Spoštovane kolegice poslanke, spoštovani poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 2. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: sam sem opravičen od 14. ure dalje; Monika Gregorčič, mag. Andrej Šircelj, mag. Karmen Furman, Samo Bevk od 15. ure dalje, dr. Franc Trček, Marijan Pojbič, Franc Breznik, Mateja Udovč do 12. ure, Zmago Jelinčič Plemeniti, Violeta Tomić, Nataša Sukič, Miha Kordiš in Jani Prednik. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 23. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA TRIINDVAJSETO REDNO LETNO POROČILO VARUHA ČLOVEKOVIH PRAVIC REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2017. Triindvajseto redno letno poročilo je v obravnavo Državnemu zboru predložila varuhinja človekovih pravic. Besedo dajem varuhinji človekovih pravic gospe Vlasti Nussdorfer za dopolnilno obrazložitev in vas hkrati lepo pozdravljam. Izvolite.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, cenjeni poslanke in poslanci ter seveda vsi vabljeni gostje, predvsem ministrica, vsi državni sekretarji in sekretarke! Danes je točno tri mesece do konca mojega šestletnega mandata. Kaj sporoča Varuh človekovih pravic ob vsakoletnem poročilu, ki ga predaja Državnemu zboru? Opozarja na stanje človekovih pravic, ocenjuje, kako je v državi. Tokrat gre torej za leto 2017, pa čeprav smo že nekako ob koncu leta 2018, ko se že pridno piše tudi poročilo za to leto. Kakšna je statistika? Nekateri pravijo, da statistika ni najpomembnejša, a vsekakor je treba povedati, da se Varuh vsako leto srečuje z vsaj 10 tisoč klici. Gre za klice ljudi, ki so obupani, razočarani, ki rabijo pomoč; in naši strokovni sodelavci se z njimi tudi obširno pogovorijo; zato je to dobro opravljeno delo za tiste, ki nas kličejo. Dobimo okoli 16 tisoč različnih dokumentov. Tudi to kaže na stanje človekovih pravic in na opozarjanje na kršitve s strani tistih, ki nam pišejo ali nas kličejo, seveda po najbolj sodobni elektronski pošti, a tudi drugače. Obiskujemo kraje po Sloveniji. Vsak mesec poslujemo v eni od občin. To je zelo pomembna dejavnost Varuha in tako se srečamo s približno 300, 400 ljudmi. Ravno toliko sem jih v teh šestih letih sprejela tudi sama na sedežu, veliko več pa tudi moje sodelavke in sodelavci. In resno obravnavamo okoli 4 tisoč pobud letno, kar kaže tudi na naše zelo obširno delo. Novela našega zakona; dovolite, da se tistim, ki ste bili v prejšnjem sklicu in ste glasovali zanjo, tudi zahvalim, kajti po dolgih 22 letih smo jo dobili in tako razširili našo institucijo. S 1. 1. prihodnjega leta bo delovala tako, da bo imela štiri organizacijske enote. Doslej ima že od novele zakona tri: Zagovorništvo otrok kot zelo pomembno, torej pomoč neslišanim otrokom; Državni preventivni mehanizem, ki ga bom predstavila v drugem delu; Svet za človekove pravice, ki pomaga vsakokratnemu varuhu, da sliši širša opozorila iz skupnosti, je njegovo posvetovalno telo. In 1. januarja bomo dobili še Center za človekove pravice. Lahko povem, da smo prav pred kratkim tudi glede na razširitev institucije zaprosili za status A, kajti do sedaj smo imeli le status B, torej opazovalci. Kako delujemo? Delujemo, kot sem že povedala, tako da obravnavamo resno vse pobude, ki k nam prispejo, vendar ne zgolj to. Obravnavamo tudi širša vprašanja, tista, ki so pomembna za mnogo ljudi, ki so jim kršene človekove pravice, odzivamo se tudi na to, o čemer poročajo mediji, in na to, kar se dogaja v naši državi. To so širša vprašanja. Če vam povem, da izpeljemo letno ali se udeležimo 500 dogodkov, je to tudi pokazatelj našega dela. Veliko smo na terenu in izpeljemo zelo veliko projektov. Kaj pa ugotavljamo? Premalo je časa, da bi vam predstavila 425 strani dolgo letno poročilo, ki nikakor ne uspe biti krajše, kajti veliko imamo povedati. Nujno je dobro in odgovorno upravljanje. Žal med kršitvami in kršitelji ugotavljamo, da je v državi še vedno prisotno slabo upravljanje. Tu ni treba veliko denarja, vedno se vse ustavi pri financah. Kmalu boste govorili o proračunu. Dobro upravljanje je nekaj več; to, kar narediš, ne ker moraš, ampak ker tako čutiš in ker nisi uradnik. Odprava vsakega zavlačevanja. Tudi pred kratkim ste govorili o tem, kako so nekateri postopki predolgi; in to ravno tisti, ki bi morali biti kratki, ker odločajo o človekovih pravicah najšibkejših. Zato opozarjamo na zaostanke na ministrstvu za delo, ki so še predolgi in za katere upam, da se bodo skrajšali. Tudi ponekod v pravosodju, upravnih organih in žal tudi pri inšpekcijah. Kako naj ljudje zaupajo, da službe delujejo, če njihove rešitve pridejo tako pozno? Medresorsko sodelovanje, izredno šibka točka. Kadar deluje in mora delovati en resor, nekako še gre. Ko sta potrebna dva, kaj šele trije, takrat se vprašamo, zakaj drug na drugega prelagajo odgovornost. Zato, ker je to najlažje. Kadrovski primanjkljaji. Govorimo o široki upravi, o tem, da je vsak dan veliko več zaposlenih. A zakaj jih ni ravno tam, kjer bi morali delovati kot nadzorni mehanizmi? To so zlasti inšpekcijske službe. Le-te je treba okrepiti. Ni več veliko časa, da bi govorili predvsem o preventivi. Ponekod je za naše državljane in tiste, ki so pri nas, pomembno, da vedo, da te nadzorne službe delujejo, da bodo hitro ukrepale, kajti to pomeni dobro sporočilo tudi bodočim kršiteljem – da se jim torej ne splača. Pogosto sem vprašana, tudi vi, pisma mi vedno naslavljajo ljudje, ki se sprašujejo, ali smo še pravna in socialna država; in takoj zatem pademo tudi na vprašanje revščine. Žal je še vedno prisotna, in to ravno pri najšibkejših. Zato pogosto tudi vi odločate o tem, kakšna naj bo socialna pomoč, kakšna naj bo minimalna plača in kako doživeti čase, ko bodo ljudje dobili delo, radi delali in bili zanj pravično plačani. Usklajena mora biti tudi zakonodaja. Kolikokrat poslušamo o tem, da je zakonov vse preveč, da se kopičijo, da jih sprejemate. A treba jih je sprejemati tankočutno, z roko pravice, s tem da ne bodo romali na Ustavno sodišče in da jim bodo takoj priključeni tudi podzakonski akti. Koga in kaj izpostavljamo? Izpostavljamo spoštovanje vsakogar, glede na razlike, ki nas morajo obogatiti – vero, spol, materialno stanje, prepričanje. Vsak je vreden spoštovanja. Nediskriminacijo invalidov, Romov, narodnih skupnosti, otrok in starejših. Letošnje leto smo celo posvetili starejšim, o otrocih pa govorimo vedno, ne le ob dnevu otroka, ampak celo leto, kajti prepogosto delijo usodo svojih staršev, tudi tistih, ki se mučno razvezujejo in ki se nikakor ne morejo odločiti, čigav bo otrok, otroka pa v smislu Salomonove sodbe nikakor ni moč deliti. Naslednja zadeva, vsakoletno prisotna v našem poročilu, je zagotovo etika javne besede. Besede ranijo, besede bolijo. O tem ne bom veliko govorila. Pogosto sem vprašana, zakaj se na vse ne odzovem. Ne morem se, so mehanizmi, tudi v Državnem zboru, ki morajo delovati. Govorilo se je o etičnem kodeksu, sprašujemo se, ali bi kaj spremenil. Omejitev osebne svobode; še kako se dotakne vsakega, ki se mu jo omeji. V zaporih še vedno vlada prezasedenost. Potrebno je delo za obsojence, kajti le če bodo delali, bomo lahko pričakovali, da bodo iz zaporov prišli drugačni, boljši, taki, da bodo lahko vstopili v družbo enakopravnih ljudi. Pravice zaposlenih v zaporih, na to ne smemo pozabiti. Tudi ti so pogosto v silnih težavah, pa jih kdaj spregledamo. Forenzika deluje, a še vedno imamo v Sloveniji veliko težav, kam z ljudmi, ki imajo toliko težav v duševnem zdravju. In da ne govorim o sramotnem stanju v posebnih varovanih oddelkih v posebnih socialnovarstvenih zavodih. Dnevno dobivam prošnje, zakaj mora kdo in do kdaj bo ležal na hodniku, kdaj bo imel spodobno življenje. Tu so še tujci, mladoletniki brez spremstva in azilni postopki. Vsi so ljudje, vsi si zaslužijo pravice, hitre postopke in odgovore države na vprašanja, ko pridejo k nam. Pravosodje, ne govorimo le o času, ki se je skrajšal, in to pohvalno; govorimo lahko tudi o kvaliteti in zaupanju v naša sodišča, ki morajo delovati tako, da bo javnost rekla – Pravica je zmagala, pravica je imela zavezane oči in je sodila. A kako uspeti? Kako ljudem zagotoviti brezplačno pravno pomoč, ki jo rabijo? Rabil bi jo skoraj vsak. Mnogo stvari je zapisanih tako komplicirano, da jih človek niti s fakultetno izobrazbo ne razume. Vložili smo osem zahtev za oceno ustavnosti, v zadnjem letu dve, v vlogi amicus curiae smo vstopili celo na Evropsko sodišče za človekove pravice in se pridružili nekomu, ki je že tam. To je bilo prvič in prvič smo uspeli na Ustavnem sodišču prav lansko leto z ustavno pritožbo. Policija se drži navodil tožilstva, kdaj ji tudi spodrsne in prav je, da takrat upošteva to, kar je ugotovljeno s strani nadzora. Okolje in prostor; mučno, ravno včeraj je potekala v Sloveniji okrogla miza o tem. Veliko govorimo, a vsak dež nas preseneti, kajti iz njega nastane poplava. In takrat se vprašamo, kdo je zatajil in ali imamo še čas, da preprečimo silne katastrofe. Ponekod gori, smrdi, ljudi moti hrup. Niso vključeni v razprave pred sprejetjem zakonodaje. Stanovanjska zakonodaja; vsak bi rabil streho nad glavo. Kot vidimo, veliko mladih trpi zaradi tega, ker je nima, ker je še nima, ker ostajajo doma. Ali naj to zagotovijo občine ali je to naloga države, vendar to je treba urediti. Delovnopravne zadeve; o tem lahko govorimo zelo na široko. Pohvaliti moram napredek. Tudi zakone, ki ste jih sprejeli vi, kajti je bolje, a še ni tako dobro, da bi lahko rekli, da je vsak, ki dela, tudi plačan in da so plačani tudi prispevki, da se spoštuje delovnopravna zakonodaja in da inšpekcije delujejo. Zdravstvo; o tem ste govorili tako na široko, da gotovo ni treba izgubljati besed, kajti čas se mi nekako izteka, vendar vem, da bo treba prav pri vas, s strani poslancev sprejeti ustrezno zakonodajo. Da je potrebna zanjo politična volja, pravi minister. Tu so zastopniki pacientovih pravic, ki jih moram pohvaliti. Seveda pa je še zelo veliko odprtih vprašanj, kako zaupati zdravstvu na vseh področjih, če je toliko zdrah, če se tako pogosto govori o teh, da se ta ne razume z onim in da je kriva nekomunikacija. To se v zdravstvu ne sme dogajati. Odprto je tudi vprašanje paliative. O tem smo lani imeli poseben posvet. Tudi to je vprašanje, ki se nas bo še kako dotikalo. Sociala in brezposelnost gresta lahko z roko v roki, tu je še brezdomstvo. Sociala; tu je minimalna plača, o kateri vsak dan govorimo, kaj je še dostojno za preživetje in kaj naj nekdo dobi. Otroci, kot sem povedala, ogromno odprtih vprašanj, razveze, razdvajanja med stroko in ljudmi v povezavi s cepljenjem. Tudi tu ste imeli na mizi, oziroma vsaj vlada, predlog novega zakona o nalezljivih boleznih. Tu se kreše in tu bo treba odgovoriti. Pri Varuhu smo upoštevali tudi starše, ki so govorili o težkih zgodbah, a zagotovo je stroka na potezi, da odgovori tako, da upošteva vse, kar sliši. In kaj sporočajo ljudje, čisto za konec. Želijo živeti od dela. Denar naj ne kroji vsega. Žal pa ga kroji. Ne moreš kupiti vsega zdravja, a vsaj delno kupiš, da prideš prej na vrsto; in marsikdaj ti uspe, če lahko plačaš svojega odvetnika. Kjer sta poštenost in pravičnost, kam sta se izgubili? Pravijo, ali še imamo vrednote. Imamo jih, zakaj ne. Povsod so zapisane in o njih govorimo dan za dnem. Pa z njimi živimo, jih upoštevamo? To se vprašajmo vsak dan. Velika odgovornost je tudi pred vami, spoštovani poslanke in poslanci. O veliko zakonih boste odločali, o tistih, ki se dotikajo ljudi. Želela bi si, da se kdaj tako poenotite, da rečete – Ne glede na skupino ali stranka, ki ji pripadam, glasoval ali glasovala bom za, ker je pošteno za tiste ljudi, ki tam zunaj čakajo, da jim ne bo treba predolgo čakati. Upam, da bo politika držala obljube, ki jih je dala pred volitvami. Bile so lepe, čudovite. Samo na to pomislite, kaj ste rekli, in zagotovo bo v tem sklicu potem tudi bolje. In ob koncu bi se rada zahvalila vsem, ki ste prebrali naše letno poročilo, težek zalogaj, zlasti ob začetku vašega mandata, ni lahko branje, ni branje za lahko noč, a vendar je izredno pomembno, kajti iz njega izveš marsikaj. To je to, kar so nam sporočali ljudje. Hvala vsem delovnim telesom, ki ste govorili o našem poročilu, hvala matični komisiji, hvala Državnemu svetu. Moram se zahvaliti in reči, je bolje, kot je bilo, a upam, da bo še bolje. In čas se mi resnično izteka. Hvala lepa.
Gospa varuhinja, vi ste vsekakor oseba, ki ji ne bi odvzel besede. Hvala za vaše poročilo. Besedo pa dajem gospe Evi Irgl, ki bo predstavila poročilo Komisije za peticije, človekove pravice, enake možnosti, ki je matično delovno telo. Gospa poslanka, beseda je vaša.
Najlepša hvala za besedo. Lepo pozdravljeni! Komisija za peticije, človekove pravice in enake možnosti je na 3. seji obravnavala triindvajseto redno Letno poročilo Varuha človekovih pravic. Na začetku je besedo dobila gospa varuhinja Vlasta Nussdorfer, ki je povedala, da je izvajanje nadzora v okviru različnih institucij pogosto neučinkovito. Pristojne službe ne delujejo vedno optimalno. Opozorila je na zavlačevanje različnih postopkov ter v zvezi s tem izpostavila Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Omenila je sodišča, ki so sicer skrajšala čas sojenja, vseeno pa posamezni postopki še vedno trajajo leta ali celo desetletja. Institucije včasih ne sodelujejo, prelagajo odgovornost ter se izgovarjajo na pomanjkljivo zakonodajo. Pogosto manjkajo podzakonski akti, javnost ni dovolj vključena k pripravi zakonodaje, zato prihaja do vlaganj pobud za presojo ustavnosti. Izpostavila je revščino, ki vztraja in je nismo uspeli bistveno omejiti. Pogoste so kršitve delovnopravne zakonodaje, ljudje še vedno niso plačani za opravljeno delo ali se jim le-to ne šteje v pokojninsko dobo. Seveda se Varuh človekovih pravic ukvarja z različnimi vsebinami, z razmerami v šolah, javno prehrano ter s problemi starejših, okoljskimi problemi, problematiko tujcev, beguncev, migrantov, prosilcev za azil ter zaporsko problematiko. V zvezi s pravosodjem je podobno kot že lani gospa varuhinja izpostavila neizvršene oporoke, premalo je tudi napredka na področju romske problematike. Za konec pa je omenila še finančno neodvisnost varuha. V zvezi s tem so pisali tudi predsedniku Vlade in opozorili, da je treba zagotoviti finančno neodvisnost nadzornih institucij. Potem je dobila besedo predstavnica Državnega sveta, ki je povedala, da poročilo ocenjujejo kot zelo dobro, tudi Državni svet se je v razpravah že dotaknil tematik, ki jih obravnava Varuh. Opozorila je, da se država še vedno ni lotila nekaterih okoljskih težav, problem ostaja zlasti nedograjena infrastruktura. Predstavnik Vlade se je zahvalil varuhinji za izčrpno poročilo ter omenil številna priporočila, ki predstavljajo smernice za nadaljnje delovanje. Izpostavil je odzivna poročila, ki jih je pripravila Vlada oziroma pristojno ministrstvo. Predstavnik Uprave Republike Slovenije za izvrševanje kazenskih sankcij je povedal, da so imeli z Varuhom sestanek, kjer je bilo ocenjeno, da se bo treba angažirati pri urejanju kadrovskih težav. To je velik problem, odobrene so bile sicer dodatne zaposlitve, vendar še vedno premalo. Predstavnica Ministrstva za javno upravo je dejala, da priporočila Varuha obravnavajo zelo resno. Nerealizirano je ostalo priporočilo glede spremembe volilne zakonodaje, na čemer bodo še delali. Predstavnica Ministrstva za delo je povedala, da ministrstvo vsako priporočilo Varuha resno prouči ter da sodelujejo z Varuhom. Potem so besedo dobila še ostala ministrstva. Nato pa je predstavnik Vrhovnega sodišča Republike Slovenije dejal, da poročilo Varuha berejo z različnih vidikov. Izpostavil je predvsem sistemski vidik, v okviru katerega stalno preverjajo, kakšno je stanje v sodstvu. Samo zakonodajne spremembe ne bodo rešile problemov. Omenil pa je še nekatere dodatne ukrepe, ki jih izvajajo kot odziv na Varuhova priporočila. Predstavnica Vrhovnega državnega tožilstva je povedala, da tožilstvo priporočila Varuha spoštuje in jih upošteva. Omenila je vsebino nekaterih najnovejših priporočil ter ukrepe, ki jih izvajajo in jih bodo še izvajali v zvezi s tem. Potem pa je sledila razprava članic in članov komisije. Opozorjeno je bilo, da bi moral biti Varuh še posebej pozoren na politično zlorabo otrok v razne predvolilne in druge namene. Omenjeno je bilo sistematično ignoriranje priporočil Varuha, kar se ponavlja iz leto v leto. Zastavljeno je bilo vprašanje v zvezi s kadrovsko sestavo Sveta za človekove pravice. Izpostavljena je bila problematika blagoslavljanja javnih šol, s čimer naj bi bila kršena Ustava. Omenjen je bil tudi sovražni govor, Varuh pa naj se ne bi do nekaterih problemov dovolj dobro ali pa intenzivno, če tako rečem, odzval. Ob koncu razprave je bila podana ocena, da so se z leti poročila Varuha izboljševala. Iz njih se je dalo razbrati, katera so tista področja, kjer so bile človekove pravice najpogosteje kršene. V zadnjem poročilu je bilo 77 priporočil, veliko pa se jih ponavlja. Po končani razpravi je besedo ponovno dobila gospa varuhinja, ki se je odzvala na nekatere pripombe, izrečene v razpravi. Na glasovanje je bilo dano delovno gradivo, to je osnutek Predloga priporočila, ki so ga članice in člani komisije tudi soglasno sprejeli. Sestavni del tega poročila je predlog priporočila, ki ga je pripravila komisije kot matično delovno telo. Danes pa ga, kot vidite, obravnava Državni zbor. Najlepša hvala.
Hvala, gospa poslanka. Gospa Andreja Katič bo spregovorila v imenu Vlade. Ministrica, izvolite.
Spoštovani predsednik, poslanke in poslanci, spoštovana varuhinja, vsi ostali prisotni! Najprej se želim varuhinji v imenu Vlade zahvaliti za opravljeno delo in za pripravljeno poročilo, ki odraža odličen uvid v stanje spoštovanja človekovih pravic v Republiki Sloveniji. Vlada poročilo razume in sprejema kot pomemben opomnik pri svojem nadaljnjem delu, kot konstruktivno kritiko in hkrati tudi kot pohvalo za dosedanja prizadevanja. Pri tem želim poudariti, da bo delovanje v smeri dvigovanja ravni varstva človekovih pravic in temeljnih svoboščin kot eno od pomembnejših vodil tudi pri delu te vlade. Področje človekovih pravic posega v najrazličnejše družbene situacije in se nanaša na delo vseh ministrstev in vladnih služb. Kot izhaja iz Poročila Varuha za leto 2017, je eden od največjih izzivov ravno reševanje tistih problemov, ki terjajo medsebojno usklajevanje in sodelovanje večjega števila resorjev. Tu se namreč najbolj izostrijo različni pogledi in prihaja v ospredje tehtanje med uresničevanjem različnih človekovih pravic, ki so med seboj lahko tudi v koliziji. Zato tudi pri pripravi posameznih odzivov prihaja do različnih stališč, saj vsak resor daje prednost določenim posebnim vidikom urejanja družbe. Tega se zavedamo tudi na Ministrstvu za pravosodje, ki od leta 2016 dalje določen kot koordinacijski organ znotraj Vlade in skrbi za sistemski pristop k varstvu človekovih pravic. V okviru te svoje vloge si prizadevamo okrepiti zavedanje o pomenu medsebojnega sodelovanja in stalnega delovanja v smeri izboljšav na področju varstva človekovih pravic. V ta namen je bilo v preteklem obdobju uvedeno vmesno poročanje o uresničevanju priporočil Varuha, v prihodnje pa si bomo kot koordinator še dodatno prizadevali za izboljšanje preglednosti vsebinske realizacije priporočil; zlasti pa za pravočasno medsebojno seznanjanje resorjev s sprejetimi odzivi v primerih, ko sega posamezno priporočilo na področje dela različnih resorjev. S tem jih želimo spodbuditi k pravočasnemu in tvornemu sodelovanju takrat, kadar je za ustrezen odziv in realizacijo priporočila to potrebno. Za leto 2017 je bilo podanih 76 priporočil. Po oceni vlade je bilo 8 priporočil doslej že realiziranih, delno realiziranih je 25, kar 23 jih pomeni stalno nalogo, realizacijo desetih je vlada zavrnila zaradi nestrinjanja, 10 pa je trenutno še nerealiziranih. Vsekakor pa je vlada vsa priporočila skrbno proučila, pripravila tudi vsebinske odzive, ki so podrobneje zajeti v Odzivnem poročilu Vlade na triindvajseto redno Letno poročilo Varuha človekovih pravic. Skrb za uresničevanje človekovih pravic in za izboljšanje stanja na tem področju je nikoli dokončan proces. Na Ministrstvu za pravosodje kar 10 od 15 priporočil predstavlja stalno nalogo. Na tem mestu želim kot primer aktivnosti, ki ni le stalna, temveč tudi skupna, izpostaviti zlasti priporočilo Varuha človekovih pravic k nadaljevanju dela na področju izvrševanja sodb Evropskega sodišča za človekove pravice. Če je imela Slovenija še pred tremi let več kot 320 neizvršenih sodb, v začetku 2018 pa okoli 45, jih je imela konec oktobra le še 13. Priporočila na področju varstva pravic otrok pa tudi žrtev oziroma oškodovancev kaznivih dejanj jemljemo resno, jih uresničujemo ne le zgolj omejeno na posamezno priporočilo, temveč celostno in proaktivno. V tej luči sem 9. oktobra 2018 s predstavniki Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, Ministrstva za zdravje, Ministrstva za notranje zadeve, Vrhovnega sodišča, Generalne policijske uprave ter generalnim državnim tožilcem podpisala Zaveze o podpori in sodelovanju pri implementaciji Hiše za otroke v Sloveniji. Podpis zavez je še toliko bolj pomemben, saj predstavlja resne namene okrepiti varstvo otrokovih pravic v najbolj stresnih situacijah in preprečitev ponovne viktimizacije. Glavni namen vzpostavitve Hiše za otroke je hitro ukrepanje ter celostna obravnava otroka, poudarek pa je na otroku prijaznem ter medinstitucionalnem sodelovanju. V zaščito žrtev kaznivih dejanj pa je usmerjena tudi prihajajoča novela Zakona o kazenskem postopku. Menim, da smo pri trajnostni krepitvi pogojev za zagotavljanje in uresničevanje človekovih pravic uspešni lahko le s tvornim skupnim delovanjem. Za le-to pa si bo vlada tudi v prihodnje v polnosti prizadevala. Hvala za pozornost.
Hvala, gospa ministrica. Prehajamo na predstavitve stališč poslanskih skupin. Gospod Blaž Pavlin bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov. Gospod poslanec, izvolite.
Redno letno poročilo Varuha človekovih pravic je vsakoletno ogledalo stanja v državi. Ne bi nam smelo biti v čast, da vsako leto izpostavlja bolj ali manj enake poudarke, kot so dolgotrajni sodni postopki, zaostanki pri reševanju pritožb zoper prvostopenjske odločbe na praktično vseh področjih, delovna razmerja, štipendije, uveljavljanje pravic iz javnih sredstev, socialna varnost ter brezposelnost, krivice v zdravstvu in številne druge. Tudi poročilo za leto 2017 žal pri tem ni izjema. Poročilo Varuha bi lahko najbolje povzeli z izjavo, da Slovenija še ni pravna in socialna država, vsaj ne za vse državljane enako. In to ni prav. Ljudi bolijo te krivice, ki jih doživljajo v postopkih z državnimi organi in institucijami. Država bi morala biti prvi zgled spoštovanja človekovega dostojanstva, ne pa da je velikokrat ravno nasprotno. Že od leta 2012 varuhinja opozarja na neučinkovito reševanje pritožb zoper prvostopenjske odločbe o pravicah iz javnih sredstev. Poslanska skupina Nove Slovenije je ravno na podlagi opozorila varuhinje pred kratkim zahtevala nujno sejo Odbora za delo, družino, socialne zadeve in invalide. Varuh v triindvajsetem rednem Letnem poročilu za leto 2017 izrecno navaja, da se stanje kljub lanskim priporočilom in posebnim opozorilom med letom sploh ni spremenilo. Nesprejemljivo je, da morajo nekateri pritožniki na odločitve čakati tudi po dve leti, čeprav je zakonski rok 60 dni od vložitve pritožbe. V Poslanski skupini NSi menimo, da je takšno stanje nesprejemljivo in nevzdržno. Je tudi v nasprotju z minimalnimi standardi pravne države in državljanom ne nudi niti najmanjše pravne varnosti; še več. Varuh v poročilu za leto 2016 opozarja, da omenjeni zaostanki ne kršijo le določb Zakona o splošnem upravnem postopku, ampak tudi 2. člen Ustave Republike Slovenije, ki določa, da je Slovenija pravna in socialna država. Varuh na to problematiko zaostankov opozarja že več let, pa se kljub temu stanje ne izboljša. V Poslanski skupini Nove Slovenije ocenjujemo, da načini reševanja v zadnjih mandatih ne dajejo rezultatov; nasprotno – stanje se še slabša. Vlada pa je sama priznala, da je največji uspeh dosegel način, da se za določen čas – ocenjujemo, da bi lahko to bilo 12 mesecev – zaposli 5 do 10 pravnikov, ki se popolnoma posvetijo odpravi zaostankov na področju reševanja pritožb; kar naj bi bil tudi predlog ministrstva, ki pa na vladi do danes še ni bil realiziran. Na področju zdravstva varuhinja ponavlja očitek Ministrstva za zdravje, da ni pravočasno pripravilo novega zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju, ki bi lahko pomembno vplival na dostopnost do zdravstvenih storitev, s tem pa tudi zmanjšal čakalne vrste, ki se zlasti v javnosti kažejo kot temeljni problem. Varuhinja ponovno opozarja na slabo odzivnost Ministrstva za zdravje na pobude, predloge in pritožbe posameznikov ter Varuhove poizvedbe. Zelo redko dobi odgovor v postavljenem roku; večkrat šele po drugi urgenci. Takšno poslovanje je neposredna kršitev Zakona o varuhu človekovih pravic in predpisov s področja upravnega poslovanja. Vsekakor pa je to slaba praksa, ki kaže na neustrezno organizacijo dela, da neprimernega odnosa do strank niti ne omenjamo. Tudi sicer ugotavlja, da se Ministrstvo za zdravje prepogosto odzove šele, ko se posamezno vprašanje pojavi v medijih; čeprav je imelo dovolj časa za pripravo svojega stališča in odgovora. Upamo, da bo novi minister to prakso spremenil in takšnih očitkov v prihodnjem poročilu ne bo. Na koncu se želimo poslanci Nove Slovenije varuhinji gospe Vlasti Nussdorfer zahvaliti za opravljeno delo. To letno poročilo Varuha je namreč zadnje pod njenim vodstvom. Čeprav je ob imenovanju nismo podprli, ji priznavamo čut za pravičnost in socialni čut ter trud pri opozarjanju na napake in nepravilnosti, ki jih državni organi delajo v postopkih državljanom. Skrb za spoštovanje človekovega dostojanstva vsakega državljana je naša skupna odgovornost. Gospa Nussdorfer, bili ste glasnica tega in verjamemo, da boste tudi v prihodnje. Želimo vam vse dobro!
Hvala, gospod poslanec. Gospod Jurij Lep bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Gospod poslanec, izvolite.
Gospod predsednik, cenjena gospa varuhinja, poslanke in poslanci, predstavniki Vlade! V uvodu, ko je gospa varuhinja predstavila delo v letu 2017, je zapisala misel gospoda Winstona Churchilla, ki trka na vest in opozarja na ravnanje vseh nas. Govori o tem, da kritika ni prijetna, ampak je nujna. Ta nujnost kritike nas mora voditi k rešitvam in premagovanju preprek, ki mečejo senco na spoštovanje in udejanjenje človekovih pravic. Veseli nas, da so se navkljub obsežnosti poročila, ki smo ga večinoma prebrali, zgodili določeni pomembni premiki na področju varovanja človekovih pravic. Prav tako je spodbudno Varuhovo sodelovanje z nevladnimi organizacijami v Sloveniji in njegova vidnejša vloga pri mednarodnih aktivnostih. Varuh v poročilu omenja, kar 77 priporočil. Nekatere od teh se ponavljajo že leta zapored in še vedno niso realizirana. Žalostno je, da je eden od glavnih očitkov namenjen ministrstvom, njihovi neodzivnosti in zaostankom pri razreševanju zadev. Takoj zatem sledi Varuhov očitek na račun neučinkovitosti nadzora nad izvajanjem pravnega reda, kar pomeni, da moramo izboljšati učinkovitost inšpekcijskih služb ter zmanjšati njihovo kadrovsko podhranjenost. V Poslanski skupini Desus se zavzemamo za dostojno življenje vseh državljanov, pa vendar želimo opozoriti na neugoden položaj določenih najranljivejših socialnih skupin, ki jih spremlja kršenje človekovih pravic. Starejši so še vedno ena od najbolj ogroženih skupin, saj se srečujejo s slabimi ekonomskimi in bivalnimi razmerami, socialno izkoriščanostjo, diskriminacijo in izkoriščanjem na splošno. Področje dolgotrajne oskrbe na primer še vedno ni zakonsko urejeno. Še bolj pa bode v oči dejstvo, da so v Sloveniji domovi za ostarele polni. Ne samo polni, temveč prenatrpani. Cene oskrbe so visoke in tako se v zadnje času precej naših upokojencev odloča za odhod v tujino, še najraje na Hrvaško. To ni več zgolj izziv, to je težava, ki jo moramo rešiti. V nadaljevanju želimo izpostaviti položaj oseb z motnjami v duševnem zdravju, ker se še vedno srečujemo s hujšimi oblikami poseganja v človekove pravice, predvsem z neprostovoljnimi nastanitvami in pridržanju na varovanih oddelkih socialnovarstvenih zavodov. Le-ti se po drugi strani že leta spopadajo s prezasedenostjo na oddelkih, kar pušča posledice pri varovancih in zaposlenih. Da ne govorim o osebah z najzahtevnejšimi težavami v duševnem zdravju, ker komaj zdaj začenjamo z reševanjem tega vprašanja. Nikakor ne smemo pozabiti na nesprejemljivo stanje na področju invalidskega varstva, kjer imamo zastarelo zakonsko ureditev iz leta 1983, ki ureja ugotavljanje vrste in stopnje telesnih okvar za dodelitev pravic iz naslova invalidskega zavarovanja. Prav tako se invalidi še vedno soočajo z diskriminacijo na več ravneh. Varuh je še posebej izpostavil njihov položaj na trgu dela. Verjetno bi nam vsem koristilo, da bi za en dan stopili v njihove čevlje in gledali na svet skozi oči tistega, ki so mu bile kratene človekove pravice, nam pa so popolnoma samoumevne. Morda bomo takrat končno razumeli. V Poslanski skupini Desus bomo priporočila Varuha seveda podprli. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Gospod Felice Žiža bo predstavil stališče Poslanske skupine italijanske in madžarske narodne skupnosti. Gospod poslanec, izvolite.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovani poslanke in poslanci, spoštovana varuhinja človekovih pravic gospa Vlasta Nussdorfer. Egregio presidente della Camera di Stato, egregi deputati, egregio tutore civico Signora Vlasta Nussdorfer! Tisztet Hölgyeim és Uraim! Poslanska skupina italijanske in madžarske narodne skupnosti se želi iskreno zahvaliti ob izteku mandata varuhinji človekovih pravic gospe Vlasti Nussdorfer in njeni ekipi za izredno dobro opravljeno delo na področju, kjer živita italijanska in madžarska narodna skupnost. Spodbujala je ter proaktivno in sistemsko delovala na tem področju, ker žal pritožb, ki bi morale biti zaradi neusklajevanja pri realizacij ustavnopravnih določb, praktično ni. Gospa Vlasta Nussdorfer z ekipo je res aktivno sodelovala in nadzorovala uresničevanje položaja in posebne pravice avtohtonih narodnih skupnosti. Pri tem je tudi gledala v relaciji dela z državnimi organi, z organi lokalne samouprave in z nosilci javnih pooblastil. Želimo se ji tudi zahvaliti za zelo aktivno delo na področju javne rabe italijanskega in madžarskega jezika. Tudi tukaj je bil nadzor kar učinkovit. Moramo reči, da smo nekaj korakov naprej naredili tudi v delni rešitvi razkoraka med ustavnopravnimi določbami in realizaciji rabe italijanskega in madžarskega jezika na območjih občih, kjer živita italijanska in madžarska narodna skupnost. Se ji tudi zahvaljujemo, ker je naredila in prepoznala v okviru kulturne dediščine, registracije in popisa kulturnih dediščin italijanske in madžarske narodne skupnosti to, kar smo poskušali že nekaj let pričeti z Ministrstvom za kulturo. Prepoznala je tradicionalno prireditev morske soli kot res realno kulturno dediščino okolja, ki je multijezikovno in multikulturno. Za to se ji iskreno zahvaljujemo in želimo, da se bo Ministrstvo za kulturo v tem delu tudi držalo tega dogovora, ki smo ga podpisali k sodelovanju s koalicijsko pogodbo, glede same registracije in katalogizacije kulturne dediščine obeh narodnih skupnosti. Prihajajočemu varuhu človekovih pravic želimo, da bo nadaljeval na našem področju, kot je bilo začrtano v zadnjih letih glede proaktivnega in sistemskega delovanja. In tudi v prihodnje mu želimo dobro delo! Hvala.
Hvala, gospod poslanec. Gospa Eva Irgl bo predstavila stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Gospa poslanka, izvolite.
