sudskih postupaka, koji se tiču imovine stečajnog dužnika, sasvim je jasno što kod nas stečajni postupci u pravilu traju najmanje tri do četri godine. Iskustvo iz Istre gdje je otvoreno u zadnje četri godine preko 20 stečajnih postupaka koji imaju imovine koji su zapošljavali određeni broj ljudi, jeste da niti jedan nije zatvoren. Da su svi otvoreni, da su djelomično rješeni. Imam i za razliku od mojih kolega, moram reći da je tisučću ljudi od onih spomenutih 2000 u potpunosti naplatila svoja potraživanja. Znači da je postojala stečajna masa, a da je svojih 300tinjak relativno malih naplatilo odnosno, preostalih 700 nije naplatilo ništa. Tako je jedna slika iz Istre. Prema tome, problem predugog trajanja stečajnih postupaka ne može se riješiti samo normativnim određenjem u stačajnom zakonu, i to na način da utvrdimo rokove koji više predstavljaju popis želja ne stvarne i realne mogućnosti. Jer u takvim okolnostima utvrđeni rokovi baš ništa nikome ne znače, i to je onda plodno tlo da se stečajevi razvlače. I iz razloga subjektivnih slabosti onih koji ga provede. Trgovačkih sudova, i stečajnih upravitelja. Stoga bi bilo zanimljivo da prije rasprave o ovoj problematici imamo informaciju o tome koliko u prosjeku dugo traju stečajni postupci kod stečajnih dužnika, koji imaju imovinu. Te koji su uzroci njihovom tako dugom trajanju. Međutim kada govorimo o sporoj dugotrajnoj provedbi stečajnih postupaka odnosno postupcima kojima je za cilj da se iz gospodarskog života eliminiraju oni subjekti koji ne mogu izvršavati svoje obveze, kako bi se njihovom eleminacijom i naplatom iz njihove imovine zaštitili vjerovnici ne možemo se uanalizama toga stanja zadržati samo na razdoblju od otvaranja stečajnog postupka pa do dana njegova zaključenja. Naime, svjedoci smo da se u pravilu stečajni postupci ne pokreću o rokovima kako to nalaže stečajni zakon. UPrava dužnika je dužna bez odgode a najkasnije 21 dan po nesposobnosti za plaćanje ako u razdoblju od dva mjeseca nije plaćena barem jedna petina blokade računa pokrenuti stečajni postupak članak 2. stavak 10 stečajnog zakona. Dalje navodimo kako to moraju učiniti državna tijela. To kaže zakon. A kakva je primjena u praksi, na to bi najbolje odgovor dala informacija o tome koliko mi danas u Hrvatskoj imamo trgovačkih društava, koji su neprekidno blokirani godinu dvije tri četri pa i pet i više godina. A da prijedlozi za poketanje stečaja nisu podnjeti niti od odgovornih uprava, a niti od nadležnih dražvnih tijela kako to nalaže zakon. Imam jedan pr imjer, neću reći ime firme, zatoa što još funkcionira još se bori na tržištu, dvije godine je stajao prijedlog za pokretanje postupka, Godinu dana su se utvrđivali razlozi znači predstečjani postupak, otvoren je stečaj nakon 4 mjeseca zbog formalnih razloga prekinut je stečaj. Kada se ponovno htjelo odnosno išlo na vještaćenje o postojanju razloga onda je uplaćena jedna petina potroživanja i formalno je prestao stečaj. Protuzakonito. Dakle to je naša praksa. Mi imamo i znamo, i u metalu ali i u drugim djelatnostima nelekividnost tvrtki nepsoovanje preko svoga računa dužu od 7, 8 godina. I to su činjenice. Dakle toga imam isto tako iskustvo gdje je godinu dana na inicijativu radnika trajalo vještačenje dali će biti stečaj ili neće, i znate koje profitirao od toga? Direktor je zaradio 250 tisuća kuna po menađerskom ugovoru, za to što nije ništa poduzeo da se spriječi stečaj. Dakle to je to mu je dobra kazna, zato što je kršio zakon. Ja se ispričavam ja ću sad ovdje stati pa ću nastaviti u svojih 10 minuta. Ali samo želim završiti sa prijedlogom zaključka koji dajemo Hrvatskom saboru. A Hrvatska stranka umirovljenika. Temeljem ovih obaveza što znamo i što smo dužni pokrenuti takve postupke predlažemo sljedeći zaključak. Obvezuje se Vlada Republike Hrvatske da u roku od 90 dana izvrši analizu svrhovitosti i učinkovitosti posljednjih izmjena i dopuna Stečajnog zakona "Narodne novine" broj 123/03 i "Narodne novine" 197/03 uredba te da u saborsku proceduru uputi sveobuhvatne izmjene i dopune Stečajnog zakona usklađene sa stavovima stručnjaka i stavovima socijalnih partnera, a u cilju postizanja veće učinkovitosti u vođenju stečajnih postupaka. Zaključak je terminski usklađen sa planom aktivnosti Gospodarsko-socijalnog vijeća Republike Hrvatske i upućuje se Hrvatskom saboru na usvajanje. Ovo stoji u planu Gospodarsko-socijalnog vijeća da se imaju izmjene i dopune Stečajnog zakona prirediti i uputiti, uskladiti među socijalnim partnerima i uputiti u Sabor na usvajanje pa ću nastaviti u svojih 10 minuta. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. U ime kluba LIBRA-e gospodin zastupnik Vlim Herman. Nema ga. Gubi pravo. U ime kluba SDP-a gospodin zastupnik i potpredsjednik Mato Arlović.
Gospodine potpredsjedniče, poštovane kolegice i kolege. Dozvolite da odmah kažem u ime Kluba zastupnika SDP-a da ćemo mi podržati Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Stečajnog zakona. Između ostaloga i iz razloga što zapravo ovaj prijedlog zakona o izmjeni i dopuni zakona je prilika da se ponovo otvore i rasprave dileme koje su bile prisutne i kod zadnjeg donošenja izmjene i dopune zakona u srpnju mjesecu 2003. godine. Ponovo bi htjeli podsjetiti da su to vrlo teške zapravo i ozbiljne rasprave, jer ovakav jedan zakon ima i svoju političku i svoju ekonomsku i svoju naravno socijalnu, pravnu pa ako hoćete i ustavnopravnu dimenziju i veoma je važno kada se o ovakovim zakonima raspravlja pokušati sagledati sve njegove dimenzije i probleme koje on nudi ili koje razrješava. Zbog toga odmah napominjemo da neovisno o tome što ovaj zakon u izmjenama i dopunama po svom obuhvatu i po svom sadržaju preuzak, on očigledno treba obuhvatiti više pitanja koja bi trebalo razmotriti, … mijenjati i dopunjavati u važećem zakonu ako se mijenja koncept zakona pogotovo sve jedno ga treba raspraviti makar on dira samo jedno zapravo pitanje i to pretežito na prvi pogled se čini socijalnim pitanjem. Međutim, o čemu je riječ? Prvo treba uzeti našu gospodarsku praksu, prilike ili bolje rečeno neprilike u kojima se nalazi naše gospodarstvo pogotovo gospodarski subjekti koji su pred stečajem ili u stečaju. U pravilu se dešava i nalazimo takve slučajeve u dosadašnjoj praksi da kada se otvori stečaj da imovina gospodarskog subjekta ne samo da je prezadužen gospodarski subjekt nego da je ona u pravilu založena kod izručnog vjerovnika i da u biti iz te imovine se namiruju samo izručni vjerovnici koji imaju, s obzirom da imaju stvarna prava na imovini, da … hvala kolega, ispričavam se, umorni smo svi. Dakle i radnici ostaju u situaciji da se zapravo iz tekuće proizvodnje koja se onda pokušava organizirati namiruju iz svega ostalog bez obzira da li se radi o namirivanju radničkih potraživanja kao vjerovnika iz troškova poslovanja ili se radi o namirivanju iz povlaštenog položaja višeg reda. Drugo o čemu valja voditi računa da jeste činjenica da u pravilu ako se pokušava namirivati po osnovi redova, odnosno višeg reda pa svih ostalih općeg reda namirivanja i svi ostali vjerovnici onda se u pravilu završava, steče se likvidacija jer se pokušavaju svi namiriti iz imovine i tekućeg dohotka koji dospijeva od te firme i u biti se zatvara ne jedan, samo gospodarski subjekt nego zatvaraju radna mjesta svih i tih radnika koji su radili ili oni koji bi eventualno mogli preostati da rade. To je ozbiljno pitanje i jedan od motiva koji je motivirao i Gospodarsko-socijalno vijeće i sindikate i poslodavce i naravno Vladu Republike Hrvatske kod izmjene i dopune zakona 93. u 7. mjesecu je bio između ostaloga i to da se pokuša naći model podjele rizika i traženja skraćivanja ne samo toga stečajnog postupka nego da zapravo stečajni postupak omogućuje u pravilu nešto drugo, ne likvidaciju nego preustroj poduzeća gdje će se stečajni vjerovnici, svatko nek, radnici na temelju zakona praktički jednog dijela odreći jer se tako zakon postavio, a drugi vjerovnici koji imaju u pravilu potraživanja financijska ili materijalno pravna potraživanja da zapravo svoja potraživanja pretvore u udjele i da pokušaju spasiti poduzeće i da nastave naravno ako ta djelatnost, ta