Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 4. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: gospa Ksenija Korenjak Kramar, gospa Suzana Lep Šimenko, gospa Andreja Potočnik, mag. Lilijana Kozlovič, gospa Vojka Šergan do 16. ure, gospa Jelka Godec, gospod Primož Hainz, mag. Andrej Šircelj, dr. Vinko Gorenak, mag. Matej Tonin, Matjaž Hanžek, gospod Srečko Blažič, Miha Kordiš do 17. ure, gospod Igor Zorčič od 9.30 do 13. ure in mag. Anže Logar. Vse prisotne lepo pozdravljam! Spoštovani! Danes obeležujemo mednarodni dan spomina na žrtve holokavsta, zato mi dovolite, da o tem pred nadaljevanjem seje spregovorim nekaj besed.
Spoštovani državljanke in državljani, kolegice poslanke in kolegi poslanci! Danes, natančno 70 let po dolgo pričakovani osvoboditvi zloglasnega nacističnega koncentracijskega taborišča Auschwitz, obeležujemo mednarodni dan spomina na žrtve holokavsta. V tej nepojmljivi moriji, ki je zamajala temeljne človeške civilizacije, je umrlo več kot 6 milijonov Judov ter na stotisoče pripadnikov drugih etničnih ter družbenih skupin, ki so bile označene kot odvečne v zmotni in izprijeni ideji tretjega rajha. V tako imenovana taborišča smrti je bilo deportiranih tudi preko 60 tisoč Slovenk in Slovencev, več kot šestina se jih ni nikoli vrnilo, slovenski Jud skoraj nobeden. A današnja obeležitev ni namenjena le poklonu žrtvam, preživelim ter vsem tistim, ki so iz nesebičnega junaštva žrtvovali lastna življenja, da bi zaščitili življenja drugih. Današnji dan je namenjen tudi zgodovinski, moralni in politični refleksiji, s katero moramo gojiti naše kolektivno razumevanje človeških zmožnosti dobrega in zla. Holokavst predstavlja fenološko edinstven zgodovinski trenutek, v katerem se je država, sicer temeljni branik posameznikovih pravic, odločila, da bo načelno, namenoma ter na podlagi uradne politike iztrebila slehernega moža, ženo in otroka izključno na podlagi njegove pripadnosti določeni skupnosti. S svojo vseobsegajočo, brezkompromisno in brezmejno morijo je holokavst razčlovečil človeka in pokazal, da genocid ni le morilska norost, ampak je več – je politika, ki obljublja utopijo onstran politike: eno nacijo, eno domovino, eno resnico. Na žalost holokavst kljub svoji edinstvenosti ni prvi primer zločina vseh zločinov, kar v svoji preambuli neposredno in nedvoumno priznava tudi Konvencija o preprečevanju in kaznovanju zločina genocida iz leta 1948. Danes, ko z obema nogama trdno stojimo v 21. stoletju, zre genocid v nas kot Janusov obraz zahodnih narativov civiliziranosti in napredka. Pa vendar se zdi, da niti desetine milijonov žrtev vzpona nacionalne države in njenih imperialističnih ambicij niti milijoni žrtev holokavsta niso bili zadostno opozorilo. Morda se učimo prepočasi. Morda premalo. Morda nam še vedno ni mar. Filozof Edmund Burke je dejal, da je za zmagoslavje zla dovolj, da dobri ljudje ne storijo ničesar. Ne gre le za to, da se ljudje ne zavedajo svoje konstitutivne moči za obstoj oblasti, dovolj je že, da dovolijo vladati zlu, ne,mišljenju. Kambodža, Ruanda in Srebrenica so zgovorne pričevalke tega stanja. Ponovilo se je tisto, za kar smo zaprisegli, da se več ne bo; politična utopija genocida še vedno ostaja nevarna skušnjava. A to lahko spremenimo in moramo spremeniti! Z vsem, kar pritiče človeškosti in človečnosti, se lahko soočimo, če to le razumemo. V primeru holokavsta in genocida širše je razumevanje z namenom soočenja tudi naša moralna in politična dolžnost. Proučiti in prespraševati moramo povezave med nečloveškimi grozodejstvi in perečimi družbenimi izzivi ter razumeti, da pomenljiv mir in medsebojno sožitje ne moreta soobstajati s krivičnimi neenakostmi, ki rodijo pogubne skrajnosti. Današnji dan zato ne simbolizira le moči spomina, simbolizira tudi moč in pomen učenja in razumevanja za boljšo prihodnost. Danes obnavljamo in utrjujemo našo zavezanost k spoštovanju človekovih pravic in človeškega dostojanstva, našo zavezanost k spoštovanju različnosti, našo zavezanost k skupnemu razumevanju svobode, enakopravnosti in pravičnosti. Naša dolžnost je, da ta skupen potencial in to nezadržno moč prenesemo na generacije, ki prihajajo. Zgolj to bo v nas ohranilo človeka in na Zemlji človeštvo. Hvala.
Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA DEKLARACIJE O USMERITVAH ZA DELOVANJE REPUBLIKE SLOVENIJE V INSTITUCIJAH EVROPSKE UNIJE V OBDOBJU OD JULIJA 2014 DO DECEMBRA 2015. Predlog deklaracije je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada Republike Slovenije. Besedo dajem predsedniku Vlade dr. Miru Cerarju za dopolnilno obrazložitev predloga deklaracije.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani poslanke in poslanci! Pred vami je deklaracija o usmeritvah za delovanje Slovenije v institucijah Evropske unije. Ta pomemben dokumenta ste skrbno obravnavali na zasedanjih pristojnih delovnih teles. Dovolite mi, da tudi sam uvodoma predstavim ključne izzive, s katerimi se bo Evropska unija in s tem tudi Slovenija soočala v letu 2015. Za Unijo utegne biti leto 2015 leto zahtevnih političnih izzivov, a tudi obdobje velikih pričakovanj. Odzivi na tragične dogodke, ki so ta mesec pretresli Francijo, so izrazili solidarnost, ki vlada med državljani, narodi in državami Evropske unije. Na solidarnostnem shodu za enotnost v Parizu, ki sem se ga tudi sam udeležil, smo bili priča izjemni mobilizaciji državljanov in politikov v podporo skupnim vrednotam, predvsem svobodi izražanja in vladavini prava. Naša naloga je, da te vrednote branimo, da v težkih časih stopimo skupaj. V prihodnjih tednih bo potreben učinkovit odziv vseh držav članic, ki mora ob spoštovanju človekovih pravic in svoboščin zagotoviti potrebno varnost v Evropi. Predvsem moramo izboljšati komunikacijo med državami in med posameznimi deli družbe ter okrepiti medsebojno zaupanje in zavedanje, da nobena vera, prepričanje ali ideologija ne opravičujejo terorizma. Ne gre le za povečanje naše varnosti, ampak za skupen razmislek o vzrokih, ki vodijo predvsem tudi mlade v radikalizacijo in teroristična dejanja. Za razmislek o tem, kako zagotoviti razumevanje drugačnosti in uspešno vključevanje v družbo. Evropska unija je skupnost vseh za vse. Če ne bomo posvetili ustrezne pozornosti vprašanjem, kot so socialna neenakost, pomanjkanje izobraževanja, nezaposlenost in odtujenost, se bodo takšni tragični in nesmiselni dogodki ponavljali tudi v prihodnje. Ob navedenem je pomembno tudi učinkovito sodelovanje Evropske unije s sosednjimi in drugimi državami. Čeprav se ocena ogroženosti v Sloveniji ni bistveno spremenila, se zavedamo krhkosti takšnega stanja in zato želimo in moramo biti tako na varnostnem kot drugih področjih aktiven član sodelovanja, zlasti med državami Evropske unije in državami Zahodnega Balkana. Spoštovani zbor! Vprašanja svobode in varnosti seveda niso edini izziv, s katerim se soočamo v Evropski uniji. Zagon gospodarske rasti in zaposlovanja že nekaj časa zahtevata odločno ukrepanje tako s strani evropskih institucij kot vlad vseh držav članic. Če želimo nova delovna mesta, moramo zagotoviti vzdržno gospodarsko rast. Slednjo pa je mogoče doseči zgolj s pravo kombinacijo odgovorne fiskalne politike, v prihodnost usmerjenih strukturnih reform in pametnih naložb. Pri izvajanju navedenega moramo biti dovolj odločni in predvsem verodostojni, da to, kar si zadamo, tudi storimo. S skupnimi močmi smo dosegli, da je Slovenija v procesu strukturnih reform in konsolidacije javnih financ doslej uspešno izvedla številne ukrepe. Ti že dajejo prve rezultate. Pri tem so nam bila v pomoč tudi t. i. specifična priporočila Komisije, ki jih nekateri radi prikazujejo kot nekakšen bruseljski diktat. V bistvu so daleč od tega. S pravim pristopom, ki ga že ubiramo, so nam v pomoč na poti države iz krize, pa naj gre za Slovenijo ali katero od drugih članic Evropske unije. Na to pot smo stopili in z velikimi napori, zlasti v zadnjih mesecih, uspeli narediti velik napredek, kar med drugim dokazuje tudi relativno visoka gospodarska rast. Dokaz je tudi povrnjeno zaupanje trgov, na kar kažejo izboljšane bonitetne ocene, in dejstvo, da ne glede na zadnja nihanja na finančnih trgih dosegamo rekordno nizek donos na slovenske obveznice, zaradi česar je naše zadolževanje cenejše. Tega ponovno pridobljenega zaupanja ne smemo zapraviti. Če želimo, da bo ta rast dolgoročna, da bo prinesla več kvalitetnih delovnih mest, je treba s strukturnimi ukrepi nadaljevati. Cilj te vlade za letošnje leto je jasen: primanjkljaj želimo znižati pod 3 % bruto družbenega proizvoda. Temu primerno smo zastavili tudi rebalans proračuna za leto 2015. Ob tem bomo ob številnih drugih ukrepih naredili tudi prve pomembne korake v smeri konkretnih sprememb na področju javne uprave, zdravstva in ne nazadnje prestrukturiranja gospodarstva. Da bomo bolj konkurenčni, smo odločeni opazno izboljšati poslovno okolje, imamo veliko majhnih mladih in prodornih podjetnikov, ki jim je treba dati priložnost doma. Znani smo po inovacijah, tehnološkem napredku in raziskovalnih rezultatih, ki pa jih ponekod še ne znamo dodobra izkoristiti. V prvi vrsti želimo zato zmanjšati administrativna bremena in poenostaviti zakonodajo, da razbremenimo malo gospodarstvo in utremo pot investicijam. Takšno prakso bomo zagovarjali tudi v evropskih institucijah. Nadaljevali bomo tudi z zastavljeno privatizacijo v okviru seznama 15 podjetij. Tako smo se dogovorili ter dali pravno in politično zavezo na najvišji ravni. Naj poudarim, da je cilj privatizacije predvsem v izboljšanju korporativnega upravljanja, odpiranju novih trgov ter s tem v povečanju konkurenčnosti in rasti. Zato stremimo k strateškim partnerjem. Seveda sta pri izbiri pomembna tudi popolna transparentnost postopka in primerna cena, saj želimo z izkupičkom zmanjšati državni dolg in financirati ukrepe za rast in bolj socialno državo. Eden ključnih elementov zagona gospodarske rasti je pospešitev naložb. Temu bo letos tako v Evropski uniji kot doma posvečena posebna pozornost. T. i. Junkerjev naložbeni načrt za Evropo enostavno mora biti zgodba o uspehu za Evropo in za Slovenijo. Skrajni čas je da od številnih idej preidemo k dejanjem, da začnemo graditi, posodabljati. Slovenija je v omenjenem naložbenem načrtu doslej identificirala 22 svojih projektov v skupni višini 9,2 milijarde evrov. Gre za projekte, ki jih tako ali tako moramo izvesti – od modernizacije zastarelega železniškega omrežja, gradnje protipoplavnih zaščit, dograditve pomembnejših cestnih odsekov, do investicij v digitalno omrežje in socialno infrastrukturo. Ta seznam je seveda odprt še za nove projekte. Vlada se zaveda ključnega pomena dobro pripravljenih projektov, zato je ustanovila delovno skupino, ki bo skrbela za koordinacijo priprave in spremljanja teh investicijskih projektov. Hkrati bomo pozorni, da se v EU institucijah ob obravnavi zakonodajnih aktov s tega področja dogovorijo jasna merila in mehanizmi financiranja, ki bodo enako dostopni za vse. Bilo bi namreč nepravično in po svoje nevarno, če bi se ta instrument izjalovil v pomoč zgolj večjim in bogatejšim državam članicam. Ko govorimo o vlaganjih ne smemo pozabiti, da so sredstva kohezijske politike še vedno naš glavni vir investicij. Po zadnjih podatkih je bila Slovenija v letu 2014 neto prejemnica sredstev evropskega proračuna v višini skoraj 2 % BDP. To pomeni, da smo iz evropskega proračuna prejeli 633 milijonov evrov več, kot smo vanj vplačali. V zadnje pol leta smo se po obsegu črpanja z 19. uspeli zavihteti na 10. mesto med članicami in se ob tem s Komisijo uspešno dogovoriti tako za kakovosten partnerski sporazum kot tudi operativni progam. Komisarka za regionalno politiko mi je ob svojem uradnem obisku pred dnevi dejala, da bo Slovenijo promovirala kot zgled, kaj se da v tako kratkem času narediti. Te dinamike ne smemo izgubiti. Vztrajali bomo na maksimizaciji kohezijskih sredstev, tako kar zadeva uspešno dokončanje obstoječih projektov kot uspešno in pametno koriščenje sredstev finančne perspektive 2014 do 2020. Gospodarsko rast bomo iskali tudi v trgovinskih sporazumih, predvsem v čezatlantskem partnerstvu za trgovino in investicije, ki je pomemben steber na novo definiranega transatlantskega partnerstva. Prepričan sem, da bo sporazum prinesel nove priložnosti številnim slovenskim podjetjem, hkrati pa ne bomo dovolili nižanja obstoječih standardov, še posebej ne nižanja zdravstvenih, varnostnih, prehranskih, okoljskih in delovnih standardov Unije. Strah pred sporazumom ni popolnoma neutemeljen, a tudi ni nepremostljiv. Premagovati ga moramo z dosledno transparentnostjo, s stalnim dialogom z vsemi zainteresiranimi za napredek pri pogajanjih in proučevanjem vseh vidikov postopoma nastajajočih elementov sporazuma. V tako pomembnih pogajanjih ne smemo hiteti, sploh pa ne na račun vsebine. Bolje si je vzeti več časa, če se to izkaže kot potrebno za kakovostnejši sporazum. Hkrati pa moramo vedeti, da se v globaliziranem svetu tesna partnerstva iščejo povsod. Dame in gospodje, za Slovenijo je zelo pomembna tudi krepitev evrskega območja, ki ni le ekonomsko monetarni, ampak tudi politični projekt. Dosedanji uspehi pri zagotavljanju finančne stabilnosti so posledica tako ukrepov Evropske centralne banke kot tudi politične volje držav članic območja evra. Kljub velikim korakom v zadnjih letih pri vzpostavljanju Ekonomske in monetarne unije slednja še ni dokončana. Pričakujem, da bomo že prihodnji mesec nadaljevali z razpravo o njenem nadaljnjem poglabljanju. V tem okviru imata za Slovenijo solidarnost in odgovornost izjemno pomembno vlogo. Veliko energije bo najbrž tudi letos treba usmeriti v odnose z Rusko federacijo, ki jih od lanskega leta v največji meri sooblikuje kriza v Ukrajini. Evropska unija je enotna, da se politika sankcij lahko spremeni le pod pogojem, da se izpolnijo zaveze, dane v dokumentih iz Minska. Razmere na vzhodu Ukrajine so se v zadnjih dneh močno poslabšale. Ohranitev načelne drže glede nujnosti spoštovanja danih zavez mednarodnega prava in varnostnega okvira ter ozemeljske celovitosti in suverenosti držav mora ostati temelj našega nadaljnjega delovanja. Prav spreminjajoča se narava odnosov z Rusijo je eden od razlogov za sprejetje ukrepov za večjo energijsko neodvisnost Evropske unije. Pričakujem, da bo Evropska komisija v začetku februarja predložila jasno vizijo energetske unije. Vizijo, ki vključuje vse vidike energetske politike in bo vodila do bolj zelene in čistejše Evrope z varno energetsko oskrbo in cenovno dostopno energijo. Želimo tudi, da energetska unija vključuje ambiciozno podnebno politiko. Vstopamo v ključno fazo mednarodnih podnebnih pogajanj, ki naj bi konec letošnjega leta privedla do novega globalnega sporazuma ter prešla v ključno fazo priprav novih zakonodajnih aktov EU za zmanjševanje emisij toplogrednih plinov za obdobje po letu 2020. Oboje mora hkrati omogočiti zaustavitev naraščanja temperatur in voditi v zeleno rast z novimi delovnimi mesti ter v ohranitev konkurenčnosti evropskega gospodarstva. Mednarodna konferenca v Parizu mora prinesti ambiciozne rezultate. Posebno pozornost bo Slovenija še naprej namenjala širitvi Evropske unije na Zahodni Balkan in podpori reformam v teh državah. Dejstvo je, da je politika širitve eden največjih uspehov Evropske unije in ključen mehanizem za zagotavljanje stabilnosti, varnosti in razvoja na evropski celini. To je še posebej pomembno za Slovenijo, ki na to regijo meji in ima v njen pomembne politične in gospodarske interese. Spoštovani, leto pred nami bo tako ali drugače zaznamovano tudi s parlamentarnimi volitvami v vsaj osmih državah članicah. Izpostavil bi nedavne volitve v Grčiji in prihajajoče v Združenem kraljestvu. Volitve so temelj demokracije in voljo ljudstva je treba spoštovati. Upam in verjamem, da bodo končne odločitve vseh akterjev preudarne in da bo v teh in drugih primerih prevladala modrost, da smo le skupaj lahko močnejši. Veliki izzivi zahtevajo močno politično voljo, še zlasti, če imamo opravka z nevarnimi oblikami populizma. Prepričan sem, da bi omejevanje svoboščin, na katerih temeljita EU in njen notranji trg, vodilo le v večjo razdrobljenost in diskriminatorno obravnavo njenih državljanov. To ni bil nikoli in tudi ne sme postati namen evropske integracije. Pri zagovarjanju pozitivnih vidikov evropske integracije zato potrebujemo še več poguma. Potrebujemo večjo in predvsem aktivnejšo osredotočenost držav članic Evropske unije na ključne dosjeje, ki vodijo v izboljšanje gospodarske rasti, konkurenčnosti in kakovostnih novih delovnih mest. To še posebej velja za ozemeljsko in demografsko manjše države, med katere sodi tudi Slovenija. Naš osnovni strateški interes v vse bolj kompleksnem in konkurenčnem svetu je ohranitev močne Evropske unije in njenih institucij. To pa seveda ne pomeni, da do delovanja slednjih ne bomo konstruktivno kritični. Ne smemo tudi pozabiti politik, katerih morda danes nisem izrecno omenjal, ki pa vendarle bistveno prispevajo k dobrobiti in počutju slovenskih in drugih evropskih državljanov. V mislih imam varno hrano, samooskrbo s hrano, pravice, ki izhajajo iz javnega zdravstva, svobodo gibanja, prostega pretoka informacij in podobno. To so posebnosti Evrope; posebnosti Evrope, za katere si bo Slovenije vedno znova prizadevala. Te posebnosti naj ostanejo in ohranijo Evropo kot gibalo demokratičnosti ter socialne in ekološke ozaveščenosti v svetu. Spoštovane poslanke in poslanci! Ob iskanju gospodarske rasti in konkurenčnosti je treba oživeti tudi razpravo o temeljih in temeljnih vrednotah Evropske unije, in to skozi prizmo današnjega časa. Prav tako tudi preko dialoga s civilno družbo iskati odgovore na številne izzive, kot so na primer nasilje, nezaposlenost mladih, revščina in socialna izključenost. Če se bomo doma uspešno soočali s svojimi težavami, če bomo pri tem dovolj enotni, odprti in verodostojni bomo tudi v Evropski uniji in svetu močnejši. Tega se moramo zavedati na vseh področjih našega delovanja v institucijah Evropske unije. Hvala za vašo pozornost.
Predlog deklaracije sta kot pristojni delovni telesi obravnavala Odbor za zadeve Evropske unije in Odbor za zunanjo politiko. Odbor za zunanjo politiko se je v skladu s četrtim odstavkom 154. g člena Poslovnika Državnega zbora opredelil tudi do vloženega amandmaja Poslanske skupine Združene levice k dopolnjenemu predlogu deklaracije. Besedo dajem predsedniku Odbora za zadeve Evropske unije gospodu Kamalu Izidorju Shakerju za predstavitev poročila odbora k Predlogu deklaracije.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovani predsednik Vlade, spoštovani ministrski zbor, poslanke in poslanci! Odbor za zadeve Evropske unije je na 20. seji 16. 1. 2015 kot pristojni odbor obravnaval Predlog deklaracije, ki ga je 17. 11. 2014 Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. V poslovniško določenem roku so amandmaje k Predlogu deklaracije vložili poslanci: dr. Simona Kustec Lipicer (SMC), Franc Jurša (Desus), Matjaž Han (SD) in poslanec Jožef Horvat (NSi) ter Komisija za narodne skupnosti. Do predlaganih amandmajev se je Vlada opredelila na 20. seji odbora, in sicer je podprla amandmaje poslancev dr. Simone Kustec Lipicer, Franca Jurše, Matjaža Hana in Komisije za narodni skupnosti, ne pa amandmaja poslanca Jožefa Horvata. Dopolnilno obrazložitev Predloga deklaracije je podala Dragoljuba Benčina, državna sekretarka na Ministrstvu za zunanje zadeve. Pred obravnavo so poročevalci nekaterih delovnih teles Državnega zbora ter Komisije Državnega sveta za mednarodne odnose in evropske zadeve predstavili poročila do Predloga deklaracije. Sicer pa je odbor sprejel poročila vseh delovnih teles Državnega zbora. Le-ta so Predlog deklaracije obravnavala z vidika svoje pristojnosti in ga tudi podprla. V razpravi so poslanci med drugim izpostavili vprašanje nevključenosti naložbenega načrta za Evropo v Predlog deklaracije, nomotehnične pomanjkljivosti glede obdobja, za katero se sprejema deklaracija, ter vključenosti vsebin iz Digitalne agende za Evropo. Predstavnica Vlade je na postavljena vprašanja podala dodatne pojasnitve. Odbor je k Predlogu deklaracije sprejel naslednje amandmaje: več amandmajev k posameznim delom Predloga deklaracije, ki čas njene veljavnosti omejijo na leto 2015, in tri amandmaje k poglavju Izobraževanje, mladina, kultura, šport, k podpoglavju Kultura in avdiovizualna politika. Konkretna vsebina sprejetih amandmajev je razvidna tudi iz poročila, ki ste ga prejeli. Po razpravi in glasovanju o amandmajih je Odbor za zadeve Evropske unije glasoval o vseh delih Predloga deklaracije z vidika pristojnosti odbora. 8 članov odbora je glasovalo za, 2 pa sta bila proti.
Besedo dajem predsedniku Odbora za zunanjo politiko, gospodu Jožefu Horvatu za predstavitev poročila odbora k Predlogu deklaracije in dodatnega poročila odbora k dopolnjenemu Predlogu deklaracije.
Hvala lepa. Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovani predsednik Vlade, ministrski zbor, spoštovani kolegice in kolegi! Odbor za zunanjo politiko je na 12. seji dne 16. januarja 2015 kot pristojno delovno telo obravnaval Predlog deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije v obdobju od julija 2014 do decembra 2015. Na seji odbora so sodelovali predstavniki Ministrstva za zunanje zadeve in Ministrstva za obrambo ter seveda tudi drugi predstavniki Vlade. Dopolnilno obrazložitev Predloga deklaracije je podala državna sekretarka na Ministrstvu za zunanje zadeve Dragoljuba Benčina, ki je poudarila, da je področje zunanje politike zaradi težko predvidljivih izzivov in dogodkov ter hitro spreminjajočih geopolitičnih situacij težje zajeti. Dejala je, da je ukrajinska kriza pokazala, da Evropska unija potrebuje jasnejšo vizijo za prihodnje sodelovanje z vzhodno soseščino, pri čemer je treba upoštevati vodilo o nadaljnjem gospodarskem in političnem povezovanju z državami vzhodnega partnerstva. Glede regije južnega Sredozemlja je poudarila, da se le-ta sooča z resnejšimi izzivi, zato je treba oblikovati in podpirati skupno učinkovito sosedsko politiko v obliki skupne platforme z namenom učinkovitega reševanja konfliktov. Po besedah Benčinove se Predlog deklaracije zavzema tudi za celovit pristop za zagotavljanje svetovnega miru in varnosti ter upoštevanja človekovih pravic in svoboščin in promovira nediskriminatorni pristop do ranljivih skupin. V nadaljevanju je podpredsednik Odbora za obrambo Benedikt Kopmajer predstavil poročilo Odbora za obrambo, ki k Predlogu deklaracije ni sprejel amandmajev in je Predlog deklaracije podprl. Nato je predlagatelj amandmaja Tilen Božič, Poslanska skupina SMC, predložil novo besedilo amandmaja, pri čemer je pojasnil osnovne razlike med obema, izpostavil je pomen transparentnosti predvsem pri sklepanju sporazuma o čezatlantskem partnerstvu za trgovino in naložbe (TTIP), pri čemer je dejal, da je le-ta v fazi, ko se še ne razpolaga z zadostnimi informacijami. V razpravi je bilo opozorjeno na razkorak med Predlogom deklaracije in dejanskim položajem na področju sosedstva in krepitve gospodarskega sodelovanja, na pomanjkljivo vključevanje javnosti pri oblikovanju transatlantskih trgovinskih in gospodarskih sporazumov ter na pomen zagotavljanja varnosti v regiji in v svetu z vidika minulih terorističnih napadov v Parizu. Ob koncu je bilo postavljeno vprašanje, ali je Vlada že obravnavala projekcije doprinosa TTIP k slovenskemu gospodarstvu. Ob tem je državna sekretarka pojasnila, da se projekcije pripravljajo, sledila bo analiza, ki bo osnova za oblikovanje stališča Vlade. Omenjeno stališče bo predstavljeno tudi v Državnem zboru. Po zaključeni razpravi je odbor odločal o novopredlaganem amandmaju kvalificiranega predlagatelja in s trinajstimi glasovi za in enim proti sprejel naslednji amandma: V poglavju Zunanje zadeve in obramba se v poglavju EU kot globalni akter in odnosi s strateškimi partnerji tretji in četrti odstavek spremenita in besedilo je podano v pisni obliki poročila. Odbor je na koncu sprejel, in sicer z enajstimi glasovi za in enim proti, mnenje: Odbor za zunanjo politiko je kot pristojno delovno telo z vidika svoje pristojnosti obravnaval Predlog deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v instituciji Evropske unije v obdobju od julija 2014 do decembra 2015 k poglavju Zunanje zadeve in obramba, v poglavju EU kot globalni akter in odnosi s strateškimi partnerji sprejel amandma. Gospod predsednik, kolegice in kolegi! Dovolite, da predstavim še dodatno poročilo. Odbor za zunanjo politiko je na 12. nujni seji 23. januarja 2015 na podlagi četrtega odstavka 154. g člena Poslovnika Državnega zbora obravnaval vloženi amandma kvalificiranih predlagateljev. Na odboru so sodelovali predstavniki Ministrstva za zunanje zadeve. Dopolnilno obrazložitev amandmaja je podal vodja Poslanske skupine Združena levica kolega Luka Mesec. Državna sekretarka na Ministrstvu za zunanje zadeve Dragoljuba Benčiča je povedala, da so pogajanja še v teku in odbor je o predlaganem amandmaju glasoval in amandmaja ni sprejel. Glasoval je samo z enim glasom za in s trinajstimi glasovi proti. Hvala lepa za vašo pozornost.
Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani predsednik Vlade, spoštovani ministrski zbor, dragi kolegice in kolegi! Dovolite najprej, da se v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov zahvalim predsedniku Državnega zbora, da se je danes v imenu vseh nas 90 spomnil žrtev holokavsta. Kolegice in kolegi, danes govorimo o deklaraciji o usmeritvah in delovanju Republike Slovenije v institucijah Evropske unije za obdobje od julija 2014 do decembra 2015, torej tudi za obdobje za pol leta nazaj. Smiselno bi bilo, da bi deklaracijo obravnavali samo za prihodnje obdobje, za nazaj pa bi lahko obravnavali kvečjemu poročilo o delovanju Republike Slovenije v institucijah Evropske unije. Toliko morda glede formalnosti. Razlogi so pravzaprav znani, zakaj takšna zakasnitev. Na te formalnosti smo tudi že opozorili v času obravnave deklaracije na pristojnih delovnih telesih. Glede vsebine bi se želel ustaviti kar pri uvodnem razmisleku o boljšem delovanju Evropske unije in učinkovitejšem sodelovanju in izmenjavi medsebojnih informacij med Evropsko unijo in Slovenijo, zlasti pa pri aktivnejšem sodelovanju slovenske vlade pri delovanju institucij Evropske unije. V preteklosti je bilo zaznati, da Slovenija ni bila dovolj aktivna v institucijah Evropske unije, predvsem na zasedanjih posameznih svetov Evropske unije. Bilo je zaznati, da ni bilo tam prisotnega slovenskega mnenja oziroma slovenskega glasu. Naši ministri ne hodijo na zasedanja svetov. To je bilo povedano v začetku letošnjega leta, 5. januarja, na posvetu slovenske diplomacije. Gospod Rado Genorio je problematiziral v preteklosti slabo udeležbo slovenskih ministrov na ministrskih svetih. V zadnjem času se ta statistika vidno izboljšuje in želimo, da tako tudi ostane in to pozdravljamo. Res je, tudi sami, torej poslanci Nove Slovenije – krščanskih demokratov, spremljamo sestave delegacij na zasedanjih Sveta Evropske unije in ugotavljamo, da je v zadnjem času udeležba ministrov dobra. Želimo tudi, da bi v Državnem zboru uveljavili prakso nekaterih držav članic Evropske unije, da tudi predsednik Vlade pred zasedanjem Evropskega sveta pride pred Državni zbor ali pred pristojni odbor in da po zasedanju Evropskega sveta pride Državnemu zboru ali vsaj pristojnemu odboru poročati. Gre vsakokrat za ključne odločitve na ravni EU, ki seveda tangirajo tudi Republiko Slovenijo. Številne države članice Evropske unije imajo izmenjavo informacij z institucijami Evropske unije zgledno urejeno. Poslanska skupina Nove Slovenije pričakuje, da bomo ob noveliranju zakona o sodelovanju Vlade in Državnega zbora v zadevah Evropske unije to zapisali tudi v zakon. Torej boljše sodelovanje tudi v duhu Lizbonske pogodbe, ki daje nacionalnim parlamentom večje pristojnosti, večjo moč. Večkrat pravimo, da so nacionalni parlamenti sestavni del evropskega parlamentarnega sistema. Drugo področje, ki ga moramo izpostaviti, je strategija Evropske unije 2020 in evropski semester. Znotraj strategije 2020 mislimo, da je premalo izražene volje za implementacijo Digitalne agende za Evropo. Digitalna agenda za Evropo je ena najpomembnejših sestavnih delov strategije Evropa 2020. Gospodarske družbe s področja IKT, informacijsko-komunikacijske tehnologije, so danes ne samo v Evropi, tudi v svetu, najhitrejša rastoča podjetja. Zavedati se moramo, da ima Slovenija na tem področju ogromen potencial, imamo dobre IKT inženirje, ne zagotavljamo pa pravega poslovnega okolja za implementacijo te digitalne agende. To slišimo tudi od nekaterih predstavnikov Vlade. Zaradi nespodbudnega poslovnega okolja se tako IKT podjetja, zlasti srednja in mala podjetja, in mladi IKT inženirji selijo v tujino, mi pa izgubljamo delovna mesta in intelektualni potencial. Kolegice in kolegi, svet bo digitalen, Evropa bo digitalna, tudi Slovenija bo digitalna. Tisti, ki ne bo digitalen, tistega ne bo. Tretji sklop, ki ga moramo omeniti v deklaraciji, ni izrecno opredeljen kot področje, ki ga je treba urediti v letošnjem letu, pa je davčna diskriminacija delavcev migrantov. Govorimo o približno 15 tisoč, morda 20 tisoč slovenskih delavcev, ki dnevno ali tedensko emigrirajo iz Pomurja, Štajerske, Koroške in iz drugih delov Slovenije v glavnem v Avstrijo in so diskriminirani pri plačilu dohodnine glede na davčno rezidenstvo. Namreč, v Avstriji v isti tovarni, morda z istim strojem opravljata enako delo, enako operacijo dva delavca; eden je naš rezident, drugi je avstrijski rezident. Za isto delo dobita, povsem jasno, isto bruto plačo, neto plača pa je zelo različna. Tukaj ne mislimo problematizirati morda Zakona o dohodnini, zdaleč ne mislimo problematizirati ustavne odločbe. To ni problem. Problem pa je, s katerim se je pravzaprav že v začetku lanskega leta začela ukvarjati Evropska komisija, in to je davčna diskriminacija. Res je, da nimamo enakega davčnega sistema v državah članicah, ampak na nek način bi bilo treba ta problem rešiti oziroma prizadetim delavcem – tako vsaj oni mislijo, da so prizadeti, teh 18 tisoč –bilo treba s strani Vlade dati jasne odgovore. Spoštovani gospe in gospodje, Poslanska skupina Nove Slovenije - krščanskih demokratov Predlogu deklaracije ne bomo nasprotovali.
Besedo ima Poslanska skupina italijanske in madžarske narodne skupnosti, zanjo dr. László Göncz.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod predsednik Vlade, spoštovana ministrica, ministri, kolegice in kolegi! Predlog deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije uživa našo podporo. Strinjamo se s prednostnimi nalogami usmeritev, kot so krepitev Ekonomske in monetarne unije, izboljšanje poslovnega okolja in gospodarske rasti, oblikovanje energetske unije s primerno in človeku prijazno podnebno politiko, zavzemanje za pripravo bolj kakovostne in biološko neoporečne hrane ter ne nazadnje z vidnejšo vlogo Evropske unije pri soočanju z varnostnimi, humanitarnimi, migracijskimi in drugimi aktualnimi izzivi. Predlog deklaracije je obravnavala tudi Komisija za narodni skupnosti Državnega zbora. V razpravi smo se predvsem osredotočili na področje človekovih pravic s posebnim poudarkom na posredni in neposredni vpliv tovrstnih dokumentov na ohranjanja in razvoj narodnih skupnostih. Čeprav pristojne organizacije madžarske in italijanske skupnosti podpirajo Predlog deklaracije, je bilo v razpravi tudi kritično opozorjeno, da se pri usmeritvah predlagane deklaracije upoštevajo zelo visoki standardi, kar je prav in kar za narodnostno politiko v Sloveniji formalnopravno tudi sicer velja, vendar pa se le-ti nedosledno uresničujejo oziroma uveljavljajo v praksi. Sicer smernice deklaracije, ki jo danes prejemamo, veljajo v okviru delovanja Republike Slovenije v institucijah Evropske unije, toda kljub temu menimo, da je na razkorak med formalnimi standardi in dejansko prakso vedno treba opozarjati. Zgolj pravilna formalnopravna umeščenost te vsebine v dokumentih, kot je tudi predlagana deklaracija, ne zadošča, zato se pričakuje, da se bodo zadeve tudi dejansko spreminjale na boljše. V poglavju Izobraževanje, mladina, kultura, šport oziroma podpoglavju Kultura in avdiovizualna politika smo predlagali amandma, ki v primerjavi s prvotnim besedilo bolj jasno in zavezujoče poudarja zavzemanja Slovenije za varovanje in spodbujanje kulturne in jezikovne raznolikosti ter razvijanje medkulturnega dialoga in razvoj medkulturnih kompetenc na tem področju. To je v sozvočju z Lizbonsko pogodbo, ki določa, da Evropska unija spoštuje svojo bogato kulturno in jezikovno raznolikost ter skrbi za varovanje in razvoj evropske kulturne dediščine. Predlagana dopolnitev, ki je uživala tudi podporo Ministrstva za kulturo, je bila podprta na pristojnem odboru in je tako sestavni del predlaganega besedila. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina SMC, zanjo dr. Simona Kustec Lipicer.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovana ministrska ekipa, kolegice in kolegi! Evropska unija je danes ena od vodilnih svetovnih regij, tako v humanistično-družbenem, še posebej pa ekonomsko-finančnem pogledu. Razvojne politike in finančna sredstva Evropske unije so tista, ki lahko dajejo državam članicam pomembno oporo in zagon pri izgradnji tudi njihovih nacionalnih razvojnih kapacitet, če to seveda te države želijo in tudi znajo izkoristiti. BDP Evropske unije v zadnjem desetletju, odkar je njena članica tudi Slovenija, letno znaša okoli 12 trilijonov evrov. Leta 2012 je na primer Evropska unija Sloveniji dodelila skupaj 932 milijonov evrov finančnih sredstev, kar je predstavljajo takrat 2,66 odstotkov slovenskega bruto družbenega proizvoda. V tem istem letu je Slovenija v proračun Evropske unije prispevala 333,5 milijonov evrov oziroma 0,95 svojega bruto družbenega proizvoda. Vstop naše države v monetarno unijo leta 2007 je vlogo Evropske unije v naši državi samo še povečal, zlasti preko večjega in bolj neposrednega vpliva, ki so ga v domači politiki prevzele institucije Evropske unije. V aktualnih razmerah gospodarske in finančne krize se je vpliv institucije Evropske unije preko različnih političnih mehanizmov, kot so evropski semester in proračunski nadzor, še dodatno okrepil, kar pa je hkrati potencialno tudi lahko okrepilo moč naše države oziroma sploh držav članic monetarne unije, saj jim je dalo možnost, da preko sooblikovanja politik zastopajo tudi svoje nacionalne interese, interese svoje države in ljudi, če to znajo in želijo izkoristiti sebi v prid. V Poslanski skupini SMC verjamemo, da je orientiranost države v mednarodno okolje ena od temeljnih stebrov nadaljnjega razvoja naše države. Prav tako verjamemo, da prav Evropska unija predstavlja pomembnega partnerja, s katerim bomo te razvojne potencialne lahko sodomišljali in sooblikovali, če bomo le odgovorno in aktivno sodelovali v teh procesih. S predlagano deklaracijo Slovenija potrjuje zavezanost evropskim vrednotam in ciljem, kot so opredeljeni že v Pogodbi o Evropski uniji in Pogodbi o delovanju Evropske unije. Vsebino deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije v obdobju od julija 2014 do decembra 2015 v luči vsega omenjenega razumemo kot izhodiščni politični dokument ne le političnih usmeritev Evropske unije, temveč in zlasti nanjo osredotočenih temeljnih smernic naše države v gospodarskem, monetarnem, trajnostno-razvojnem, političnem in širšem družbenem okolju Evropske unije. Iz vsebine deklaracije je mogoče razbrati jasne politične zaveze po dialogu in partnerstvu tako med političnimi institucijami na relaciji države z institucijami Evropske unije, zainteresiranimi civilnodružbenimi skupinami kot tudi med političnimi institucijami znotraj države. V primeru slednjega je pri sooblikovanju politike Evropske unije prav posebna pozornost namenjena tudi zavezam, odnosom in pristojnosti med izvršilno in zakonodajno vejo oblasti znotraj naše države oziroma vsake države. Sprejetje skupnih političnih smernic in odločitev na ravni Evropske unije po sprejetju postane za države članice obvezujoče. Prav to dejstvo v osrčje procesa postavlja vlogo nacionalnih parlamentov kot osrednje politične institucije, skozi katero se mora v procesih oblikovanja in sprejemanja politik izražati in predstavljati volja ljudi. Parlamenti v tem pogledu igrajo osrednjo vlogo, so zagotovilo izvajanja temeljnih načel demokracije, legitimnega in odgovornega delovanja oblasti in prav iz omenjenih razlogov se želim pri predstavitvi stališča Poslanske skupine SMC o Predlogu deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah EU dotakniti vloge in pristojnosti Državnega zbora Republike Slovenije. Slovenski državni zbor v zadevah EU prevzema izjemno pomembno mesto, saj je podobno kot na primer v Nemčiji, Franciji, na Švedskem, v Avstriji, Finski, Madžarski vloga parlamenta ustavno opredeljena v zadevah Evropske unije. Državnemu zboru je dana tako pristojnost nadzornika oziroma spremljevalca, ki ga mora Vlada sproti obveščati o političnih aktivnostih na ravni EU, kot tudi sooblikovalca nacionalnih vsebinskih stališč, ki naj jih Vlada v imenu države upošteva pri svojem nadaljnjem delovanju na ravni Evropske unije. Razmerja med Državnim zborom in Vlado v izvedbenem pogledu nadalje ureja Zakon o sodelovanju med državnim zborom in vlado v zadevah Evropske unije, ki mora biti sprejet z dvotretjinskim kvorumom navzočih poslancev. Nadalje so ta razmerja v detajle definirana tudi znotraj Poslovnika Državnega zbora Republike Slovenije. Vloga nacionalnega parlamenta je torej v Sloveniji razumljena kot ključna tako v vsebinskem kot procesnem pogledu. V procesnem pogledu se pričakuje, da bo parlament formalno preko dela matičnih delovnih teles in tudi na plenarnih zasedanjih, kot je to današnje, sodeloval pri sooblikovanju nacionalnih stališč in vloge naše države v Evropski uniji, kot to predvidevajo črke prava. V vsebinskem smislu in pogledu pa predvsem tako, da bo preko svojih preteklih dobrih izkušenj in praks ter jasnih programskih vizij in zasledovanja volje ter potreb ljudi skupaj z Vlado prepoznaval in kreiral konkretne vsebinske cilje in ukrepe. Dosedanje spremljanje delovanja Državnega zbora v zadevah EU, kot jih razkrivajo na primer podatki Raziskovalno-dokumentacijskega sektorja Državnega zbora v procesnem smislu, kaže, da je bilo delo Državnega zbora dobro izvedeno. Število sej in obravnavanih zadev je bilo od vstopa v EU kontinuirano visoko. Žal pa tega istega z enako zanesljivostjo ne moremo potrditi v primeru dejanske vsebinske vpetosti Državnega zbora v proces sooblikovanja politike EU. Na to poleg vsakodnevnih parlamentarnih izkušenj opozarjajo tudi ugotovitve mednarodno primerjalnih študij, ki v Sloveniji vloge parlamenta, za razliko od ministrstev in pa tudi vloge nacionalnih javnih uslužbencev, sploh ne prepoznavajo kot relevantnega vsebinskega sooblikovalca nacionalnih stališč na ravni EU. Prva tako kot tudi omenjeno ustavno, zakonsko ter poslovniško opredeljeno sodelovanje med vlado in parlamentom v tem okviru prepoznavajo kot zanemarljivo nepomembno. Izpostavljeni vidiki opozarjajo na številne temeljne probleme, s katerimi se naša država sooča in jih mora tudi ponovno premisliti, če želi svojo zavezo po odprtem in konstruktivnem delovanju v EU iskreno peljati v prihodnje. Vsebinska odsotnost Državnega zbora iz omenjenih procesov, ki se najpogosteje v praksi kaže tako, da matično delovno telo za zadeve EU dobi v obravnavo oziroma bolje rečeno formalno potrjevanje v paketu, dobesedno čez noč, direktno na mizo na samo sejo, ne le da v praksi odvzema pristojnosti parlamentu pri soodločanju v zadevah EU, ampak usodno načenja temeljna načela demokratičnega, transparentnega, predvsem pa v razvoj in javno dobro pravočasno osredotočenega in izčrpno informiranega političnega procesa na ravni države. V Poslanski skupini SMC danes obravnavano deklaracijo zaradi naših programskih zavez in siceršnjega prepričanja v njeno proaktivno usmerjenost seveda pozdravljamo in podpiramo, hkrati pa se zavedamo politične odgovornosti, ki jo kot poslanci nosimo v opisanih procesih do svojih državljanov, zato na tem mestu tudi prenašamo naš poziv, da s skupnimi napori izboljšamo dosedanje prakse in da se v prihodnje pravočasno in vsebinsko celovito s skupnimi močmi lotimo obravnave tovrstnih dokumentov, ki bi morali biti obravnavani že vsaj pred letom dni in ne šele v času, ko je tudi časovno formalno gledano tretjina vsebine, ki se nanaša na obdobje od julija 2014 do januarja 2015, pretekla še pred, verjamem, da današnjo uradno potrditvijo tega dokumenta. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Desus, za njo gospa Marinka Levičar.