Še enkrat najlepša hvala za besedo. Spoštovani poslanke, poslanci, spoštovana gospa varuhinja z namestniki! Pred nami je danes že triindvajseto redno Letno poročilo Varuha človekovih pravic, ki predstavlja nekakšen prerez stanja na področju varovanja in spoštovanja človekovih pravic, ki daje poudarke in priporočila institucijam, ki so dolžne anomalije odpraviti in tam, kjer so bile človekove pravice kršene, tudi reagirati. Kot je izpostavljeno v poročilu Varuha, je Varuh v letu 2017 obravnaval nekaj manj kot 4 tisoč 500 zadev, od tega je bilo 3 tisoč pobud. Ampak tisto, kar jaz osebno ocenjujem kot zaskrbljujoč podatek, pa je to, da je velik odstotek takšnih pobud, kjer je bila pobuda ali pa vloga utemeljena ter na koncu tudi dejansko dokazana kršitev človekovih pravic; kar kaže na to, da je v Sloveniji še vedno veliko ljudi, katerim so kljub z Ustavo zagotovljenimi človekovimi pravicami le-te še vedno kršene. Spoštovana gospa varuhinja se v poročilu dotakne različnih vsebin, kjer so kršene človekove pravice. Na podobne vsebine pa ves čas opozarjamo na Komisiji za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti: diskriminacija študentov invalidov, zlasti glede prevoza; problematika delovanja Sveta za invalide, kjer je treba vzpostaviti, kot pravi varuhinja v poročilu, takšne pogoje, da bo lahko učinkovito deloval. Revščina je še vedno izjemno velik problem. Prav revščina in siromaštvo ter pomanjkanje osnovnih dobrin predstavljajo enega od največjih posegov v človekovo dostojanstvo; in na to vedno znova opozarjamo. Siromaštvo in revščina vodita tudi v socialno izključenost. Država ter pristojne institucije bi morale narediti več za vzpostavitev socialne pravičnosti, ki bi morala iti v smeri zmanjševanja revščine. Tudi tako imenovana energetska revščina, na katero sem v prejšnjem mandatu začela prva opozarjati na sejah komisije, na sejah Državnega zbora in tudi preko poslanskih vprašanj. Ta se najbolj dotakne starejših samskih žensk, vdov ter gospodinjstev z izjemno nizkimi dohodki; torej tistih, ki prejemajo socialno pomoč, upokojencev z najnižjimi pokojninami in brezposelnih. O tem, da je nujno treba izboljšati razmere v domovih za starejše in preko primernih, tudi zakonskih rešitev poskrbeti za dostojno in dostojanstveno življenje upokojencev in starejših ljudi. Tudi danes zjutraj, ko sem prišla v službo, je na komisijo že poklical gospod, ki je povedal, da ljudje dejansko živijo v izjemno težkih stiskah, ker nimajo za človeka dostojno življenje; in država ni zmožna tega zagotoviti. Skratka, vsakodnevno se soočamo z velikimi stiskami, zlasti starejših ljudi. Zaradi tega tudi sklicujemo seje Komisije za peticije, človekove pravice in enake možnosti, tudi na temo problematike starejših. Ves čas opozarjamo tudi na to, da je na veliki preizkušnji socialna država in da je na veliki preizkušnji pravna država. Na to je prej opozorila tudi gospa varuhinja. Mi imamo sicer to zelo lepo napisano v Ustavi Republike Slovenije, ampak se bojim, da je to zgolj na deklarativni ravni. Ko pa govorimo o tem, kako so zadeve implementirane v zakonodajo in kako se zakonodaja dejansko izvaja, pa nastopijo težave in problemi. Na veliki preizkušnji je pravna država, saj se postopki predolgo vlečejo; in agonije ljudi, ki iščejo zadoščenje in pravico na sodiščih, lahko trajajo tudi desetletja, na kar nas opozarja tudi Evropsko sodišče za človekove pravice, ki pravi, da je pravica do sojenja v razumnem roku ena od ključnih pravic. In če le-ta ni uresničena, so potem posledično kršene zaradi tega tudi še ostale človekove pravice. Mnogi posamezniki v vseh teh letih zaradi dolgotrajnih postopkov; jaz sem se kot predsednica komisije v vseh teh letih mnogokrat srečevala z mnogimi, ki so zaradi predolgotrajnih postopkov živeli v res velikih agonijah, nato pa jim je bilo šele čez 10, tudi 15 let dokazano, da so imeli prav, medtem pa je bilo oblateno njihovo ime, da ne govorim o tem, da so mnogi imeli uničena življenja, uničena družinska razmerja. Tudi na Komisiji za peticije se vloge posameznikov, vezane na pravosodje, največkrat nanašajo na pritožbe nad delom sodišč, na dolgotrajnost postopkov, na konkretne napake sodišč v postopkih, za katere pa navadno nihče ne odgovarja; na velik problem zaostankov na 2. stopnji, kar naj bi bila posledica kadrovske podhranjenosti; na problem založenih oporok, na kar v poročilu opozarja tudi varuhinja, na nesprejemljivost deložacij v primeru minimalnih vsot, na prvo- in drugorazredne pri obravnavi na sodiščih, na to, da posameznikom včasih v sodnih postopkih niso zagotovljene enake ustavne pravice, in še bi lahko naštevali. Vse to pa kaže na to, da ni nič čudnega, da tako malo ljudi, tudi po statističnih podatkih, zaupa v pravosodni sistem. Problem je tudi v kadrovski podhranjenosti inšpekcijskih služb. Na to tudi na komisiji opozarjamo iz leta v leto, vedno znova, se ne premakne. Dodajo dva v to strukturo, potem rečejo, da so nekaj naredili, ampak v resnici se pa nič ne premakne. In tukaj bomo morali nekaj več narediti. Potem so problemi zaradi okoljskih vprašanj. Tukaj je veliko kršitev človekovih pravic, pa se mi zdi, da se v današnjem času premalo tega zavedamo, da premalo naredimo na tem področju. Problematična je zaporska problematika in da še vedno primanjkuje pravosodnih policistov in tudi strokovnih delavcev v zaporih. Problem, ki ga sama osebno vidim in na katerega ves čas opozarja tudi Varuh – in tukaj se strinjam z varuhinjo –, pa je predvsem v tem, da Varuh sicer lepo napiše poročilo, ga da v Državni zbor, zapiše tudi priporočila, letos imamo 77 teh priporočil; ampak na koncu se pa zgodi, da Državni zbor to sprejme, izvršilna veja oblasti in tiste institucije, ki bi morale potem reagirati in pripraviti takšno zakonodajo, da bi se ta priporočila dejansko uresničevala, pa potem svojega dela ne opravijo. In tukaj moram reči, da izvršilna veja oblasti nima dovoljšnega posluha za nekatera vsebinska priporočila. Osebno tudi menim, da bi z večjim upoštevanjem priporočil Varuha zagotovo prispevali k učinkovitejši pravni državi in spoštovanju človekovih pravic. In to bi tudi, spoštovani kolegice in kolegi, moral biti naš skupni cilj. Tukaj moram reči, da naša komisija, ki jo že kar nekaj časa vodim, s svojim opozarjanjem na anomalije znotraj družbenega sistema opravlja zelo pomembno delo, katerega ključni rezultat ali pa uspeh bi moral biti v tem, da se ugotovljene kršitve čimprej odpravijo. Seveda pa je problem, če vemo, da smo recimo v prejšnjem sklicu Državnega zbora imeli kar nekaj pravnikov, kar nekaj doktorjev prava, celo doktorjev ustavnega prava; pa so se dogajale najhujše kršitve človekovih pravic. Skratka, težko se uresničuje pravna država in spoštovanje človekovih pravic, če tisti, ki so prvi poklicani za to, da udejanjajo pravno državo in spoštujejo človekove pravice, ravnajo ravno v nasprotju s težko pridobljenimi postulati demokracije. In prav demokracija nam je prinesla tudi pravni okvir varovanja človekovih pravic, ki je zelo pomemben. Govorimo najprej o Ustavi Republike Slovenije kot najvišjem pravnem aktu in o Ustavnem sodišču, ki varuje človekove pravice, ki odloča o ustavnih pritožbah. Potem imamo tu Varuha človekovih pravic, ki je od oblasti neodvisna institucija, ki bi morala pravice državljanov v odnosu do državnih organov varovati, pa se včasih zgodi, da pri kakšnih vsebinskih vprašanjih to umanjka. In potem imamo tu še parlamentarni nadzor varstva človekovih pravic, ki je bil najprej v okviru Odbora za pravosodje in Odbora za notranje zadeve; v letu 2004 pa je ta nadzor prešel v celoti na Komisijo za človekove pravice, ki nedvomno ima pomembno vlogo pri nadzoru varovanja in spoštovanja človekovih pravic. Ampak kljub pravnemu okviru in kljub vsem tem mehanizmom, ki naj bi nadzorovali varovanje človekovih pravic, se nam dogaja, da iz leta v leto opozarjamo na iste stvari in velikokrat na vedno iste kršitve. In jaz si tu osebno želim, da bi zmogli in na izpostavljene vsebine našli vsi skupaj, tudi vse veje oblasti, tudi rešitve. Najbolj pomembno pa je to, da ko prepoznamo kršitve človekovih pravic, tudi začutimo, kako se dejansko ljudje ob tem počutijo, ko so jim kršene človekove pravice. In vse veje oblasti moramo narediti več za zaščito človekovih pravic in za zmanjšanje njihovih kršitev ter s tem stisk, s katerimi se soočajo posamezniki in skupine. Država je torej dolžna vzpostaviti z vsemi svojimi mehanizmi takšno okolje, da bo lahko učinkovito udejanjala socialno pravičnost in socialne pravice ter tako uresničevala spoštovanje z Ustavo določenih človekovih pravic. Človekova stiska, ker največkrat, ko govorimo o kršitvah človekovih pravic, prihaja do človeških stisk, torej človekova stiska, pa naj bo povzročena zaradi takšnega ali drugačnega kršenja človekovih pravic, vpliva tudi na zdravje človeka. In s tem, ko so mu kršene človekove pravice, in ko človeka držimo v globokih dolgotrajnih osebnih stiskah, prispevamo tudi k čakalnim vrstam v zdravstvu. Zato na komisiji ter pri Varuhu ugotavljamo, da se povečujejo peticije oziroma vloge s področja zdravstva in zdravstvenega varstva, vezane prav na predolge čakalne vrste, ki so se v zadnjih štirih letih celo povečale za kar 30 %. V prejšnjem sklicu Državnega zbora, ki je bil ne še tako dolgo nazaj, smo zato imeli veliko sej in razprav na to temo, saj so zaradi neučinkovitega in slabo organiziranega sistema v naši državi, zaradi predolgih čakalnih vrst državljankam in državljanom, torej ljudem, kršene pravice; oziroma skoraj 250 tisoč ljudem kršene človekove pravice. Približno toliko jih namreč čaka na preglede pri zdravnikih ali specialistih. Spoštovani kolegice in kolegi, vsak od nas ima najverjetneje v družini, če pa ne v družini, v krogu prijateljev zagotovo osebo, ki čaka na pomoč nedopustno dolgo. Ampak nevzdržne bolečine, ki jih ti ljudje prenašajo iz dneva v dan, pač ostajajo in so dejstvo, pa se zelo malo premakne na tem področju. In zaradi tega je človekovo dostojanstvo ves čas na preizkušnji, pa čeprav ti ljudje vplačujejo v zdravstveno blagajno in so upravičeni do hitre zdravstvene pomoči. Kar zadeva zdravstvo, ne morem mimo tega, da je velik problem otroška srčna kirurgija, na to ves čas opozarjamo tudi v Slovenski demokratski stranki. In pedopsihiatrična pomoč, ki ni zadostna, na kar opozarja tudi varuhinja v tem zadnjem poročilu. Vedno več je tudi vlog, vezanih na izgorelost in mobing v delovnem okolju. In čeprav gre za kaznivo dejanje, se ljudje ne upajo v svojih stiskah, ki se dogajajo v nekem delovnem okolju, izpostaviti, ker se bodisi bojijo izgube službe bodisi se bojijo kakšnih drugih posledic; in s tem posledično potem izpostavljajo njihove družine pomanjkanju in slabšim življenjskim pogojem. Pri nekaterih so zaradi tega, če gre v ta kontekst, da se bo izpostavil, lahko izpostavljeni celo revščini. Stres, poslabšanje zdravja, izguba volje do življenja, pomanjkanje optimizma – vse to vodi v začaran krog, ki slabi klimo in tudi posledično zaradi odsotnosti in vedno več bolniških vpliva na razvoj in ekonomsko sliko države. Tukaj tudi ne morem mimo samomorilnosti, ki je še vedno ena od najvišjih v svetu, kar pomeni, da vse več ljudi v Sloveniji očitno živi v nevzdržnih stiskah. Ob tem moram reči, da mi je hudo, sploh ko vidim, da se na nekaterih področjih v desetih letih kljub opozarjanju praktično ni premaknilo nič. Stisk je torej veliko, vrednostni sistem pa je marsikje pod vprašajem. V Slovenski demokratski stranki bomo poročilo kot priporočila Varuha podprli; na kakšne druge dileme, ki so še izpostavljene v Varuhovem poročilu, pa bodo kakšno rekli še v razpravi tudi moji poslanski kolegi. Najlepša hvala.
Hvala, gospa poslanka, za vaše stališče. Besedo ima gospod Aljaž Kovačič iz Poslanske skupine Liste Marjana Šarca. Izvolite, gospod poslanec.
Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi, spoštovana varuhinja ter ostali prisotni! V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca podpiramo Predlog priporočila k Poročilu Varuha človekovih pravic ter Predlog priporočila k Poročilu Varuha človekovih pravic Republike Slovenije o izvajanju nalog državnega preventivnega mehanizma po opcijskem protokolu h Konvenciji OZN proti mučenju in drugim krutim, nečloveškim ali poniževalnim kaznim ali ravnanju za leto 2017. Iz obsežnih poročil je več kot očitno, da so ljudje pogosto v stiski in rešitve za svoje težave iščejo tudi pri Varuhu. Področja, ki jih Varuh obravnava, so različna, pri vseh pa se Varuh osredotoča predvsem na vidik varstva človekovih pravic. Slovenija je pravna in socialna država. Prizadevati si moramo, da odpravimo revščino ter posameznikom in njihovim družinam zagotovimo pogoje za zadovoljevanje temeljnih človekovih potreb; brez diskriminacije, na podlagi katerekoli osebne okoliščine. Posebno pozornost je treba nameniti otrokom, mladim, starejšim in invalidom, ki se v naši družbi soočajo z velikimi problemi in izzivi. Varuh v svojem poročilu pozornost namenja otrokom s posebnimi potrebami, za katere je v osnovni in srednji šoli še kar dobro urejeno. Problemi nastanejo predvsem v študijskem obdobju, v katerem se študenti invalidi soočajo s številnimi problemi, kot so dostopnost predavalnic, možnost dostopa do osebne asistence in dostopnost študijskega gradiva. Ključna težava je infrastrukturna neprilagojenost stavb, v kateri se vrši študijski proces. Ker je veliko stavb starejših, so le-te nedostopne za tovrstno skupino študentov. Fakultete skušajo to rešiti v skladu s finančnimi zmožnostmi, ki so jim na voljo. Pri tem pa pogosto pride do situacije, ko neka fakulteta končno po nekaj letih prilagodi stavbo specifični skupini invalidov, nato ti študentje doštudirajo in pridejo novi, ki imajo druge zdravstvene težave, ni pa finančnih sredstev za vse prilagoditve. Varuh človekovih pravic je dolžan opozoriti na tovrstne primere in si prizadevati, da se študentom s posebnimi potrebami v prihodnje zagotovi pogoje za normalno opravljanje študijskih obveznosti. Pozornost je treba usmeriti tudi k otrokom s čustvenimi in vedenjskimi motnjami v smislu čimprejšnje priprave posodobitve vzgojnega programa in priprave posebne sistemske rešitve. Kot pomemben element kakovosti življenja starejših in invalidov lahko prepoznamo tudi področje dolgotrajne oskrbe. Problematična je tudi prezasedenost varovanih oddelkov v socialnovarstvenih zavodih. Na področju socialne varnosti je nujno treba opozoriti na dolgotrajno odločanje v pritožbah na drugi stopnji ter na neplačevanje prispevkov za socialno varnost. Kot je zapisano v poročilu, je dolgotrajno odločanje težava na več področjih. Po besedah Varuha zdajšnja učinkovitost inšpekcijskih služb ni zadostna. Nekatera sodišča, državni organi in organi lokalih skupnosti v preštevilnih primerih prekoračijo vse razumne roke obravnave odprtih zadev in večkrat neupravičeno zavlačujejo postopke. Tudi nekateri prekrškovni in drugi organi na področju upravnega poslovanja po nepotrebnem odlašajo pri sprejemanju odločitve. V teh primerih kadrovska podhranjenost ne more in ne sme biti izgovor pristojnih organov. Izpostavljeno je tudi področje javne besede in etike, ki je stalnica Varuhovega poročila, ter spletno komuniciranje, ki je nemalokrat zatočišče sovražnih komentarjev. Sovražni govor je tema, ki je v Sloveniji velikokrat zlorabljena, zato bi bilo dobro ločevati med kaznivimi dejanji, opredeljenimi v Kazenskem zakoniku, ter definicijo sovražnega govora, kot jo opredeljuje teorija. V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca si želimo, da bi Varuh tudi v prihodnje predstavljal inštitucijo, ki bo med ljudmi imela zaupanje in na katero se lahko posamezniki v stiski obrnejo po pomoč. Pri tem mora Varuh poskrbeti za skrbno obravnavo akutnih primerov in se ne sme zadovoljiti z odgovorom pristojnih organov, da je zadeva v obravnavi in da bo kmalu odločena ali končana. Pristojnosti Varuha posegajo na področje razmerja do državnih organov, organov lokalne samouprave in nosilcev javnih pooblastil. Posameznik je tako velikokrat v situaciji, ko mu mehanizmi zaščite njegovega pravnega položaja ne omogočajo dostojnega in učinkovitega varstva osnovnih pravic. Poleg tega, da se lahko obrne na Varuha, ima na primer na voljo tudi pravna sredstva na Ustavnem sodišču Republike Slovenije. Vendar pa tam državljani pogosto niso uspešni, saj morajo izpolniti zahtevne procesne predpostavke, da sodišče sploh obravnava izpostavljen primer. Menimo, da bi bilo v prihodnosti smiselno razmisliti o razširitvi pristojnosti, ki jih ima slovenski varuh; ali pa celo o uvedbi posebnih varuhov za posamezna področja, kot to omogoča drugi odstavek 159. člena Ustave Republike Slovenije.
Hvala, gospod poslanec. Mag. Meira Hot bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovana varuhinja človekovih pravic gospa Vlasta Nussdorfer s sodelavci! Spoštovani predstavniki Vlade, spoštovani poslanke in poslanci! 70 let po sprejetju Splošne deklaracije o človekovih pravicah v nekaterih delih sveta še veliko bolj kot v drugih, pa vendarle univerzalno zaostajamo za ideali, ki naj bi jih ljudje živeli, izhajajoč iz prirojenega dostojanstva ter človekovih pravic. Tudi Republika Slovenija pri tem ni izjema. Kot kaže že triindvajseto poročilo Varuha človekovih pravic, ki povzema ključna vprašanja in probleme, s katerimi so se v preteklem letu na Varuha obračali državljanke in državljani, ostaja še veliko prostora za napredek na vseh področjih uresničevanja človekovih pravic. Čeprav človekove pravice v Sloveniji uživajo visoko institucionalno varstvo ter so pri državnih organih obravnavane zelo resno, na kar kaže tudi praksa ažurnih, odzivnih poročil Vlade na Varuhova priporočila, pa se število primerov, ko imajo ljudje občutek, da so jim bile v konkretnih primerih kršene njihove pravice, ne zmanjšuje. Leta 2017 je Varuh človekovih pravic obravnaval nekaj manj kot 4 tisoč 500 zadev, od tega je bilo kar 3 tisoč 23 individualnih pobud. Varuh je v 386 primerih, kar predstavlja skoraj 15 % vseh pobud, ugotovil utemeljenost zatrjevanih kršitev, ki so se nanašale kar na 39 različnih kršitev človekovih pravic. In nekatere obravnavane zadeve se žal ponavljajo iz poročil za pretekla leta. Prav tako nekatere ugotovljene kršitve in krivice žal še niso bile priznane kot take ter popravljene. Ta statistika nas potre, a hkrati je tudi pozitivni pokazatelj, da je jezik človekovih pravic v Republiki Sloveniji še kako živ; in to prav pri tistih, ki jim je namenjen v uporabo in za njihovo opolnomočenje. To je pri vsaki posameznici in pri vsakem posamezniku. Varuh človekovih pravic je z vidika svoje pristojnosti obravnave individualnih pobud glas ljudi in zrcalo državi. Število obravnavanih zadev in pobud kaže, da ljudje zaupajo v poslanstvo in institucijo Varuha. In če kje, potem v zvezi z delom Varuha človekovih pravic velja, da je za državo bolj kot negativna kritika problematična odsotnost kritike. Skrbeti nas namreč morajo tudi vsi tisti primeri, ki niso našli poti do Varuha človekovih pravic, ker ljudje o njih ne upajo ali ne želijo govoriti; ali pa morebiti ne poznajo svojih pravic ter mehanizmov za njihovo uveljavljanje. Socialni demokrati smo pri prebiranju poročila Varuha vedno najbolj pozorni na pobude, ki kažejo na probleme varstva človekovih pravic sistemske narave. Ti primeri običajno zadevajo hujše oblike kršitev človekovih pravic, ki poleg pobudnika prizadenejo širši krog ljudi. Tudi v letošnjem poročilu je navedenih kar nekaj primerov tovrstnih kršitev; a z zadovoljstvom ugotavljamo, da najhujših sistemskih kršitev, kakor je na primer mučenje ter drugo kruto, nečloveško in poniževalno kaznovanje ali ravnanje, nad katerim bdi Varuh v vlogi državnega preventivnega mehanizma, v Sloveniji ne beležimo. Socialni demokrati bomo predlog priporočil institucijam, pristojnim državnim in drugim organom ter funkcionarjem, da sprejmejo vse potrebne ukrepe za uresničevanje priporočil Varuha iz triindvajsetega letnega poročila ter poročila državnega preventivnega mehanizma, enotno podprli. Veseli nas, da se je v Državnem zboru uveljavila praksa, ki spoštuje integriteto institucije ter ne posega v priporočila Varuha človekovih pravic s predlogi dodatnih priporočil poslank in poslancev, ki bi zmanjševali težo priporočil Varuha in človekove pravice po nepotrebnem izpostavili nevarnosti politizacije. V Poslanski skupini Socialnih demokratov se na tem mestu vnovič zavezujemo, da bomo tudi sami v okviru svojih pristojnosti posebno pozornost namenili preprečevanju in odpravi kršitev sistemske narave; še posebej v delu, ko jih povzroči ali k njim prispeva zakonodaja, ki jo sprejemamo. Kot predstavniki zakonodajne oblasti, ki so nas na ta položaj postavili ljudje, imamo možnost in dolžnost pozitivno vplivati na raven spoštovanja človekovih pravic ter blaginjo vseh ljudi. Od našega ravnanja in ubesedovanja pa je odvisen tudi status, ki ga človekove pravice uživajo v naši družbi. Kot v svojih poročilih opozarja tudi Varuh človekovih pravic, smo ravno mi tisti, ki s svojim zgledom vplivamo na etiko javne besede ter pojavnost neprimernega, nesprejemljivega, žaljivega in celo kaznivega sovražnega govora. Spoštovane in spoštovani, dovolite mi, da se na koncu v imenu Socialnih demokratov zahvalim varuhinji človekovih pravic gospe Vlasti Nussdorfer za opravljeno delo, pa ne le v preteklem letu, temveč v njenem celotnem mandatu. Verjamemo, da je tudi po zaslugi njenega dela jezik človekovih pravic prisoten ne le v tem cenjenem zboru, temveč v sleherni lokalni skupnosti. V mandatu aktualne varuhinje so bile z dopolnitvijo Zakona o varuhu človekovih pravic septembra 2017 Varuhu formalno poverjene tudi dodatne naloge, ki kažejo na pomen te institucije in tudi kako nujno je, da čimprej dobimo novo varuhinjo oziroma varuha človekovih pravic, s katerim bomo čez približno leto dni razpravljali o poglavitnih vprašanjih človekovih pravic iz leta, ki se izteka. Hvala lepa.
Hvala, gospa poslanka. Gospa Mojca Žnidarič bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Gospa poslanka, izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovana varuhinja s sodelavci, kolegice poslanke, kolegi poslanci! V tokratnem že triindvajsetem rednem Letnem poročilu Varuha človekovih pravic je v uvodnem delu zapisana misel Winstona Churchilla: »Kritika morda ni prijetna, je pa nujna. Igra enako vlogo kot bolečina v človekovem telesu; opozarja na nezdrav položaj stvari.« To je odlična iztočnica za vse današnje razprave in stališča, ki jim bomo priča v naslednjih urah. Je pa letošnja obravnavna Varuhovega poročila na nek način posebna tudi v pogledu, da z njim aktualna varuhinja zaključuje svoj mandat, zato se varuhinji gospe Vlasti Nussdorfer v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra že na tem mestu zahvaljujemo za vso opravljeno delo, za katerega verjamemo, da je bilo v vseh teh letih naporno in zahtevno, a hkrati požrtvovalno in vselej v duhu 159. člena Ustave Republike Slovenije, ki Varuha človekovih pravic postavlja na ustavni zemljevid naše države. Težišče pozornosti o aktualnih problemih je danes nekoliko drugačno, kot je bilo pred skoraj šestimi leti, ko je aktualna varuhinja nastopila svoj mandat. Drugačne so tudi družbene okoliščine, v katerih obravnavamo to poročilo. Drugačen je svet, drugačna je Evropa, drugačna je Slovenija. Vsak seveda pri tem vidi svojo resnico, a žal se moramo ponovno vprašati, ali so ideje, ki so se zdele že preživete, znova postale nekaj vsakdanjega. Ali netenje sovraštva do drugih ter ignoranca do razlike med lažjo in resnico res sodita v odprto, demokratično in svobodoljubno Slovenijo? V Poslanski skupini SMC tem vprašanjem nikakor ne pritrjujemo. In ne pristajamo na to, da je sovražni govor v naši državi zgolj navidezen konstrukt, s katerim se nam ni treba soočati. Tišina sovraštvu daje potuho. Svet Evrope pa nas je nedavno nazaj ob obravnavi poročila o uresničevanju konvencije za zaščito narodnih manjšin pozval, naj okrepimo boj proti sovražnemu govoru na spletnih družbenih omrežjih ter zagotovimo hitro obsodbo uporabe rasističnega jezika v javnosti. Verjamemo, da stališčem o nedopustnosti določenih ravnanj, ki so se – kot uči zgodovina – že izkazali za uničujoče, pritrjuje tudi varuhinja človekovih pravic. Sedaj pa še nekaj besed o obeh poročilih, o katerih poslanke in poslanci danes odločamo. Poročili predstavljata temeljit analitičen pregled, ki riše splošno sliko o tem, katera področja varstva človekovih pravic najbolj obremenjujejo posameznike in posameznice ter v zvezi s katerimi se obračajo na varuha. Letošnji zbir 76 poročil ni nič manj resen in upravičen, kot je bil leta poprej. Priporočila prihajajo z različnih področij družbenega življenja in vsa so enako pomembna. Človekove pravice nikoli niso bile v popolnosti uresničene. Izzivov njihovega varovanja nikoli ne zmanjka, zato je prav, da smo kot zakonodajalci kritični do tistih področij, kjer Varuh ugotavlja, da je napredek pri uresničevanju prepočasen ali vanj ni vloženega dovolj truda in napora oblasti. Realizacija priporočil ni in ne sme biti namenjena samo temu, da vsakega samo odkljukamo, temveč zaradi ljudi, ki so se na Varuha obrnili s primeri konkretnih kršitev človekovih pravic, ter predvsem zato, da se krivice popravijo in da se prepreči nastanek novih. Zato nas primeri, ki jih Varuh omenja kot primere dobre prakse, prepričujejo, da je napredek mogoč in izvedljiv. In teh je v letošnjem poročilu kar nekaj. Od izraženih napredkov na področju zmanjševanja sodnih zaostankov, pri izvrševanju sodb Evropskega sodišča za človekove pravice, pri olajšanjem dostopu do sodnega varstva v primeru kolektivnih tožb, pri varovanju otrokovih pravic in koristi, tudi otrok in mladostnikov s posebnimi potrebami. Udejanjilo se je eno najpogosteje ponovljenih priporočil, da Slovenija potrebuje polnopravno institucijo za človekove pravice. A kot že prej poudarjeno, so dodatni napori na področjih, kjer napredki niso zadostni, nujni in z naše strani pričakovani tudi v prihodnje. V Poslanski skupini Stranke modernega centra bomo podprli predlog priporočila, s katerim Državni zbor vsem institucijam in funkcionarjem na vseh ravneh priporoča, da upoštevajo priporočila Varuha človekovih pravic, zapisana v triindvajsetem letnem poročilu. Prav tako bomo pri naslednji točki dnevnega reda podprli predlog priporočila, s katerim se vsem pristojnim državnim in drugim organom predlaga, da sprejmejo vse potrebne ukrepe za uresničevanje priporočil državnega preventivnega mehanizma. Tukaj še posebej apeliramo na pristojne k izvrševanju priporočila glede prezasedenosti varovanih oddelkov v posebnih socialnovarstvenih zavodih ter pomanjkljive ureditve postopka sprejetja oseb v varovane oddelke brez privolitve, ki ga je Državni zbor sprejel že v prejšnjem mandatu. Navedeni priporočili bomo podprli tudi v duhu tega, da si je še naprej vredno prizadevati za sodobno, svobodno in varno Slovenijo, ki ob zagotavljanju varstva temeljnih človekovih pravic in svoboščin vsakomur omogoča, da si ustvari človeka dostojno življenje.
Hvala, gospa poslanka. Kot zadnji v imenu poslanskih skupin ima besedo gospod Željko Cigler, ki bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite, gospod poslanec.
Spoštovani; spoštovana gospa varuhinja! Poročilo varuhinje človekovih pravic Državni zbor obravnava vsako leto. Zdi pa se, da je edina stvar, ki se spreminja, število strani, ki jih poročila vsebujejo. Poročila so vsako leto daljša, kar jasno govori, da v Republiki Sloveniji nobena vlada poročilom in opozorilom na njih ne nameni praktično nobene pozornosti. Primerno zadnje poročilo varuhinje človekovih pravic obravnavamo na začetku novega mandata Vlade in Državnega zbora, to je v redu. Nova oblast je tako namreč ob poročilu pred odločitvijo, ali bo resno vzela opozorila Varuha ali pa se bo pridružila prejšnjim vladam, ki so poročila Varuha bolj ali manj ignorirale. Levica bo tako kot v prejšnjem mandatu predstavljala edino stranko v opoziciji, ki spoštuje in brani človekove pravice brez izjem. Brez izjem, ki jih pri človekovih pravicah dela desnica. Za sodbo o tem, kakšen odnos bo do človekovih pravic zavzela vlada Marjana Šarca, pa ne bo treba čakati na naslednje poročilo Varuha, saj bi se morali ukrepi začeti in tudi odzivi na opozorila, ki jih danes tu dajemo, ter na drugih sejah organov Državnega zbora ter smo jih dajali v preteklih dneh. Neukrepanje ima namreč velike negativne posledice na življenje prebivalk in prebivalcev Slovenije in na tem mestu ne bom obnavljal zapisanega na 433 straneh poročila. Izpostavil pa bom nekaj stvari. Varuhinja znova opozarja, da 78. člen Ustave Republike Slovenije določa, da država ustvarja možnosti, da si državljani pridobijo primerno stanovanje; ampak temu tako ni. Ni treba na dolgo in široko razlagati, da sta zakonodaja in sistem tista, ki cene stanovanj ponovno višata v nebo, najemnine pa rastejo in so praktično nedosegljive za ljudi z nizkimi prejemki ali brez njih. Nakup stanovanja je za tiste s povprečnim dohodkom v mestu, kot je Ljubljana ali Celje, znanstvena fantastika. Mladi si zaradi nestalnih zaposlitev niti stanovanjskega kredita ne morejo zamisliti in rešitve, ki jih ponuja Levica, so preproste. Država bi morala začeti obsežen projekt izgradnje neprofitnih stanovanj in omogočiti, da se na ravni zakonodaje zagotovi možnost omejevanja najemnin in prepreči deložacije. Varuhinja opozarja tudi na kršitve temeljnih pravic delavcev. Praktično neobstoječ je nadzor nad izplačevanjem plač in prispevkov za socialno varnost. Iz leta v leto je več primerov, ko delodajalci sploh ne izplačujejo plač, ali jih izplačujejo le deloma, ali pa ne plačujejo prispevkov za socialno varnost. In varuhinja ugotavlja pomanjkanje nadzora nad izplačevanjem plač in prispevkov za socialno varnost. Problematično pa je tudi področje agencijskega dela, pripravništva, delavcev invalidov, o čemer bom na koncu še nekaj dodal. Vse to vodi v hudo socialno ogroženost v Sloveniji – socialni in pravni državi. Levica že leta opozarja, da je Inšpektorat za delo kadrovsko podhranjen in da so inšpektorji za delo preobremenjeni. Obseg dela na inšpektoratu se povečuje, število operativnih inšpektorjev pa zmanjšuje. Nič ne pomaga, če je zakonodaja, ki varuje delavca, dobra, če se ne izvaja oziroma ne more izvajati. Na področju socialne politike in pravosodja ima Slovenija en velik skupen problem, to so zaostanki. Prebivalci in prebivalke Slovenije zaradi nedelovanja sistema ne pridejo pravočasno do svojih socialnih pravic oziroma do pravic na sodiščih. Človekove pravice pa so najbolj očitno kršene ljudem na družbeni margini. Zopet pravim, v pravni in socialni državi Republiki Sloveniji. Do največjega odmika od osnovnih principov človekovih pravic je zagotovo prišlo na področju beguncev, kjer je prejšnja vlada z novelo Zakona o tujcih na ravni zakonodaje omogočila suspenz človekovih pravic. Z vsakodnevno nezakonito prakso in z nestrpnostjo in s sovraštvom, ki smo mu bili priča v državnem zboru tudi včeraj, na področju begunske problematike in nespoštovanju rokov pa se srečuje praktično vsak prosilec za mednarodno zaščito, zopet, v pravni in socialni državi Sloveniji. Tu je seveda še položaj romske skupnosti. Prejšnji teden, ko sem bil s kolegi iz poslanske skupine v romskih naseljih v občinah Krško in Brežice, sem se ponovno iz prve roke prepričal o nevzdržnosti in človeka nevrednih razmerah, v katerih ti državljanke in državljani Slovenije živijo. Za njihovo rešitev pa bi bila potrebna le politična volja. Na koncu bi opozoril še na vztrajno in ponavljajoče se kršenje načela ločenosti cerkve in države v Sloveniji. Rimskokatoliška cerkev ima de facto privilegiran položaj državne cerkve in se vtika v državne zadeve. Blagoslavljanje državnih objektov in sodelovanje Slovenske vojske ter državnega vrha v njenih obredih so najbolj vidni pokazatelj le-tega. Moram reči, da bo Poslanska skupina Levice poročilo Varuha človekovih pravic za leto 2017 podprla in pričakujemo, da ga bo vlada začela upoštevati, in to takoj. Na koncu bi opozoril še na to, da se v Sloveniji dogajajo in odvijajo poleg mnogih stvari, ki sem jih navedel, zlasti dve stvari, na kateri bi se osredotočil in so jih predstavnice in predstavniki vseh strank danes tudi izpostavili. To je kršitev, eklatantna kršitev otrokovih pravic in pravic invalidov. In čeprav govorimo na javnem prostoru, predstavnikom ministrstev, ministrom, sekretarjem te zadeve, se stvar ne spremeni. Ponovno bom povedal in to bom ponavljal, dokler se zadeva ne bo rešila. Ko je bilo vprašanje zavoda Kengurujčki izpostavljeno na televiziji, je bil tam minister, je bila tam varuhinja, je bil tam direktor Inšpektorata za šolstvo. Cela Slovenija se je zgražala in to se v tej državi ne sme dovoliti. Ko pa se s stališča državnega nivoja, s stališča ministrstva kršijo pravice otrok s posebnimi potrebami, ko se ne izvajajo njihove odločbe o usmeritvi, je tu tišina, ničesar se ne spremeni. Opozarjali smo ministrico prejšnje vlade za šolstvo Majo Makovec Brenčič iz Stranke modernega centra, občine so opozarjale, starši so opozarjali, šole so opozarjale, nevladne organizacije. Opozorili smo sedanjega ministra gospoda Jerneja Pikala iz SD, da se stvari ne izvajajo, da prihaja tukaj do diskriminacije in arbitriranj na tem področju. Zgodi se nič. V prejšnjem mandatu, resda tik pred volitvami, je skupina poslank in poslancev to zadevo odprla. Dr. Jasna Murgel je jasno tudi zapisala in ugotovila, da prihaja do kršitve ustavnih in zakonskih pravic otrok. Stvar se ne spremeni. Pravnomočne odločbe o usmeritvi otrok se ne izvajajo. Spremljevalcev, kot jih v odločbah o usmeritvi zapišejo kot nujen pogoj, da otroci lahko nadaljujejo svoje zakonsko predpisano osnovno izobraževanje, ministrstvo ne zagotavlja oziroma ministrstvo zagotavlja po lastnih kriterijih. Odloča na način – temu otroku bomo dali 20 %, temu 63 %, temu pa celo 100 % spremljevalca. Nihče ne ve, na podlagi kakšnih kriterijev. Varuhinja je to zadevo obravnavala in jo ima zapisano v poročilu, dobro, ampak ne da bi se takoj zahtevalo, da se mora stvar spremeniti. Ne vem, ali moramo o tem odločati na sodiščih, se boriti za pravice naših otrok v tej državi. V poročilu je zapisano, počakali bomo, ali bo nova vlada zadevo spremenila. Zadevo je treba spremeniti takoj. Poslanke in poslanci, tu pa »gre za otroke«. Kako dolgo bomo še to tolerirali? In še eno zadevo bom izpostavil, ki sem jo že povedal, aktivna politika zaposlovanja invalidov. Tu ima država vzpostavljen sistem, zagotovljene finance. Žal zadeva ne teče. Na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti imajo organ, ki mora skrbeti, kako se izvaja status zaposlitvenih centrov. Za zaposlitveni center v Celju trdim in je ugotovljeno in so bili opozorjeni različni organi, od ministrstva do zavoda za zaposlovanje, inšpekcijske službe, da ne naštevam naprej, da se tam zaposlenim invalidom kršijo pravice iz Zakona o delovnih razmerjih, pravice iz Zakona o varstvu pri delu, njihovo dostojanstvo, poniževanje; zato so financirani iz javnih sredstev. Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve ne reagira. Protizakonito se uporabljajo javna sredstva, kot sem omenil, kršijo se zakonske pravice ranljive, občutljive skupine prebivalcev v naši državi. Upamo, da ne bo treba teh besed ponavljati ne vem kolikokrat in da se bodo ministrstva lotila nalog, za katera so pristojna. Rad bi namreč povedal, da ministri so tudi odgovorni za zakonitost in ustavnost dela ministrstev, ki jih vodijo. Hvala.
Hvala, gospod poslanec. S tem smo zaključili s predstavitvami stališč poslanskih skupin. Prehajamo na besedo poslank in poslancev. Za besedo je pa prosila tudi predstavnica Vlade, državna sekretarka na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti gospa Breda Božnik. Izvolite.