proizvodnja ima perspektivu, ima tržište, ima mogućnost da opstane. I zbog toga je i propisana još jedna novina u toj izmjeni, da stečajni upravitelj mora u roku od šest mjeseci predvidjeti i napraviti stečajni plan … [[Ne razumije se.]] ako ne on onda to mora raditi sud. Prema tome, puno je šira ta izmjena bila nego što je ovo samo pitanje o kojem se … [[Ne razumije se.]] Ovdje treba podsjetiti da je taj kompromis koji je postignut između članova Gospodarsko-socijalnog vijeća pošao od pretpostavke da će se u Stečajni zakon donijeti izmjena i dopuna Zakona o radu, zatim da su se socijalni partneri dogovorili da će se formirati posebni fond koji će omogućiti zaštitu radničkih potraživanja radi insolventnosti poslodavaca. Sve je to napravljeno i sve se to u izvjesnom smislu primjenjuje i u izvjesnom smislu ima svoje uporište u međunarodnoj konvenciji 173. E, sad šta je problem? Problem je kada se gleda sa aspekta prava, sasvim je jasno da je pravo radnika umanjeno, kako radnika koji su ušli sa firmom u stečaju tako i bivših zaposlenika te bivše firme koji su ostali eventualno bez posla, a koji imaju potraživanja prema tom gospodarskom subjektu jer nisu namirena njihova potraživanja s naslova iz rada ili na temelju rada u tom poduzeću. Sasvim sigurno takav jedan kompromis je … jer je rekao prvo tri mjesečno, potraživaju tri mjesečne plaće prije otvaranja stečaja, drugo dvije trećine te plaće da ne govorim, ima doduše punu plaću za godišnji odmor u godini u kojoj se stečaj otvara, a u prethodnoj godini također itd. Sve je tu razrađeno. Ali šta je problem? Problem je sljedeći. Da je ovdje umanjeno pravo, ali to što je umanjeno je zakonom zajamčeno i to se može i treba do sada naplaćivati. Problem nastaje da ona bivša izmjena koju je također koalicijska Vlada napravila 2000. godine kada je radnike stavila u prvi, ne u prvi red nego zapravo da se namiruju s naslova troškova poslovanja stečajnog postupka, da se to zapravo nije moglo dogoditi jer u pravilu se radnici nisu stigli u većini slučajeva namiriti svoja potraživanja pogotovo ne bivši radnici koji su bili u toj istoj firmi. I u takvoj situaciji se otvara sasvim ozbiljno pitanje, šta učiniti. I ovaj zakon sigurno nije za odbiti. Sigurno. Bez obzira što on ima svojih nedostataka, on nije za odbiti, on je u prvom čitanju i za prihvatiti u prvom čitanju i da se kao podloga rasprava o njemu zapravo posluži i za raspravu partnerima Gospodarsko-socijalnog vijeća tripartitnog sustava i naravno Vladi poglavito ako Vlada priprema širu izmjenu po obuhvatu i po sadržaju Stečajnog zakona i priprema se da ga uputi u saborsku proceduru. Drugo što bi mi u ime kluba željeli naznačiti i reći jeste činjenica da zapravo pored ovih izmjena koje se ovdje odnose treba dakako ozbiljno razmotriti situaciju koliko dugo može trajati stečajni postupak kod nas. Ja mislim da ćemo morati doći u situaciju da se zakonom mora ograničiti u kojem roku Stečajni sud i stečajni upravitelj moraju razriješiti stvari i dovesti do rješavanja problema u pojedinoj firmi. Ako je firma u mogućnosti da sa stečajnim vjerovnicima napravi preustroj firme da spasi firmu, da nastavi djelovati na određenoj proizvodnji, istoj ili sličnoj sa određenim brojem, istim, većim, manjim brojem radnika, itd. Jer ima tržišnu mogućnost, bolju perspektivu, itd., to treba vidjeti. Ali mi ćemo se morati odvići jedne činjenice da stečajni upravitelj mora biti isključivo fizička osoba. Mi moramo početi razmišljati o tome da u suvremenom, podjeli rada, u suvremenoj paradigmi, post industrijaliziranog društva sve više i više trebaju raditi timovi stručnjaka koji će trebati raditi na pripremi stečajnog projekta kako izvući firmu u stečaju i kako pokušat spasiti firmu da ona nastavi s radom, a ne likvidirat firmu. To je ključno pitanje. U takvoj situaciji duboko smo uvjereni mi u SDP-u da će trebati razmatrati mogućnosti da se formiraju timovi u kojem će biti i ekonomisti i inžinjeri, odnosno tehnolozi, i pravnici, itd. Dakle, da sva područja budu pokrivena, a zašto onda ne bi bile i profesionalne ustanove ili društva koja bi se bavila tom problematikom ili na tržištu nudila svoje usluge. Naravno, odabir bi vršio i kontrolu provođenja stečajnog postupka uvijek i isključivo sud jer drugo ne može bit. Prema tome, o tome je sasvim ozbiljno za razmotriti i uvidjeti šta učiniti u takvoj situaciji. Inače, kada bi se gledalo čisto sa formalno-pravnog aspekta onda bi nažalost ovaj zakon trebalo odbiti. Ne radi članka 1. nego zbog ovog članka 2. koji se poziva da ovaj zakon stupa na snagu, a primjenjuje se na stečajne postupke pokrenute nakon 31.8.2003. godine jer time praktički cijeli zakon biva retroaktivan, što je suprotno članku 89. Ustava. To se do drugog čitanja lako popravi. Nekoliko se članaka, zapravo Stečajnog zakona, a kojima je već bilo rasprave u prvom čitanju iz dosadašnjeg izlaganja predstavnika klubova drugih stranaka i udruga, može izvući da se obuhvati još neka izmjena. Nije u tom problem. Problem je u nečemu drugom. Da nađemo, svi pristupimo ovom problemu sa jednog vrlo ozbiljnog aspekta. Da shvatimo da ništa nećemo dobit ako zakon odbijemo. Dapače, ako zakon pustimo u prvo čitanje, on može i treba biti podloga da ubrzano pristupimo rješavanju ovoga problema. Da li su najbolje riješena sva ova pitanja u 2000. pa 2003. godini bila ili nisu, oni su bili i dali su neke efekte. Pokazatelji daju određene rezultate. Bilo je i pozitivnih, bilo je i negativnih. Treba sada vidjeti šta je pozitivno to afirmirati zakon dalje, a ono što je eventualno negativno treba izmijeniti i dopuniti i osigurati da se kvalitetno riješi sva ova pitanja. I zadnju stvar što bi ovdje svakako trebalo razmotriti situaciju. To je pitanje, znate, ostvarivanja prava na temelju rada. To je pitanje mirovinskog osiguranja, to je pitanje zdravstvenoga osiguranja, to je pitanje drugog fonda, itd. Znate, ne možete jednom stečajnom vjerovniku priznati samo stvarna potraživanja, a drugom i stvarna potraživanja i moguće ... [[Govornik se ne razumije.]] Prema tome, i to pitanje treba stavit u kontekst kad gledamo s aspekta radnika, svi smo mi zainteresirani i svi ćemo mi unaprijed reć, da imate pravo, mi smo socijalna država, radnicima treba omogućiti i potraživanje s naslova plaće, i potraživanje sa svih ovih, sve je to točno. Ali tada, tog momenta, objektivno, htjeli ili ne htjeli priznati, drugi vjerovnici dolaze u nepovoljni položaj i u takvoj situaciji se postavlja pitanje zapravo tko šta dobiva. I na kraju, vraćamo se ponovno na početak. Vraćamo se na početak, a s čim to stečajni upravitelji i Stečajni sud raspolaže. Raspolaže sa firmom koja u pravilu ima veći dug nego što je vrijednost temeljnog kapitala, raspolaže sa firmom, odnosno gospodarskim subjektom gdje je imovina u pravilu založena i to u pravilu financijskim institucijama koji su i ... [[Govornik se ne razumije.]] vjerovnici i sve ostalo. Prema tome, šta učiniti u takvoj situaciji nego zapravo pokušati razmotrit mogućnost da se stvarno dođe do preustroja koji će omogućiti onima koji su sposobni da nastave dalje raditi, da djeluju, itd., ako je to ikako moguće. Ako nije moguće tada treba vidjeti i razmotriti još jedanput sva ova pitanja i razmotriti situaciju da li je tada moguće i da li će se veći broj radnika namiriti ako to učini iz troškova poslovanja firme u stečaju u kratkom postupku, ili će se namiriti veći broj, ovako doduše nešto manje, ali svi da dobiju po nekakav iznos sredstava kao što sada predviđa zakon. Mislim da su to pitanja koja nisu konačna i koja traže da se ozbiljno razmotre. Ja mislim da bi trebalo napravit ekonomsko socijalnu analizu, napraviti analizu prakse, vidjeti kako se u stvarnosti ponaša i u provedbu ovaj zakon i onda na osnovu svega toga zaključiti šta i na koji način u daljnjim izmjenama i dopunama Stečajnog zakona, a sasvim je jasno da je izmjena i dopuna Stečajnog zakona potrebna. Ja osobno mislim da treba biti po obuhvatu i šira, po sadržaju obuhvatnija i dublja i da je sasvim sigurno ovo dobar podloga da prođe prvo čitanje, a onda da Vlada eventualno pripremi Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o stečaju. Hvala lijepo.