Spoštovani gospod predsednik Državnega zbora, ministrice in ministri in drugi člani Vlade. Drage kolegice in kolegi! Dovolite, da vam predstavim stališče Poslanske skupine Desus do predloga deklaracije o usmeritvah in delovanju Republike Slovenije v institucijah Evropske unije za leto 2015. S sprejemom te deklaracije želimo, da je politika Slovenije v evropskih zadevah pregledana, da je javnost seznanjena z odprtimi vprašanji, s katerimi se srečujeta Evropska unija in Slovenija. Deklaracija hkrati daje širši okvir za pripravo stališč Republike Slovenije, ki jih Vlada zastopa v institucijah EU. Ko govorimo o preglednosti, moram poudariti, da se nam zdi izjemno pomembno, da smo na matičnem delovnem telesu sprejeli amandma, s katerim bo zagotovljena transparentnost pri pogajanjih o sporazumu o čezatlantskem partnerstvu za trgovino in naložbe. Tako ne bo dvoma, da ta sporazum ne bi zagotavljal ohranitev okoljskih, socialnih, delavskih, zdravstvenih in drugih standardov Evropske unije. Spoštovani! V Poslanski skupini Desus bomo Predlog deklaracije podprli, saj se Slovenija z njo zavezuje, da bo njeno delovanje usmerjeno v razvoj, v gospodarsko rast in zaposlovanje ter v trajnostne rešitve v korist celotne družbe. To je za Desus zelo pomembno, zato bomo pozorno spremljali tudi učinkovitost sprejetih ukrepov za gospodarsko rast in za aktivno politiko zaposlovanja. Vsi skupaj pa bomo morali okrepiti boj proti revščini in socialni izključenosti. Na področju zdravja mora Slovenija proučiti vidike financiranja dolgotrajne oskrbe in narediti poglobljen pregled izdatkov za zdravstvo z analizo potencialnih prihrankov, ki pa seveda ne smejo biti v škodo bolnikov. Evropski sistemi zdravstvenega varstva so soočajo z izzivi, ki so posledica demografskih sprememb starostne strukture prebivalstva. Pričakovanja ljudi o boljšem dostopu do kakovostne zdravstvene oskrbe in novih zdravstvenih tehnologij so upravičena. Pričakujemo, da bodo ukrepi usmerjeni v podporo državam članicam pri zagotavljanju vzdržnih in učinkovitih sistemov zdravstvenega varstva in varovanja zdravstva prebivalstva. Zadovoljni pa smo tudi, da se bo Slovenija dejavno prizadevala, da bo do leta 2020 delovno aktivnih 75 % prebivalstva ter da bo zmanjšala število revnih in socialno izključenih. Visoka brezposelnost mladih ima namreč hude socialne posledice za vse generacije, zato je prav, da boj proti brezposelnosti mladih ostaja ena glavnih prioritet Evropske unije. Podpiramo izvajanje jamstvenega sklada za mlade, ki je ključnega pomena za začetek ustvarjanja novih delovnih mest za mlade in za izboljšanje prehoda iz šole v zaposlitev. Pri tem pa moram omeniti, da si v Poslanski skupini Desus želimo podobno evropsko shemo tudi za starejše, za generacijo 50 plus, ki je v primeru izgube službe danes praktično nezaposljiva. Poslanska skupina Desus prav tako podpira okolju prijazne davčne ukrepe in druge ekonomske instrumente za prehod v zeleno, nizkoogljično gospodarstvo, vključno z okolju prijaznimi subvencijami. Spoštovane in spoštovani! Poslanska skupina Desus ne vidi razloga, da Predloga deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije ne bi podprla. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Matjaž Nemec.
Spoštovani predsednik, spoštovani ministrski zbor, spoštovani kolegice in kolegi! Splošno znano dejstvo je, da Evropska unija temelji na načelu vladavine prava, kar pomeni, da tudi vse njene dejavnosti izhajajo iz pogodb, o katerih se prostovoljno in demokratično dogovorijo vse države članice. V teh zavezujočih pogodbah države članice določijo svoje cilje na številnih političnih področjih. Eden takih dokumentov je danes tudi pred nami. Opredeljuje aktivnosti, ki jih bomo kot država članica izvajali prvenstveno v okviru Sveta, ter ključne politične usmeritve Republike Slovenije po posameznih področjih. Eden večjih izzivov Evropske unije je delovati v skladu z evropskim duhom povezovalnosti in utrjevanjem temeljev, na katerih je zrastla edinstvena gospodarska in politična povezava osemindvajsetih evropskih držav. Gospodarsko sodelovanje na ogromnem enotnem evropskem trgu je gonilna gospodarska sila Evropske unije, ki omogoča prosti pretok blaga, storitev, kapitala ter prosto gibanje ljudi, ki se še vedno razvija in raste. Evropska unija se pri želji za izboljšanje delovanja enotnega trga sooča z vprašanji, kako še naprej zagotavljati visoko stopnjo blaginje, enotnosti, miru ter tako nadgraditi politično povezovanje in utrditi stabilnost v evropskem prostoru. Svetovna gospodarska kriza in pretresti v območju evra so pustili posledice tudi na področju zaposlovanja v Evropski uniji, zato je tudi toliko bolj pomembno, da evropske politike najdejo rešitve, ki bodo utrjevale in negovale temeljne vrednote EU in zagotavljale človeško dostojanstvo, svobodo, demokracijo, enake možnosti, vladavino prava in spoštovanje človekovih pravic za več kot pol milijarde prebivalcev. V tem kontekstu je deklaracija, kljub temu da gre za dokument na načelni ravni, pomembnem smerokaz, kako se bo naša skupnost razvijala, katere so naše skupne prioritete in kam smo namenjeni. Kljub vsej dobronamernosti in všečnosti dokumenta pa moramo biti pri določanju politik suvereni in načelni. Slovenija mora oblikovati svojo politiko in ne smemo zgolj slediti interesom velikih, ki so velikokrat v koliziji interesov naših ljudi. Pozdravljamo usmeritve, ki jih bo Slovenija sledila v svojem delovanju na evropskem parketu in bo v dani zavezi, da se bo na vseh področjih nagibala k razvojnim ciljem, usmerjanju v gospodarsko rast in zaposlovanje ter ravnanjem k zagotavljanju trajnostnega razvoja družbe in posameznika. Pozdravljamo prihodnje prizadevanje Slovenije za krepitev sodelovanja visokošolskih institucij z gospodarstvom pri oblikovanju in izvajanju študijskih programov, ki bodo nudili visoko izobraženim kadrom kompetence, potrebne za hiter in učinkovit odziv na potrebe trga dela. Zelo je pomembno tudi nadaljnja zgraditev Ekonomske in monetarne unije, ki ne bo samo krepila ekonomskega sodelovanja med državami članicami, temveč upoštevala tudi socialne vidike in socialne posledice finančne krize. Pomembno je nadaljnjo izvajanje gospodarske strategije Evropa 2020, kateri Slovenija že sledi in se v okviru zavzema za 75-odstotno delovno aktivnih prebivalcev v starosti med 20 in 64 let ter da se bo število revnih in socialno izključenih uspešno zmanjševalo v luči učinkovitih ukrepov, podprtih s strani države. Izjemnega pomena je krepitev notranjega trga, želimo pa si oblikovanje takšne energetske unije, ki bo imela ambiciozno podnebno politiko ter bo upoštevala trajnostno rabo virov in tudi zdravo življenjsko okolje. V zvezi s pridelavo kakovostnejše hrane, zanesljive oskrbe s hrano ter zmanjševanjem zavržkov hrane bo Slovenija zagovarjala ukrepe, ki bodo spodbujali uveljavljanja načela kratkih dobavnih verig in promovirala kratke transportne poti ter strmela k lokalni oskrbi z živili in čim višji stopnji samooskrbe s pomočjo zdravega načina prehranjevanja z lokalno pridelano hrano. Do gensko spremenjenih organizmov in morebitnim težnjam po privatizaciji vodnih virov ohranjamo odklonilno stališče. In do teh vprašanj smo več kot zadržani. Zelo pomembna bo tudi politična opredelitev v zvezi s pogajanji v prosto trgovinskih sporazumih med Evropsko unijo in tretjimi državami. Glede na vsebino teh sporazumov mora Slovenija zagotavljati stališče, in to je pomembno, da morajo pogajanja glede teh sporazumov potekati transparentno in ne smejo biti v nasprotju z nacionalnim interesom in v škodo domačemu gospodarstvu. Pričakujemo, da nas bo Vlada ažurno obveščala o postopkih in vsebinah na tem področju ter omogočila razpravo še pred sprejemom kakih zavezujočih dokumentov. Poslanci Poslanske skupine Socialnih demokratov bomo Predlog deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije v obdobju od julija 2014 do decembra 2015 podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo Luka Mesec.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani ministrski zbor, spoštovani kolegice in kolegi, hvala za besedo! O deklaraciji bi povedal samo dve zadevi. Prvič, da ta deklaracija s svojimi visokoletečimi cilji ni nič novega in močno spominja na dve hudo spodleteli lizbonski strategiji, ki sta imeli podobno visokoleteče cilje o gospodarski rasti, razvoju, ustvarjanju novih delovnih mest, digitalni agendi, družbi znanja in tako dalje, pa smo zadnjih deset let videli, da smo vsako leto dlje od teh ciljev, odgovor Vladi in Evropski komisiji je pa enostavno, da se roke zanje podaljšuje. Druga zadeva, na katero je treba opozoriti, je, da stališče Slovenije o tej deklaraciji izraža preživeta idejnopolitična stališča, ki se jih danes otepajo celo institucije, kakršna je IMF. Torej se očitno iz krize nismo naučili ničesar. Bom pa svojih nekaj minut porabil za problematizacijo tistega dela, za katerega mislim, da je najbolj kratkoročno škodljiv, to je podpora prostotrgovinskim sporazumom TISA, CETA in TTIP, ki so opredeljeni v tej deklaraciji. Tu ima Slovenija zelo naivno stališče, ker se iz neznanega razloga zavzema za čimprejšnjo sklenitev teh sporazumov. Naivno in nelogično – zakaj? Prvič, celo ekonomska študija, ki jo je naročilo Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo pri Centru poslovne odličnosti Ekonomske fakultete, ugotavlja, da bo: prvič, učinek na slovenski BDP s strani teh sporazumov negativen; drugič, da verjetno obstaja nevarnost zmanjšanja delovnih mest v Sloveniji; tretjič, da ti sporazumi ne izpolnjujejo lastnih gospodarskih interesov Slovenije, na primer, na področju avtomobilske industrije, farmacije in generičnih zdravil, ki so ključne panoge za slovensko gospodarstvo. Zakaj – ker se bo v vseh teh primerih zaostrila konkurenca in bodo naša podjetja imela težave. In zadnjič; ta ista študija ugotavlja, da je izjemno problematična neseznanjenost slovenskih podjetij o pogajanjih o sporazumu TTIP, kar lahko vodi potencialno v nepripravljenost slovenskih podjetij na zaostreno konkurenco in lahko zato povzroči še dodatne sekundarne negativne učinke na slovensko gospodarstvo. Tudi študije tujih neodvisnih institucij in celo stališča Evropske komisije na primeru delovnih mest jasno povejo, da nam grozi izguba, v Evropi baje celo med 400 tisoč in milijon 100 tisoč delovnih mest. Torej, izgubili bomo s temi sporazumi približno toliko delovnih mest, kot naj bi jih uspela vzpostaviti Junckerjeva strategija, če ji bo kdaj čudežno iz 26 milijard uspelo narediti 300 milijard za investicije. Da to še podkrepim, Evropska komisija je sama pred prvim krogom pogajanja opozorila, da bo TTIP verjetno prinesel dolgotrajno in obsežno selitev evropskih delovnih mest, saj bo podjetja spodbujal, da se obrnejo k proizvodom in storitvam iz tistih ameriških zveznih držav, kjer veljajo nižji delavski standardi kot v Evropi, sindikalne pravice pa skorajda ne obstajajo. Take izkušnje v ZDA že imajo. Namreč, podoben prostotrgovinski sporazum NAFTA, ki je bil leta 1994 sklenjen med ZDA, Kanado in Mehiko, je podobno obljubljal vzpostavljanje novih delovnih mest, izkazalo pa se je ravno obratno. Študija Economic Policy Institute iz Washingtona je pokazala, da je NAFTA v prvih 12 letih obstoja dejansko povzročila izgubo več kot milijona delovnih mest v ZDA, poleg tega pa znatno znižala še plače nekaj milijonov dodatnih delavcev. Take so posledice prostotrgovinskih sporazumov, če jih sprejemamo z državami, kjer veljajo nižji delavski in socialni standardi. Zato so TTIP, CETA in TISA izjemna nevarnost za slovensko gospodarstvo in za delavske pravice sploh. Druga zadeva, ki je izjemno problematična v teh sporazumih, je mehanizem za reševanje sporov med vlagateljem in državo, tako imenovani ISDS mehanizem. Ta mehanizem pomeni, da bo vzpostavljeno arbitražno sodišče, na katerem bodo lahko korporacije, ki bodo investirale v neko državo, tožile to državo, če bodo spoznale, da je država s kakršnimikoli ukrepi vplivala na njihove prihodke ali dobiček. Zdaj, če dam konkreten primer. Če bi, recimo, nekaj tuja zavarovalnica kupila Zavarovalnico Triglav, bi lahko, če bi Slovenija, kot smo nedavno storili, sprejela davek na zavarovalniške posle, bi lahko zdaj ta tuja zavarovalnica tožila na tem arbitražnem sodišču državo Slovenijo zaradi izpada prihodkov. Seveda pa ne velja obratno. Država pa korporacij ne more tožiti. Skratka, ta arbitražni mehanizem ISDS bo države dokončno potisnil oziroma podredil interesom mednarodnega kapitala in je tudi dodatna stvar, ki bi jo Republika Slovenija nujno morala v tem sporazumu oziroma tej deklaraciji problematizirati. In tretja zadeva. Opozoriti je treba na varstvo potrošnikov oziroma na samo dejstvo, da v sporazumih TISA, CETA in TTIP ne gre za enostavno prostotrgovinske sporazume, ker carine med ZDA in Evropsko unijo so že zdaj v večini primerov minimalne, ampak gre dejansko za t. i. odpravljanje administrativnih ovir, pri čemer administrativne ovire navadno pomenijo okoljske, socialne in delavske standarde, ki so bili vzpostavljeni iz takšnih in drugačnih razlogov zaščite ali delavcev, ali potrošnikov, ali pa okolja. To poimenujejo, kot se pogosto sliši tudi pri nas, administrativne ovire, dejansko pa to pomeni, če ilustriram na primeru prehranske industrije, naslednje. Recimo, v ZDA že več kot 70 % vse predelane hrane, ki je trenutno naprodaj v trgovinah, vsebuje genetsko spremenjene sestavine. V Evropi do tega ni prišlo zaradi odpora držav članic in zaradi odpora evropskih parlamentarcev, je pa jasno, in to potrjuje študija Johna Hillaryja, ki ta pogajanja spremlja že od samega začetka, da ameriška podjetja močno lobirajo, da bi se v Evropi zakonodaja na področju genetsko spremenjene hrane spremenila in da bi lahko ameriška podjetja tudi na te trge začela prodajati genetsko spremenjene organizme. Druga zadeva. Recimo, več kot 90 % ameriške govedine je proizvedeno z uporabo govejega rastnega hormona, za katerega so nekatere raziskave ugotovile, da je povezan s pojavom raka pri ljudeh. V Evropi so zato že od leta 1988 uveljavljene omejitve na uvoz te govedine. Zopet: ameriška vlada in ameriška prehranska industrija znotraj pogajanj o teh sporazumih lobira, da se ta administrativna ovira odpravi. In tretjič, ameriški proizvajalci piščančjega in puranjega mesa ptičja trupla pred prodajo potrošnikom redno obdelajo s klorom. Tudi ta postopek je bil v Evropi z razlogom prepovedan že leta 1997, ker je škodljiv za zdravje. In tudi to administrativno oviro naj bi s prostotrgovinskimi sporazumi odpravili. Skratka, ti prostotrgovinski sporazumi med Evropo in ZDA so protidemokratični, ker bodo države podredili dokončno mednarodnemu kapitalu, mednarodni kapital bo imel celo iztožljivo pravico, če države na tak ali drugačen način vplivajo na njegove dohodke, uničena bodo delovna mesta, zaradi tega ker se sprejema prostotrgovinske sporazume z državami, kjer imajo bistveno nižje delavske in okoljske standarde, in varstvo potrošnikov bo z odpravo t. i. administrativnih ovir na bistveno nižji ravni, kot je zdaj. V Združeni levici zato seveda sprejetju teh trgovinskih sporazumov nasprotujemo, hkrati pa zavračamo tudi stališča, izražena s strani Republike Slovenije, v tej deklaraciji, ker so enostavno škodljiva. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava o dopolnjenem predlogu deklaracije. Besedo ima gospa Marinka Levičar, Desus. Pripravi naj se gospod Jožef Horvat, Nova Slovenija.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik, in še enkrat lep pozdrav vsem. Poudariti moram, da se strinjam z vsemi bistvenimi opredelitvami deklaracije. Vedno pa je tako, da je lažje nekaj zapisati, kot pa potem to implementirati. Zato upam, da pri uresničevanju te deklaracije vendarle ne bomo imeli posebnih težav in da bomo dosledni in uspešni. Širša slovenska javnost je ogorčena nad goljufijami in davčnimi utajami, saj je to pomemben generator krize, katere posledice pa morajo plačevati pošteni in nič krivi državljani. Zato me veseli, da je med prioritetami Evropske unije na davčnem področju boj proti goljufijam in davčnim utajam in da so na tem področju vendarle že storjeni začetni koraki, ki jih Slovenija podpira, saj bodo ne nazadnje koristili nam vsem. Kriza je povzročila, da se v Sloveniji v letih od 2008 do 2012 povečalo število revnih z 12,3 % na 13,5 %, to je več kot za 1 %. V istem obdobju pa se je še bolj kot položaj celotnega prebivalstva in še bolj, kot je to število revnih naraščalo v Evropski uniji, povečal odstotek revščine med otroki pri nas. Nad tem se moramo zamisliti predvsem na prvem mestu mi, poslanci, in Vlada, kaj bomo storili. Zato predlagam Vladi in pristojnim ministrstvom, da čim prej pripravijo analizo in temu primerno strategijo boja proti revščini za vse prebivalce, za otroke in za vse kategorije državljanov. Po meni dostopnih podatkih je bila nazadnje taka analiza oziroma strategija boja proti revščini narejena leta 2000. No, in takrat krize še niti na vidiku ni bilo. Zato res prosim Vlado, da pripravi to analizo in strategijo in da bomo o njej razpravljali in sprejeli ukrepe za boj proti revščini. Hvala.
Besedo ima gospod Jožef Horvat, Nova Slovenija, pripravi naj se gospod Kamal Izidor Shaker, SMC.
Hvala, gospod predsednik. Še enkrat vsem prav lep pozdrav! Gotovo vsi veste, da je Nova Slovenija - krščanski demokrati, da smo izrazito proevropska politična stranka, morda tudi zaradi tega zmagali na prvih evropskih volitvah in ne nazadnje tudi Evropa je pravzaprav tista, ki je nekako nastala in temelji na krščanskih temeljih. Ko govorimo o vrednotah, mislim, da moramo znova in znova obujati in znova in znova razmišljati, kaj so pravzaprav očetje Evrope mislili takrat, ko so Evropsko unijo postavljali. Evropska unija želi uveljavljati človekoljubne in napredne vrednote ter zagotoviti, da bo človeštvo obvladovalo aktualne velike globalne spremembe, ne pa, da bo njihova žrtev. Potreb ljudi ni mogoče zadovoljiti samo s tržnimi silami ali določiti z enostranskim ukrepanjem posameznih držav. Tako se Evropska unija zavzema za vrednote človečnosti in družbeni model, ki ga podpira velika večina državljanov. Evropejci cenijo svojo bogato dediščino vrednot, ki vključuje varstvo človekovih pravic, družbeno solidarnost, svobodno podjetništvo, pravično porazdelitev sadov gospodarske rasti, pravico do zaščitenega okolja, spoštovanje kulturne, jezikovne in verske različnosti ter usklajeno sožitje tradicije in napredla. Kakšno je pravzaprav poslanstvo Evropske unije za današnji čas oziroma za 21. stoletje? V šestih točkah bom to poslanstvo nanizal. Ohraniti in krepiti mir med njenimi državami članicami – mir ni dan sam po sebi, mir je osnovna vrednota in za mir si moramo prizadevati vsi. Povezovati evropske države s praktičnim sodelovanjem, skrbeti da lahko evropski državljani živijo v varnem okolju – varnost. Če ni varnosti, potem nam je, gospe in gospodje, zastonj veliki Junckerjev naložbeni paket, štirinajst petnajstin Juckerjevega paketa naj bi predstavljal privatni, zasebni kapital. Kapital je plaha ptica, ne bo šel tja, kjer ni varno okolje. Četrtič. Spodbujati gospodarsko in družbeno solidarnost, ohranjati evropsko identiteto in različnost v globaliziranem svetu, uveljaviti skupne vrednote Evropejcev. Evropska unija smo torej unija, ki nas povezujejo iste vrednote Nismo slaba združba držav in narodov. Mi smo najboljša združba. Zato želim, da imamo nekoliko več optimizma, ko gledamo [[izklop mikrofona]]
Besedo ima gospod Kamal Izidor Shaker, SMC, pripravi naj se gospod Tilen Božič, SMC.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsednik! Država kot taka mora delovati v skladu z usmeritvami, ki si jih je zastavila, v povezavi z Evropsko unijo, pa tudi splošno v zunanji politiki, ne glede na čas in razmere, v katerih se znajde. Menim, da je nujno ohraniti okvir, ki smo si ga postavili. Usmeritve naše države se tako v notranji kot širše notranji in pa tudi zunanji politiki ključni potencial za doseganje nacionalne blaginje. Deklaracija, ki je pred nami, je bila sicer pripravljena v lanskem letu, v Državni zbor je bila pa v skladu s poročilom poslana novembra lansko leto in bi morala veljati, kot ji veleva tudi predlagani naslov, od julija lansko leto do decembra letošnjega leta. V obzir kasnega sprejemanja te deklaracije, ki jo imamo pred seboj, moramo vzeti tudi lanske evropske volitve ter s tem povezano sestavljanje Evropske komisije. Prav tako je treba vzeti v obzir nacionalne volitve v Državni zbor, ki so prav tako prekinile marsikateri proces. Predvsem bi tu rad izpostavil, da pretekla obdobja v Sloveniji pač niso bila oziroma niso želela biti pretirano strateško usmerjena. Zadnji konkreten zunanjepolitični cilj, ki se ga sam najbolje spomnim, je bil vključevanje Slovenije v razne strukture, kot je tudi Evropska unija. Zavezali smo se, da bomo sprejemali pogoje in zaveze skupnosti, ki se jih vlada Mira Cerarja in ta državni zbor po najboljših močeh želi držati. Pred nami pa je mnogo izzivov, na primer že omenjeni in opevani naložbeni paket Evropske komisije, naložbeni paket in seveda črpanje evropskih sredstev, ki jim v stranki Mira Cerarja želimo slediti in jih tudi izpolnjevati. Če se vrnem na deklaracijo, ki je predmet obravnave, le-ta zajema večino obstoječih in tudi prihodnjih usmeritev v skladu s programom Evropske komisije. Dokument pa je soliden primer medresorsko usklajenega delovanja ministrstev v institucijah Evropske unije. Glede na to, da je v obravnavi že dalj časa, in ta dokument, ki je pred nami, bil obravnavan na vseh delovnih telesih Državnega zbora in je tudi prestala večino glasovanje – večina, to je soglasno –, se mi zdi primerno, da danes tudi potrdimo in, upam, da jo bomo tudi čim prej začeli izvajati oziroma bi jo že morali. Lahko pa na tem mestu kot predsednik pristojnega odbora, Odbora za zadeve Evropske unije, povem, da bomo naslednjo deklaracijo začeli pripravljati zelo hitro, v prvi polovici letošnjega leta, ker se nam naš angažma v institucijah Evropske unije zdi ključen za našo skupno zunanjepolitično pot.
Besedo ima gospod Tilen Božič, SMC, pripravi naj se gospod Simon Zajc, SMC.
Hvala za besedo. Moja razprava se bo nekako držala okoli dveh točk; prva, gre za nekakšno konstruktivno kritiko te deklaracije, ki jo imamo pred seboj, druga pa se nanaša na amandma, ki se tiče sporazumov, ki so bili že prej omenjeni, CETA, TTIP. Kar se tiče konstruktivne kritike, po mojem mnenju, glede na to, da je Slovenija mlada, majhna, pa s tem nekako tudi prilagodljiva država, bi si lahko privoščila nekoliko več svežine, morda nekoliko več udarnosti in naprednosti znotraj deklaracije predvsem pri ponujanju rešitev, za katere verjamem, da jih ima Republika Slovenija oziroma jih lahko ponudi kar nekaj. Verjamem, da bi lahko bila tudi bolj odločna pri izkazovanju svojih interesov in če že nima, recimo, neke velike teže glede na svojo velikost, lahko pa preko povezovanja z drugimi, ki imajo nekako primerljive interese kot Republika Slovenija, tem interesom da nekoliko večjo težo. Če grem na področje financ, ki mi je nekako bližje, in tudi na odboru smo se o tej deklaraciji pogovarjali in se nekako izrekli, če grem na interese; zagovarjamo, recimo, monetarno politiko oziroma denarno politiko, ki je pisana v pretežni meri s strani Nemčije in Francije, ki nam velikokrat ni v pomoč. Slovenija je majhno, odprto gospodarstvo, se pravi, naše recesije so globlje, naše konjunkture oziroma obdobja, recimo, blaginja oziroma rasti so bolj intenzivne, zaradi tega tista nekako počasna odzivnost monetarne politike nam na nek način lahko celo škodi, mi jo pa podpiramo. Tukaj, kar se tiče interesov, mislim, da bi bilo smiselno, da se v deklaraciji nekako pogosteje dajejo tudi neki predlogi ali rešitve, ki bi nam, majhni državi, pri tem pomagale morda v smislu prilagoditve monetarne politike, morda nekaterih ukrepov, tudi fiskalnih, da bi ta hendikep, ki ga pridobimo z njihovo monetarno politiko, lahko presegli. Se pravi, Slovenija ima neke težave s finančnim poslovnim prestrukturiranjem podjetij, imamo težave s financiranjem malih in srednjih podjetij. Kar se tiče naprednosti je tukaj vprašanje, pojavljajo se številne nove metode, se pravi, imamo mikrofinanciranje, imamo Crow Funding, nekatere naše družbe, ne vem, Chipolo in podobne so to s pridom izkoristile, napredujejo na evropskih trgih. Tudi če pogledamo Nemčijo, Veliko Britanijo itd., te imajo sisteme že nekako integrirane pri sebi, mi jih še nimamo in jih ne izkoriščamo. Mislim, da bi v teh dokumentih morali tudi izkazovati našo neko progresivnost naklonjeno tem trendom, ki nam lahko že v kratkem prinesejo dobre rezultate in pomagajo našemu gospodarstvu, da gre hitreje iz te krize. Kar se tiče spet interesov oziroma rešitev. Imamo davek na finančne transakcije, ki ga podpiramo. Ta davek v trenutni obliki nam bo prinesel manj, kot dejansko bomo za njega potrošili, da ga implementiramo. V tem primeru mislim, da bi tudi Slovenija morala povedati oziroma se zavzeti morda za nek drugačen ključ delitve, da bi mi iz tega fonda, se pravi, davka na finančne transakcije, dobili več, da bi se ukvarjali morda tudi s tem – razširiti davčno osnovo, se pravi, razširiti na vse izvedene finančne instrumente in ne samo na nekatere itd. Se pravi, v razpravi je prišlo tudi do tega, da se je Vlada nekako vsaj z nekaterimi zadevami strinjala in verjamem, da bo v prihodnje tudi to sodelovanje bolj intenzivno in da bo vsaj nekaj izmed tega v prihodnjih deklaracijah – naj opozorim, da sedaj se pogovarjamo le o usmeritvah do konca leta 2015 –, da bodo tudi upoštevane. Kar se pa tiče potem amandmaja glede TTIP oziroma CETA. Gre za sporazum o čezatlantskem partnerstvu za trgovino in naložbe, TTIP, in gre za transatlantsko sodelovanje s Kanado, se pravi, tega sporazuma o celovitem, gospodarskem in trgovinskem sodelovanju – CETA. S tem v zvezi sem predlagal en amandma, v katerem je prišlo do nekaj pripomb, v skladu s tem se je tudi prilagodil na seji. Njegova smer je bila predvsem v tem, da je bila javnost pomanjkljiva obveščenost, v Državnem zboru nismo bili obveščeni o marsičem, kar se je tega tikalo. Slovenija seveda podpira TTIP, vendar ob pogoju, da bomo ohranili te standarde, ki smo jih že dosegli na območju Evropske unije, da bo ta postopek v nadaljevanju pregleden – doslej je bil namreč tajen – in da bo o tem dosledno obveščen Državni zbor. Kar se pa tiče sporazuma CETA, da bo pred ratifikacijo še opravljena predstavitev v Državnem zboru, da bomo tudi analizirali, kakšne posledice bo ta sporazum za Slovenijo imel. Amandma je bil sprejet z 11 glasovi za in enim proti. Na to temo je potem tudi Združena levica dala svoj amandma. Tukaj naj opozorim na to, da kar se tiče TISE, ki je bila omenjena v tej deklaraciji, nisem opazil, da bi se o tem govorilo. Mislim, da tega sporazuma v tej deklaraciji še ni, bo pa verjetno v kasnejšem času, ker je trenutno ta sporazum šele v neki začetni fazi. Tudi kar se tiče arbitraže, ker je bilo rečeno prej glede CETE pa TTIP. Glede TTIP gre nekako pogovor v tej smeri, da tega sploh ne bi bilo notri, glede CETE pogovori še tečejo, vendar ne na tako rigiden način, kot je bilo prej predstavljeno s strani kolegov. Tako je bil njihov amandma zelo podoben oziroma predstavljen na isto temo, opozoril bi samo na bistvene razlike. Se pravi, notri je ugotovitev, da so bili postopki doslej daleč od oči javnosti, da so bili netransparentni, s tem nekako se strinjamo, je bilo to v medijih, tako da mislim, da ni potrebno, da se taka zadeva opisuje v deklaracijo. Potem kar se tiče vključevanja širše javnosti; so določeni pomisleki, s tem se do določene mere strinjamo, ministrstvo se je tudi zavezalo, da bo javnost vključilo noter. Konec koncev postavili so spletno stran na to temo, začele so se debate oziroma diskusije z nevladnimi organizacijami. Jaz vseeno mislim, kar se tiče dela Državnega zbora, smo mi tisti, ki smo prvi, ki moramo svoje delo oddelati in ne prelagati tega na državljane. Se pa strinjam, da morajo biti o tem ustrezno obveščeni in po potrebi dati tudi svoje mnenje, da se vkomponira v takšne sporazume. Kar se tiče CETE in te ugotovitve, da naj ne bi prinašala gospodarske rasti in tako naprej. Državni zbor se dejansko s to analizo še ni seznanil, tako da mi za moje pojme težko dajemo neke predloge noter, da se bo vpisovalo v sporazum, če je ena stvar izrečena napol na pamet. Se pravi, je prišla, nismo se pa o tem izrekli, nismo tega proučili, nismo zavzeli nekega stališča, ki bi ga potem lahko tudi nekako skupaj posredovali Vladi kot tehtnega, da ga potem tudi upošteva. Tako kar se tiče amandmaja Združene levice, ga nekako ne podpiram. Tistega, ki sem ga pa predložil, seveda podpiram, predvsem zaradi tega, ker mislim, da rešuje bistvene težave, ki smo jih že naslovili: se pravi, kar se tiče preglednosti in kar se tiče upoštevanja standardov, ki so bili že doseženi, kar je pa tudi ključno za to, da bodo interesi Republike Slovenije v teh sporazumih zastopani. Hvala.
Besedo ima gospod Simon Zajc, SMC. Pripravi naj se dr. Franc Trček, Združena levica.
Hvala za besedo. Spoštovani poslanke in poslanci, ministrski zbor! Deklaracija je po mojem mnenju dobrodošel dokument, glede na to, da je Slovenija članica Evropske unije in da vse, kar se sprejme na ravni Evropske unije, potem neposredno vpliva na naša življenja. Velik del evropske politike pa je kmetijska politika in tudi velik del denarja, ki pride iz evropskega proračuna v Slovenijo, pride zaradi področja kmetijstva k nam. Zato je zelo pomembno, kakšno stališče bo Slovenija zavzemala na področju kmetijstva. Pomembno je, da ohranimo našo hrano zdravo in varno in da je Slovenija zelo glasna, kadar pride do poskusa znižanja standardov, ki v Evropski uniji že veljajo. Tukaj imam v mislih in gensko spremenjene organizme in klonirane živali in njihove potomce in različne obdelave mesa, ki sicer v EU niso dovoljeni, kje drugje pa so in se zdaj skozi razne trgovinske in podobne sporazume hočejo vsiliti tudi na naša tržišča. Tukaj mora biti Slovenija zelo pozorna in zelo glasna, da se to ne zgodi. To vidim, da se že dogaja, tudi Slovenija zagovarja, da morajo imeti države članice same pravice prepovedati GSO na svojem teritoriju. Druga stvar, ki je zelo pomembna, je zmanjšanje birokracije. Predvsem kar se tiče nove skupne kmetijske politike na področju okoljevarstva, je ta birokracija postala preobilna in popolnoma neživljenjska, tako da se kmetje sploh ne odločajo za te ukrepe, ker se jih v bistvu toliko zbirokratizira, da se jih ne morejo držati. Tudi tukaj Slovenija že povzdiguje svoj glas in že opozarja na nesmisle, kar se tiče birokracije, tudi to je v deklaraciji in po mojem mnenju je to dobro, da je notri. Težave pričakujemo v sektorju mleka, kjer bo treba stabilizirati razmere zaradi ukinitve mlečnih kvot in zaradi prepovedi izvoza v Rusijo. Slovenija tukaj mora biti dejavna, ker že sedaj proizvedemo več mleka, kot ga porabimo, hkrati mlečne izdelke pa uvažamo. Zavedati se moramo tudi specifičnosti našega kmetijstva. Naše kmetije so v primerjavi z evropskimi kmetijami veliko manjše, poleg tega večina kmetij deluje na območjih, kjer je raba prostora omejena. S tem se druge države ne srečujejo in to moramo imeti v mislih, ko se bo sprejemala nova uredba o ekološkem kmetovanju in označevanju ekoloških pridelkov, da ne bodo naši kmetje zopet na slabšem. Sprejemala se bo strategija za gozdove. Slovenija je zelo gozdnata država in tukaj naš glas mora biti slišan. V sami tej deklaraciji je področje gozdarstva zelo skromno, to najbrž zaradi tega, ker Evropa nima svoje skupne gozdne politike, ampak mislim pa, da bi Slovenija tukaj morala dajati večji poudarek. Kar mi je pa zelo všeč in kar se splošno, ko govorim o kmetijstvu in Evropski uniji, premalo izpostavlja, pa je, da v deklaraciji piše, da se bo Slovenija zavzemala za skrb za avtohtona semena oziroma razmnoževalni material, kar je zelo pomembno za vsako kmetijstvo. Še posebej, če vemo, kakšne apetite imajo multinacionalke po patentiranju semen. Še ena stvar bo sledila, in to je sprejemanje skupne ribiške politike. V deklaraciji je to omenjeno in je zelo pomembno, da Slovenija ne pozabi na naše majhne ribiče, ki jim lahko taka skupna ribiška politika, če ne bomo pozorni, škoduje. Deklaracija, predvsem v tem delu, se mi zdi dobra. Seveda pa to ni edini dokument, ki nas bo usmerjal znotraj Evropske unije. Hvala.