Spoštovani, spoštovano predsedstvo, spoštovani poslanke in poslanci, spoštovana varuhinja in ostali gostje, lepo pozdravljeni! Glede na slišano smo na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti ocenili, da se na vse povedano moramo odzvati. Želela bi povedati, da v zvezi s triindvajsetim rednim Letnim poročilom Varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2017 z vidika Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti poudarjamo, da ministrstvo vsakoletno poročilo Varuha in vsako posamezno priporočilo Varuha prouči z vso skrbnostjo, resnostjo in odgovornostjo ter skuša najti najustreznejše rešitve za uresničevanje teh priporočil. Če je treba, si Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti prizadeva iskati rešitve za posamezno problematiko tudi v sodelovanju s samo inštitucijo Varuha in drugimi pristojnimi institucijami. Na področju socialnega varstva je Varuh človekovih pravic na podlagi opažanj v letu 2017 podal več priporočil. Veliko priporočil je ministrstvo uspelo realizirati, nekaj pa jih je še v postopku realizacije. Naj jih nekaj naštejem: uveljavljanje pravic iz javnih sredstev z razširitvijo kroga upravičencev do pogrebnine in posmrtnine; pravic študentov invalidov, vezano na prevoze; namestitev starejših obsojencev v domove za starejše; problematika Zakona o družbenem varstvu duševno in telesno prizadetih oseb, vezano na prehod med statusi; tako imenovane romske problematike z omogočanjem dostopa do pitne vode, sanitarij in elektrike. Prav tako se izvajajo ukrepi za zmanjšanje zaostankov pritožb in tudi ukrepi za učinkovitejše delo inšpektorata. Zelo pomembno je v zvezi z navedbo Varuha človekovih pravic, da so zadovoljni, da je bil marca 2017 končno sprejet Družinski zakonik, ki bo rešil veliko vprašanj, na katera so dolga leta opozarjali. Izrazili so tudi pričakovanje, da bodo do njegove uveljavitve izvedene vse priprave na sodiščih in centrih za socialno delo ter dogovorjene poti medsebojnega sodelovanja inštitucije, zaradi česa tudi pojasnjujemo. Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti se strinja, da predstavlja sprejetje Družinskega zakonika velik korak k boljšemu urejanju družinskega prava, ter dodaja, da je bilo s strani ministrstva v njegovo pripravo in usklajevanje vloženega izredno veliko dela in truda, vključno s strokovnim znanjem strokovnih delavcev ministrstva. Osnovni cilj Družinskega zakonika je zagotavljanje učinkovitejšega izvajanja načela varovanja koristi otroka in izboljšanje pravne varnosti na področju odločanja v zakonskih in družinskih sporih, zato je bila pristojnost za odločanje o ukrepih za varstvo koristi otroka prenesena s centrov za socialno delo na okrožna sodišča. Za leto 2018, kar se tiče prevozov študentov invalidov, sofinancira Ministrstvo za delo preko socialnovarstvenih programov za prilagajanje prevoza študentov invalidov, izbranega na javnem razpisu, v višini 80 tisoč evrov. Polovico sredstev za ta namen, to je 40 tisoč evrov, je prispevalo Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport, s katerim je bil sklenjen dogovor o zagotovitvi sredstev za ta namen. Glede področja dela posebnih socialnovarstvenih zavodov v kontekstu dela z osebami s težavami v duševnem zdravju je Ministrstvo za delo že pristopilo k realizaciji navedenih sklepov in bo predvidoma povečalo kapacitete za 20 mest. V domu Nine Pokoren Grmovje se načrtuje gradnja dodatnega varovanega oddelka – zadeva je že v teku, gre proti koncu –, gre pa za namestitev oseb z demenco. Gradnja navedenega oddelka bo financirana iz lastnih sredstev zavoda, realizacija pa je predvidena do konca letošnjega leta. Prav tako bi želela poudariti, da v domu Lokavci s prenovo možnih širitev predvidevamo širitev kapacitet za 20 uporabnikov. Tukaj je realizacija predvidena v sredini leta 2019. Moram se dotakniti še področja starejših, ki je izjemno pomembno, in ravno iz tega razloga je bila sprejeta strategija dolgožive družbe. V tem trenutku so v pripravi akcijski načrti, kjer bo potrebno sodelovanje vseh resorjev. Kar pa se tiče področja revščine, je treba poudariti, da mu na ministrstvu posvečamo še posebno pozornost. Prav tukaj bi omenila, da imamo v Republiki Sloveniji socialne transferje, ki so na voljo najbolj socialno ogroženim. Poslanci Državnega zbora ste ravno v tem mesecu sprejeli tudi novelo Zakona o socialnovarstvenih prejemkih, s katerim se osnovni znesek minimalnega dohodka, torej s 1. januarjem 2019, ohranja v višini 392 evrov. Za konec se moram dotakniti še zaostankov. Na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti se resno lotevamo teh zaostankov. Nadaljujemo s projektom za zmanjševanje le-teh, in sicer v kontekstu povečanega obsega delavcev, zaposlenih in pa z razporeditvijo vseh zaostankov, torej vseh pritožb po različnih direktoratih naše hiše. Hvala lepa.
Hvala, gospa državna sekretarka. Besedo ima gospa Ljudmila Novak, pripravi naj se gospod Ferenc Horváth. Gospa poslanka, izvolite.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovana varuhinja, kolegice in kolegi, lep pozdrav vsem! Poročilo je dolgo, obsežno in tudi priporočil je kar nekaj. Mene je najbolj začudila izjava oziroma v poročilu to, da ugotavljajo veliko neodzivnost državnih organov oziroma premalo medresorskega usklajevanja in sodelovanja. Predvsem pa to, da so kršene človekove pravice, Ustava in tudi Zakon o splošnem upravnem postopku, ko čakajo na reševanje pritožb na drugi stopnji na Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve v zvezi s prejemki iz javnih sredstev, socialnimi pomočmi, štipendijami in drugim. To je nedopustno; vemo, da v tem času lahko študent že doštudira, dijak že zaključi šolo, med tem časom ne morejo dobiti ustreznih nadomestil oziroma sredstev. Skratka, ni ustreznega odgovora v ustreznem, z zakonom določenem roku. To se mi zdi nedopustno. In priporočilo varuhinje je na mestu, da morajo ministrstva medsebojno bolj sodelovati, se usklajevati in reševati probleme v zakonitem roku. Večkrat se srečujem tudi s problemi državljanov, ko so razočarani, ker pač dobijo odgovor varuhinje, varuha, da nekaj ni v njegovi pristojnosti. Potem ugotovim, da pravzaprav velikokrat državljani točno ne vedo, kaj je v pristojnosti varuha in kaj ne, in so razočarani in ne vedo, kam naj se obrnejo. Ne vem, ko jim odgovarjate, ali je tudi možno, ali jih tudi napotite, ali jim daste ustrezni poduk, kam pa vendarle naj se obrnejo zaradi njihovega problema. To bi prosila za vaš odgovor oziroma ali lahko to naredite, da državljan ne bo imel občutka, da so njegovi klici klici vpijočega v puščavi, ampak da je vendarle nekdo, ki ga napoti na ustrezno mesto. Opozorili ste tudi in dali priporočila v zvezi z zakonodajo, ki jo je treba nemudoma sprejeti, dopolniti, spremeniti. Sama bi omenila zakonodajo na področju volitev. Čudno je, da nekdo, ki po tistem roku, ko se mora prijaviti za glasovanje po pošti, zboli, pa je v bolnišnici, ali v zaporu, ali kakšni drugi instituciji, ne more več po pošti glasovati, ne more iti na volišče. Ta zakon je treba nemudoma dopolniti in spremeniti in sem se spomnila na sejo občinskega sveta v neki občini, ko so sprejeli občinski odlok, da morajo starši 14 dni pred odsotnostjo otroka zaradi bolezni to sporočiti vodstvu vrtca. Vemo, da bolezen pride nenadoma, nepričakovano in tega ne moremo storiti, zato je treba zakonodajo zagotovo v tej točki spremeniti oziroma dopolniti. Pa seveda je še drugih priporočil kar veliko. Tisto, kar lahko naredimo poslanci – seveda pričakujemo aktivnosti ministrstev, ki pripravljajo zakonodajo –, nekaj lahko naredimo tudi poslanci, vendar mi nimamo takšnih ekip, da bi lahko vse zakone kar nemudoma predlagali in spreminjali, tudi moči takšne nimamo, zato te pobude najprej veljajo ustreznim ministrstvom, poslanci bomo pa potem naredili svojo nalogo. Upam, da v prihodnjem poročilu ne boste ugotavljali, kako se krši Zakon o osebni asistenci, ki smo ga sprejeli lansko leto, ker ne vem točno, v kakšni meri ministrstvo pripravlja vse potrebno za izvajanje tega zakona. Na koncu bi se gospe varuhinji zahvalila za dobro opravljeno delo. Tudi nisem slišala, da so znotraj vašega organa bili kakšni zastoji ali nepravilnosti, zato menim, da ste svoje delo dobro opravili. Hvala.
Hvala, gospa poslanka. Besedo ima gospod Ferenc Horváth, pripravi naj se mag. Bojana Muršič. Gospod poslanec, izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Spoštovani prisotni, spoštovana gospa varuhinja, spoštovani predstavniki Vlade, spoštovani kolegi in kolegice! Najprej bi se rad zahvalil varuhinji človekovih pravic za njeno opravljeno delo. Če bi bil zdaj predsednik Olimpijskega komiteja, bi potem verjetno lahko celo izrekel – vsaj z vidika narodnostnih skupnosti –, da je bila do zdaj najboljša varuhinja človekovih pravic. Mislim, da je bila pri svojem delu tudi zelo aktivna in proaktivna na tem področju, ker to, da je bilo sorazmerno malo prijav, kar se kršitev zakonodaje tiče oziroma človekovih pravic s strani narodnosti, še ne pomeni, da se te ne dogajajo. Ampak kot smo tudi na Komisiji za narodni skupnosti ugotovili, večkrat se na žalost pripadniki narodnih skupnosti tega ne poslužujemo, ampak nekako smo prepuščeni morda krivično sami sebi oziroma se ne poslužujemo možnosti rabe jezika, ampak raje izberemo po svoje tisto lažjo pot in tisto, kar želimo opraviti v različnih uradih, opravimo v slovenskem jeziku. Poročilo varuhinje nekako tudi razumem kot neke vrste nadstrankarsko poročilo, ker v Državnem zboru imamo vedno dve pravici oziroma dve razlagi, kaj je prav in kaj je narobe, glede na opozicijo in pozicijo. Glede na to, da je to neke vrste nestrankarsko poročilo, mislim, da nas lahko v marsikateri zadevi resno zaskrbi. Posebej mene osebno skrbi, na kar je gospa opozorila – in sem tudi sam dejansko bil temu večkrat priča tudi kot predstavnik oziroma predsednik madžarske skupnosti, pa tudi zdaj kot poslanec v Državnem zboru –, neodzivnost nekaterih državnih organov; tudi ministrstev. Na žalost. Mislim, da bi bilo na tem področju res treba narediti korake naprej. Samo poročilo bi po mojem imelo še večjo težo in tudi večji pomen, če bi tudi ministrstva oziroma druge državne institucije imele neko obvezo do tega poročila, da povedo, kaj so v letu dni od prejšnjega poročila naredile. Zato sem tudi vesel, da je gospa državna sekretarka povedala, kakšna dela so opravili, in mislim, da bi bilo to umestno in primerno tudi za druga ministrstva. Eden največjih problemov, ki jih mi zaznavamo kot predstavniki narodne skupnosti, je vsekakor razkorak, kar se zakonodaje tiče, torej v izvajanju zakonodaje, ker mislim, da je zakonodaja o zaščiti avtohtonih narodnih skupnosti zelo dobro zapisana, izvajanje pa je zelo slabo. Na tem področju že leta in leta opozarjamo, ampak vidnih napredkov ni bilo. Ne rečem, da ni bilo, vsaka vlada se je nekoliko potrudila, ampak predvsem pri izobraževanju strokovnega kadra pa mislim, da bi morala vsaka vlada narediti še več, kot je do sedaj. Dokument, ki smo ga podpisali s koalicijo, vsebuje tudi ta del, in upam, da bomo v tem mandatu na tem področju naredili še večji napredek. Neke vrste značilnost pa je tudi za naše območje sovražni govor. Kar nekaj posameznikov je na našem koncu, ki so na tem področju, moram povedati, zelo aktivni. Mislim, da je v Sloveniji to vprašanje zakonsko slabo rešeno. Sicer razumem pomembnost in podpiram tudi svobodo govora, ampak včasih je meja med svobodnim izražanjem in sovražnim govorom zelo tanka. Mislim, da bi na tem področju morali v Državnem zboru sprejeti zakonodajo, ki bi to mejo sovražnega govora bolj eksaktno določala, ker tako jo pač vsak lahko razlaga po svoje. Ravno zaradi te nedorečene zakonodaje ne varuhinja kot tudi ne organi pregona včasih nimajo dejansko instrumentov, da bi lahko primerno ukrepali. Na koncu bi se rad še enkrat zahvalil gospe varuhinji in njenim sodelavcem za zelo dobro opravljeno delo in vam želim tudi v bodoče vse dobro. Hvala lepa za besedo.
Hvala, gospod poslanec. Besedo ima mag. Bojana Muršič. Pripravi naj se gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa. Spoštovani predsednik, spoštovana varuhinja, državni sekretarji, kolegice in kolegi! Najprej, spoštovana varuhinja, mi dovolite, da se vam zahvalim za odlično poročilo, vam in vaši ekipi, kajti to poročilo, ki ga prejemamo – in prebiram ga že peto leto –, moram reči, da je vsako leto boljše, bolj izčrpno in bolj nazorno prikazuje. A ob tem želim poudariti, da se politika pri teh poročilih mora zazreti vase, saj nam kljub nenehnemu pozivanju ne more biti v ponos, kajti število teh priporočil se je v zadnjem letu povečalo. V letu 2016 smo imeli 71 priporočil, danes jih zasledimo 77. Tako na tem mestu resnično gre poziv nam, politiki, Vladi, da naredimo korake naprej, da bo teh kršitev čim manj. To poročilo sem si prebrala in to poročilo res ni nočno branje, kajti ko ga prebereš, se te dotakne in enostavno so noči potem prebedene in neprespane, to pa resnično ni prav, zato moramo temu narediti konec. Gospodarska rast, ki smo jo bili deležni, kaže, da je treba vrniti pravice posameznikom, ki so jim bile odvzete v času te gospodarske krize. Varčevanje, ki smo ga bili deležni, je marsikaterega potisnilo še bolj na rob in posamezne ranljive skupine so postale oziroma obstale popolnoma na robu. Ta odločitev in ta odraz se kaže tudi z našimi odločitvami v Državnem zboru. Menim, da so naše odločitve velikokrat premalo premišljene, na kar nas opozarja tudi varuhinja, zato moramo sprejeti nekako odločitve, ki jih bomo čutili ne glede na našo kakršnokoli pripadnost, ampak da bodo sledile ljudem. Kajti z našimi odločitvami posegamo v življenja državljank in državljanov naše države. Od njih smo dobili tudi glasove in prav je, da jih zastopamo in jim tudi prisluhnemo. Poročilo nas torej jasno, jasno opozarja na posledice in prepočasno ukrepanje ali neukrepanje nas tudi opominja. Res je, poročilo ni zbir lepega, ampak nas postavlja pred ogledalo, v katerem se moramo vsi skupaj prepoznati. Resnično in žalostno, da se danes, v 21. stoletju soočamo z revščino. V kar 35 primerih je Varuh ugotovil, da je kršena temeljna določba ustave do načela socialne države in pravne države. Da je kršeno načelo socialne države, ko je prizadeto človekovo dostojanstvo, ko posameznik in njegova družina nimata pogojev za zadovoljevanje temeljnih človekovih pravic, in je pahnjen v revščino in mu nista zagotovljeni materialna in socialna varnost, je nedopustno. Sicer se kaže upad padanja prebivalstva, ki ga ogroža revščina, a tukaj smo še vedno zadaj. Nikakor ne smemo skupine, ki živijo v revščini, podcenjevati, treba jim je nameniti veliko pozornosti, kajti minimalni dohodki, ki jih imajo socialni transferji, nizke pokojnine ne zagotavljajo dostojnega preživetja. Skrb vzbujajoč podatek je, da so najbolj ogroženi starejši ljudje, med njimi še zlasti upokojene ženske. Zakaj omenjam ženske in starejše ženske, še posebej žensko, ki ostane sama? Njen dohodek, njena pokojnina pa, kljub temu da je vrsto del oddelala, je tako nizka, da ob primeru, da živi v najemnem stanovanju, ne more preživeti meseca s temi dohodki. To je enostavno nedopustno. Menim, da po 40 letih dela – nekateri so sicer delali manj, ker je pač takrat veljala zakonodaja malce drugače –, da so tako nizke pokojnine, da ne dosegajo praga revščine, nedopustne. Kajti starostnik si zasluži dostojno življenje v svoji starosti in temu moramo narediti konec. S strani Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve smo slišali, da gremo v tej smeri, in verjamem in upam, da nam bo to tudi uspelo. Ni problem samo pri upokojencih, zasledujemo težave tudi pri aktivni populaciji. Nek posameznik, delavec dela cel mesec za minimalno plačo, ko pa jo prinese domov in ko plača vse stroške, enostavno iz meseca v mesec ne pride. Ustvarjajo se – ne bom rekla – dolgovi, ki preraščajo v tako visoke dolgove, da potem, ko otroci dosežejo 18 let oziroma 15 let, gredo delat preko študentskega dela, pomagajo takšni družini, da enostavno preživi. Otrok gre delat zato, da si pomaga, starši smo pa dolžni poskrbeti za njih in jim pomagati, da lahko uspešno opravijo svoje dolžnosti, ki jih imajo v šoli. Tudi tukaj je veliko težav, ki jih imamo. Mnogi živijo na socialnem dnu, izgubljajo svoje dostojanstvo predvsem pri iskanju oblačil pa tudi pri humanitarnih organizacijah. Na televiziji pa se soočamo tudi s humanitarno delovno akcijo, kjer preurejajo stanovanja. Resnično, ko pogledaš to oddajo, resnično si ne moreš misliti, da ljudje lahko živijo v tako brezupnih pogojih. Te humanitarne akcije se te res dotaknejo. Moram se dotakniti tudi nadomestila za invalidnost, ki se giblje nekje med 190 in 290 evri, mogoče kakšen evro več. To je znesek nekoga, ki je delal 20, 30, lahko tudi več let, dajal v pokojninsko blagajno, postal invalid – invalid je postal na delovnem mestu, kajti njegovo delo je bilo tako težavno, da mu je bila priznana tretja kategorija invalidnosti. Ostali so nekje med statusom iskalcev zaposlitve in upokojenca, so nezaposljivi. Nedostojno je, da bi se takšen posameznik za razliko obračal na center za socialno delo po denarno socialno pomoč. To, mislim, da enostavno ni prav. Ni pravično, ni socialno. Žal od upokojencev velikokrat slišimo na terenu: »S takšno pokojnino, kot jo imam, ni ne za živeti in ne za umreti.« Moram reči, da sem zelo žalostna, ko to slišim. Enostavno upam, da nam bo uspelo spremeniti tudi ta del v pokojninski reformi. Težave imamo tudi z mladoletnimi otroki, ki enostavno delijo usode svojih staršev, kajti socialna država, ki v ogledalu uzre toliko revščine, kljub temu da se znižuje, mora odločno ukrepati in to tudi spremeniti. Tudi zelo zelo boleče zgodbe so v zvezi z izvršbami na nepremičnine. Seveda smo spremenili zakon, ki je korak naprej. Novela Zakona o izvršbi in zavarovanju, ki določa, da mora sodišče upoštevati sorazmernost dolga na nepremičnino – vendar kljub temu ti ljudje, ki se soočijo z izvršbo na stanovanje, so v tako velikih stiskah, tudi name so se obračali takšni ljudje, ampak jim enostavno ne moreš in ne znaš pomagati. Kajti dolg, ki se jim je nabral – iz takšnega in drugačnega razloga so ostali brez zaposlitve, potem ostane štiričlanska družina brez strehe nad glavo – menim, da je to zelo zelo boleče tako za tistega, ki ga to doleti, tako tudi za nas, ki jim enostavno ne moremo na tem mestu pomagati. Tukaj bi bilo treba najti neko ustrezno rešitev, da takšni družini mogoče priskoči na pomoč lokalna skupnost, jih namesti v neko socialno stanovanje, da lahko nekako družina preživlja naprej življenje, dostojno življenje, kot si ga tudi na koncu koncev tudi zaslužijo. Slovenija še vedno sodi med kršiteljice človekovih pravic po deležu obsodb Evropskega sodišča za človekove pravice. Kršitve, ki so, so lahko veliko dražje, kot bi lahko bile, če bi se pa upoštevala priporočila varuhinje, bi lahko bilo teh bistveno manj. Varuh opozarja tožilstvo, da skrbi za hitro in učinkovito izvajanje tudi kazenskega postopka pregona storilcev kaznivih dejanj, v primeru morebitnega zavrženja ovadb poskrbi za dosledno seznanjenje oškodovancev z odločitvami, ki bodo utemeljene z jasnimi obrazložitvami. To, menim, da je tudi zelo pomembno, kajti ko je krivica nekomu storjena, ni pomembno, če po 15 ali več letih – vpleteno je bilo njegovo ime. Vrnitev v družbo je zelo težka oziroma dolgotrajna in mukotrpna. Tudi težave pri samih odvetnikih, v odvetniških vrstah, opozarja varuhinja, dolgotrajno obravnavanje prijav zoper njihovo delo, ne krepi zaupanja v Odvetniško zbornico in njihove organe, zato to ne pripomore k preglednosti njihovega delovanja, zato na tem mestu resnično lahko zgolj pritrdimo varuhinji in apeliram na ministrstvo, da v tej zgodbi tudi pomaga. Žal se moram dotakniti tudi zdravstva. Varuh v zvezi z zdravstvom predlaga 7 priporočil od 77. Res jih je nekaj manj, kot jih je bilo v preteklem letu, vendar kljub temu je ta problematika še izrecno izpostavljena. Napovedi sprememb so bile v prejšnjem mandatu, napovedi sprememb so v tem mandatu – upam, da to ni podobno napovedim o koncu sveta. Pričakujem, da bo novi minister brez odlašanja pripravil spremembe meril za določanje javne mreže zdravstvenih dejavnosti in se s tem enakopravno daje možnost javnim in zasebnim izvajalcev zdravstvenih dejavnosti, uporabnikom pa enakopravno dostopnost do vseh zdravstvenih storitev. Dotaknila se še bom predloga ozirom priporočila varuhinje, da se prouči veljavni protokol ginekoloških pregledov žrtev spolnega nasilja in se ugotovi, zagotovi možnost izbire ginekologa, s katerim bi žrtev lahko vzpostavila zaupanje in se jim ne bi povzročalo dodatnih stisk in neprijetnosti, kajti te ženske, ki se znajdejo v tej boleči situaciji, morajo imeti zaupanje na drugem koncu. Zdravstvena reforma, za katero vsi upamo, da bo končno prišla, mora biti v prid pacientom in upam, da bo pot uresničitve potreb naših državljank in državljanov. Varuhinja prav tako ni zadovoljna, kot sem že vmes tudi omenila, s stanjem na področju reševanja stanovanjskih vprašanj. Ravno prej sem omenjala, da bi lahko pri izvršbah postopala lokalna skupnost z dajanjem neprofitnih stanovanj. A kaj se zgodi? Razpisi za neprofitna stanovanja se objavljajo eventualno enkrat letno in varuhinja opozarja in priporoča, da lokalne skupnosti zagotovijo ustrezen fond stanovanj in vsaj letno objavljajo v določenih časovnih intervalih, vsaj letno, razpis za dodelitev neprofitnih stanovanj, kajti populacija in potrebe se iz leta v leto spreminjajo. Tudi upravljanje v večstanovanjskih stavbah še vedno ni urejeno, kljub temu da je bilo veliko govora v prejšnjem mandatu. Tudi trg najemnih stanovanj je ena izmed ključnih pomanjkljivosti, majhna ponudba stanovanj. Pa še zgolj ena zadeva – tem je sicer zelo, zelo veliko, ampak vseh ne gre obdelati. V letu 2016 smo spremenili Ustavo Republike Slovenije. Vpisali smo pravico do vode. To je bil le prvi korak, dve dobri leti sta mimo, področne zakonodaje s tega področja še nimamo, ki bi preprečevala zlorabo uporabe vode, zato menim, da je treba nenehoma in čim prej pristopimo k tem, da sprejmemo ustrezno zakonodajo. Državni sekretar mi sicer odkimava, me veseli, da smo korak naprej. Ampak, zakaj to omenjam? Kajti, za podeljevanje tudi te vodne pravice, menim, da je treba ohranjati naravno bogastvo in ne za vsako ceno podeljevati vodne pravice za izrabljanje tako potokov, tako rek, kajti potrebno je ohranjati, vsaj v manjših potokih, živež in pristopiti s človečnostjo. In posegi v okolje naj bodo premišljeni, kajti resnično moramo ohranjati naravo in naravne danosti, ki jih imamo. Pa naj bo to na tem mestu dovolj. Še enkrat, varuhinja, vam se izrecno zahvaljujem za vse opravljeno delo, ki ste ga opravili v celotnem mandatu, na vaši nadaljnji poti pa vam želim vse dobro. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima poslanka Anja Bah Žibert. Za njo poslanec doktor Milan Brglez. Izvolite.
Predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovana, cenjena varuhinja, kolegice in kolegi! Seveda je poročilo pripravljeno dobro, lahko rečemo tudi odlično. Vendar pa bi si osebno – že v prejšnjem mandatu sem podobno izrekla – želela, da bi bilo to bistveno tanjše. Pa ne zato, da bi se s tem izkazalo, da varuhinja ni ukrepala ali pa ni delovala, ampak zato ker bi se s tem izkazalo, da napredujemo kot družba in da napredujemo tudi kot posamezniki. Vendar temu ni tako. Že kolegica Eva Irgl je uvodoma povedala, da nekatere zadeve trajajo že leta in leta. Včasih se resno sprašujem, kako je spoštovana varuhinja vsa ta leta delovala, kajti prenašati to, da si včasih brezzobi tiger in se soočati z težkimi situacijami, ki so v državi, ki vladajo med državljani, pa v bistvu ne moreš narediti koraka naprej. Verjetno je to delo ne samo odgovorno, ampak včasih tudi zelo mučno in včasih se človeku zdi, da dela v prazno. Vendar ni tako, spoštovana varuhinja, tudi če ste se kdaj tako počutili, ni tako. Sicer je danes tukaj paleta državnih sekretarjev. Morda bi morala biti paleta tistih, ki so to funkcijo opravljali v prejšnjem mandatu, ampak ker govorimo o reciklirani vladi in tistih, ki so bili prej na Ministrstvu za delo, družino in socialne zadeve iz vrst SD – danes sedijo nekje drugje, in upam, da to tudi poslušajo. Zakaj? Zato, ker zame je v tem poročilu najbolj sporno naslednje: ogromno sistemskih problemov – veliko zadev temelji na sistemskih problemih – in drugo, neodzivnost organov, tudi ministrstev. In to ne samo do posameznikov, ki se obrnejo na posamezno ministrstvo, ampak varuhinja zapisuje, da tudi do tega instituta, se pravi instituta varuha, ni bilo velikokrat odgovorov ali pa posluha za dogovore. To je jasno tudi napisano v določenih primerih. Zame je nesprejemljivo, da varuhinja ugotavlja, da se posamezne zadeve začnejo reševati ali pa premikati takrat, ko pridejo v medije, čeprav je tako sama in čeprav so tudi posamezniki prej na ustrezne naslove reagirali, pa se v bistvu stvari niso premaknile. Tako upam, spoštovani kolegi iz vlade, da danes niste tukaj samo zato, ker morate sedeti, pa ker je vljudno, pa ker se dobro vidi, ker je v naši prisotnosti tudi varuhinja, ampak, da bomo naslednjič, ko bomo obravnavali to poročilo, na vaših področjih videli tega bistveno manj. Šla bom po posameznih področjih, ne bom posegala v vse, ker je to nemogoče, pa ne nazadnje je tudi bilo za to pristojno telo, ki je zadevo obravnavalo, pa vendar. Poglejte, začne se že na začetku. Kršitev volilne pravice, spoštovani. Varuhinja ugotavlja, da imamo sistemsko nepravilnost že leta, kjer posamezniki, ki pač v desetih dneh, tako kot določa zakon, ne morejo javiti, da je prišlo do spremembe njihovega bivanja, bodisi so v bolnišnici bodisi gredo v kakšen zavod, kakorkoli že, ne morejo voliti. In kakšen je odgovor Vlade? »V naslednji spremembi zakona bomo poskušali to urediti.« Ne, bomo uredili – bomo poskušali urediti. Se pravi, pristajamo na to, da se državljankam in državljanom krši aktivna volilna pravica. Tukaj se vse začne. Kajti ljudje niti ne morejo izreči svoj »da« ali »ne« nekomu, za katerega smatrajo, da bi zastopal njihove interese. Varuhinja tukaj sicer obravnava samo tako imenovane posameznike, ki v teh desetih dneh, ko pač je možnost, da se izrečeš, da bi glasoval na drug način [[…]]Naj povem, da tukaj noter sodijo tudi slovenski vojaki. Že ničkolikokrat sem opozarjala, da pošiljamo slovenske vojake na mednarodno misijo, delajo v dobro države, pa ne morejo voliti. Skupine ljudi ne morejo voliti, ampak so poslane na mednarodne misije s strani države. Te kršitve se znova in znova pojavljajo in nič se ne spremeni. Zdaj bo seveda nekdo rekel, da saj tu gre za manjše skupine – niti ene kršitve volilne pravice v tej državi ne bi smelo biti in je nedopustna! Niti ena! Ne na račun sistemskega urejanja oziroma neurejanja. Ampak to se pri nas dogaja, zato ker verjetno nekomu niti ni v interesu, da te skupine prihajajo na volišča. Grem naprej. Varuhinja ugotavlja na kar veliko področjih, da se različne pobude glede problemov, če gledamo procentualno, na posameznih področjih povečujejo. Redkokje vidimo, da se stvari zmanjšujejo, predvsem gre za več primerov. Danes je bilo že govora o področju dela, družine in socialnih zadev. To je bilo kar leta nekako primat Socialnih demokratov. Danes sem tudi iz njihovih vrst slišala, kako je to velik problem. Dobro jutro! Kaj ste pa počeli? Bom konkretna. To je eno najbolj občutljivih ministrstev za državljanke in državljane. To seveda ne leti na to trenutno sestavo, ker se pač še ni mogla odzivati, ampak bolj za nazaj. To je eno najbolj občutljivih področij in tu bi morali biti, kar se tiče informacij, kar se tiče odgovorov državljanom, kar se da senzibilni, občutljivi in ne nazadnje tudi hitri, ti ljudje rabijo hitre informacije, hitro pomoč. Kaj se dogaja? Varuhinja ugotavlja, da se štiri leta neki državljanki ni odgovorilo. Varuhinja ugotavlja, da se telefonski pogovori niti ne evidentirajo in se potem ne ve, ali je posameznik sploh urgiral ali ni urgiral. Glejte, čisto take osnovne zadeve v naši državi niso urejene. Bilo je kar nekaj rečenega glede nezaposlenih, glede socialne podpore, če lahko tako rečem, glede nizkih plač, jaz se bom pa ustavila pri invalidskih upokojitvah, spoštovani. V državi imamo ogromno invalidskih upokojitev. Ti ljudje so načeloma izgubljali zdravje na delovnih mestih, največkrat gre za okvare, ki so posledica opravljanja dela. Ampak mi imamo tu povsem neurejen sistem. Name se obračajo ljudje, ki imajo invalidske pokojnine 240 evrov. 240 evrov! Se pravi, manj kot tisti, ki je na zavodu, brezposeln in morda nima opravljene niti ure dela. Na drugi strani imamo ljudi, ki so delali, so prispevali tudi v blagajno takrat, ko so delali, pa dobijo 240 evrov. Kaj mi pišejo, da povem naprej? Ne govorijo samo o tem, kako težko je preživeti z 240 evri – mislim, da bi bilo to neokusno, da začnem s takšno razpravo in da govorimo o tem, kako težko, kako nas boli, ker so to samo besede za nek priročnik, ki se dobro sliši. Ampak ti ljudje se danes ukvarjajo s tem, da imajo potrebo po zdravljenju, ker so invalidsko upokojeni zaradi zdravstvenih težav in ker morajo iti na drug določen kraj, ker tega nimajo v svoji občini oziroma so tam pač pričeli tudi zdravljenje, jim danes po novem zavod več ne bo vračal niti potnih stroškov. In me sprašujejo, kako naj nadaljujejo zdravljenje, ker si oni tega ne morejo privoščiti. Za njih je potni strošek ob takšni pokojnini previsok. Ali je kdo tu, ki tega ne razume? Mislim, da ne. Take stvari bi se morale takoj, urgentno začeti reševati. Kot drugo, kar je zelo zanimivo in morda, upam, da so si tudi s strani nasprotnega pola dobro ogledali poročilo, ko varuhinja govori o Zakonu o zdravstveni dejavnosti. Tukaj je prišlo do nekih sprememb, vendar tudi varuhinja ugotavlja, da še vedno ni pravičnega dostopa pacientov do zdravstvenih storitev. To imate lepo napisano tudi na strani 353 in dovolite, da skrajšam, kar je zapisano. Zakaj se naš zdravstveni sistem ne odpre? Zakaj ne omogočimo konkurence, pregledamo storitve, posamezne cene in omogočimo, da na trg pride več ljudi s storitvami in s tem omogočimo tudi skrajšanje čakalnih vrst? Zakaj se dogaja, da nekdo, ki gre po zdravstveno storitev v sosednjo državo, se to plača stoodstotno in se povrne denar, če pa greš k nekomu v Sloveniji in ta nima koncesije, pa to ni plačano. Veste, kaj bodo začeli ljudje delati? Hoditi bodo v sosednjo državo in bodo rekli, tole se mi je tam zgodilo, dobili bodo storitev in seveda bo ta plačana. Brez čakalne vrste. Glejte, tak sistem imamo mi. Če ne verjamete velikokrat nam, ko o tem govorimo, verjemite varuhinji. Je bilo že danes povedano, da tu ne gre za politično osebnost, ampak gre za nekoga, ki deluje nad nami. Naprej. Povedano je bilo nekaj o romski problematiki. V stališčih Levice, če sem prav poslušala. Spoštovani kolegi, vabim vas tudi, da se enkrat pa udeležite pa greste z mano tudi na območje – tam ali pa območje, kjer je okoli ljudi romsko naselje, pa obiščemo skupaj neromsko prebivalstvo. Pa boste videli, s kakšnimi težavami se tudi srečujejo in ukvarjajo dnevno. Ne morejo v službe zjutraj, ker so cele noči ropoti, težave, streljanja, glasba. Otroci zjutraj ne hodijo v šolo. Ampak veste, kje je problem? Problem je v tem, da naša država nima niti osnovne statistike. Mi bi zakonsko reševali ta problem, nimamo pa osnovne statistike. V prejšnjem mandatu sem na to opozarjala, prosila za podatke – pa jih nimamo! Nimamo niti podatkov, koliko romskih otrok obiskuje osnovne šole, koliko jih osnovno šolo konča! Kot osemletko; ne, da hodi osem let v šolo – oziroma devet let. Nimamo teh podatkov. Mi imamo ogromno nekih projektov, ampak kakšna je evalvacija, če nimamo osnovnih podatkov. To je samo zato, ker govorimo o tem, da nekaj dajemo, da dajemo ogromno sredstev za reševanje romske problematike, nihče pa tega zares ne želi rešiti. Kajti če bomo želeli to res rešiti v tej državi, moramo začeti pri osnovah. Podatki, koliko Romov je v Slovenijo, koliko ilegalnih naselij je v Sloveniji, koliko otrok romskih obiskuje osnovno šolo, koliko jih konča, koliko jih je na trgu dela, koliko obdrži delo in tako naprej. Pa ne bom zdaj nadaljevala. Ko bomo to imeli, se bomo lahko pogovarjali o ukrepih in tudi programih in takrat tudi ocenjevali posamezne programe, ki so danes težki tudi milijon evrov. Po milijon evrov dajemo za posamezne programe za zaposlovanja, nihče pa ne zna odgovoriti, kakšen je bil učinek. Jaz spoštujem varuhinjo, ker se je tukaj pri teh problemih ukvarjala z obema stranema. Kajti samo tako bomo prišli tudi do ključnih rešitev. Tako, spoštovani, z veseljem gremo kdaj tudi skupaj in boste videli – na to temo sem tudi organizirala javno tribuno v upanju, da bomo naredili korak naprej, pa ga nismo. Pač, razočarana – tako kot mnogi v državi, ampak upam in iskreno upam, da bomo enkrat tudi tukaj prišli korak naprej. Skratka, tukaj bi zaključila. Še enkrat, spoštovani kolegi iz Vlade, saj ne gre za to, da mi ponavljamo to, kar je zapisano v poročilu. Praktično vsi predvsem črpamo iz poročil pa tega, kar nam državljani in državljanke povedo na terenu, ampak res upam in si želim, da nekoč, ko bom obiskovala ponovno volivke in volivce na terenu, na njihovih domovih ne bom srečevala objokanih ljudi, ki kažejo izpiske, koliko dobijo na mesec, ki kažejo, kaj so delali v svojem življenju in ki me sprašujejo, na kakšen način naj preživijo. Poskrbimo najprej za lastne državljane. Poskrbimo za to, da se ne bodo kršile človekove pravice v naši državi našimi državljani in državljankami. Najprej poskrbimo za lastne državljane. Upam, da bo to izhodišče te koalicije tudi v prihodnje, kajti včasih imam občutek, da je vredno vse prej kaj drugega kot to, kako živijo naši ljudje, naši davkoplačevalci in naši otroci. Kajti, danes se nam dogaja tudi dvoje; na eni strani odhajajo mladi v tujino po delo za boljše življenje, na drugi strani izgubljamo oziroma nas zapuščajo upokojenci. Pa ne zato, ker si želijo stran iz te lepe dežele, ampak ker v Sloveniji ne morejo plačevati doma za upokojence in morajo iti v sosednje države. To je Slovenija! Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec dr. Milan Brglez. Pripravi naj se poslanec Soniboj Knežak. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana varuhinja, Vlada, kolegice in kolegi! Tisto, kar zame vsako leto pomeni razpravo o človekovih pravicah in razpravo o poročilu, je neko izkazovanje naše senzibilnosti ali pa občutljivosti za vprašanje človekovih pravic. Na nek način je tudi dolžnost, ki jo imamo glede na to, v kakšni državi živimo in kakšno je mesto človekovih pravic znotraj naše ustavne ureditve. Na drugi strani pa s tem izkazujemo, in to sem se počasi začel vedno bolj prepričevati in zadnje dni me še toliko bolj opozarjajo na to – govorimo o nespornem temelju zahodne in evropske civilizacije. Ja, vprašanje človekovih pravic je nesporni temelj evropske in zahodne civilizacije! Zato je seveda človekove pravice potrebno razumeti tako v njihovi univerzalnosti kot v njihovi partikularnosti in treba jih je razumeti tudi na tej točki, ko obstajajo konkretne pobude in treba jih je razumeti tam, kjer imamo včasih zadeve malo manj jasno razdelane ali pa znotraj države proaktivne oblikovane politike človekovih pravic. Tako bi znotraj tega poskušal svojo razpravo nekako umestiti. Najprej to, da je dopolnitev zakona leta 2017 glede Varuha človekovih pravic omogočila in bo omogočila tudi bolj proaktivno vodenje notranje politike človekovih pravic v sami instituciji varuha tako s svetom, tako s centrom za človekove pravice kot z ostalimi zadevami, ki so se pravzaprav že prej pokazale kot pilotno dobre, pa bodo sedaj lahko delovale. Na drugi strani gre za spodbudo državnim organom in ministrstvu in tudi državi kot taki, da bi mogoče tudi ona prispevala svoj del vodenja te politike v notranjo, bom rekel v oziru do lastnega ljudstva, kot je rečeno, čeprav tukaj so neke omejitve, ki pa jih vseeno moramo razumeti v trenutku, ko govorimo o človekovih pravicah. In dve osnovni. Prva in osnovna, ki jo razumemo znotraj pravnega urejanja človekovih pravi, je, da gre vedno za razmerje posameznika do države. Ne gre za neposredno razmerje dveh posameznikov med sabo. Tudi zaradi tega je institucija varuha toliko pomembna, ker lahko tudi ta vidik pravzaprav lažje prime kot kdorkoli drug ,in torej, če prihaja do kršitve, potem mora država za to poskrbeti, da do te kršitve ne pride, ki se je pa dejansko zgodila med posamezniki – pa da razumete te posameznike lahko kot pravne in fizične osebe na najbolj splošen način. To je ena. Drugo. Ni, razen tiste, ki se jih ne sme nikoli odpraviti, absolutnih človekovih pravic. Moja pravica ne more biti absolutno zagotovljena na račun pravic drugih. To, ta meja, ta meja mora obstajati in ta meja je pogosto kršena ravno zaradi tega, ker imamo to egoistično podstat, lahko rečemo tudi v zahodni civilizaciji, na takšen ali drugačen način sistemsko vgrajeno. In je treba te zadeve le razumeti do določene mere in potem ne moremo reči, da za človekove pravice skrbimo samo v odnosu do nekaterih kategorij in s tem izključevati vse ostale. Ne, veljajo tako v notranji kot v zunanji politiki. Zaradi tega mi je to vsakoletno poročilo najbližje tistemu, kar države naredijo v univerzalen periodičnem pregledu, in ta trenutek vodimo Svet za človekove pravice. Karkoli počnemo blizu ali pa vsaj tudi na simbolni ravni glede tega vprašanja, je pravzaprav pomembno. Jaz sem ponosen, da vodimo Svet za človekove pravice. Včasih nisem ponosen, kar v zvezi s tem, kako premalo mislimo, kako so druga vprašaja pravzaprav s tem povezana in kako tudi teh vprašanj ne znamo prenesti na tisto raven, kjer je pa ta trenutek ta bitka največja; in to je, dajmo reči znotraj Evrope, včasih znotraj Sveta Evrope, ali pa znotraj Evropske unije. Tako mi je ta ustavna pogojenost človekovih pravic zelo, zelo pomembna. In še toliko bolj je pomembna, če razumemo, kaj dejansko ta naša ustava pravi. Namreč, zakaj mora ta država biti aktivna na področju človekovih pravic? Zaradi tega, ker ima preprost ustavni temelj, ki govori o tem, da je vedno treba upoštevati najvišji standard; Bodisi, da je ta opredeljen v naši ustavi, bodisi z mednarodnimi dokumenti oziroma mednarodno pravno. Mislim, da s tem ni mišljeno samo tisto mednarodno pravo, ki bi nas zavezovalo zgolj pogodbeno, ampak tudi tisto, ki je preraslo v mednarodno običajno pravo. Tako se vedno gleda najvišji temelj. Tudi zaradi tega smo imeli včasih pri soočanju ali pa omejevanju določenih pravic takšne probleme, ker je ta temelj daleč najvišji in ker ga moramo po svoji ustavi aplicirati do vsakega, ki pride na ozemlje Republike Slovenije. In to brez izjeme! Brez izjeme. Torej ne govoriti o tem, ene ja, druge ne, ker to je že v nasprotju z osnovno logiko človekovih pravic. Poskrbeti moramo za vse in prav je, da poskrbimo za vse, ampak to ne pomeni, da kogarkoli privilegiramo ali pa deprivilegiramo. Je pa res, da so človekove pravice vedno odvisne in so bile odvisne od boja za te pravice, aktivnega zahtevanja teh pravic. Utopično je, da so kar dane same od sebe in da se na tem področju nič ne bo spremenilo. Vedno se je potrebno aktivno zavzemati zanje in zaradi tega je ta institucija pomembna, zaradi tega so priporočila pomembna. Zaradi tega si poslanci nikoli niti drznemo ne, da bi jih spreminjali, ker je to tisto, kar je nekako naša dolžnost, da naredimo v odnosu glede na to, kakšno mesto pač človekove pravice v naši ustavi imajo. Tako ne zdaj tega razumeti kot neko strašno polemiko, ampak to je logika, ki bi morala na področju človekovih pravic vladati in na katero je vedno znova treba opozarjati, zato da se jih ne skuša zlorabiti za namene, zaradi katerih pač niso bile izborjene. Seveda podpiram vsa priporočila, bom glasoval za njih, ampak je pa to zelo pomembno predstaviti. Delno sem mogoče še toliko bolj pod vtisom včerajšnje razprave, ki mislim, da je v marsičem se odmaknila od tega ideala, ki ga pa v političnem sistemu človekove pravice tudi predstavljajo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Soniboj Knežak. Pripravi naj se poslanec Primož Siter. Izvolite.