Hvala lijepa. Prelazimo na raspravu od 10 minuta. Gospođa Ingrid Antičević-Marinović. Nema je, gubi pravo. Izvolite, ispravak netočnog navoda.
... [[Govornik naknadno uključen.]] ako mi se dokaže da je postojao konsenzus između socijalnih partnera oko Stečajnog zakona. Ja sam jedan od pregovarača na sindikalnoj strani oko Zakona o zaštiti na radu, pratio sam što je radio tim pregovarača oko Zakona o radu. Ni jedan jedini zapisnik o konsenzusu socijalnih partnera oko Stečajnog zakona nisam vidio. Što znači po mom sudu da su poslodavci, Vlada i odvjetnički lobiji ovaj put nadmudrili drugog socijalnog partnera. I meni, sa oproštenjem, je jako žao što je taj socijalni partner puno šutio zbog ovoga. Hvala.
Nije ispravak netočnog navoda nego mišljenje.
Ne, rečeno je da je postojao konsenzus.
Ma dobro. Gospodin Nenad Stazić. Nema ga, gubi pravo. Gospodin Jure Bitunjac.
Skratit ću, ali gospodine potpredsjedniče, moja primjedba najprije. Čini mi se da je malo zagušljivo, da ventilacija, odnosno klima uređaji ne rade, tako da smo se mi prilično i uspavali. Sve vas najljepše pozdravljam. Pa ja ću reć samo nekoliko riječi i neću biti dug. Neću bit dug. Mislim da je Stečajni, stečaj samo po sebi da je to jedan kompleksan, jedna kompleksna materija i bez obzira kakav bio Stečajni zakon, da on nikada neće biti onakav koji bi zadovoljio i riješio sve one koji su zainteresirani da se naplate, odnosno da ostvare svoja prava kroz stečajni proces, kroz stečajni postupak. Prema tome, stečaj ima i svoju gospodarsku dimenziju. Tako s jedne strane je ozdraviti stečajnog dužnika, a s druge strane ima i svoju socijalnu dimenziju kako zbrinuti i riješiti pitanje radnika bar u onom dijelu kako je to Stečajni zakon još 1986. i kasnije dopune koje su slijedile nakon toga koje su to omogućavale. Smatram kad je riječ o ovim izmjenama da ovo čak nije slučajno što Klub HNS, PGS, a kojega podržava i SDP, da predlažu izmjenu Zakona kojeg su donijeli prošle godine u 8. mjesecu. Zakonodavac, odnosno, Hrvatski sabor kad je usvajao ove izmjene i dopune prošle godine imao je sigurno na umu, ja smatram da uvijek u Hrvatskom saboru kad su se donosili zakoni ove vrste i ove naravi, da su i vlade, a i saborski zastupnici na neki način vodili računa o svim aspektima Stečajnog zakona, a s time i stečaja kao takvog. Međutim, moram reći da i prije izmjena koje su bile 2003. godine, ja ću samo reći Dalmatinska zagora, spomenut ću područje Sinja, Dalmatinka, Cetinka, Imotskog. Znači one tvrtke, ona trgovačka društva, gdje su stečajevi otvoreni prije 8. prošle godine, da su radnici prošli još gore nego što to predviđa ovaj Zakon. Naime, nisu ostvarili niti one tri plaće koje na neki način država sada garantira da ih mogu ostvariti. Prema tome, kada govorimo o samom Zakonu, izmjenama koje su ovdje pred nama, one samo na prvi pogled su borba na neki način za radnička prava ali u biti po meni usvajanje ovog Prijedloga imalo bi apsolutno kontraefekt kako za tvrtke u stečaju tako i za vjerovnike, radnike vjerovnike. Prema tome, ako gledamo sa gospodarskog stajališta prihvaćanje prijedloga koje sada predlaže Klub HNS-a PGS-a značilo bi na neki način uvod u likvidaciju poduzeća jer bi se tijekom stečaja zatvorio prostor, tvrtki koja je u stečaju da može imati normalne poslovne partnere da može normalno, koliko toliko normalno raditi tijekom stečaja. S druge strane ja bih ovdje želio spomenuti zadnju raspravu koju smo imali o Financijskoj agenciji FINI pa i DAB-u gdje smo imali prijedloge Hrvatske vlade da bi izmijenila te zakone po tom pitanju a da bi imala i nadzor a i učinila te institucije efikasnijim i imamo na neki način apsolutno odbijanje bivše koalicijske vlasti i pokušavali su na neki način navest nas da se radi o nekom političkom revanšizmu a s druge strane smatram da ovaj prijedlog koji je pred nama je jedno iskušenje nama u Saboru da bi usvojili jedan po meni nedorečen i diskutabilan i slab prijedlog, a što bi imalo i negativne efekte i na gospodarskom, socijalnom i na političkom planu. U tom smislu podržavam stajalište Vlade i smatram da je ono objektivno, realno i gledajući gospodarski interes... /Govornik se isključio./...da postojeći Zakon ne može doživjeti svoje promjene i da ga ne treba uskladiti ako već nije usklađen sa praksom u Europskoj uniji. Hvala lijepo.
Zahvaljujem i na ovih 5 minuta ušteđenih. Kao predstavnik predlagatelja. Imamo još jednog zastupnika.
Gospodine potpredsjedniče, do sada se pojavilo nekoliko dilema ili zaključaka koje vjerojatno su posljedica ne imanja svih informacija. U predlaganju ovog Zakona, u pismo kada sam uputio predsjedniku Sabora napisali smo na temelju članka 84. Ustava Republike Hrvatske članka 199. Poslovnika Hrvatskog sabora Klub zastupnika HNS PGS a na inicijativu Saveza samostalnih sindikata Hrvatske podnosimo prijedlog itd. Dakle, sindikati su nas upozorili ono što su i napisali u odgovoru na očitovanje Vlade, citiram, kada odgovaraju Vladi na tvrdnje da je bila usuglašena promjena i da se radilo o zakonskom paketu radno socijalnih propisa točno je da svi propisi čine paket o kojem se pregovaralo prilikom izmjena i dopuna zakona o radu. Međutim, jedino kada je riječ o stečajnom zakonu kada su sindikati pristali na brisanje članka 86. Zakona o radu nije bilo niti riječi u tome da će se uz gubitak prava na mjerenje na teret troška ostala potraživanja dobiti lošiji tretman, odnosno spustiti u niži isplatni red. Dakle, čitao sam vam ono što su oni isti sindikati koji su sudjelovali prošle godine u pregovoru u pismenom obliku potvrdili da o tome pregovora nije bilo. Sada vam ponavljam da ti isti sindikati kažu niti sada nema pregovora o novom stečajnom zakonu i njegovim promjenama barem oni ne sudjeluju u tim pregovorima. I zato smo došli s ovim prijedlogom. Ja želim podsjetiti još jednu stvar da veliki broj tih radnika u tvrtkama koje su otvorile stečajni postupak prije 3, 4 godine o čemu je kolega Silvano govorio, koji će biti otvoreni stečajni postupak i kod nas u Međimurju 850 žena u tekstilnoj tvornici, uzimali su kredite i davali svoje kuće kao hipotekarno pravo na kredit da upišu dionice jer su ih uvjeravali da je to jedini način da firma opstane. I sada ta firma ide u stečaj, dionice pa-pa, radnička potraživanja s plaćama i doprinosima u niži isplatni red i nama trebaju velike analize. Ja sam rekao u prvom obraćanju vama ovo je prvo čitanje, molim vas dajte vremena i Vladi i stručnjacima i nama da 12 mjeseci primjene obračunamo da vidimo koje smo efekte dobili promjenom zakona u 8. mjesecu prošle godine i ako se kažu pozitivne u gospodarskom smislu u spašavanju radnih mjesta i o tome da ostali vjerovnici lakše naplaćuju svoja potraživanja ja ću zakon povući. Međutim, što je istina, nismo dirali plaće stečajnih upravitelja, dužinu stečaja koji je propisan na dvije godine jer smo preuzeli inicijativu sindikata koji su rekli, da i to je problem ali mi se u to nećemo miješati jer vjerujemo da je i država shvatila u čemu je problem kada su stečajni upravitelji u pitanju, očito ne. Zato samo ove promjene nudimo. Ja se slažem da treba možda i šire ali da smo mi predložili i šire promjene onda bi taj prijedlog zakona ne bi došao na prvo čitanje već bi bio na odborima zaustavljen. Dalje, druge firme, ja ne znam ni jednu ozbiljnu firmu koja posluje sa firmom u poteškoćama a da već hipotekarno pravo nije osigurala i to barem 2, 3 ili 10 puta i slažem se da u tim drugim firmama isto rade radnici, ali ovdje se radi o radnicima i njihovim cjelokupnim plaćama i doprinosima koji ovise o tome, a tamo u tim drugim firmama u djelomičnim problemima koji mogu iz toga nastati. Ne samo zbog tog jednog stečaja i zato nisu u istom položaju. DA me se krivo ne razumije ne predlažemo ovo zato da ostale vjerovnike stavimo u nepovoljniji položaj, ne. Možda postoji treće rješenje ovo što imamo što mi predlažemo možda postoji i treće, ja ga nisam čuo nigdje, ni na odborima, ni od stručnjaka, ni od političara nitko nije ponudio treće. Ja bih volio da možda i postoji. Kolege iz Kluba Hrvatske stranke umirovljenika ponudili su zaključak o kojem sam ja isto govorio, oni su doduše rekli 90 dana ja sam rekao 8. mjesec kada bude godina do dana primjene toga zakona, u načelu se slažem da bi ti podaci bili jako dobro i već u ovoj raspravi da ih imamo, mi ih na žalost ne možemo dobiti ali pretpostavljam da će ovaj zaključak biti prihvaćen i da će samo biti alibi odgode rješavanja problema da dođe cjelovita promjena Zakona o radu i da će Vlada ovaj prijedlog zaključka iskoristiti u potvrdi toga da naš prijedlog ne treba prihvatiti. To je isto legitimna odluka da se razumijemo. Ali, ako nećemo napraviti analizu i dobiti podatka ne samo o tome koliko radnika radi u tvrtkama u stečaju, koliko se naplaćuje posto radničkih potraživanja, koliko se uspiju naplaćivati ostali vjerovnici i koliko radnih mjesta ostaje nakon stečaja. Na temelju čega ćemo razgovarati i onda kada Vlada dođe sa svojim prijedlogom zakona, zato su ovi podaci izuzetno bitni i mislim da je dobro da si damo time out do drugog čitanja da je na temelju tih prosudba i tih podataka, a sada imamo samo prosudbe možemo doći do konačne odluke. Zato vas molim ponovno dajte omogućite drugo čitanje ovog Zakona, pa možda do drugog čitanja i ove ostale stvari predložimo i oko dužine trajanja stečajnog postupka, prava stečajnih upravitelja da se i to regulira i nadam se da se gospodine predsjedniče više neću morati javljati radi uštede na vremenu. Hvala.