Besedo ima dr. Franc Trček, Združena levica. Pripravi naj se gospod Marko Ferluga, SMC.
Hvala za besedo, predsedujoči. Kolegice in kolegi! Večino tega v zvezi s prostotrgovinskimi zadevami je tovariš Luka povedal. Najprej bom imel dva komentarja. No, v bistvu samo enega. Kolega Božič iz SMC je govoril Tobinovem davku, tako imenovanem, ki naj bi malo bolj reguliral te špekulacije. Na ravni EU je bil skoraj dogovor, potem je pa takrat naš minister Čufer dal veto in to nekako ni šlo čez. Kolega iz Nove Slovenije je govoril o Evropi in o začetku Evrope. Če gremo malo nazaj, kje se začne Evropa, kaj je pratekst Evrope – Iliada, ki zdaj igra v Cankarjevem domu. Evropa se začne s krvjo, Evropa se začne z vojno in Evropa trenutno je malo prazna v zvezi z odgovori, kako in kaj. To tudi Lorenci zelo lepo ponazori. Žal si Iliade še nisem pogledal, upam, da si jo bom. Škodila nam ne bi, vsem po vrsti, in tega se je treba zavedati. Saj to ne pomeni, da bomo postali suicidalni, to pomeni, da moramo najti nek optimizem v tem praznem prostoru. Če se dotaknem same deklaracije, o njej sem že enkrat tu govoril, dvakrat na odborih, ker smo strančica, če se tako izrazim, in se bom malo ponavljal. S to deklaracijo imam blazne probleme na dveh ravneh; en je na ravni same forme, drugi je tudi nekako na ravni vsebine. Na enem odboru sem sprovociral neko gospo iz Mladike, da je rekla, da dobro, ampak zakonodaja je taka, mi vam moramo to predstaviti in to je nekako to. To se tudi v tem dokumentu vidi. Ne bom rekel, da ena ministrstva delajo slabše, druga boljše, da so ena bolj pismena, druga so, ampak v tej deklaraciji se nekako malo vidi, bom uporabil dalmatinsko besedo, katera ministrstva so bolj "blagoglagoljiva", katera pa ne. To se nekako vidi v tej deklaraciji. Na vsebinski ravni pa je nekaj, kar me bolj moti, kar sem že večkrat tu povedal. To deklaracijo sem analiziral, bral sem jo trikrat. Imel sem občutek, da je to tista radijska oddaja Poslušalci čestitajo in pozdravljajo. To je najbolj pogosta formulacija v tej deklaraciji: "Slovenija pozdravlja, Slovenija podpira". Kolega Božič je malo začel to temo, smo relativno mladi, smo komaj dobro iz pubertete, hormonsko stanje, upam, da se nam je umirilo in zdaj bi se morali začeti spraševati, kaj navsezadnje s to Slovenijo in tudi kaj navsezadnje s to Slovenijo v Evropski uniji in ne samo v Evropski uniji. Mi imamo v celi Afriki eno ambasado! Prosim vas lepo, potem se bomo šli pa – kaj že? – gospodarsko diplomacijo nekako! V celem tekstu, razen nekaj interesov, Luka Koper, ki ima neko specifiko, plus nekaj malega glede proizvodnje aluminija, plus nekaj zadev s področja kmetijstva in potem se neha. Vse ostalo je dejansko nek absolutno neambiciozni copy-paste, ki mene, blago rečeno, žalosti. Nekako je izpadlo v Združeni levici, da jaz oddelam največ nekaj medparlamentarnih bilateral, društev, prijateljstev in tako naprej. Ko se pogovarjam s kolegi iz drugih parlamentov, ko se pogovarjam z ljudmi iz diplomacije, sem naenkrat ugotovil – malo pozabiš v 15 letih, kam so ljudje šli, številni ljudje so v Bruslju iz te države – je ta deklaracija odraz tega, kaj bi mi sploh radi. Mislim, da si moramo na to odgovoriti. Komisarka Bulčeva je nekaj govorila v tej smeri, in tega jaz v tej deklaraciji ne vidim. Zelo bi bil srečen, da je ta deklaracija pol manjša, da ima ta deklaracija rep in glavo, da je iz te deklaracije vsakemu državljanu, ki je končal prvi dve triadi osnovne šole v Sloveniji, jasno, kako se Slovenija sploh pozicionira v Evropski uniji, ne le v Evropski uniji, in kaj bo v tem srednjeročnem obdobju leta in pol počela. Ta deklaracija teh odgovorov nekako ne daje, verjetno tudi zato, ker si jih na pravilen način niti postavljati nismo začeli. Nek drug dokument, o katerem le tulim v tem parlamentu, pa sem zelo osamljen, je tista slavna pametna specializacija. Tudi podobna zgodba. Če gremo brat tisti draft, tisto je spet neberljivo, tisto je spet malo preveč na pamet nametano. Zdi se mi, da bi se morali na celem spektru, od radikalno desne SDS do radikalno leve Združene levice končno začeti pogovarjati o teh bistvenih zadevah, ker drugače smo – veste, kot meni zelo lepa pesem Ruzinavi brod: "… timun mi uvik biži ..." Skratka, nekam plujemo pa nekako ne vemo, kam plujemo. Zaradi tega, ker neke bistvene zadeve, ki so problematične, o katerih je govoril Luka, in zaradi tega, ker gre za dokaj nevsebinski tekst, jaz takšne deklaracije seveda ne morem podpreti. Hvala za besedo.
Besedo ima gospod Marko Ferluga, SMC. Pripravi naj se gospod Uroš Prikl, Desus.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Ko govorimo o deklaraciji, nam je v Državnem zboru vsem jasno, in tudi dejstvo je, da je ta deklaracija napisana za zelo kratko obdobje, zato je tako še bolj potrebna ta kratkoročna in ciljna usmerjenost. S tem da mora biti vsekakor to povezano z jasnimi in dolgoročnimi interesi Slovenije. Tu bi dal pobudo, in sicer da pozovemo vsa ministrstva in predvsem odgovorno Ministrstvo za zunanje zadeve, da začnejo že sedaj pripravljati novo strategijo za naslednja leta za delovanje Slovenije v institucijah Evropske unije. K temu bo, jasno, pripomogla tudi ta naša nova deklaracija o zunanji politiki Slovenije, ki jo imamo zdaj v javni razpravi in ima že neke pozitivne odzive. Jasno, pričakujemo tudi kaj kmalu strategijo o zunanji politiki. Kot član SMC in zunanjepolitičnega odbora bi si želel, da bi pristojno ministrstvo začelo resnično delovati proaktivno v vseh institucijah Evropske unije v smeri dobrobiti slovenskih interesov in, ponavljam, resnično v dobro Slovenije, v izogib uklanjanja interesom Evropske unije in vseh večjih playerjev. Če se omejim samo na zunanjo politiko oziroma deklaracijo, kjer je opisano delovanje Republike Slovenije v institucijah za zunanjo politiko, bi želel povedati naslednje. Na podlagi strategije Evropa 2020 mora delovanje Slovenije voditi v smeri višje gospodarske rasti, jasno, večje konkurenčnosti in s tem izboljšanja razmer na trgu dela in sociale; ne samo pri nas, tudi v Evropi. V tej deklaraciji pa vidim pravilno usmerjenost slovenskih interesov v tem, da postanemo še bolj ambiciozni, bolj proaktivni v delovanju v regionalnih povezavah. Kaj imam v mislih: alpske regije, jadransko-jonske regije, donavske in višegrajsko skupino. Mislim, da ima Slovenija izredno priložnost in možnost, ker deluje v vseh treh naštetih regijah, da deluje kot ena vodilnih članic, da daje tempo in usmeritve. Seveda, če bomo to sami hoteli in zmogli. Kot vemo, je naša država na križišču pomembnih povezav, tako prometnih, česar se moramo zavedati, v povezavi s tem, kar je rekel tudi gospod Trček; se pravi, Luka Koper mora biti srčika vsega. In tukaj je naš osnovni interes in če se tega ne bomo zavedali v tem trenutku, potem mislim, da smo izgubili neko prihodnost. Že tako nam vsi govorijo v evropskih institucijah, da 20 let meljemo eno in isto. In tudi predhodna razprava, ki je bila na Fakulteti za pomorstvo v Portorožu, mislim, da včeraj, so tudi veleposlaniki Avstrije, Madžarske, Češke, Slovaške povedali: drugi tir – Just do it! Moramo ga narediti! Tukaj ni nobenih dilem več! In tukaj moramo iti naprej! Kar se tiče drugih interesov, ki jih ima Slovenija, ki morajo biti jasno izraženi in to tudi pokazani v institucijah Evropske unije, so usmerjenost k sosednjim državam in k Zahodnemu Balkanu. Mi smo ga nekako opustili, nekako pozabili, ampak mislim, da je ta regija tako z geopolitičnega kot gospodarskega vidika izredno pomembna. Tukaj moramo naše delovanje tudi še bolj usmeriti. Nadalje; osnovno pa je tudi implementiranje evropske sosedske politike. Mislim, da je to zelo pomembna zadeva in da tukaj ima Slovenija kot neka takšna, bom rekel, ne centralna evropska država, ampak regijska država zelo velike potenciale, da uveljavi svoje interese. Vzhodna soseščina je pomembna, širitev gre v to smer, se pravi tukaj lahko najdemo naše tako politične kot tudi gospodarske priložnosti in možnosti za uspeh in razširitev, ker na samem slovenskem trgu dejansko smo zdaj opazili po teh 20 letih, da se ne da preživeti. Tukaj bi še enkrat poudaril to, na kar mogoče pozabljamo, in glede na to situacijo, ki je krizna; se pravi ne smemo pozabiti na odnose med Rusko federacijo in bivšimi ruskimi socialističnimi državami, ki so prav tako pomembne, ker iz njih lahko tudi črpamo določene interese. Se pravi, o gospodarstvu govorim in spet v smeri gospodarske diplomacije. Evropska sosedska politika, in s tem bom tudi končal, pa je po mojem mnenju eden izmed pomembnejših ključev, in prav tukaj vidim lepo možnost za povečanje moči Slovenije, prav tako povišanje ugleda v zunanji politiki in sami prepoznavnosti in s tem lahko tudi prispevamo svoj delež v institucijah Evropske unije. Hvala.
Besedo ima gospod Uroš Prikl, Desus, pripravi naj se mag. Margareta Guček Zakošek, SMC.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsednik. Kolegice in kolegi! Seveda razumem deklaracijo o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah in tako dalje in tako naprej – se pravi, dolg dokument z dolgim imenom – predvsem kot ključni dokument za naloge in usmeritve, ki jim bo Slovenija sledila pri svojem delovanju v institucijah Evropske unije. Relativno kratek čas nas obligira, izhajajoč iz te deklaracije, pa še to je praktično pol leta mimo, vemo iz katerih razlogov. Zato je treba dokument razumeti kot neko napotilo, predvsem pa kot nek gabarit, kot neko osnovo, kot neko ogrodje za to, da čim bolj uspešno peljemo svojo tako gospodarsko, tako zunanjo, tako obrambno, tako zdravstveno, predvsem pa zaposlovalno, družinsko in socialno politiki, pri kateri bi se za trenutek malo ustavil. Mislim, da je bistvenega pomena za države članice in EU kot celoto, da bodo največ svoje pozornosti namenile prizadevanjem za doseganje ciljev predvsem strategije EU 2020. V podporo doseganju obeh ciljev s področja zaposlovanja in socialnih zadev se bodo na nacionalni ravni in na ravni EU izvajale številne dejavnosti, ki so jih države članice opredelile v nacionalnih razvojnih programih. Slovenija, in to je zelo pohvalno, si bo še naprej dejavno prizadevala, da se bo do leta 2020 približala tistemu cilju 75 % aktivnih prebivalcev v letih oziroma v starosti od 20 do 64 let ter da se bo tako število revnih in socialno izključenih, ki se je v zadnjem času, na žalost bistveno povečalo, začelo zniževati. Naj vas opozorim oziroma spomnim, nekaj dni nazaj smo imeli na Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide tematsko sejo na temo, kako je obdobje krize v Evropi, se pravi stagnacije, ekonomske krize vplivalo na položaj, s poudarkom na položaj otrok. Rezultati so zaskrbljujoči. Število revnih otrok se je bistveno zvišalo. Število otrok in tudi sicer celotne populacije, ki je pod progam tveganja revščine, se je bistveno povečalo in dejansko je zadnji čas, da te trende ustavimo, da se nehamo sprenevedati in da krenemo po poti dvigovanja trendov navzgor in da enostavno omogočimo blaginjo vsem državljanom, s poudarkom na otrocih. Nesprejemljivo visoka brezposelnost mladih, pa zanimivo prihajam iz stranke Desus, pa nas v stranki Desus tudi to močno skrbi, ima hude socialne posledice, lahko pa bi imelo tudi resne dolgoročne posledice za prizadete in za dinamiko evropskega gospodarstva. Zato mora postajati in obstati boj proti brezposelnosti mladih glavna in prednostna naloga EU. Kolegica je povedla, da izvajanje jamstva za mlade že poteka in izboljšuje prehodnosti iz šole v zaposlitev. Bistveno se nam zdi, seveda, da postavimo v fokus tako mlade, tako imenovane 30 minus, nekaj ukrepov na tem področju je bilo deklarativno in tudi v praksi že izvedenih. Prav tako se nam zdi bistveno tudi, da pristopimo k ukrepom za tako imenovane 50 plus, to so tisti brezposelni, tista starostna kategorija, ko izgubi službo, je v dosti nezavidljivem položaju in je praktično nezaposljiva. Prav tako pa ne smemo na tisto vmesno starostno obdobje med 30 in 50, ki je morda v zadnjem času bilo zapostavljeno, pozabiti in nameniti tudi tukaj številne ukrepe, da se ljudem izboljša njihov gmotni položaj in seveda zaposlitev. V okviru ukrepov za nove možnosti za rast na enotnem trgu bo Slovenija še naprej podpirala prizadevanja za izboljšanje mobilnosti delavcev. Nizka mobilnost kvalificiranih strokovnjakov v EU in boljše usklajevanje ponudbe in povpraševanja na trgu dela sta med ključnimi izzivi tako Evrope in seveda tudi Slovenije. V Desusu pričakujemo tudi nadaljevanje dela na predlogu direktive o zagotavljanju uravnotežene zastopanosti spolov na neizvršnih direktorskih mestih družb, ki kotirajo na borzi in s tem povezanimi ukrepi. Cilji tukaj so dosti jasni. Treba je do 2020 doseči 40 % prisotnost žensk na neizvršnih direktorskih mestih oziroma 33 % zastopanost žensk na vseh izvršnih in neizvršnih direktorskih mestih družb, ki kotirajo na borzi. Dosti enostaven cilj, ampak vendarle zaradi dejstev, ki trenutno so, mislim, da tudi zelo smel, ampak moramo se ga lotiti. Slovenija podpira tudi prizadevanje Evropske komisije za boj proti delu na črno, ki jih je ta opredelila v Predlogu sklepa Evropskega parlamenta in Sveta o vzpostavitvi evropske platforme za okrepitev sodelovanja pri preprečevanju in odvračanju od neprijavljenega dela. Cilj platforme bo prispeval k boljšemu izvajanju zakonodaje na ravni EU in nacionalni ravni, omejevanju dela na črtno, ustvarjanju formalnih delovnih mest brez poslabšanja kakovosti dela in vključevanje na trg dela in socialnega vključevanja. Želimo tudi biti proaktivni na področju Direktive o uvedbi ukrepov za spodbujanje izboljšav na področju varnosti in zdravja pri delu nosečih delavk in delavk, ki so pred kratkim rodile in dojijo. Menimo, da so lahko izsledki oziroma usmeritve na področju te direktive dobra platforma za še izboljšanje naše, menim, da v tem trenutku relativno dobre družinske politike. Ne nazadnje, pa niti približno ne najpomembneje: treba je nadaljevati tudi uresničevanje zavez za spodbujanje enakosti spolov in krepitev varstva pred vsemi, ampak resnično pred vsemi oblikami diskriminacije. Slovenija podpira krepitev integracije načela enakosti spolov v strategiji EU 2020 s posebnim poudarkom na vključevanju žensk na trg dela, odprave razlik v plačilu med ženskami in moškimi, preseganju stereotipov na področju izobraževanja, zmanjševanju revščine, usklajevanju poklicnega in družinskega življenja ter na zagotavljanju enakosti spolov v odzivih na gospodarsko in finančno krizo. Ob zaključku, kolegice in kolegi, kot rečeno, deklaracija je okvir, je napotilo, je usmeritev. Marsikaj se lahko zapiše, marsikaj se je zapisalo, marsikaj se morda lahko tudi lahkotno prebere. Bistveno pa je to, kako bomo dejansko to razumeli in kako bomo usmeritve, zapisane v deklaraciji, izvajali, implementirali v prakso. Tukaj je naša naloga, da se po najboljših močeh tega lotimo in dosežemo zastavljene cilje v korist izvedbe deklaraciji, v korist boljše politike države Slovenije, predvsem pa v korist vseh državljanov in državljank Slovenije, ki jih tovrstne usmeritve zadevajo. Hvala.
Besedo ima mag. Marjeta Guček Zakošek, SMC. Pripravi naj se gospoda Matjaž Nemec, SD.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovani ministrski zbor, spoštovani poslanke in poslanci! Lahko se kar navežem na svojega predhodnika in predhodnike, da je res, da ta deklaracija zajema v resnici zelo kratko obdobje, ki ga ne moremo imenovati kot strateško, vendarle pa vse diskusije, vse debate in vsa razmišljanja, ki smo jih v tej urah in urah opravili na odborih, verjamem, da bodo Vladi v pomoč tem, kar nujno rabimo, to pa je, strategija Republike Slovenije. Tej strategiji smo zavezani tudi zato, ker ne glede na to, katera vlada bo vodila to državo čez štiri leta, čez osem let, ji bo morala slediti in deklaracija je politični temelj teh strateških vprašanj. Tudi oba dokumenta, ki smo ju pred tem že predali Evropski komisiji, se pravi partnerski sporazum in operativni plan, nakazujeta 11 prednostnih osi. Tudi tukaj smo se že opredelili, kam do leta 2020 kot država želimo imeti in kot država smo del EU in to je dejstvo. Kar se tiče morda gospodarstva je že sam predsednik omenil, da smo se v osnovi zavezali k razvojnim ciljem, k rasti gospodarstva, k spodbujanju večje konkurenčnosti in izboljševanju razmer na trgu dela. To so ključne točke, o katerih se moramo pogovarjati, če želimo napredovati. Krepitev enotnega trga Evrope je pomembna za Slovenijo, saj je Slovenija zelo odvisna od evropskega trga tako v izvoznem kot uvoznem smislu. Omenila bi še zavezo k ukrepom, ki spodbujajo raziskave in razvoj, in nakazala Vladi malce diskrepance v zavezah. Zavezali smo se namreč, da bomo 3 % BDP namenili za raziskave in razvoj. Naj povem, da smo že leta 2012 dosegli skorajda 3 %; 2008, 2013 smo padli na 2,53 %, podatek za 2014 čakamo, verjetno bo bližje 2 % kot 3 %. Skratka, prosimo vas, da razmišljate o tem cilju in ustrezno tudi ukrepate v integralnih proračunih oziroma ostalih strategijah. Posebno varstvo je namenjeno potrošnikom. Strinjam se z gospodom Zajcem, kazalniki zaupanja potrošnikov morajo biti visoki, če hočemo spodbujati gospodarsko rast, kajti gospodarska rast je pomembna, odvisna tudi od potrošnje. Potrošniki morajo v tem trgu vendarle biti zaščiteni in to deklaracijo tudi nekako opredeljuje z jasnejšimi pravili za gospodarske subjekte, vsemi njihovimi obveznostmi tudi zavarovanje potrošnikov, še posebej bo to pomembno, ko bomo vstopali v sporazume TTIP, CETA itd. Kar bi pa še posebej rada poudarila, to so mala in srednja podjetja. V deklaraciji se obvezujemo k zmanjševanju administrativnih bremen in po tej poti moramo naprej. Slovenija je majhna država in naša prednost je majhnost; torej majhna in srednja podjetja, prednost pa je v fleksibilnosti. Če z administracijo to fleksibilnost zatremo, nismo naredili nič. Ta majhna in srednja podjetja se nazadnje ukvarjajo s predpisi, namesto da bi se ukvarjala s tistim, kar je naša prednost. Naša prednost je inovativnost in mi smo eni večjih inovativcev na svetu. Torej, pustimo tej inovativnosti, da vzplamti in Slovenija mora temu pripomoči tako, da je ta zaveza k aktu za mala podjetja odlična. Upam, da bomo resnično tem podjetjem dali zagon. Skratka, še nekaj bi rada omenila. To je sodobna industrijska politika, ki je povezana z energetskim konceptom Slovenija, koliko energije bomo potrebovali v prihodnosti, in pa tudi varovanjem okolja. Deklaracija je pomembna. Gre za osnovno usmeritev. Apeliram pa na Vlado, da gradi na vsemu, kar je iz te deklaracije [[…]] [[znak za konec razprave]] programih tudi naprej. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Matjaž Nemec, pripravi naj se gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa. Spoštovani kolegi, kolegice! Evropska unija je v svojem principu nastala predvsem za ohranjanje miru, kot radi rečemo, na stari celini. Namreč, če smo v preteklosti, govorim o prejšnjih stoletjih, imeli predvsem znotraj kontinenta svoje nasprotnike, danes ta unija, ta tvorba različnih držav predvsem deluje enotno oziroma mora delovati enotno zaradi tega, da lahko konkurira večjim, močnejšim silam oziroma perspektivnejšim silam, kot so denimo Združene države Amerike, hitro rastoča moč Kitajske ali Rusije. In na nek način so te deklaracije, dokumenti, pogodbe, akti, ki preprečujejo, da bi posamezne države znotraj te unije lahko izkazovala oziroma izpostavljale nacionalni interes pred interesom skupne Evropske unije. Na nek način te deklaracije oziroma ti akti pomenijo to, da vsako leto, vsako obdobje preverimo, če je Evropska unija na pravi poti, če uveljavlja svojo politiko, če ohranja svoje interese, predvsem tistih šibkejših, manjših držav. Socialni demokrati v tej deklaraciji vidimo nekaj ključnih oziroma pomembnejših vidikov, ki so upoštevani. Tu govorim predvsem o sodelovanju v visokošolskih institucijah z gospodarstvom pri preoblikovanju in izvajanju študentskih programov. Podpiramo v deklaraciji predvsem intence, da se bo število revnih, socialno izključenih in šibkejših uspešno zmanjševalo. Podpiramo predvsem trajnostno rabo virov. Tu govorimo o ekologiji, v tem pogledu Evropska unija še vedno ohranja nek globalni primat. Izpostavil bi zanesljivo oskrbo s hrano. Vemo, da samooskrba postaja ena ključnih potreb globalnega pomena. Tu moram izpostaviti predvsem prizadevanja našega ministra. Na nek način ugotavljamo,da postaja to ministrstvo vse pomembnejše v tem globalnem svetu, ko postaja samooskrba nekega primarnega pomena. Zelo zelo, kot smo tudi že v svojem zagovoru povedali, smo zadržani do morebitnih teženj, predvsem kar se tiče privatizacije vodnih virov in uveljavitve gensko spremenjenih organizmov. Tukaj lahko na tem mestu rečem, da če bi do tega prišlo, bomo morali v naši državi resno premisliti, ali smo del pravih, bom rekel, političnih usmeritev. Tudi Socialni demokrati znotraj tega bomo do zadnjega zagovarjali naša stališča, za kakršno ceno bo že šlo. Ampak te deklaracije na nek način samo preverijo dano stanje, ne vplivajo pa na blagodanje ljudi neposredno, tako kot, recimo, zadnje namere Evropske centralne banke po odkupovanju obveznic, ali 315-milijardni Junckerjev paket spodbujanj, ali pa, recimo, kot morebiten izstop Grčije iz Evropske unije in usoda njenega dolga. Socialni demokrati znotraj te deklaracije podpiramo predvsem težnje po aktivni politiki zaposlovanja, ker namreč pri samem zaposlovanju se začne nekje tudi naša socialna varnost in naše blagostanje. Tako v svojem principu pozdravljamo namere, želeli bi si, da bi v bodoče tega bilo še več in predvsem da bi Evropska unija našla nek odnos do zunanje politike, ki bi bil svoj in ki ne bi dajal vtis, da je, bom rekel, to zavezništvo z zahodnimi državami le neke vrste orodje, ki ga večje države, močnejše od nas oziroma nas, manjših, le izkoriščajo sebi v prid. Te deklaracije ravno to onemogočajo in spodbujajo enakopravnost znotraj evropske družine. Le-ta, okrepljena, nam bo omogočila, da tudi na naši celini ohranjamo mir in blagostanje. Socialni demokrati zato deklaracijo podpiramo in upamo, da bodo v prihodnje še bolj učinkovite za [[izklop mikrofona]]
Hvala. Besedo ima gospa Anja Bah Žibert, pripravi naj se gospod Benedikt Kopmajer. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, kolegice in kolegi! Že sam izraz deklaracija pomeni, da naj bi šlo za dokument o posameznih vprašanjih, pomembnih vprašanjih, kar bi ta deklaracija ne nazadnje končno morala tudi biti. Z njo namreč Državni zbor sprejema temeljne politične usmeritve glede strateških vprašanj, s katerimi se bo Slovenija srečevala pri nadaljnjem odločanju v postopkih sprejemanja zakonodajnih in drugih aktov Evropske unije. A že takoj na začetku bode v oči dejstvo, da ta tako imenovani strateški dokument o naših odločitvah v prihodnje sprejemamo za obdobje za nazaj. Na to je sicer opozorila Slovenska demokratska stranka že na matičnem odboru. A tega ni želel ravno slišati nihče. Torej dokument, deklaracija, ki naj bi bila usmerjena v prihodnost in ne v nek minuli čas, bi, spoštovani, morala imeti naziv poročilo. Nič slabo ne bi bilo, če bi imeli tudi poročilo. Ne nazadnje tudi v predhodni deklaraciji je bilo zapisanega marsikaj, kar bi bilo vredno obravnavati in pogledati, kje danes pravzaprav vsi skupaj smo. Najmanj, kar je, bi pričakovala, da bo predlog deklaracije, ki ga je v Državni zbor posredovala Vlada, predstavlja nek ambiciozen dokument; dodano vrednost, korak naprej, če želite. Tudi v primerjavi s tisto deklaracijo, ki je bila sprejeta pred njo. Temu, žal, ni tako in veste, to bi nas moralo v prvi vrsti skrbeti, kaj pravzaprav mi sprejemamo. Že na posameznih pristojnih odborih, kjer smo obravnavali ta vladni predlog teksta, smo izpostavili, da je dokument ne le vsebinsko pomanjkljiv, ampak je njegov problem, žal, tudi v avtentičnosti. Dejstvo je, da je ob sicer že predlaganih amandmajih na samih odborih, tokrat mislim, da v razpravi predlaganih okoli 12 novih amandmajev. Kakšen bo sploh ta končni tekst, se sprašujem in pri vsem tem pa je res zanimivo, da so ti predlogi prišli večinsko s strani koalicije. Upravičeno, veste, se sprašujem, ali ni to stvar, ki bi se jo lahko dogovorili že prej, še preden ste v Državni zbor posredovali ta predlog. Ne nazadnje gre za vašo vlado in danes smo s strani največje stranke celo slišali kar nekaj kritičnih besed na sam dokument. Človek dobi občutek, da gre predvsem za to, da je pomembna kvantiteta, dokument je približno enako debel, kot je bil dokument pred tem, ampak sama vsebina pa govori o tem, da je bila ta v podrejenem položaju. Logično bi tudi bilo, da bi koalicija vsebinsko predloge, ki jih sedaj predlaga v obliki amandmajev, le nekako med seboj dorekla in da posamezni poslanci ne govorijo o svojih amandmajih, ampak da te zadeve nekako le skupaj preverite in daste nek enoten tekst. Če pa smo na ta dokument že res čakali tako dolgo in z njim praktično zamujamo že več kot pol leta, pa bi človek najmanj, kar bi pričakoval, da je v njem tudi zakonodajni oziroma delovni program Evropske komisije za leto 2015. Tudi tega niste hoteli slišati. Nenavadno je, da se Sloveniji, ki si tako želi iz krize, ki tako želi delati dobro za državljane, se ji na nek način tovrstni dokumenti ne zdijo pomembni, saj jih bomo sprejeli v nekem naslednjem obdobju, ko jih bo že na nek način drugi realizirali. Naj se, kot sem prej omenila, nekoliko dotaknem tudi avtentičnosti oziroma moram reči, žal, neavtentičnosti predlagane deklaracije. Na primer na področju pravosodja, kjer praktično vsi kazalci kažejo, da imamo resne probleme in da bi morali čim prej zavihati rokave. Tukaj bi človek pričakoval, in gotovo tudi državljanke in državljani, nek močen, udaren tekst. Udarnega teksta seveda ni, o neavtentičnosti pa pričajo zapisi, ki so praktično identični zapisom predhodne deklaracije. Se pravi, predlagatelju se ni zdelo vredno niti nekoliko obrniti stavek, da bi vsaj izgledalo, da se je nekdo potrudil. Pri vsem tem zbuja nekako skrb, razkorak med tekstom, ki ga pošiljamo v Evropsko unijo, in tem, kaj v resnico počnemo doma. V Bruselj tako na primer sporočamo, da morajo biti pravosodni postopki čim cenejši. Krasno se sliši, mar ne? Ampak, kakšna je resnica? Slovenska realnost je, da naši državljani, vsi skupaj plačujemo za delovanje pravosodja 86 evrov, ostali Evropejci pa v povprečju 42 evrov, na Norveškem celo dobre 3 evre. Toliko o čim cenejšem pravosodju. V Evropsko unijo pošiljamo nekaj, doma pa počnemo nekaj drugega – saj je vseeno, gre samo za nek dokument. Pišemo tudi, da se na kazenskem področju Slovenija zavzema za krepitev medsebojnega zaupanja med pravosodnimi organi med državami. Ja, lepo! Kaj pa potem primer balkanski bojevnik? Je to morda primer krepitve in boljše vzajemno sodelovanje? Tudi to je naše pomembno sporočilo. O razkoraku med predlagano deklaracijo in dejanskim stanjem je bilo govora tudi na nekaterih drugih pristojnih organih, med drugim tudi na Odboru za zunanjo politiko, in sicer glede položaja na področju sosedskih odnosov in krepitvi gospodarskega sodelovanja. Gre za izjemno pomembni področji, in veste, taki razkoraki se res ne bi smeli dogajati. Da pa je bil tekst praktično napisan skorajda že leto nazaj, pa dokazuje tudi kar nekaj cvetk v dokumentu, ki jih je bilo mogoče najprej najti v izvirniku; kot tista, ki govori na primer o tem, da letos mineva 10 let od pristopa Slovenije v Evropsko unijo, čeprav vsi vemo, da smo v letu 2015 in da mineva 11 let. Veste, smešni smo! Na neki način pa se lahko vsi skupaj zamislimo, kakšen dokument bo ta državni zbor poslal v neke evropske institucije. Spoštovani vsi prisotni! Bruselj je tako oddaljen od nas, kolikor to dopuščamo oziroma dovolimo ali pa, bolje, povzročamo sami. Premik od besed k dejanjem pa je tisto, kar lahko to razdaljo zmanjša. Pisati eno, delati in obljubljati drugo, početi pa čisto nekaj tretjega, pa žal to razdaljo samo še povečuje. Dokler bo tako, se naši ljubi Sloveniji ne piše kaj dobrega. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Benedikt Kopmajer, pripravi naj se gospod Roberto Battelli. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, kolegice in kolegi, spoštovani predstavniki ministrstev! Dovolite, da se med ključnimi cilji Predloga deklaracije dotaknem tudi prispevka Slovenije h krepitvi Unije kot kredibilnega svetovnega akterja na področju varnosti in obrambe in seveda civilne zaščite. Prav je, da bo Slovenija kot polnopravna članica Unije in zveze Nata še naprej sodelovala v vojaških operacijah in misijah, še posebej na Zahodnem Balkanu, se pravi v Bosni in Hercegovini, na Kosovu, Maliju in pa s civilnimi strokovnjaki tudi v Afganistanu, in prispevala h krepitvi strateškega partnerstva med EU in Natom. Vse to nam dviguje ugled v mednarodni skupnosti, vendar naš prispevek se mora pokazati in izraziti predvsem na področju evropske obrambne industrije ter vključevanje naših podjetij v ta sistem. Tukaj bi se strinjal s kolegom Trčkom, ki pričakuje konkretne rešitve. Naj vas na tem mestu spomnim na podjetja, ki so še v ne tako daljni preteklosti znala narediti valuke, vitalne dele za tanke, merilne naprave in še več drugih izdelkov in s tem zaposlovala na stotine delavcev. Kje je sedaj vse to znanje? Pa menda ni kar izpuhtelo. Ponovno ga moramo najti, dograditi njihovo znanje in, kar je najvažnejše, ponuditi izdelke ali njihove sklope evropski obrambni industriji. Če bomo s tem uspeli, verjemite, da bo to dobro za vse nas. Zato bom tudi deklaracijo v tem delu podprl. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Luka Mesec, izvolite.
Hvala za besedo. Želel bi obrazložiti samo še amandma, ki smo ga vložili v koaliciji Združena levica in glede tajnih oziroma trgovinskih sporazumov. In sicer smo predlagali, da se zapis, "zato Slovenija podpira sklenitev sporazuma čezatlantskem partnerstvu za trgovino in naložbe TTIP, upoštevajoč ohranitev okoljskih, socialnih, delavskih, zdravstvenih in drugih standardov", nadomesti s strožjo formulacijo, ki se glasi, "Slovenija podpira sklenitev vseh tistih sporazumov, ki na podlagi ekonomskih analiz in presoj vplivov na družbo in okolje prinašajo gospodarsko rast in splošen dvig družbene blaginje", ter da se temu doda, "da sporazum CETA", ki je zdaj že v zadnji verziji", v trenutni obliki ne zagotavlja pozitivnih vplivov na družbo in okolje ter ne prinaša gospodarske rasti in dviga družbene blaginje", kar kažejo tudi študije, ki so bile o tem sporazumu narejene. Zakaj smo to predlagali, sem obrazložil prej. Prvič, ker študije kažejo, da bodo v Sloveniji zaradi tega izgubljena delovna mesta. Drugič, da ti sporazumi ne utelešajo, ne udejanjajo gospodarskih interesov te države, in pa tretjič, da bodo vplivi na gospodarsko rast negativni. Dalje. Študije na ravni Evropske unije kažejo, da se lahko zaradi teh trgovinskih sporazumov, torej TTIP in CETE, v Evropi in ZDA izgubi do milijon sto tisoč delovnih mest. Dalje. Negativen bo vpliv na zaščito potrošnikov in na zaščito socialnih pravic. In zadnjič, najbolj problematičen v celi zgodbi je mehanizem ISDS, torej mehanizem za zaščito investitorjev, po katerem, kot sem že prej razložil, lahko investitorji države tožijo, če se države iz takih ali drugačnih razlogov odločijo spremeniti zakonodajo. Precedensi tega v svetu že obstajajo. Recimo, švedsko energetsko podjetje Vattenfall trenutno toži nemško vlado za 3,7 milijarde evrov enostavno zato, ker se je Nemčija po katastrofi v Fukušimi odločila, da bo začela postopoma opuščati jedrsko energijo. V Avstraliji imamo trenutno škandal s tobačnim podjetjem Philip Morris, ki toži avstralsko vlado, ker se je ta v sklopu politike varovanja javnega zdravja odločila, da morajo tobačni trgovci cigarete prodajati v enotni embalaži. Isto podjetje Philips Moris je podobno tožbo že dobil v Urugvaju, kjer so sprejeli zakon, da morajo zdravstvena opozorila pokrivati 80 % površine škatlice cigaret. V bistvu so podobne zadeve dobile že razmerje epidemije po celem svetu. Po zdaj znanih podatkih je prišlo s strani korporacij že do več kot 500 postopkov proti 95 državam, od teh več kot 400 v zadnjih desetih letih. Sporazumi, ki bi jih Slovenija podprla s to deklaracijo oziroma dala zeleno luč za njihovo nadaljnje sprejemanje, bi to postavilo na raven nekega standarda. Tukaj se lahko samo strinjam s profesorjem Johnom Hilaryjem, ki je ugotovil v svoji študiji, da lahko upravičeno razumemo, da pri teh sporazumih ne gre za pogajanja med dvema trgovinskima partnerjema in tekmecema, ampak za poskus transnacionalnih korporacij, da na obeh straneh Atlantika odprejo nove trge, obstoječe pa podvržejo deregulaciji. In kot zaključuje, ti listine so listine za deregulacijo, napad na delovna mesta in konec demokracije. Hvala.
Hvala. Želi še kdo v imenu predlagatelja, Vlade, besedo? Ne. Potem prehajamo na razpravo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica, k podpoglavju EU kot globalni akter in odnosi s strateškimi partnerji v poglavju Zunanje zadeve in obramba. Želi še kdo razpravljati? Ne. Ker ne želi več nihče razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmaju in predlogu deklaracije v celoti bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes, v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 6. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O GRBU, ZASTAVI IN HIMNI REPUBLIKE SLOVENIJE TER O SLOVENSKI NARODNI ZASTAVI. Predlog zakona je v obravnavo predložila skupina 21 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožem Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 21 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožem Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja predloga zakona Tomažu Lisec.