Hvala, podpredsednik. Spoštovane kolegice, kolegi, spoštovana varuhinja človekovih pravic! Naj vas v začetku te moje razprave pohvalim vas in seveda vso ekipo za vaše uspešno opravljeno delo tako v letu 2017 kot tudi v celotnem vašem mandatu, ki ga zaključujete. 4 tisoč 500 zadev, ki ste jih obravnavali v letu 2017, od tega dobrih 3 tisoč pobud; in tisto, kar šteje, vsaj zame, je podatek, da ste kar 87 % teh pobud tudi uspešno zaključili. To so dovolj zgovorni podatki o uspešnosti vašega dela. Prepričan sem, da je Slovenija tudi zaradi vašega dela danes bolj prijazna predvsem na področju človekovih pravic. Iskrene čestitke. Sam sem letos prvič v vlogi poslanca in sem se tudi prvič resneje seznanil s tem vašim poročilom in moram reči, da sem ga res z veseljem prebral. Je pa tako, kot se omenili v vašem nagovoru, to res ni branje za zvečer, ker – potem ko si misliš, da smo le neka urejena država – je to v vašem poročilu nekako nastavljeno ogledalo dejanskega stanja v naši družbi. Verjamem in upam tudi to, če že ni, bi pa moralo biti obvezno branje tega vašega poročila za nas, poslance in v prvi vrsti za vlado in ministrstva, ki so v teh poročilih večkrat omenjena. Omenjena žal mnogokrat v neki negativni konotaciji, kar je ena od zadev, ki me je v tem poročilu, moram reči, presenetila. Ni mi namreč razumljivo oziroma si ne morem predstavljati, da je neodzivnost ministrstev na vaše pobude in še posebej takrat, ko so zadeve med več resorji na tako nizki ravni. Upam tudi, da so to, upam in tudi pričakujem, da so pristojni ministri prebrali to poročilo in da se vsaj v delu, kjer so omenjeni njihovi resorji, bodo potrudili, da bo odzivnost v naslednjem mandatu bistveno boljša. To mislim, da lahko relativno z manj stroški in z malo več volje tudi uresničimo. Tem za razpravo v tem poročilu vašem je seveda mnogo. Nekaj so jih že odprli kolegice in kolegi, me pa veseli, da je aktualna koalicija v svojem programu kar dobršen del teh kritičnih področij zapisala in prepoznala in to je zapisala tudi v svoj program prioritet, ki naj bi jih uredila v tem mandatu. Da se ne bom ponavljal, nekaj področij bom izpustil, o katerih sem mislil tudi razpravljati. Bi se na kratko dotaknil delovnopravnih zadev, in sicer področja neplačevanja plač in prispevkov za socialno varnost. Ker je bilo sicer v zadnjem obdobju sprejetih kar nekaj teh zakonskih sprememb in varovalk, pa vendar se srečujemo še vedno kar z velikim številom kršiteljev. Tisto, kar je zame nesprejemljivo, je tudi, da se med kršitelji najdejo tudi državna podjetja; Pošta Slovenija, kot ste notri omenili. Za prispevke je bil, ne vem [[…]]Njihovo pogodbeno podjetje ni plačevalo – čisto konkretno čistilki in tega. Skratka, ta področja čiščenja in tudi, če se malo navežem tudi na varovanje, to velika podjetja, pa tudi državne firme v glavnem outsourcajo, se pravi najemajo zunanje storitve. Dokler bo ta zadeva, bodo firme, ki opravljajo tovrstne storitve, tekmovale samo z nizkimi cenami na plečih res mizernih plač. Mislim, da skoraj ni človeka v področju varovanja in čistilk, da ni na tem robu oziroma na minimalni plači. Tu razmislek predvsem za državne firme. Mislim, da ni tak strošek, da končno tudi očiščene pisarne, bolnice in vse tisto, kar potrebujemo. Menim, da to ne bi bil tak strošek, da bi se ta storitev izvajala tudi vsaj znotraj javnih ustanov. Drugo je agencijsko delo. To je eno izmed področij, kjer se je tudi v zadnjih letih, to je področje, kjer sem tudi sam delal na kadrovskem delu. Moram reči, da se je v zadnjih letih precej spremenilo, tudi z zaostritvijo pogojev za pridobitev statusa za agencije, veriženje pogodb pa vse to se je v zadnjih letih prepovedalo, pa še vendar imamo kar precej zadev, kot ste jih tudi sami v sporočilu omenili – državna podjetja, Luka Koper, IPS podjetja [[…]]To je zame novodobno suženjstvo, da čakaš, kot v filmih so čakali pred tovarno, pa je prišel pa jih je zjutraj izbral: ti, ti, ti pridi, tebe ne rabim. To se mi zdi, da za državna podjetja v današnjem času ni sprejemljivo. Isto tudi – primer Revoza. To je podjetje, malo se spomnite, mi smo leta nazaj dali več desetmilijonsko spodbudo za zaposlovanje pri nas, pa beremo o diskriminatornosti oziroma razliki med plačili agencijskih in njihovih delavcev. Vem, da bi lahko del teh težav razrešili, tako kot ste tudi sami v poročilu omenili, z zaostrenim nadzorom inšpekcij za delo. Tako me tudi veseli, da se tega zavedamo tudi v koaliciji in da smo na Odboru za delo, družino tudi sprejeli sklep, da se bo število inšpektorjev v tem obdobju povečalo in da bomo zagotovili tudi sredstva za delo teh inšpekcijskih služb. Če še zaključim s problematiko paketa starejših. Spodbuden podatek, da se v Sloveniji starostna doba dviguje – lep, spodbuden podatek, ne bi smel biti problem. Hkrati me pa skrbi, da na področju storitev, ki jih bo zahtevala ta starajoča se populacija, nismo dovolj naredili oziroma država ne sledi temu na področjih, kjer bi jih morala, to se pravi, na področju nudenja storitev, domov za starejše. Predvsem v poročilu ste omenjali izboljšanje razmer, opozorili na izboljšanje razmer v domovih za starejše. Tudi na odboru pa danes bom ponovno poudaril, Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve je dalo prehodno obdobje, mislim, da do leta 2020, kjer je postavilo neke normative in standarde za te domove starejši. To naj bi bile v glavnem enoposteljne ali pa dvoposteljne sobe. Konkretno iz primer doma starejših, ki ga imamo v Hrastniku, kjer smo bivši dijaški dom preuredili v dom, tega standarda, v kolikor ne bo država namenila sredstev za to, čez dve leti, ko poteče ta rok, ne bomo mogli tega izpolniti. Tega se zaveda tudi občina. Tako je tudi del sredstev, ki bi jih običajno morala država kot ustanoviteljica domov, smo jih mi že financirali sami, ampak če ne bo v proračunskih sredstvih, ki bodo namenjena za izgradnjo domov in da bo to prepuščeno samo koncesionarjem oziroma privatnikom, sem trdno prepričan, da bomo imeli še velike težave v naslednjem obdobju na tem področju. Del tega, kar ste omenili, če sem že pri starostnikih. Mi smo, mislim da, pred desetimi, petnajstimi leti, sprejeli pokojninsko zakonodajo, ki je dala tiste želene učinke, ki so jih hoteli, na strani neke stabilnosti za izplačilo pokojnin zavoda, hkrati smo pa s to pokojninsko reformo, ki je povečala postopoma starost oziroma odmerno dobo na 24 let, povečala starost, pa naredili to, da danes, ko je treba iti v penzijo, država ustvarja neke sistemske reveže. Penzija, odločba je za 40 let dela, 500 evrov, pa kakšen evo še nad tem, mislim, da je tukaj podatek, če ga še povem, za 280 tisoč upokojencev, ki živijo na pragu revščine, mislim, da nam to ni v ponos, da moramo na tem področju zagotoviti pogoje, da bo generacija, ki je to družbo pri nas ustvarila, da bo lahko normalno preživela. Smo ravno v obdobju, na kar sem na odboru opozoril, pa se srečujem dnevno z upokojenci; zmrzujejo, ker nimajo sredstev, da so v urejenih stanovanjih, kjer imajo centralno ogrevanje, pa si ga ne morejo privoščiti, ker nimajo pokojnin, da bi lahko pokrili ta strošek. Če se samo še dotaknem področja dostopnosti do storitev, ki ste ga tudi omenili, pa starejšo populacijo. Ne mislim samo tistih elektronskih, ker ta del naše družbe ni ravno računalniško pismen, tako kot država največkrat pri teh administrativnih postopkih pričakuje. Predvsem mislim tu na ukinitev določenih storitev, ki jih imamo za te državljane. Povsem nedopustno, vsaj z mojega vidika, je, da ukinjamo poslovalnice Pošte, to je državno podjetje. Ne more biti edin cilj Pošte Slovenije, ali konec leta ustvari dobiček. Pošta Slovenije opravlja tudi pomembne storitve za državljanke in državljane. To bi morali pri tem tudi upoštevati. Ali bomo imeli samo še v nekaj mestih pa nekaterih večjih krajih te storitve, državne storitve? Zato mi je nesprejemljivo. Da ne govorim, da je ista zadeva pri bankah. Skratka, če počasi zaključim, še enkrat zahvala za vaše opravljeno delo. Vaši ekipi pa vse dobro, karkoli boste že počeli tudi v naslednjem obdobju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Primož Siter, za njim bo dobil besedo mag. Marko Koprivc. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Kolegice in kolegi, spoštovana varuhinja! Dobrodošli v Državnem zboru še z moje strani. Vesel sem, da današnja debata vedno gravitira k tej najbolj pereči težavi, s katero se soočamo danes in tukaj v Sloveniji, in to je revščina. Upal bi si jo uvrstiti čisto na vrh prioritet ali pa na vrh izzivov, ki nas v socialni državi se tičejo in od nas terjajo takojšnjo akcijo, takojšnjo intervencijo. Še najbolj boleč pa je podatek oziroma so statistike, ki pričajo o revščini med zaposlenimi. Živimo v času, ko iskanje nekih stranpoti v delovnopravni zakonodaji postaja vse bolj in bolj in bolj intenzivno in vse bolj in bolj prisotno. Imamo na eni strani ta pereč problem prekarnega dela, s katerim se soočamo zadnja leta in vse bolj. Tukaj so kršitelji zelo inovativni. Iščejo nove in nove načine, kako prekarno delo upravičujejo, kako prekarno delo na novo poimenujejo, da mu ne rabimo reči prekarno delo, da mu ne rabimo reči izkoriščanje, da mu ne rabimo reči kršitev človekove pravice dostojnega plačila za opravljeno delo, človekove pravice socialne in zdravstvene varnosti, človekove pravice dostojnega življenja. Poznamo espeizacijo delovnih procesov, potem je nova kreativna rešitev novo kreativno poimenovanje prišlo z agencijskim delom. Pa je prišlo novo poimenovanje s franšizami, težave poznamo iz Luke Koper, težave poznamo iz trafik, težave poznamo z espeizacijo; so vse povsod drugje. Sedaj smo priča novi kreativni rešitvi, ki je minimalna urna postavka, ki ni drugega kot odgovor spodbujanja prekarnega dela vizavi rešitvam z dvigom minimalne plače za dosego nekega dostojnega plačila, socialne varnosti in vsega, kar s kvalitetno opravljenim, marljivim delom delovnega človeka v kompletu pač mora priti. Zato izkoristim to priložnost in poudarim nujnost naslavljanja te težave. S tem ste se soočali v svojem mandatu in verjamem, da se bo vaš naslednik oziroma naslednica moral in ga oziroma jo pozivam, da to stori z vso resnostjo in predanostjo. Ena težava pa v kontekstu delovnopravne zakonodaje oziroma terena nespoštovanja le-te – in danes smo na nekaj koncih ga že omenili – , je pa problem invalidov. Zopet en tak klasičen primer odrinjene skupine; skupine, ki je že tako ali tako družbeno deprivilegirana. Kot družba bi se morali truditi invalidom omogočiti normalno življenje, normalno delo, v kolikor so sposobni in lahko in želijo prispevati – že v samih infrastrukturnih rešitvah če hočete, ali kakorkoli. Pa je tudi tu ogromno primerov nespoštovanja delovnopravne zakonodaje ali pa, če izkoristim oziroma uporabim termin naših južnih sosedov »hvatanje krivina«, ki ga vsi dobro poznamo in ga zelo dobro poznajo tudi zaposlovalci. Dva taka primera grobih situacij, ki zelo jasno kažejo na kršenje človekovih pravic in spodbujanje revščine, so, recimo, delovni invalidi. Recimo, predstavljajte si čistilko ali pa kuharico, ki nenehno ponavlja določene gibe, kar vodi v njeno invalidnost. In potem z odločbo ZPIZ ne sme več opravljati tovrstnega dela, ne sme biti več v teh prisilnih držah – takih invalidov, mimogrede, je vse več –, odločba pride, potem pa se delodajalec zelo prefrigano odloči oziroma ugotovi, da nima ustreznega delovnega mesta, in tak človek se potem znajde z odpovedjo v žepu na zavodu za zaposlovanje. No, potem pa pride do nadomestila za invalidnost, ki pa znaša 60 % invalidske pokojnine. Mi smo o tem že na dolgo in široko razpravljali na odborih, ko smo obravnavali to poročilo, tudi tam smo servirali zanimive številke. Povprečna invalidska pokojnina je bila letos junija 497 evrov, zdaj pa preračunajmo 60 % te vsote. In drugi tip grobih kršitev delovnopravne zakonodaje ter grobih kršitev človekovih pravic pa je položaj invalidov, ki so vključeni v programe socialnega vključevanja na podlagi Zakona o zaposlitveni rehabilitaciji in zaposlovanju invalidov. Ti dobijo za svoje delo od 5 do 15 % minimalne plače, torej od 40 do 120 evrov. Največji problem tega pa je, da so ti ljudje vključeni v delovni proces, ki je v bistvu tržni proces, ki generira dobiček. Invalidi, ki so vključeni v delovni proces, ki nekomu drugemu generira profit, dobijo od 40 do 120 evrov! Pod neko pretvezo socialnega vključevanja se vzpostavlja nek prostor za, zelo jasno rečeno, izkoriščanje ranljive skupine. Zavedam se, da je to zelo široko polje, ki ga ne moremo danes rešiti in bo zahtevalo konkretno akcijo s strani Državnega zbora, s strani civilne družbe, s strani instituta Varuha človekovih pravic v prihodnje. Verjamem, da nam bo uspelo korak, dva v tej smeri narediti. Je pa prav gotovo dober korak, s katerim lahko startamo v tej smeri, da pokažemo s prstom tudi na te nepravilnosti, ki sem jih zdaj naštel, torej izkoriščanje delavcev na vseh ravneh, še najbolj tistih, ki so že v osnovi deprivilegirani, bodisi invalidi ali prekarni delavci, je sprejemanje in podpora Zakona o minimalni plači. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec mag. Marko Koprivc. Pripravi naj se Jože Lenart.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Spoštovana varuhinja, spoštovani predstavniki Vlade, spoštovani poslanke in poslanci! Dotaknil bi se še ene teme, za katero mislim, da je zelo pomembna, pa danes o njej še ni bilo veliko govora, in sicer varstvo pravic narodnih skupnosti v Republiki Sloveniji. Dejstvo je, da imata naši priznani avtohtoni narodni skupnosti, tako italijanska kot madžarska, visoko zagotovljene pravice vsaj na sistemski ravni, ki so bile nekako dogovorjene že med našo prejšnjo državo in Italijo oziroma na drugi strani Madžarsko. Kljub temu pa to nikakor ne pomeni, da vse zadeve funkcionirajo tako, kot bi morale. Na nek način še vedno zagotovo na določenih področjih obstajajo odstopanja od sistemske ravni pa do konkretnega udejanjanja v praksi. Gredo pa stvari na bolje. To lahko vidimo tudi iz samega poročila varuhinje, kjer je bilo letos izpostavljenih zgolj nekaj priporočil s tega področja. Naj omenim eno priporočilo glede vključitve v Odlok o kulturni dediščini tudi italijanske narodne skupnosti. Govorimo konkretno o področju solinarstva. In pa drugo – problematika financiranja javnega RTV servisa, konkretno programa za italijansko narodno skupnost. Za obe zadevi je bilo s strani področnega resornega ministrstva že na komisiji zagotovljeno, da se bodo uredile oziroma da se že urejajo. Naj izpostavim posebej tudi izvajanje ukrepov Vlade na področju dvojezičnosti. To je zelo pomembno, zelo pomembni ukrepi so in tudi na tem področju je bilo letos več ali manj vse izvedeno v celoti, nekih konkretnih pripomb ni bilo. Vseeno pa je treba biti do tega področja zelo senzibilen in pozoren, namreč kot vemo, je potrebno pravicam – za izvajanje pravic ranljivih skupin – posvečati posebno pozornost. Teh pravic nikoli ni preveč. Na vsak način je pravilno, da se manjšine in ostale ranljive skupine na nek način pozitivno diskriminira. In področje, o katerem smo sicer včeraj veliko govorili – sovražni govor. Tudi sovražnega govora so, žal, narodne skupnosti vse prevečkrat deležne. Na to moramo biti pozorni in mislim, da bo treba v prihodnosti ravno temu področju posvetiti posebno pozornost. Toliko zaenkrat. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Jože Lenart. Pripravi naj se poslanka Nina Maurovič. Izvolite.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovana varuhinja, obsežno poročilo zajema – in veliko je vaše delo okrog tega. Moja razprava bo temeljila na ožjem področju, in sicer ena od temeljnih človekovih pravic je sojenje v razumnem roku. To področje se v veliki meri dotika človeka in se ga verjetno niti ne zavedamo dovolj. Leta 2005 sta slovensko sodstvo in Vlada doživela hud udarec iz Strasbourga. Tamkajšnje Evropsko sodišče za človekove pravice, katerega sodbe Slovenija mora spoštovati, je namreč odločilo, da je dolgotrajnost sodnih postopkov v Sloveniji sistemski problem. Za dolgotrajne postopke je torej odgovorna država, saj ne zagotavlja primernih pogojev za sojenje v razumnem roku. Prepričan sem, da je bilo leto 2005 neke vrste mejnik slovenskega sodstva, da na tem področju pospešeno izvaja ukrepe za izboljšanje. Koliko nam je na tem področju v tem času dejansko uspelo, je delno razbrati iz poročila Varuha človekovih pravic. Veliko problemov je v poročilu še vedno navedenih, prav tako iz današnjih poročil in razpravljavcev. Razumeti je, da se je stanje na posameznih področjih celo poslabšalo. V medijih dnevno spremljamo bombastične naslovnice, ki opozarjajo na neučinkovito sojenje, na nerazumno dolge roke, na trpljenje strank, človeka v postopkih. Torej psihično, finančno, materialno in še bi lahko tu kaj navedli. Kje so torej dejanski vzroki, zakaj jih ne znamo reševati? Pa saj vendar imamo vedno več vladnih in nevladnih institucij z vedno več zaposlenimi, da bi učinkovito reševali to področje. Prave učinkovitosti pa še vedno ni zaznati. »Sistemski problem«, je odločilo Evropsko sodišče za človekove pravice! Spremljamo stanje na tem področju v državah Evropske unije, kjer nam pristojni iz različnih držav zagotavljajo, da so pri njih roki razumni na vseh področjih. Da je sodstvo učinkovito. To lahko spremljamo s številnimi medijsko podprtimi izjavami, kar lahko vsi spremljamo. Kako to dosežejo? S sistemsko urejenostjo, predvsem pa z odločnostjo strokovnih delavcev na tem področju, ki dosledno upoštevajo zakonodajo in jih zakonodaja tudi ščiti. Torej, poglejmo si njihove modele, ugotovimo, kje so sistemska odstopanja, in jih odpravimo. Prepoznajmo in odpravimo vzroke, ki nam preprečujejo, da bi bili učinkoviti v dobro človeka, to je vendar naša skupna dolžnost, spoštovani poslanke in poslanci, spoštovani predstavniki vlade in institucij. Ali smo kos nalogi, da v tem mandatu naredimo konkreten premik? Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima poslanka Nina Maurovič, pripravi naj se poslanka mag. Karmen Furman. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovane in spoštovani! Danes je bilo že večkrat povedano, da so človekove pravice temelj in osnova vsega. Zagotovljena so nam ravno zaradi tega tudi z ustavo. Nesporno o tem ni nobene debate in pri človekovih pravicah se pravzaprav vse začne. Veste, jaz prihajam v politiko iz precej drugačnega sveta, reče se mu pa gospodarstvo. V gospodarstvu ni razprav, ni debatiranja, ni ur, dni, tednov, mesecev pogovorov o stvareh, ki so osnova, o stvareh, ki so ključne; in to so vhodne informacije, katere imamo. Na podlagi teh informacij, izidov, rezultatov se vedno v gospodarstvu takoj ukrepa. In pred nami je informacija. To je to: 400 strani dolgo poročilo varuhinje človekovih pravic. To poročilo je bilanca stanja naše družbe, naše države, našega upravljanja, naše delovne uspešnosti. Kaj mi počnemo? Mi pa razpravljamo. Oprostite, ampak ljudje, ki te prenose gledajo in poslušajo, si verjetno v tem trenutku ne morejo misliti prav veliko dobrega, ker kako naj bo nekdo, kateremu so kršene osnovne temeljne pravice, zadovoljen s tem, da poslanci, ki smo njegovi zastopniki v Državnem zboru, ob 400 straneh dolgem poročilu kršenja človekovih pravic še vedno debatiramo. V gospodarstvu štejejo samo rezultati in nikoli in nikdar se osebno ne bom zadovoljila s tem, da rezultatov ne bi bilo. Drage poslanke in poslanci, Vlada, če želimo rezultate, moramo zavihati rokave. Takoj, ker v rokah imamo mehanizme, s katerimi lahko ljudem omogočimo veliko bolj dostojna življenja. Mi imamo v rokah te mehanizme. Spoštovana varuhinja človekovih pravic je povzela: »Ljudje želijo živeti od dela.« In: »Kje sta poštenost in pravičnost?« Ob teh stavkih in besedah bi nas pravzaprav moralo biti pošteno sram. Poleg vseh kršitev, ki jih poročilo navaja, je ena od največjih težav v tej državi povezana z dostojnim delom. S preštevilnimi kršitvami delovnopravne zakonodaje, ki državljanom odvzemajo njihovo osnovno dostojanstvo. Zato, da mene in tudi vas naslednje leto ali pa čez štiri leta ali pa čez deset, petnajst let, ponovno ne bo globoko sram ob prebiranju poročila Varuha človekovih pravic, vas vse pozivam, da ukrepamo takoj. Naj nam bo to poročilo osnova za naš poslovni načrt, če mu lahko tako rečemo. Lotimo se že enkrat sodnih zaostankov, delovnopravne zakonodaje, ki bo učinkovito ščitila vse, tako delavca kot delodajalca. Sankcionirajmo kršitelje hitro in učinkovito in naj bo to za zgled tistim drugim lumpom, ki bi jim takšne stvari mogoče prihajale na pamet. Uredimo že enkrat te državne informacijske sisteme, da ne bomo potrebovali stotin inšpektorjev zaradi tega, ker bi mnoge postopke in preverbe pravzaprav lahko zgenerirali že zdavnaj popolnoma avtomatizirano, smo v letu 2018. In še in še. Vse nam piše v letnem poročilu. Pravzaprav je dovolj, če preletimo samo kazalo. Bodimo praktični, bodimo hitri, bodimo učinkoviti. Vse to so lastnosti, ki so v gospodarstvu najbolj čislane. Če nam res gre za dobrobit državljanov, bomo pri vseh teh vprašanjih vsi stopili skupaj in to brez populističnih eskapad. Zaradi tega, ker so najmanj degutantna, če ne popolno nekoristna za državljane. Zato vas lepo prosim, začnimo že enkrat malo manj debatirati. To je nekaj, kar me po dveh mesecih tu najbolj žuli. Razumem, da je to mehanizem, ki ščiti demokracijo, ampak hkrati ga mi ne smemo zlorabljati. Ni treba prijavljenega časa vedno porabiti popolnoma do konca, če smo že zdavnaj vse povedali, ker tudi to je vrlina dobrega retorika. Raje ta dragoceni čas porabimo za dejansko delo, če pa že debatiramo, se moramo pa predvsem mi, poslanci zavedati v luči včerajšnje razprave, da se etika javne besede začne tukaj pri nas. Slovenci nas opazujejo, Slovenci nas vidijo, Slovenci nas poslušajo, nas tudi zelo dobro slišijo in tole, kar je tukaj notri, oni občutijo na svoji lastni koži. Ob koncu bi se pa rada res iskreno zahvalila izjemnemu delu gospe Vlaste Nussdorfer. Menim, da ste svojim naslednikom letvico postavili res izjemno visoko. Prav je tako in postavimo si jo še mi. Hvala lepa.
Hvala lepa. Postopkovno. Anja Bah Žibert, izvolite.
Že v luči tega, ker nas spremljajo državljanke in državljani, je prav, da se odzovem. Poglejte, kršenje človekovih pravic se dogaja na vseh področjih, ampak ne morem mimo tega, da je nedopustno, da poslanska kolegica pravi, da nehajmo debatirati, da nehajmo razpravljati in da ne pokurimo, po domače povedano, vsega časa. Še premalo ga je. Ni nepomembno, da imamo v Državnem zboru komisijo za človekove pravice oziroma peticije in človekove pravice, ki jo vodi kolegica Eva Irgl. Ni nepomembno, da imamo Varuha človekovih pravic, zato ne s takšnimi razpravami. Imate Vlado, ne vem, zakaj nimate v koalicijskem sporazumu – samo tole bi zapisali, pa bi bilo dosti. Zato ne govoriti neumnosti, ampak pustite, da ljudje razpravljajo. Za to smo vendar plačani in izvoljeni!
Hvala lepa. Kaj je vaš postopkovni predlog gospa Anja Bah Žibert?
Moj postopkovni predlog je, da se ne omejuje v razpravi drugih kolegov poslank in poslancev in da se ne govori o tem, da se naj ne razpravlja. Smo v parlamentu in parlament je za to, da razpravljamo. Že izvor samega imena to govori.
Hvala lepa. Poslanske skupine z najavo časa določijo obseg razprav s prijavo poslancev in poslank, tudi kdo bo razpravljal o tej temi. Mislim, da nima dejansko smisla polemizirati z najavo časa. Bodite vzgled. Vsak v svoji poslanski skupini. Prišli je do nekaterih sprememb in naknadnih odjav, tako da je na vrsti poslanka magistra Meira Hot, za njo pa poslanka Mojca Žnidarič.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovana varuhinja! Še enkrat bi rada pozdravila odlično opravljeno delo gospe varuhinje – in vaših sodelavcev – tako pri pripravi res sistematičnega in celovitega poročila za leto 2017 kakor predvsem pri vestnem izvajanju vaših delovnih nalog. Za vse višji ugled institucije varuha in zaupanje javnosti vanj ste nedvomno zaslužna ravno vi, gospa Vlasta Nussdorfer, za kar se vam res iskreno zahvaljujem. Kot je bilo danes že večkrat omenjeno, imamo Vlada, Državni zbor, vsi nosilci javnih pooblastil, lokalne skupnosti odgovornost prizadevati si za odpravo prav vseh sistemskih napak in kršitev tako zakonodajnih kakor tistih, ki nastajajo pri izvajanju javnih pooblastil, in predvsem pri zagotovitvi spoštovanja ustavno zagotovljenih človekovih pravic. S tega vidika se mi zdi absolutno nesprejemljivo, kar sem opazila v poročilu, to je neodzivnost na peticije in pobude državljank in državljanov tako z vidika državnih organov kakor lokalnih skupnosti. Med drugim je v poročilu naveden primer, ko so bile potrebne raznorazne intervencije tako varuhinje kakor upravne inšpektorice, da bi se pristojno ministrstvo odzvalo na zadevno peticijo, nato je po šestih mesecih sicer ta odgovor prišel, vendar je v tem primeru varuhinja nedvomno ugotovila kršitev načela ustavno zagotovljene pravice do peticije. Po mojem mnenju je takšno ravnanje absolutno nesprejemljivo. Nujno je potrebno odgovoriti in odzivati se na vse vrste pobud in peticij državljank in državljanov. To govorim tako o državnih organih, kakor lokalnih skupnosti, kakor tudi o nas, drage poslanke in poslanci. Nujno je tudi zagotoviti reševanje zadev v razumnih rokih. Pa ne zgolj na področju sodstva, temveč tudi na področju upravnih postopkov. Ravno v teh postopkih se neposredno odloča o pravicah državljank in državljanov, na primer o pravicah do štipendije, do socialnih pomoči in podobno. Lahko samo pritrdim varuhinji, da je skrajno nesprejemljivo, da posameznik dejansko izgubi določeno pravico zgolj in samo zato, ker o njegovi pritožbi ni bilo odločeno v razumnem roku, temveč je določen državni organ potreboval celo dve leti za odločitev. V takih primerih odgovori in izgovori, kot so, da nimajo dovolj kadra, enostavno niso sprejemljivi in jih ne moremo sprejeti. Mislim, da je takšno ravnanje nedopustno in se moramo prav vsi, tako Vlada kot poslanke in poslanci, kot vsi nosilci javnih pooblastil prizadevati, da se sprejmejo ukrepi, ki bi tovrstno delovanje enostavno odpravili. Ravno zaradi nesorazmerno dolgih postopkov in zaostankov pada zaupanje v pravno državo. Kot je bilo danes večkrat izpostavljeno, je torej neodzivnost državnih organov, dolgotrajni inšpekcijski postopki, prelaganje odgovornosti z enega ministrstva na drugo ministrstvo, z enega organa na drugi organ, neodzivnost na peticije, izjemen problem, ki se vleče v bistvu vrsto let. Tu je potrebno sprejeti ustrezne ukrepe in odgovornost ter sistem enostavno popraviti. Prav tako pa bi morali biti vsi zaskrbljeni nad opažanjem varuhinje glede kršitve načela pravne in socialne države. Tudi to je bilo danes že večkrat omenjeno. Dejstvo je, da število ljudi, ki živi v revščini oziroma pod pragom revščine in jim ni omogočena pravica do dostojnega življenja – dandanes je ta številka še vedno izjemno visoka. Predvsem zaskrbljujoče je, da je med temi skupinami ljudi ogromno starejših ljudi, samskih starejših upokojenih žensk. Včasih se sprašujem, kako bi brez pomoči humanitarnih organizacij oziroma organizacij samih državljank in državljanov z zbiranjem preko SMS in tako dalje za pomoč tem osebam, kako bi sploh ti ljudje preživeli, ker mi smo tukaj zatajili. Razsežnost tistih, ki jih omenja varuhinja pri svojem delu na terenu, razsežnost tistih ljudi, s katerimi se je neposredno spoznala pri obiskih na občinah, je izjemna. Tu moramo resnično sprejeti ustreznejše ukrepe, sistematične ukrepe in odpraviti revščino in dejansko zagotoviti spoštovanje načela socialne države. V ta kontekst je morda treba navezati tudi vprašanje širjenja brezplačne pravne pomoči. Dejstvo je, da živimo v državi, ki je izrazito prenormirana in v kateri se tudi pravniki včasih ne znajdemo med vsemi temi zakoni in razlagami zakonov, ki so včasih celo sami sebi v nasprotju, kaj šele prava neukim osebam. Ravno med najbolj revnimi, med najbolj ranljivimi skupinami ljudi so torej osebe, ki jim ni zagotovljena niti pravna pomoč oziroma niti učinkovito pravno varstvo. Zakaj? Ker so tudi postopki za pridobitev brezplačne pravne pomoči izjemno dolgotrajni. V tem kontekstu gre pozdraviti ravno pobudo varuhinje lokalnih skupnostim, torej ne samo državnim organom, da bi lokalne skupnosti zagotovile brezplačno pravno pomoč. Mi smo v Občini Piran, na primer, to naredili že leta 2012 in moram reči, da je bilo zelo dobro sprejeto, zakaj že v prvem koraku smo spoznali, da marsikateri prava neuki občan in občanka ne zna niti izpolniti samega formularja za pridobitev brezplačne pravne pomoči. Že tukaj so rabili pomoč, kaj šele z obrazci ministrstev, državnih organov in tako dalje. Zato tukaj tudi apeliram na lokalne skupnosti, da uvedejo to brezplačno pravno pomoč predvsem za pomoč ljudem pri komunikaciji s prvostopenjskimi organi, z inštrukcijami glede rokov, marsikdaj so zamudili tudi roke samo zaradi tega, ker niso poznali prava v tem kontekstu. Na koncu bi se rada še enkrat zahvalila gospe varuhinji [[izklop mikrofona]]
Levica, hvala lepa, čas vam je potekel. Naslednja ima besedo gospa Mojca Žnidarič. Pripravi naj se gospod Vojko Starović. Izvolite.