Hvala lijepa. I kao posljednji za 10 minuta gospodin Silvano Hrelja.
Prvo da ovdje pred svima uvjerujem svog uvaženog kolegu Dragutina Lesara, da Hrvatska stranka umirovljenika nije niti može niti ovaj zaključak može biti alibi Hrvatskoj vladi za odbijanje ovog zaključka. Ovaj zaključak je potpuno autonomno nastao u Hrvatskoj stranci umirovljenika. Na temelju iskustava koje se događaju u stečajnim postupcima, ako hoćete i najvećim dijelom mojih osobnih iskustava. Prema tome, bio zaključak, bio ovaj zakon u drugom čitanju rasprave o stečajnom zakonu će biti, jer vjerujem u ovu Vladu i mislim da je dovoljno ozbiljna ako je to uplanirala da u prvih šest mjeseci mora biti u dinamici rada gospodarsko-socijalnog vijeća pred Saborom, onda će to i biti. Sigurno je da svi mi moramo doprinijeti da rasprava o izmjenama i dopunama Stečajnog zakona bude što kvalitetnija u ovom periodu i suglasni smo tu da se ovi podaci moraju u ovom visokom domu podastrijeti. Ja da nastavim gdje sam stao, oko odugovlačenja sa stečajnim postupcima, da si pokušamo pojasniti određene probleme u prilikom otvaranja stečaja. Dakle, tko je kod odugovlačenja sa otvaranjem stečajnih postupaka najviše oštećen? Naravno sadašnji i bivši radnici stečajnog dužnika. Zašto? Zato jer svako odugovlačenje sa podnošenjem prijedloga za otvaranje stečajnog postupka nepotrebnom provedbom prethodnog postupka ili vještačenjima i u slučajevima kada vjerovnik dostavi potvrdu ovlaštene banke da je dužnik nesposoban za plaćenje, odugovlačenje sa donošenjem riješenja o otvaranju stečajnog postupka, razvlačenje provedbe stečajnog postupka u konačnici znači manju stečajnu masu iz koje se trebaju namiriti vjerovnici. U tako dugom vremenskom razdoblju koje je od dana podnošenja prijedloga za otvaranje stečaja, pa do njegovog otvaranja njegove provedbe i naizad okončanja u našoj praksi u pravilu traje preko 5 godina. Stečajna masa jednostavno ispari ili bude isisana. Onda pak slijede dugotrajni, a time skupi postupci za pobijanje pravnih radnji kojima su umanjenjem stečajne mase oštećeni vjerovnici od kojih u pravilu nema puno vajde. Međutim, treba napomenuti banke, banke ponavljam koje su u pravilu najveći vjerovnici, u pravilu su iz svoje tradžbine osigurali hipotekama i fiducijarnim prenosom vlasništva i njima razvlačenje stečajnog postupka u takvim situacijama ne smeta. Dapače, obračunavajući zatezne kamate komfornom metodom vrlo uspješno plode svoj kapital. Vrlo su česti slučajevi da glavnica bančinog potraživanja iznosi par sto tisuća kuna, a ukamačeno potraživanje na kraju iznosi 10-tak milijuna kuna. Zadnjom novelom Stečajnog zakona iz srpnja prošle godine mi smo umanjili zaštitu radničkih potraživanja, a to je kategorija vjerovnika koja je najmanje mogla utjecati na zaštiti stečajne mase i koja u pravilu iz sasvim razumljivih razloga nema osigurana svoja potraživanja. Osigurana isplata putem Republičkog fonda za razvoj i zapošljavanje slaba je utjeha i daleko slabije riješenje za radnike od onoga koje je bilo na snazi prije zadnje novele Stečajnog zakona. Stoga smatram da sadašnjim i bivšim radnicima kao skupini vjerovnika koja je najslabije zaštićena i koja može najmanje utjecati na pravodobno pokretanje za razliku od državnih institucija kojima je to zakonska obaveza i banaka, i učinkovitu provedbu stečajnog postupka treba osigurati nivo zaštite koja ne smije biti niža od one koju su imali do srpnja prošle godine. I na kraju u članku 10. zadnje novele Stečajnog zakona određeno da za stečajnog upravitelja može biti imenovana osoba koja između ostalog ima položeni stručni ispit, ali nije određeno kako i gdje ga treba položiti. To pravilo se samo ne odnosi na odvjetnike. Ova nakaradna odredba ublažena je uvjetom da za stečajnog upravitelja može biti imenovan odvjetnik koji ima financijsko-ekonomskog savjetnika. Pri tome nije rečeno kakova znanja mora imati taj savjetnik. Može biti možda i frizer. Hoću zaključno reći sljedeće. Ne želim kolegi Arloviću reći ono što mu je ovdje već rečeno, jer ne sumnjam u motive predlagača. Motivi predlagača prošlih izmjena i dopuna Zakona su bili isključivo ubrzanje stečajnog postupka i to je veoma vidljivo iz sve popratne dokumentacije zadnjih novela Stečajnog zakona. Međutim, ono što prema saznanjima iz prakse, prema iskustvenim, prema mojim osobnim iskustvima nedostaje institut pred stečajne nagodbe. Naš je zakon, Zakon o stečaju se bavi posljedicama i procedurom unovčenja stečajne mase. Nigdje nema preventivnog djelovanja kao što je to predviđeno u Italiji, Njemačkoj i ostalim europskim zemljama, da se vjerovnici oproste od dijela svog potraživanja, da sačuvaju imovinu stečajnog dužnika, odnosno da on nastavi sa radom, da sačuvamo radna mjesta i da imovina stečajnog dužnika ne propada. Jer uvjeravam vas sa trenutkom otvaranja stečaja onu cijenu koju je do sad imao stečajni dužnik ona rapidno pada, prepolovljuje se istog trenutka. Jedino tamo gdje smo imali sreće da je zemlja ispod tog objekta na veoam atraktivnoj lokaciji tu smo uspjeli namiriti vjerovnike. Gdje je to bilo ono Bogu iza leđa, tamo je došlo do drastičnog pada vrijednosti nekretnina stečajnog dužnika. Dakle, nadalje Zakon nije usmjeren prema interesima vjerovnika, i nije usmjeren prema nastavku proizvodnje. Dakle, isključivo pričamo kako ćemo prodati strojeve, metre kvadratne hale itd. I za kraj, ove novele Zakona iz 2003. godine imali su dvije odredbe na kojima je zahtjev za ocijenu ustavnosti pred Ustavnim sudom Republike Hrvatske. Prvi je zahtjev vezan zbog toga što se ovaj zakon primjenjivao i na već otvorene stečajeve, a to je praktički kršenje Ustava, jer je za radnike značilo aplikaciju nepovoljnijeg prava, što je protivno Ustavu i ne može se provoditi na već otvorene stečajeve. I drugi puta su reagirali odvjetnici, odnosno dosadašnji stečajni upravitelji zbog ove loše definicije, tko može biti stečajni upravitelj i koje to ispite moramo imati? Dakle, kad bi taj zakon bio dobar, onda svega ovoga oko njega ne bi bilo. Prema tome, još jednom apeliram nađimo kompromisno riješenje prihvatimo zaključak i dajmo si ozbiljnog posla da napravimo jedan zakon kojeg nećemo mijenjati sljedećih 5 godina. Hvala najljepša.