Podpredsednica, hvala za besedo. Spoštovani kolegi, kolegice! Gre že za tretji poskus spremembe Zakona o grbu, zastavi in himni. Glede na prejšnje razprave v Državnem zboru smo nekaj zadev spremenili, nekaj zadev pa tudi dodali. Zopet je pred nami temeljno vprašanje: Smo družba evropskih vrednot in zavedanja pomena lastne države in njenih simbolov ali pa še vedno raje poveličujemo pretekle totalitarne simbole? Glasovanje bo pokazalo, kdo želi evropsko usmerjeno državo z lastnimi simboli ali državo, ki še vedno živi v preteklosti. Prvi izmed ciljev zakona je uveljavitev himne Republike Slovenije v skladu z ustavo. Ne odpravljamo neustavnosti, ampak samo želimo, da je zakon v skladu z ustavo. Gre za določbe, da zakon, skladno z ustavo, kot himno naše države določa Zdravljico. Himna naj bi se v ustavo določeni obliki, torej celotna, izvajala ob vseh slovenskih slavnostnih priložnostih, obvezno pa na državnih slovesnostih ob državnih praznikih. Torej obvezna izvedba celotne himne na državnih slovesnostih, ob državnih praznikih cirka 4 do 5 minut nekajkrat na leto. Mnenje Vlade pri tem zakonu je v bistvu kar nekaj v smislu, da se je nekaj uvedlo, postalo je že praksa in ni mogoče niti ni treba spreminjati. Spoštovani, da se spreminjati; da, če je le malo volje! Ustava Republike Slovenije je jasna. Pravi: "Himna Republike Slovenije je Zdravljica", ne prva, ne druga, ne tretja, ne zadnja kitica. Himna Republike Slovenije je Zdravljica. Natančneje pa to določa zakon; zakon, ki je pred nami. V SDS se zavedamo, da bi nekaterih primerih izvedba celotne Zdravljice lahko povzročila težave, predvsem v tujini, zato je tudi določena možnost uporabe v skrajšani obliki, ki pa obsega najprej drugo in potem sedmo kitico te pesmi. Spoštovani kolegi in kolegice, kdo od nas ni vsaj enkrat, pa upam da večkrat, v kakšnem neposrednem prenosu poslušal zmagoslavje naših športnikov v tujini in potem veselo zraven pripeval pri himni Republike Slovenije? A glej ga zlomka! Ena kitica je prekratka in vse povsod se uporabljata dve kitici. Zakaj vedno zapeti sedmo kitico, če pa lahko zapojemo najprej drugo, ki časti slovenski narod, potem pa sedmo kitico, ki časi vse narode? Prvič v tem zakonu postavljamo tudi jasne okvire, da je prepovedano javno poveličevanje vseh totalitarnih režimov in njihovih simbolov. Vseh! Oziroma prepovedana je uporaba njihovih predstavnikov in simbolov; torej ne simbolov levih ali desnih skrajnežev, ampak vseh totalitarnih simbolov in njihovih predstavnikov. Mislim, da bi to morali v skladu z našimi besedami podpreti vsi. Verjetno bodo proti le tisti, ki vihranje slovenske zastave označujejo z ekstremističnimi dejanji. Z novelo zakona tudi dodatno prepovedujemo uporabo slovenske himne, grba ali zastave v povezavi s prej omenjenimi totalitarnimi simboli. Dodajamo pa izjeme. To, da te prepovedi ne veljajo za namen izobraževanja v skladu z izobraževalnim programom, za medijsko informiranje, na kulturnih prireditvah in pri muzejskih zbirkah. Novost v tem zakonu je tudi obvezno izobešanje zastave v Ljubljani ob vsakem izobešanju zastave lokalne skupnost. Prav tako pa se na novo določa izobešanje slovenske zastave na Ljubljanskem gradu na tistem mestu in v isti velikosti kot vse ostale zastave. Ker ima sedaj veljavni zakon iz leta 1994 tudi pomanjkljivost, da kazenske določbe še vedno opredeljujemo v tolarjih, torej dodajamo kazenske določbe v evrih, v aktualni valuti, in seveda te kazenske določbe dodajamo tudi glede prepovedi javnega poveličevanja vseh totalitarnih režimov in njihovih predstavnikov in simbolov. Zakon ni noben ideološki bavbav, gre le za zakon, ki sledi idejam Franceta Prešerna, Borisa Pahorja in Ustave Republike Slovenije. Naše mnenje je, da je domoljubje del vsakega naroda, vsake države, le pri nas v Sloveniji se očitno tega nekateri še vedno sramujejo. Tudi na tem področju smo evropski posebneži. Do kdaj bomo še ujetniki razprav o preteklosti, namesto da bi spoštovali naše simbole, naš grb, našo himno in našo zastavo? Morda niso najlepši simboli, so pa naši. V SDS menimo, da predlog zakona je odločna osnova za strokovno razpravo in nadaljnji sprejem tega zakona. Hvala.
Hvala. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavniku Vlade gospodu Borisu Koprivnikarju, ministru za javno upravo. Izvolite.
Predsedujoča, spoštovani poslanci! Dovolite, da na kratko predstavim stališče Vlade Republike Slovenije do predloga zakona in kot je že povedal moj predgovornik, ki je osnova za razpravo, ki je bila tudi v tem cenjenemu zboru že večkrat izvedena, pa kljub temu smo se ponovno zelo posvetili vsebinskim vprašanjem in zavzeli določena stališča, ki jih bom poskušal zelo na kratko predstaviti. Menimo, da Zakon o grbu, zastavi in himni Republike Slovenije ter o slovenski narodni zastavi je v skladu z Ustavo, zato ker himno določa Ustava v 6. členu, Ustavo pa je treba razlagati tudi z ustavnimi običaji, ki so del evropskega pravnega reda in prakse. Z večkratnim ponavljanjem določenega ravnanja pa lahko ta oziroma z večkratnim ponavljanjem tega ravnanja to preide v ustavni običaj in del ustavne ureditve. Pri tem velja zlasti omeniti, da je bila na slovesnosti ob osamosvojitvi izvedena tudi menjava zastav ter je bila pred tem kot himna uporabljena sedma kitica Prešernove Zdravljice, to pa se je dokončno utrdilo tudi v več 20-letni zgodovini državi, ko se je taka himna izvajala na vseh uradnih javnih prireditvah in slovesnostih. Uveljavljen ustavni običaj v slovenski ustavni ureditvi je, da je slovenska državna himna sedma kitica Prešernove Zdravljice, ki je bila uglasbena s strani Stanka Premrla. Druga pobuda se nanaša na 3. člen predloga, se pravi, ki se nanaša na uporabo totalitarnih simbolov, novi 24. a člen. Menimo, da je taka ureditev nesistemska in ne sodi v ta zakon, zato ker zakon glede uporabe simbolov sporen tudi z vidika spoštovanja sodne prakse Evropskega sodišča za človekove pravice. Poznamo sodbo Vajnai proti Madžarski iz leta 2008, kjer je tudi Evropsko sodišče ugotovilo, da je prišlo do neutemeljenega posega v pravico pritožnika, takrat podpredsednika Madžarske delavske stranke; namreč, v njegovo pravico do svobode izražanja, ker je takrat nosil v tem primeru simbol rdeče zvezde, ki je bil prepovedan. Ob tem naj povem, da je sporna ta določba tudi z vidika izvajanja zakona, ker govorimo o kategoriji totalitarnih simbolov ali režimov, če želite, ki niso definirani, in bo velika težava z izvajanjem, sploh če je v povezavi s tem predvideno tudi globa, kaznovanje, nikjer pa ni jasno opredeljeno, kako sploh ugotoviti, kateri simbol je dejansko simbol totalitarni, predvsem pa zato, ker je uporaba različnih simbolov lahko večplastna in se je skozi zgodovino spreminjala, torej bo izvajanje take določbe zakona lahko velika težava. Kar zadeva predlog, da se ob vseh zastavah lokalne skupnosti glavnega mesta Ljubljana izpostavijo tudi državna zastava v isti velikosti, lahko ugotovimo, da že danes zakon določa, da te zastave visijo na državnih stavbah in da se lahko izobešajo tudi na drugih stavbah in pomembnih spomenikih, dejansko pa smo tudi po pojasnilu Mestne občine Ljubljana ugotovili, da se ta praksa že izvaja, čeprav ni zakonsko urejeno, je zakonsko dopuščena, se dejansko izvaja in tudi ne vidimo nobenega razloga, da se ne bi izvajala tudi v prihodnje, brez da se eksplicitno zakonsko uredi. Glede sankcij smatramo, da je predlog zakona relativno strog, ker gre, mislim da, za 18-kratnik sedanjih kazni. Ponovno pa se vračam tudi na to težavo, da bo zelo težko ugotoviti, kaj je predlog za izrek določene kazni. Naj ob zaključku povem, da je stališče nedvomno osebno moje in Vlade, da moramo biti zelo kritični do totalitarnih idej. Da moramo razumeti, da to so ideje, ki ne sodijo v demokratično družbo, ampak brezkompromisno preganjanje nekih simbolov, ki imajo večplastno zgodovino, ki niso eksplicitno opredeljeni, bi pa pomenilo ravno odmik od te demokratičnosti, ker ravno tako brezkompromisno preganjanje določenih simbolov je značilnost režimov, ki niso demokratični. Zato menim, da taka zakonska ureditev, kot je predlagana, dejansko lahko vodi v nasprotno smer, kot si jo vsi skupaj želimo. Hvala.
Hvala. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Zavezništvo Alenke Bratušek, v njenem imenu gospod Jani Möderndorfer. Izvolite.
Spoštovani! Pred seboj imamo predlog zakona, ki je v resnici že nekajkrat prišel v Državni zbor, in to od istih predlagateljev, z istim namenom, na isti način in z istimi cilji. Seveda moram reči, da nisem ravno najbolj ponosen na ta njihova ravnanja, pa vendar je praksa pokazala v zadnjih 25 letih, da v resnici je Državni zbor imel vedno trezno glavo, kadar se je odločalo o tako pomembnih stvareh, kot je ne nazadnje tudi identiteta Republike Slovenije s svojimi insignijami, simboli, zastavi, grbom in vsem ostalim, kar sodi zraven. Naj povem, da v resnici še niti ni minilo niti eno leto, ko je v resnici ta ista stranka predlagala v Državnem zboru identičen zakon z identičnimi predlogi in že takrat je tekla razprava o stvareh, ki se bodo verjetno, prepričan sem, verjamem v to, končale popolnoma enako. Da pa bo jasno, o katerih stvareh govorim, je kljub temu treba, vsaj to si zaslužijo že zato, ker so predlagatelji in ker so dali v proceduralni postopek predlog zakona, da jim odgovorimo na enak način, kot smo jim že. Pa gremo po vrsti. Namreč, diskusija o sami Zdravljici, himni kot takšni, kaj je prav in kaj ne, moram reči, da gre predlagateljem – na nek način pravzaprav lahko rečemo tudi, da jim zamerimo zaradi tega, ker se igrajo v resnici sami s seboj, pa tega niti ne vedo. Namreč, predlog, v katerega so zapisali, da je v resnici treba spremeniti kitico oziroma uporabljati celo Zdravljico, po potrebi pa uporabljati drugo kitico, je malce hecen, še posebej zato, ker v resnici tisti, ki se spoznajo in so kaj napisali in jim rečemo prešernoslovci, znajo povedati, da v resnici prav ta kitica, katero pravzaprav predlagajo, sploh ne odraža Slovencev in Slovenstva, ampak slovanstvo. Internacionalizira celoten pojem kot takšen in zato ne vidimo razloga, zakaj bi kar naenkrat čez noč spremenili to idejo, katero so v resnici že takrat, ko se je sedma kitica uveljavila kot del teksta, ki ga uporabljamo v himni, v resnici že zdavnaj razčistila. Pomembno je tudi naslednje vprašanje, to pa je, zakaj v resnici ta ista poslanska skupina oziroma politična stranka vedno predlaga te spremembe samo takrat, ko ni na oblasti. Vedno samo takrat. Če pogledamo, kdaj je to že predlagala, bomo videli, da je bilo to 6. marca 2014 na 22. redni seji, 15. junija 2011 na 29. redni seji Državnega zbora. Tudi v času, ko je imela štiriletni mandat, se pravi, štiri leta je imela večino v tem Državnem zboru in na kraj pameti ni prišlo, da bi predlagala kaj takšnega. Vedno to uporablja samo za obračun v času, ko je v opoziciji, zato da lahko uporablja teme in odpira teme vračanja v zgodovino in deliti narod na takšne ali drugačne. Najbolj pomembno pa je pri celi zgodbi še to, da se osredotoča v svojem predlogu predvsem na argument, da je treba zraven tega še spremeniti tisti del, ki govori o, bom rekel, simbolih, ki ponazarjajo razne totalitarne sisteme, fašistične – in tako naprej, da ne dolgovezim. Bistvo vsega je, da v resnici [[…]]jaz verjamem, da ni enega poslanca ali poslanke v tem državnem zboru, niti Slovenca in Slovenke – ne verjamem -, razen posameznikih, ki smo jih že videli, ki izstopajo v tej naši družbi, ki bi sploh pristali na to, da je treba zapisati kaj takšnega – oziroma, bom rekel, se s tem ne strinjati. Pa vendar vsi vemo, kje je v resnici skrivnost tega predloga. Skrivnost tega predloga je v resnici v eni preprosti rdeči zvezdici, ki jih moti od tu do večnosti. Še posebej zato, ker je ta zvezdica tista, ki v njihovih očeh, z njihovim pogledom, seveda, ponazarja ves čas in večno samo eno stvar. To pa je JLA, Tito, prejšnji sistem. Živijo v nekem svojem balonu želja in smisla, ki ga razumejo samo oni. Naj povem, da ta rdeča zvezda je, ali zvezdica, lahko tudi na kakšnih drugih artiklih. Vemo, da obstaja na pivu Heineken. Tekla je tudi že tožba v tem primeru in seveda te zvezdice nikoli in nihče ni mogel odstraniti. Obstajajo tudi drugi primeri, o katerih je govoril predstavnik Vlade, da jih ne ponavljam. Pa vendar je več kot jasno, da obstajajo še druge zvezde, ki jih imamo tudi na grbu, pa niso rdeče, so lahko sive, so lahko rumene, so lahko zelene, so lahko ne vem kakšne. Vendar delati zakrit in prikrit pogrom nad neko zvezdo, ki jo lahko vsak vidi malce drugače, je že naravnost nesmiselno. Zraven tega, seveda, predlagatelji istočasno omenjajo še tretji pojem, o katerem pa vidim, da v resnici res nimajo niti pojma, kaj šele vedenja o tem, kaj je Ljubljanski grad. Namreč, zakaj so se odločili, da samo en hrib, en grad v Sloveniji tako daleč postavijo, da ga je treba zapisati v zakon, zato da se določi, kdaj bo kakšna zastava visela na najvišjem vrhu tega gradu, je seveda skrajno smešno in ne nazadnje tudi izkrivljanje neke podobe. Ljubljanski grad v zgodovini nikoli ni pomenil nekega vseobsežnega slovenstva. Je pa zagotovo pomenil najvišjo točko v Ljubljani in ima nek poseben pečat v Ljubljani iz enega preprostega razloga, ker ga je takratni župan Ivan Hribar kupil z lastnim denarjem, z enim samim namenom, da ga podari, kar ga tudi je, mestu Ljubljana, in je do danes ostal v lasti tega mesta. Naj povem, da so vse Ljubljančanke in Ljubljančani izredno ponosni, kadar visi slovenska zastava na Ljubljanskem gradu. In vedno visi, ob vseh državnih praznikih. In še več. Kadarkoli pride tuj državnik v Slovenijo, v Ljubljano, visi tisti dan slovenska zastava, brez da bi SDS predpisal z zakonom, da tam visi 365 dni. Seveda bo pa visela na Ljubljanskem gradu toliko časa, dokler bo Ljubljanski grad ljubljanski, ljubljanska zastava, kajti Ljubljanski grad je ljubljanski od nekdaj in verjamem, da bo tako ostalo tudi v prihodnje. In ta, bi rekel, neverjetno posesiven odnos do stvari, ki v resnici ne obstajajo, je prešel vse meje. Naj povem, da na Ljubljanskem gradu – tisti, ki se boste sprehodili do Ljubljanskega gradu, boste lahko videli, da na samem vhodu Ljubljanskega gradu visi slovenska zastava, skupaj z ostalimi zastavami. V prostoru, kjer se dogajajo manifestacije na Ljubljanskem gradu, visi slovenska zastava. In to spreobračanje in obračanje v neko novo zgodo epoade, da bomo še tisto, kar je ostalo tradicija in ne nazadnje zgodovina in spomin, spreminjali takrat, ko ni treba, je seveda že skrajnost in meji na stvari, o katerih se ne bom več niti opredeljeval. Naj povem na koncu tisto, kar je najbolj pomembno. V Državnem zboru, takratni skupščini treh zborov, ko se je odločalo tudi o tem, kakšna bo zastava, grb in vse ostalo – to sem povedal že pred enim letom v Državnem zboru, pa bom še ponavljal do nezavesti, dokler bodo tisti, ki to predlagajo, kar naprej ponavljali eno in isto. Takratni poslanec Jožef Školč je jasno in zelo glasno opozarjal, da je treba biti pri postavljanju simbolov države zelo natančen in zelo previden in naj se tega ne sprejema čez noč. Seveda je bila evforija takrat velika in normalno je, da je država morala imeti tudi svoje simbole. Ampak zakaj to ponavljam? Ker je takrat opozoril na naslednjo zadevo: ko bomo enkrat sprejeli zastavo in grb in ju vzeli za svoja, ju ne bomo več spreminjali toliko časa, dokler se ne bo spremenil družbeni red. Mene to spominja na drugo republiko – ne boste je dobili. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima Poslanska skupina Stranke Mira Cerarja in v njenem imenu gospa Anita Koleša.
Spoštovana gospa podpredsednica, gospod minister, poslanke in poslanci! Simboli države Slovenije so določeni v slovenski ustavi, uporabo simbolov, to so grb, zastava in himna, pa uzakonja Zakon o grbu, zastavi in himni Republike Slovenije ter o slovenski narodni zastavi. Predlagatelji so se za predlog spremembe navedenega zakona odločili zaradi morebitne neustavnosti v delu, ki pri uporabi enega izmed simbolov, to je himne, napotuje na izvedbo sedme kitice pesmi Franceta Prešerna Zdravljica, hkrati pa v novelo vnašajo zakonsko zahtevo po izobešanju zastav v mestu Ljubljana, prepoved javnega poveličevanja vseh totalitarnih režimov ter odpravljajo pomanjkljivosti glede kazenskih določb oziroma višine glob. Daleč največ pozornosti predlagatelji posvečajo spremembi 5. člena zakona, ki pravi, da je himna sedma kitica pesmi Franceta Prešerna Zdravljica na melodijo iz zborovske istoimenske skladbe skladatelja Stanka Premrla. Predlagatelji v zakonsko proceduro vlagajo določilo, ki iz zakona črta sedmo kitico, dodaja pojasnilo, da se ob državnih slovesnostih in praznikih himna, to je Zdravljica z vsemi osmimi kiticami izvaja v celoti, ob drugih priložnostih iz 21. in 22. člena pa se lahko uporablja tudi skrajšana oblika, in sicer druga in sedma kitica. Seveda se ob tem porajajo številna vprašanja, med katerimi ni nepomembno, zakaj tolikšna vnema predlagatelja po spremembi vsebine, ki opredeljuje nacionalne simbole, saj se poslanci Državnega zbora z njimi srečujemo že tretjič od leta 2011. Pa vendar, ob proučitvi posameznih predlogov smo v Poslanski skupini SMC ugotovili, da so predlagatelji zanemarili dejstvo, da je slovenska himna tako skladba Stanka Premrla kot Prešernova sedma kitica Zdravljice. V praksi se Premrlova glasba sliši verjetno bolj pogosto, kot izvedba himne z besedilom. Zato se poslanci SMC strinjamo predvsem s tistimi, ki pravijo, da je himna glasbena stvaritev na izbrano besedo. Ampak seveda zaradi tega ne želimo spreminjati zakonskih določb, kajti ponosni smo na odločitev države Slovenije, da je v ustavo kot slovensko himno zapisala Zdravljico in v zakonu določila, da na glasbo enega najpomembnejših slovenskih skladateljev 20. stoletja prof. Stanka Premrla pojemo znamenito Žive naj vsi narodi. Prešernove verze torej, ki imajo sicer izjemen simbolni naboj, niso pa zato nič bolj in nič manj pomembni od vsebine vseh preostalih, ki skupaj tvorijo izjemno pesniško delo. Dejstvo je, da smo jo peli že pred tem, ko smo jo zapisali v ustavo, in da je sama ustavna določba pravzaprav posledica širokega soglasja o tem, da je Zdravljica naša himna. Poleg navedenih razlogov, s katerimi zavračamo upravičenost razlogov spremembe 5. člena zakona, pa moramo opozoriti še na premnoge nedoslednosti v predlogu. Od tega, da ni jasno, kdaj se mora ali sme peti dve kitici Zdravljice, kako ravnati ob sami glasbeni izvedbi himne, do umanjkanja sestavnega dela zakona, to je zapisa melodije in besedila. Po dveh poskusih spremembe zakona zaradi spremembe določila o himni pa se v tokratnem predlogu predlagatelji lotevajo tudi zahteve po izobešanju zastav v glavnem mestu, ponovno pa tudi določbe o prepovedi javnega poveličevanja totalitarnih režimov in njihovih preteklih ali sedanjih državnih simbolov. V zvezi z obešanjem zastav v Ljubljani se popolnoma strinjamo z mnenjem Vlade, ki pravi, da 14. člen veljavnega zakona dovolj dobro ureja to področje, pojasnila Mestne občine Ljubljana, ki smo ga poslanci prejeli, pa to samo potrjujejo. Kar pa zadeva dodatni 24.a člen, mimogrede, predlagatelji so ga umestili kar v poglavje o himni, pa menimo, da tovrstna določila ne sodijo v omenjeni zakon, da pa kot nadzorni organ v zakon o slovenskih državnih simbolih predlagatelj vnaša še policijo, pa je tudi sicer pomenljivo oziroma kar zaskrbljujoče. Edino čemur bi Poslanska skupina SMC lahko pritrdila predlagatelju, je njihova ugotovitev, da so zastarele določbe o višini denarne kazni za prekrške, saj so v veljavi še zneski v slovenskih tolarjih. Nikakor pa se ne strinjamo s predlaganimi višinami kazni, saj niso v skladu z načelom sorazmernosti med pomenom kršitve ter težo sankcije. V Poslanski skupini SMC Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o grbu, zastavi in himni Republike Slovenije ter slovenski narodni zastavi v celoti zavračamo.
Hvala. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo mag. Branko Grims.
Vsem zbranim prav lep pozdrav v imenu Slovenske demokratske stranke! Mislim, da je bilo prav osvežilno to poslušati v prvih dveh obrazložitvah, in ne dvomim, da bodo ostale s strani vladajoče koalicije približno podobne. Odražajo namreč popolno zmedo vrednot, pa tudi ignoriranje nekaterih očitnih dejstev. In se človek vpraša, kje pravzaprav živimo. In to je tisto pravo vprašanje, na katerega bi danes pravzaprav potrebovali odgovor – kje pravzaprav vi živite, gospe in gospodje?! Ne zanima vas ustava, ne zanima vas, kaj piše Zoran Janković, župan mesta Ljubljane. Imel bi zagotovo veliko za povedati o vrednoti domoljubja. Vrednota domoljubja je tisto, kar bi moralo biti vsaki demokratični družbi samoumevno, kar je na nek način odraz tistega skupnega temelja, ki povezuje vse in vsakogar. In v besedah se tukaj strinjamo vsi: nekdanji predsednik republike, sedanji predsednik republike, člani državnega zbora, vlada, vsi. Do trenutka, ko je treba za to tudi nekaj narediti. Takrat se pa pojavi tisto, čemur se reče, da je zmeraj problem v malih podrobnostih. In potem se zgodi, da predlagamo zakon, v katerem se naredi tisto, kar je v normalnih državah samoumevno, se pričakuje vsak trenutek, da se na ključnih, najbolj vidnih, najbolj reprezentativnih, najbolj značilnih, simbolnih nepremičninah v glavnem mestu obesi državna zastava. Nedavno tega, samo nekaj dni nazaj, je bila seja Odbora za zunanjo politiko, kjer je bil gost na seji vaš zunanji minister in zunanji minister Republike Slovenije, iz vaše koalicije, gospe in gospodje, Karl Erjavec. In sem ga vprašal, kako je s tem v drugih glavnih mestih. In je seveda potrdil tisto, kar vem jaz, kar veste vi, in kar je očitno nemogoče zanikati. Da v vseh normalnih državah se na takih objektih obesi državna zastava. Ker je to simbol, ker je to simbolno dejanje, ker je to dejanje ponosa na tem, da imaš svojo državo, ker je to tudi oblika vzgoje, ker je to izraz veselja. Mnogo je razlogov za izobešanje zastave na tak objekt, kot je grad, ki stoji nad mestom Ljubljana in kjer se vije žal samo ljubljanska zastava. Nič nimam proti. Nihče od nas nima nič proti, samo tam bi zagotovo moral biti prostor tudi za državno zastavo. Ne samo tu in tam, ampak vedno. Noč in dan. Ker je to noč in dan naša domovina. In tisto, česar enostavno ni mogoče razumeti, gospe in gospodje, je pa to, da dobiš, in zato sem rekel, da nekateri – ne vem, kje živite, s strani glavnega mesta, s strani Zorana Jankovića, lahko si pogledate njegov podpis in štampiljko, dopis, v katerem citiram samo ključni stavek, ko pravi: "Grad je spomenik lokalnega pomena." In potem citiram, gospe in gospodje: "Ni razloga, da bi na njem izobešali zastavo Republike Slovenije." Ja, krasno! Prvič se sprašujem, čigav župan je gospod Zoran Janković. On je župan glavnega mesta države Slovenije. On ni samo župan nekega mesta. In ker je to glavno mesto države Slovenije, bi moral pač upoštevati tudi tiste vidike, ki veljajo za državnost. In če on zapiše in se podpiše, da ni razloga za izobešanje države zastave, potem, gospe in gospodje, je skrajni čas, da se to uzakoni z zakonom, da se mu pač pove, v kakšni državi želimo živeti. V državi, kjer bomo vsi, tudi Zoran Janković, veseli, da imamo svojo domovino, da imamo samostojno državo in da bomo z veseljem izobesili in slavili njene simbole, ker je to izraz domoljubja kot ene temeljnih vrednot vsake normalne demokratične države. In oprostite, v vsaki normalni, poudarjam normalni, demokratični državi, bi župan glavnega mesta zagotovo z veseljem zapisal, da bo vedno izobesil državno zastavo na kakšen ključen objekt, ne da bi bilo za to kakorkoli treba spreminjati zakon. Ne pa, da za to ne vidi razloga. Če se to zapiše, oprostite, potem je nekaj s to državo in s tisto osebo, ki to podpiše, z vidika vrednot, hudo, hudo, hudo narobe. In zato je ta zakon nujno potreben. Potem naslednji problem, ki se odpira, ko poslušam razprave ob tem predlogu, je, da se pravi, zakaj bi, saj naša himna je sedma kitica Zdravljice. No, lepo bi bilo, da bi vsaj tisti, ki razpravljajo v Državnem zboru, odprli to modro knjižico, na kateri piše Ustava Republike Slovenije. Potem bi prebrali tudi 6. člen, v katerem eden od odstavkov zelo nedvoumno pove: Himna Republike Slovenije je Zdravica. Ne 7. člen, ne noben člen, ampak je Zdravica, pika. Torej, himna je Zdravica kot celota. In samo naslednji stavek naprej določa uporabo himne, grba in zastave seveda potem določa zakon. Se pravi, zakon ne more biti nad ustavo. Ne more ustave v enem delu razvrednotiti, ne more je izničiti, lahko samo določi neko izjemo. Jasno je, da v vsaki običajni državi imamo dva načina uporabe himne. Torej himno kot celoto, ki je pravilo, in izjemo, da se himna ob dogodkih, ko ni dovolj časa, iz različnih razlogov uporablja tudi v neki skrajšani obliki. To je povsod. Govoriti o tem, da je Zdravica predolga, da bi jo vsaj na osrednjih prireditvah, državnih prireditvah zaigrali v celoti je vesoljna neumnost. Tisti, ki to govori, naj si ogleda dolžino italijanske himne, s ponavljanjem vseh napevov v njej, in potem naj pogleda, kolikokrat na leto jo oni v celoti zaigrajo na osrednjih državnih prireditvah. Bo zelo presenečen, kako zelo zelo dolga je ta pesem. Pa ni edina. Ampak ker je to ravno naša soseda, si velja tudi to ogledati. Ne razumem razloga, zakaj ne bi zaigrali Zdravice kot celote. Nobenega razloga ni za to, da si ne moremo vzeti dve minuti več časa in poslušati Zdravico kot celoto, ki je čudovita pesem, in s tem tudi spoštovati ustavo Republike Slovenije v celoti. Nihče ne predlaga, tudi v tem zakonu ni predloga, da ne bi obstajala tudi skrajšana oblika. Ampak sedaj je izjema postavljena kot edino pravilo. Kar ni prav. In potem to, da se je to naredilo, postavljati kot pravilo, je pa, oprostite, malo nerodno z vidika ustavnopravnih norm, pa tudi z vidika čisto, če se spet vrnemo, vrednote domoljubja. Jaz osebno bi z veseljem rad poslušal Zdravico kot celoto na osrednjih državnih prireditvah. Ni ne predolga, zelo lepa je in zelo lepo jo je poslušati. In se čudim tistim, ki to zavračate v celoti, kot je bilo ravnokar rečeno, kar je mimogrede še v nasprotju z ustavo, ampak to vas najbrž itak ne zanima. Tretji problem, s katerim se srečujemo v Sloveniji, je čaščenje totalitarnih simbolov. In eden od predgovornikov je perfektno to prikazal v svojem nastopu. Če bi ta isti govornik prišel sem in bi začel na vse kriplje razlagati, kako je svastika, kljukasti križ, dvatisočletni simbol sreče in veselja in da zato zasluži posebno mesto in da se ga javno nosi in časti in prezentira, potem bi najbrž naslednji, ki bi šel gor in mu rekel, da je kronani osel, požel huronski aplavz vseh prisotnih. Ampak verjamete ali ne, na vzhodu je v resnici tako. Kljukasti križ je dejansko tam simbol sreče, in tam se pari celo pod njim slikajo, da bi imeli srečo v skupnem življenju, pa veliko otrok in tako naprej. Skratka, nekemu simbolu se pripisujejo povem druge značilnosti, kot jih ima v Evropi, kjer so se pod tem simbolom dogajali najbolj odvratni zločini. Ampak ali veste, kaj je problem? Da drugi najbolj odvratni zločini so se pa dogajali pod rdečo zvezdo in da je moderna združena Evropa nastala ob zrušitvi rdeče zvezde kot simbola berlinskega zidu, na ruševinah katerega je nastala moderna združena Evropa, in konec koncev na ruševinah katerega smo tudi mi postali samostojni in del Evropske unije. In to je bila precej nerodna zadeva. Še bolj nerodna zadeva je pa tista, ki ste jo, zanimivo v kakšnem kontekstu, v bistvu ponižujoče omenili v svojem nagovoru, da je bil to simbol, pod katerim je bila samostojna država Slovenija napadena. Kasetne bombe, to je mimogrede zločin celo po vojaškem mednarodnem pravu, ki ne zastara. Kasetne bombe, ki so letele iz letal JLA po Sloveniji, so bile odmetavane pod znakom rdeče zvezde. Tanki, iz katerih je bil ustreljen civilist, umetnik, zgolj naključen opazovalec dogajanja tam nekje na Štajerskem, so imeli rdečo zvezdo. Tisti tank na Brniku, iz katerega je bil v času premirja iz čiste objestnosti ubit avstrijski novinar s svojim prijateljem, snemalcem, je imel rdečo zvezdo. In če se za nekatere domoljubje začne pod znakom rdeče zvezde in konča pod sliko Che Guevare v Stožicah, oprostite, potem je s takim razumevanjem domoljubja nekaj hudo hudo hudo narobe. To je problem. Navajati pa primer sodbe Evropskega sodišča je popolnoma zgrešeno oziroma namerno zavajanje, kajti če bi prebrali naš predlog zakona, bi v njem lahko prebrali, da dopušča izjeme, ko je dovoljeno nošenje, uporaba teh simbolov na kulturnih prireditvah, recimo na spominskih prireditvah na obdobje druge svetovne vojne, ko je dovoljeno to nošenje in uporaba iz zgodovinskih in drugih razlogov, tam pa ni nobenega problema. To se pravi, da se tak primer, kot ste ga navajali, ob uporabi tega zakona sploh ne more pojaviti. Ne more nastati. Drugo pa je seveda, da ne more potem celotni državni vrh rajati pod rdečo zvezdo in sliko Che Guevare, ob tem ko v celi dvorani na državni prireditvi ni ene same samcate slovenske zastave. To se pa po tem zakonu res ne bi več moglo zgoditi. In verjemite, da je to v razvojnem interesu države Slovenije. In dajmo enkrat razvojni interes tudi postaviti zraven, ne samo vprašanje domoljubja. Kajti v državi, kjer se dogaja, da celoten državni vrh gre rajat pod rdečo zastavo in sliko Che Guevare in prepeva "e viva il comunismo" in Evropa je banda lopovov in ploska temu ves navdušen, tam je seveda tista država obsojena na propad, kajti vsak normalen investitor bo od take države bežal stran. Vsakdo, ki bo iskal poslovnega partnerja, ga bo šel iskat drugam, bo od take države pobegnil, kolikor ga noge nesejo, ker bo štel, da v tej državi ne spoštujejo istih vrednot. Da evropske vrednote tam niso spoštovane, da niso zaščite, da njegovi interesi niso zaščiteni na tak način, kot je to normalno v demokratičnih državah in demokratični Evropi. Če država dovoljuje, da na tak način postaja rdeči eksot, v taki državi vsi slabše živimo. To državo strahovito veliko stane. Ne samo ta trenutek, ampak tudi naslednje rodove, kajti od take države bežijo vsi. Še huje je. Iz take države bežijo vsi, ki so sposobni iti v tujino. Zakaj mislite, da vsi podjetniki uhajajo v tujino? Ker je tukaj popolnoma zmešnjava vrednot, ki niso ustrezno zaščitene ne v sistemu pravosodja, na kar nas vsa Evropa opozarja, in kjer tudi različne druge institucije ne delujejo na evropsko primerljiv način. Bi pa res videl rad tisto evropsko državo, razen Slovenije, kjer bi se v Državnem zboru večina opredelila absolutno negativno in da kategorično zavrača predlog, da bi se spoštovala ustavna norma in bi se njena himna, himna te države, v našem primeru Zdravica, zaigrala v celoti, kjer bi se v Državnem zboru reklo, da se absolutno zavrača to, da bi se na reprezentativnem objektu v glavnem mestu izobesila slovenska državna zastava. Bi rad videl tisto državo, kjer je taka razprava v parlamentu sploh možna in da se reče, da so vsi absolutno proti iz neke koalicije. To je res možno samo v Sloveniji. Ampak to je odraz tega, da je tukaj z vrednotami, z vrednoto domoljubja in žal tudi z vprašanjem našega razvoja nekaj hudo hudo narobe. In to občutimo vsi vsak dan. Tiščanje glave v pesek pa nič ne pomaga. Tak zakon očitno potrebujemo, da nobenemu županu glavnega mesta nikoli ne bo več prišlo na misel, da bi napisal, da ne vidi razloga, da bi na gradu izobesili slovensko državno zastavo vsak dan. Da nikomur ne bi prišlo na misel, ko bi razpravljali v Državnem zboru, da bi se kategorično opredelil proti ustavni normi, ki določa, še enkrat citiram: "Himna Slovenije je Zdravica." To je norma, zapisana v predzadnjem odstavku 6. člena Ustave Republike Slovenije. In vi pravite, da to kategorično zavračate. Potem je nekaj hudo narobe in ta zakon prav zaradi tega toliko bolj potrebujemo. Ne nazadnje ga potrebujemo tudi zaradi razvoja Slovenije, ne nazadnje bi pri tem morda celo veljalo reči, na prvem mestu. Kajti dokler imamo državni vrh, ki se je sposoben usesti pod rdečo zastavo pa sliko Che Guevare in vpiti "e viva il comunismo" in da je Evropa banda lopovov, je treba vedeti, da v taki dvorani, v kateri ni bilo ene same samcate slovenske zastave, tudi ni dejanskega domoljubja, gospe in gospodje. Pa tudi ni tistega razuma, ki bi bil odgovoren do lastne države, do razvoja, do ljudi, kajti od take države vsak tuj investitor pobegne na čim večjo razdaljo. Vsak tujec, ki želi poslovnega partnerja, pobegne na čim večjo razdaljo. In zato na koncu vsi slabše in slabše živimo. In potem se zato samo še zadolžuje in se breme teh neumnosti prelaga na naslednje rodove. Zato to ni samo ideološko vprašanje, ni samo vprašanje vrednot in domoljubja, je tudi temeljno razvojno vprašanje. Zato ta zakon potrebujemo in zato smo ga v SDS tudi predlagali in bomo vsi enotno glasovali za.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavila gospa mag. Jana Jenko.
Hvala za besedo. Vsem skupaj prav lep pozdrav! Pred mano je podal stališče predstavnik Slovenske demokratske stranke gospod Grims. Mahal je z ustavo in 6. členom. No, bom pa še jaz povedala, da v zadnjem stavku 6. člena ustave piše: "Uporabo grba, zastave in himne ureja zakon." Tako v ustavi ni opredeljeno, da je to cela Zdravljica, tako kot vi trdite. To je vedno znova dosežek SDS, da izvzame iz konteksta besedilo, tako kot zdajle, to se dogaja vedno in povsod. Toliko v vednost, samo to povem, ker je res nekajkrat pomahal s to modro knjižico, pa sem morala to povedati in prebrati. Zdaj pa k stališču Poslanske skupine Desus glede Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o grbu, zastavi in himni Republike Slovenije ter o slovenski narodni zastavi. Ponovno imamo pred seboj predlog novele Zakona o grbu, zastavi in himni Republike Slovenije ter o slovenski narodni zastavi. In tako kot noveli, ki sta bili vloženi aprila 2011 in februarja 2014, je tudi tokrat predlog zakona vložila Poslanska skupina SDS. Praktično enak predlog zakona so vložili dvakrat v enem letu, v začetku leta 2014 in ponovno še ob izteku prejšnjega leta. Kot že v prejšnjih predlogih v Poslanski skupini SDS tudi tokrat predlagajo, da se kot himna določi celotna Zdravljica. Tega ustava ne določa, ponovno poudarjam. Zadnji stavek ustave določa, da to ureja poseben zakon. V predlogu, ki smo ga obravnavali na seji marca 2014, so določbam o himni, ki so jih vložili že leta 2011, dodali še določbe o prepovedi totalitarnih simbolov. V Poslanski skupini Desus teh predlogov seveda nismo podprli. V tokratnem predlogu pa je praktično edina novost določba, da se v Ljubljani in na Ljubljanskem gradu ob vseh zastavah lokalne skupnosti vedno razobesi tudi državna zastava. Kadarkoli sem bila jaz na Ljubljanskem gradu, sem tam videla slovensko zastavo. Čeprav se nam zdi že nesmiselno ponavljati, dovolite, da na kratko povem, zakaj smo v Poslanski skupini Desus nasprotovali prejšnjim predlogom in zakaj svojega mnenja do danes nismo spremenili. Sprašujemo pa se, zakaj predlagatelji menite, da bo zakon s praktično enakimi določbami, kot je bil tisti, ki ni bil sprejet pred slabim letom, tokrat sprejet. Predlagatelji se v obrazložitvi novele zakona opirajo na pobudo Borisa Pahorja, enega najuglednejših slovenskih akademikov, pesnikov in pisateljev. Gospod Pahor se je zavzel za dopolnitev himne z vključitvijo druge kitice. Vsa čast gospodu Borisu Pahorju, vendar on ni edini akademik v Sloveniji, in čakam še na izjave o tem drugih za to usposobljenih. Predlagatelji gredo še dlje od tega predloga, saj predlagajo, da zakon določi za himno celotno Zdravljico in da bi se kot himna v skrajšani obliki lahko izvajali le druga in sedma kitica. Pri tem izpostavljajo razlog spoštovanja vrednot domoljubja in narodne zavesti, ki bi bile po njihovem prepričanju izražene šele z besedilom druge kitice, ki pa se po vsebini obrača na slovenski narod. V Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev Slovenije se ponovno sprašujemo, čemu spreminjati več kot 20-letno tradicijo. Predlagatelji odgovarjajo, ker trenutno slovenska himna ne odraža vrednote domoljubja, ki je izjemno pomembna vrednota. O tem, da je vrednota domoljubja izjemno pomembna in jo je treba krepiti, se v Poslanski skupini Desus predlagatelji seveda strinjamo. Vendar tukaj imamo različna mnenja, kaj beseda domoljubje pomeni s strani SDS in ostalih strank. Tukaj je že kar dvajset let nekako različno mnenje in predlagatelji besedo domoljubje uporabljajo za povsem neprimerne zadeve in besedo zlorabljajo. V Poslanski skupini Desus se tudi sprašujemo, ali bomo s spremembo besedila himne dejansko pripomogli h krepitvi vrednote domoljubja. Je res potrebno samo to, da se bo dvignila nacionalna zavest slovenskega naroda? Odgovor je seveda ne. Treba je veliko več, da bomo Slovenci ponosni na svojo državo in pri tem imamo veliko vlogo tudi mi poslanci. Z nekajurno razpravo o spremembi himne ter o prepovedi totalitarnih simbolov tega zagotovo ne bomo dosegli. Za državo, na katero bomo lahko ponosni, se raje potrudimo in poiščimo rešitve za krepitev našega gospodarstva in poskrbimo, da bodo mladi imeli službe in ne bodo razmišljali samo o tem, kako čim prej na delo v tujino ter poskrbimo za naše upokojence, da bodo prejemali pokojnine, ki jim bodo omogočile dostojno življenje. Verjemite mi, da socialno najšibkejši členi naše družbe ne razmišljajo o tem, ali bo himna postala celotna Zdravljica oziroma katere kitice se bodo pele na proslavah, ampak o tem, kako bodo preživeli iz meseca v mesec. Prepričani smo, da sprememba besedila slovenske himne ne bo prispevala k dvigu domoljubja med Slovenci, zato v Poslanski skupini Desus ne podpiramo tega predloga zakona. Predlog zakona na novo opredeljuje, da je vsako javno izražanje idej preko ali s pomočjo totalitarnih simbolov strogo prepovedano in mora biti strogo sankcionirano. Naj v zvezi s tem omenim, da je Evropsko sodišče za človekove pravice v Strasbourgu že razsodilo, da nošenje rdeče zvezde ni kaznivo dejanje, temveč je temeljna človekova svoboščina, zato v Poslanski skupini Desus menimo, da bi s prepovedjo teh simbolov omejili človekovo temeljno pravico do svobode izražanja. Kot sem že povedala, v Poslanski skupini Desus še vedno vztrajamo pri svojem stališču, ki smo ga povedali že pred slabim letom in zato predloga zakona ne bomo podprli. Hvala.