Lep pozdrav še enkrat vsem! Kot sem že v uvodu povedala in kot piše v poročilu, je kritika res nujna, a sama bi dodala, da je potrebna tudi pohvala. Zato se tudi zahvaljujem varuhinji in ekipi, da je v poročilu tudi kar nekaj pohval. Želim si, da bi bilo v naslednjem poročilu teh pohval še več, ampak ne zato, da bi jih nekdo raje podeljeval, pač pa zato, da bi se veliko stvari uredilo na bolje v naslednjem letu. Najprej se bom osredotočila na problematiko invalidov, ker je bilo to tudi večkrat omenjeno in ker mi je tudi to precej blizu. Sporna zakonodaja odpuščanja je bila velikokrat omenjena v poročilu Varuha človekovih pravic in se tudi strinjam. Zelo dolgi so različni postopki pred invalidskimi komisijami. Strinjam se in podpiram priporočilo o ureditvi skupnega medicinskega izvedenstva. Kolega iz Levice je že omenil tudi zelo nizka nadomestila za delovne invalide. Govoril je o 60 % pokojninske osnove. Ja, 60 % pokojninske osnove dobijo tisti invalidi, ki so na dan invalidske komisije zaposleni, brezposelni dobijo celo 40 % pokojninske osnove. Ta nadomestila se začnejo z 200 evri, kar je skorajda pol manj, kot so denarne socialne pomoči. Pravice invalidov v času zaposlitvene rehabilitacije. Sami ste v poročilu dali priporočilo, da se nadomestilo oziroma nagrada izplačuje v sorazmernem deležu glede na opravljene ure invalidov, ker do zdaj je na primer sploh ni, če invalid v določenem mesecu ne opravi 100 ur zaposlitvene rehabilitacije. Priporočili ste tudi izplačilo malice. Jaz pa priporočam še, da se ta nagrada izplačuje vsem invalidom, ki so vključeni v zaposlitveno rehabilitacijo, kajti po sedanji zakonodaji je invalidi, ki dobivajo nadomestila za invalidnost pri ZPIZ, sploh ne dobivajo, pa čeprav so ta nadomestila, kot sem rekla, polovico nižja od denarnih socialnih pomoči. Izpostavili ste tudi problematiko družinskih pokojnin otrok, ki plačujejo dohodnino od teh zelo nizkih družinskih pokojnin. Imela sem več primerov mamic, lahko bi bili seveda tudi očetje, ki so me na to opozorile. Ko otroci ob izgubi enega od staršev dobivajo zelo nizko pokojnino, običajno je ta pokojnina nizka, in potem konec leta dobijo še dohodninsko odločbo, da morajo plačati dohodnino. Predlagam, da se tudi ta zadeva čim prej uredi. Na strani 405 ste posebej izpostavili problematiko otrok s posebnimi potrebami. Gre za dodelitev stalnih spremljevalcev, predvsem ste opozorili na otroke z avtizmom. Lahko vam povem oziroma vas spomnim, da je poslanka SMC dr. Jasna Murgel v prejšnjem mandatu novelo Zakona o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami tudi vložila, a žal zaradi različnih političnih igric ni bila sprejeta. Bila je vložena na eni izmed zadnjih sej, ko ni bilo niti zadostne udeležbe. Tako tudi tu predlagam, ker zadeva je pripravljena, da se to čim prej uredi. Izpostavili ste tudi nekaj pozitivnih zadev. Povedali ste, da se kršenje delovnopravne zakonodaje zmanjšuje. Večkrat je bilo izpostavljeno na vseh odborih in tudi v poročilu, da je inšpektorjev za delo premalo. Moram povedati, to informacijo imam, da je sedaj ob sprejemanju ZIPRS, torej Zakona o izvrševanju proračuna, ki bo danes na Vladi, je zagotovljenih sredstev za deset dodatnih inšpektorjev. Pozitivno se mi zdi tudi to, da je bil v začetku letošnjega leta spremenjen Zakon o izvršbi. To, da je bilo v lanskem letu 2 tisoč 351 predlogov izvršb na nepremičnine za znesek, torej za dolg do tisoč evrov, je nesprejemljivo. To je bilo na srečo v začetku letošnjega leta urejeno. Veseli me tudi širitev kapacitet Doma Lukavci v naši Prlekiji, kar je bilo omenjeno. Še veliko zadev je med temi 77 priporočili, ki bi jih lahko izpostavila. Želim si, da bi jih bilo realiziranih čim več. Na tem mestu tudi zahvaljujem dosedanji varuhinji gospe Vlasti za izvrstno opravljeno delo in ji želim vse dobro na nadaljnji poti. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji je na vrsti gospod Starović, pripravi pa naj se gospa Lidija Divjak Mirnik. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Če se malce sprehodimo skozi zgodovino, pa ne bom predolg, nam ta postreže s številnimi koraki in mejniki, ki so pripeljali do človekovih pravic, kakršne danes poznamo. Po težnji po enakopravnosti in medsebojnem spoštovanju v starodavnih kulturah in kasneje tudi v filozofskih razpravah o naravnih pravicah smo prišli tudi do prvih zapisanih dokumentov, ki so obravnavale človekove pravice in ki vsem ljudem priznavajo pravico do dostojanstva, da je vsak vreden spoštovanja v svoji individualnosti, različnosti, v svojih pogledih in stališčih. To spoštovanje dostojanstva nam je kot človeštvu odprlo popolnoma nove razsežnosti in možnosti ustvarjalnosti. Kolegica je omenjala prej v gospodarstvu, bom jaz iz gospodarstva vzel primer, vsi poznate brainstorming bolj ali manj ali viharjenje možganov. Če ti sestaviš ekipo iz različnih ljudi v neki firmi, ki poznajo različne procese, in jim zagotoviš enakopraven in varen položaj v razpravi, da lahko govorijo kakršnokoli neumnost in da se jim ne bo nič zgodilo, pod narekovajem govorim neumnost, in velikokrat se izkaže, da je taka neumnost neka misel, ki odpira povsem nova vrata. Če mi človeku zagotovimo dostojnost in ga spoštujemo in mu priznamo položaj in enakopravnost ter vse to, kar človekove pravice prinašajo, sprostimo ustvarjalnost. In tega se moramo zavedati, ko o tem govorimo. Mogoče se premalo na to spomnimo. Šele ko je človek varen, ko se počuti dobro, ko lahko odprto razpravlja, ne da je imenovan idiot, če je kaj reče, uspe narediti neko pravo vzdušje in ljudje zaživimo v polnem pomenu besede. Nedvomno je bila ena prekretnica Splošna deklaracija o človekovih pravicah, ki je bila sprejeta leta 1948 po grozovitem obdobju 2. svetovne vojne, ki je prinesla zelo nečloveške prijeme. In takrat so človekove pravice postale univerzalne. Te človekove pravice so sprejele v svoje dokumente vse razvite države, si upam trditi. Med njimi je tudi Slovenija. Mi imamo človekovim pravicam posvečeno posebno poglavje in v tem posebnem poglavju imamo tudi varuha človeških pravic, ki nam postavlja vsako leto ogledalo, kako to uresničujemo. Teh poročil je, če se ne motim, 23. Kljub temu da je v tem poročilu nekaj pohvalnih besed, kaj smo dobrega naredili, kar so se vključevala in ministrstva in ljudje na terenu, je še vedno kršitev veliko preveč. Upam, da pri naslednjem poročilu tega ne bo v taki meri. Kaj so navsezadnje človekove pravice? Eleonora Roosevelt, borka za človekove pravice, je zapisala veliko let nazaj: »V malih krajih blizu doma – tako blizu in v tako majhnih, da jih ni mogoče videti na nobenem zemljevidu sveta. Kljub temu so svet posameznika; soseska, v kateri živi; šola ali fakulteta, ki jo obiskuje; tovarna, kmetija ali pisarna v kateri dela. To so kraji, kjer si vsak moški, ženska in otrok prizadevajo za enake pravice, enake priložnosti, enako dostojanstvo brez diskriminacije.« V Poslanski skupini Stranke Alenke Bratušek bomo poročilo o delu Varuha človekovih pravic za leto 2017 podprli. Hvala.
Hvala lepa. Mikrofon, prosim, če izklopite. Hvala. Naslednja je gospa Lidija Divjak Mirnik, kot zadnja razpravljavka pa se naj pripravi Eva Irgl. Izvolite.
Hvala lepa. Lepo pozdravljeni, gospa podpredsednica, gospa varuhinja, vsi predstavniki Vlade, kolegi in kolegice! Z zanimanjem sem kot nova poslanka prebrala poročilo in priporočila, ki smo ga dobili. Vendar je kljub temu treba povedati še dve zadevi, ki sta sicer v nekem kontekstu že bili omenjeni, pa kljub temu. Prvič, varuh tako v lanskem kot tudi v letošnjem poročilu opozarja na problematiko sistemske diskriminacije študentov invalidov, pri čemer so že v lanskem poročilu, se pravi poročilu 2016, opozarjali tudi na drugi odstavek 11. člena Zakona o izenačevanju možnosti invalidov, ki izrecno zagotavlja, da imajo invalidi, citiram, »pravico do ustreznih prilagoditev pri vključevanju v vzgojni, šolski ali študijski proces in pravico do primernih prilagoditev šolskega oziroma študijskega procesa individualnim potrebam invalida«. Konec citata. Da se problematika še kar ni rešila, priča tudi dejstvo, da se je tudi v letu 2017 na varuha obrnil študent invalid, ki je doživljal diskriminacijo pri prevozu od doma do fakultete. Res je skrajni čas, da se v čim krajšem možnem času rešita dve pomembni področji pravic študentov invalidov. To sta možnost podaljšanja statusa študenta invalida ter, drugič, zagotavljanje prevozov študentov invalidov. Moram povedati, da kljub temu, kar je zapisano v poročilu, da smo v študentskih domovih, ko sem jih še vodila, tej problematiki pravzaprav dajali pomen. Namreč pri vseh obnovah študentskih domov, ki smo jih delali, pa kar nekaj smo jih v Mariboru opravili, smo izrecno bili pozorni na študente invalide, na prilagoditve kuhinj, na prilagoditve dovoznih poti do dvigal in tudi na dovolj široke hodnike. Tej problematiki smo se takrat zelo posvečali. Jaz bi se tudi na tem mestu zahvalila Ministrstvu za šolstvo oziroma Direktoratu za investicije, ker so zelo poslušali, zato je treba tudi te stvari pohvaliti na tem mestu. Pa še druga zadeva, na katero bi želela opozoriti pri tem poročilu. Rada bi izpostavila delovanje vzgojnih zavodov in zavoda za usposabljanje. Pri poročilu varuha naj Ministrstvo za izobraževanje čim prej opravi celovito analizo dosedanjega dela z otroki in mladostniki, ki je sicer sedaj v fazi uresničevanja, kar me zelo veseli. S projektom Celostna obravnava otrok s čustvenimi in vedenjskimi motnjami v vzgojnih zavodih se bodo tako preizkusile nove metode in oblike dela, ki bodo po eni strani zagotavljale čim prejšnjo vrnitev otrok in mladostnikov s čustvenimi in vedenjskimi motnjami iz institucije v domače okolje, če je seveda to možno, oziroma v neko samostojno življenje. Če ne, pa v namestitev v eno izmed stanovanjskih skupin, ki deluje v okviru vzgojnega zavoda. Po drugi strani pa bodo vzgojni zavodi spodbujeni tudi k preventivnemu delovanju, da bi bila ta namestitev v prihodnosti čim boljša. Moje skromno mnenje je, da je preventiva boljša kot kurativa. Sama sem se s tem kar dosti ukvarjala, pridobila kar nekaj licenc in izvajala zadeve, kar se tiče motenj otrok in mladostnikov. Zdi se mi pomembno in pohvalno, da ministrstvo zadevo dela in jaz upam, da bo čim prej ta projekt tudi v celoti zaživel. Mogoče še samo to, kar se tiče študentskih domov. V študentskih domovih Univerze v Mariboru v tem trenutku živi kar nekaj študentov invalidov. Med njimi tudi eden, ki je slep in ima svojega sostanovalca psa, se pravi psa vodnika. Treba je povedati, da ko človek vidi to moč, to energijo, da lahko ta fant študira, se lahko mi, ki smo zdravi, še samo enkrat zahvalimo, ne vem, komu, da smo zdravi, in rečemo: »Vsa čast tistim, ki uspejo s takšnimi in drugačnimi primanjkljaji početi v življenju to, kar je nam samoumevno. Zato se mi zdi pomembno, da bi vsem mladim in pa tudi študentom invalidom, ki se v naši družbi soočajo s problemi, težavami, z ustreznimi ukrepi in kančkom empatije pravzaprav omogočili, da bodo lahko zaživeli čim bolj normalno, in si tega želim. Hvala lepa za to poročilo in vsa pohvala za vaše delo.
Hvala lepa. Kot zadnja razpravljavka ima besedo gospa Eva Irgl. Izvolite.
Še enkrat hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Najprej naj rečem, da me zelo veseli, da je ta razprava danes potekala na izjemno kulturnem nivoju, ne tako kot včeraj. Če se malo pošalim, lahko rečem, da mogoče ne bi bilo slabo, če bi nekateri poslanci prišli večkrat na sejo Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti – tam namreč vedno poskrbimo, da je debata na kulturnem nivoju, da se ne žalimo med seboj, da ne uporabljamo žaljivk ad personam, ampak dejansko govorimo ad rem, se pravi o vsebini. Mogoče bi začela tam, kjer je kolegica Anja Bah Žibert prej v postopkovnem vprašanju končala. Poglejte, jaz sem prej spremljala razpravo kolegice – pa tudi že večkrat prej tudi nekaterih drugih kolegov, ki so sedaj prvič v Državnem zboru. Razumem, mogoče še ne vedo ravno vsega ali pa ne toliko, da bi vedeli, kaj pravzaprav je dejansko njihovo delo. Tukaj moram opozoriti, da delo poslanca je prav to, da razpravlja. Da razpravlja o zakonodaji. Da razpravlja o poročilih, ki prihajajo v Državni zbor. Tega nikakor ne gre omejevati. Ne nazadnje potem sami trčimo v tisto osnovno človekovo pravico, to je pravico do svobode govora, do svobode izražanja. Prav je, da izmenjamo mnenja in se pogovorimo, kje je treba stvari izboljšati. Je pa res, da je potem na potezi izvršilna veja oblasti. Ta izvršilna veja oblasti je tista, ki mora zagotoviti, da se potem zakonodaja dejansko izvaja in da se stvari, na katere opozarja varuhinja človekovih pravic, na kar opozarjamo mi na Komisiji za človekove pravice, na kar opozarjajo tudi vsake toliko časa nevladne organizacije, ki jih vabimo tudi na naše komisije, in na kar opozarjamo tudi poslanci, da se potem dejansko izvajajo. In tukaj imamo problem. Ne pa v tem, da poslanci razpravljajo, kajti to je pravzaprav naše osnovno delo. Jaz že zelo dolgo v tem državnem zboru spremljam delo varuhov človekovih pravic. Gospa Vlasta Nussdorfer ni moja prva varuhinja, ki sem jo spremljala pri svojem delu. Dala sem že kar nekaj poročil Varuha človekovih pravic skozi obravnavo in vem, da smo v tem času vsi skupaj, tisti, ki smo delali na tej komisiji, opravili veliko delo. Varuh človekovih pravic kot eden izmed nadzorstvenih mehanizmov varovanja človekovih pravic in pa komisija, ki jo vodim, je prav tista, ki bdi nad tem in mora na to opozarjati. V tem času moram reči, da prav zaradi naših skupnih opozarjanj smo nekatere stvari premaknili naprej. Ne vseh. Nekatere zadeve so ostale odprte in sem žalostna, ker se vlečejo tudi deset let in več. Prej sem že omenila, kje vidim ključne probleme v stališču poslanske skupine. Ampak tukaj mi pa dovolite, da rečem, da se mi zdi zelo velik problem neodzivnost nekaterih institucij, ki bi morale dajati odgovore državljankam in državljanom, ko ti zaprosijo zanje, ker državljanke in državljani se soočajo s to tako imenovano institucionalno ignoranco. Varuhinja je v lanskem letu povedala, da gre za brezbrižnost. Tudi danes ugotavlja in ponovno ponavlja, da se soočajo s tem problemom. Da recimo Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti ne da odgovorov tudi po tri leta. Tudi to se je zgodilo, kar je zame nesprejemljivo in je nekaj hudo narobe v sistemu, da tega ne zna odpraviti. Ampak tudi mi na komisiji se s tem soočamo in vedno znova opozarjam, da so državljanke in državljani tukaj zato, da jim država pomaga, da odgovarja na njihova vprašanja. Ker jim ne odgovori, potem prosijo za odgovore Varuha človekovih pravic, prosijo za odgovore Komisijo za človekove pravice v Državnem zboru in potem včasih tudi po več urgencah dobimo določene odgovore, ki jih potem posredujemo državljankam in državljanom. Kot sem že rekla, že dovolj dolgo spremljam delo varuhov človekovih pravic, da lahko naredim neke vrste primerjavo med njihovim delom. Vsak si je zadal svoj način dela, kar je pomembno, ker varuh človekovih pravic je vendarle avtoriteta na tem področju in je prav, da si izoblikuje svoj lastni jaz. Tako ga ljudje prepoznavajo. Sčasoma se je tudi ugotovilo oziroma se je izkazalo, da varuhi dejansko imajo vedno večjo moč in vedno večji vpliv v javnosti, zato je tudi pomembno, kako neka stališča zastopajo, kako objektivni so pri stvareh in da dejansko opozarjajo takrat, ko so človekove pravice kršene, in to ne glede na to, na kateri strani se zgodijo, če gledamo politično. Varuh človekovih pravic je tista oseba, ki s svojo avtonomnostjo in svojim način prezence, če tako rečemo, zato ker ima velik vpliv na državljanke in državljane, takrat, ko je to potrebno, povzdigne svoj glas. Tisto, kar je mene mogoče osebno, če naredim eno hitro primerjavo, najbolj, pa ne motilo, ampak sem pričakovala več od vseh varuhov človekovih pravic do sedaj, je to, da bi bolj pogosto uporabljali 9. člen Zakona o varuhu človekovih pravic, to je, da bi večkrat samoiniciativno reagirali in ne samo na podlagi prijav, ki jih dobijo. Moram reči, da ko smo to večkrat v zadnjem mandatu varuhinji izpostavili, je potem varuhinja tudi več uporabljala ta člen, kar ji štejem seveda v zelo dobro. Tudi zdaj na soočenjih novih kandidatov, ki so se predstavljali po poslanskih skupinah tudi pri nas v Slovenski demokratski stranki, ne bom zdaj govorila, kaj smo se pogovarjali, lahko pa omenim, da sem vsakega vprašala, kako vidi 9. člen Zakona o varuhu človekovih pravic in potem so vsi povedali približno tako, da, ja, da varuh človekovih pravic mora večkrat ta člen uporabljati oziroma mora biti pri tem delu bolj samoiniciativen, ne pa da samo čaka na prijave in pobude prizadetih posameznikov. Torej neodzivnost, tako imenovana institucionalna ignoranca in brezbrižnost, to se mi zdi velik problem, da po večini urgenc šele po urgencah dobimo odgovore, se mi zdi, da ni prav do tistih, ki se znajdejo v tako hudih stiskah, da ne vidijo pravzaprav izhoda. Tukaj moram povedati, da sem imela kar nekaj zelo dobrih, lepih in res človeških izkušenj z gospo varuhinjo ob vsem tem delovanju, odkar jaz vodim komisijo in je gospa Vlasta Nussdorfer varuhinja, za kar se jih osebno tudi zahvaljujem. Kar pa zadeva splošno same kršitve človekovih pravic, pa naj rečem, mi na komisiji že vrsto let opažamo, da je največ kršitev človekovih pravic s področja pravosodja, kar niti ni tako nenavadno. Največkrat opozarjajo na predolgotrajne postopke. Na to opozarja tudi varuhinja vsako leto znova v poročilih. Ne bom rekla, da se nekatere stvari na sodiščih niso izboljšale. So se verjetno tudi zaradi tega, ker jasno vedno znova na to opozarjamo. Ampak še vedno pa je to velik problem. Če ti postopki dejansko predolgo trajajo, če so predolgotrajnim, nekatere zadeve se vlečejo čez 10 let in več, potem, povejte mi, kaj ostane od življenja tistega, ki je na sodiščih in zahteva svojo pravico, in ko se na koncu celo izkaže, da je imel prav, po drugi strani pa vemo, kaj se je dogajalo z njim. To so hude osebne stisk in tukaj mislim, da je treba več narediti. Mi smo začeli s projektom Lukenda, nedvomno. Takrat so bili vpeljani neki mehanizmi, da se je to začelo pospeševati, da ni bilo toliko čakalne vrste, če tako rečem, za obravnave. Ampak še vedno imamo velik problem na tem področju in na to nas redno opozarja tudi Evropsko sodišče za človekove pravice. Drugo področje, kjer se mi srečujemo, tudi na komisiji pa tudi varuhinja vedno znova poudari, so kršitve delavnopravne zakonodaje. Poglejte, jaz imam občutek, da v tej državi delo ni cenjeno tako, kot bi moralo biti, in delo mora nazaj postati vrednota, kajti delo je tisto, ki vse nas krepi. Na nek način nam daje življenjsko energijo, moč, nam vzpostavlja socialne mreže. Skratka, državljan mora dobiti delo. Za to pa mora poskrbeti država. Vzpostaviti takšno okolje, da lahko državljan delo dobi. Ko dobi delo, mora biti za to pošteno plačan, ker ga pošteno opravlja. Pri nas pa se dogaja, da za pošteno opravljeno delo nekateri ne dobijo plačanih niti socialnih prispevkov, kar je sramota. Niti socialnih prispevkov. Da ne govorim o tem, kaj se dogaja z delavci in da je treba nekako zajeziti tudi goljufive delodajalce, ki ne ustvarijo takšnih pogojev, da se te anomalije ne bi dogajale. Ker tukaj so pa res osebne stiske prehude. Včasih se mi zdi, da premalo damo na to, kaj se dejansko dogaja v posamezniku, ko je v tako težkih situacijah. Sicer postavljamo zakonodajo, ali se izvaja ali se ne, v redu. Ta človečnost je zelo pomembna. Kakšni smo do teh ljudi in kako jih obravnavamo, kako jih vidimo. Ali jim bomo okrepili njihovo dostojanstvo, ali pa jim ga bomo še bolj potlačili, ker ne rešujemo njihovih težav in problemov? Tretja stvar oziroma tretji sklop kršitev človekovih pravic v zadnjem času je s področja socialne države in vedno več s področja zdravstva in zdravstvenega varstva. Že prej sem omenila, kje so največje težave, da je problem v predolgih čakalnih vrstah, ko so 250 tisočim ljudem kršene človekove pravice, zato ker čakajo na preglede nerazumno dolgo, ob tem pa trpijo hude bolečine. Ob koncu te razprave bi želela mogoče reči naslednje. V vseh teh letih v politiki in odkar vodim to komisijo, se mi zdi, da smo odpirali zelo pomembne teme, ki so marsikdaj razburkale sicer slovensko javnost, ampak danes vidim, da je bilo prav tako. Zaradi tega ker smo jih odprli in smo dali vedeti, da obstajajo. So bile intrigantne včasih, ampak izjemnega pomena za vse, ki živimo v tej državi. Pomembno se mi zdi, da podpiramo takšne institucije, kot je Varuh človekovih pravic, ker morda ne naredi vedno vsega tako, kot si nekdo zamisli, ampak ima pa to moč, da vendarle če zna in če zmore, lahko prisluhne človeku. Človeku, ne kar nekomu, ampak človeku. Zato se mi zdi pomembno, da to spodbujamo in da omogočimo, da v teh razpravah dejansko lahko povemo svoje mnenje. Najlepša hvala.
Hvala lepa. S tem smo zaključili razpravo poslank in poslancev. Prehajamo v sklepni del razprava, v katerem dobi besedo še predstavnik Vlade oziroma predstavniki Vlade in predlagateljica. Najprej vabim k besedi gospoda Gregorja Strojina, državnega sekretarja na Ministrstvu za pravosodje. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovane poslanke in poslanci, spoštovana varuhinja človekovih pravic! V prvi fazi bi želel spomniti na to, kar je že povedala ministrica za pravosodje. Ministrstvo za pravosodje je od leta 2016 določeno kot koordinacijski organ znotraj Vlade, ki skrbi za sistemski pristop k varstvu človekovih pravic v Sloveniji in je tudi koordinacijski pripravljavec poročila s posameznimi prispevki resorjev. Ti prispevki so bili podrobneje predstavljeni že na komisiji, ki jo vodi gospa Irgl. Tako sam kot tudi moji kolegi s posameznih ministrstev smo pozorno poslušali današnjo razpravo in zabeležili vaša vprašanja, pomisleke. V okviru časa, ki ga imamo na voljo, se bomo do njih tudi poskušali opredeliti oziroma povedati, kaj je bilo v preteklem obdobju storjeno, kaj se izvaja, predvsem pa vsaj s svoje strani dajem zagotovilo, da bomo ta priporočila poslušali in poskušali implementirati tudi v prihodnje. In ne le to, poskušali bomo iz njih slediti tudi nekim zaključkom za proaktivno ukrepanje, iskanje rešitev, ki niso neposredno omenjene v samem priporočilu. Besedo bo prevzela predstavnica Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve in potem bomo še z ostalimi kolegi povedali, kar se nanaša na posamezne resorje.
Hvala lepa. Prosim gospo Bredo Božnik, državno sekretarko z Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, k besedi.
Spoštovani! V okviru Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti se želim odzvati glede problematike invalidov, in sicer izpostaviti dva zakona, ki se boste v kratkem uveljavila. To sta zakon o socialnem vključevanju invalidov, ki bo izboljšal pogoje za življenje invalidov, in pa zakon o osebni asistenci. Moram povedati, da ne drži, da varuhu ne odgovarjamo redno oziroma je celo nasprotno, z njim redno sodelujemo. Reševanje pritožb pri pravicah iz javnih sredstev pa ne poteka v tako dolgem roku, kot je bilo to izpostavljeno v razpravi. Kar se tiče ukrepov proti prekarnosti, je Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti v letu 2016 pristopilo k posebej usmerjenim aktivnostim za dostojnejše delo in pripravilo dokument za dostojno delo z naborom možnih ukrepov, ki bi k takemu delu pripomogli. V soglasju s socialnimi partnerji so bili nekateri med njimi že sprejeti in se izvajajo. Gre za sistemske spremembe na področju inšpekcijske dela in urejanja trga dela. Z vidika sistemskega pristopa želimo pa pripraviti neki celovit nabor ukrepov za odpravo prekarnosti, ki se bodo oblikovali v okviru ustanovljene medresorske delovne skupine za načrtovanje in izvedbo ukrepov proti prekarnosti oziroma pripravo strategije boja proti prekarnosti. Ker pa sem danes tudi tukaj v imenu Ministrstva za zdravje, smo dogovorjeni, da kar nadaljujem. Tako bi v kontekstu Ministrstva za zdravje podala še njihov odziv. Ministrstvo za zdravje si na podlagi priporočil Varuha človekovih pravic, dejavno prizadeva, da bi v okviru svojih pristojnosti pripomoglo k odpravi ugotovljenih nepravilnosti oziroma pomanjkljivosti. Naj naštejem nekaj konkretnih vsebin s področja dela. Novelacija Zakona o duševnem zdravju. Predlog spremembe zakona bo predvidoma posredovan v javno obravnavo do konca leta 2018. Razmejitev pristojnosti med zastopniki pacientovih pravic in zastopniki pravic oseb na področju duševnega zdravja. Ministrstvo v sodelovanju z ministrstvom za delo že pripravlja skupen sestanek zastopnikov pacientov pravic in zastopnikov pravic oseb na področju duševnega zdravja, katerega prvenstveni namen bo medsebojno navezovanje stikov in pogovor o odprtih vprašanjih. Sprejetje nacionalnega programa za duševno zdravje in razvoj ustreznih storitev za duševno zdravje v skupnosti, ki bodo omogočale deinstitucionalizacijo in krajše izvajanje v institucijah. Resolucija o nacionalnem programu duševnega zdravja 2018–2028 je bila sprejeta v Državnem zboru marca 2018. Na Ministrstvu za zdravje ocenjujejo, da bo z implementacijo resolucije o nacionalnem programu duševnega zdravja omogočen na področju duševnega zdravja razvoj alternativnih oblik obravnave oseb s težavami v duševnem zdravju, kar bo vplivalo tudi na znižanje števila oseb, ki potrebujejo institucionalno varstvo v posebnih socialnovarstvenih zavodih. Resolucija veliko pozornost namenja zmanjševanju regijskih razlik in izboljšanju dostopnosti do storitev za duševno zdravje v lokalnem okolju, v letu 2019 pa bodo vzpostavljeni prvi centri za duševno zdravje otrok in mladostnikov in prvi centri za duševno zdravje odraslih, vključno z mobilnimi timi za krizne intervencije. Vzpostavitev varovanega psihiatričnega oddelka za otroke in mladostnike pri Univerzitetnih psihiatrični kliniki Ljubljana, normativna ureditev psihološke in psihoterapevtske dejavnosti, kjer je vredno omeniti, da je bila sprejeta resolucija o nacionalnem programu duševnega zdravja v letu 2018 in akcijski načrt za izpeljavo le-te. Akcijski načrt določa, da je treba osnutek predpisa pripraviti do konca leta 2018 in predpis sprejeti do konca leta 2019. Delovna skupina za pripravo zakonske ureditve psihoterapevtske dejavnosti, v katero so vključeni predstavniki relevantnih organizacij s področja psihoterapije, je bila imenovana in je že začela z delom. Kar se tiče neprostovoljnega nameščanja oseb z nevarnim vedenjem v varovane oddelke socialnovarstvenih zavodov, zadeva sodi v prvi vrsti v pristojnost Ministrstva za delo, ki vodi delovno skupino, ki jo je ustanovila Vlada. Lahko potrdim, da ta delovna skupina deluje, redno se sestaja in so že pripravljeni prvi načrti in strategije za rešitev te situacije. V nadaljevanju gre omeniti določitev izvajalcev varnostnega ukrepa obveznega psihiatričnega zdravljenja, kjer si bo Ministrstvo za zdravje dejavno prizadevalo, da se bo povečalo število izvajalcev varnostnega ukrepa obveznega psihiatričnega zdravljenja na prostosti, saj je glavna pripomba Ministrstva za pravosodje, da bi se ta dejavnost z objavo zgoraj omenjene odredbe sicer centralizirala. V okviru pedopsihiatrije na Ministrstvu za zdravje rešujejo problematiko aktivno in z njo so pravzaprav začeli že pred leti, ko so razpisali več specializacij za to področje. V letu 2017 je krožilo 24 specializantov pedopsihiatrije, od tega so v letu 2017 zaključili specializacijo štirje specializanti in s pomočjo Ministrstva za zdravje so se zanjo vzpostavila nova delovna mesta, in sicer Zdravstveni dom Kranj, UKC Maribor, Univerzitetna psihiatrična klinika Ljubljana in Zdravstveni dom Trbovlje. Resolucija o nacionalnem programu duševnega zdravja vzpostavlja mrežo 25 centrov za otroke in mladostnike na primarni zdravstveni ravni. V letu 2019 bodo začeli delati tovrstni centri v zdravstvenem domu v Postojni, Kočevju, Trbovljah, Celju, Ptuju ter Zavodu Rakitna. Področja veljajo za deficitarna, pokrivajo pa območje 100 tisoč otrok in mladostnikov, kar je približno 25 %. V kontekstu posebnih varovalnih ukrepov gre omeniti, da je v začetku leta 2018 razširjeni strokovni kolegij kot najvišji strokovni organ sprejel priporočila in smernice za uporabo posebnih varovalnih ukrepov v psihiatriji kot novo dopolnjeno verzijo. Želela bi poudariti še izpostavljene težave z otroško srčno kirurgijo, ki jo na Ministrstvu za zdravje rešujejo in so v bistvu pristopili k njej konkretno, zavedajoč se akutne problematike. Minister vodi intenzivne pogovore z vsemi deležniki, da se to področje čim prej uredi, saj se zavedajo pomena varnosti otrok in njihovih staršev in tega, da je varna obravnava prioriteta. V zvezi s čakalnimi dobami Ministrstvo za zdravje resno in zelo odgovorno pripravlja strategijo in se loteva tako možnosti in načinov ciljnega reševanja problematike čakalnih dob. Javni podatki na dan 1. 10. 2018 kažejo na trend skrajševanja dobe čakalnih vrst in Ministrstvo za zdravje bo naredilo vse, da se te čakalne dobe v prihodnje še zmanjšajo. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Naslednji ima besedo gospod Simon Zajc, državni sekretar na Ministrstvu za okolje in prostor. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovana varuhinja človekovih pravic! V današnji razpravi je bilo opozorjeno na to, da še vedno nismo uskladili zakonodaje s spremembo ustave, ki se je zgodila v prejšnjem mandatu, ko smo v ustavo zapisali pravico do pitne vode. To drži, ampak naj vam povem, da že v roku 14 dni bo Vlada ustanovila novo medresorsko delovno skupino, ki bo zadolžena za pripravo te zakonodaje. Tokrat bomo to skupino koordinirali mi na Ministrstvu za okolje in prostor. Ta skupina bo tokrat ožja, da bomo bolj efektivni, bolj operativni. Mi na Ministrstvu za okolje in prostor sicer ne čakamo na ustanovitev te delovne skupine, ampak smo sami že začeli s pripravo sprememb te zakonodaje. Tako da se veselim, da boste, upam da čimprej, v naslednjem letu že dobili na klop vse te spremembe zakonodaje, ki je potrebna za to, da uskladimo zakone z vpisom pravice do pitne vode v ustavo. Takrat seveda pričakujemo podporo in vaše sodelovanje. Hvala.
Hvala lepa. Naslednjo k besedi vabim gospo Mojco Ramšak Pešec, državno sekretarko na Ministrstvu za javno upravo.
Hvala lepa. Spoštovani poslanci, poslanke, spoštovana varuhinja, kolegi! Rada bi podala pojasnilo v zvezi s priporočilom varuhinje, ki se nanaša na spremembo volilne zakonodaje, ki je bilo tudi danes v razpravi posebej izpostavljeno. V priporočilu je predvsem izpostavljena ureditev glede načina in rokov za uveljavljanje pravice možnosti glasovanja po pošti. Ker je v veljavni zakonodaji določeno, da mora takšno namero volilni upravičenec podati najkasneje 10 dni pred dnevom glasovanja, se seveda med tem rokom 10 dni do glasovanja lahko zgodijo tudi razne nepredvidene okoliščine, kot so hospitalizacija ali kakšna druga odsotnost, ki onemogoča potem osebno glasovanje in je zaradi takšnih primerov potem glede na veljavno ureditev učinkovito uveljavljanje volilne pravice posameznim upravičencem dejansko lahko omejena in ni učinkovito urejena, da bi to volilno pravico lahko uveljavljali. Vlada je že leta 2011 pripravila predlog zakona o spremembi volilne zakonodaje, se pravi Predlog sprememb in dopolnitev Zakona o volitvah v Državni zbor, ki ga je posredovala v sprejetje v Državni zbor, vendar je bil zakonodajni postopek v Državnem zboru neuspešno zaključen. Novela ni bila sprejeta, je pa ta novela to vprašanje tudi reševala. Potem je bil naslednji poskus spremembe volilne zakonodaje leta 2015, kjer je šlo za poslanski predlog zakona. Tudi ta predlog zakona je to področje urejal, vendar tudi ta predlog zakona ni bil sprejet, zakonodajni postopek se je v Državnem zboru končal neuspešno, upoštevaje tudi to, da je za spremembo volilne zakonodaje potrebna večja večina, kot je sicer za ostale zakone. Tako da žal ne glede na to, da Vlada prepoznava že vrsto let in ugotavlja, da je to dejansko treba spremeniti, da obstaja neka pravna praznina glede možnosti urejanja volitev v teh posebnih izrednih okoliščinah, sprememba zakonodaje glede tega vprašanja še vedno ni bila uveljavljena. V zvezi s tem je bil tudi odziv Vlade, da bo v naslednji spremembi volilne zakonodaje ponovno poskusila urediti to področje. Predlog zakona, ki ga Vlada pripravi, sprejme in posreduje v Državni zbor, je poskus ureditve tega področja, ali se bo potem to področje uredilo, pa je potem v rokah poslancev in sprejetja zakona v Državnem zboru. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Naslednja ima besedo gospa mag. Melita Šinkovec, državna sekretarka na Ministrstvu za notranje zadeve. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovana podpredsednica Državnega zbora Tina Heferle, spoštovana varuhinja človekovih pravic Vlasta Nussdorfer s sodelavci, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovani vabljeni! Na Ministrstvu za notranje zadeve in v policiji ocenjujemo, da sodelovanje med nami in varuhom poteka zelo dobro. Za nas obstoj Varuha pomeni dodaten nadzorni mehanizem, ki poleg vseh že obstoječih nadzornih mehanizmov tako v ministrstvu in v policiji predstavlja pomemben element. Zato si prizadevamo, da se na odzive varuha odzivamo hitro, hkrati pa si prizadevamo, da napotke varuha tudi upoštevamo in vgradimo v naše delovanje. To pa pomeni, da se trudimo za dosledno spoštovanje človekovih pravic v policijskih postopkih, primerno komunikacijo in spoštljiv odnos policistov do vseh državljanov. Prav tako se trudimo dosledno spoštovati in upoštevati tudi druge pobude, ki se nanašajo na pristojnost ministrstva in poskušamo v sodelovanju z drugimi resornimi organi in ministrstvi in pravnimi osebami doseči pozitivne rezultate. Spoštovanje napotkov varuha se kaže tudi prek izobraževalnega sistema v policiji, v okviru katerega se policisti nenehno izpopolnjujejo na področju varstva človekovih pravic. Kot pomoč policistom pri njihovem delu je bila vzpostavljena tudi računalniška aplikacija infopol, ki omogoča vpoglede v zakonske podlage in tudi pregled posameznih primerov iz prakse. To jim daje še dodatno pomoč pri njihovem delu na terenu. Izpostaviti želim, da policija pri usmerjanju in vodenju dela policijskih enot upošteva tudi ugotovitve, ki izhajajo iz pritožbenih postopkov in pobud varuha. Varuhinja človekovih pravic gospa Vlasta Nussdorfer je še posebej izpostavila potrebo po spoštovanju pravic vsakega posameznika. Na ministrstvu in policiji si ves čas prizadevamo za spoštovanje človekovih pravic in svoboščin, še posebej v postopkih, ko gre za odvzem prostosti, postopke z mladoletnimi osebami in ranljivimi skupinami. Tudi v stiku z zunanjo javnostjo se dosledno spoštujejo varovanje osebnih podatkov in s tem ščitijo tudi pravice svojcev žrtev v lokalnem okolju. Tudi v primeru reševanja pritožb zoper delo policije permanentno stremimo k neodvisni, nepristranski in strokovni obravnavi pritožb, ki jih posamezniki vložijo zoper delo policistov. Prioriteta delovanja ministrstva so zato na tem področju usmerjene zlasti v zagotavljanje ustrezne transparentnosti pritožbenih postopkov in v dvig kvalitete izvajanja pomeritvenih postopkov na policijskih enotah. Lahko zaključim, da so vse aktivnosti ministrstva in policije usmerjene k čim bolj strokovnemu, profesionalnemu in zakonitemu opravljanju nalog, pri čemer so nam priporočila varuha pomemben napotek. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kot zadnjemu še enkrat dajem besedo gospodu Gregorju Strojinu, državnemu sekretarju na Ministrstvu za pravosodje. Izvolite.