Hvala lijepa i hvala na 3 minute uštede. Zaključujem raspravu.
Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Stečajnog zakona, prvo čitanje, P.Z. br. 51. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje slijedeći zaključak: Ne prihvaća se Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Stečajnog zakona koji je predložio Klub zastupnika HNS-a, PGS-a zbog razloga navedenih u mišljenju Vlade i izvješćima radnih tijela. Tko je za ovaj prijedlog zaključka? Hvala. Protiv? Hvala. Suzdržan? Utvrđujem da je sa 79 glasova za, protiv 17 donesen predloženi zaključak. Sukladno prijedlogu Kluba zastupnika Hrvatske stranke umirovljenika dajem na glasovanje slijedeći zaključak: Obvezuje se Vlada Republike Hrvatske da u roku od 90 dana izvrši analizu svrhovitosti i učinkovitosti posljednjih izmjena i dopuna Stečajnog zakona "Narodne novine" br. 123/03. i Uredbe 127 "Narodne novine" iz 2003. te da u saborsku proceduru uputi sveobuhvatne izmjene i dopune Stečajnog zakona usklađene sa stavovima stručnjaka i stavovima socijalnih partnera a u cilju postizanja veće učinkovitosti u vođenju stečajnih postupaka. Tko je za ovaj prijedlog zaključka? Hvala. Protiv? Suzdržan? Utvrđujem da je sa 76 glasova za, 7 protiv i 9 suzdržanih donesen predloženi zaključak.
Prelazimo na - Prijedlog Zakona o statusu roditelja odgajatelja – Predlagatelj Klub zastupnika HSS-a, prvo čitanje P.Z. br. 55 Prijedlog akta primili ste poštom. Kod donošenja ovog zakona primjenjuju se odredbe Poslovnika koje se odnose na prvo čitanje zakona. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvo, Odbor za obitelj, mladež i šport. Izvješće ste primili na sjednici. Vlada Republike Hrvatske dostavila je svoje mišljenje. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog? Gospođa zastupnica Ljubica Lalić u ime Kluba HSS-a.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče. Evo sad sam ja u poziciji da konstatiram da od predstavnika Vlade nema nikoga, evo malo se promijenila situacija upravo predstavnica Vlade koja je trebala biti ovdje kad je bila zastupnica onda je stalno prigovarala kako nema predstavnika Vlade, ali dobro sve je to sastavni dio života. Zakon o statusu roditelja odgajatelja motiviran je činjenicom da je u Hrvatskoj demografska struktura bitno narušena, te činjenicom da se u Hrvatskoj sve manje rađa i sve više umire. Prošle godine rođeno je svega 35 tisuća 390-tero djece. Zadržavanje takvog trenda sasvim sigurno ostvarit će one crne prognoze da će 2050. godine Hrvatska imati svega 3 milijuna stanovnika. Stoga je dobro što je sadašnja Vlada djelotvornu populacijsku politiku definirala kao svoj prioritet. Dakako, sada je na Vladi da djelotvorno i dokaže to svoje opredjeljenje kako se ono ne bi zadržalo samo na deklarativnosti. Djelotvorno dokazivanje sasvim sigurno nije samo imenovanje savjeta za populacijsku politiku koji ima zadaću izraditi prijedlog nacionalne populacijske politike. Nacionalna strategija demografske obnove u ovom Saboru usvojena je 1995. godine. Dorađena je u smislu preciziranja 2001. godine. Sve predviđene mjere nisu predviđene i slijedom toga nema niti pozitivnih pomaka. Ispravnost jedne politike zacrtane strategijom nije moguće ocjenjivati bez prethodno provedenih potrebnih mjera. Stoga novu nacionalnu populacijsku politiku može se doživjeti samo kao odgađanje primjene i provedbe već zacrtanih mjera odnosno kao pokazatelj deklarativnosti a ne stvarne namjere obznanjenog stava Vlade Republike Hrvatske. Deklarativnošću neće doći do demografske obnove a bitno narušena demografska struktura ostavljat će svoje štetne posljedice ne samo u broju stanovnika nego i u gospodarskom razvoju države koji joj je toliko potreban. Bez gospodarskog razvoja nema niti zadovoljavanja socijalnih potreba koje sa sve evidentnijim raslojavanjem postaju sve veće jer bez gospodarskog razvoja nema niti provedbe onih mjera populacijske politike koje su do danas uvedene kao na primjer produženje porodiljskog dopusta za blizance, treće i svako daljnje dijete sa pripadajućom porodiljskom naknadom. Po učinkovitosti populacijskih mjera smatramo da je definiranje statusa roditelja odgajatelja sa svim pravima koja taj status daje daleko učinkovitija mjera od produženja porodiljskog dopusta za blizance, treće i svako daljnje dijete. Porodiljski dopust i pripadajuća naknada ograničeni su na vrijeme od tri godine. Ovim prijedlogom zakona ne dokida se niti porodiljski dopust niti naknada nego se daje veća sigurnost roditeljima s četvero i više djece jer se jednom od roditelja jamči naknada u visini prosječne mjesečne neto plaće isplaćete u Republici Hrvatskoj i to sve do 18. godine najmlađeg djeteta. Upravo ova materijalna sigurnost uz dječji doplatak i njegovo očekivano povećanje sasvim je sigurno poticajna mjera prema toliko željenom povećanju nataliteta. Pri tome treba imati u vidu socijalnu osjetljivost jer se ova mjera odnosi na najsiromašniji dio građana. Naime, prava iz statusa roditelja odgajatelja mogu ostvariti osobe koje nisu zaposlene ili koje po osnovi samostalnog rada i s njime izjednačenih oblika rada ostvaruju dohodak manji od prosječne mjesečne plaće. A roditelj odgajatelj ima pravo na status do punoljetnosti najmlađeg djeteta. Iznenađeni smo mišljenjem Vlade Republike Hrvatske kojim ona obrazlaže i predlaže da se prijedlog zakona odbije već u prvom čitanju. Takav tvrdi stav koji ne dopušta niti drugo čitanje do koje bi se izvršile potrebne intervencije sukladno provedenoj raspravi zapravo je dokaz da demografsku obnovu podržava tek deklarativno a produžavanje porodiljskog dopusta kao najmanje učinkovite mjere potvrđuje kao čistu demagogiju. Da podsjetimo, produženi porodiljski dopust do tri godine koristit će samo oni roditelji koji imaju visoka primanja i koji će lako naći drugi posao ako izgube dosadašnji. Dakle, u praksi niti nju ne karakterizira socijalna senzibilnost kako se javnosti željelo predstaviti. Neprihvatljivo je obrazloženje koje između ostalog kaže upitne su odredbe kojima se do 18 godina života najmlađeg djeteta određuje kao uvjet za ostvarenje prava na status roditelja odgajatelja iz razloga što dijete i prije te dobi može prestati biti uzdržavana osoba. U članku 1. prijedloga zakona jasno je definirano tko može ostvariti status roditelja odgajatelja. Može ga ostvariti roditelj koji ima najmanje četvero djece mlađe od 18 godina a djeca žive s roditeljima iako ih roditelj uzdržava. Na odborima su se čule primjedbe da i djeca prije punoljetnosti mogu zarađivati znatno više od svojih roditelja te je i to razlog da se prijedlog zakona odbije. Da, i to se događa ali vrlo rijetko zanemarivo i u tom slučaju roditelj ne uzdržava svoje dijete pa stoga niti ne ispunjava jedan od osnovnih uvjeta za stjecanje statusa roditelja odgajatelja. Nadalje, Vlada u obrazloženju navodi kao razlog odbijanja nesklad sa izmjenama i dopunama Zakona o radu. Iako ne precizira u čemu se očituje nesklad pretpostavljamo da je Vlada imala na umu brisanje bivšeg članka 63. koji je definirao pojam statusa roditelja odgajatelja. Točno je da je taj članak brisan. Međutim, ta činjenica nije prepreka donošenju ovog zakona. Želimo naglasiti da prema nacionalnoj strategiji jedna od mjera poticanja demografske obnove može biti i uvođenje statusa roditelja odgajatelja. Kako predsjednik Vlade voli reći i podsjetiti zastupnike i hrvatski narod da ova Vlada provodi i provodit će program Hrvatske demokratske zajednice onda i mi podsjećamo Vladu i zastupnike da i nacionalni program demografske obnove iz 1996. godine bio realizacija programa tada vladajuće stranke a znamo da je to bila Hrvatska demokratska zajednica. Stoga ovo mišljenje Vlade i preporuka Saboru da odbije naš prijedlog zakona jest potvrda i dokaz da HDZ odustaje odnosno da je odustao od svoga programa demografske obnove. Pravo je svake stranke da svoje programe donosi, pa da ih i mijenja ali je i pravo javnosti da promjene valorizira. Promjena se ne može prikriti nekim demagoškim mjerama a još manje deklarativnim podrškama primarnosti tog pitanja. Nadalje, Vlada kao razlog odbijanja navodi da zbog ograničenih bilančnih mogućnosti države u ovom trenutku nije moguće osigurati dodatna sredstva za provođenje ovog zakonskog prijedloga. Od svih navedenih razloga ovo bi mogao biti jedini osnovni i opravdani razlog ali u jednoj drugoj situaciji. Naime, ako je prijedlogom predviđeno stupanje na snagu osmog dana od dana objave suglasni smo do drugog čitanja utvrditi stupanje na snagu od 1.1.2005. godine to iz razloga što tada neće postojati niti ovaj razlog. Želim podsjetiti da je voljom parlamentarne većine izmijenjen Zakon o porezu na dodanu vrijednost na način da je stopa smanjenja sa 22 na 20%. Zbog toga će proračun Republike Hrvatske biti godišnje siromašniji za 3,5 milijarde kuna. Dakako da to smanjenje građani neće osjetiti ali Vlada se odrekla prihoda vjerojatno zbog toga što smatra da on nije potreban. Nemamo ništa protiv ispunjenja predizbornih obećanja ali demografska obnova je također obećanje stranke koja je formirala Vladu. Da to obećanje nije ishitreno dokazuje činjenica da je bivša naša kolegica zastupnica a danas ministrica obitelji ovakav prijedlog zakona predložila u bivšem sazivu Sabora ali zbog nedostatka sredstava nije bio donešen iako nije bilo smanjenja poreza na dodanu vrijednost. Pa evo, sada je prilika kada je sredstva moguće osigurati da se realizira želja i nas Kluba Hrvatske seljačke stranke ali i želja bivše zastupnice a današnje ministrice i njene stranke kojoj je ona zamjenica predsjednika. Drage kolege i kolegice u svom obrazloženju osvrnula sam se na primjedbe Vlade a mislim da sam relativizirala sve primjedbe Vlade, i vjerojatno vi mislite isto onako kao što Klub zastupnika Hrvatske seljačke stranke misli, pa kada budemo glasovali propustite u drugo čitanje, jer do drugog čitanja dadu se napraviti intervencije. Želja nam je kako realizirati svoj projekat ali isto tako dati potporu onima koji su to radili, koji su imali potporu i našu i našeg Kluba kada smo raspravljali o tom Zakonu, a rekli smo podržavamo taj Zakon, u ovom trenutku nema sredstava. Evo, sada je prigoda, koliko sam razumjela iz mišljenja Vlade, Vlada nama, našem Klubu već drugi puta kaže, namjera je dobra, ideja je odlična međutim, odbijanjem prijedloga svakog pa i ovog u prvom čitanju zapravo potvrditi će se ono da je "pakao poploćen dobrim namjerama". Hvala lijepo.