Postopkovno mag. Grims, izvolite.
Hvala še enkrat za besedo. Spoštovani predsednik, jaz predlagam, da zelo ostro opozorite gospo, ki je ravnokar govorila, kajti njene besede v zvezi s pisateljem Borisom Pahorjem so bile blago rečeno nesramne in ponižujoče do borca, ki je 100 let svojega življenja posvetil za slovenstvo, človeka, katerega domoljubje je lahko za zgled vsem generacijam, človeka, ki se ni nikdar bal postaviti za pravice Slovencev, ne proti nasilnežem fašistom, ne proti nikomur drugemu. In tak način izražanja, oprostite, je v sramoto tistemu, ki to stori. Če pa se na to ustrezno ne odreagira v Državnem zboru, pa tudi Državnemu zboru kot celoti. Žal mi je, sam osebno se lahko samo kot poslanec opravičim gospodu Borisu Pahorju, pričakujem pa, da boste to storili tudi vi, gospo pa opomnili, da tovrstnemu skrajnemu primitivizmu ni prostor v tem Državnem zboru.
Vaš proceduralni predlog je torej, da naj opomnim gospo. Gospe ne bom opomnil, ker ste ji navedli neke zadeve, ki – zdaj pa, mislim, da tisto, kar je izrekla, če je bilo, ni bilo mišljeno žaljivo, govorila je o tem, da je eden od akademikov in da se ni vsa akademska skupnost o tej zadevi izrekla, mislim da je govorila s spoštovanjem do gospoda Pahorja, da spoštuje njegovo mnenje, ima pa drugačno mnenje. Zdaj pa druga reč. Namesto tega, da tukaj razpravljamo o celotni zadevi na ta način, da nekdo ne sme reči nekaj nasproti nekoga, ki ima zelo uveljavljeno stališče, bom pa sam govoril z gospodom Pahorjem, da se mu pravzaprav daje v tem kontekstu, se ga skuša zlorabljati in za eno in za drugo stran. Ima jasno stališče, on se zavzema dve kitici Zdravice, in to je vedno govoril, nikoli pa ni govoril o tem, da celotna Zdravica kot takšna, je deloma tudi na tej vaši strani. Jaz mislim, da si poslanka zato, kar je povedala v imenu poslanske skupine, ne zasluži opomina in zaradi tega ji opomina vsekakor ne bom izrekel, bom pa pri samem gospodu Pahorju preveril, če ga je razprava v Državnem zboru kakorkoli užalila in v tem primeru se mu bom sam osebno opravičil. Nadaljujemo z razpravo. [[oglašanje iz dvorane]] Proceduralno – na kaj? [[oglašanje iz dvorane]] Postopkovno sem vprašal – na kaj? Rekli ste name. Name ni postopkovnega. Želite še enkrat postopkovno? Prosim, najprej obrazložite, na kaj je postopkovno.
Spoštovani gospod predsednik, jaz predlagam zdaj tudi vam, da zagotovite polno spoštovanje ustave Republike Slovenije v Državnem zboru, tudi ko gre za vas samega. Če v ustavi namreč piše, da je himna Republike Slovenije Zdravica, potem je to treba tudi točno tako razumeti. In da samo zakon lahko dovoli izjeme, lahko predpiše način uporabe, o čemer sem govoril prej. Himna Slovenije pa je Zdravica kot celota. [[oglašanje iz dvorane]] To je norma, ki velja za vse. Velja tudi za predsednika Državnega zbora in velja tudi za tistega, ki mi zdaj nekulturno skače v besedo – a ne, gospod Möderndorfer? In lepo bi bilo [[…]]
Počakajte, prosim, da pove do konca.
[[…]]kadar govorimo v Državnem zboru, da vsaj osnove razumevanja ustave in da vsaj tisto, kar v ustavi piše, tudi vsi v svojih razpravah upoštevamo. In to bi bil moj postopkovni predlog. [[oglašanje iz dvorane]]
Tisto, kar ste vi imeli za postopkovno, je bilo pravzaprav zloraba postopkovnega za nepostopkovne namene, torej za vsebinsko razpravo. Da imamo različna mnenja o tem vprašanju, je dejstvo, drugače ne bi o njem razpravljali. Ugotavljam, da ste zlorabili postopkovno vprašanje in pri prvem naslednjem takšnem poskusu vam bom izrekel opomin in potem tako naprej kot sledi po poslovniku. Nadaljujemo z razpravo in ne dovolim vam več postopkovnega pri tej točki. Najprej bomo dokončali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin in potem bomo nadaljevali s predstavitvijo stališč posameznih poslancev in tudi drugim ne bom dovolil postopkovnega, da bi vam ugovarjali. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov in v njenem imenu gospa Andreja Katič.
Hvala, spoštovani predsednik. Predstavniki Vlade, kolegice in kolegi lepo pozdravljeni! Socialni demokrati Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o grbu, zastavi in himni Republike Slovenije ter o slovenski narodni zastavi, ki so ga ponovno v zakonodajni postopek vložili poslanci in poslanke Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, ne bomo podprli. Glede na večkratne poskuse Slovenske demokratske stranke, da se spremeni ta zakon, predvsem takrat ko so v opoziciji, ocenjujemo, da gre le za provokacijo in odpiranje tem, ki delijo. Pravzaprav gre le za ideološko diskusijo, ki ne bo rešila nobenega problema. Slovenska demokratska stranka si je, ko je nazadnje vodila vlado, brez zakonske podlage in brez kakršnegakoli širšega konsenza dovolila preganjati prapore s proslav. Prav tako so si privoščili zlorabo in na državni proslavi zaigrali, zapeli kot himno štiri kitice Prešernove Zdravljice. Pa še kaj bi se našlo. Naj pojasnimo in še enkrat ponovimo, zakaj tega predloga zakona Socialni demokrati tudi v tretje ne bomo podprli. Ko govorimo o himni se ta predlog dotika treh ravni. Ali lahko govorim prosim?
Tišina, prosim.
Ko govorimo o himni, se te predlog dotika treh ravni. Prvič, himna na ravni simbola, drugič, himna na pravni ravni in tretjič, razmerja med himno in Prešernovo Zdravljico. V Ustavi Republike Slovenije je himna omenjena v uvodnem poglavju Splošne določbe in skupaj z zastavo in grbom predstavlja simbol slovenske države. Osnovna značilnost vsakega simbola je njegova trajnost, kajti ravno s svojo nesprejemljivostjo se lahko zakorenini kot simbol skupnosti, ki je splošno sprejemljiv in zato njegovo pojavnost sprejemamo kot samoumevno. Himna sproža posameznikovo poistovetenje z državo, utrjuje posameznikovo državljansko zavest, spodbuja čustveno razmerje posameznika do skupnosti, ki ji pripada, in prav zato mora biti sleherni poseg v spreminjanje himne kot simbola temeljito premišljen in splošno sprejemljiv, ne pa vsakokrat ideološko motiviran in enostransko vsiljen. Prvič se je naša himna tukaj v Državnem zboru spontano zapela 27. 9. 1989, dvakrat je bila zapisana v ustavo – v ustavo prejšnjega sistema in kasneje v našo novo ustavo, dvakrat pa je bila tudi uzakonjena v zakonu. Ob preteklih mnenjskih vprašanjih, ali naj se himna, zastava ali grb zamenjajo, je večina temu nasprotovala. Prepričani smo, da je tako tudi danes. Vendar vprašanje ostaja. Zakaj danes spreminjati himno, na katero smo pravzaprav ponosni? Je nekorektno in nedostojno, da jo predlagatelji želite postaviti pod vprašaj verodostojnosti. Z njo smo se poistovetili. To je naša himna, himna z veliko začetnico. Večina državljank in državljanov jo pozna, jo zna zapeti, deklamirati. To je pomembno za zavest o pripadnosti državi. Ni utemeljenih razlogov, da bi jo menjali ali spreminjali. Predlagatelj sprememb in dopolnitev zakona trdi, da je veljavni zakon v neskladju z ustavo Republike Slovenije. Svojo trditev opira na četrti odstavek 6. člena Ustave Republike Slovenije, navajam: "Himna Slovenije je Zdravljica." In to je konec navedka. Socialni demokrati smo prepričani, da veljavni zakon ni v nasprotju z ustavo. Trditev predlagatelja je oprta samo na citirani odstavek, ne upošteva pa petega odstavka tega istega člena ustave, ki se glasi, navajam: "Uporabo grba, zastave in himne ureja zakon." In zakon jasno določa, navajam: "Himna je sedma kitica pesmi Franceta Prešerna Zdravljica, na melodijo iz zborovske istoimenske skladbe skladatelja Stanka Premrla." Himna in njena izvedba imata torej ustrezno veljavno zakonsko podlago. Trditev o neustavnosti pa je izključno le sprenevedanje in zavajanje predlagatelja zakona. S predlaganimi spremembami zakona se želi razširiti himno na celotno besedilo Prešernove Zdravljice, pa je pri tem treba opozoriti tudi na obseg. Upoštevati moramo posebne zahteve, ki so povezane s samim izvajanjem himne. Kako bodo ljudje spremljali izvajanje osemkitične himne, če bo ta trajala 6 minut ali več? S tem himna zagotovo izgublja svoj pomen. Predlog se tudi ne dotika razmerja med instrumentalno in vokalno izvedbo himne. Kar pa zadeva instrumentalno izvedbo himne, kdo pa ve, kateri tekst, katera kitica je mišljena, če je himna samo v instrumentalni izvedbi osemkrat. V instrumentalno-vokalni izvedbi pa bi bilo treba dopolniti tudi 4. člen veljavnega zakona, ker sta besedilo in zapis melodije himne sestavni del zakona, in ne verjamemo, da je predlagatelj to spregledal. Še posebej zato, ker smo prav na to v preteklosti že opozorili v stališču Poslanske skupine Socialnih demokratov. Ponovno pa naj navedemo strokovno mnenje Akademije za glasbo, navajam: "Glasbeni tekst Premrlove Zdravljice kot himne v instrumentalni priredbi se izvaja samo enkrat." Prekinjam navedek in nadaljujem navedek: "Himno namreč v največji meri okarakterizira glasba in po njej je tudi najbolj razpoznavna, poleg tega pa se instrumentalno največ izvaja." Socialni demokrati se strinjamo s tistimi, ki pravijo, naj bo himna čim krajša, da sedma kitica zgoščeno zajema vse bistvene elemente in vsebuje v prisotnosti svojega širokega svetovljanstva tudi intimno človeško ter skupnostno narodnostno komponento. Menimo tudi, da se veličina himne ne izraža z dolžino oziroma z obsegom pesmi ali skladbe, ampak z vsebino in z glasbo. Sprašujem se tudi, kakšno sporočilo dajejo predlagatelji, ki želijo problematizirati njeno sedanjo vsebino, torej vsebino sedme kitice kot nedostojno, nezadostno in pomanjkljivo. Čeprav je bila pred 25 leti ob splošni podpori slovenskega naroda z velikim političnim in tudi siceršnjim konsenzom v tej obliki uzakonjena. Naj iz devete knjige Enciklopedije Slovenije iz leta 1995 ponovno navedemo nekaj misli avtorja gesla France Prešeren akademika profesorja doktorja Borisa Paternuja, to so samo odlomki: "Vrh Prešernove politične poezije je Zdravljica. Njena vodilna misel, radikalna zahteva po svobodi slovenskega naroda izhaja iz humanistične vizije enakopravnosti in prijateljskega sožitja vseh narodov ter pravice vsakega do samostojnosti. V ozadju so ideje francoske revolucije o enakosti, svobodi in bratstvu, prilagojene temeljnim političnim potrebam Slovencev ob pomladi narodov in v zvezi z njihovo osamosvojitvijo." Že ob sprejetju zakona o himni je bilo poudarjeno, da zakonodajalec z izbiro besedila himne iz Prešernove Zdravljice ni hotel okrniti drugih rab te celotne Prešernove pesmi. Zato ponavljam navedek iz obrazložitve zakona: "Če bi se s prvo kitico začenjali tako slovenska napitnica kot slovenska himna, bi to povzročalo težave organom kazenskega pregona. Ko bi se v primerih žaljivega načina petja te pesmi ne moglo zanesljivo ugotoviti, ali je nekdo prepeval slovensko himno ali slovensko napitnico. Po drugi strani pa bi ljudje na prireditvah prihajali v zadrego, ko bi se slovenska zborovska in koncertna pesem z osmimi kiticami začenjala tako kot slovenska himna, in se ne bi dalo takoj ugotoviti, v kakšen namen se igra. Ne nazadnje, če bi podprli takšen predlog, bi na drugi strani posegli tudi Prešernovo Zdravljico kot umetnino in njeno samostojno življenje, kar je za nas nesprejemljivo. Če strnem vse tri ravni in iz njih izpeljem mnenje Poslanske skupine Socialnih demokratov, predloga Slovenske demokratske stranke, ki posega v obseg in način izvedbe himne Republike Slovenije, Poslanska skupina Socialnih demokratov ne bo podprla. Toliko o himni. Vsebina predlaganega 24.a člena se nanaša na prepoved uporabe simbolov in javnem poveličevanju njihovih predstavnikov. Gre za enako besedilo, z enim majhnim popravkom, kot je bilo že predlagano v preteklosti. V stališču Poslanske skupine Socialnih demokratov se ponovno sprašujemo, kaj še posebej pomeni drugi odstavek te določbe v povezavi z drugimi. Mar to pomeni, da na partizanskih proslavah ne bo več dovoljeno zaigrati himne, da na počastitvi spomina padlim borcem za našo svobodo ne bo več dovoljeno uporabiti slovenske zastave, da ob zahvali borcem, da lahko danes uporabljamo slovenski jezik, recitiramo in pojemo slovenske pesmi, ne bo dovoljeno uporabiti grba, ker bo na partizanskih praporih zvezda, rdeča zvezda. Partizansko gibanje je bilo patriotsko gibanje in je bil enkraten dogodek v zgodovini in v zgodovini evropskih narodov. Obstoj slovenskega partizanskega gibanja je nekaj, kar bi nas moralo navdajati s ponosom in spoštovanjem. In na teh proslavah, ker bo uporabljena zvezda, državnih simbolov naj ne bi bilo dovoljeno uporabljati? Na nekih drugih proslavah, neke druge vojaške formacije, ki ni uporabljala zvezde, ker ni bila partizanska, bo pa dovoljeno uporabljati državne simbole? Ali je morda predlagatelj zakona tisti in edini v tej državi, ki lahko pove, kaj je totalitarno, kaj so zgodovinska dejstva, kateri simboli so dovoljeni in kateri niso dovoljeni, komu so dovoljeni in komu ne, kdo lahko spreminja zgodovinska dejstva z retuširanjem slik, izbrisom zvezd na kapah vojakov in kdo tega ne sme početi? Bo kdo od resnicoljubnih predlagateljev danes obsodil potvarjanje zgodovinskih dejstev, ki so se zgodila prejšnji mesec v Kočevski Reki, ko so se na kapah vojakov Teritorialne obrambe izbrisale rdeče zvezde, ki so jih nosili leta 1990? Mislim, da ne bo junaka med predlagatelji, ki bi si to upal storiti. Verjamem pa, da bomo na drugi strani v njihovih razpravah poslušali o domoljubju, o totalitarizmih, o vseh oblikah zlorab v bivši skupni državi in bivšega političnega sistema na sploh. Povem še enkrat. Socialni demokrati ne pristajamo na potvarjanje zgodovinskih dejstev. Nam je pa žal, da se moramo vedno znova v državnem zboru prerekati o temah, ki nas delijo, o katerih imamo različne poglede. Pa vendar, ve se ,kdo znova in znova to prinaša na dnevne reda sej državnega zbora. Ve se pa tudi, da bomo Socialni demokrati vsakokrat znova jasno povedali svoje stališče tudi o teh temah. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo nasprotovali Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o grbu, zastavi in himni Republike Slovenije ter o slovenski narodni zastavi. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica in v njenem imenu Violeta Tomić.
Hvala za besedo. Tovarišice in tovariši in vsi vi, ki ste gospodje in gospe! V tej hiši že spet govorimo o predlogu in predlogih, ki ne služijo ničemur drugemu kot poizkusu nabiranja dnevno političnih koristi za Slovensko demokratsko stranko. V SDS zopet vlagate praktično identičen predlog, ki je bil v preteklosti že večkrat zavrnjen. Lepo vas prosim, saj vas niti ni notri! Kar se pravne argumentacije tiče, ni kaj dodati mnenju Vlade. Je pa treba dodati kakšno besedo o SDS-ovem trkanju po prsih z domoljubjem oziroma, bolje rečeno, nacionalizmom. Sedma kitica Zdravljice naj bi bila preveč internacionalistična in naj bi s tega vidika ne bila primerljiva s himnami drugih držav. Predlagatelji si očitno želijo himno z več narodnega samopoveličevanja in nacionalnega šovinizma. Dejansko pa smo lahko ponosni na vrednote, ki jih sporoča ravno ta sedma kitica. Izraža namreč mednarodno solidarnost, hrepenenje po mirnem sobivanju narodov in tudi vseh Slovanov in drugačni prihodnosti. In to so vrednote, o katerih je sanjal tudi naš veliki Prešeren. In verjemite mi, predlagatelji, France Prešeren bi danes nosil rdečo zvezdo, če vam je všeč ali ne. Ob globalnem trpljenju, ki ga od Ukrajine do Sirije in Iraka povzročajo vojne v službi zahodnega imperializma, so to vrednote, ki morajo na mednarodni ravni postati dejanska praksa. Zato smo lahko ponosni, da se s temi besedami Slovenija predstavlja v svetu in se ne zapira v svojo provincialnost in zaplankanost. Kaj je to domoljubje, ki ga po mnenju predlagateljev tako primanjkuje v himni in drugod? Je to mogoče popolna servilnost in lakajstvo do bruseljskih tehnokratov? So to zaveze o privatizaciji in strah pred izgubo kredibilnosti v tujini? Ali je domoljubje popolna predaja monetarne in fiskalne suverenosti Evropski uniji ali priklanjanje nemški kanclerki Angeli Merkel takoj po izvolitvi, skorajda kot novodobno romanje v Canosso? Tisti, ki se danes imajo za največje in najbolj goreče domoljube, so z najbolj ostrimi varčevalnimi ukrepi žrtvovali pravice in standard večine prebivalk in prebivalcev Slovenije. Poleg tega bi Slovenska demokratska stranka spet prepovedala tako imenovane totalitarne simbole. Namen je jasen – znebiti se rdeče zvezde. Znebiti se simbola vseh antifašističnih in osvobodilnih bojev, v katerih so borke in borci dajali svoja življenja v upanju na drugačno prihodnost. Znebiti se rdeče zvezde, ki jo s ponosom nosi tudi Združena levica. Ni nenavadno, da skrajna desničarska trobila pozivajo k ustavni prepovedi koalicije Združena levica. Potvarjanje zgodovinskih dejstev jim ni tuje. Prav pred kratkim so na proslavi desnega združenja za vrednote slovenske osamosvojitve rdečo zvezdo celo retuširali s fotografije prvega postroja Slovenske vojske. Zanima me, ali boste retuširali tudi freske v preddverju Državnega zbora. Tam je cel kup zastav s srpom in kladivom in z rdečo zvezdo. Izenačevanje tako imenovanih totalitarizmov je strategija, ki se jo na evropski ravni že nekaj časa poslužuje skrajna desnica in ima jasne politične namene – demonizirati in zaustaviti vse leve alternative, ki želimo končati prevlado velike neoliberalne koalicije levo- in desnosredinskih strank. Že leta 2008 je Evropsko sodišče za človekove pravice pritrdilo politikom madžarske delavske stranke, da rdeča zvezda ne simbolizira tako imenovanih totalitarnih režimov. Predlagatelji, ki se poleg domoljubja tako radi sklicujejo na svojo evropsko držo, to sodbo, ki jim ni všeč, gladko ignorirajo. Prav predlagatelji zakonodajnih sprememb so tisti, ki vztrajno želijo izničiti veliki zgodovinski dosežek, ki ga predstavlja narodnoosvobodilni boj. Načrtno želijo spreminjati zgodovino in relativizirati osnovna dejstva o drugi svetovni vojni. Posledica tega diskurza so vandalski napadi na obeležja z rdečo zvezdo in na drugi strani postavljanje spomenikov sodelavcem nacifašističnega okupatorja. Zanimivo je, da o predlaganem zakonu skrajne desnice razpravljamo ravno danes, na svetovni dan žrtev holokavsta. Rdeča zvezda je osvobodila koncentracijska taborišča. In zanimivo je, da med govorom predsednika Državnega zbora predstavnikov skrajne desnice ni bilo v dvorani. Kaj nam s tem sporočajo? Rdeča zvezda je poseben ponos tudi za Primorce, ki so trpeli pod italijanskim fašizmom. Hkrati pa je simbol, ki povezuje Zvezo združenj borcev za vrednote NBO. V Zvezi borcev, ki ohranja vrednote in duha narodnoosvobodilnega boja, ki v današnji politični in ekonomski situaciji v Evropi postajajo vedno bolj aktualne, so v času Janševe vlade prekinili financiranje in zmanjšali pravice veteranov ter žrtev vojnega nasilja, prapore pa so pregnali z državnih proslav. Hkrati pa so leta 2008 ustanovili tako imenovani Urad za narodno spravo. Lepo vas prosim, kje smo danes s to spravo, saj so ti za svoje delovanje porabili kar 2,7 milijonov evrov davkoplačevalskega denarja. Seveda gospod, kar odkimavajte. Združena levica bo zahtevala prepoved tega urada, ki očitno samo razdružuje ljudi in porablja denar. Rdeča zvezda je simbol narodnoosvobodilnega boja in boja za narodov obstanek. Gospod Grims tudi ne ve, da je Evropa nastala na vrednotah antifašističnega boja. 9. Maj, praznik Evrope, je praznik zmage nad fašizmom. Tudi marsikaj bi mu povedala, pa ga očitno ne zanima. V Združeni levici si želimo, da bi domoljubje postalo vprašanje dobrobiti vseh prebivalcev in prebivalk Slovenije. Možnost dostojnega dela za pošteno plačilo, pokojnin, ki omogočajo dostojanstveno starost in priložnost za izpolnitev potencialov mladih. To so vprašanja, ki jim moramo posvetiti čas in pozornost. Zgodovina pa naj ostane zgodovina in naj bo naš opomnik, kar naj se ne bi nikoli več zgodilo. Odločno pa nasprotujemo potvarjanju zgodovinskih dejstev in blatenju simbolov, ki predstavljajo upanje in upor proti tujim zavojevalcem in domačim gospodarjem. Hvala lepa.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov bo predstavil gospod Jernej Vrtovec.
Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovana gospa podpredsednica! Meni je malce nerodno biti zadnji razpravljavec v tako vroči razpravi, popolnoma brezpredmetni razpravi. Ko je kolega prišel v Državni zbor je dejal: "Ali je toplo?" Sem dejal: "Ne, vroče, ampak popolnoma brez zveze je vroče, ker se kregamo oziroma na videz dajemo nek razdor v državnem zboru, ki to sploh ni." Kregamo se popolnoma o banalnih stvareh in iz vseh razprav jaz do zdaj osebno nisem zaznal kanček konstruktivnosti k temu, da bi se le pogovorili ali pa dobili eno primerno rešitev, kar se tiče sprememb in dopolnitev omenjenega zakona. Pa bi za uvod samo eno stvar dejal, ker nisem zaznal nobenih elementov domoljubja. Kakšna je razlika med domoljubjem in nacionalizmom? Temeljna razlika. Na eni strani imamo nacionalizem, ki je v svojem bistvu delovanja nastrojen proti drugim, medtem ko pa domoljubje spodbuja sam narod. In v tem primeru, recimo zakon, ki ga predlagajo kolegice in kolegi Slovenske demokratske stranke, govori o domoljubju in ne o nacionalizmu. Torej naj napovem, da bo Poslanska skupina Nove Slovenije predlog zakona podprla. Državni simboli, zastava, grb in himna posredujejo prepoznavnost neke države. Izbrani so na osnovi zgodovinskih dejstev ali pa so porojeni iz ljudskega izročila in tradicije ter kažejo na pripadnost narodu. S svojo sporočilno vrednostjo vzbujajo narodu samozavestno pripadnost državi, svetu pa predstavljajo posebnost in enkratnost države, naroda in ljudi. Prav iz teh razlogov je določitev državnih simbolov povzdignjena v najvišji pravni akt posamične države. Tako je tudi v Republiki Sloveniji. 6. člen Ustave Republike Slovenije definira grb, zastavo in himno Republike Slovenije in jasno piše: himna je Zdravljica. Z Zakonom o grbu, zastavi in himni in o slovenski narodni zastavi je določena uporaba državnih simbolov. Tako je glede himne določeno, da predstavlja besedilo sedma kitica Prešernove Zdravljice na besedilo in napev Stanka Premrla. Kot smo že uvodoma poudarili, mora himna s svojo sporočilno vrednostjo vzbujati narodno pripadnost državi, torej domoljubje, nikakršen nacionalizem, kar smo lahko tudi v prejšnjih razpravah slišali. Besedilo celotno Zdravljice je naš največji pesnik Prešern spisal kot hvalnico domovini in njenim prebivalcem. Zgolj sedma kitica Zdravljice pa tudi po prepričanju krščanskih demokratov premalo poudarja pripadnost slovenskemu narodu in je zato razmišljanje o noveliranju zakona o grbu, zastavi in himni in o slovenski narodni zastavi popolnoma na mestu. Na ta problem je, kot smo že večkrat slišali, tudi opozoril slavni slovenski pisatelj iz zamejstva, ki smo ga Slovenci zares začeli ceniti šele v zadnjih letih, gospod Boris Pahor. Poudaril je, citiram: "V slovenski himni ni omenjenih Slovencev." To je navedel kot dokaz, da Slovenci sebe ne cenimo. Poudaril je, da gre pri himni za pomembno vprašanje slovenske narodne zavesti, za naraven in pozitiven občutek pripadnosti nekemu narodu, ki mora biti v himni posebej poudarjen. Borisu Pahorju gre torej pritrditi. Sedma kitica Prešernove Zdravljice res ne omenja slovenskega naroda ali slovenstva, zato je predlog, da za slovensko himno razglasita druga in sedma kitica Prešernove Zdravljice, ki se glasi: Komú narpred veselo zdravljico, bratje, čmň zapét'? Bog našo nam deželo, Bog živi ves slovenski svet, brate vse, kar nas je, sinov sloveče matere, povsem na mestu. Ali kdo v tej dvorani temu nasprotuje? Ali je kaj s tem narobe? Je kaj napačno? Jaz osebno mislim, da tukaj gospod Boris Pahor povsem utemeljeno predlaga, da gremo v to spremembo. Slovenska himna vsekakor mora omenjati slovenski narod in slovenstvo. Krščanski demokrati zato Predlog sprememb in dopolnitev Zakona o grbi, zastavi in himni podpiramo v delu, ki določa, da je slovenska himna druga in sedma kitica Zdravljice. Glede predloga, da bi se ob državnih slovesnostih in prazniki Zdravljica izvajala v celoti, torej vseh sedem kitic, pa bi predlagali še določen razmislek, vendar ne iz ideoloških, pač pa iz povsem praktičnih razlogov. Izvajanje vseh sedmih kitic je res predolgo in pogosto težko izvedljivo. Državne slovesnosti se namreč opravljajo pogosto na prostem v različnih vremenskih razmerah in v različnih izvedbah. Po opravljeni razpravi v tej prvi obravnavi in tudi v nadaljevanju postopka bo torej še priložnost, da se zakonsko besedilo v tej smeri morebiti dopolni ali pa spremeni. Za konec pa še glede totalitarnih simbolov. Namreč novela zakona prinaša tudi prepoved poveličevanja vseh totalitarnih simbolov komunizma, nacizma, nacionalsocializma, vseh totalitarnih simbolov. In ob tem naj povem eno anekdoto z Goriške. Na eni strani hriba, z italijanske strani so zmerjali Slovence komunisti, komunisti, komunisti. Na drugi strani smo jih mi zmerjali fašisti, fašisti, fašisti. In v dolini, veste, kaj je odmevalo? Isti. Isti je odmevalo. Ali je tukaj kakšen problem, da te iste obsodimo? Jaz tega problema ne vidim. Zaradi tega bomo to spremembo v Novi Sloveniji podprli. Sedaj Violete Tomić več ni v dvorani. Ona je govorila [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] A ja, ste prišli. Se opravičujem. Jaz, gospa Violeta Tomić, vas spoštujem kot žensko, kot mater, kot odlično in izvrstno igralko in vas zelo cenim. Ampak dajte tudi vi ceniti, ceniti ljudi, ki so pod tem simbolom, ki ga nosite na majici, trpeli. Pa ne zaradi njih, ampak tudi zaradi vašega notranjega miru. Bo lažje. Na sploh bo lažje, če bomo Slovenke in Slovenci živeli bolj v miru in spravljeni. Hvala.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima predlagatelj gospod Tomaž Lisec.
Hvala podpredsednica. Najprej mi dovolite, da se odzovem predvsem na mnenje Vlade, pokomentiram nekaj stališč poslanskih skupin in pa tudi pismo ljubljanskega župana. In če bo treba, da glede na to, da je bila kar vroča predstavitev stališč poslanskih skupin, pa morda za tiste, ki predvsem govorite, pa verjetno niste niti prebrali zakona, mislim, da je to bila vsaj polovica uvodničarjev, točno povemo, kaj piše v zakonu, ne pa kar nekaj pavšalnih zadev. Prvo, na kar bi želel opozoriti, je, da smo v prvi obravnavi in mislim, da je mnenje Vlade na določenih segmentih dokaj realno in tudi napotuje, kaj vse je morda še treba dodelati. Ampak spoštovani, imamo drugo obravnavo na matičnem delovnem telesu, imamo drugo obravnavo v Državnem zboru, če bo treba imamo tudi tretjo obravnavo. Skratka, vse se da, če je volja. Ampak saj vemo, da volje ni tudi še iz enega razloga. Kadar je predlagatelj SDS oziroma včasih tudi Poslanska skupina Nove Slovenije, volje ni. Da malo pokomentiram. Ustava. Himna Slovenije je Zdravljica. Se vsi strinjamo. Potem pa piše, da uporabo grba, zastave in himne ureja zakon. Mi danes ne pridemo z idejo o novi zastavi, čeprav strokovna in laična javnost govori, da bi morali spremeniti zastavo, ker smo preveč jugoslovanski, ker smo preveč slovaški, ker smo ne vem kakšni, da bi morala biti druge barve in vse ostalo. Ne spreminjamo grba. Pa smo ena izmed redkih držav, ki imamo zelo poseben sistem grba, ki ga nima nobena druga država glede njegove uvedbe z različnimi krogi. Niti ne spreminjamo himne. Samo sledimo ustavi, kjer piše, da je himna Slovenije Zdravljica, njeno uporabo pa ureja zakon. In tisto, kar bomo v zakonu naredili, uredili ali spremenili, tako bo. In zaenkrat je pač tako, da je v zakonu v veljavi sedma kitica. In če bi dodali, da se na posameznih proslavah oziroma državnih proslavah zapoje, zrecitira oziroma kakorkoli izvede celotna himna, Zdravljica, ne bi šli v nasprotje z ustavo, sledili bi ustavi. Če pa v našemu predlogu v tisti skrajšani verziji sledimo tudi gospodu Borisu Pahorju in imamo drugo in sedmo kitico, z ničemer ne povozimo ustavo, kar smo od določenih ljudi slišali. Potem naprej glede himne Vlada zapiše:" Takšni ustavni običaji se v praksi izoblikujejo skozi določen čas in ob določenem družbenem soglasju." Če prav razumem, leta 2115 bo zastava morala biti še vedno takšna, grb še vedno takšen in himna še vedno takšna. Jaz mislim, da bi morali v končno določbo tega zakona napisati: tega zakona se nikoli več ne spreminja. Ravno zato so zakoni, da se jih lahko predlaga in se jih lahko ob volji v Državnem zboru tudi spreminja. Potem Vlada pravi:" Državna himna je tako po mnenju Vlade z ustavo že določena. Je določena: himna Slovenije je Zdravljica. Ne prvi, ne drugi, ne tretja, ne četrta, ne peta, ne šesta, ne sedma, ne osma kitica. Zdravljica. Podrobno pa urejamo z zakonom, in to smo hoteli predlagatelji, jaz osebno kot predlagatelj v stališču poslanske skupine nekajkrat povedati, ampak očitno pademo na neplodna tla. Še več. Vlada napiše: "Zakon ne omogoča različnih variant izvajanja himne." Dosedanji zakon. Pred nami pa je predlog novega zakona, kjer lahko diskutiramo o tem. Potem Vlada meni, da bi bilo treba pri morebitnem spreminjanju 5. člena zakona nujno upoštevati različno možnost izvajanja himne. Zato pa imamo drugo in tretjo obravnavo predloga zakona. Če so kje kakšne malenkosti, jih lahko uskladimo oziroma uredimo. Tudi primer, kako ravnati, ko se himna izvaja smo z glasbili. Bomo pač v drugi obravnavi, če bo dovolj soglasje, tudi ta amandma pripravili. Oziroma sprašujem drugače: če pride Poslanska skupina SDS z zakonom, s tem predlogom in s temi vašimi pripombami s strani Vlade, ali ga boste podprli? Ne boste ga, ker boste vedno našli nekaj drugega, kako pa ta zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Nikoli ne bo primeren čas za nadaljnjo obravnavo, ker smo v napačnem letu, ker smo pod napačno vlado, ker smo ne vem kaj in kako. Vedno bo nekaj napačno. Potem Vlada zapiše: "Vlada meni, da je 3. člen predloga zakona nesistemski in ne sodi v ta zakon." Govorimo pa o zakonu, ki pravi: "Prepovedno je javno poveličevanje totalitarnih režimov, še posebej pa fašizma, nacizma oziroma nacionalsocializma in komunizma ter javna uporaba njihovih preteklih ali sedanjih državnih simbolov in javno poveličevanje njihovih predstavnikov." Sprašujem Vlado, v katerem zakonu pa naj to uredimo? Sedaj veljavni zakon določa, da glede nadzora tega zakona skrbi organ tržne inšpekcije. Kaj naj damo naslednjič? Ne vem, damo organ sanitarne inšpekcije, požarne inšpekcije, če pravite, da policija ne sme ukrepati. Povejte, spoštovana vlada, v kateri zakon naj damo da damo prepoved poveličevanja vseh totalitarnih simbolov in ne samo zvezde. Že prejšnjič, ko smo zakon predlagali, smo rekli, da ni samo zvezda problematična, ker tudi zvezda ni vedno problematična. In danes sem na srečo samo enkrat slišal neko pivovarsko znamko, ki tudi uporablja zvezdo, prejšnjič mi je kolegica, ki ni več v državnem zboru, mislim, da vsaj 20-krat navrgla ta pivovarski proizvod. Skratka, spoštovana vlada, zanima me kam, v kateri zakon naj damo prepoved poveličevanja totalitarnih režimov. Potem v nadaljevanju Vlada odgovarja, da drugi odstavek 14. člena veljavnega zakona določa, da je zastava lahko izobešena za označevanje poslopij in tako naprej. Zato pa predlagamo spremembo zakona, ki ji ljubljanski župan nasprotuje. Se opravičujem vsem starejšim, ampak nimam, sicer na Twitterju je bilo kar nekaj ljudi, ki so me opozorili, da naj bi v prejšnjem sistemu pa vedno na Ljubljanskem gradu plapolala jugoslovanska zastava, jaz priznam, tega ne vem, sem malo mlajše generacije, me pa zanima to dejstvo. Če ni, gospod Jani Möderndorfer, strokovnjak, pravi, da ni. Prav, ampak lahko damo v zakon, da bi to veljalo. In neko mnenje župana glavnega mesta, ki reče, da po njegovem pač pa ni ravno neke potrebe po zakonskem urejanju [[…]]Če Državni zbor sklene, da je potreba po zakonskem urejanju, lahko to naredimo. Še vedno imamo Zakon o glavnem mestu. In če pogledamo vsa glavna mesta in njihove glavne kulturne znamenitosti po Evropi, kdo ima tudi nacionalno državo? Povejte mi primer, kdo je nima. Vsi jo imajo po mojih podatkih, kar sem pogledal gradove po teh evropskih mestih. Skratka, vse se da, če je volja. Ampak kot rečeno, očitno volje ni. In glede mnenja Vlade, ki ugotavlja, da se nekatere spodnje meje kazni izvršujejo tudi na 18-kratnik. Spoštovani, zakon je star skoraj 20 let in mi imamo še vedno kazni v tolarjih, kar dobesedno pomeni: delajte se norca iz totalitarnih simbolov, lahko mahate z zvezdo, lahko mahate s fašističnimi simboli, nacističnimi, nihče vam nič ne more, ker niti kazni nismo bili sposobni v evre spremeniti. In potem še Vlada napiše, da gre za preostre in nerazumne kazni. Tukaj bom dal na stran poslance iz Poslanske skupine Mira Cerarja. Poglejmo zakon o vinu, pa zakon o gozdovih, kjer je en minister prejšnje vlade, ki je tudi minister v tej vladi, predlagal, da ne bom rekel nerazumne – nenormalne kazni. Samo poglejte, pred sabo imam kazni pri zakonu o vinu, kakšne so globe. Čisto nič drugačne, kot so v tem predlogu zakona. Če se nek majhen vinogradnik zmoti pri nalepki, tudi do 28 tisoč evrov kazni za pravno osebo. Pa ko smo mi predlagali zakon, da te kazni znižamo, je bil rompompom – kaj se pa vi v SDS greste, kazni so popolnoma življenjske! A ko mi v drugem zakonu, v tem, ki ga imamo danes pred seboj, rečemo, da je treba kaznovati neko posmehovanje našemu domoljubnemu sistemu in reči, da je dovolj te uporabe izven izobraževalnih, medijskih, kulturnih in muzejskih delovanj, je pa – ne, kazni so prevelike. Dovolite, da kot predlagatelj še glede določenih stališč poslanskih skupin. Očitno ima večina problem, kaj je druga, kaj pa je sedma kitica. In kar naenkrat vsi pravijo, kako je druga kitica problematična, sedma kitica pa je, bom rekel po domače, to je to. Jaz razumem tiste bolj na oni strani, da imajo probleme z drugo kitico, ker dvakrat je notri zapisana beseda bog. Celo notri je napisano Bog živi ves slovenski svet. Če piše "ves slovenski svet", ne vem, kje je gospod Jani Möderndorfer našel slovanskost? Slovence omenjamo. "Bog živi ves slovenski svet … sinov sloveče matere". Baje, da je v uvodu Zdravljice bilo "slovenske matere", pa so v tistih časih rekli, to je pa preveč slovenska, da mora biti "sloveče". In kar naenkrat vsi najdejo, kako je pa sedma kitica poveličevanje, kot je rekla ena izmed tistih, ki so predstavljali stališče, da pa je prava državljanska zavest v sedmi kitici. Nič od nič ni o slovenstvu, o slovenski zavednosti, o domoljubju v sedmi kitici. "Žive naj vsi narodi …" in tako naprej, da ne bom bral, ker upam, da vsi vemo, o čem ta kitica govori. O slovenstvu nič. Potem ste govorili, zakaj smo spet prišli s tem zakonom. Zato, ker smo upali, da morda pa vsaj deloma po različnem sestavu tega državnega zbora bo pa predvsem največja vladna stranka v tej svoji težnji po evropskosti, pa morda tudi na tem področju sledila svojim besedam, ki pa jih očitno na znajo udejanjiti v praksi. Piše, da zlorabljamo domoljubje. Ne moremo ga zlorabljati, ker v zakonu nimamo prepovedi poveličevanja totalitarnih simbolov omenjene, razen da tržna inšpekcija to dela. In še enkrat, predvsem kolegici iz Poslanske skupin SD, ki pravi, da hočemo zamenjati simbole. Ne, samo želimo, da na državnih proslavah se izvede cela Zdravljica v skladu z ustavo, kjer pa ni to možno, pa dve kitici. Zadnji primer, vsi vemo, kdo je zmagal na svetovnem prvenstvu, naš Mariborčan, dve kitici so zaigrali. Ali je bilo to neustavno? Na vseh športnih prireditvah, kar sem jih jaz zasledoval in so naši športniki zmagali, so dve kitici zaigrali. In mi se sedaj tu prepiramo, ali je bila dvakrat sedma ali ni bila dvakrat sedma. Če bi z lahkoto sledili Borisu Pahorju in rekli, da najprej druga, mi Slovenci, potem pa sedma, da lahko tudi z vsemi ostalimi narodi sodelujemo. Glede stališča Združene levice pa je škoda besed. Njihovo izzivanje jemljem pač v njihovi maniri. Mi je pa zanimivo, kako oni poveličujejo zvezdo, ne govorijo pa o ostalih totalitarnih simbolih. Ko pa beremo njihov program, pa vemo, komu je podoben izpred 2. svetovne vojne. Toliko za začetek. Predlagam pa, resnično, da se izognemo ideološkim temam, da vsi tisti, ki bi razpravljali, pogledate določbe zakona in poveste, kje so problematične, kje niso problematične. In še enkrat, minister, določena vprašanja, ki ste jih odprli, lahko popravimo tekom druge in tretje obravnave. Še enkrat vas sprašujem: če ne v ta zakon, kam prepoved poveličevanja vseh totalitarnih simbolov? Hvala.