Hvala lepa. V zvezi s področjem Ministrstva za pravosodje in priporočili varuhinje človekovih pravic. Varuhinja je v svojem poročilu za leto 2017 podala 15 priporočil, ki so se delno ali pa v celoti nanašala na delovno področje Ministrstva za pravosodje. Ob pregledu uresničevanja poročil je ugotovljeno, da sta bili dve priporočili v celoti realizirani, tri delno realizirana, deset pa jih pomeni stalno nalogo. Nerealiziranih priporočil ni. V okviru razprave je bilo precej poudarka danega sojenju v razumnem roku oziroma tako imenovanim sodnim zaostankom. Tu moram pripomniti, da ravno na tem področju je že v preteklih letih bil tako na ravni Varuha človekovih pravic kot tudi Sveta Evrope sprejet sklep oziroma je bilo ugotovljeno, da to več ne predstavlja sistemskega problema. V poročilu, ki je pred vami, poročilo Varuha človekovih pravic za leto 2017, ki je pred vami, je med drugim navedeno, da je napredek na področju zmanjšanja sodnih zaostankov in skrajšanja časa, še vedno pa se ugotavljajo posamezni primeri dolgotrajnih sodnih postopkov. Decembra 2016 je Svet Evrope sprejel končno solucijo v zadevi Lukenda, s katero je bil zaključen nadzor nad izvrševanjem skupine 264 sodb Evropskega sodišča. Tudi tam je bilo ugotovljeno, da sojenje v razumnem roku v Sloveniji več ne predstavlja sistemske težave. Da lahko prihaja do daljšega sojenja v posameznih primerih, je jasno. Sodstvo in Ministrstvo za pravosodje se tega zavedata in vzpostavljena so orodja in mehanizmi, da se zadeve na posamični ravni tudi ustrezno obravnavajo, bodisi pospešijo bodisi se v zvezi s tem tudi ukrepa. V razpravi je bila med drugim omenjena težava drugostopenjskih zaostankov. Predvidevam, da je tu šlo za lapsus, kajti Slovenija se ravno z drugostopenjskimi postopki nahaja v vrhu učinkovitosti v Evropi, smo več kot na polovici povprečnega časa, povprečen čas je tam okrog 200 dni, pri nas je okrog 100 dni povprečje. Predvidevam pa, da je lapsus izhajal iz prizadevanj za zmanjšanje vračanja spisov sodišč na prvostopenjska sodišča z druge stopnje. V zvezi s tem so bila sprejeta zakonska orodja, ki sodnim postopkom to omogočajo v civilnih postopkih. V zvezi s tem pa so predlagane tudi spremembe Zakona o kazenskem postopku, ki se bo kmalu znašel pred vami, po zaključeni strokovni in medresorski obravnavi. Zaupanje v sodstvo je stalna naloga deležnikov, ne le sodstva, ampak tudi drugih, ki so pogosto spregledani, vendar so prav tako vključeni, odvetniki, državno odvetništvo, notarji, tožilci, ki vsi predstavljajo pomemben segment izvajanja pravosodja. Če povežemo vprašanje zaupanja z vprašanjem, ki sem se ga prej dotaknil, dolgotrajnosti postopkov, lahko ugotovim, da je bilo zaupanje najvišje takrat, ko so bili postopki v Sloveniji najdaljši, okrog leta 2000. Posledice reform iz 90. let so prinesle sodne zaostanke, ampak o tem se dolgo ni govorilo in šele v prvi polovici prejšnjega desetletja se je začelo ukvarjati z vprašanjem zaostankov. Zdaj se pogovarjamo o njih še vedno, ampak trenutno lahko nastanejo kakšne druge težave, če se ne bomo s pravo diagnostiko ukvarjali. Tudi te zadeve v zvezi z Lukendo so bile pred sodiščem v Strasbourgu razsojene leta 2006. Kot rečeno, orodja in njihovo izvajanje se je v tem času sprejelo in izvedlo, razvijamo pa nova orodja in poskušamo tudi vplivati na to, da bi jih deležniki v pravosodju učinkoviteje izvajali, tista, ki so jim že dana na voljo. Razmišljati moramo dolgoročno, proaktivno, ne le na ravni izvršilne veje, ampak vseh deležnikov. Podobno se lahko opredelim do vprašanja izvršilnih postopkov, ki je bilo danes tudi omenjeno. V priporočilih ni izpostavljeno kot težava oziroma kot eno od priporočil. Verjamem pa, da gre tu za razmišljanje, ki izhaja iz preteklih primerov. V februarju letošnjega leta je bila sprejeta novela Zakona o izvršbi in zavarovanju, ki se je do teh vprašanj, torej izvršba na nepremičnine zaradi majhnega dolga, izrecno opredelila. Tu lahko ugotavljamo, da pri nizkih zneskih so sedaj v zakonodaji in v praksi vse varovalke, da se poskusi z milejšim ukrepom ali pa da se izvršba odloži, pri čemer je upoštevan vidik sorazmernosti. Če sklepno poudarim, priporočila poslušamo, jih poskušamo implementirati, seveda pa je vse skupaj odvisno od vseh nas. Varuhinji se zahvaljujem za priporočila kot tudi za opravljeno delo v celotnem mandatu. Hvala.
Hvala lepa vsem predstavnikom Vlade. Sedaj dajem besedo še gospe varuhinji Vlasti Nussdorfer.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica Tina Heferle, spoštovane poslanke in poslanci in seveda vsi predstavniki izvršne veje oblasti, ki ste vztrajali do konca! Naj povem, da sem bila danes, torej po šestih predstavitvah poročila Varuha človekovih pravic najbrž celo presenečena nad vašo zasedbo in vašimi odgovori, kajti na koncu ste dali velik obet temu državnemu zboru, da boste marsikaj uresničili. Prvič sem tudi srečala ministrico za pravosodje, ki je prišla na to zaključno predstavo poročila Varuha človekovih pravic, vedno je prejšnjega ministra sicer odlično zastopal državni sekretar. Vendar danes, kot vidimo, je bila vaša zasedba kar številčna. Seveda pa moram pohvaliti tudi celotni državni zbor, kajti danes smo bili vsi priče izjemno strpni, konstruktivni predstavitvi vaših mnenj, veliko ste povedali, kar kaže tudi na to, da ste naše, čeprav res dolgo, zajetno poročilo tudi dobro prebrali. Marsikdo se je dotaknil istih tem. To pomeni, da so res pereče. Nekateri ste izpostavili posebne. Res v začetku nisem imela toliko časa, da bi se počasi dotaknila posameznih tem, sedaj, ko ga imam nekoliko več, bi morda strnila nekaj misli kar ob poslanskih skupinah – kaj ste povedali, kaj se me je morda še bolj dotaknilo. Hvala za vse vaše pohvale, res je, tudi pri varuhu smo jih uvedli, kajti zdi se mi, da je prav, da Varuh, čeprav graja oblast, opazi tudi premike. To je spodbudno za vse, ki morda vidijo, da le ne vidimo vsega slabega, ampak da opazimo, če se kdo morda opraviči – tudi to je lepa gesta –če povrne škodo in če spremeni svoj način dela. Zato ob robu naših poročil vidite tudi tu in tam pohvale in upam, da jih bo, zlasti glede na zagotovila, čedalje več. Ker smo že proti koncu novembra, si lahko mislite, da se že pridno ustvarja – še ne piše, vendar ustvarja – tudi zadnje poročilo, torej za leto 2018, moje zadnje, in najbrž bomo lahko vse te vaše obete Vlade tudi vključili vanj, seveda pa jih bomo tudi spremljali. Odločila sem se, da ob koncu – mislim, da bo to januarja – oddam še neko posebno poročilo. Torej pregled šestih let in šest let priporočil: kaj se je neusmiljeno ponavljalo in kje so napredki, kaj se je v teh letih zgodilo. Lahko bi rekla in podarila vam to žogico, kajti vi ste tisti, ki boste – upam, tako ste napovedali – sprejeli naša priporočila, ki ste jih tudi v preteklosti, ki ste zavezali vlade, ki so bile takrat, da spoštujejo naša priporočila, in lahko bi rekla, da to ni stvar Varuha, ker je že sprejeto. A vendar, če ste pogledali naša zadnja poročila, smo se že v uvodu vsakega poglavja dotaknili uresničevanja priporočil. To se mi je zdelo zelo pomembno, kajti le tako smo lahko odšli po poti naprej, ko smo ugotovili, da marsikaj za nazaj vseeno ni bilo sprejeto. In to ste danes tudi mnogi opazili. Če bi šla kar po vrsti in nekako strnjeno odgovorila ali pokomentirala poslanske skupine, tako kot ste nastopali. Prva je bila Poslanska skupina Nove Slovenije. Tu me še posebno veseli, da ob koncu mandata ugotavljate, da sem kot varuhinja dobro delala. Resnično, od 86 glasov vaših 4 takrat nisem dobila, a še lepše je na koncu ugotoviti, da so opazili, da si nekaj naredil, seveda z dobro ekipo sodelavk in sodelavcev, a vendar nikoli ni prepozno za pohvalo. Tako da tudi vam hvala. Gospa poslanka Ljudmila Novak je spraševala o tem in pravzaprav najbrž res pogosto sliši, da so ljudje tudi z našimi odgovori zlasti o nepristojnosti nezadovoljni. To je zagotovo res. To ugotavljamo tudi na terenu, ko moramo mnogim ljudem pojasnjevati, da so ali prezgodnji ali prepozni za k varuhu. Nekdo pride celo s sodbo Evropskega sodišča ali pravnomočno zadevo tik pred rubežem, ko ni nič več možno storiti, in se čudi, da varuh ne more spremeniti odločitev. Imamo hierarhijo pravnih sredstev, imamo poti, ki se jih morajo ljudje poslužiti, zato pa je še toliko bolj pomembno, da bi imeli brezplačno pravno pomoč, tako kot je bilo rečeno s strani poslanke, tudi na občinah. To je vedno naše vprašanje, ko odhajamo na občine. Celo anketo smo o tem naredili, katere občine nudijo svojim ljudem brezplačno pravno pomoč. To ne pomeni odvetnike od začetka do konca, a vendar tisto pomoč, ki bi ljudem odprla možnost in rekla, da je še čas, da ni več časa, da morajo vložiti to ali ono. Kajti ljudje so res razočarani in me vprašajo ali moje kolege in kolegice: ali torej res ni več možnosti? Se pa trudimo, to vam lahko zagotovim, da v naših pisnih odgovorih vse bolj pojasnjujemo ljudem poti. Poti, ki so jim še na voljo, katera vrata naj odprejo. Seveda pa so marsikatera tudi zaprta ali prehitro zaprta ali so ljudje nedostopni, zato pa pravimo, da je dobro upravljanje tisto, ki je zelo pomembno. Da bi se vsak uradnik v državi zavedal svoje dolžnosti, celo več kot dolžnosti, in naredil za ljudi, ki potrkajo na vrata, čim več. Res je, to velja za mnoge razpravljavce – zakaj smo izpostavili urgence? Zdelo se mi je zelo pomembno, da sporočim državnim institucijam, da jim rečemo: »Če na naše poizvedbe ne odgovarjate hitro in takoj, kako se počutijo šele ljudje, kako nemočno prihajajo k vam in čakajo na vaše odgovore?« In resnično, nekatere zadeve, kljub obetom, da bo bolje, so trajale predolgo. Če nekdo čaka na neko socialno rešitev, na to, ali bo, tako kot ste rekli, že prej doštudiral, kot bo dobil štipendijo, upa, upa dolgo, lahko da upa zaman in je rešitev negativna, vendar, veste, predolgo čakanje ne more tem ljudem koristiti. Opozorili ste tudi na medresorsko sodelovanje. Zelo pomembno je, opozarjate mnogi. To se praktično ne bi smelo dogajati in obljuba o tem, da bodo študentje invalidi končno resnično uslišani v celi Sloveniji, ne le v poskusnih krajih, kot so Ljubljana, Maribor, Celje, to je obetanje boljše prihodnosti. Če kdo, si zaslužijo to invalidi. Pravzaprav vsi, vendar invalidi še toliko bolj. Pri stranki DeSUS je bilo omenjeno tudi mednarodno sodelovanje. Res je. Časa za to, da bi predstavila vse, ni bilo. Vendar če pogledate naše poročilo, ima posebno poglavje. Celo drugače smo začeli pisati poročilo. Če ste se pred leti lahko izgubili v tretjem poglavju, ki je predstavljalo naše delo, zaposlene, kaj vse počnemo in v številkah, ste lahko ugotovili, da smo to sedaj postavili na prvo mesto, torej da najprej, ko pogledate naše poročilo, vstopite v našo institucijo, ugotovite, kaj vse je naredila, koliko ljudi ima, koliko oddelkov. Celo slikovno smo to opremili. Dolgotrajna oskrba. Računam na vas. Na vas računa tudi minister Fakin, ki je prišel pred kratkim k nam na obisk. Pravi, da je za tako obsežen zakon potrebna močna politična volja, da ga je zelo težko očitno sprejeti. Sprejemamo ga že predolgo. Domovi. Marsikdo je rekel tudi Hrvaška. Zakaj ljudje odhajajo na Hrvaško? Tudi zato, ker k sreči živijo ob meji in upajo, da bodo tam plačali manj ali pa dobili sploh mesto. Mi zadevo v letošnjem letu tudi preverjamo, kajti širijo se marsikatere govorice, kako je tam, zakaj toliko ljudi odhaja, ali je dobro zanje poskrbljeno. Ker smo se letos lotili starejših, bomo poročali tudi o tem. In spet, tudi pri Desusu so omenjeni invalidi. Prav je. Če veliko strank to omeni, pomeni, da se boste za to zagotovo zavzeli. Vesela sem tudi predstavnikov obeh narodnih skupnosti, kajti prav njim smo namenili zelo veliko pozornosti. Začela sem poslušati pripombe na to, da sta narodni skupnosti tudi prikrajšani, da je sovražni govor zlasti prisoten pri madžarski narodni skupnosti oziroma zoper njo in zato smo se odločili, da pod drobnogled vzamemo, tudi s potmi na teren na Primorsko in v Pomurje, obe narodni skupnosti, kako delujejo upravni organi, kako delujejo sodišča. Pohvalili smo marsikoga, mislim, da tudi inšpektorat, tržni inšpektorat. Kajti zanimivo za nas je bilo tudi to, ali je dvojezičnost spoštovana ali ne. Kot smo lahko danes slišali oba predstavnika narodnih skupnosti, to naše delo tudi cenita. Lahko bi človek rekel, da gre za dva poslanca, malo ljudi, vendar vsaka narodna skupnost si zasluži pozornost. Ne nazadnje je potreba spoštovati vse pravice vsakogar. Naslednja je bil torej stranka SDS. Veliko je bilo govora o zaznanih kršitvah, o zaskrbljujočih je bile rečeno. O energetski revščini, res je. Udeleževali smo se sej Komisije za peticije in ena izmed tem je bila tudi to. Moram reči, da z ozirom na prve kritike, ko sem nastopila svoje delo, da se ne udeležujemo sej, smo se poskušali kadarkoli se je le dalo, vsaj eden, tako kot ste rekli, če ne sama pa eden od namestnikov, udeležiti vaših sej. Bile so na zelo, zelo različne teme in tukaj še enkrat lahko pohvalim vse odbore, ki ste naše poročilo resno obravnavali, zlasti naša matična komisija vsako leto in seveda tudi Državni zbor. Tudi tu je bilo govora o diskriminaciji invalidov po sodiščih. Res je, državni sekretar je pojasnil, da se stvari izboljšujejo. Tudi mi smo resnično mislili vračanje z druge stopnje na prvo, kajti vse to podaljšuje postopke in potem ugotovimo, da se zadeve dvakrat, trikrat, vrnejo in potem nekako že ljudje obupajo, pozabijo nanje in rešitev, ki pride, je vsekakor za nekoga prepozna. Omenili ste okolje, inšpekcijske službe, zakaj niso uresničena sprejeta priporočila. Res je, prav je, da to izpostavljate. Seveda pa tudi lahko tu odgovorim tistim, ki me sprašujete, kako je s širšimi vprašanji. Mi imamo seveda 9. člen, ki dovoljuje, da tudi delujemo na lastno iniciativo, vendar smo tu vezani na tiste, ki so prizadeti in morajo dati pristanek. Tako da tu rabimo torej njihove osebne podatke, brez njih ne moremo v nobeno preverjanje dejstev. Se pa vse pogosteje odločamo za neka širša vprašanja. Če ste nas spremljali in boste poročilo brali za to leto, boste ugotovili, da kjerkoli je gorelo, smrdelo, kjerkoli se je dotikalo tudi okolja, zdravja ljudi, smo odprli lastno pobudo. Kot vidite, se menjajo tudi namestniki, tako da danes smo tu vsi. Nekateri zgoraj na balkonu, drugi spodaj, tako da vsi poslušamo vse, kar je bilo danes izrečenega in smo si zapomnili in bomo še magnetogram poslušali, kaj je tudi Vlada obljubila. Nikoli, res nikoli ne obravnavamo zadev selektivno. Seveda pa naši odgovori zdaj niso všeč enim, zdaj drugim. Ampak morda je to prav. Tako vidite, da rešujemo zadeve enih in drugih. Nikoli pa, kadar sta dva sprta in imata zelo različna stališča, ne moremo sprejeti takega, ki bi bilo vsem všeč, a upam, da smo bili pri vsem tem zelo pravični. Zdravstvo, čakalne vrste, tu je bilo toliko posvetovanj, toliko odprtih vprašanj, kdaj bo bolje za ljudi, kdaj bodo lahko prišli do zdravnika, zobozdravnika, kdaj bodo vse te dodatne usluge, fizioterapija, ortodonti, dostopni vsem. O tem se vedno prepričam tudi na terenu. Seveda si želite nekateri, da bi bilo letno poročilo krajše. Tudi sama si to želim. Seveda pa je toliko zadev, ki pridejo do nas, odpirajo vprašanja, da jih radi predstavimo, tudi če je morda samo eno, preprečimo druge. Včasih izvemo za eno zgodbo in s tem, ko hitro reagiramo tudi v medijih, upam, da ste opazili, preprečimo, da bi se te kršitve širile. Tako je bilo enkrat, ko so bile razpisane štipendije za deficitarne poklice. Reagirali smo izjemno hitro. Ministrica se je odzvala tako, da je razpis razveljavila. Če bi čakali, bi lahko dobili zelo veliko pobud, rekli bi, toliko smo jih imeli na področju štipendij, a mislim, da je zelo pomembno tudi hitro delo. Veliko od vas je izpostavilo invalide, invalidske komisije. Res je, upamo, da bomo lahko delovali na tem področju boljše, kajti ljudje, ki prihajajo tu, zlasti v terenskem delu občutim, da imajo veliko stisk. Pridejo v kraj, kjer so doma, težko, z boleznimi, ki so težke. Mi ne moremo ocenjevati, ali so za invalidsko upokojitev ali ne. Vendar moram reči, da niti ne zamerijo toliko dokončne odločitve kot odnosa, odnosa do tistega človeka, ki pride pred komisijo in pričakuje, ne da bo vedno uslišan in da mu bo dala prav, morda bo prišel še kasneje, ko bo stanje še slabše, vendar da bo ta odnos izjemno pozitiven. Zakon o zdravstveni dejavnosti – marsikaj še manjka. Ko ste omenili Rome, moram povedati, opazili ste očitno v našem poročilu, da imamo pravzaprav enake vatle za vse. Opozarjamo, da je romska problematika izjemno težka, da otrok ni kriv, da se rodi v romski družini, ki ne bo imela morda toliko let vode, ki jo bo morala na pokopališču jemati v steklenico, morda se rodi brez lastne postelje, ni elektrike. Res ni kriv, romski otrok rabi vrtec, rabi šolanje, rabi družbo, ki mu pomaga. Prav tako pa k varuhu prihajajo tudi ljudje, ki živijo ob romskih naseljih, s svojimi resnimi problemi. Bilo je govora o brezzobem tigru. To je morda stvar, ki jo poslušam, res je. Vendar mislim, da čisto brezzobi nismo. To se ugotavlja danes, ko vsi tako obljubljate. Torej imamo zobe, še več zob imate vi in mislim, da ima Vlada tudi modrostne zobe. Naslednja stranka je LMŠ, Lista Marjana Šarca, ki je opozorila tudi na otroke s posebnimi potrebami, na študente invalide. Res je, tudi temu se posvečamo. Spominjam se, da nekateri žal, ko odidejo na študentska pota, presodijo, ali bo imela fakulteta primerne prostore, ali bodo dobili tolmača, velikokrat nam pišejo, vendar najbrž še premalo, ker očitno je teh problem več. Torej vedno bomo pozorni tudi na študente invalide s posebnimi potrebami. Govora je bilo o spletnem komuniciranju. Ne smemo pozabiti, da je prav varuh predlagal, da bi na spletu, ki bi moral biti javni prostor, imeli vsaj prekršek, če je že kaznivo dejanje sovražnega govora tako težko dokazljivo. Omenjano je bilo sojenje v razumnem roku. Seveda je bilo bolje, leto 2005, 2000, bila so leta, ko so nas z Evropskega sodišča množično opozarjali, šlo je za veliko kršitev. Sedaj sem vesela vseh teh pregledov sodb in tudi uresničitev. Opozoriti moram pa še na neuresničene sodbe Ustavnega sodišča. Tudi na te je treba biti v hramu demokracije pozoren. Res je, govorili ste tudi o vzgojnih zavodih, pa o obveznem branju, ki bi moralo biti letno poročilo. In spomnila sem se na prejšnjega državnega sekretarja, ki je rekel, da bi moralo naše poročilo biti obvezno branje za vsakega ministra, ki bi ga spremljalo vsak dan njegove službe, da bi pogledal, kaj je že uresničil in česa še ni. Štejejo rezultati, lepo je bilo rečeno tudi s strani LMŠ. Senzibilnost s strani SD, to je naslednja stranka, spoštovanje pravic, omenjana je bila naša novela. Res si od nje veliko obetamo in upamo, da bomo lahko marsikaj uresničili tudi na področju promocije človekovih pravic. Tu bi pa še rekla nekaj. Če opazite, poslanci, ljudi na terenu, ki so jim kršene človekove pravice in vas o tem opozarjajo, pošljite jih tudi k varuhu, tudi tiste, ki pridejo na Komisije za človekove pravice. Potem je bilo govora spet o nadomestilu za invalidnost, ki je sramotno nizko. Res je, kako naj invalid s tem preživi, ob tem da rabi še več kot tisti, ki ni invalid. O revščini ste mnogi govorili. Prav je, da o tem govorite. Upam, da bomo lahko nekoč rekli, da je izkoreninjena, da je ni. Da ni treba zbirati zamaškov, da ni treba iskati pomoči in zbirati na začetku šolskega leta pet evrov, enega evra za šolske potrebščine. Hudo je, tudi to ste nekateri omenjali, da zaposleni hodijo na Karitas ali Rdeči križ, in vendar so k sreči take organizacije ali kakšne druge, torej ne samo ti dve, ki pomagajo ljudem v stiski. Veliko je bilo govora tudi o delovnopravni zakonodaji, o agencijskem delu, o starejših, o brezplačni pravni pomoči, o vodi, tudi tu so obeti vse boljši, upam. Tistim, ki sem pozabila odgovoriti, mislim, da je bila to prva stranka, deset dni pred volitvami in nezmožnost voliti. Danes smo slišali državno sekretarko. Res je, vendar predolgo se vleče. Mi smo že mislili to priporočilo opustiti, a vendar se nam je zdelo tako pomembno, da smo ga vključili tudi v letno poročilo. Stranka SMC je govorila o sovraštvu in sovražnem govoru. Ponovno poudarjam, da smo želeli, da bi bil na spletu, ki je javni prostor, možen prekršek. O pomembnosti naših priporočil, videli so tudi pohvale, ki dobro denejo, in spet invalidi, odpuščanje, izvršbe. Tudi na področju izvršb, to je bila skupna tema mnogim razpravljavcem, se je marsikaj spremenilo. A še vedno lahko upamo, da bodo centri za socialno delo po novi zakonodaji izkoristili možnost, ki jo imajo, da takrat, ko nekdo zabrede v težave, ga še pravočasno rešijo, kajti dolg 6, 10, 20 tisoč evrov je še za zaposlene prevelik. Na koncu Levica, ki seveda opozarja na stanovanjsko politiko, ki še ni taka, kot bi si jo želeli, zlasti ne za mlade. Res je, kvadratni meter stanovanja je predrag in ljudje, ki delajo prekarno, ki nimajo redne zaposlitve, sploh ne morejo dobiti kredita. Bilo je govora tudi o delu inšpekcij, danes obeti o vseh več inšpektorjih. Lahko bi rekli, da jih celo ne bi rabili več, ker bi ljudje spoštovali zakonodajo in bi lahko delali karkoli drugega, a kadar je ne, je treba uporabiti, žal, tudi represijo, kajti za preventivo je tu že prepozno. Bilo je govora tudi o Zakonu o tujcih, ki je še vedno na Ustavnem sodišču. Revščina. Za espeje vas moram spomniti na uspelo zahtevo za oceno ustavnost, ko smo uspeli s tem na Ustavnem sodišču, da tisti, ki zasluži manj, lahko tudi dokaže, da zasluži manj, in da ni ob socialne transferje zgolj zato, ker mu pripišejo nek dohodek, ki ga nima. In spet spremljevalci otrok, invalidov, otrok s posebnimi potrebami. Tudi o tem smo veliko govorili tudi v Celju, ko je bilo govora o tem. Prav je, da se to poudarja, da so odločbe za te otroke čim krajše sprejete in da lahko rečemo, da smo izpolnili pričakovanja tistih ljudi, ki se borijo vsak dan, kot je bilo ob koncu rečeno, ne veš, kako je biti invalid in imeti ob sebi psa spremljevalca. Tudi s tem smo se ukvarjali, da celo nekateri ne vedo, da pes slepega spada v trgovino. Stranka Alenke Bratušek – o dostojanstvu in o pomenu varuha. Hvala lepa za vse to. Res je, pomen varuha je vse večji in s tem sem tudi sama kot varuhinja po šestih letih zelo zadovoljna. Na koncu – kaj naj vam rečem? Tudi tokrat se mi čas izteka, upam, da bom končala še pred koncem roka, ki ga imam. Izkoristite priložnost. Izkoristite vse priložnosti, ki jih imate v Državnem zboru, da uresničite ta priporočila, da morda naredite še kaj več, in potem bo poročilo krajše ali pa celo enako dolgo, vendar polno lepih pohval in zaslug za tiste, ki boste prisluhnili slehernemu človeku v naši družbi. Naj rečem takole, kot mi je povedal nekdo, ki me je klical, »ne uporabljajte besed mali človek«. In prijelo se me je. Veste, rekel je: »Zelo smo prizadeti, če smo mali ljudje.« In res je, mali človek je lahko velik, vendar je pogosto tlačen. Tlačen ravno od države, ki mu ne prisluhne, ker je velika in močna, ker se kot taka tudi počuti. Pred vami, spoštovane poslanke in poslanci, z vso izvršno oblastjo, tudi pravosodno, ki je samostojna, je velika priložnost. Velika priložnost za ljudi, ki včasih celo neradi spremljajo seje, ker so mučne, a upajo, da boste tukaj prinesli torej s svojo prisotnostjo, s svojim sprejemanjem zakonodaje veliko rešitev zanje. Takrat ne bomo več govorili o revščini kot kršitvi človekovih pravic, pa čeprav ta ni posebej uzakonjena kot kršitev, a vendar spada v drugi člen Ustave, ko govorimo o socialni državi. In če želimo pravno in socialno državo, vsi vzvodi so v vaših rokah. A pred koncem bomo vseeno še izkoristila tisto možnost, da vam ponudim, kaj vse je bilo s strani varuha priporočeno, kaj se je uresničilo in upam, če bomo poslušali še magnetogram te seje, da bomo lahko zapisali, da bo v kratkem še veliko bolje za vse naše ljudi. Hvala vam.
Hvala lepa, gospa Nussdorfer. Vsi razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker pa je čas, določen za razpravo še ostal, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika zbora še kdo razpravljati. Vidim, da je odgovor da. Odpiram prijavo za razpravo. Ugotavljam, da imamo dva prijavljena. Prvi dobi besedo gospod Željko Cigler. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana predsedujoča. Hvala lepa gospe varuhinji za ta dodatna pojasnila. Žal mi je, da nobenega predstavnika ministrstva za šolstvo ni zdajle med nami. Morda bi lahko odgovoril na vprašanje, ki sem ga direktno naslovil na ministrstvo, zakaj se pravnomočne odločbe o usmeritvi ne izvajajo in se s tem otrokom, ki se jim ta pomoč ne nudi, povzroča nepopravljiva škoda. Tam, kjer ste pa to dosegli, da se vsaj v enem delu zagotavljajo spremljevalci, je pa napredek očiten in velik, kljub temu da je delovno mesto spremljevalca zelo zelo podcenjeno, ker gre za visoko strokovno delo, za delo z našimi otroki. Žal mi je, škoda da ni predstavnika ministrstva tukaj. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji, ki ima besedo, pa je gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovane predstavnice, predstavniki Vlade, spoštovana varuhinja, gospa Vlasta Nussdorfer s sodelavci, drage kolegice in kolegi! Vesel sem, da smo danes imeli štiriurno razpravo o izjemno pomembni zadevi, o človekovih pravicah. Zaradi nespoštovanja človekovih pravic padajo države. Padajo države. Saj se še spomnimo, kaj smo zapisali v temeljno ustavno listino o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije. Ob dejstvu, da Socialistična federativna Republika Jugoslavija ne deluje kot pravno urejena država in se v njej hudo kršijo človekove pravice, nacionalne pravice in pravice republik in avtonomnih pokrajin, je tistega 25. junija 1991 trodomna skupščina sprejela že imenovano Temeljno ustavno listino o samostojnosti in neodvisnosti Republike Slovenije. Čeprav, ampak pustimo, to zdaj ni tema, nekateri imajo še vedno domotožje, da bi še kar naprej radi šli nazaj v SFRJ. Ob letošnjem 25. juniju, državnem prazniku, sem celo, zanimivo, devetnajstletnico slišal, ki je rekla, da je pa takrat bilo vse boljše. Ampak, kot rečeno, to zdaj ni tema. Morda pa, ko govorimo o razumevanju, vsesplošnem razumevanju, povem tudi sam o izkušnjah, ki jih doživljam v poslanski pisarni. Žal zaradi oddaljenosti nisem in ne morem biti vsak ponedeljek v poslanski pisarni, sploh če so obveznosti tukaj. Ljudje mi prinesejo razne odločbe, recimo o tem, da niso upravičeni do nekih socialnih pravic, takšnih ali drugačnih. Ne znajo si jih razlagati, saj jih znajo prebrati, ampak ne razumejo jih. Zakaj? Ker so tako komplicirano napisane. In tudi zaradi tega, ker ni spoštovan 2. člen slovenske ustave, da je Slovenija tudi socialna država. Kot sem predvčerajšnjim že povedal, kaj nam koristi, da imamo milijardo, milijardo 200, 300 milijonov denarja v državnem proračunu za socialne transfere, ljudje pa, tisti, ki so na robu družbe, do tega enostavno ne morejo priti. Ko sem se pripravljal na to razpravo, študiral poročilo varuhinje – dejansko, gospa varuhinja – čista desetka. Res. Moja tudi osebna pohvala, v imenu poslanske skupine jo je že izrekel kolega Blaž Pavlin. Pa verjamem, da nas vse gotovo najbolj muči to, da večkratna vaša opozorila ne zaležejo. Že vem, kaj bo pisalo v vašem osebnem poročilu za obdobje šestih let. To je največji problem. Kolegice in kolegi, tukaj ste stranke, ki ste ravno šest let v vladi. Ali pa še več. Tukaj ex catedra govoriti, da si mi prizadevamo za ne vem kakšno življenje vseh, za dostojno življenje vseh in tako dalje. Ja, to je fino. Saj si vsi to prizadevamo. Ampak tisti, ki ste v Vladi, ki imate več politične moči, neprimerno več kot opozicija, je čas, da pridete od besed k dejanjem. Tu je naš problem. Vse to, kar smo slišali – kapo dol, od predstavnikov vlade – kapo dol. Ampak če bi bil iskren namen – in to je moje ključno sporočilo – ker je bilo poročilo objavljeno marca letos, koalicijski sporazum pa veliko kasneje, bi jaz želel videti primerjavo: koliko teh priporočil, predvsem tistih, ki se ponavljajo, je vgrajenih kot rešitev v koalicijski sporazum? To je pravzaprav danes ključno vprašanje. Morda se bo oglasila še varuhinja in povedala, če je delala to primerjavo ali ne, bi pa bilo zelo zanimivo to primerjavo narediti. Še je čas, kot pravi gospod Marjan Šarec, da ni nujno, da vse tisto, kar smo zapisali, spoštujemo – kar smo zapisali v koalicijski sporazum namreč. Jaz pa pravim, da dobro pa je, da naredimo dobre stvari, pa tudi če niso zapisane v koalicijskem sporazumu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Na začetku se samo opravičujem. Preden sem dala na prijavo delitev dodatnega časa, sem pozabila povabiti k prijavi tudi predstavnike Vlade in pa gospo varuhinjo, moja napaka. Sem pa dobila prošnjo za ponovno besedo gospe varuhinje in ji dajem besedo. Izvolite. 5 minut imate na voljo.
Zelo na kratko bom odgovorila samo poslancu Levic v zvezi z ministrstvom za izobraževanje. Tudi to nas muči. Predstavnica je bila in je predčasno odšla, vendar minister je bil napovedan za ponedeljek. Žal bo v Bruslju in ga ne bo, vendar nov rok je že določen. In takrat, verjemite, ga bomo povprašali tudi po tem. Sedaj zelo intenzivno vabimo vse ministre, nekateri, bolj redki, so že prišli, vendar še bodo do konca mandata, torej upam, da bomo lahko marsikaj uresničili. Ta pregled – pustimo se presenetiti, gospod Horvat, mislim, da bo kar zanimiv. Hvala.
Hvala lepa. Če ni predstavnikov Vlade, ki bi še želeli razpravljati, zaključujem razpravo. Ker amandmaji k predlogu poročila niso bili vloženi, zaključujemo razpravo in bomo o predlogu priporočila v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 27. Novembra, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 24. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO POROČILA VARUHA ČLOVEKOVIH PRAVIC REPUBLIKE SLOVENIJE O IZVAJANJU NALOG DRŽAVNEGA PREVENTIVNEGA MEHANIZMA PO OPCIJSKEM PROTOKOLU H KONVENCIJI OZN PROTI MUČENJU IN DRUGIM KRUTIM, NEČLOVEŠKIM ALI PONIŽEVALNIM KAZNIM ALI RAVNANJU ZA LETO 2017. Poročilo je v obravnavo zboru predložil Varuh človekovih pravic. Besedo dajem varuhinji gospe Vlasti Nussdorfer za dopolnilno obrazložitev poročila. Izvolite.