Zahvaljujem gospođi zastupnici Ljubici Lalić u ime predlagača. Žele li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Ne. Želi li predstavnik Vlade? Ne. Otvaram raspravu. U ime Kluba zastupnika HDZ-a gospođa zastupnica Ivanka Roksandić.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovane kolegice i kolege zastupnici. Uvažavajući cilj koji se želi postić ovim Prijedlogom zakona o statusu roditelja-odgajatelja koji je Hrvatskom saboru podnio Klub zastupnika HSS-a, Klub zastupnika HDZ-a neće podržati ovaj Zaknon iz više razloga. Klub zastupnika HDZ-a slaže se sa ocjenom stanja, tj. da dugoročni demografski procesi kao što je pad nataliteta stvara duboke ožiljke u demografskoj strukturi našeg stanovništva. Vlada je u svom programu za mandatno razdoblje od 2003. do 2007. godine program rješavanja populacijske politike istakla kao jedno od prioriteta. U cilju rješavanja ovog problema imenovan je i Savjet za populacijsku politiku kao stručno i savjetodavno tijelo Vlade koje će svakako poduzeti čitav niz mjera za demografski oporavak Hrvatske. Ja moram podsjetiti a i vi ste uvažena kolegice zastupnice ovdje podsjetili da je 2001. godine naša sadašnja potpredsjedica Vlade i ministrica predložila jedan ovakav Zakon i da je Vlada tada uz obrazloženje koje ste rekli ovaj Prijedlog odbila. Tada se i Klub HSS-a isto tako svrstao na onu stranu odbijanja i dao je podršku Vladi a reći ću samo jedno obrazloženje iz fonograma koji je zabilježio da se Klub HSS-a zalaže za stvaranje uvjeta življenja usljed kojih će svakoj obitelji djeca moći odrasti u ozračju sreće, ljubavi, razumjevanja neovisno o broju djece kao najvećem bogatstvu svake obitelji. Pa moram istaknuti da se i mi u Klubu HDZ-a i naša Vlada zalažemo za sretno lice sve djece i svake obitelji i ono što čini ova Vlada svojim mjerama u ovom području vodi ka izrečenom. Ova Vlada je u mandatu 4 mjeseca. Ako se prisjetimo rasprave o dječjem doplatku, ukidanje nekih prava, smanjenja rodiljnih naknada i izjave bivše Vlade da je uz velike napore osigurala srestva za tada smanjena prava za pozdraviti je vraćanje rodiljnjih naknada i proširenje prava za nezaposlene majke kao i vraćanje trogodišnjeg rodiljnog dopusta na samom, na samom početku ove Vlade. Vlada je iskazala i spremnost da se što brže započne rješavati populacijska problematika. HDZ ne odustaje, vjerujete od svoje politike demografske obnove i svakim danom čini sve više da se ona poboljša. Vjerujem da će Vlada kada se steknu uvjeti osigurati sredstva za još neke mjere za poticanje prirasta stanovništva. Klub zastupnika HDZ-a smatra da predloženi Zakon sadrži i niz nedoumica i rješenja a složili smo se sa Vladom da su vrlo upitni i članak 1. Prijedloga zakona koji ističe da status roditelja, odgajatelja može ostvariti roditelj koji ima najmanje 4 djece mlađe od 18 godina ako žive sa roditeljima i ako ih on uzdržava. Upravo ste naveli na jednom od odbora, na dva odbora je bilo riječi o tome da ponekad djeca i do 18 godine, među nama evo ima vrhunskih sportaša, nažalost sada ih nema u sabornici ali oni stječu daleko više materijalnih sredstava za uzdržavanje nego poneke obitelji. Isto tako u članku 2. Zakona prava roditelja odgajatelja osim bioloških roditelja mogu ostvariti sve druge osobe koje umjesto roditelja odgajaju, čuvaju, uzdržavaju dječicu vršeći tako roditeljska prava. Upitno je je li ovaj stastus može ostvariti i skrbnik, udomitelj ili što je sa djecom koja su smještena u razno razne domove. Hoće li ovo nekim ljudima postati zanimanje. U članku 5. zakona predviđeno je da roditelj-odgajatelj ima pravo na status do punoljetnosti najmlađeg djeteta a zakon tada predviđa da nakon prestanka ovoga statusa roditelj-odgajatelj korisnik ima pravo prvenstva pri postupku ostvarivanja prava i zahtjevne politike na tržištu rada, to znači kod zaposlenja, prekvalifikacije, stjecanja dodatnih znanja i vještina i poticajnih mjera za zapošljavanje. Što je svakako to sve a već ste i sami naveli prema zakonskim odredbama Zakona o radu i propisima pozitivnim nemoguće. I na kraju i sami ste naveli da u državnom proračunu nisu osigurana sredstva za provedbu ovog Zakona, za sada ih nije moguće prema mišljenju koje je dala Vlada osigurati, pa uvažavajući mišljenje Vlade, skratiti ću jer je već kasno, Klub zastupnika HDZ-a neće podržati prijedlog Zakona o statusu roditelja-odgajatelja.
Hvala lijepa. U ime Kluba HSS-a, HSP-a, gospodin zastupnik Vlado Jukić, izvolite.