Besedo ima minister za javno upravo gospod Boris Koprivnikar.
Hvala za besedo, predsednik. Če dovolite, bi se odzval samo na nekaj navedb, ki so bile tukaj povedane. Mogoče najprej glede ustavnosti Zdravljice. Glede na to, da je bilo več sklicevanj na način, da zakon mora slediti ustavi in da tukaj mogoče prihaja do določenih neskladnosti. Sam jih v tem ne vidim, ker ustava določa, da je himna Zdravljica in da se to podrobneje uredi v zakonu. In točno tako je danes tudi urejeno. Tukaj to sklicevanje na zasledovanje ustave mislim, da tukaj ni predmetno, ker je v celoti sinhrono. Glede izobešanja zastave, mogoče kako natančno jo zakonsko predpisati, če mi dovolite, še eno mnenje. Zastavo je dovoljeno izobesiti. Določene je, kje in kdaj se mora izobesiti. Tukaj se nekako spet spuščamo v tisto smer, da je treba vse natančno predpisati, pa čeprav v praksi že v redu deluje. Ampak opozoril bi na to, da stvari, ki v praksi dobro delujejo in so v okvirih zakona, če zasledujemo načelo, da mora biti vse samo predpisano in se izvaja samo to, kar je predpisano, potem nekako zasledujemo načelo, ki smo mu bili v preteklosti žal že večkrat tudi priča, da je dovoljeno vse, kar ni izrecno prepovedano, in da se izvaja samo to, kar je izrecno zapovedano. To enostavno v praksi ne gre in s takim načelom ne bomo dejansko prišli pri urejanju teh skupnih problemov daleč, ker velika večina življenja, posla, delovanja se vsekakor dogaja, ne da bi jo zakon podrobno urejal. Tista zadeva v načelu predlagatelja, ki me posebej skrbi, je opredeljevanje do totalitarnih simbolov. Ne gre za to, da ne bi sam in tudi politično zavračal totalitarne ideje, vendar gre za eno temeljno vprašanje. Če mi zakonsko prepovemo uporabo totalitarnih simbolov, je vprašanje, kaj so totalitarni simboli. In ko govorimo o problemu urejanja, tistega nesistemskega urejanja sankcioniranja uporabe totalitarnih simbolov, ni vprašanje, ali to nadzira tržna inšpekcija ali nek drug nadzorni organ. Vprašanje je, na osnovi česa, kdo bo določil, kaj je totalitarno, kaj ni, kaj se preganja in sankcionira in kaj ne. Ravno to togo opredeljevanje do nekih posameznih simbolov, ki jih različne skupine, različni ljudje različno razumejo in različno sprejemajo, ravno tako togo opredeljevanje, kaj je sprejemljivo in kaj absolutno nesprejemljivo, je ravno značilnost nedemokratičnih režimov. Ta usmeritev nas dejansko skrbi, ker bo potem nekdo moral določiti za naše državljane, kaj mi smatramo, kaj nek zakonodajalec smatra, kdo bo povedal, kaj je to totalitarno. To je enostransko opredeljevanje, in to menimo, da ne sodi v demokratično družbo. In če želite tudi pravno podlago za to ne nazadnje omenjena je bila sodba Evropskega sodišča, ki se je prav v tem primeru zelo jasno tudi opredelila, da gre za nedopusten poseg v svobodo človeka po lastnem izražanju. Mogoče še toliko glede diskusije in zavračanja možnosti predlaganja spremembe zakona. Poglejte, zakon ste predlagali, da se spremeni. V Državnem zboru ga obravnavamo, torej ta možnost vsekakor obstaja in je ne zavračamo. Zato danes tudi ta predlog zakona obravnavamo. Pomisleke pa imam seveda do tega, da zakon obravnavamo večkrat v podobni sestavi, če ne identični, in da opravljamo diskusijo, ki je bila že izvedena. Ne gre za zavračanje diskusije. Prav v njej danes sodelujem. Gre za to, da ponavljamo diskusijo, do katere smo se že opredelili, in ne pričakujem, da bo ta ponovna diskusija na ponovnih izhodiščih na ponovno že opredeljenih temah prinesla neko drugačno kvalitetno razpravo, kot je bila do sedaj. Če mi dovolite še samo glede popravkov v drugi in tretji fazi sprejemanja zakona, mogoče kasneje na odborih. Težko je sprejeti, da se zakon odpre v načelih uporabe nacionalnih simbolov, da se odpre v takih zelo poglobljenih temah, potem bi pa na odborih reševali samo še nekatere malenkosti, kot je recimo način nadzora. Zakon, kot je bil predlagan, odpira neke zelo poglobljene teme in menimo, da če bi bil odprt v tehničnem smislu, se pravi popravki valute ali višine kazni, je to možno na tak način razpravljati, težko pa je razpravljati na nivoju odborov v naslednjih fazah v zakonu, ki je odprl neka temeljna izhodišča, za katere je potreben en širok politični pa tudi družbeni konsenz.
Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Besedo ima gospod Benedikt Kopmajer, Desus. Pripravi naj se gospod Jožef Horvat, Nova Slovenija.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani minister, kolegice in kolegi! Kaj, za vraga, se mora zgoditi, da se spreminjajo državni simboli? Nastanek nove države? Razumem. Kaj pa se je zgodilo ali se dogaja po 25 letih, da določeni simboli ne ustrezajo več in bi jih morali modificirati? V današnjih obrazložitvah in izvajanjih kolegic in kolegov k Predlogu za spremembe in dopolnitve Zakona o grbu, zastavi in himni Republike Slovenije je veliko govora o domoljubju. Domoljubja se ne predpiše na recept. Ga imaš ali ga nimaš, ga hočeš imeti ali ne. V kraju, od koder prihajam, bom spet ponovil, s Koroške, že vseh 25 let izražamo domoljubje skupaj, in to mislim Društvo generala Maistra, pripadniki Društva Franja Malgaja – ne bom podrobno govoril, kdo so ti možje in kaj so naredili za Koroško – predstavniki Zveze borcev za vrednote narodnoosvobodilnega boja, Združenja veteranov, Društva Sever, Združenja slovenskih častnikov. Skupaj obeležujemo dogodke iz prve svetovne vojne, druge svetovne vojne, slovenske osamosvojitvene vojne. Nastopajo praporščaki vseh organizacij in društev, nastopajo učenci šol, prebivalci vseh političnih opcij. Ja, prav ste slišali. Ne bom govoril, ker ne uporabljam besed "vaši" in "naši", zato sem rekel, vseh političnih opcij. Mi na terenu to zmoremo. Tudi koroški Slovenci onstran meje so zmogli, da skupaj z nekdanjimi ideološkimi nasprotniki, ki so heimadienst, kot je znano, obeležujejo dogodke, ki so se odvijali na njihovih tleh. Ali jim je to kdo predpisal? Pri nas se, mimogrede, še vedno sprašujemo, kdo je razstrelil spomenik v Velikovcu, kdo je to naročil in kdo je za to vedel. Ampak oni so se že združili in skupaj polagajo vence na ta spomenik. Zato pustite ljudem, da se sami odločamo, kako in s kom bomo praznovali in obeleževali dogodke iz naše skupne zgodovine in spoštovali določbe do sedaj veljavnega zakona v naše skupno dobro. Zato bom z vsemi tudi v bodoče sodeloval. Pa mi povejte sedaj, ali sem zato večji ali manjši domoljub. Mimogrede, živel, šolal in delal sem pod rdečo zvezdo, če temu lahko tako rečemo. Sodeloval sem v manevrski strukturi narodne zaščite leta 1990, v slovenski osamosvojitveni vojni leta 1991 in se teh dogodkov in udeležbe v teh institucijah sploh ne sramujem. Hvala.
Besedo ima gospod Jožef Horvat, Nova Slovenija. Pripravi naj se dr. Dragan Matić, SMC.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, gospa ministrica, drage kolegice in kolegi! Začel bom s tem, kar je dobro v tej razpravi. In dobro je to, da o naših državnih simbolih, o zastavi, o grbu, o himni, razpravljamo stoje, saj na ta način kažemo neko spoštovanje do naših državnih simbolov. Dobro je tudi to, da ta razprava odpira različna vprašanja, kot na primer, kaj nam pomeni domovina, ali smo ponosni na svoje korenine in identiteto, ali se zavedamo, da tudi sami soustvarjamo stanje v naši državi, ali smo dovolj korajžni ali smo dovolj ponosni na to, kar je našega, tradicionalno slovenskega, in da to znamo tudi braniti, da se te naše dobre slovenske lastnosti in tradicija in kultura in jezik enostavno ne stopijo v velikem talilnem evropskem loncu. To se mi zdi, da je zelo pomembno. Ne sramujmo se države in domovine. Tudi sam, kot je kolega Kopmajer povedal, sem ponosen, da sem bil udeležen v vojni za Slovenijo. Seveda na slovenski strani, kar 17 dni. Sem ponosen na to in upam, prepričan sem, mnogi, moja družina, sorodniki in tako naprej. Platon je že davno pred nami zapisal, da se človek ne rodi sam in za sebe, ampak tudi za svojo domovino. Najbrž je s tem želel povedati, da imamo odgovornost za domovino, da ne čakamo samo, kaj nam ta domovina oziroma država da tudi na krožnik, ampak najprej da vprašamo sami sebe, čisto po kennedyjevsko, kaj lahko najprej mi naredimo za to domovino, za to državo. Ja, slovenska himna je bila uzakonjena 29. 3. 1990, in to je Prešernova Zdravljica. Res je, da je bilo veliko razprav, tudi danes, ali je dovolj samo sedma kitica ali ne bi vgradili še vsaj druge oziroma zapeli kar cele. In ko govorim o petju slovenske himne, potem se najprej kar sami vprašajmo, kolikokrat na državnih proslavah, občinskih proslavah in drugih prireditvah, ko zbor zapoje slovensko himno, kolikokrat povzamemo mi. So neke države, so neki narodi, kjer pojejo vsi udeleženci. Mislim, da bi bilo zelo dobro, da bi to morda učili najprej mi v naših družinah naše otroke, da bi znali zapeti ali pa vsaj zrecitirati celotno Prešernovo Zdravljico. In še nekaj. Da bi ob slovenskih državnih praznikih na naše domove izobesili slovenske zastave. Jaz to prakticiram od osamosvojitve naprej. Kakšen se mi je kdaj pa kdaj tudi smejal, morda tudi še sedaj, ampak vedno manj je teh. Vedno več je pa teh, ki to za menoj ponavljajo in vsaj stotim, morda dvestotim sem tudi slovenske zastave že tudi razdelil, jasno, brezplačno. Kdajkoli boste potrebovali kakšno zastavico za na suknjič ali bluzo, pri meni v moji pisarni se vedno najde prgišče takšnih zastavic. Ko govorimo o totalitarnih simbolih, o simbolih, ki simbolizirajo totalitarne sisteme, potem se je tukaj treba spomniti na resolucijo Evropskega parlamenta o evropski zavesti in totalitarizmu. 2. 4. 2009 je bila ta resolucija sprejeta. Gotovo tudi na podlagi te resolucije je Ustavno sodišče Republike Slovenije na predlog Mlade Slovenije, podmladka Nove Slovenije, zahtevalo, da se Titova ulica v Ljubljani zbriše, torej da se izbriše ime Titova ulica. Še nekaj in s tem zaključujem. Ko govorim o vzgoji, seveda najprej v družini, to je naša dolžnost, dolžnost staršev, potem pa šole, nedavno sem poslušal gospoda Huberta Požarnika, enega od ustanoviteljev Demosa, pred kratkim je Demos praznoval 25-letnico ustanovitve, in poglejte, gospod Hubert Požarnik je med drugim povedal žalostno resnico, In to je na nek način tudi izpraševanje vesti za zakonodajno vejo oblasti. Povedal je naslednje, da je spraševal Državno izpitno komisijo, zakaj v vseh teh poosamosvojitvenih letih v Sloveniji niti enega maturitetnega vprašanja še ni bilo iz poglavja slovenskega osamosvajanja. Niti enega vprašanja. Kot da se sami iz sebe delamo norca. In tega drugače res ne moreš razumeti. Potem so mu zgodovinarji odgovorili, da potrebujejo najmanj četrt stoletja, torej 25 let, da osvetlijo dogajanja in da bi potem baje naj bili pravi zgodovinski učbeniki napisani in potem bodo morda tudi maturitetna vprašanja s področja te naše svetle zgodovine, se pravi slovenskega osamosvajanja. Me prav zanima, letošnja matura bo torej potekala 25 let po ustanovitvi Demosa, to je bil 4. december 1989, in me prav zanima, če bo kakšno maturitetno vprašanje s tega področja. Hvala lepa.
Besedo ima dr. Dragan Matić, SMC. Pripravi naj se gospod Matjaž Han, SD.
Hvala za besedo. Spoštovani gospod predsednik, spoštovani kolegice in kolegi! Obravnava današnje tematike bi morda bila utemeljena, ko bi se pisalo leto 1992 ali 1993 in ko bi veljalo, da po osamosvojitvi določamo naše države simbole. Danes pa je tovrstna razprava nekoliko nenavadna. Simbole imamo že več kot 20 let, športniki z državnim grbom na prsih uspešno tekmujejo za našo državo, prejemajo odličja pod zastavo, ko poslušajo državno himno. Ob državni slovesnostih se vsi simboli uporabljajo, na njih smo se navadili in jih spoštujemo take, kot jih imamo. Niti ni videti, da bi bilo ljudstvo nejevoljno, ker na primer ne more peti dveh kitic himne, namesto ene oziroma, da bi rado protestiralo, ker ne stoji kake štiri minute dlje na proslavah, da bi dvakrat poslušalo isto melodijo. Tovrstne novosti bi rad uvajal nekdo, ki bi očitno tudi časovno in vsebinsko rad kolesje zgodovine obrnil nazaj. Morda zato, ker se mu zdi, da je zamudil priložnost postaviti neke drugačne okvire oziroma ustroj, kot jo ta družba oziroma država danes imata. Ni namreč ravno v navadi, da bi resne države svoje simbole spreminjale brez nekih tektonskih političnih sprememb. In te na srečo danes še niso na vidiku. Utemeljenost sprejemanja te novelo se razlaga s potrebo po krepitvi domoljubja, ki naj bi prevelo množice prav z dodatnim normiranjem oziroma izboljšavo simbolov. Menim, da ti poskusi niso pravi. Domoljubje je čustvo, ki se ne spodbuja tako, da vedno znova izmišljaš izboljšave simbolov. Domoljubje se porodi, ko ljudje začutijo, da država, v kateri živijo, ni le seštevek zakonov, davkov, birokratskih ovir in zdolgočasenih birokratov oziroma zmuzljivih politikov, pač pa je domovina v pravem smislu besede. Domovina, ki ne pozna in ne nagrajuje samo uspešnih športnikov, poslovnežev, ljudi na položajih in tistih, ki so uspeli v življenju ali se tako ali drugače znašli. Domovina je mati vsem svojim otrokom, tudi onim, ki so šibki, ki so klecnili v današnjem krutem boju za preživetje, gotovo ne po svoji krivdi. Prava domovina nikogar od svojih ne pušča za seboj, ubogega podpre, da se postavi na noge, uspešnemu ustvarja pogoje, da je še bolj uspešen. Za tako domovino, ki bo temeljila na ustavnih načelih pravne in socialne države, se zavzemamo v Stranki Mira Cerarja. Verjamemo, da je to prava pot, pot pravičnosti in solidarnosti v naši družbi, po kateri bomo prišli do razmer, ko bo domoljubje na bistveno višji stopnji, kot je danes. O predlaganih členih ne bom na dolgo razpravljal. Če se na kratko dotaknem samo enega, ki ga predlog novele predpisuje, to je 2. člen, ki želi ukazati Mestni občini Ljubljani, da mora obesiti državno zastavo povsod, kjer je prisotna ljubljanska. Zlasti pa, da se obesi državna zastava na Ljubljanskem gradu. Poudariti je treba, da MOL že zdaj v skladu z zakonom, povsod kjer je to mogoče, poleg občinske obeša državno zastavo, tudi pred Ljubljanskim gradom je na drogovih poleg občinske na prvem mestu obešena državna zastava. Veljavni zakon v 14. členu določa, da je zastava lahko izobešena za označevanje poslopij, v katerih so sedeži ministrstev ali drugih državnih organov in organov lokalne skupnosti. Poudarek je na – lahko, ni pa obvezno. Zdaj naj bi to spremenili v obvezo za mestno občino, kar se zdi nekoliko dvolično, saj državne institucije, kot so na primer ministrstva, te obveznosti nimajo in je tudi z novelo ne bi dobili. Očitno pa je nekdo res željan tega, da bi prav z vrha stolpa Ljubljanskega gradu vedno vihrala državna zastava. Mimogrede, tam je nameščena ob praznikih in obiskih tujih državnikov. Ni povsem jasno, zakaj jo nekdo želi vedno tam videti. Ko boste odhajali iz te stavbe, se obrnite in poglejte kvišku – na strehi parlamenta ni državne zastave. Niti je ni na strehi palače predsednika države oziroma vlade. So pa državne zastave na drogovih pred temi poslopji. Kot že rečeno, prav tako je državna zastava obešena na drogu pred Ljubljanskim gradom poleg občinske. Vsekakor pa mislim, da razprava v zvezi z zakonsko novelo na temo državnih simbolov v današnjih razmerah ni prioritetna in bi lahko porabljeni čas namenili za bolj pereče tematike. Hvala.
Besedo ima gospod Matjaž Han, SD. Pripravi naj se gospa Eva Irgl, SDS.
Hvala lepa. Najprej naj povem, da smo danes 25 let po osamosvojitvi Slovenije, pred sabo pa imamo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o grbu, zastavi in himni Republike Slovenije ter o slovenski narodni zastavi. Moram reči, da je to zelo zanimivo in inovativno s strani predlagatelja. Mislim, da smo edina država v Evropi in svetu, ki se v času finančne krize, v času, ko je ljudem res težko, pogovarjamo o sicer pomembnih zadevah, ne pa o zadevah, ki bi spremenile finančne tokove ali pa doprinesle k boljšemu življenju ljudi. Če se želimo o takšnih stvareh pogovarjati, jih spreminjati, je eno pravilo – to se dogovarjamo in počnemo s konsenzom. To mora biti širši konsenz, širši dogovor in res neko zgodovinsko dejstvo, zakaj to spreminjamo. Ker pa mi je približno jasno predlagateljevo stališče in njegova bolečina, da njihovi ideali niso bili na pravi strani dolgo let nazaj, bi zdaj radi z nekimi zakoni, nekimi členi in tako naprej te zadeve spreminjali. Meni, Matjažu Hanu, bo zvezda zmeraj simbol upora, mi bo zvezda zmeraj simbol tistih hrabrih ljudi, ki so nam, mladim generacijam, izborili to samostojno Slovenijo. Meni bo zmeraj v ponos, da poznam veterane vojne za Slovenijo, ki so meni, moji družini izborili to, da imamo danes Slovenijo. In pri tem me nobena ideologija, nobena stranka ne bo prepričala, da je bilo to drugače. Če želimo vsi skupaj, da bodo ljudje spoštovali simbole, da bodo ljudje spoštovali zastavo, da bodo ljudje spoštovali državo, se moramo, dragi moji iz SDS, izogniti takim razpravam v Državnem zboru, ker čustva politikov delujejo, nabiranje političnih pik in nabiranje naših zaveznikov, in ne izbirajo trenutka. Za razliko od nekaterih na tisti strani, ki nam očitate zvezdo, partizanski boj in tako naprej, moram reči, da sem jaz na to ponosen. In jaz za razliko od mojega kolega iz SDS, gospoda Lisca, nimam nobene težave z bogom pa s cerkvijo. Velikokrat grem v cerkev, kadar so prazniki, kadar me gospod župnik povabi, ker spoštujem vero, ker spoštujem ljudi, ki hodijo v cerkev, in sem tudi njihov predstavnik v Državnem zboru. Za razliko od vas, ker moram reči, da malokaterega vidim na kakšnem partizanskem obeležju, na obeležju kakšnega dogodka, ki je zaznamoval našo zgodovino. In ko bomo to, gospe in gospodje, spremenili, potem bo v tej državi bistveno lažje. In takšni izgovori, da himna ni v skladu z ustavo, to je brez zveze! Gospe in gospodje, vse je v skladu z ustavo, vse je z zakonom zapisano. Takšni poskusi, kot se jih greste vi danes, ne bodo zvišali domoljubja v Sloveniji. Domoljubje bomo zvišali, če bomo politiki v prvi vrsti dostojni in dostojanstveni. Za razliko od nekaterih se mi, Socialni demokrati, trudimo, da je temu tako. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Eva Irgl, SDS. Pripravi naj se gospa Ljudmila Novak, Nova Slovenija.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! V Slovenski demokratski stranki vrednoto domoljubja postavljamo kot temeljno vrednoto svojega programa. Seveda si je ne moremo lastiti, ampak lahko pa rečem, da v tem družbenopolitičnem prostoru obstajajo tudi civilne organizacije, ki veliko naredijo za domoljubje, za to, da se domoljubje krepi in da se ohranja. In ne nazadnje prav grb, zastava in himna so tisti simboli, ki najbolj izpričujejo neko domoljubno vrednoto vsakega naroda. Prihajam iz Vipavske doline, natančneje iz Vipave in tam nekaj kilometrov stran je vasica Podnanos. Naj jo mimogrede omenim, da v Podnanosu so recimo leta 1962 snemali znanji slovenski film Tistega lepega dne. In nekaj let nazaj so Podnanosci to uprizorili na tistih prizoriščih v Podnanosu, kjer se je odvijal ta film. In moram reči, da so mnogi ljudje si to prišli pogledat in bilo je fantastično. Tako da vse pohvale še enkrat tem, ki so to pripravili. Ampak v tej vasici, v Podnanosu se je rodil še nekdo, ki je izjemnega pomena za slovenski narod, za slovensko kulturo. To je bil Stanko Premrl. Stanko Premrl je bil tisti, ki je uglasbil himno – Zdravljico. Bil je duhovnik, bil je velik cerkveni skladatelj, ki je veliko pripomogel k razvoju slovenske cerkvene glasbe. In kot že rečeno, bil je tudi tisti, ki je uglasbil slovensko Zdravljico. Prav danes sem dobila v svoj poštni predal vabilo na otvoritev razstave Zdravljica 1844–2014, kajti ravno letos obeležujemo 110. obletnico uglasbitve himne in 50-letnico smrti skladatelja Stanka Premrla. Vsekakor gre za izjemno pomembno obeležitev in verjamem, da bomo poslanke in poslanci delali čim več na tem, da bo slovenska Zdravljica vedno, če tako lahko rečem, v našem srcu. Ne samo takrat ko športniki zmagujejo, ko jo slišimo, ampak vedno in povsod. Ustava Republike Slovenije v svojem 6. členu kot himno določa celotno Zdravljico. To smo že prej povedali. Celotno Zdravljico. Gospod Boris Pahor, izjemen Slovenec, ki je veliko pripomogel k dodatni identiteti, tudi kulturni, slovenskega naroda, je dejal, da poleg sedme kitice, ne samo da bi bilo dobro, ampak bi bilo prav, da se izvaja tudi druga kitica himne Zdravljica. In seveda se tukaj upravičeno postavlja vprašanje, zakaj imajo vedno stranke levice takšen problem, da bi se izvajala, če že ne v celoti himna, kot predlaga ustava Republike Slovenije, pa vsaj še z drugo kitico, in sedmo kitico. In ne glede na to, kaj je prej kolega Han povedal, lahko rečem, da je razlog izključno en sam. In to je, da si je France Prešeren kot naš največji pesnik drznil večkrat v Zdravljici zapisati besedo "bog". Ne glede na to, kaj boste v nadaljevanju rekli, je to res. In to lahko utemeljim še dodatno. V prejšnjem mandatu, ko je bil predsednik Državnega zbora gospod Janko Veber, smo imeli državno proslavo, kjer je nastopal med drugim tudi pevski zbor Konservatorija za glasbo in balet v Ljubljani pod vodstvom Ambroža Čopija iz Nove Gorice. Gre za odličnega, res odličnega dirigenta. In ta zbor je želel izvajati skladbo Očenaš hlapca Jerneja. Ivan Cankar je tisti, ki je napisal Očenaš hlapca Jerneja. Ampak predsednik Državnega zbora je prepovedal, da se izvaja ta skladba, pa čeprav prihaja ravno iz stranke Socialnih demokratov, ki se borijo za socialne pravice – ali bi se vsaj morali. Kajti tisti, ki poznamo to pesem, potem vemo, o čem govori. Govori ravno o tem, o boju za socialne pravice. O boju, da tisti, ki pošteno delajo, si zaslužijo tudi pošteno plačilo. Ampak predsednik Državnega zbora se je odločil, da te pesmi ne bo. In tukaj lahko pohvalim držo dirigenta, ki se je uprl temu in je dejal: "Potem pa ne bomo nobene druge pesmi dodatno izvajali." Ker oprostite, to se je zgodilo, kot da bi bili v neki drugi državi in zato nakazujem, da je mentaliteta še vedno v prejšnjem režimu nekje. Vsi poznate zloglasni 133. člen Kazenskega zakonika in veste, kaj pravi, o prejšnji državi seveda. Zapiral je ljudi, če so povedali resnico na glas ali pa samo kakšen kritični stavek o tedanji oblasti. In tukaj se vzorci ponavljajo, in to je problem. Ampak zakaj se je nekdanji predsednik Državnega zbora takrat odločil, da ne bo te pesmi? Ne zaradi socialnih elementov. Morda jih celo ni poznal, lahko rečem, morda sploh ne pozna tega. Tudi to je možnost. Svetovalci so mu pa zagotovo napačno svetovali. Ampak on se je odločil, da tega ne bo zaradi tega, ker Očenaš preveč spominja na krščanstvo. Tako kot je takrat ob tem dogodku povedal tudi nekdanji nadškof Anton Stres. Očenaš pač preveč spominja na krščanstvo. Čeprav tudi ta prostor izhaja ravno iz judovsko-krščanske tradicije. Ampak to je problem, ker nismo pretrgali s sistemom, ki je očitno v teh glavah še kako prisoten. In to je velik problem. Jaz bom zakon o grbu, o himni in o zastavi podprla. Hvala.
Besedo ima gospa Ljudmila Novak, Nova Slovenija. Pripravi naj se gospa Erika Dekleva, SMC.
Spoštovani gospod predsednik, kolegice in kolegi, spoštovana gospa ministrica in minister, lepo pozdravljeni! Tudi sama sem bila na prireditvi, na kateri je naš veliki pisatelj Boris Pahor izpostavil nepopolnost naše himne, če tako rečem, ker ne uporabljamo tudi druge kitice. In takrat sem se tudi sama zavedla, da pravzaprav bi bilo res lepo, ko bi združili drugo in sedmo kitico. Zakaj? Druga govori o Slovencih, o nas, o naši deželi, sedma ima mednarodne razsežnosti. Obe sta lepi, vse so lepe, in se mi zdi, da bi ta povezava res izražala neko celoto. Seveda vem, zakaj pač ta kitica za nekatere ni sprejemljiva. Zato, ker se v njej pojavlja dvakrat beseda "bog". Ker se še vedno ne znamo normalno pogovarjati o tej temi. Ker še vedno nočemo priznavati, da je pač naš prostor, slovenstvo, zelo povezan z vero, z bogom, s krščanstvom itn. Tudi nekaj je zanimivo. Stanko Premrl, skladatelj, duhovnik, učitelj, avtor glasbe za himno, je stric narodnega heroja Janka Premrla Vojka, ki je bil brat Rade Premrl Pahor, torej od Pahorjeve žene. Narodni heroj, nečak Stanka Premrla, skladatelja, in brat Pahorjeve žene. In poglejte, Stanko Premrl – duhovnik, skladatelj, verjetno Janko Premrl – partizan, ni bil bistveno drugače vzgojen, ampak verjetno da tudi v tem smislu. In tudi to bomo morali priznati vsi skupaj, da je večina partizanov pravzaprav bila takrat kristjanov, katoličanov, saj drugih je pravzaprav bilo zelo malo. In ko se bomo normalno o tem pogovarjali, o naši zgodovini, preteklosti, o veri, o kulturi, o tem, da smo sicer različni, da imamo tudi različne poglede, lahko na vero, lahko na zgodovino, na narodnoosvobodilni boj, revolucijo in tako naprej, ko se bomo o tem pogovarjali bolj sproščeno, s spoštovanjem, razumevanjem in tudi s priznavanjem, da je pač nekaj bilo dobro in nekaj je bilo tudi slabo in nekaj nedopustno, takrat bomo največ naredili tudi za sedanje rodove, za resnico in za slovenstvo. Mene žalosti, da se o naših najsvetejših državnih simbolih, kot so himna, grb in zastava, tukaj kregamo na takšen način. Morali bi se pogovarjati o tem, kako bomo pogosteje izobešali zastavo, kako bomo vzgajali naše otroke in mlade, da bodo imeli to državo raje, kaj bomo naredili, da nam bo bolje šlo, kako bomo pogosteje oziroma kako bomo razlagali vse te naše simbole, kaj pomenijo. To bi morala biti glavna tema naših debat. In vse simbole lahko tudi zlorabljamo. Zlorablja se lahko zvezda, zlorablja se lahko križ in zlorablja se lahko tudi državni zbor za različne manipulacije, obtoževanja, sprevrženo govorjenje in tako naprej. Jaz si želim, da bi bilo tega čim manj. Na ta način bomo tudi dvigovali ugled Državnega zbora in tudi ugled naše države. Nedavno je bilo prav tukaj, tudi gospod predsednik je bil prisoten, v organizaciji Zveze prijateljev mladine srečanje mladih iz osnovnih in srednjih šol, kjer so izpostavili, da pogrešajo državljansko vzgojo v srednji šoli. To so rekli mladi sami. To so rekli, da v osnovni šoli je, medtem ko v srednji, ko bi lahko začeli bolj resno o tem debatirati, se pripravljati tudi kot volivci, kot odgovorni državljani, pa tega manjka. Zato bo Nova Slovenija danes vložila predlog za razpravo v Odboru za izobraževanje na to temo, predlog, da bi tudi v srednjih šolah uvedli državljansko vzgojo. Poglejte, vsi imamo probleme, ker se mladi ne udeležujejo volitev, ker jim ni čisto jasno, kaj pomeni demokracija, demokratični sistem, velikokrat tudi odraslim ne, zato je prav, da je to čas priprave na odgovorno državljanstvo. Zato si želim, da bi v tem duhu pogosteje razpravljali, kaj lahko naredimo, da bomo vsi skupaj bolj ponosni na našo državo, bolj odgovorni in da bomo te vrednote prenašali tudi na mlade rodove. Kot sem že prej dejala, bi pa druga kitica in sedma kitica skupaj res bili tisto, kar izraža ponos do naše države, do našega jezika, našega naroda, in hkrati to mednarodno razsežnost.
Besedo ima gospa Erika Dekleva, SMC, pripravi naj se gospod Franc Jurša, Desus.
Hvala za besedo. Spoštovani predsedujoči, kolegice in kolegi! Stranka SDS danes ponovno vlaga Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o grbu, zastavi in himni Republike Slovenije ter o slovenski narodni zastavi. Danes že tretjič. Tudi sama se tako kot kolega Jani sprašujem, zakaj vendar tega niso storili, ko so vodili vlado, ko so imeli koalicijo, tako da je moje vprašanje čisto na mestu. Ne vem, ali s tem mislijo resno ali gre morda samo za produciranje številnih predlogov zakonov ali morda za kaj drugega, pa pustimo to. Osebno se bom osredotočila samo na totalitarne simbole. Po predlogu SDS bi naj bilo vsako javno izražanje idej preko ali s pomočjo totalitarnih simbolov strogo prepovedano in strogo sankcionirano. S predlogom zakona želijo prepovedati javno poveličevanje vseh totalitarnih režimov, njihovih nosilcev in državnih simbolov. Že večkrat smo danes slišali, da ni nikjer opredeljeno, kateri simboli so totalitarni in kateri niso. Slišali smo tudi, da Vlada tudi tokrat predloga spremembe ne podpira. Napisali so, da 3. člen predloga ne sodi v ta zakon in da je nesistemski, sporen pa je tudi z vidika spoštovanja sodne prakse Evropskega sodišča za človekove pravice. Res je, da so v nekaterih državah komunistični simboli zakonsko prepovedani, to je na Madžarskem, na Poljskem. V Evropi so potekale razprave o popolni prepovedi, podobno kot to velja za nacistične simbole. Vendar zaradi zaščite temeljnih človekovih pravic, kot je svoboda govora, je Evropsko sodišče za človekove pravice v tej zvezi razsodilo proti zakonom, ki prepovedujejo politične simbole. In že zaradi tega ne smemo sprejeti take dikcije. V tem samem predlogu se seveda niso jasno opredelili, kateri simboli konkretno jih tako motijo. Kot mnogi razpravljavci pred menoj si tudi sama predstavljam, da je problem rdeča zvezda. Jaz bi rada povedala, da, recimo, meni osebno redeča zvezda ne predstavlja totalitarni simbol. Jaz se bojim, da z današnjo razpravo pravzaprav žalimo ljudi, ki so se v vojni borili za svobodo pod rdečo zvezdo. Sama seveda ne želim zanemariti vrednote narodnoosvobodilnega boja, niti ljudi, ki so bili pripravljeni dati svoja življenja za svobodo, med njimi tudi moj stari ata, s kapo in rdečo zvezdo na njej. Jaz sem vedno bila in še vedno sem ponosna nanj. Rdeča zvezda seveda zame ni totalitarni simbol. Zdijo pa se mi totalitarni vsi tisti, ki v imenu svoje resnice odrekajo pravico drugim do njihove resnice. Sprašujem se tudi, zakaj bi nek simbol označili za totalitarnega. Ali je morda lahko razlog to, da je določen režim pod tem znakom, pod tem simbolom ubijal druge, tudi nedolžne? Verjamem, da bi se kolega iz Nove Slovenije s tem strinjal, vendar če je temu tako, potem moramo prepovedati tudi uporabo križa kot simbola. Več kot tisoč let so v imenu križa pobijali milijone. Mislim, da ni težava v simbolih. Težava je vedno v ljudeh in težava je v dejanjih. Motiv rdeče zvezde je antični simbol, ki so ga uporabljale vse velike srednjevzhodne religije. Pogosto je bila rdeča zvezda uporabljena na zastavah, v grbih, pojavlja se kot del industrijskih blagovnih znamk, logotipov gospodarskih družb in produktov, številnih športnih klubov in ne nazadnje je rdečo petokrako zvezdo moč najti tudi v naravi, primer je rdeča morska zvezda. Jaz predlagam, da jo prepovemo, in če se pojavi, strogo kaznujemo. Hvala.
Besedo ima gospod Franc Jurša, Desus, pripravi naj se gospa Anja Bah Žibert SDS.