Ponovno vsi lepo pozdravljeni, tako spoštovana podpredsednica Tina Heferle, poslanke, poslanci in seveda še vsi, ki s strani ministrstva vztrajate, ker se vas to poročilo tudi dotika! Hvala lepa, da ste pravzaprav tudi tako resno pristopili k obravnavi tega poročila, ki je sicer polovico krajše, a vendar, če napišeš poročilo na 200 straneh, imaš kaj povedati, gre namreč za opcijski protokol h Konvenciji proti mučenju in drugim krutim, nečloveškim ali poniževalnim kaznim ali ravnanju. Kratko mu rečemo poročilo DPM. Kaj naj povem? Izpostavlja sistem rednih, preventivnih obiskov na krajih odvzema prostosti. Vsaka država pogodbenica ustanovi enega ali več organov, to je DPM. Vključenih je kar 80 pogodbenic, najpogosteje to izvajajo ombudsmani, v Sloveniji od leta 2006 dalje. Naj vas spomnim, da smo ravno v lanskem letu pripravili zelo odmevno mednarodno konferenco. In tudi kadar pridejo v Slovenijo predstavniki nadzornih institucij SPT, CPT, torej evropskih ali svetovnih, ugotavljajo, da je vse, kar je priporočeno, že opravil tudi varuh. Torej ne ugotavljajo dodatnih kršitev, kar je lahko le pohvala za našo institucijo. V svojem mandatu v letu 2015 sem uvedla skromno, vendar vseeno novost, in sicer drugačno organizacijo, to, kar se sedaj uvaja tudi z ozirom na novelo zakona, in sicer posebno notranjo organizacijsko enoto. Čeprav namestnik Ivan Šelih vodi tudi področje pravosodja, odvzema prostosti, policijskih postopkov in tudi državni preventivni mehanizem, se mi je zdelo prav, da ljudje, ki delajo na njegovem oddelku, to sta dve osebi in še dve polovično sedaj, prej pa ena polovično, delajo zgolj to. Poznalo se je, kajti podvojili smo število obiskov. Teh obiskov je bilo v zadnjih dveh letih kar 80. Rada pa bi se ob tej priložnosti zahvalila tudi vsem nevladnim organizacijam. Kar devet smo jih izbrali po posebnem pozivu, ne bom jih naštevala. Zelo lepo so predstavljene v našem poročilu. Tu so še zdravniki eksperti, ki hodijo z našimi zaposlenimi na številne obiske. Postali smo tudi prva, demenci prijazna, točka. To bi lahko omenila tudi pri prejšnjem poročilu. To je zelo pomembno. Kajti demenca je pravzaprav bolezen prihodnosti, pa žal tudi že sedanjosti, le zavedali se je nismo dovolj. Ugotavljamo številne težave na področju duševnega zdravja, opredelitve varovanih oddelkov, porabe posebnih varovalnih ukrepov, v zaporih, kot je bilo že rečeno, prezasedenost, k sreči samo nekaterih zaporov, kajti marsikaj se je na tem področju tudi spremenilo. Imamo tudi drugačne kazni, celo priznanja v zgodnjih postopkih obravnave. Tako je tudi manj tistih, ki odidejo v zapor oziroma odidejo za krajši čas, kot bi sicer. Tu je še skrb za starejše, bolne in invalide. Temu smo pri Varuhu posvetili posebno pozornost in izdali celo tematsko poročilo. Če se sama še kot tožilka spominjam časov, ko so ljudje odhajali na prestajanje zapornih kazni, so bili v nekih srednjih letih ali celo mlajši. Danes jih v naših zaporskih institucijah najdemo kar nekaj, starih krepko čez 80 let, in seveda z ozirom na težave, ki jih prinesejo ta leta, je potrebna tudi drugačna obravnava in temu smo v tematskem poročilu namenili kar precejšnjo pozornost. Seveda je pozornosti vredna tudi psihiatrija. Tu smo, mimogrede, vendar za dostojanstvo ljudi je zelo pomembno, dosegli celo porabo ustreznih dnevnih oblačil, kajti veste, kako se človek počuti, če mora hoditi naokoli v posebnih oblačilih, ki te tako zaznamujejo, kot utesnjujejo. Tu gre še za težave z zdravljenjem mladoletnikov s težavami v duševnem zdravju. Organizirali smo, celo varuh je dal pobudo, za Dneve duševnega zdravja, kar je zelo pomembno. Na teh dnevih smo spregovorili ravno o teh osebah, ki se pogosto zadržujejo na posebnih oddelkih. Izdali smo posebno poročilo in če me kaj veseli, je to, da upam, da bo kdaj bolje. Sem večna optimistka, vendar kot rečeno, še vedno tudi sama. Pripravili smo novinarsko konferenco na enem izmed oddelkov socialnovarstvenih zavodov, posebnih zavodov, da mo se lahko skupaj z novinarji prepričali, da to, kar se tam dogaja, ni človeka vredno, ni dostojanstveno. Lani smo, kot rečeno, obiskali 80 ustanov, tako policijske enote, zavode za prestajanje kazni zapora, tudi edini Prevzgojni dom Radeče, psihiatrične bolnišnice, posebne socialnovarstvene zavode, domove starejših občanov, vzgojne zavode za mladoletnike in lokacije za tujce. Povedati moram tudi to, kar sem pogosto vprašana. Ne gre za napovedane obiske. To pomeni, ker so obiski nenapovedani, da seveda najdemo stanje, kakršno je, da se nihče, razen morda v največjem zaporu, kjer jih moramo zaradi velikosti obiska, obsežnosti akcije obvestiti vsaj dan prej, se poslužujemo vedno nenapovedanih obiskov, razen kadar so pri nas prisotni tujci. Kajti, zaradi njih je seveda potrebno obisk napovedati, vendar to ni tako pogosto. Izdali smo, v tem poročilu, ki ga imate pred seboj, 615 priporočil in zelo lepo je, če lahko rečem, da je popolnoma nesprejetih le 55, vem pa, da so tudi razlogi, da so nesprejeta. Ne zato, ker bi očitali nam karkoli, ampak zato, ker morda tudi finančne stiske preprečujejo, da bi se karkoli spremenilo še na bolje. Torej imamo ugled, ne le doma, tudi v tujini. Gostimo tujce, ki prihajajo k nam iz državnih preventivnih mehanizmov in se pri nas učijo in tudi moje sodelavke, sodelavci, zlasti namestnik Ivan Šelih, pogosto potujejo v tujino in poučujejo, kako bi moralo biti stanje v zaporskih institucijah in drugih, kjer je ljudem kakorkoli odvzeta svoboda gibanja. Gre torej za zadeve, ki so občutljive in zato verjamem, da ste tudi temu poročilu, ki ima celo slikovno gradivo, potrudili smo se, da smo vam poskušali prvič prikazati, kaj slika pomeni, včasih veliko več kot tekst. Hvala, ker boste tudi to priporočilo danes obravnavali, rekli karkoli o njem. Veliko je bilo že rečenega na odborih, na Komisiji za peticije, ki se ji ponovno zahvaljujem za resno obravnavo, pa tudi v Državnem svetu. Poročilo na 200 straneh, s številnimi priporočili, resno, resno obravnavano in resno sprejeto. In hvala tudi za to, da mu boste prisluhnili, torej vsem, ki bodo tako s strani Vlade kot z vaše strani, predstavili svoje poglede nanj. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospa Nussdorfer. Poročilo je obravnavala Komisija za peticije, človekove pravice in enake možnosti kot matično delovno telo in pripravila predlog poročila Državnega zbora. Zato vabim k besedi gospo Evo Irgl, da predstavi poročilo. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Kot že rečeno, Komisija za peticije, človekove pravice in enake možnosti je na tretji seji obravnavala Poročilo Varuha človekovih pravic o izvajanju nalog državnega preventivnega mehanizma po Opcijskem protokolu h konvenciji OZN proti mučenju in drugim, krutim nečloveškim ali poniževalnim kaznim ali ravnanju za leto 2017. Predstavnik predlagatelja poročila državnega preventivnega mehanizma, namestnik Varuha človekovih pravic gospod Ivan Šelih, je v predstavitvi poročila poudaril pomen rednih preventivnih obiskov, o katerih vedno pripravijo izčrpno poročilo s priporočili za izboljšave. Dobre prakse izpostavijo in pohvalijo in jih tako priporočajo tudi drugim. V okviru državnega preventivnega mehanizma je bilo v letu 2017 izvedenih 80, večinoma nenajavljenih obiskov različnih krajev odvzema prostosti v Sloveniji, na podlagi katerih je bilo izdanih 615 priporočil, od katerih jih je bilo 245 že uresničenih, 204 zaradi različnih razlogov še čakajo na uresničitev, 55 pa je takih, ki jih ustanove niso sprejele kot utemeljene. Tudi v letu 2017 so preverjali ravnanje z zaprtimi osebami in njihove pogoje bivanja, da bi se okrepilo varstvo pred mučenjem krutim ali poniževalnim ravnanjem. V 18 primerih so bili obiski tematske narave in posebej posvečeni ranljivim skupinam zaprtih oseb. To so starejši in invalidi na prestajanju kazni zapora oziroma v priporu. V prihodnosti pa naj bi se tovrstnim obiskom namenilo še več pozornosti. V okviru državnega preventivnega mehanizma je bilo opravljenih tudi veliko število kontrolnih obiskov, v okviru katerih se preverja izpolnjevanje priporočil predhodnih obiskov. Na podlagi izvedenih obiskov se oblikujejo tudi pobude za spremembe zakonodaje. Po mnenju Varuha je v Sloveniji nadzor nad institucijami, v katerih je ljudem odvzeta prostost, na visoki kakovostni ravni. Pri tem Varuh izpostavlja, da naloge državnega preventivnega mehanizma izvaja kadrovsko maloštevilna ekipa, ki pa opravlja izjemno pomembno delo. Posebej je bila izpostavljena visoka raven uresničevanja priporočil, kar priča o spoštovanju, ki ga državni preventivni mehanizem uživa pri institucijah. Kršitve, ki jih ugotovijo mednarodni opazovalci, ki prihajajo na obiske v slovenske ustanove zaprtega tipa, pa se običajno skladajo z ugotovitvami državnega preventivnega mehanizma. Predlagatelj poročila, torej Varuh človekovih pravic, izpostavlja dobro sodelovanje tako z nevladnimi organizacijami, ki jih zastopa preko 40 posameznikov, kot tudi z izvajalci DPM-ja drugih držav, predvsem s sosednjimi državami, s katerimi delavci državnega preventivnega mehanizma sodelujejo tudi na področju usposabljanja in izmenjave dobrih praks. Predlagatelj poročila v zvezi z delom državnega preventivnega mehanizma izpostavlja težave povezane zlasti s področje Zakona o duševnem zdravju, katerega spremembe so po njegovem mnenju v pripravi že predolgo časa. V praksi se težave na tem področju kažejo zlasti pri zagotavljanju ustreznega števila mest v okviru varovanih oddelkov ter z izvajanjem posebnih varovalnih ukrepov, na kar je bilo opozorjeno tudi v posebnem poročilu Varuha človekovih pravic o kršitvah človekovih pravic oseb z duševno motnjo, po njihovem neprostovoljnem nastanjevanju in obravnavi v varovanih oddelkih socialnovarstvenih zavodov, ki ga je Državni zbor obravnaval lansko leto. Potem je besedo dobila predstavnica Ministrstva za delo, ki je uvodoma povedala, da se na ministrstvu zavedajo pomena DPM-ja pri ugotavljanju nepravilnosti in pri izboljševanju razmer, v katerih živijo ljudje, ki jim je bila odvzeta prostost. Besedo je dobil tudi predstavnik Ministrstva za pravosodje v imenu Uprave Republike Slovenije za izvrševanje kazenskih sankcij gospod Jože Podržaj, ki je zagotovil, da na ministrstvu vsa priporočila DPM-ja jemljejo zelo resno. Že utečena je postala praksa, da se po vsakem obisku DPM-ja v zaporu Uprava za izvrševanje kazenskih sankcij sestane z vodstvom posameznega zapora in potem na teh sestankih skupaj proučijo priporočila, pripravijo izhodišča za odgovore in iščejo načine za ureditev nastale situacije. Besedo je dobilo še Ministrstvo za zdravje in pa Ministrstvo za notranje zadeve, gospod Sandi Čurin, ki je poudaril, da policija vsa priporočila DPM-ja vzame zelo resno in jih večino tudi uresniči. Pojasnil je, da se največ priporočil policiji nanaša na administrativne naloge oziroma napake povezane z njimi, vendar policija tudi v teh primerih sproti in hitro odpravlja pomanjkljivosti. Ker nimam več časa, naj samo še povem, da po končani razpravi so članice in člani komisije sprejeli predlog priporočila, ki je sestavni del tega poročila in ga danes obravnava Državni zbor. Hvala.
Hvala lepa, gospa Irgl. Besedo ima predstavnik Vlade, gospod Gregor Strojin. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica Državnega zbora, spoštovani poslanke, poslanci, spoštovana Varuhinja človekovih pravic in ostali prisotni! Pomemben del nalog Varuha človekovih pravic tvorijo tudi naloge in pooblastila državnega preventivnega mehanizma. To je pomemben mehanizem pod okriljem Združenih narodov za preprečevanje mučenja in drugih oblik slabega ravnanja z ljudmi, ki jim je bila odvzeta prostost. V okviru nalog državnega preventivnega mehanizma je bilo v letu 2017 izvedenih 80 obiskov krajev odvzema prostosti. Izdanih je bilo skupno 615 priporočil, od tega jih je bilo 245 uresničenih že v času priprave poročila, 204 so sprejeta, 55 pa jih ostaja nesprejetih. Varuh je v poročilu izrazil, da je večinoma zadovoljen z odzivi pristojnih organov na njihove ugotovitve in priporočila za izboljšanje stanja. Kažejo namreč na pripravljenost za sodelovanje, si pa želi še boljšega sodelovanja z ministrstvi, zlasti glede problematike, ki terja sistemske spremembe. Odvzem svobode, odvzem prostosti pomeni najhujši dopusten poseg države v posameznikov človekove pravice in temeljne svoboščine. Pomemben delež teh posegov pomenijo kazni in ukrepi, povezani z odvzemom prostosti, ki so izrečeni v kazenskem postopku. Gre za izjemno občutljivo področje, kjer morajo veljati najvišji standardi varstva človekovih pravic. Glede na to so spodbudne ugotovitve, da je zlasti Uprava za izvrševanje kazenskih sankcij kot organ, pristojen za izvrševanje kazenskih sankcij, ki deluje v okviru Ministrstva za pravosodje, večino priporočil, ki se nanašajo nanjo, sprejela in od teh večji del tudi že uresničila. Sicer pa se z ugotovitvami, pobudami in predlogi, ki izhajajo iz obiskov v okviru državnega preventivnega mehanizma, redno in ažurno seznanja in nanje odziva. Spremljanje in uresničevanje priporočil oziroma priprava pojasnil v primerih, ko se naslovni organi s priporočili ne strinjajo, je zato živ in kontinuiran proces sodelovanja, ki odraža polno zavedanje Vlade o pomenu skrbi za posameznika, ki mu je bila odvzeta osebna svoboda. Hvala za pozornost.
Hvala lepa, gospod državni sekretar. Nadaljujemo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prvi ima besedo gospod Franc Jurša v imenu Poslanske skupine Desus. Izvolite.
Hvala za besedo. Vam, podpredsednica, lep pozdrav, kakor tudi seveda varuhinji človekovih pravic s sodelavcema, predstavnikoma oziroma predstavnikom izvršne veje oblasti, to sem danes večkrat od varuhinje tudi slišal, kakor seveda tudi sodelavkam in sodelavcem v Državnem zboru, se pravi poslankam in poslancem! Varuh je poleg 23. rednega poročila za leto 2017 posredoval tudi Poročilo Varuha o človekovih pravicah Republike Slovenije o izvajanju nalog državnega preventivnega mehanizma po Opcijskem protokolu h Konvenciji Organizacije združenih narodov proti mučenju in drugim krutim, nečloveškim ali poniževalnim kaznim ali ravnanjem za leto 2017. Pri izvajanju nalog državnega preventivnega mehanizma so bili posebej izpostavljeni redni preventivni obiski, ki so ključni za pripravo poročila za izboljšave. Veseli nas, da pri teh nalogah Varuh dobro sodeluje z nevladnimi organizacijami, ministrstvi, policijo in Upravo za izvrševanje kazenskih sankcij. Varuh v tem kontekstu vedno izpostavi dobre prakse in pohvale. Za primer lahko navedemo, da so institucije skoraj polovico vseh izdanih poročil oziroma priporočil že uresničile. Tretjina jih na to še čaka, vendar lahko verjamemo, da bo prišlo tudi do njihove uresničitve. Vse organizacije, ki jih zadeva mehanizem, jemljejo priporočila Varuha zelo resno in jih skušajo tudi čimprej uresničiti. V nadaljevanju želimo poudariti pomen mehanizma s preventivnim delovanjem skrbi za preprečevanje mučenja in drugih oblik slabega ravnanja z osebami, ki jim je bila odvzeta prostost. V lanskem letu je tako varuh 18-krat obiskal institucije z namenom preveriti ravnanja z ranljivimi skupinami v zaporih. Izkazalo se je, da je nadzor nad takšnimi institucijami Slovenija na zelo visoki ravni. Kar pa na drugi strani še vedno bode v oči in Varuh na to tudi že dolgo opozarja, je Zakon o duševnem zdravju. Varuh nas poziva, da najdemo rešitev za zagotavljanje ustreznega števila mest v okviru varovanih oddelkov in skrbimo za izvajanje posebnih varovalnih ukrepov. Iz poročila je moč razbrati, da nas še vedno pesti pomanjkanje varovanih oddelkov, kadrovska podhranjenost in težave z ustreznostjo prostorskih standardov in normativov v domovih za starejše občane. Odzivnost pristojnega ministrstva na tem področju sicer lahko pohvalimo, a apeliramo, naj se vloži dodaten napor v reševanje tovrstne problematike. Število obolelih z demenco namreč iz leta v leto narašča. V poročilu je izpostavljeno še področje obravnave mladoletnikov v vzgojnih zavodih, ki čaka na nove zakonske rešitve, predvsem na področju institucionalnega varstva mladostnikov, saj funkcija zavodov na tem področju ni zakonsko urejena. Pričakujemo, da bo ustanovljena medresorska skupina uspela pripraviti rešitve, ki bodo uredile to področje. V Poslanski skupini Desus bomo Poročilo Varuha in priporočilo pristojnim državnim organom, da naj sprejmejo vse potrebne ukrepe za srečevanje priporočil državnega preventivnega mehanizma, tudi podprli. Hvala.
Hvala lepa. Naslednja je Poslanska skupina Slovenske nacionalne stranke in v njenem imenu gospa Lidija Ivanuša.
Spoštovani in lepo pozdravljeni vsi skupaj! Z Zakonom o ratifikaciji Opcijskega protokola h Konvenciji proti mučenju in drugim krutim nečloveškim ali poniževalnim kaznim ali ravnanju so bila v letu 2006 Varuhu človekovih pravic zaupane naloge in pooblastila državnega preventivnega mehanizma. Varuh s tem uveljavlja dodaten mehanizem za preprečevanje mučenja in drugih oblik slabega ravnanja z ljudmi, ki jih je bila odvzeta prostost. Izvajajo se preventivni obiski Varuha in nevladnih organizacij, katerih namen je preprečiti mučenje ali drugo slabo ravnanje. Po našem mnenju mučenja v Republiki Sloveniji ni, saj je pridobitev novejše dobe prav humanizacija izvrševanja kazenskih sankcij. Slednje zagotavlja načelo humanosti, ki je določeno v Kazenskem zakoniku. Prav tako pa je iz poročila razvidno, da organ ni ugotovil primerov mučenja. Zaradi upravičenosti financiranja s strani državnega proračuna, pa se je ugotavljalo vse drugo. Navajamo, v poročilu piše, da je varuh opravil prvi obisk v letu 2008, nato pa vsako leto več obiskov. Sprašujem se, ali je potreba po večjem številu obiskov zaradi tega, ker se je vsako leto povečalo število institucij, kjer so osebe, katerim je odvzeta prostost. Več kot očitno se ni povečalo število institucij, temveč število uporabnikov, ampak to ne na račun slovenskih državljanov, ampak na račun ilegalnih migrantov, kot je zapisano v poročilu. In sicer iz tabele izhaja, da se sredstva povečujejo. Pred migrantsko krizo je bila višina sredstev 110 tisoč evrov, sedaj so že v višini 130 tisoč evrov. V letu 2014 se je opravilo 39 obiskov, v letu 2017 pa kar 80 obiskov. Poleg tega se vključujejo v obisk zdravniki, izvedenci ter prevajalci. V poročilu so zapisani znani kraji odvzema prostosti v Sloveniji, in sicer centra za tujce in azilni dom. Torej, državljane želite prepričati, da je ilegalnim migrantom v Republiki Sloveniji nezakonito odvzeta prostost in se tako enačijo s storilci najhujših kaznivih dejanj, katerim pa je potrebno vzeti prostost, ker tako narekuje pravnomočno obsodilna sodba sodišča. Enačenje teh dveh kategorij je popoln absurd. Najprej se migranti nastanijo v center, nato pa se država ukvarja z njimi na način, da namenja sredstva, s pomočjo katerih se ugotavlja, če so izpostavljeni mučenju. S tem je nekaj zelo narobe. Denar slovenskih davkoplačevalcev se porablja za popolnoma napačne namene. Iz poročila je razvidno, da se je opravil obisk centra za tujce – čemu? Torej, ilegalni migranti, kateri bi naj bežali pred ne vem kakšnim surovim ravnanjem, bi naj bili v Republiki Sloveniji mučeni oziroma podvrženi nečloveškim nastanitvenim razmeram. V poročilu je zelo všečno zapisano, da gre za obravnavo tujcev, ne gre za obravnavo tujcev – tujec je, na primer, državljan Japonske, ki je kot turist v Republiki Sloveniji. Gre za ilegalne migrante, kateri imajo popolnoma drugačen status. V sklepnem delu poročila je zapisano, da se opozarja na nečloveško in poniževalno ravnanje v zvezi z nastanitvijo tujcev in obravnavanjem mladoletnih tujcev. Ob obisku centra za tujce so se preverjali pogoji za nameščanje mladostnikov in mladoletnih brez spremstva. Smešno je to, da se preverjajo pogoji za namestitev, kot da so prišli v našo državo s prevozom prve kategorije, pripotovali ne vem koliko kilometrov, plačali, da se jih vozi po kamionih, v naši državi pa se preverja, če so ustrezno nameščeni. Zanima me, če bo država zahtevala povračilo teh stroškov od držav, iz katerih prihajajo ti ilegalni migranti. Ugotovitev je, da namestitev v centru za tujce ni najbolj primerna, priporoča pa se, da se zagotovi posebna oskrba in nastanitev v specializiranih ustanovah. In kaj so priporočila? Namestitev ustreznih rolojev za zatemnjevanje prostorov, da si sami izberejo oblačila in jih zamenjajo takrat, ko sami želijo, da se jim omogoči neomejen in nenadzorovan dostop do higienskih vložkov, tamponov ali čistilnih robčkov, večjezična označite nabiralnikov za oddajo pritožb, brezžična povezava do spleta, ureditev fitnesa itd. sprašujem, kam se lahko obrnejo državljani Republike Slovenije, da jim bodo v skladu s 14. členom Republike Slovenije, ki predpisuje enakost pred zakonom, zagotovljene prav te pravice, kater se dajejo ilegalnim migrantom. Poročila s takšno vsebino in priporočilom v Slovenski nacionalni stranki ne podpiramo. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavila Eva Irgl. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo, gospod podpredsednik. Še enkrat lepo pozdravljena varuhinja človekovih pravic in oba namestnika varuhinje! Varuh je torej v sodelovanju z izbranimi nevladnimi organizacijami tudi v letu 2017 zagotavljal učinkovito izvajanje nalog in pooblastil državnega preventivnega mehanizma. V uvodu naj rečem, da sem vesela, da izvajanju nalog in pooblastil državnega preventivnega mehanizma, ki so bile zaupane Varuhu človekovih pravic, govorimo v čisto posebnem svojem poročilu Varuha človekovih pravic, saj gre za zelo pomembne vsebine. Gre namreč za dodaten mehanizem za preprečevanje mučenja in drugih oblik slabega ravnanja z ljudmi, ki jim je bila odvzeta prostost, in prav je, da se takšnim vsebinam posvetimo, seveda, z vso svojo pozornostjo in subtilnostjo. Državni preventivni mehanizmi s svojimi preventivnimi obiski, katerih namen je preprečiti mučenje ali drugo slabo ravnanje še preden se zgodi, je lep primer proaktivne vloge Varuha človekovih pravic in to vsekakor pozdravljamo. Dovolite pa mi, da v tokratnem poročilu izpostavim tista dejstva in priporočila, na katera so nas še posebej opozorili v Poročilu o izvajanju DPM v letu 2017. S priporočili za izboljšanje stanja v letu 2017 v veliki meri opozarjajo na situacije, ki lahko predstavljajo nečloveško ali poniževalno, to pomeni slabo ravnanje s posamezniki, ki jim je odvzeta prostost, kot so na primer težave pri zagotavljanju bivalnih prostorov za osebe s težavami v duševnem zdravju in posledično njihovo nameščanje na hodnike in druge skupne prostore socialno-varstvenih zavodov ali celo zavračanje, neustrezna uporaba posebnih varovanih ukrepov, zagotavljanje ustreznih dnevnih oblačil za paciente psihiatričnih bolnišnic, nastanitev in obravnava mladoletnih tujcev in zagotovitev ustreznih zaprtih prostorov za zdravljenje mladoletnikov s težavami v duševnem zdravju. V mnogih obiskanih ustanovah se prav zaradi priporočil, ki jih poda Državni preventivni mehanizem, bivalne razmere in ravnanje z osebami, ki jim je bila odvzeta prostost, to moramo povedati, izboljša. Odzivi pristojnih organov, zlasti obiskanih ustanov, na ugotovitve in priporočila za izboljšanje stanja kažejo na pripravljenost in sodelovanje. Poleg tega tudi za opravljene obiske v letu 2017 Varuh ugotavlja, da poskušajo zlasti obiskane ustanove sprejeti vse ukrepe za potrebne izboljšave, ki so v njihovi domeni. Žal pa opozarjajo na slabše sodelovanje s pristojnimi ministrstvi. Želijo si boljšega in bolj poglobljenega sodelovanja, zlasti ko gre za problematiko, zaradi katere so potrebne sistemske spremembe na tem področju. Skupina državnega preventivnega mehanizma v 2017 ugotavlja pomanjkljivosti pri uporabi posebnih varovalnih ukrepov, tudi ob obiskih psihiatričnih bolnišnic, zato si na tem področju želijo še bolj poglobljenega sodelovanja, zlasti pa hitrejšega odzivanja Ministrstva za zdravje in drugih akterjev pri sprejemanju ukrepov za izboljšanje stanja, na primer, pri čimprejšnji pripravi potrebnih sprememb in dopolnitev Zakona o duševnem zdravju in strokovnih smernic za uporabo posebnih varovalnih ukrepov, o čemer smo nekaj rekli že tudi pri prejšnji točki, torej pri obravnavi poročila Varuha človekovih pravic. Tudi Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport že nekaj časa opozarja na potrebo po pripravi strokovnih podlag za celostno in enotno obravnavo mladostnikov, z navodili za primerno vzgojno ukrepanje, zlasti v primeru mladostnikov s težavami v duševnem zdravju in pridruženim nasilnim ter agresivnim vedenjem. Državni preventivni mehanizem s svojim delovanjem bistveno prispeva k izboljšanju stanja oziroma izboljšanju položaja oseb, ki jim je bila odvzeta prostost. Prav je, da Varuhu človekovih pravic in vsem tistim, ki delajo v okviru tega državnega preventivnega mehanizma, s svojo podporo izrazimo zaupanje za njihovo delovanje, saj je velikega pomena, ter da smo pri omenjenih zadevah, ki jih obravnavamo danes v Državnem zboru, še posebej občutljivi in zelo pozorni na izpostavljeno tematiko in jo obravnavamo z vso skrbnostjo. V Slovenski demokratski stranki bomo poročilo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov bo predstavil Blaž Pavlin.
Spoštovani podpredsednik, spoštovana varuhinja s sodelavci, kolegice in kolegi! Pod dolgim in zapletenim naslovom tega dokumenta se skriva izjemno pomemben mednarodni mehanizem za preprečevanje mučenja in drugih oblik slabega ravnanja z ljudmi, ki jim je bila odvzeta prostost. Naloge in pooblastila tega mehanizma že dobrih deset let izvaja Urad varuha človekovih pravic, pri tem pa sodeluje z nevladnimi organizacijami, ki jih izbere na podlagi javnega razpisa. Odvzema prostosti ne izvršujejo le zavodi za prestajanje kazni zapora, ampak tudi psihiatrične bolnišnice, socialnovarstveni zavodi, domovi starejših, prostori za policijsko pridržanje na policijskih postajah, Center za tujce, prostori za pridržanje v Slovenski vojski in drugi. Naloge mehanizma varuh opravlja z obiski krajev odvzema, pa tudi s sodelovanjem pri spremljanju oziroma pri pripravi zakonodaje s tega področja ter pogovori s predstavniki državnih organov, pa tudi z mednarodno dejavnostjo. V Novi Sloveniji cenimo njihovo delo, ki je predvsem v službi zagotavljanja spoštovanja človekovega dostojanstva tudi v teh težkih mejnih postopkih. To ni lahko delo. Veseli pa smo tudi podatke, da je Varuh z odzivi pristojnih organov na svoje ugotovitve in priporočila za izboljšanje stanja večinoma zadovoljen, saj kažejo pripravljenost na sodelovanje. Priporočilo podpiramo.
Hvala lepa. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Sledi razprava o poročilu in predlogu priporočila s strani poslank in poslancev. Vsi, ki so bili prijavljeni k razpravi, so se razpravi odpovedali, zato prehajamo v sklepni del razprave, v katerem dobite besedo še predstavnik Vlade in predlagatelji. V imenu Vlade bo stališče predstavila Breda Božnik z Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti in ravno tako v imenu Ministrstva za zdravje. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani! Na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti se zavedamo pomena državnega preventivnega mehanizma pri ugotavljanju nepravilnosti in pri izboljševanju razmer, v katerih živijo ljudje, ki jim je bil odvzeta prostost. Postali smo veliko bolj pozorni in subtilni na primere omejevanja svobode gibanja in čeprav nas na tem področju čaka še kar nekaj dela, ugotavljam, da smo v sodelovanju naredili pomembne premike. Nenajavljeni obiski domov s strani državnega preventivnega mehanizma omogočijo vpogled trenutnega in dejanskega stanja. Za ministrstvo pa so pravzaprav v veliko pomoč podrobna poročila ugotovljenega stanja, ki jih sprejmemo po obisku domov. V odgovoru Varuhu človekovih pravic komentiramo njihova priporočila in aktivnosti, ki smo jih po potrebi sprožili pri izvajalcih za odpravo pomanjkljivosti. Da se ugotovljene pomanjkljivosti ne bi ponavljale in z željo, da dosežemo primerljivo obravnavo stanovalcev v vseh domovih, najpogostejša priporočila zajamemo v vsebini usmeritev za delo z osebami z demenco in v institucionalnem varstvu starejših. Prve usmeritve za delo z osebami z demenco so nastale leta 2011 predvsem iz potrebe, da se nudi pomoč domovom pri razvoju sodobnih konceptov dela z osebami z demenco ter pri izvajanju nalog, ki jih je z varovanimi oddelki predpisal Zakon o duševnem zdravju. Razvoj sodobnih konceptov dela ter pomanjkljivosti, ki so jih pri izvajanju Zakona o duševnem zdravju v nadzorih in obiskih ugotavljali predstavniki socialne inšpekcije in predstavniki državnega preventivnega mehanizma, so narekovale še dve dopolnitvi usmeritev leta 2014 in zadnje v februarju 2018. Usmeritve nimajo obvezujoče pravne narave, temveč so v pomoč domovom pri izvajanju oskrbe oseb z demenco, vsebina dokumenta pa je usklajena s predstavniki Varuha človekovih pravic in socialne inšpekcije. Letošnje dopolnitve usmeritev se nanašajo predvsem na izvajanja koncepta dela v varovanih oddelkih ter na glavna priporočila in ugotovljene pomanjkljivosti v zvezi z obravnavo stanovalcev v varovanih oddelkih. Dopolnitve usmeritev obravnavajo tudi posebne varovalne ukrepe in varovalne ukrepe ter odgovore na najpogostejše dileme izvajalcev. Dopolnitve so bile v aprilu predstavljene direktorjem domov v Portorožu, pravkar pa potekajo tudi regijska srečanja, na katerih usmeritve pregledamo skupaj z udeleženci srečanj in smo na voljo tudi za dodatna pojasnila. Sodelovanje s predstavniki državnega preventivnega mehanizma pri pripravi usmeritev in njihova pripravljenost za sodelovanje na posvetih, izobraževanjih v povezavi z vsebino usmeritev ali pa s predstavitvijo nalog in ugotovitev ter priporočil se je pokazalo kot dobra praksa, ki bi jo želeli ohranjati tudi v prihodnje. Vlada je imenovala delovno skupino za vzpostavitev specializirane enote za obravnavo oseb z najtežjimi oblikami motenj v duševnem zdravju. Delo v medresorski delovni skupini se je od avgusta letos intenziviralo tako, da smo prišli do točk, kjer smo pripravili pregled mednarodne prakse na področju EU, opredeljene so ciljne skupine v okviru veljavne zakonodaje, kakor tudi vstopni in izstopni pogojni ter model napotovanja na obravnave. V prvi polovici prihodnjega leta bo delovna skupina dokončno opredelila še potrebne kadre in pripravila oceno potrebnih finančnih sredstev za vzpostavitev enote ter predlog akcijskega načrta. Oblikovanje te specializirane enote bo vzpostavljeno po uskladitvi z vsemi resornimi ministrstvi. Predvidoma bo zagotavljalo do 30 dodatnih mest za osebe, ki imajo najtežje oblike motenj v duševnem zdravju. Dovolite, da podam še odziv Ministrstva za zdravje, ki navaja, da državni preventivnih mehanizem izvaja naloge v skladu z Zakonom o ratifikaciji Opcijskega protokola h Konvenciji proti mučenju in drugim krutim, nečloveškim ali poniževalnim kaznim ali ravnanju in nadzira spoštovanje človekovih pravic oseb, ki jim je bila odvzeta prostost. Tako opravi vsako leto 2 do 3 nenapovedane obiske tudi v oddelkih pod posebnim nadzorom psihiatričnih bolnišnic. Na Ministrstvu za zdravje pozorno preučijo vsa področja državnega preventivnega mehanizma o obiskih v psihiatričnih bolnišnicah, saj si tudi sami prizadevajo za spoštovanje človekovih pravic oseb, ki so zadržane v oddelkih pod posebnim nadzorom, ter za dosledno izvajanje Zakona o duševnem zdravju in Zakona o pacientovih pravicah. Na Ministrstvu za zdravje opažajo, da se dejavnosti Varuha človekovih pravic v vlogi državnega preventivnega mehanizma širijo in nadgrajujejo, saj so se v letu 2016 rednim nadzornim obiskom pridružili tudi kontrolni in pa tematski obiski. Na Ministrstvu za zdravje menijo, da je pomemben tudi način izvajanja nalog državnega preventivnega mehanizma, saj izvaja svoje naloge ne le kot funkcijo nadzora, temveč se vzpostavi dialog z izvajalci in vse obiskane psihiatrične bolnišnice so imele možnost, da se opredelijo do navedb in priporočil. Zdi se jim pomembno, da je iz odzivov razvidno, da so tudi psihiatrične bolnišnice pripravljene konstruktivno sodelovati pri izboljšanju varovanja človekovih pravic oseb med zdravljenjem, kar potrjujejo tudi statistični podatki, saj je bilo v letu 2017 od 20 priporočil državnega preventivnega mehanizma s strani izvajalca zdravstvenega varstva sprejetih 12 in že uresničenih 6. Ministrstvo za zdravje si tako na podlagi priporočil državnega preventivnega mehanizma dejavno prizadeva, da bi v okviru svojih pristojnosti pripomoglo k odpravi ugotovljenih pomanjkljivosti. Tako je Ministrstvo za zdravje na podlagi poročil državnega preventivnega mehanizma pozvalo razširjeni strokovni kolegij za psihiatrijo, da prouči ustreznost strokovnih smernic za uporabo posebnih varovalnih ukrepov, in na podlagi te pobude so bile letos sprejete nove strokovne smernice. Na Ministrstvu za zdravje si bodo tudi v prihodnje prizadevali za izboljšanje varstva človekovih pravic v psihiatričnih bolnišnicah ter odpravo ugotovljenih pomanjkljivosti, saj menijo, da bodo k temu pripomogli tudi z novelacijo Zakona o duševnem zdravju, ki jo pripravljajo. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospa Breda Božnik, se opravičujem, prej sem slabo prebral vaš priimek. K besedi se je prijavila še državna sekretarka na Ministrstvu za notranje zadeve, gospa Melita Šinkovec. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani prisotni! Na Ministrstvu za notranje zadeve in v policiji vsa priporočila državnega preventivnega mehanizma obravnavamo resno, odgovorno in z vso skrbnostjo, da jih tudi večino v večji meri izpolnimo. Kot je bilo že uvodoma rečeno, se večji del priporočil nanaša na administrativne napake, ki pa jih tudi sproti odpravljamo oziroma skrbimo, da se odpravljajo sistemsko, da se ne bi ponavljale. Žal pa ugotavljamo, da neizvršena priporočila ostajajo in so predvsem tista, ki zahtevajo večja finančna sredstva. Naj izpostavim, da smo na podlagi priporočil Varuha v policiji izvedli usposabljanje preko 400 policistov in s tem bomo tudi nadaljevali v prihodnje. Redno pa tudi obiskujemo policijske postaje in tako preverjamo na terenu, če se ta priporočila tudi upoštevajo v praksi. Naj navedem samo nekatere konkretne primere. Varuh je izpostavil nekatere pomanjkljivosti opremljenosti policijskih prostorov, zlasti tistih za pridržanje. Naj povem, da te pomanjkljivosti odpravljamo. Naj navedem pa tudi primer za dobro sodelovanje in primer upoštevanja priporočil Varuha, predvsem v naporih, ki so bili vloženi pri uvedbi električnega paralizatorja. Kljub temu, da sicer priporočil Varuha nismo dodali v Zakona o nalogah in pooblastilih policije, pa smo priporočila upoštevali v pravilniku, ki ta električni paralizator naslavlja, in smo te omejitve noter tudi zapisali. Dovolite mi še nekaj zapisniških podatkov. Za leto 2017 je bilo obiskanih 27 policijskih postaj ravno s tem namenom upoštevanja priporočil Varuha. Od vseh 172 danih priporočil jih je bilo več kot dve tretjini uresničenih. Sprejetih, a še ne uresničenih, je 49, vendar pri tem sprejemamo ustrezne ukrepe za njihovo realizacijo. Hvala lepa.
Hvala lepa mag. Meliti Šinkovec. Besedo ima varuhinja človekovih pravic, gospa Vlada Nussdorfer, kot predlagateljica. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, cenjene poslanke, poslanci in seveda še preostali predstavniki Vlade, ki ste ob tem poročilu ostali v dvorani! Sedaj bom krajša, veliko krajša, kot sem bila ob obravnavi letnega poročila Varuha. Rada bi se zahvalila vam, da ločeno obravnavate to poročilo, kajti s tem mu dajete tudi posebno pozornost. Včasih se je obravnavalo skupaj z rednim letnim poročilom Varuha, tako da je to pozitivna sprememba. Pohvalila bi rada v imenu vodje, torej namestnika Ivana Šeliha, tudi vodstva vseh ustanov, ki so naše kolege sprejela, jim nudila vse potrebne podatke. Seveda je bilo včasih zaradi tega tudi oteženo njihovo delo. Vendar, kot rečeno, ni bilo nobenih težav. Vedno so bili pripravljeni Varuha, torej ekipo, včasih celo tujce, ki so prisostvovali, torej tuje institucije državnega preventivnega mehanizma, sprejeti. Kadar so pri nas na obisku ali kadar naši odhajajo v tujino se to pač vedno dogaja zato, da predstavimo naše zaporske in druge institucije, in se prepričajo, kako je pri nas. Moram reči, da običajno tudi pohvalijo vse te institucije. Večkrat so pri tem tudi sistemske ovire, zato sem vesela napovedi predstavnice Ministrstva, da bo kmalu spremenjen Zakon o duševnem zdravju. To je zagotovo nujno. Pri mladoletnikih, torej vzgojnih zavodih, pa običajno ugotavljamo, da je težava celo s finančnimi sredstvi, predvsem z opremo, kajti ta je dotrajana, včasih pa seveda tudi že z leti poškodovana. Poslanki, ki je izpostavila s strani Slovenske nacionalne stranke določene svoje dileme v zvezi s tujci, bi pa rada podala pojasnilo, da število obiskov se ni povečalo zaradi ilegalnih migrantov. Povečalo se je zato, ker smo spremenili način dela in s tem še bolj obiskujemo vse institucije. Kajti prej so tisti, ki so delovali na tem oddelku, delali tudi druge naloge pri Varuhu, torej tudi na konkretnih pobudah. Kot rečeno, pa sem ta način dela sprejela z veseljem zato, da ta skupina obiskuje samo te institucije. Kaj je kraj odvzema prostosti, pa si lahko poslanka, ki je ni sedaj v dvorani, ogleda v Opcijskem protokolu, in sicer v njegovem 4. členu. Mimogrede na straneh od 18 do 23 tega poročila, ki ga obravnavate, imate navedene čisto vse od 80 ustanov, ki smo jih obiskali in šele pod številko 79 se z dne obiska 20. 12. 2017 pojavil prvič center za tujce v Postojni. In kot lahko vidite, gre tudi za obisk zaradi mladoletnih tujcev, ki pa jim moramo nameniti še posebno pozornost. Hvala, da ste podprli to poročilo. Tako torej sporočam tudi v imenu celotne ekipe državnega preventivnega mehanizma in prisotnega namestnika, ki ga vodi, in si zasluži vse pohvale. Hvala.