Štovani gospodine potpredsjedniče, kolegice i kolege, prije nekoliko riječi o ovom Prijedlogu zakona. Imam primjedbu koja nam se eto ponavlja u Saboru sve češće i češće o nekim prijedlozima zakona nema nikoga iz Vlade, mislim da to nije korektno od nekoliko stotina zaposlenika u Vladi da nema mogućnosti da netko barem bude ovdje kako bi odgovorio na bilo kakvo pitanje ili nekakav komentar i to nažalost se uvijek dešava u ovako kasnim satima kada idu uglavnom oporbeni prijedlozi. Pa bih vas molio da poduzmente na razini Predsjedništva Sabora što je moguće u tom smislu da barem netko iz Vlade bude ovdje prema Poslovniku to, to može biti veliki broj ljudi. Prijedlog zakona kojeg su predložile kolege iz HSS-a je dobar i mi u Hrvatskoj stranci prava smatramo da zaslužuje potporu Kluba Hrvatske stranke prava. Kod nas u Hrvatskoj već se godinama priča o demografskoj politici a i priča se o katastrofalnom demografskom stanju koje se može itekako argumentirati i kroz rasprave i kroz statistiku koja pokazuje kako je stanje dramatično kako postoji nužna potreba poduzeti mjere i početi provoditi demografsku politiku na način koja će stimulirati roditelje na veći broj djece. Ali uz pohvale kolegama predlagateljima ipak sam dužan spomenuti kako su kolege u prošlom mandatu bile u poziciji vlasti i sa samom tom pozicijom mogli su vrlo lako jedan ovako dobar prijedlog progurati korz saborsku proceduru i pretvoriti ga u Zakon i mislim da ta primjedba stoji. Nažalost ovdje ovako dobri prijedlozi, konstruktivni uglavnom se pojavljuju kada netko napusti poziciju vlasti, kada dođu u oporbu, onda ide sa prijedlogom koji ima vrlo male šanse da bude, da bude prihvaćen. Ali isto tako ovdje je već rečeno o nacionalnom programu. Pa mislim da je korektno radi zapisnika podsjetiti kako je 96. godine donešen nacionalni program demografskog razvitka u kojem doslovce piše: govori se o vrlo izdašnoj shemi dječjih doplataka, o povoljnim stambenim kreditima za mlade bračne parove, o poreznim olakšicama za djecu, oslobađanju participacije, jaslicama za, besplatnim jaslicama za obitelj s troje i više djece, o trogodišnjem porodiljnom dopustu, hvala Bogu to je vraćeno i o statusu plaćenog roditelja odgajatelja, a to je i kroz medije nama koji smo tu u Saboru već nekoliko mandata poznata tema status majke odgojiteljice. To je nacionalni program koji je donešen konsenzusom, ne samo, jest da je bila Vlada HDZ-a ali su sve političke stranke glasovale za taj nacionalni program koji je nažalost, možemo sami ustvrditi, ostao samo u većini svojih, svojih strategija mrtvo slovo na papiru. Uvijek se govorilo o nedostatku sredstava, o tome kako ne postoji zakonska mogućnost niti dostatna sredstva da se realiziraju odredbe tog nacionalnog, nacionalnog programa. Mi u HSP mislimo da jedino pitanje koje bi trebalo raspravljati kad se govori o ovakvom jednom prijedlogu je pitanje financiranja. Kako izračun u prijedlogu govori o 273 milijuna kuna mi u HSP-u držimo da je to iznos koji se može osigurati u sljedećoj proračunskoj godini. To nije tako veliki iznos da bi bitno narušio strukturu proračuna koji kao što znamo iznosi 85 i nekoliko milijardi kuna, a vjerojatno će i biti veći za sljedeću proračunsku godinu. I malo statistike. Prema informacijama iz statističkih dokumenata u Hrvatskoj ima 421 tisuća obitelji sa jednim djetetom, 371 sa dvoje djece i 92 tisuće 800 sa troje djece, a to je očito onaj dio obitelji na koje bi se moglo računati kada bi se donio, donio ovaj Zakon, a sa troje i više djece ima samo 20 tisuća obitelji. Sama statistika govori da bi se donošenjem jednog ovakvog Zakona zasigurno stimulirali roditelji, a to je jedan značajan broj. To je skoro 100 tisuća obitelji koje bi ovakovim zakonom bile stimulirane na četvrto ili još neko dijete, a što bi sigurno doprinjelo većem broju djece, a time i popravljanju katastrofalne demografske slike Hrvatske. Stoga iz navedenih razloga mi u HSP-u držimo da postoje razlozi za donošenje jednog ovakvog zakona. MIslimo da vremena za donošenja zakona ima dovoljno. Nema razloga da on bude kao što je praksa u ovom Saboru, odbijen samo zato što ga predlaže oporba. Čak bi bilo dobro pustiti ovaj zakon svakako u drugo čitanje pa ako je potrebno Vlada bi imala dovoljno vremena da sama za sljedeće čitanje predloži zakon sličnog sadržaja kao što već imamo praksu u ovom mandatu Sabora. Ništa se posebno loše ne bi dogodilo. U svakom slučaju bilo bi dobro i mi pozivamo vas kolege zastupnike da podržite donošenje ovoga Zakona, da zakon ide u drugo čitanje i naravno i pohvaljujemo i trud i kvalitetu Prijedloga zakona jer ovakav kakav jest uz male izmjene mogao bi postati jedan dobar zakon i značiti jednu, jednu bitnu, jedan bitan pomak u stimuliranju i dobar potez demografske politike za Republiku Hrvatsku. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. U ime Kluba HSS-a gospodin zastupnik Luka Roić.
Zahvaljujem. Gospodine potpredsjedniče, gospodo, kolegice zastupnice i kolege zastupnici. Malo neobično ću započeti ovaj, ovu raspravu. Na početku opet gospodine potpredsjedniče izražavajući nezadovoljstvo što nikoga od predstavnika Vlade nema dok raspravljamo evo o Prijedlogu zakona koji je ovom Domu predložila zastupnica ili dodajem Klub HSS-a, a to dodajem ja, a ovo prvo sam citirao potpredsjednicu Vlade uvaženu gospođu Jadranku Kosor i to ja nisam rekao nego citirao, a ja govorim meni je drago što raspravljam u ovom Domu o ovoj temi jer ova tema uvijek ima mjesta u ovom Domu. Ona je toliko snažna i toliko bitna za svih nas da se o njoj mora i mora i mora raspravljati bez obzira da li nekoga od Vlade ima ili nema. Ja sam onda bio žalostan što nisam mogao govoriti na način na koji ću sad govoriti, a vjerojatno potpredsjednica Vlade je bila sretna što je mogla govoriti onako kao što je govorila, a čini mi se sada ne može tako govoriti. Svjesni ograničenog učinka ovoga Zakona Klub zastupnika HSS-a uputio je u saborsku proceduru prijedlog ovog zakona i uporno ćemo ustrajavati na njegovom donošenju i ponovnom iniciranju rasprave u Hrvatskom saboru jer taj naoko mali kotačić koji će se pokrenuti ovim zakonom naravno ukoliko bude donesen vrlo je bitan po našem mišljenju iz više razloga. Podlogu za ovakav stav nalazimo u ocjenama demografa, ali i mnogih drugih koji pozivaju na uzbunu. Negativni demografski trendovi, pad nataliteta, iseljavanje stanovništva, nacija nam neupitno stari. Nema dovoljno novorođene djece, a prognoze govore ukoliko se nešto radikalno ne promijeni da ćemo za nekoliko desetaka godina doći do tih nevjerojatnih 3 i po milijuna stanovnika što je gotovo za svih nas šokantan podatak. Neposredna posljedica ovog Zakona po našem mišljenju bila bi znatno bolja materijalna situacija obitelji koje imaju četvoro i više djece i to je jedan od razloga koji nas je motivirao za pokretanje ove zakonske inicijative. Svi dobro znamo kako je u današnjim uvjetima teško podizati obitelj i sa jednim, dvoje ili troje djece, a pogotovo kada se radi o obiteljima sa četvoro i više djece na koji se odnosi ovaj Zakon. Ozakonjuje i primjena prava roditelja, odgajatelja sukladno međunarodnim dokumentima i standardima. I mimo ovih standarda mi u HSS-u cijenimo da je svaki život dragocjen i da ga moramo na nama primjerene načine poticati, zadatak je svih nas stvarati klimu i uvjete u kojoj će djeca biti željena radi njih samih, a ne radi zakona ili nekih demografskih računica. TRebamo im stvarati uvjete gdje se mogu ravnopravno obrazovati kao u svijetu. Trebamo urediti društvo u kojem će imati gdje raditi, a za svoj rad dobiti primjerenu plaću, stvarati državu iz koje se neće morati bježati. Bilo iz ovih ili iz onih razloga zato je potrebno prije svega što manje politizirati i uhvatite se ukoštac s pravim problemima, a to je prije svega po mojoj ocjeni gospodarski problemi i gospodarska politika i rješavanju sve složenijih gospodarskih problema jer jedina dobra gospodarska politika i dobar standard najbolji su i najbolja je i demografska politika. Evo ja iz vlastitog iskustva i spoznaja znam mnoge obitelji sa više djece u Splitu jer smo i sami na neki način uključeni i povezani sa osnivanjem kluba “4 plus” koji naša kolegica ovdje prisutna Lucija Čikeš i mogu reći da znam kako razmišljaju obitelji sa više djece. Preponosni su to ljudi. Uglavnom nitko od njih nije rađao djecu zbog zakona. To su uglavnom sretna i željena djeca. Ali ako već imamo tako nesebične obitelji omogućimo im da imaju priliku za bolji život. Mi smo sve do nedavno bili svjedoci, svjedoci stigmatiziranja obitelji s više djece pa moram i ne moram spominjati sve one epitete i etikete koje su dobivali takve obitelji. Morali su nositi teret kako se na taj način radila sirotinja, kako to nisu napredne već nazadne obitelji. Ali uvjeravam vas da je istina često posve drugačija. Poznata je izreka da nije bogat onaj tko puno ima već onaj tko malo treba, a ja bih dodao i onaj tko ima sreću odgajati i živjeti u brojnoj obitelji u kojoj sve odiše životom. Eto sada za Uskrs mi u splitskoj regiji imali smo priliku gledati krštenje devetog djeteta, male Terzije iz Solina i da nitko ni od svjetovne ni od crkvene vlasti nije našao za shodno da toj obitelji iskaže riječ podrške i pohvale, a da ne govorim o materijalnoj podršci i pomoći. Ipak ne rađa se svaki dan deveto dijete. Nekad je iz redova svjetovne vlasti bilo iskustava i kumstava u tom smislu. Ja bih volio da na ovom planu se više radi i dalje. Strpljivost je vrlina koja našim mladima ne nedostaje. A država im mora omogućiti što lakši odgoj svojedjece. Ono što djeca ponesu iz svoje obitelji sigurno je nose cijeli život. Djeete koje se voli postaje odrasla osoba koja voli a vrijedi i obrntui princip. A nama svima mkroa biti primarni cilj sretan odgoj svoje djece. Djeca nisu rođena da mi budemo sretni, naša se radost sastoji iu time da im omogćimo dobro na zemlji da sretni ispune svoje života. Ovaj Zakon omogućio bi dakle jednom od roditelja da ostane kući i podiže svoju djecu, a da im zauzvrat država omogći naknadu i to po našem prijedlogu u visni prosječne mjesečne plaće u Republici Hrvatskoj. Roditelj odgajatellji bi po našem prijedlogu a po prijedlogu svih dosadašnjih prijedloga zakona imao novčanu naknadu, u iznosi prosječne mjesečne plaće. Ali pravo na mirovinsko osiguranje i zdravstvenu zaštitu. I svakako pravo na starosnu mirovinu prema općim propisima o mirovinskom osiguranju. Nedostatci ovoga zakona i ovoga prijedlgoa mogu biti svakako što nakon punoljetnosti najmanjeg djeteta. Ali uvjeram vas nakon punoljetnosti djeteta u petero ili šestero ili sedmoročlanoj obitelji roditelji su već poprilično stari. Oni su ispunili svoju funkciju, oni se neće izgubiti jer njihova djeca će uvijek misliti na njih. A uvjeravam vas da će ta djeca imati više ljudima prema svojim odgajateljima koji su ujedno i njihovi roditelji neg prema institutucijama sustava koji u ovom slučaju preuzimaju brigu o našoj djeci. Ne umanjujući ulogu svih onijh koji sudjeluju u tom procesu. Zato vas molim bez obzira iz koje stranke bili ja razumijem da sada vladajuće stranka ima neke druge prioritete i da će rješavait nadam se i ovaj problem od prilike na ovoj razini. Ja vas svih skupa pozivam da ne odbijem ovu inicijativu ne mora ona biti usvojena kao prijedlog HSSa može ona biti usvojena kao prijedlog Vlade. Ja očekujem da će Vlada u svojim prioritetima ovakav prijedlog ubrzo dostaviti na naše klupe i da ćemo usvojiti ovaj zakon jer on je za ovo društvo i za ovu državu nepohodan. Hvala vam lijepa.