Gospod predsednik, hvala za besedo. Lep pozdrav predstavnikom Vlade, kakor tudi seveda vam, spoštovani kolegi in kolegice! Če bi razmišljal o tem, ali prinaša današnja razprava pozitiven rezultat, bi lahko pod to črto hitro potegnil in rekel, da imamo zopet eno razpravo, ki na nek način razdvaja nas v Državnem zboru, prav tako pa tudi naše državljanke in državljane. Če pogledamo malo bližnjo zgodovino razprav o tej tematiki, hitro ugotovimo, da smo imeli to razpravo aprila leta 2011, da je bil potem vložen zakon februarja 2014 in istega leta, to se pravi na koncu leta 2014 je bil vložen tudi ta zakon, ki je danes v prvi obravnavi, seveda z niansami oziroma dodatki. Ta dodatek je bil v glavnem v tem, da se prepovedo totalitarni simboli. Novost v sedanjem predlogu zakona pa je, da se v Ljubljani morajo dodati k lokalni, občinski, mestni zastavi tudi državne zastave. Okoli tega ne bom posebej razpredal, je pa res, da je Ljubljanski grad, kot je nekdo v stališču ali razpravi povedal, kulturni spomenik lokalnega pomena. Res je tudi to, da ga je nekoč kupil župan Ljubljane in da ga je podaril Ljubljani oziroma občankam in občanom takratne Ljubljane in vsem tistim, ki še danes živijo in bodo tudi v prihodnosti. Mene ne moti – povedano je bilo tudi, ob katerih priložnostih se zastava izobeša – tudi če bi v zakonu bilo zapisano, da se tukaj na tem mestu izobeša državna zastava. Himna. Jaz spoštujem gospoda Pahorja, ker prej je izzvenelo, kot da poslanke in poslanci Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev ne spoštujemo akademika, pesnika in pisatelja. To ne drži. Spoštujemo ga, ampak to je njegovo stališče. On je pač povedal, da bi naj himna bila po njegovi presoji sedma in druga kitica Zdravljice. V ustavi dejansko piše, da je himna Zdravljica. Ampak vseeno bi rad povedal, če bi celotno Zdravljico izvajali, bi to trajalo, seveda odvisno od hitrosti izvajanja, nekje okoli sedem in pol minut. Tisti, ki spremljamo športne dogodke – zakaj omenjam športne dogodke? Predvsem zaradi tega, ker na športnih dogodkih se največkrat izvajajo himne različnih držav in vidimo koliko časa ena himna na tej športni prireditvi tudi traja. Jaz mislim, da bi to bilo pa potem verjetno malo preveč, ne samo na športnih prireditvah, ampak tudi na drugih prireditvah, ki se izvajajo in se himne tudi kot takšne izvajajo. V drugi kitici omenjate, da je tukaj narodna zavest, domoljubje. Za mene je tudi v tej kitici, ki se zdaj izvaja, to. Vedno imam spoštljiv odnos do naše himne, če se da in je možno, ob spremljanju himne tudi zapojem, kljub temu da nimam bog vedi kako dobrega glasu za petje. Veseli me tudi, da Slovenke in Slovenci, ki dosegajo tako dobre športne rezultate, v večini pojejo slovensko himno. V zadnji možnosti ste imeli videti to na svetovnem prvenstvu rokometne reprezentance naše države. Ampak veste, domoljubje in zavest ni samo himna, niso samo simboli, je tudi nekaj drugega. Predvsem je naša naloga, da zagotovimo mladi populaciji, mladi generaciji službe, da bodo imeli svoje dohodke, da zagotavljamo službe tistim, ki so starejši nad petdeset let, ker jih zelo težko dobijo, tisti ki rabijo javno zdravstvo, ki ni v celoti plačljivo, delno že tudi je. Da imamo javno šolstvo, ki tudi ni plačljivo, kljub temu da boste nekateri rekli, da delno je. Pa tudi zdaj zasebno šolstvo, veste, da je stoprocentno tudi javni program plačan s strani države. To so vse tiste zadeve, ki so ključnega pomena. Najbolj ključno pa je, da imamo Slovenke in Slovenci dokaj socialno državo. Mi se moramo zavzemati še za višje kriterije socialne države, zavzemati pa se tudi moramo, da bodo plače delavcev, minimalne plače delavcev v naši državni višje. To je tudi na nek način spremljajoči postopek z gospodarsko rastjo oziroma s povečanjem bruto družbenega proizvoda. Če bi še govoril mogoče o trajanju, pa o kiticah, bi se verjetno samo ponavljal, zato bom na tej točki zaključil svojo razpravo in rekel, da tega predloga zakona ne bom podprl in da ocenjujem, da smo danes zopet razpravljali nekaj, kar nas znotraj državnega zbora tudi v sami državi deli, ne pa združuje.
Besedo ima gospa Anja Bah Žibert, SDS. Pripravi naj se gospod Matjaž Nemec, SD.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Kolegice in kolegi! Name se je pred dnevi z elektronskim sporočilom obrnila gospa, naj v Državnem zboru vendarle spregovorimo tudi o revščini. Prav ima. V Slovenski demokratski stranki večkrat opozarjamo na ta pereč problem in predvsem na razloge za takšno stanje. Revščina se seveda najbolj odraža v hudih stiskah ljudi, ki ne vedo, kako preživeti dan, teden in mesec. Dalje si vsi ti sploh ne upajo pogledati. Ljudje so dobesedno pritisnjeni ob zid in ne vidijo izhoda. Ta vlada pa jim po vrhu vsega dodaja še nove obremenitve v obliki davkov. Naj spomnim samo na zadnjo obremenitev študentskega dela, za katero je celo vlada zapisala, da bo zmanjšala brezposelnost. Norčevanje. Pa govorim o zelo mili besedi. A žal to ni edini odraz revščine v naši družbi. Revščina se odraža tudi na drugih področjih. Res je, spoštovana kolegica, tudi na drugih področjih. Na primer na področju vrednot. Lahko bi govorili tudi o duhovni revščini, in kar je zame zelo in izjemno žalostno, živimo tudi v revščini narodne zavesti. Da je temu na nek način tako, govori tudi današnja razprava. V tem državnem zboru govorimo namreč že tretjič o potrebnih spremembah Zakona o grbu, zastavi in himni Republike Slovenije. Sprašujem se, kolegice in kolegi, kaj je v teh predlogih slabega, da jih ni moč sprejeti. Je za vas problem uveljavitev himne v skladu z ustavo Republike Slovenije? Himna naj bi se v svoji ustavni določni obliki torej izvajala celotna. Ne nazadnje bi se v tem celotna himna slišala tudi na državnih praznikih, ob različnih slavnostnih prireditvah. Himna, spoštovani, je ena sama, in to je Zdravljica. Verjamem, da si nekateri želite morda kakšne druge himne. Tukaj pa je bistvena razlika med nami in tistimi, ki razmišljate drugače. Na nek način me zato danes tudi niso čudili nekateri izbruhi posameznih poslancev, lahko rečem, da so bili precej čustveni. Hudo pa mi je, da so nekateri pri tem izkoristili čas za obračunavanje celo z akademikom Borisom Pahorjem, ki je bil sicer glede himne jasen. Kaj vam pri tem našem predlogu povzroča takšno bolečino? Osebno me ob izvajanju himne namreč vedno preplavijo čustva. Vesela sem, ko jo slišim. In želela bi si jo na trenutke slišati kar še enkrat in še enkrat. V čem je torej tak problem, da bi jo slišali v celoti? Zakaj vedno, ko govorimo o temeljnih simbolih naše države, med katerimi so grb, zastava in himna, in so na nek način dokaz in potrditev narodne zavesti, vi kričite o ideoloških temah? Žal, še en vidik revščine vrednot. Želimo le postaviti jasne meje med poveličevanjem vseh totalitarnih režimov na eni strani ter demokratično družbo in vrednote na drugi. Je mar to problem? Sprašujem odkrito in iskreno. Govorimo o problemu poveličevanja vseh simbolov totalitarnih režimov in javnem poveličevanju njihovih predstavnikov. Poudarjam – vseh. Vi govorite o rdeči zvezdi. Kdo je potem tu ideološki? Ja, tu je res bistvena razlika med tistimi, ki ta zakon podiramo in želimo prepoved poveličevanja vseh totalitarnih simbolov, in tistimi, ki tega zakona ne podpirate, kajti gre za razliko v odnosu do vseh totalitarnih režimov. Nekateri jih ločujete in jih na nek način tudi ščitite, drugi jih enačimo. Nikakor se ne morem strinjati z enim od predhodnih razpravljavcev, mislim, da je bil kolega iz Desusa – domoljubje namreč ni nekaj, kar imaš ali pa nimaš, s tem se enostavno ne gre strinjati. Domoljubje vzgajaš in ga neguješ. Kakšno sporočilo pravzaprav dajemo svojim otrokom? Da ni zaželeno, da bi slišali Zdravljico v celoti? Da je slabo, če bi izvajali v šolah, na njihovih prireditvah dve ali več kitic himne? Da vsi totalitarni režimi na svetu niso enak problem? Kaj pravzaprav želite, da sporočamo svojim otrokom? Mi s tem predlogom zakona zagotovo jasno sporočamo. Kaj si o samem predlogu misli Vlada, je zapisala sicer v svojem stališču, pri tem pa, oprostite, je pokazala tudi na nek svoj odnos do tovrstnih vrednot. Veste, dobro bi bilo, da predlagani tekst vsaj preberete in naslednjič besede "Prešeren, naš največji pesnik", mimogrede, zapišete pravilno. Tema, ki jo danes obravnavamo, je zame odraz zrelosti naroda in boj proti revščini narodne zavesti. Kje smo, naj si odgovori vsak sam. Dobro bi bilo, da se o tem vsak vpraša. A revščina narodne zavesti, revščina vrednot, se, žal, končno odraža tudi v revščini kot taki. In prišla sem na začetek, na to, o čemer je govorila gospa v elektronskem sporočilu. Zato mi dovolite, da vas samo spomnim, kdo je kam bežal: Kubanci v Ameriko ali Američani na Kubo? Kdo je kam bežal: Jugoslovani na zahod ali državljani teh držav v Jugoslavijo? Zato je, veste, poveličevanje totalitarnih režimov in njihovih simbolov na eni strani in na drugi strani jesti s polno žlico dobrine demokratične družbe in nositi znamke različnih multinacionalk in potem veselo mahati s tako imenovano vašo rdečo zvezdo, vsaj moralno sporno, če se kakšni drugi besedi v današnji razpravi izognem. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Matjaž Nemec, SD, pripravi naj se gospod Žan Mahnič, SDS.
Hvala lepa za besedo. Predlagateljev predlog zakona se nanaša na himno, nanaša se na določbo o uporabi totalitarističnih simbolov, ta novela pa je razširjena še z določbo, ki Mestni občini Ljubljana zapoveduje, kako in kaj glede izobešanja zastav na Ljubljanskem gradu. Predlog zakona na nek način kaže na dve dejstvi, ali se predlagatelj dejansko ne zaveda problema prioritet, ki ga imamo v naši državi, ali pa želi samo provocirati in odpirati neproduktivno razpravo. Ne ene, ne druge, ne vem, katero bi izpostavil kot primernejšo. V času, v katerem živimo, pa se bom oglašal v imenu svoje generacije, ko so nam dejali, uči se, bodi priden, našli ti bomo službo in si boš ustvaril svoje življenje, se je nekaj močno zamajalo. Namesto da bi reševali probleme sodobnega časa, probleme naše generacije, se ukvarjamo s problematikami, ki so bile v tej dvorani izpostavljene že vsaj trikrat v različnih vladah, v različnih koalicijah in ko bi že vsak snubec razumel, da ne dobi konsenza za to, da bi se zgodba odvila po lastnih željah. Zdravljico je nekdanja republiška skupščina kot slovensko himno potrdila že 29. 3. 1990, torej že pred osamosvojitvijo. Leto prej, 27. 9. 1989, je v dvanajstem amandmaju k Ustavi zapisano sporočilo: Himna Zdravljica je himna socialistične republike Slovenije. Od tega se lahko naučimo, da je takratni sklic skupščine, v sodobnem času parlamenta, dejansko na nek način bil manj konflikten, in to v težjih časih, kot smo mi sedaj. V najtežjih časih, in to v časih, na katere smo najbolj ponosni v naši zgodovini, se je politika znala poenotiti pri ključnih vprašanjih, ne glede na to, kaj si posameznik misli o uporabnosti grba, himne ali pa zastave. Tega smo v času od osamosvojitve do danes že sprejeli kot svojega in ga gojimo, in tako kot je bilo že večkrat rečeno, vsakič ponosno izpostavljamo, še posebej pri športnih uspehih. Pri tokratnem predlogu se mi ponovno, bom izpostavil, zdi predvsem ta problem prioritet. Namreč odmik od vsakdanjega časa daje vedeti, da politika še ni zrela za to, da bi odpravila z duhovi preteklosti, če pa tega ne bomo storili, si tudi ne bomo zaslužili boljše prihodnosti. Kot Primorec lahko rečem, kar je bilo danes tukaj že večkrat izpostavljeno, o problematiki zvezde, uporabe nekdanjih simbolov, da so bili prav ti tisti, ki so nas odrešili dvajsetletnega totalitarnega sistema, imenovanega fašizem. Zato bi predlagal, da nehajmo preganjati družbenopolitični sistem. Če je kaj treba v naši zgodovini narediti, je mogoče preganjati posameznike znotraj sistema in ne posploševati vse počez. Moj predlog bo pa pri tem vprašanju zelo konkreten, kar se tiče domoljubja. Tudi danes je bilo že izpostavljeno, da je tega le-treba krepiti in da šele ko bomo v tem elementu enotni, bomo lahko skupaj gradili novo prihodnost. Tudi jaz izražam podporo, da bi se v izobraževalnih institucijah izpostavil pomen domoljubja in državotvornosti. Zato bi pa od predlagatelja mogoče v prihodnje pričakoval, da se naši nacionalni simboli izobesijo na mejnih prehodih, tako kot to znajo narediti sosednje države, in to v največji možni obliki na izpostavljenih mestih, mogoče na našem največjem pristanišču, mogoče bi jih lahko uporabili na bencinskih črpalkah našega največjega distributerja in bi na takšen način krepili svoj odnos do države in do svojih simbolov, ne pa nenehno iskanje duhov iz preteklosti, od katerih se ne znamo odmakniti. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Žan Mahnič, SDS. Pripravi naj se gospod Uroš Prikl, Desus.
Hvala za besedo, gospod predsednik, spoštovane kolegice in kolegi. Naj za začetek začnem samo z uvodnimi besedami oziroma stavki himen nekaterih članic Evropske unije. Hrvaška: Lepa naša domovina, Velika Britanija: Bog obvaruj našo milostno kraljico, Italija: Bratje Italije, Italija je vstala, Francija: Vstanite otroci domovine, prišel je dan slave. Nemčija: Enotnost, pravico in svobodo za nemško domovino, Španija: Dolgo naj živi Španija, Portugalska: Junaki morja, plemeniti ljudje, pogumnega in nesmrtnega naroda. Meni gredo kocine pokonci ob takšnih besedah, ob takšnih verzih, pa gre za himne drugih ržav. Kakšna pa je naša? Žive naj vsi narodi, ki hrepene dočakat dan [[…]]Lepo in super za kakšno evropsko himno, lahko jo predlagamo za himno OZN. Nikjer ni omenjena slovenska domovina. Jaz ne vem, zakaj imate takšen hud problem, če bi imeli še drugo kitico? "Bog našo nam deželo, Bog živi ves slovenski svet." Ali je problem beseda "bog"? Kaj pa pravi sedma kitica? "Ne vrag, le sosed bo mejak" [[…]]Torej omenjen je hudič, nasprotje od boga – to vas pa ne moti? Zdaj ne vem, ali ste očitno potemtakem nekateri bolj zavezani hudiču kot pa bogu. Vemo, kakšno je mišljenje levice oziroma kakšno je mišljenje socialistov, tukaj smo mi, nad nami ni ničesar. Z razliko od nas, konservativcev, ki verjamemo da obstaja bog, da obstajajo nebesa, socialisti vedno skušajo nebesa ustvariti na zemlji. Ampak kadar so socialisti skušali nebesa ustvariti na zemlji, so ustvarili nič drugega kot pa samo pekel. In zdaj tukaj jaz poslušam, kako s to temo mi delimo, razdvajamo. Pa kdo tukaj deli in razdvaja, kdo tukaj govori o rdeči zvezdi? Vi govorite o rdeči zvezdi. Očitno vi sami enačite rdečo zvezdo s totalitarizmom. Ni vedno rdeča zvezda simbol totalitarizma, tega tudi mi ne predlagamo. Mi predlagamo, samo da so prepovedani simboli, totalitarni simboli totalitarnih držav. O kakšni rdeči zvezdi je tukaj govora? Dajte si malo razjasniti te pojme. In stalno poslušam, da se gremo ideološki boj, da razdvajamo in kaj jaz vem, kaj še vse. Veste, kdo se gre ideološki boj v Sloveniji? Levica. Ker če bi ga se šla desnica, potem danes ne bi imeli otrok, ki jih oblačijo v pionirčke, potem danes ne bi paradirali z jugoslovanskimi in pa sovjetskimi zastavami po slovenskih ulicah in trgih. Mimogrede, pa pojdite, če upate, s temi zastavami mahati na Trg bana Jelačića. Res bi rad videl junaka, ki bo šel na glavni trg v Zagrebu, na Trg bana Jelačića mahat z jugoslovansko zastavo, mu jaz plačam karto za dol, ker za nazaj je verjetno ne bo potreboval. Ne vem, vprašajte družino Edvarda Peperka ali pa konec koncev družino Jerneja Molana, dveh izmed ostalih teritorialcev, ki sta padla pod streli jugoslovanske armade, ki je imela to tako opevamo rdečo zvezdo in tako naprej in ostali simboli Jugoslavije, katere tako propagirate in o katerih tako radi govorite. V Večeru je bil en zanimiv članek Dragice Korade oziroma kolumna, kjer napada predsednika države gospoda Boruta Pahorja. Takole piše: "Pahorjev cilj, da bi na državni proslavi 8. aprila, ko bo elita oblasti posebej obeležila 25. obletnico prvih demokratičnih volitev, sedeli oboji, rdeči in črni, angeli in demoni. Vsi drugi so v tej igri nepomembni. V najboljšem primeru funkcionirajo kot drobiž za poravnavanje tujih računov, v najslabšem pa kot topovska hrana. Tudi če Pahorjev težki boj za proslavo nečesa, kar bi kvečjemu terjalo resno javno razpravo, če že ne vseslovenski punt," se pravi punt proti temu, da so bile prve demokratične volitve, "težko razumemo, je treba predsedniku čestitati vsaj za datum proslave. Če bi si svoje politične orgije omislil samo dva dni prej, 6. aprila torej, bi moji sosedje na levi in na desni, ki si že lep čas služijo kruh kot dninarji v Avstriji, z lahkoto rekli: "Vidiš, tistega 6. aprila so nas napadli Nemci, tega 6. aprila pa naši." A to je slovensko domoljubje? A to so vrednote slovenske osamosvojitve, ki jih nekateri opevajo? To ni razdruževalno, to je nekaj več. To se objavlja v medijih, zaničuje se vse osamosvojitelje, zapira se jih, zaničuje se vse, kar se tiče slovenstva, kar se tiče slovenskega naroda itn. Veste, za nas država oziroma domovina, to so za nas vrednote, to je za nas nekaj več. Za nas, za razliko od vas, ki ljudi tretirate kot neke številke v državnem računalniku, ki imate državo zato, da nekaj imate od nje, če ima v lasti podjetja, še toliko boljše, bomo še tam kaj vzeli. Država je veliko več kot to, kar si vi predstavljate. Jaz bom ta predlog, ki ga Slovenska demokratska stranka predlaga, podprl. In je bila tam bojazen, če pelje to v drugo republiko, pa naj pelje, dejstvo je, da enkrat bo tudi ta zakon sprejet.
Besedo ima gospod Uroš Prikl, Desus, pripravi naj se mag. Bojana Muršič, SD.
Spoštovani, hvala lepa za besedo. Bom skušal biti bolj umirjen, predvsem pa strpen, na vsak način pa zelo kratek, ker mi je izjemno malo časa ostalo. Nasprotujem predlogu zakona predvsem iz razloga, ker ni v nasprotju z ustavo. Predvsem pa bi tukaj želel izpostaviti, da ne gre povezovati patriotizma s stališčem do predlaganega zakona oziroma novele zakona. Jaz sem ponosen na svojo himno. Ponosen sem na vse simbole te države. Ampak to niso razlogi, da bi pristajal na to, da je treba celotno himno, vse kitice, ki so zelo lepe, na vsaki prireditvi, na vsakem športnem dogodku tudi zapeti. Morda v razmislek. Meni pa je zelo simpatična peta kitica. Kar zadeva totalitarne simbole. Lepo vas prosim, naj vas rdeča zvezda ne moti. Mene ne moti. Zame predstavlja nek simbol upora, upora proti okupatorju. Spominja me na drugo svetovno vojno. Jaz mislim, da je eno najsvetlejših obdobij v zgodovini, ne samo slovenskega, ampak vseh evropskih in tudi širše narodov. Če gre pri tem za kakršenkoli napad na to obdobje, če gre za kakršenkoli napad na Zvezo združenj borcev, katere ponosen član sem tudi sam, pa je to treba najostreje zavrniti. Pa še zelo na kratko, nekaj sekund še imam. Kar zadeva izobešanja državne zastave na Ljubljanskem gradu, glede na to, da ni prepovedana in da se ta praksa že izvaja, kot smo slišali, ni nobenega predloga, da se posega v spremembo zakona. Najlepša hvala.
Besedo ima mag. Bojana Muršič, SD. Pripravi naj se gospod Kamal Izidor Shaker, SMC.
Hvala lepa, predsednik. Poslanke in poslanci, spoštovana ministrica! Zakon, ki ga je vložil predlagatelj, se ponavlja, kot je bilo že omenjeno, od leta 2010, in to vedno, kadar je predlagatelj v opoziciji. Medtem ko so bili sami na oblasti, tega niso storili, kot je bilo že nekajkrat danes tudi omenjeno. Najprej se osredotočim na himno, ki je v veljavi že več kot 20 let in Slovenci smo jo sprejeli za svojo, takšno, kakršna je, in nanjo smo vsi zelo ponosni. Predlagatelj se v predloženem gradivu sicer sklicuje na uglednega slovenskega pisatelja Borisa Pahorja, vendar je zgolj ena dikcija, saj se opira zgolj na njegovo videnje. Celotna izvedba Zdravljice bi s tem izgubila svoj simbolni pomen. Ljudje bi ob poslušanju celih 6 do 7 minut postali nemirni, saj celotna izvedba Zdravljice je bistveno predolga, še posebej pri športnih prireditvah oziroma vrhunskih dosežkih, ki jih dosegajo naši športniki. Predlagatelj sicer navaja dopustno izjemo, da se lahko Zdravljica navaja v skrajšani obliki, vendar sprememba ne vodi v pravo pot. Pred leti je bila vložena tudi ustavna presoja Zakona o grbu, zastavi in himni, kjer je bilo potrjeno, da je veljavni zakon skladen z ustavo in ne drži trditev predlagatelja, da je sedanji zakon v neskladju z ustavo. Pri tem pa moram omeniti, da se je skozi leta uveljavil ustavni običaj, ki jasno sporoča, da je slovenska državna himna sedma kitica Prešernove Zdravljice, ki jo je uglasbil Stanko Premrl. Tudi spreminjanje državnih simbolov in izobešanje zastav, menim, da ni dopustno spreminjati čez noč in treba je ohraniti zgodovinski pogled, saj zastava na razglednem stolpu gradu obeležuje, da je takratni župan dr. Hribar v imenu mesta Ljubljane grad odkupil od tedanjih lastnikov. Ljubljanski grad je spomenik lokalnega pomena, in ne vidim razloga, da bi bilo to treba spreminjati, ob vhodu v grad pa je tako ali tako izobešena tudi zastava Republike Slovenije. Naj na koncu omenim, ali so res potrebne spremembe tega zakona, ali res ta zakon rešuje probleme otrok, mladih, zaposlenih, brezposelnih, upokojencev, invalidov, podjetnikov, obrtnikov in bedo zaposlenih, ki s svojim delom ne morejo preživeti svoje družine. Ta zakon ne rešuje ničesar od tega. Toda zakaj se danes ukvarjamo s tem kar nekaj ur? Bolje bi bilo, da se ukvarjamo z zakonodajo in iskanjem rešitev dviga gospodarske rasti, ustvarjanja novih delovnih mest in reševanja ljudi, ki enostavno ne zmorejo več živeti. Hvala.
Besedo ima gospod Kamal Izidor Shaker, SMC. Pripravi naj se gospa Iva Dimic, Nova Slovenija.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Poslanke in poslanci! Včeraj na začetku te redne seje je predlagatelj tega zakona rekel, da je predlagal osem zakonov. Ta danes je eden izmed njih, eden izmed teh osmih zakonov, ki naj bi odpiral vprašanje enotnosti Slovenije in vprašanje domoljubja. Pred kratkim sem se udeležil javne predstavitve mnenj o deklaraciji o zunanji politiki. Po glavi se mi mota večkrat izrečeni stavek, ki je bil izražen s strani udeležencev, in sicer da se moramo najprej sami odločiti o svoji lastni identiteti. Jaz mislim, da smo se. Jaz sem bil sicer premlad, da bi obkrožil za, ampak mislim, da ste se odločili decembra 1990, in to z veliko večino. Odločili smo se, da bomo stopali po lastni poti in da si bomo krojili svojo lastno usodo. O tem, ali smo jo krojili dobro ali ne, ne bom sodil, ker to ni predmet te točke dnevnega reda. Sem pa mnenja, da je državne simbole, določene z zakonom, treba spoštovati, jih upoštevati in jim dajati veljavo. Današnje dejanje pa izkazuje le nespoštovanje do lastne države s strani predlagateljev. Danes bo ta spoštovani zbor v skladu s časovnico porabil štiri ure časa za razpravo o treh zadevah, povezanih z identiteto slovenskega naroda. Štiri ure, ali je himna res himna ali morda kaj drugega. V 6. členu Ustave jasno piše, da je himna naše države Zdravljica. Če pa predlagatelj meni, da zakon ni skladen z ustavo, pa mu predlagam, da se obrne na ustrezno inštitucijo, ki presoja ta vprašanja. Ali bo z Ljubljanske gradu visela slovenska zastava ali zastava našega glavnega mesta? Prosim vas! Ali naj se obsodi totalitarni režim ali ne? Jaz mislim, da se vsakič znova v tem državnem zboru, pa očitno tega nihče ne sliši. Vrednota domoljubja je izredno pomembna in vsi, ki danes tukaj sedimo, smo domoljubi oziroma naj bi to bili. Predlagatelj je v predstavitvi stališča poslanske skupine podal opazko, da v Sloveniji vlada zmeda vrednot. S tem se res strinjam. Absolutno vlada zmeda vrednot. Obenem pritrjujem predlagatelju in tukaj verjamem, da ste eni tistih, ki to zmedo znova in znova delate. Pa vendar sem mnenja, da namen vložitve tega zakona ni domoljubje, ampak ponovno odpiranje ideoloških tem. V času, ki bi ga morali nameniti drugim vprašanjem, kot je bilo danes že izpostavljeno, na primer zaposlovanju, stanovanjski problematiki in še čemu drugemu oziroma nekim sistemskim rešitvam za Slovenijo, je povsem neprimerno, da danes razpravljamo o takšni temi, kot jo imamo na mizi.
Besedo ima gospa Iva Dimic, Nova Slovenija. Pripravi naj se gospa Janja Sluga, SMC.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Prvi dan prvega šolskega dne za prvošolčke je prvi dan, ko slišijo uradno v javnem prostoru himno. Slovensko državno himno, Zdravljico. Dobijo tudi kitico za domov, da se jo navadijo. Ampak na kaj želim opozoriti v svoji razpravi? Da potem ta kitica ostane osamljena vse do devetega razreda osnovne šole. Ravno štirinajst dni, verjetno po učnem programu, so se devetošolci učili slovensko himno oziroma celotno Zdravljico. Meni se zdi, da za neko globlje občutno domoljubje pri vzgoji naših otrok, naše mladine je to občutno premalo. Tisti, ki hodijo v kakšne dodatne dejavnosti, interesne dejavnosti, se mogoče kaj več naučijo še pri pevskem zboru, vse ostalo pa potem ostane na družini, kaj se v družini pogovarjajo, katerim temam in katerim pesmim dajejo potem prednost in v učenje, Se mi zdi, da govoriti o domoljubju je treba na več ravneh. In šolski sistem je zelo pomemben, kakšno domoljubje vzgajamo. Dragi moji sodelavci, lahko se vprašamo vsi skupaj – kolegi, kje pa je naše domoljubje? Kje je ta naš ponos na samostojno državo? Imamo državne praznike, pa lahko se verjetno preštejemo, kdo izobesi zastavo. Lahko rečem, da smo v teh praznikih o samostojnosti in enotnosti velikokrat preštevali z mojimi otroki, kje so zastave. Lahko ugotovimo in rada povem, z veseljem povem, da je teh zastav na hišah vedno več. Se pravi, da se domoljubje začne tudi pri nas samih, ki smo zaposleni tukaj, ki smo izvoljeni in smo tukaj delujoči v tem hramu demokracije, kjer bi moralo biti nekega domoljubja, sodelovanja največ. Ko sem bila prvič izvoljena, sem ugotovila, da tudi temu ni tako. Zakaj? Ko sem prišla v svojo pisarno, sem pričakovala slovensko zastavo. Pa je ni bilo. Zakaj? Ker do slovenske zastave v Državnem zboru lahko pride samo vodja poslanske skupine ali po mojem tudi kakšen predsednik zunanjepolitičnega, mogoče tudi evropskega odbora. Tudi ostali predsedniki odborov do slovenske zastave v svojem prostoru nismo upravičeni. Tudi ne poslanske pisarne v Državnem zboru. Meni je to zelo zgovoren podatek, kaj pomeni domoljubje v tem hramu demokracije. Ko je bil prvič predlagan ta zakon, sem dala pobudo, pa jo bom ponovno ponovila, mogoče se bo le prijela, mogoče jo bodo slišali predstavniki Vlade. Želim si, da bi v vsakem razredu osnovne šole bila slovenska zastava. Mislim, da je to tisti minimalni strošek, ki ga ta država zmore, in bi bilo lepo, da bi se to naredilo, da bi v prihodnosti v vsakem razredu, ko vstopiš, ko prideš na govorilne ure, kdorkoli, ki bi vstopil, bi videl, da smo ponosni in da jo imamo v razredu, pa tudi mi poslanci, da jo imamo, ko dobimo kakšne obiske, da jo imaš v svojem prostoru. Mislim, da to niso takšni stroški, da se to ne bi moglo zagotoviti. Kaj pomeni domoljubje, sem se učila pri svojem starem atu, rojen je bil leta 1902, in kaj pomeni šolski sistem. Ko je bil star 88 let, je še vedno znal na pamet Krst pri Savici. To so se učili skozi celotno osnovno šolo. In jaz mislim, da moramo tudi mi svoje otroke skozi celotno osnovno šolo učiti Zdravljico in da s tem, ko se tudi starši vključimo, odkrivamo, kakšno je besedilo in o čem govori. In to je tisti začetek našega domoljubja. Hvala.
Besedo ima gospa Janja Sluga, SMC, pripravi naj se gospa Anita Koleša, SMC.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Spoštovani vsi prisotni! Danes smo že večkrat slišali, da se je o pričujočem predlogu o noveli Zakona o grbu, zastavi in himni Republike Slovenije ter o slovenski narodni zastavi Državni zbor ukvarjal že dvakrat, prvič leta 2011 in potem tudi leta 2014, torej še pred ne celim letom. Takrat so spremembe omenjenega zakona ravno tako predlagali poslanci danes največje opozicijske stranke SDS. In spremembe niso bile sprejete. Če pa oba predhodna predloga primerjamo z današnjim, ugotovimo, da med njima v resnici ni neke bistvene razlike, razen v tem, da so predlogu iz lanskega leta dodali še določbe o prepovedi poveličevanja totalitarnih simbolov, v tokratnem pa še določbe glede izobešanja državne zastave. Ampak samo na Ljubljanskem gradu. Sprašujem se, zakaj menite predlagatelji, če dvakrat ti vaši predlogi niso bili sprejeti, kakšni so razlogi, da pričakujete, da bi bili sprejeti danes. Poslanska skupina SDS se v obrazložitvi novele zakona opira na pobudo gospoda Borisa Pahorja, enega najuglednejših slovenskih akademikov, pesnikov in pisateljev, s tem se vsi strinjamo, to smo danes že ugotovili. Ampak če pozorno, zelo pozorno preberemo predlog gospoda Pahorja, on v resnici za himno ni predlagal celotne Zdravljice, kot to napačno danes navajate, ampak je predlagal, da bi bilo novo besedilo slovenske himne sestavljeno iz tretjega in četrtega stiha druge kitice, ki pravi: "Bog našo nam deželo, bog živi ves slovenski svet", za kar smo tudi že ugotovili, da se ne nanaša na Slovence, ampak na slovanske narode. In potem tudi iz prvih štirih stihov sedme kitice Prešernove Zdravljice. Potem se takoj pojavi težava pri melodiji, ki pa je bistveni sestavni del naše himne. Zakaj, se vprašam, bi torej spreminjali več kot 20-letno tradicijo, tradicijo, ki smo jo Slovenci že ponotranjili. Predlagatelji se v tem predlogu zatekajo k vrednoti domoljubja, ki je, tukaj se strinja očitno celoten državni zbor, izjemno pomembna vrednota. Osnovna značilnost vsakega simbola, simbola vsake države pa je seveda njegova trajnost. Ravno s svojo nespremenljivostjo se tak simbol lahko zakorenini v naših zavesti kot simbol skupnosti in ga zato skupnost sprejema kot nekaj samoumevnega. Himna sproža posameznikovo identifikacijo z državo, utrjuje državljansko zavest in spodbuja neka čustva, ki se zgodijo v srcu vsakega posameznika, ko začuti, da je del skupnosti in ji pripada. Prav zato mora biti vsak in sleherni poseg v spreminjanje himne kot simbola zelo premišljen in celo splošno sprejemljiv. Ali bomo zgolj s spremembo besedila himne dejansko pripomogli k večjemu domoljubju med našimi državljani? Ali je za dvig nacionalne samozavesti res dovolj samo to? V stanju, kakršnem se danes nahaja naša država, v razmerah, v katerih danes živijo naši državljani, se sprašujem, ali je res pravi trenutek za takšne spremembe? Ali se res ne bi bilo treba ukvarjati s čim drugim? Kot je bilo danes že večkrat izpostavljeno, se tudi meni zdi vprašljiva izvedba celotne Zdravljice z vidika njenega trajanja. Kot smo izračunali, bi v celoti trajala nekje 7 minut in pol. Največkrat se naša himna izvaja zgolj inštrumentalno. Kaj to pomeni? Da bi potem osemkrat zaporedoma zaigrali eno in isto melodijo. To bi, po mnenju predlagatelja, prispevalo k dvigu domoljubja. Ne vem. Tu se ne morem strinjati. Simbolov, kot sem že rekla, ne spreminjamo kar vsak dan, posebej pa ne zaradi nekih dnevnopolitičnih potreb. Nacionalni simboli se po navadi menjujejo ob velikih prelomnih spremembah, ob zamenjavah družbene ureditve. Danes pa se nam to ne dogaja. In kot zadnje, na kar opozori tudi Vlada Republike Slovenije v svojem mnenju, pri želji po takšnih spremembah bi bilo pričakovati, da bodo predlagatelji pred vlaganjem zakona opravili neko širšo javno razpravo, pridobili mnenja državljanov, strokovnjakov in se šele nato odločili o potrebi po takšnih spremembah. In to ignoranco do mnenja državljanov lahko danes očitamo tudi ob tem predlogu. Da se prepove javna uporaba simbolov tako imenovanih totalitarnih režimov, pri čemer gre zelo verjetno za prepoved simbola zvezde, kljub temu, da pravite da ne, po mnenju predlagateljev, kot si sama tudi predstavljam, naj bi bil to simbol Jugoslovanske ljudske armade in komunističnega terorja, s čimer je treba pač na hitro opraviti. Na ta način bi se SDS enostavno z zakonom znebila praporščakov na državnih proslavah, ker nosijo, po njihovem mnenju, simbol okupatorske vojske. Na državnih proslavah pa so prisotni prapori Zveze združenj borcev narodnoosvobodilnega boja. In v tem kontekstu ima rdeča zvezda popolnoma drugačen pomen. Evropsko sodišče za človekove pravice je že leta 2008 pritrdilo politiko madžarske delavske stranke, da rdeča zvezda ne simbolizira totalitarnega režima. Rdeča zvezda je, za moje pojme, simbol osvoboditve izpod fašizma, je simbol partizanstva. In za večino slovenskega naroda pomeni simbol svobode in upora. Ta simbol je povezan s koreninami slovenske državnosti in tega se ne da spremeniti. Opozorila bi pa tudi na to, kar ste predlagatelji navedli v 3. členu predlaganega zakona, namreč v dodanem 24.a členu, kjer je govora o prepovedi uporabe simbolov in javnem poveličevanju totalitarnih režimov, je v prvem odstavku zapisano, pa sedaj navajam ta del: "ter javna uporaba njihovih preteklih ali sedanjih državnih simbolov". V drugem odstavku pa: "prepovedana je uporaba slovenske himne, grba ali zastave v povezavi s simboli, poveličevanjem ali predstavniki iz prejšnjega odstavka." Na tem mestu bi se vprašala to, kar se je vprašala že kolegica Katič pred mano, ali to potem res pomeni, da na partizanskih proslavah ne bo več dovoljeno zaigrati himne, da v resnici ne bo več dovoljeno uporabiti slovenske zastave sedanje slovenske države? Ne bo dovoljeno uporabiti grba za to, ker bo na praporih rdeča zvezda? Stranka predlagateljica postavlja domoljubje med temeljne vrednote svojega programa. Upam, močno upam, da med te vrednote postavlja tudi poštenost, spoštovanje do slehernega sočloveka in tudi spoštovanje zgodovine nekega naroda, lastnega še posebej. Hvala.
Besedo ima gospa Anita Koleša, SMC. Pripravi naj se gospod Jani Möderndorfer, Zavezništvo.
Spet trte so rodile, prijat'li, vince nam sladko [[…]] Spoštovani gospod predsednik, spoštovana ministrica za kulturo, cenjeni kolegice in kolegi! Vidim, da vsi zelo dobro razumete slovensko ustavo, kajti ob teh mojih besedah citiranja prve vrstice Zdravljice niste vsi spoštljivo vstali, kar bi sicer pri izvajanju himne morali. Kajti v Ustavi piše: "Himna Slovenije je Zdravljica." Prešernova Zdravljica je ena tistih pesnitev, ki so doživele največ uglasbitev različnih slovenskih skladateljev. Menda jih je kar 25, najbolj se nam je v srce zapisala Premrlova. Sedmo kitico te uglasbitve smo v Sloveniji igrali in peli in jo smatrali za svojo himno že pred rojstvom naše domovine. Izvajala se je na najbolj slovesen dan v zgodovini Slovenije, na dan osamosvojitve, in kljub nekaterim drugim idejam, kar je seveda povsem razumljivo in legitimno, se je s širokim soglasjem državljank in državljanov znamenita napitnica zapisala v ustavo. Zagotovo je šlo torej tudi za primer tako imenovanega ustavnega običaja, ko se je že v praksi izoblikovalo neko pravilo, ki je ob velikem družbenem soglasju postalo del naše ustavne ureditve. In tako je bilo bolj ali manj ljudstvo s svojo himno zadovoljno vse do leta 2011, ko naenkrat Žive naj vsi narodi niso bili več pogodu nekaterim velikim slovenskim domoljubom. Prav veliko nasprotnikov ta naša himna res nima, ampak dovolj je, da se iz enega razmišljanja naredi nacionalno vprašanje in krešejo mnenja – kaj je pesnik hotel s to kitico povedati. Ob tem je morda vredno dodati, da se za podlago resnim pomislekom o naši himni lahko iz konteksta mnenj pač iztrga nek stavek ali dva in je zadeva že zrela za spremembo zakona. In potem poskus prvič, da zapoje mati domovina, in poskus drugič, da spet prilijemo malo olja na pregreta domoljubna čustva, pa sedaj še tretjič – in tako morda do tedaj, kot je že omenil nekdo pred mano, ko se bodo morali Slovenci začeti učiti vse svoje dobre stare pesmi na novo. Če pa jih ne bodo znali, se jim lahko obetajo še kakšne visoke globe. Torej, sedaj naj bi peli kar vseh osem kitic, tu in tam, točno kdaj, sicer ne vemo, pa samo drugo in sedmo. Zakaj pa drugo? Zakaj pa ne, na primer, četrte? Naj vam jo preberem, če se je ne spomnite več: "Edinost, sreča, sprava k nam naj nazaj se vrnejo! Otrok, kar ima slava, vsi naj si v roke sežejo, da oblast in z njo čast, ko pred, spet naša bosta last!" Zakaj torej ne ta izjemna oda spravi? Ali pa bi si kar vsak organizator proslave, morda celo izvajalec, izbral svojo kitico in tako bi, kot je že simpatično namignil predstavnik predlagatelja, gospod Lisec, v obrazložitvi ideje pred letom dni, lahko, na primer, Tini Maze ob zmagi zaigrali – pela bi verjetno sama – peto kitico, saj veste: "Bog živi vas Slovenke!" Ne bom predolgo o vseh nadaljnjih domoljubnih določbah sprememb zakona. Nekoliko me k upanju, da pa predlagatelji morda le ne mislijo resno, napotuje dejstvo, da so v postopek vložili, oprostite, pravopisno in nomotehnično skropucalo. To pomeni, da so se zadev lotili z levo roko, brez namena, da bi poslance želeli zares prepričati za njihove zmedene predloge. Raje verjamem temu, kot pa da moji spoštovani kolegi ne vedo, kako se pravilno piše. In zato bi morda tudi Prešeren, če bi bil sedaj med nami, samo zbadljivo pripomnil: "Ni vsak Pahor prvak, kot tudi ni vsak Lisec lisjak."