Hvala lepa. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. član Poslovnika zbora še kdo razpravljati. Ugotavljam, da ni razpravljavcev, zato zaključujem razpravo. Amandmaji k predlogu priporočila niso bili vloženi. O predlogu priporočila bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 27. novembra 2018, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Vsem poročevalcem se zahvaljujem za vse. Hvala lepa. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH GRADBENEGA ZAKONA (GZ-A), SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložil Državni svet. V zvezi s tem predlogom zakona Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor predlaga Državnemu zboru sprejem sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem predsedniku odbora, Edvardu Pauliču za dopolnitev obrazložitev predloga sklepa. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, kolegice in kolegi! Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor je na 4. seji, z dne 7. november 2018, kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Gradbenega zakona, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložil Državni svet. Dopolnilno obrazložitev je podala državna svetnica Bojana Potočan. Opozorila je na problematiko 93. člena veljavnega Gradbenega zakona, ki notarjem, bankam, nepremičninskim posrednikom in še nekaterim drugim zavezancem, nalaga preverjanje, ali je za objekt izdano gradbeno dovoljenje. Javne evidence za potrebe tovrstnih preverjanj naj ne bi bile vzpostavljene. Opozorila je tudi na neusposobljenost zavezancev za tovrstne preveritve, kot tudi na sankcije za primer, da se preverjanje ne izvede. Cilj predloga Državnega sveta je odpraviti dolžnost preverjanj zavezancem iz 93. člena tega zakona, kot tudi odprava prekrškovnih sankcij. S predlogom se ne želi doseči opustitve tovrstnih preverjanj, ampak se le-to naloži za to usposobljenim službam. Na ta način naj bi se povečala tudi pravna varnost pri prometu z nepremičninami. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe na besedilo členov predloga zakona ni imela pripomb, je pa opozorila na nejasnost vpliva odprave obveznosti preverjanj obstoja gradbenega dovoljenja na ostale udeležence, kot na primer, kupce nepremičnin, saj predlog zakona o tem ne govori. Državni sekretar na Ministrstvu za okolje in prostor Aleš Prijon je poudaril, da Vlada predloga ne podpira. Pojasnil je, da na ministrstvu že poteka postopek prve evalvacije izvajanja Gradbenega zakona v praksi. Na podlagi rezultatov pa bo pripravljen celovit predlog novele zakona. Poudaril je tudi, da je namen 93. člena predvsem zagotoviti varnost državljanov kot šibkejših partnerjev pri prometu z nepremičninami. V razpravi so koalicijski poslanci podprli mnenje Vlade in izrazili strinjanje, da se po evalvaciji izvajanja Gradbenega zakona pripravi predlog novele. Veljavna določba 93. člena po njihovem mnenju ščiti kupca. Ostali udeleženci v prometu z nepremičninami pri nudenju svojih storitev sicer tudi prevzamejo določeno breme, a za svoje storitve bodisi izstavijo račun bodisi obračunajo obresti. Podobno stališče so zavzeli tudi v Poslanski skupini Levice, saj v predlogu Državnega sveta ne vidijo koraka naprej, v smislu zagotavljanja večje pravne varnosti za kupce nepremičnin. Na podlagi teh mnenj je bilo med razpravo predlagano, da odbor sprejme sklep, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Nasprotno pa je bila s strani Poslanske skupine SDS, izražena podpora k predlogu Državnega sveta. Poudarjeno je bilo, da glede na s strani predlagatelja predstavljene pomanjkljivosti obstoječega 93. člena ni smiselno čakati na predlog sprememb s strani Vlade. V vmesnem obdobju se bodo namreč težave pri prometu z nepremičninami nadaljevale. Strinjali so se z mnenjem predlagatelja, da bi moral nadzor nad legalnostjo gradenj biti v celoti v pristojnosti inšpekcijskih služb, zato prelaganje odgovornosti na institucije, ki za to niso usposobljene, ni primerno. Nadalje je bilo izpostavljeno, da obstoječi način preverjanja ne zagotavlja legalnosti gradnje, saj vedno obstaja možnost, da nepremičnina ni bila zgrajena v skladu z gradbenim dovoljenjem. Po končani razpravi, je odbor z 10 glasovi za in 4 proti, sprejel sklep, da Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Gradbenega zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Besedo dajem gospe Bojani Potočan, predstavnici Državnega sveta kot predlagatelja predloga zakona za predstavitev stališč do predloga matičnega delovnega telesa. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Lep pozdrav podpredsedniku Državnega zbora, vsem poslankam, poslancem in vsem ostalim navzočim! Kot je bil že rečeno, je Državni svet z zakonodajni postopek vložil Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Gradbenega zakona. Omenjeno je tudi že bilo, da je cilj predlaganega zakona predvsem odprava zakonskih nejasnosti in okrepitev pravne varnosti vseh udeležencev v prometu z nepremičninami. Predlog zakona odpravlja obveznost sedanjih zavezancev, se pravi upravljavcev, notarjev, pooblaščenih inženirjev geodezije in drugih, da preverjajo obstoj gradbenih dovoljenj, kadar je to predpisano, in posledično tudi, da se opusti ta prekršek. To seveda ni bilo predlagano v tem smislu, da bi želeli, da se opusti takšno preverjanje, ampak ker menimo, da zakon neupravičeno to obveznost prelaga na nekompetentne zavezance. Odprava obveznosti preverbe, ali je izdano gradbeno dovoljenje, ko je to predpisano, je nujna zaradi neobstoja javne evidence, ki bi omogočala preverbo omenjenega podatka, na kar je v letnem poročilu za leto 2017 opozorila tudi varuhinja človekovih pravic, priporočilo 43, ki ugotavlja, da bodo omenjene evidence vzpostavljene šele leta 2021. In drug razlog, zakaj smo takšen predlog dali, je, da so osebe, ki so tukaj podane kot zavezanci, strokovno neusposobljene za takšna opravila, da bi ugotavljali, kako je z gradbenimi dovoljenji za posamezen objekt. Naše stališče je tudi, da je omenjena določba zavajajoča, saj preveritev obstoja gradbenega dovoljenje kupcem nepremičnine ne zagotavlja skladnosti gradnje z izdanim gradbenim dovoljenjem, temveč se jim lahko za isto nepremičnino naknadno izreče tudi inšpekcijski ukrep, kar lahko privede celo do ničnosti pravnega posla. Ravno zaradi omenjenega razloga zakonodajalec za omenjeno določbo ni zaščitil kupcev nepremičnin, po našem mnenju, temveč je uvedel novo birokratsko oviro, brez resne presoje posledic, tako za kupce, zavezance iz 5. odstavka 93. člena, kot tudi za upravne enote. Zaradi nepopolnih podatkov o letu gradnje in investitorju je iskanje upravnih spisov lahko težavno, saj so starejše evidence še ročne, arhivirane so po abecednem redu investitorjev, pri tem ni povezav z naslovom stavbe ali parcelno številko. Opozoriti želimo tudi na to, da so upravičenci iz 5 odstavka 93. člena zakona, predvsem Notarska zbornica, še pred uveljavitvijo zakona s številnimi dopisi obrnili na Ministrstvo za okolje s prošnjo za avtentično razlago tega določila in tudi Državni svet je v dopisu Ministrstva za okolje bil izrecno opozorjen, da je ministrstvo že februarja 2018 pripravilo in v medresorsko usklajevanje posredovalo Predlog novele Gradbenega zakona, ki je poleg zakonskih sprememb, ki so bile potrebne za implementacijo odločbe Ustavnega sodišča U-I-64/14-20, vsebovala tudi rešitev, ki jo sedaj predlaga v tem predlogu Državni svet. Želela bi tudi poudariti, da na besedilo sami členov zakona, ki se danes obravnava, Zakonodajno-pravna služba ni imela pripomb. V Državnem svetu se zavzemamo za evalvacijo veljavne gradbene zakonodaje, posvetovanje z vsemi deležniki in seveda tudi za pripravo celovite novele gradbene zakonodaje, ki bi omogočala čim večjo varnost kupcev. Vendar ponovno poudarjamo, da so nekatere zakonske rešitve nepremišljene in s sklicevanjem na zaščito kupcev uvajajo dodatne administrativne ovire, hkrati pa ne dosežejo svojega namena, in sicer da bi kupce ščitile pred nakupom nelegalne gradnje. Zato jim za zagotovitev pravne varnosti vseh udeležencev pravnega prometa, je potrebno ta predlog zakona sprejeti in spremeniti obstoječi zakon, ker pomeni oviro v pravnem prometu, brez da bi dosegel osnovni pomen. Hvala lepa za besedo.
Hvala lepa. Za predstavitev stališč do predloga matičnega delovnega telesa dajem besedo predstavniku Vlade gospodu Simonu Zajcu, državnemu sekretarju na Ministrstvu za okolje in prostor. Izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovani poslanke, poslanci! Vlada Republike Slovenije se ne strinja s parcialnim spreminjanjem Gradbenega zakona. Na Ministrstvu za okolje in prostor namreč že poteka postopek prve evalvacije izvajanja Gradbenega zakona v praksi in bo na podlagi njenih rezultatov pripravljen celovit predlog novele Gradbenega zakona. Vse rešitve v zvezi z nelegalnimi in neskladnimi gradnjami, bodisi nove bodisi spremenjene ali dopolnjene, pa bodo morale slediti javnemu interesu na tem področju, ki zasleduje cilje reda v prostoru in pravne varnosti v prometu z nepremičninami, kar je naloga vseh udeležencev pri graditvi in drugih oseb ter organizacij, ki imajo vlogo v teh postopkih. Ob tem je treba poudariti tudi, da je bil namen 93. člena zagotoviti predvsem varnost državljanov pri prometu z nepremičninami. Državljani oziroma kupci so namreč šibkejši partner glede na ostale udeležence, saj je njihovo tveganje neprimerno višje, obveščenost pa običajno nižja. Vlada želi doseči, da bodo tudi ostali udeleženci prevzeli svoj del odgovornosti, s čimer se bo zaščitilo državljane, kadar so ti potencialno ranljivi, povečal se bo red v prostoru in evidencah, obenem pa se bo posledično zmanjšal tudi pojav nelegalnih posegov v prostor. Tako pripravljena novela gradbenega zakona bo vključevala tudi predlog za implementacijo odločitve Ustavnega sodišča, s katero je ustavno sodišče Republike Slovenije pozvalo Državni zbor Republike Slovenije k sistemski ureditvi zaščite pravice do spoštovanja doma v izvršilnih inšpekcijskih postopkih in nekatere druge izboljšave veljavnega zakona. Ta predlog bo pripravljen na podlagi vključitve javne razprave o predlaganih spremembah, kar pa pričujoči predlog sprememb ne bo. Zato Vlada Republike Slovenije meni, da sta vložitev ter sprejetje predlaganega zakona preuranjena, zakon pa iz navedenih razlogov nepotreben. Glede na zgoraj navedeno, Vlada Republike Slovenije ne podpira Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Gradbenega zakona, ki ga je Državnemu zboru Republike Slovenije predložil Državni svet Republike Slovenije. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališča Polanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil Dušan Šiško. Izvolite.
Podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovani gostje, kolegice in kolegi! V Slovenski nacionalni stranki bomo podprli stališče Vlade. Razlog je predvsem v tem, da bo Vlada na osnovi novih rezultatov predložila nov predlog v postopek za sprejetje. Prav tako upamo, da bo tudi 93. člen dodobra predelan in urejen tako, da bo dobro za vse nas. Hvala.
Hvala lepa. Stališča Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil Franci Kepa. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Vse lepo pozdravljam! Predlagatelj navaja, da je cilj predlagane novele zakona odpraviti notranja neskladna določila in povečati javnost pravnih norm na način, da se jasno opredeljujejo dolžnosti zavezanca za preverjanje pravnega stanja nepremičnin in s 5. odstavka 93. člena Gradbenega zakona. S predlagano rešitvijo se bo skladnost gradnje preverila prek vpisa zaznambe inšpekcijskega ukrepa v zemljiško knjigo, kar naj bi zagotovilo tudi spoštovanje načela zaupanja v zemljiško knjigo. Predlog novele zakona sledi opozorilom Notarske zbornice Slovenije in drugih zavezancev za preverjanje pravnega stanja nepremičnin, da jim je bilo naloženo preverjanje stanja nepremičnin, za kar ti niso usposobljeni in ne razpolagajo z ustreznimi javno-pravnimi evidencami, ki bi jim to delo omogočale. Ob tem moramo poudariti, da novela zakona nastavlja zgolj majhen segment problematičnih določb Gradbenega zakona, na katere sicer opozarja javnost. Nejasnosti so bile predvsem glede obrazca za uporabno dovoljenje, ki ga je bilo treba po novem pridobiti tudi za enostanovanjske objekte, pa tudi težave pri postopku prijave začetka gradnje. Najbolj je gotovo odmevala prepoved vselitve v hišo brez fasade. Ministrstvo za okolje in prostor napoveduje novelo gradbene zakonodaje na podlagi evalvacije, ki trenutno poteka. V Poslanski skupini SDS pričakujemo, da bodo omenjene težave odpravljene, predlog današnje novele zakona pa ocenjujemo kot primernega za nadaljnjo obravnavo. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Lista Marjana Šarca bo predstavil Robert Pavšič. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod predsedujoči. Državni svet predlaga spremembo zakonskih določb glede opredelitve dolžnosti zavezancev za preverjanje pravnega stanja nepremičnin, kar je varovalni mehanizem predvsem za kupce teh nepremičnin. Gradbeni zakon naj bi se spremenil tako, da bi zakonitost gradnje lahko preveril preko vpisa plombe v zemljiški knjigi izključno inšpektor. Po mnenju predlagatelja bi se s tem povečala pravna varnost pri poslovanju za vse stranke v postopku, hkrati pa bi se oblikovale norme, ki bi pri poslovanju z nepremičninami in ugotavljanju skladnosti gradnje omogočile večjo strokovnost. Gradbeni zakon namreč določa, da morajo pooblaščene osebe, torej upravljavci, notarji, pooblaščeni inženirji s področja geodezije in drugi pristojni organi, preveriti, ali je za objekt izdano gradbeno dovoljenje, ko je to predpisano. Po mnenju predlagatelja je ta ureditev zakona nejasna in je privedla do različnih razlag in interpretacij pri uveljavitvi zakona, posega pa tudi v pravno varnost strank v postopku. Notarska zbornica Slovenije opozarja, da pooblaščene osebe in drugi organi, ki so navedeni v 93. členu zakona, niso usposobljeni za navedena opravila in nimajo dostopa do javnopravnih evidenc, v katerih bi zakonitost gradnje lahko preverili. Strinjamo se s tem, da pooblaščene osebe v postopku prodaje oziroma nakupa nepremičnin ne morejo ugotavljati zakonitosti gradnje, lahko pa preverijo, ali za objekt, ko je to potrebno, obstaja gradbeno dovoljenje, saj je slednje javna listina. To sicer ne zagotavlja zakonitosti, ampak v postopku ohranja vsaj higienski minimum zaščite kupca. Ta namreč v postopku nakupa plača provizijo nepremičninski agenciji, plača odvetniške storitve banki, s katerimi preverja dokumentacijo pri morebitnem najemu posojila, in plača tudi overjanje pogodbe pri notarju pri sklepanju pravnega posla. Plačilo kupca gre torej več subjektom, ki imajo vsak posebej licence za opravljanje svojega dela. Nihče v tej verigi ne more absolutno zagotavljati varnosti, ampak le opravljati čim bolj kakovostno pojasnilno dolžnost. In vsakdo v tej verigi lahko preveri, ali ima konkretna nepremičnina gradbeno dovoljenje, saj je to javno, razen v delu, kjer so navedeni osebni podatki. Če bi spremembe zakona podprli, potem bi kupcu pravico do tovrstne obveščenosti odvzeli, kar bi imelo za posledico zmanjšanje varnosti. Ravno tako v Poslanski skupini Liste Marjana Šarca podpiramo mnenje Vlade, da parcialno spreminjanje zakonodaje ni primerno. Gradbeni zakon je namreč treba prenoviti celostno, saj se je v preteklosti izkazalo, da vsebuje več pomanjkljivosti, ki se izkazujejo tudi v naravi. Tako imamo veliko črnih gradenj, ki navzven niso jasne. Dejstvo, da morajo notarji, banke, nepremičninski posredniki in še nekateri drugi zavezanci preveriti, ali je za nepremičnino, ki je predmet prodaje oziroma nakupa, izdano gradbeno dovoljenje, pa je namenjeno izključno varovanju kupca oziroma državljana. V Poslanski skupini LMŠ smo mnenja, da Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Gradbenega zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil gospod Soniboj Knežak.
Hvala, predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci! Pred nami je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Gradbenega zakona, ki ga je v zakonodajni postopek vložil Državni svet. Predlagatelj je želel s tem predlogom zakona predvsem razjasniti vsebino 93. člena Gradbenega zakona, ki naj bi bila sedaj po njegovem mnenju nejasna in naj bi zaradi te nejasne vsebine prihajalo do različnih razlag omenjenega člena. S predlogom zakona bi po mnenju predlagatelja odpravili notranje neskladna določila in povečali jasnost pravnih norm, s tem pa naj bi povečali pravno varnost pri poslovanju z nepremičninami za vse stranke v postopku. V Poslanski skupini Socialnih demokratov pozdravljamo vsakršen napredek in izboljšavo, ki bo šla v smeri povečanja pravne varnosti strank v postopkih, vendar smo mnenja, da je parcialno spreminjanje zakona lahko nepreudarno. Samo sprememba 93. člena Gradbenega zakona ne prinaša celovite spremembe in zaščite strank v postopku. Ne pozabimo, da je namen omenjenega člena zagotoviti varnost državljanov pri prometu z nepremičninami. V tem primeru govorimo o kupcih nepremičnin, ki so v teh postopkih šibkejša skupina glede na vse ostale udeležence. Kupci so največkrat manj obveščeni, njihovo tveganje pa je v primerjavi z ostalimi deležniki višje. Za ustrezno zaščito kupcev nepremičnin v teh postopkih je po našem mnenju najprej treba narediti temeljito evalvacijo izvajanja Gradbenega zakona v praksi in na podlagi rezultatov te evalvacije predstaviti celovit predlog novele gradbenega zakona. Vlada je v sovjem mnenju zapisala, da na Ministrstvu za okolje in prostor že poteka postopek prve evalvacije izvajanja Gradbenega zakona v praksi, da bo Ministrstvo za podlagi teh rezultatov pristopilo k pripravi predloga novele Gradbenega zakona, ki bo celoviteje reševal težave, ki se kažejo pri izvajanju zakona. V Poslanski skupini Socialnih demokratov ocenjujemo, da je tak način reševanja morebitnih odprtih vprašanj izvajanja gradbenega zakona najprimernejši, zato bomo podprli sklep Odbora za infrastrukturo, okolje in prostor, torej, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavil Gregor Perič. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, državni sekretar, kolegice in kolegi poslanci! Gradbeni zakon, ki smo ga poslanci prejeli oziroma sprejeli v vladi dr. Mira Cerarja, se je začel uporabljati s 1. junijem letošnjega leta in v celoti nadomešča star Zakon o graditvi objektov. Cilj Gradbenega zakona, torej novega zakona je jasen – zmanjševanje investicijskega tveganja in večja prava varnost vseh udeleženih strank. Konkretno govorimo o 93. členu zadevnega zakona, namen katerega je zagotoviti varnost državljanov pri prometu z nepremičninami. Člen med drugim določa, da morajo notarji, upravljavci, pooblaščeni inženirji in druge pristojne osebe pred overitvijo pogodb s sklepanjem pravnih poslov s sklenitvijo kreditnih, zavarovalnih, najemnih, zakupnih in drugih poslov preveriti, ali je za objekt izdano gradbeno dovoljenje. Spomnimo se, leta 2005 je nek investitor kupil nedokončano enodružinsko hišo v Ljubljani, kot lastnik nepremičnine se je v sorazmernem deležu vpisalo še šest drugih oseb. Lastniki so čez čas brez gradbenega dovoljenja ta objekt spremenili iz enodružinske hiše v večstanovanjsko zgradbo. Investitor bi moral za uporabo stanovanj zaprositi za tehnični pregled in pridobiti uporabno dovoljenje, česar pa ni storil. Kasneje so lastniki teh stanovanj preko različnih agencij za trgovanje z nepremičninami prodali posamezne enote v objektu in pri prodaji zavedli kupce na način, da so jim izročili dokumentacijo, ki se ni ujemala z odobrenim gradbenim dovoljenjem. Kupci so nato čez čas ugotovili, da z nepremičnino ne morejo prosto razpolagati, saj niso imeli vseh potrebnih dovoljenj. Šlo je za očitno zavajanje kupcev. To je le ena izmed mnogih zgodb, v katerih so bili državljani zavedeni. Cilj Gradbenega zakona, ki se zasleduje tudi preko določb 93. Člena, je jasen – zaščititi kupce nepremičnin. Na to je opozorila tudi varuhinja človekovih pravic. Predlagatelj sicer v gradivu navaja, da je omenjena zakonska določba nejasna in da se v praksi različno interpretira, kar naj bi imelo za posledico zmanjšano pravno varnost v prometu z nepremičninami. Temu pa enostavno ne gre pritrditi. Namreč, skladno s preteklo ureditvijo so lahko prodajalci svojo napako pri nepremičnini enostavno preložili na kupca, ta pa je potem moral vse svoje težave rešiti sam. Danes je to ravno zaradi te določbe onemogočeno, s čimer je pravna varnost državljanov v prometu z nepremičninami zgolj večja in ne manjša, kot to navaja predlagatelj. Gre torej za poizkus predlagatelja za neko parcialno spreminjanje omenjenega zakona. Ministrstvo za okolje in prostor je v začetku novembra že začelo z evalvacijo izvajanja nove prostorske in gradbene zakonodaje in obenem tudi napovedalo, da bo na podlagi rezultatov evalvacije pripravljen celovit predlog novele Gradbenega zakona, vse s ciljem še boljše zakonodaje, ki bi upoštevala najvišje strokovne standarde po eni strani in da bi bila zakonodaja življenjska in ljudem prijazna na drugi strani. V Poslanski skupini SMC menimo, da mora gradbena zakonodaja v splošnem zasledovati cilj reda v prostoru in pa pravne varnosti v prometu z nepremičninami in da je to naloga vseh udeležencev pri graditvi in tudi drugih, ki imajo vlogo v prometu z nepremičninami. Kupci enostavno ne smejo ostati sami. Zato v Poslanski skupini SMC predloga zakona ne podpiramo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupina Levica bo predstavil Željko Cigler. Izvolite.
Spoštovani, spoštovani predsedujoči! Ko nekdo danes kupuje nepremičnino, mora kupoprodajno pogodbo overiti pri notarju. Ta je po zakonu zavezan, da preveri, ali je za nepremičnino, ki se prodaja, predpisana izdaja gradbenega dovoljenja in ali je bilo to dovoljenje izdano. Po domače, notar preveri, da kupec ne kupuje črne gradnje. S tem je kupec zavarovan pred tem, da bi nevede kupil črno gradnjo, ki bi jo moral kasneje, jasno, rušiti. Na ta način se zagotavlja minimalna pravna varnost za praviloma šibkejšo stran v postopku, torej za tiste, ki se na promet z nepremičninami in gradbeno-prostorske akte ne spoznajo in se za take nakupe praviloma odločajo enkrat v življenju. S predlaganimi spremembami zakona se želi to, kar sem povedal, ukiniti. Ti predlogi sprememb so lobistično maslo predvsem tistih, ki jim zakon nalaga, da morajo najprej preveriti, ali je za objekt izdano gradbeno dovoljenje, preden overjajo pogodbe, določajo hišne številke, izvajajo druge pravne posle v zvezi z nepremičninami. Gre za upravljavce, notarje, pooblaščene inženirje s področja geodezije in druge osebe javnega ali zasebnega prava. Obvezno preverjanje tega, ali je za objekt predpisano in izdano gradbeno dovoljenje, želijo iz zakona enostavno izbrisati, prav tako pa tudi prekrške za neizvajanje teh preverb. Vse to se predlaga pod pretvezo večanja pravne varnosti pri prometu z nepremičninami, a jasno je, da se pravna varnost kupca nepremičnin tu ne veča, ampak manjša. Veča se samo pravna varnost tistih, ki morajo po zakonu preveriti, ali gre pri prometu z nepremičninami za nepremičnino, za katero mora biti izdano gradbeno dovoljenje in ali je to dovoljenje tudi izdano. Predlagatelji zakona pravijo, da ne morejo preveriti, ali je gradbeno dovoljenje izdano, ker nimajo vpogleda v uradne evidence. Tu je treba najprej poudariti, da so lahko gradbena dovoljenja predložena tudi s strani udeležencev iz postopka. In v tem primeru vpogled v uradne evidence niti ni potreben. Druga rešitev pa bi bila, da se osebam, ki morajo to preverjanje izvajati, omogoči vpogled v uradne evidence. Karkoli od tega je bolje, kot preprosto črtanje obveznosti preverjanja zakona, ki gre na škodo, kot sem že prej rekel, šibkejših v pravnih poslih z nepremičninami. Predlagatelji tudi pravijo, da ni jasno določeno, kaj naj se preverja, ali je za objekt izdano ali ni izdano gradbeno dovoljenje, čeprav mi je resorno ministrstvo večkrat pisno pojasnilo, da se od njih pričakuje samo to, da v zemljiški knjigi preverijo, ali je za objekt izdana zaznamba. Res je, da bi morali imeti vpogled v evidence, a dokler ga nimajo, naj delajo vsaj to. Predlagatelji tudi pravijo, da tudi če je za objekt izdano gradbeno dovoljenje, niso pristojni, da preverjajo, ali je objekt tudi zgrajen v skladu z njimi in ali gre za neskladno gradnjo. Vendar tega zakon od njih ne zahteva. Zahteva samo, da preverijo, ali je gradbeno dovoljenje izdano in še to, po navodilih ministrstva, samo s preverbo v zemljiški knjigi. V Levici menimo, da predlagane spremembe ne večajo pravne varnosti v prometu z nepremičninami. Nasprotno. Pravno varnost nižajo, in to pravno varnost tistih, ki so v teh postopkih najšibkejša stran, tistih, ki se ne ukvarjajo vsakodnevno z nakupom in prodajo nepremičnin, ampak to počnejo enkrat v življenju, če imajo pač to srečo. Zato bomo v Levici podprli sklep o neprimernosti zakona za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov bo predstavil gospod Aleksander Reberšek. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani kolegice poslanke in poslanci! V Novi Sloveniji smo imeli ob sprejemu Gradbenega zakona številne pomisleke. Danes po komaj 5 mesecih, odkar se je zakon začel uporabljati, se v praksi srečujemo z neživljenjskimi in togimi določbami, ki ne pomenijo poenostavitve postopkov. Obratno, nalagajo številne nove obveznosti investitorjem ter posameznim zavezancem, ki vodijo postopke po tem zakonu. Prav je, da zakon skuša čim bolj zaščititi državljane v postopkih prometa z nepremičninami. Kupec je vedno šibkejša stranka. Pa vendar ni potrebno, da v fazi sklepanja kupoprodajne pogodbe toliko zavezancev pregleduje in ugotavlja, ali ima objekt gradbeno dovoljenje. Kako in predvsem na podlagi katerih evidenc naj to ugotavlja banka, notar ali nepremičninski posrednik. Javnih evidenc, kjer bi to lahko preverili, ni. Pa tudi, če bi obstajale, te obveznosti ne morejo biti naložene v enaki meri banki, notarju ali gradbenemu inšpektorju. Le inšpekcijske službe so namreč strokovno usposobljene za te postopke. V Novi Sloveniji poudarjamo, da mora vsak prevzeti odgovornost za delo, ki ga opravlja kot strokovnjak, toda predstavljajte si, da mora banka, notar ali nepremičninski posrednik odgovarjati za prekršek, če ne ugotovi, da objekt nima gradbenega dovoljenja. Notar mora v postopku sklepanja kupoprodajne pogodbe preveriti in opozarjati na druga dejstva in ne, ali ima objekt, ki je predmet prodaje, gradbeno dovoljenje. Enako velja za banke. Vlada seveda kot po navadi predlogu predlagatelja nasprotuje, pa ne zato, ker se s tem ne bi strinjala, ampak zato, ker gre za nesistemsko ureditev, ker naj bi po opravljeni evalvaciji izvajanja zakona v praksi sama pripravila celovit predlog sprememb in dopolnitev. Torej se Vlada po 5 mesecih, odkar je zakon stopil v veljavo, že zaveda, da bodo potrebne spremembe. Tega smo v veseli in upamo, da bo zakon takrat spremenila tudi v delu, ki govori o obveznem uporabnem dovoljenju za stanovanjski objekt. Tega investitor zdaj ne more pridobiti, dokler hiša nima zunanje fasade. Do takrat pa objekt tudi ne more dobiti hišne številke oziroma v njem ni mogoče prijaviti prebivališča. Kakšen nesmisel. Veliko družin težko pride do svoje hiše, ko pa se to zgodi, se vanjo ne sme vseliti, ker objekt ni skladen z gradbenim dovoljenjem. Skladen seveda je, res pa, da nima zunanje fasade, saj jo lastniki velikokrat naredijo po tem, ko so že vseljeni in ko spet prihranijo nekaj denarja. V Novi Sloveniji predlog Državnega sveta podpiramo, zato bomo predlogu, da Predlog novele Gradbenega zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo, nasprotovali.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek bo predstavil mag. Andrej Rajh. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči in ostali kolegi! V Poslanski skupini Stranke Alenke Bratušek vseskozi ponavljamo, da ne podpiramo parcialnih spreminjanj zakonov in da se je treba projektov, ki kličejo po prenovi iz več vidikov, lotiti celovito. Pri predlogu zakona, ki ga obravnavamo danes, smo znova priča le delni obravnavi, ki nikakor ne zajema celotne problematike. Državni svet se je namreč v svojem predlogu osredotočil le na 93. in 103. člen obstoječega Gradbenega zakona. S predlaganimi spremembami in dopolnitvami pa naj bi se odpravila notranja neskladna določila in povečala jasnost pravnih norm. Zavezancem, ki jih 93. člen naslavlja, bi se tako namesto obveznega preverjanja, ali je za določen objekt izdano gradbeno dovoljenje, naložilo, da se skladnost gradnje preverja preko vpisa zaznambe inšpekcijskega ukrepa v zemljiško knjigo. Na samem začetku moram izpostaviti, da me je dogajanje v zvezi s tem zakonom in natanko tem členom že v preteklosti nekoliko začudilo. V prejšnjem mandatu je Ministrstvo za okolje in prostor že pripravilo novelo zakona, ki je bila po njihovih besedah usklajena z vsemi zainteresiranimi deležniki, torej tudi z Notarsko zbornico. Takrat je ministrstvo povedalo, da je treba 93. člen zakona razlagati tako, da morajo vsi, ki jih člen naslavlja, obstoj pravnega dejstva prepovedi zaradi nedovoljenega objekta ali neskladne uporabe preveriti tako, da preverijo, ali je v zemljiški knjigi zapisana zaznamba prepovedi s strani inšpektorja. To se z vsebinskega vidika ujema s tem, kar skuša danes s svojim predlogom doseči Državni svet. Prav tako je v omenjeni noveli črtan del člena, ki odpravlja obveznost notarjev, da preverijo, ali je za objekt izdano gradbeno dovoljenje. Kar je spet natanko to, kar je že predlagal Državni svet. Takrat sem se najprej, kot pooblaščeni inženir gradbeništva spomnil na nezaščitenost kupcev in na negativne posledice, ki jih to dejstvo lahko ima prav na njih. Državni svet je v sklopu svojega predloga spremembe zakona torej poudaril, da bi predlagana rešitev trenutne zavezance, med njimi tudi notarje, razbremenila preverjanja, ali je za določen objekt izdano gradbeno dovoljenje. Po mnenju predlagatelja ti za kaj takega nimajo ustreznega znanja. To drži. Notar ne more preverjati skladnosti izvedene gradnje z izdanim gradbenim dovoljenjem – to preverja inšpekcija, ki neskladnost zabeleži v zemljiško knjigo –, lahko pa preveri obstoj gradbenega dovoljenja in ostalih vpisov v Zemljiško knjigo. Torej, na zadeve, ki jih je notar v stanju preveriti, mora opozoriti kupca. Njegova vloga kot šibkejšega je namreč eden izmed ključnih razlogov, zakaj je tak člen sploh bil sprejet. Naj pa ob tej priložnosti opozorim tudi na nalogo nepremičninskega posrednika. Postavil bom retorično vprašanje. Pri kolikih nepremičninskih oglasih ste sploh opazili tloris ali pa izmere objektov? Pri redkokaterem. Včasih se je skladnost izvedenega stanja z gradbenim dovoljenjem izkazovala v tehničnem pregledu. V preteklosti je bilo to zaradi všečnih in populističnih razlogov odpravljeno. Še enkrat pa poudarjam, da je nesmiselno predvsem takšno delno popravljanje zakonov in to tolikokrat. Predlogi so različni, utemeljeni, neutemeljeni, strokovno podkrepljeni ali pa neargumentirani. Na tem mestu jih ne bi vrednotil, je pa nemogoče spregledati dejstvo, da jih je ogromno. Problematičnost nekaterih določb, kot rečeno, izpostavljajo notarji, na drugi strani na nujne spremembe zakona opozarjajo bančniki. Glasna so opozorila javnosti, ki gradbeni zakonodaji očita, da namesto večje preglednosti in pohitritve nekaterih postopkov, povzroča zmedo, stvari zapleta, postopki pa so vse prej kot krajši. Pred nekaj dnevi je Predlog za spremembo Gradbenega zakona vložil še SDS. Vsak med njimi bi spremenil košček zakona, dodal besedo, vejico, črtal stavek ali dva. Četudi bi en predlog podprli, je sodeč po dogajanju v zvezi s tem zakonom precej verjetno, da bi se čez teden ali dva na mizi znašel nov predlog. Ima to kak smisel? Do samih predlogov, z izjemo obravnavanega, se na tem mestu, kot rečeno, ne želim opredeljevati, opozoriti želim predvsem na parcialnost. Sklenem torej lahko, da moramo v Stranki Alenke Bratušek v zvezi s predlaganim zakonom pritrditi Vladi, ki se jih zdita vložitev in sprejetje predlaganega zakona preuranjena. Zato bomo podprli sklep, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališča Poslanske skupine stranke DeSUS bo predstavil Ivan Hršak. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik, spoštovani državni sekretar in članice Državnega sveta, kolegice in kolegi! Predlog novele Gradbenega zakona, ki ga je predlagal Državni svet, se nanaša na 93. člen veljavnega zakona, katerega namen je, da so naši državljani in državljanke pravno zaščiteni, kadar so udeleženi v prometu z nepremičninami, kar za večino predstavlja izjemen dogodek, ki ima zanje, po navadi, tudi zelo visoke finančne posledice. Govorim seveda o nakupu nepremičnine, za kar se večina odloči, po navadi, enkrat v življenju, za ta nakup pa namenijo vse svoje prihranke, mnogi pa se tudi zakreditirajo, praktično do konca svojega življenja. 93. člen namreč določa, da morajo ostali udeleženci v prometu z nepremičninami, torej notarji, banke, nepremičninski agenti in tako naprej, preveriti, kakšen je status nepremičnine, ali gre za legalno ali črno gradnjo. Vsi prej našteti so namreč kvalificirani in usposobljeni za takšno dejanje, medtem ko je kupec šibkejša stran in ne more in pogosto ne zna sam preveriti, ali gre za legalno ali nelegalno gradnjo. Prav zaradi zaščite kupcev, ki so v izrazito neenakopravnem položaju nasproti vsem prej naštetim udeležencev v pravnem prometu, se je ministrstvo tudi odločilo za takšno določbo, ki jo vsebuje že omenjeni 93. člen. Torej, vsi prej našteti morajo zgolj preveriti, ali ima objekt gradbeno dovoljenje. Gradbeno dovoljenje je javna listina, za vsak objekt se ve, ali je izdano ali ne. S tem podatkom razpolagajo vse upravne enote, tako da je ta preverba za vse kvalificirane zelo zelo enostavna. V Poslanski skupini Desus se strinjamo z mnenjem vlade, da bi črtanje omenjene določbe bilo neprimerno in celo krivično do naših državljanov. Državni sekretar je na seji odbora povedal, da ministrstvo celo razmišlja o zaostritvi zahtev, ki jih 93. člen že vsebuje. Na primer, da bi morali preveriti tudi druge stvari, ne samo ali je objekt legalen, temveč tudi, recimo, ali je izdano uporabno dovoljenje in podobno, vse z namenom, da bi se pravna varnost državljanov še povečala. Državni sekretar je še povedal, da pristojno ministrstvo izvaja evalvacijo nedavno sprejete gradbene zakonodaje ter da bodo rezultati le-te upoštevani v morebitni prenovitvi Gradbenega zakona. Poslanci Poslanske skupine Desus bomo podprli sklep matičnega delovnega telesa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Tako, končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 27. novembra 2018, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda in 2. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali v petek, 23. novembra 2018, ob 10. uri. Hvala lepa.