Hvala lijepa. Prije nego dan ispravak navoda želim reći da iako Vlada nije predlagač, dala je svoje mišljenje. Međutim mislim daje trebao biti predstavnik Vlade i upozoriti ćemo od strane predsjendik Sabora Vladu da bude nazočni njihovi predstavnici na ovakvim sjednicama. I da ovo nije baš primjereno kako je bilo večeras. EVo gospodin Kajo Bučan ispravak netočnog navoda.
Gospodine potpredsjedniče, ja bih sao htio reći mom dobrom poznaniku i dragom prijatelju Luki Rojiću da je istina da je kršteno deveto dijete i zobitelji Poljak u Solinu. I da LUka moj nije točno da ga nitko od crkvene i svjetovne vlasti aobitelj nije pomogao. Tu obitelj je pomogao gradski odbor Hrvatske demokratske zajednice primjerenim novačnim iznosom. U sklopu naših mogućosti.
Hvala. Dali predlagač želi završnu. Izvolit gospođo LJubica Lalić.
Zahvaljujem gospodine potpredsjedniče i vama.
Oprosite samo jedno. Ovdje je prijavljena gospođa Jelena Pavičić Vukičeivć koje nema i gospodin STazić kojeg nema, pa zato prije nego vam dam riječ da obavijestim da su ipak prijavili se a nisu tu. Izvolite.
Zahvaljujem gospdoine potpredsjedniče vama, zahvaljujem kolegama koje su govorile u ime kluba, zahvaljujem na svim onim primjedbama koje bile dobronamjerne i koje bi i te kako nam bile pomoć u upravljanju, u sastavljanju drugoga konačnog prijedloga zakona. KOlegice da, znamo mi da se djeca rađaju u ljubavi i to je naša viza ne zadnjih 14 godina nego HSSa ima sto godina. Obitelj kao zajednica datira filozofija politička filozofija naše starnke obitelji datira 100 godia. Međutim u zadnje vrijeme se stvaralo dojam i uvjerenje da će doći do povećanog broja djece zbog naknada. Manipuliralo se stalno s time i mi smo bili ti koji smo rekli same naknade za novac se djeca ne rađaju. Djeca se rađaju iz ljubavi, djeca imaju pravo na okruženje koje će odisati ljubavlju. Vi kažete da prihvaćate to da imenovanje novoga savjeta koje će utvrditi neku nacionalnu novu nacionalnu poliitiku pa ovo je treća nacionalna politika od 95. godine dakle 96 godine što znači u 9 godina tri puta mijenjamo politike. Nemojmo mijenjati stalno politike pogotivo one politke koje suj dobile politički konsenzus, svih parlametarnih stranaka. Ajmo probati zacrtanim mjerama realizirati tu politiku da bismo mogli reći da kako koju će realizaciju pratiti analitika da bismo mogli reći dali su mjere polučile dobre i željene ciljeve ili nisu polučile te ciljeve. Dječji doplatak u prošlom mandatu moje vlade koje smo participrali koji sam onako doživjela kao prijekor istine radi. Dječji doplatk nije smanjen poveaćn je, ne puno 25% ali ono što je nas činilo posebic eradosnim to je što je veći broj djece skoro duplo veći broj djece dječji doplatak dobio. S čime smo nastojali izbalansirati i upravo tu sirotinju koja je takova koja ne može biti druagčija a ravnomjerno raspodjeliti. Kažete da nema sredstava i ja se slažem u tome i rekla sm to je bio jediniu razlog zašto je tak prijedlog odbijen bio u prošllm mandtu nije bilo sredstava. Ali sam rekla tadan ije bilo ni smanjenja PDVa. Ova brojka košta 273 milijuna kuna godišnje. A za službena putovanja, reprezetnacije i ostale troškove u 2004. godini će se potrošiti 500 milijuna više nego u 2003. godini. A u 2005. godini najmanje 3 i pol milijare kuna neće poreznih prihoda doći u proračun a građani to neće osjetiti. Ako je takova financijska situacija ako se istinski zalažemo za populacijsku obnovu, onda je ovo prigoda. I odbijet emi sada prijedlog zakona. Ja znam što znači saborskla većina i znam sudbinu zakona ali mi ćemo vam za tri mjeseca ponovno doći. Ponovno ćemo doći sa tim prijedlogom ako ima učinkovitih mjera ovo je zasiguron jednaod učinkovitijih mjera. Probajte poslušati kolegu Rojića otac je petero djece. Ja osobno sam žalosna što sam u obitelji od samo dvoje djece. Jer znam što to predstavlja bogattsvo međutim netko drugi je tako htio, to nije bila moja volja. Ajmo doprinos. Povećanjem porodiljskih dopusta dali smo mogućnost samo bogatijima. Sirotinju smo ponovno ostavili. Ajmo biti socjalno senzibilnijio. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Zaključujem raspravu. I objavljeujem da sutra u 9,30 dati počinjemo sa točkom 3, 4., 5., 6. to jeste prijedlog zakona broj 40. broj 41. i broj 62. I kao četvrta koju možemo najaviti izvješće o radu državnog pravobranitelja za 2003. godinu. Laku noć i prijatno.
Prijedlog zakona o statusu roditelja odgajatelja, prvo čitanje P.Z. br. 55 Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlozima radnih tijela dajem na glasovanje slijedeći zaključak: Ne prihvaća se Prijedlog zakona o statusu roditelja odgajatelja koji je predložio Klub zastupnika HSS-a zbog razloga navedenih u mišljenju Vlade i izvješćima radnih tijela. Tko je za ovaj prijedlog zaključka? Hvala. Protiv? Hvala. Suzdržan? Utvrđujem da je sa 81 glas za, 9 protiv i 4 suzdržana donesen predloženi spomenuti zaključak. Nastavljamo sa sjednicom. Predlažem da se provede objedinjena rasprava u pogledu Prijedloga zakona o lokalnoj i područnoj (regionalnoj) samoupravi gdje je predlagatelj Klub zastupnika HNS-PGS-a, prvo čitanje, P.Z. br. 40 sa Prijedlogom zakona o izboru članova predstavničkih tijela jedinica lokalne i regionalne samouprave i izboru općinskih načelnika, gradonačelnika, župana i gradonačelnika Grada Zagreba, predlagatelj je također Klub zastupnika HNS-PGS-a, prvo čitanje, P.Z. br. 41 i treće, Prijedlog zakona o izmjenama i dopunama Zakona o izboru članova predstavničkih tijela jedinica lokalne i područne (regionalne) samouprave, predlagatelj Klub zastupnika IDS-a, prvo čitanje, P.Z. br. 62 s time da predstavnici klubova imaju 20 minuta produženu raspravu i da se u okviru klubova može govoriti više zastupnika u okviru tih 20 minuta. Da li se slažu zastupnici? Molim, izvolite zastupnik Lesar.