Besedo ima gospod Jani Möderndorfer, Zavezništvo. Pripravi naj se predlagatelj, gospod Tomaž Lisec.
V teh nekaj urah smo se naposlušali nekaj resnic okoli teh grbov, simbolov, znakov in vsega tega, kar v resnici predlagatelji želijo – samo spomniti na dve resnici; to je njihova resnica in pa njihova bolečina. Problem seveda je, oziroma tako bom rekel, drugače, nič ni narobe, če to ponavljate in poveste na ves glas, dokler seveda ne želite s tem svojim obupom, dejanja potem to celo še uzakoniti. Namreč, to potem resno pomeni problem, da se bomo odpovedali nekim svojim vrednotam. Začel bom od zadaj, tam kjer se je gospod Lisec v resnici malce igral z idejo zgodovine, češ, katere vse zastave so nekoč visele na tem Ljubljanskem gradu. Na Ljubljanskem gradu niso visele samo jugoslovanske pa slovenske pa ljubljanske zastave, visele so tudi od monarhije, tako SHS, do Avstro-ogrske in pa seveda vsakokratnih lastnikov, ki so seveda upravljali s tem gradom oziroma ga imeli v posesti. Bolj pomembno pa ni to, katera zastava je visela v preteklosti na temu gradu, ampak kaj danes ta grad v resnici pomeni Ljubljani, Slovencem in temu prostoru. Kaj je pomenil leta 1905, da se je takratni župan Ivan Hribar preprosto odločil, da naredi potezo, za katero ga nihče od veljakov ni imel. Namreč, leta 1905 je takratni Deželni zbor oziroma predstavniki države so prodajali ta grad. In ta grad je bil na razprodaji zasebnikom. Seveda, Hribar je ocenil, da seveda država neodgovorno ravna s tem gradom, ker niti niso vedeli, kaj v resnici pomeni to mestu. In je zato s svojim lastnim denarjem takrat odkupil grad v imenu mesta in ga seveda vrnil mestu nazaj. Zdaj pa tisto, kar je bolj pomembno, ker sem slišal da enega govornika tukaj, ki je kričal iz obupa, ker več ni vedel, kaj bi, in je zmerjal puščico na župana. Ta grad, Ljubljanski grad, ni last sedanjega župana niti ni last od nobenega župana še najmanj pa od tistih, ki danes kričijo da mora nekaj z zakonom predpisano viseti na tem Ljubljanskem gradu, ampak je last mesta Ljubljane, Ljubljančanov in Ljubljančank. Seveda se postavlja vprašanje, da je potrebno kakšno stvar urediti in seveda vso pravico ima. Tudi gospod Lisec je rekel, če se bo Državni zbor tako odločil, se bo pač tako odločil. Jaz mislim seveda in prepričan sem v to, da je prav, da spozna, da so določene vrednote, ki so bile že ustvarjene v preteklosti in so se dokazale kot pravilne, da ne velja poseči vanje in posegati v to smer, da se celo prepove, da visi tam ljubljanska zastava. Kajti ta korak pomeni to, seveda če bo 356 dni visela slovenska zastava, gospod Lisec, potem ne bo več ljubljanske zastave. In predvsem, simbol in v opomin in spomin! Danes visi ljubljanska zastava v opomin zgodovine, ki se je dogajala. Kaj bi Sloveniji pomenila oziroma zakaj bi ta Ljubljanski grad simboliziral Slovenijo? Lepo vas prosim, to so bili nenavadni zapori, tam je bilo samo mučenje. Je pa res, da se je od leta 1905 začelo spreminjati na Ljubljanskem gradu in danes pomeni središče kulture, Ljubljane. In Ljubljana je ponosna, kadar visi slovenska zastava na Ljubljanskem gradu, ampak vedno takrat, ko je za to določen čas: državni prazniki, obiski vseh veljakov, ki prihajajo v Ljubljano, da jih tudi mesto Ljubljana pozdravi v tej naši državi. In zato se norčevati iz teh dogodkov in tako lahkotno z enim zamahom preprosto urediti, da bo tudi tam visela, točno tam, slovenska zastava, je seveda po svoje neodgovorno. V Ljubljani visijo zastave vsepovsod, na vseh državnih inštitucijah, zgradbah, na vseh šolah, na vseh vrtcih, Kongresni trg je simbolno mesto za slovensko zastavo, kjer se ve, kakšna zgodovina se je odvijala, in nenazadnje na vseh proslavah in dogodkih, kjerkoli se odvijajo v Ljubljani. Lepo vas prosim, ne idealizirati in pa seveda ideološko spremeniti še Ljubljanskega gradu v vašo famo, ki enostavno je ni. In pustite Ljubljani Ljubljano. Predvsem pa v to ne mešajte županov, ker nimajo nič s tem. Oni predstavljajo pravno osebo in morajo podpisati, če imajo kaj, da so župani, ljubljanski, takšno pismo in obvestilo Državnemu zboru. Tudi jaz bi ga podpisal popolnoma enakega, pa še malo bolj grobo bi napisal.
Besedo ima predlagatelj, gospod Tomaž Lisec.
Hvala, predsednik, za besedo. Dovolite, ker se vmes nisem oglašal na izvajanje posameznih poslancev, da določene zadeve oziroma določene razprave malo pokomentiram. Upam, da si tudi jaz lahko vzamem, da jaz vidim svoje stališče glede določenih razprav. Najprej glede besed gospoda ministra. Vprašal se je, kdo bo določil, kaj je totalitarni simbol. Po mojem mnenju zelo nevarna izvaja nekoga, ki je minister v slovenski vladi znotraj evropskega prostora. Kdo bo določil, kaj je totalitarno? Ko pa razpravljamo na posameznih odborih, celo na sejah Državnega zbora o ekstremistih, ki ravno pod temi totalitarnimi simboli delajo hudodejstva, se pa vsi zgražamo, kako se to dogaja. Sedaj pa kar naenkrat totalitarni simboli, kaj sploh so. Kot da nas zgodovina, predvsem tista o 20. Stoletju, ni nič naučila in danes je bilo spet samo govora o zvezdi. Verjamem, da je, pa si bom drznil reči, vsaj polovica tega Državnega zbora verjetno bolj starostna kot pa strankarsko tako ali drugače obremenjena s to zvezdo, ali ima negativne občutke ali pozitivne občutke. Ampak spoštovani, ni zakon o grbu, himni in rdeči zvezdi, ampak je o zastavi. Imeli smo zastavo, ki je bila rdeča zvezda in smo jo 25. 6. 1991 – kaj smo naredili? To zastavo smo dali dol in gor smo dali slovensko zastavo. In resnično sem hotel kot predlagatelj večkrat opozoriti v svojem uvodu, da govorimo o totalitarnih simbolih in ne izključno o rdeči zvezdi. In če večina današnjih razpravljavcev vidi edini problem v zvezdi, očitno ta problem tudi je. Na žalost pa vsi skupaj pozabljate, da imamo tudi druge totalitarne simbole. Spoštovani minister, pojdite v Zagreb, pojdite v Nemčijo, pojdite kam drugam, vprašajte druge evropske narode, kaj so za njih totalitarni simboli. Očitno samo pri nas ne smemo vedeti, kateri so, niti spremeniti zakonodaje, ki bi vsaj deloma urejala to področje. Gospod Kopmajer iz Desusa je v uvodu rekel: "Spreminjamo državne simbole." Še enkrat, grb ostane takšen kot je, čeprav so pobude, da tisti grb, ki je v naši zastavi, da je problematičen, ampak grb ostaja takšen, kot je. Zastava ostane takšna, kot je. Pa so bili predlogi, dajmo jih spremeniti zaradi praktičnih izkušenj, ker nas zamenjujejo vsepovsod z različnimi drugimi državami, pa zaradi barv nekaterim ne pašejo, nekateri bi imeli kje zeleno barvno namesto rdeče, nekje zeleno namesto ne vem česa, ampak ne, zastavo pustimo čisto pri miru. Spreminjamo edino to, da namesto izključnega izvajanja sedme kitice Zdravljice, v skladu z našim predlogom, himna se na državnih in slovesnostih, torej celotna, ob državnih praznikih Republike Slovenije izvaja v celoti. Danes je to problem, kot da imamo vsak dan državni praznik in izvajanje slovenske himne vseh osem kitic. In nekajkrat na leto stati tistih 5, 6 ali 7 minut je za povprečnega državljana, predvsem pa na žalost ugotavljam tudi za povprečnega poslanca ne vem kakšna tragedija. Dve ure sedimo na državnih proslavah, problem pa je tistih 5, 6 minut, ko bi morali izkazati pripadnost naši državi, naši domovini. Nadalje smo napisali: "Ob drugih priložnostih pa se lahko uporablja tudi v skrajšani obliki, ki obsega drugo in sedmo kitico pesmi." Povedali smo, zakaj druga kitica. Edina izmed kitic, ki govori oziroma najbolj govori o slovenstvu. O nas, o Slovencih, ampak ne, mi imamo 7. kitico, ker vsi ostali so največji frajerji, o slovenstvu pa ne bomo govorili. O himni Republike Slovenije. Prej je kolega Žan Mahnič povedal, kako se začnejo himne določenih drugih evropskih držav. Vse povsod je "mi", edino pri nas je "vsi ostali", mi pa nekje na stranskem tiru. Skratka, ne spreminjamo državnih simbolov, želimo samo, da se, če je le kje možno, ob državnih proslavah celotna kitica, ob drugih priložnostih pa 2. in 7. kitica. In sprašujem Vlado, ali boste vsakokrat, ko bodo slovenski športniki osvajali medalje, sprožili spore, kjer se zavrtita, verjetno predvsem iz praktičnih razlogov dve kitici. Ali je to neustavno? Sprašujem Vlado, če ta naš predlog ni dober, kaj je potem to, ko na vseh mednarodnih tekmovanjih slišimo dve kitici in smo vsi ponosni na naše športnike. Takrat pa ni problem? Če je to danes problem, je tudi tisto problem in je tisto neustavno. Potem naprej, seveda, večkrat je bilo rečeno, ni prioritetna zadeva. Pa saj nikoli za vas ne bi prioritetna zadeva, spoštovani. Zakaj smo zopet prišli v tem mandatu s tem zakonom? Zato, ker smo morda trkali, pa se bom upal reči, na domoljubje poslancev SMC, da morda so pa malo drugačni od tistih, ki so prej sedeli v tem sredinskem delu Državnega zbora, in da bomo našli večino glasov, da pa ta zakon malo spremenimo. Tud, če ga danes sprejmemo v naslednjo obravnavo, samo zaradi tega, da kazni iz tolarjev spremenimo v evre. Ker spoštovani, upam, da le veste, da imamo evro in da smo v Evropski uniji in da tolarji in Jugoslavija so neka pretekla zgodba. Nikoli za vas ne bo prioritetna zadeva, nikoli! In potem še to, kako bi se morali ukvarjati z gospodarstvom, šolstvom in ne vem čem. Upam, da se tudi zadevate, da smo SDS v opoziciji. In tudi na tej seji Državnega zbora je večina zakonskih ukrepov naših. Če vam je toliko skrb za revne otroke, za izobraževanje, za socialo, za gospodarstvo, za fiskalno pravilo – še tisto fiskalno pravilo, ki ste ga pripravili je v neskladju z ustavo. Kje so pa ostali zakonski ukrepi? Sicer mi velika večina, predvsem lokalnih gospodarstvenikov pravi: "Tomaž, raje tiho bodi, ne govoriti o gospodarskih ukrepih, ker ta vlada vsak zakon, ki pripravlja, je še slabši od tistih zakonov, ki so bili iz prejšnje vlade." Tako da je to vaše neizvajanje zakonov oziroma neproduciranje zakonov, ki so po vašem nujno potrebni, dobro za povprečnega Slovenca in Slovenko. In danes smo govorili o zvezdi in o partizanih. Le dva, trije, predvsem pa iz teh delov, mi pa smo govorili, kaj pa je bilo leta 1990? Vsi smo ponosni na partizane. Seveda, verjamem, da ste. Jaz nisem s tem obremenjen, tudi moji starši so rojeni po koncu druge svetovne vojne in nimam nobenih problemov, čeprav prihajam z Dolenjske, ker mi je že pred dvema letoma en kolega rekel: " Aha, Dolenjec si, pa vi ste itak sami domobranci." Takšna je slovenska logika. Danes smo vsi govorili o partizanih. Kdo pa je govoril o agresorjih leta 1990 in kaj so imeli na uniformah? Kaj so imeli na glavi, kaj so imeli na tankih? Deteljico ali so imel rdečo zvezdo? In take simbole je treba prepovedati, da s takimi simboli še vedno leta 2015 veselo mahamo na raznih famoznih proslavah v Stožicah, na raznih prireditvah. In nas zmerjate z radikalci. Lepo smo povedali, da prepoved uporabe simbolov ne velja za namene izobraževanja, v skladu z izobraževalnim programom. Ne bomo zdaj zaenkrat vzeli radirko in edigs in črtali iz učbenikov, karkoli nas spominja na totalitarne simbole, predvsem na zvezdo, pa tudi na vse ostale, ker bi verjetno vsaj pri zgodovinskih učbenikih imeli velik problem, kako urediti učbenike od leta 1941 dalje. Potem ne velja za medijsko informiranje, še vedno lahko govorimo, ni bogokletno reči "zvezda, svastika," če pač mediji tako zepeljejo zgodbo nobenega problema. Ni problem kulturne prireditve. Meni je veliko kolegov reklo: " Pa dajmo te Dražgoše ukiniti!" Jaz pravim: "Naj bodo." Naj bodo kulturne, civilizacijske, ampak ne izzivati in potem tam delati simbole, ki pa so očitno za nekatere ključni problem tega 3. člena, ko ne vedo, kako bi obrazlagali ta drugi odstavek: "Prepovedana je uporaba slovenske himen v povezavi s simboli poveličevanja in predstavniki iz prejšnjega odstavka" Pojdite pogledati, kakšne slike, jaz priznam, nisem bil še nikoli v Dražgošah, ampak pojdite pogledati, kakšne zmazke imamo od zastav. Niso ne slovenske ne jugoslovanske, ne ne vem kakšne, ampak imamo na eni zastavi srp in kladivo in zvezdo in slovenski grb. To je prepovedano po našem predlogu zakona. Da si nekdo lahko dovoli, da na slovenski grb doma lepo prilepi ali zvezdo ali pa kar srp in kladivo in s tem veselo maha. To so zmazki in takšne zmazke bi po našem predlogu zakona prepovedali. Očitno pa bomo po mnenju večine še vedno lahko na slovenskih ulicah mahali s takšnimi zmazki. Potem, kot sem že rekel, problem izvajanja slovenske himne. Ne bom še enkrat ponovil. Če je komu izmed nas poslancev problem ali pa Slovencu stati 6 ali 7 minut dvakrat na leto na državni proslavi, tudi morda ob godalnem izvajanju Zdravljice, potem pa imamo resnično problem s slovenskim domoljubjem. In kot sem že prej rekel, gospod Jurša je rekel, ja na športnih prireditvah bo problem celotna himna. Ne, gospod Jurša, lahko se uporablja tudi v skrajšani obliki, druga in sedma. To kar delajo je vse povsod v čast našim športnikom, edino očitno Sloveniji, ko bomo imeli svetovnega prvaka, ne vem, na nekem domačem tekmovanju, bo pa problem izvesti dve kitici in verjetno bomo dali ustavno presojo, ali lahko dve kitici ali pa samo eno. Za drugo kitico sem obrazložil, zakaj je za nas zelo pomembna, za vas pa očitno bogokletna, ker govori o slovenstvu in bog ne daj govori tudi o Bogu, glede na to, da jaz še vedno upam, da smo Slovenci del zahodnega civilizacijskega sveta in zaenkrat večina naših državljanov še ima neko vero. Nazadnje ta vera, predvsem v našo državo, izginja. Saj pravim, če ne drugega, dajte, gremo v drugo obravnavo izključno s tem, da morda pa rešimo kazenske določbe tega zakona. Če mislite, da so naše globe prevelike, preostre in preveč radikalne, koalicija ste, dajte amandma, pa recite, poglejte, tržna inšpekcija, ki očitno po vašem je še edina, ki se lahko ukvarja z uporabo naših nacionalnih simbolov, naj pa bo vsaj neka simbolična kazen, pa ne bom se sedaj spuščal v to temo, ali boste s tem polnili slovenski proračun ali ne, glede na vse bolj pogosto uporabo teh bivših totalitarnih simbolov, bi verjetno tudi iz tega zneska nastal kar lep mošnjiček. Potem gospa Sluga – zakaj spet ta zakon. Kot sem že rekel, ker smo upali na razum stranke SMC kot neke nove politike, da pa rešimo vsaj te prehodne kazenske določbe. Čustva, je rekla gospa Muršič iz SD. Kako bi bili naši državljani nemirni, če bi 6 minut stali ob himni. Naši državljani bi bili, če bi stali ob himni, nemirni. Mislim, da je gospa povedala vse o tem, kaj si misli o naši himni, o naših simbolih. Seveda, še enkrat je bilo poudarjeno, kako spet ni pravi trenutek, ampak nikoli ni pravi trenutek. Še več, bilo je rečeno, kako smo ignorantski do mnenja državljanov, potem pa gospoda Borisa Pahorja dajete tam kot enega smrkavca v kot, ker on pa sicer lahko pove svoje mnenje, ampak mi se bomo odločili, koga bomo dali, ob tem pa ta vlada v treh mesecih pri vseh zakonih povozi mnenje Vlade, še za nazaj ureja zadeve. 5. 1. dobijo vsi ravnatelji osnovnih šol v Sloveniji, da s 1. 1. pa morajo nekaj narediti. Je kdo ravnatelje vprašal? Nihče. Je kdo učence vprašal? Nihče. Je kdo starše vprašal? Nihče. In polno je teh zakonskih anomalij, ki jih predlagate v tistem majhnem svežnju zakonov, ki jih predlagate. Jaz predlagam stranki SMC, da vsak zakon da na referendum, pa gremo mi malo na dopust, pa če bomo to naredili, se tudi jaz svoji plači odpovem, če se ji boste vi. Za zaključek pa še vedno gospod Möderndorfer. Jaz razumem njegov strah, da bi na Ljubljanskem gradu z razliko od drugih prestolnic vihrala tudi Slovenska zastava, ker za Ljubljančane je Ljubljana glavno mesto samo takrat, ko v skladu z Zakonom o glavnem mestu kaj od države potrebujejo. Da bi pa v Državnem zboru določali, da pa ima Ljubljana kot glavno mesto tudi kakšno dodatno dolžnost, v skladu s tem zakonom, to pa je za njih nesprejemljivo. Skratka, dokler bomo takšne razprave imeli v smislu, da se še vedno branijo te kovine, revolucije, pa naj bodo pod rdečo zvezdo ali pa proti kakšnim drugim totalitarnim simbolom, do takrat bo kakršnakoli razprava o gospodarskih problemih brezzvezna, kajti glave bomo še vedno tiščali v prejšnjem sistemu, medtem ko je normalna pravna in demokratična Evropa s tem že zdavnaj počistila [[izklop mikrofona]]
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika zbora še kdo razpravljati. Vidim, da je interes. Če želi razpravljati tudi predstavnik predlagatelja predloga zakona, Tomaž Lisec, in predstavnik Vlade, prosim, da se prijavita z dvigom roke. Prosim, za prijavo. Vsak razpravljavec ima na voljo pet minut časa. Besedo ima gospod Igor Zorčič. Izvolite.
Podpredsednica, hvala za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! Po moji oceni je ta predlog zakona nekako deplasiran, ni v kontekstu z dogodki, ki so se dogajali v Sloveniji. Zdaj smo slišali v razpravi, da se himna in zastava in osatali simboli države sprejemajo ob nekih zelo prelomnih zgodovinskih dogodkih. In danes, zadnja leta takšnega dogodka ni v Sloveniji. In eden pomembnih atributov teh simbolov je tudi to, da so trajni, da trajajo, ne pa da se spreminjajo v tako kratkem času, kot je 20, na primer 24, 25 let. Če si predstavljamo eno hipotetično situacijo, naslednji teden se lahko zgodi eden pomemben državni dogodek, obisk nekega predstavnika tuje države, lahko pride do kakšne pomembne zmage naših športnikov in ob igranju slovenske himne bo nekdo vprašal: Ja, od kdaj jo pa imate?" Ja, nazadnje smo jo spreminjali pred enim tednom. Jaz mislim, da tako temu ne smemo streči, da se moramo držati tistega pravila, za ustavo pravijo, da jo moraš spreminjati s tresočo roko, za himno pa pravim, da je sploh ne moreš spreminjati. Mi smo himno sprejeli , pravzaprav so jo tisti, ki so bili takrat v poziciji sprejemanja zakonskih odločitev. In del te himne je tudi ta njena tradicija, ki se mora samo nadaljevati in je ne moremo prekiniti ne danes, ne čez deset let, pač pa mogoče kdaj ob nekem izjemno prelomnem dogodku, ki bo opravičeval to, da spremenimo svoj pogled na celotno državo. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Jernej Vrtovec. Izvolite.
Spoštovani kolegice in kolegi, spoštovana gospa podpredsednica! Jaz si kot državljan Republike Slovenije želim, da obogatimo našo narodno zavest. Zaradi tega ta predlog sprememb zakona podpiram. Bi pa ob tem rad izpostavil še našo domovinsko vzgojo, ki se seveda začne tako v šolah kot tudi v sami družini. In v šolah, spoštovani gospe in gospodje, je tega mnogo premalo. Mnogo premalo se učimo oziroma se učijo naši najmlajši slovensko himno, kakšni so slovenski simboli. Tudi premalo se učijo o zgodovini nastanka naše samostojne Slovenije. To po navadi pride v učbenike na koncu šolskega leta in mnogokrat tudi profesorji takrat rečejo, saj smo že na koncu, bomo to bolj površno naredili. To je ključni problem. In če želimo našo domovinsko zavest okrepiti, se strinjam s tistimi, ne bomo je samo z nekim zakonom okrepili, ampak moramo na to gledati celostno. Celostno. Vzgoja in izobraževanje. In imejmo to državo konec koncev tudi mi sami radi. Zaradi tega še enkrat povem, vsi totalitarni režimi, ki se končajo, vsi so isti. In če nek totalitarni simbol žali čustva drugega človeka, kdo sem jaz, da ga bom uporabljal. In če bodisi svastika ali rdeča zvezda žali čustva nekoga drugega, zakaj jih uporabljamo? Zakaj? Zakaj žaliti druge? Zakaj gojiti na ta način tudi nestrpnost do drugih? In iz te razprave je bilo vidno ravno to, kar se odraža v slovenski družbi, konceptualne razlike v dojemanju tega, kar je prav in kar ni prav, kregamo se okoli totalitarizmov, namesto da bi potegnili tu črto, in rekli: "Isti so." In na ta način bomo tudi, če bomo to enkrat dosegli, da bomo vse totalitarne režime obsodili, bomo lažje živeli, lažji bo tudi naš razvoj, naš napredek. Dokler pa tega ne bomo naredili, se bomo v tem parlamentu s to stvarjo vedno ukvarjali in to prenašali tudi na naše najmlajše in potemtakem tudi domovinske zavesti, domoljubja ne bo. Jaz bom ta zakon podprl zaradi tega, ker ne prinaša nič slabega. Če bi prinašal kaj slabega, ga ne bi podprl. Podprl ga bom torej zaradi tega, ker je to dober predlog h krepitvi domovinske zavesti med Slovenci in konec koncev, če ima državljan, državljanka premalo tega domovinskega čuta, če mu je torej mar za domovino, kako lahko pričakujemo napredno državo, državo razvoja. Najlepša hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Branko Grims.
Hvala za besedo. Danes je bila odlična razprava, da se vidi, kdo je kdo v Sloveniji, potem ko padejo maske. Recimo, uporaba neresnic. Prej je bilo s strani enega od vladajoče koalicije rečeno, da je itak Ustavno sodišče že presojalo o Zakonu o grbih in zastavi in da je ugotovilo, da je v celoti skladen z ustavo, da ni nobenega neskladja. Pa sem šel vmes malo v brskalnik, ker po spominu se mi je zdelo, da ni ravno to čisto res. In glej ga, šmenta, odločba UI 320/12, ki jo edino iskalnik najde v zvezi z Zakonom o grbu, himni in zastavi Ustavnega sodišča Republike Slovenije, se glasi: "Do presoje ni prišlo, kajti zadeva je bila zavržena, ker predlagatelj ni izkazal pravnega interesa." Konec citata. O tem, ali je kaj skladno z Ustavo ali ne, Ustavno sodišče sploh še presojalo ni. In tisti, ki je trdil, da je nekaj povsem drugega, je debelo zavajal, da ne rečem po domače lagal. Če se seveda uporablja take metode, potem je težko razpravljati. Moram pa reči, da še neskončno bolj pa obžalujem tisto, kar se je danes tukaj dogajalo v zvezi z velikim pisateljem in Slovencem Borisom Pahorjem. Dve poslanki, ne samo ena – bi lahko rekli Ena ni nobena, dvakrat je pa obakrat –, sta si vzeli pravico, da sta se grobo norčevale iz Borisa Pahorja, češ, ni vsak Pahor Pahor in nekaj podobnega, kaj je bilo že prej rečeno. Veste, Boris Pahor je vse svoje življenje posvetil borbi za slovenstvo, pri tem ga ni bilo strah ničesar in temu je posvetil sto let svojega življenja in zato postal državljan Evrope. Kar je izjemno priznanje! In kot takšen, kot velik človek, bo šel v zgodovino. Tisti, ki se pa iz njega norčujete, boste šli v pa v zgodovino kot mali ljudje, nevredni funkcije, ki jo opravljate. In meni je izredno žal, da se kaj takšnega dogaja v slovenskem parlamentu. Pri tem je absurd še toliko večji, pri tistih, ki ste to počeli, se deklarirate za levičarje. Boris Pahor se tudi sam deklarira za levičarja in vedno se je deklariral za levičarja, vendar je človek, ki ve, kaj je domovina, je človek, ki ve, kaj je Slovenija, ki zna ceniti svojo državo. In takrat, ko smo prvič razpravljali o tem zakonu, ki sem ga napisal ne vem že pred tremi leti, je poslal pozdravno pismo. Toliko samo v vednost tistim, ki trdite, da to ni tisto, kar je Boris Pahor želel. On je želel, da se uporablja himna tako, kot je zapisano v ustavi - o tem ni nobenega dvoma in potem ne bi smelo biti tu nobenega dvoma – in da se kot skrajšana oblika uporablja z dodatno kitico, v kateri je posebej poudarjen nacionalni ponos, tisto, kar pogreša v sedanji obliki, zlasti v primerjavi z drugimi. To je njegov predlog, ki ga velja spoštovati, tudi če ga ne sprejmete. Da se pa delate pri tem norca iz človeka, to pa, oprostite, presega vse meje. Konec koncev potem ne čudi, če se tukaj tako spreneveda, kot se je, ko se je trdilo, da je v Ljubljani vse v najlepšem redu. Če smo dobili, in sem prej to pokazal, dopis ljubljanskega župana, še enkrat citiram, "da ne vidi nobenega razloga, da bi na gradu morala ves čas viseti slovenska zastava". Če bi bil on kaj vreden kot župan glavnega mesta, bi to naredil takoj, če mu že prej samemu to ne bi prišlo na misel. Saj lahko visita obe zastavi, recimo, ljubljanska visi na vsaki strani stolpa navzdol, slovenska pa na jamboru vihra v ponos celotni državi Sloveniji, tako kot je to normalno v vseh drugih državah. O tem je vaš minister na moje vprašanje, gospod Karl Erjavec, govoril na zadnji seji Odbora za zunanjo politiko. Me zanima, kako bo komentiral izjave svoje lastne poslanke. In konec koncev, dovoljena je seveda uporaba tudi tistih simbolov iz zgodovine, na katere je kdo upravičeno ponosen, ko gre za kulturne, zgodovinske stvari. Ni pa potem več možno, da bi ves državni vrh na državni proslavi brez ene same slovenske zastave rajal v dvorani pod rdečo zastavo in sliko Che Guevare, kajti takšna država je v očeh tujine rdeči eksot. Od take države vsi tuji investitorji, vsi tujci, ki želijo iskati poslovne partnerje, bežijo čim dlje. In zaradi tega, ker s takšnim odnosom do lastne domovine vzpostavljate Slovenijo v očeh tujine kot rdeči eksot, vsi [[izklop mikrofona]]
Zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je Predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes, v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 6. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O MEDIJIH. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina enaindvajsetih poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina enaindvajsetih poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja predloga zakona gospodu mag. Marku Pogačniku. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, hvala za dano besedo. Kolegice in kolegi! Mediji so eden izmed temeljev vsake demokratične urejene družbe, ki zagotavljajo širjenje informacij, kot enega pomembnih pogojev za njen razvoj. Delovanje medijev zagotavljan tudi širjenje slovenske besede in pripomore k gojenju domoljubja in pozitivnega odnosa do lastne države in jezika. V primeru odsotnosti domače ustvarjalnosti mediji postanejo promotor tujih kulturnih kontekstov, generator slabitve narodne identitete, samopodobe in končno suverenosti države in naroda. Deleži slovenske glasbe na komercialnih radijskih postajah komaj dosegajo sedanjo zakonsko obvezo, mejo 20 % oddajnega časa, ki so namenjeni slovenski glasbi. V veliki meri gre za zlorabo trenutno uzakonjenih glasbenih kvot, saj se slovenska glasba v več kot 90 % predvaja v nočnem času. Namesto programske raznolikosti in široke predstavitve vseh glasbenih zvrsti domače glasbe v okviru teh odstotkov poslušamo ponavljanje istih glasbenih uspešnic, namenjenih najširšemu krogu poslušalcev. Po zatrjevanju Sindikata glasbenikov Slovenije se je tudi zaradi tega slovenska glasbena ustvarjalnost in diskografija znašla v resni krizi, tako vsebinski kot materialni. Mednarodne primerjave kažejo, da je Slovenija s predpisanimi odstotki v primerjavi z drugimi evropskimi državami relativno slabo poskrbela za lastno glasbeno ustvarjalnost. Nekatere evropske države z najmočnejšimi evropskimi diskografskimi industrijami zakonskih kvot ne potrebujejo, na drugi strani pa tudi nekatere države z večjimi glasbenimi trgi, kot je slovenski, predpisujejo precej večje zakonsko zahtevane minimalne deleže nacionalne glasbe. Predlagane spremembe bi omejile tovrstne zlorabe in omogočile razvoj kakovostne slovenske glasbe različnih zvrsti. Tudi na področju avdiovizualnih del lahko vidimo, da je zahtevo o evidentiranju in preverjanju izpolnjevanja predpisanih kvot avdiovizualnih del v sedanji zakonski ureditvi v praksi nemogoče izvesti. Zaradi pomanjkanja natančnih podatkov je onemogočen učinkovit nadzor, posledično obstaja nevarnost, da izdajatelj ne spoštuje predpisanih kvot, kar vodi v siromašenje avdiovizualne produkcije. S predlaganimi natančnejšimi opredelitvami želimo omejiti zlorabe tudi na tem področju. S predlogom sprememb in dopolnitev zakona se bo na posreden način spodbudila ustvarjalnost slovenskih glasbenikov kot tudi avdiovizualnih ustvarjalcev. Zaradi večjega deleža oddajnega časa, ki bo na voljo za glasbo slovenskega izvora, bo dana možnost predstavitve večjemu številu slovenskih glasbenikov in večjemu številu glasbenih zvrsti slovenskega izvora, kar bo posledično pripeljalo do večje raznolikosti tovrstnih programskih vsebin in do večje kvalitete domačih ustvarjalcev ter posledično tudi do novih delovnih mest. Na ta način se bo tudi spodbudilo razvoj slovenske glasbene ustvarjalnosti kot perspektivne gospodarske panoge v Sloveniji, posredno pa tudi v Evropski uniji. S predlogom spremembe zakona se tudi omejuje dosedanja zlorabo trenutno uzakonjenih kvot, saj se uzakonja kvota v dveh intervalih namesto dnevna. Takšna kvalitetna in časovna primerna kvota je tudi ena izmed ključnih varovalk za nemoteno glasbeno ustvarjanje v Republiki Sloveniji.
Hvala. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade gospe mag. Julijani Bizjak Mlakar, ministrici za kulturo. Izvolite.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovani poslanke in poslanci! Vlada Republike Slovenije je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o medijih obravnavala na seji 22. januarja letos. Odločila se je, da poda odklonilno mnenje do tega predloga. Poglejmo si pomembnejše razloge odklonilnega mnenja. Predlog novele zakona ni v skladu z Resolucijo o nacionalnem programu za kulturo 2014–2017, ki jo je sprejel Državni zbor Republike Slovenije dne 27. 11. 2013 in predvideva celovito prenovo medijske zakonodaje na osnovi predhodno pripravljene strategije na področju medijev. Predlog novele zakona je pripravljen brez predhodnih analiz in brez celovitega reševanja problemov, kar je med drugim namen strategije. Predlaga le posamezne parcialne spremembe obstoječega zakona, posledice teh pa niso proučene. Prinaša novo sporno definicijo avdiovizualnih del. Spreminjajo se določbe o predpisanem deležu slovenske glasbe in slovenskih avdiovizualnih del, posledice tega predloga pa niso preučene. V temu delu se bistvena sprememba nanaša zlasti na RTV Slovenijo. Uvaja se register neodvisnih producentov, vendar so določbe o ureditvi tega področja zelo pomanjkljive. Zakon ima še številne druge pomanjkljivosti. Dodatna težava je, da v obravnavo predloga novele zakona ni bila vključena strokovna in druga zainteresirana javnost, predvsem pa je predlog brez analiz posledic predlogov, na katere opozarja strokovna javnost, ki jih zaradi pomanjkanja analiz ta trenutek ni možno niti ovreči niti jim pritrditi. Prenova medijske zakonodaje zahteva pripravo in sprejem nacionalnega strateškega dokumenta, ki bo na podlagi analize obstoječega stanja podal smernice za razvoj medijske krajine v Republiki Sloveniji. Potrebo po strateškem dokumentu potrjuje tudi dejstvo, da so bili vsi dosedanji poskusi sprejemanja nove medijske zakonodaje neuspešni. Potrebna je nacionalna strategija na tem področju, ki bi jasno definirala javni interes na področju medijev. V primeru delnih zakonskih predlogov, kot je ta, ki ga obravnavamo, pa morajo biti posledice predlogov proučene. Področje zagotavljanja predpisanih deležev slovenske glasbe v radijskih in televizijskih programih oziroma slovenskih avdiovizualnih del televizijskih programih je vsekakor potrebno prenove in v temu delu se s prizadevanji predlagateljev predloga novele zakona strinjamo. Javni interes, ki mu sledita Vlada in Ministrstvo za kulturo, je, čim več čim bolj kakovostne slovenske glasbe v času čim večje poslušanosti in čim več kakovostnih slovenskih avdiovizualnih del v času čim večje gledanosti. Vendar pa na vprašanje, ali je teh del dovolj, predlagatelj zakona nima analiz, podatkov in tudi ne zadovoljivih dogovorov. Določeni podatki in opozorila pa kažejo, da bi pri zagotavljanju zadostnih količin kakovostnih vsebin utegnile nastati hude težave. Tudi na ministrstvu nismo zadovoljni s tem, da nekatere radijske hiše uporabljajo sedanji zakon na način, da predvajajo predpisane dele slovenske glasbe le ponoči in da se v iskanju poslušalcev oziroma gledalcev slabša kakovost vsebin. Vendar pa predlagana novela navedenega v celoti ne rešuje in bi povzročila številne druge težave. S premalo proučenim zakonom bi lahko povzročili škodo prav tistim, ki si doslej največ prizadevajo za nacionalni interes. Na številna vprašanja predlagatelj nima zadovoljivih odgovorov in dokazil. Predlog novele zakona, ki je izjemno kratek, saj vsebuje le šest členov, področij, ki jih obravnava, ne ureja celovito, saj za ključne probleme ne ponuja nobenih rešitev, na področjih, kjer predlaga spremembe, pa so te neproučene in takšne, da bi se utegnilo sedanje ne preveč dobro stanje še poslabšati. Predlog novele zakona ima torej številne pomanjkljivosti, o katerih bomo danes še podrobneje slišali in ki so razlog odklonilnega stališča Vlade Republike Slovenije in Ministrstva za kulturo Republike Slovenije. Ne glede na navedeno se predlagateljem predloga novele zakona zahvaljujemo za dobro namero in konstruktivne predloge v smislu usmeritve v povečanje predpisanih deležev slovenske produkcije, ki jih bomo [[…]] [[znak za konec razprave]] [[…]]sprememb. Hvala lepa.
Hvala. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Stranke Mira Cerarja bo predstavil dr. Dragan Matić. Izvolite.
Spoštovana gospa predsedujoča, spoštovana gospa ministrica, spoštovani poslanke in poslanci! Naj takoj na začetku povem, da v poslanski skupini Stranke Mira Cerarja novele Zakona o medijih, ki jo predlaga SDS, ne bomo podprli. Ugotavljamo pa, da je SDS postala samokritična, ker je očitno mnenja, da del Zakona o medijih, ki ga je sprejela Vlada Janeza Janše v letu 2006, ne prinaša zadovoljivih rezultatov. Ob tem pa je treba opozoriti, da je zakon tudi na drugih področjih problematičen in si zasluži celovite prenove, torej ne le v štirih členih, ki bi jih zdaj v SDS radi spremenili in se nanašajo na definicijo in predvajanje avdiovizualnih del ter obvezne kvote predvajanja glasbene produkcije slovenske glasbe oziroma produkcije slovenskih ustvarjalcev in poustvarjalcev. Menimo, da je že skrajni čas, da se v skladu z Nacionalnim programom za kulturo dokonča analizo medijske krajine, ki je v precejšnjem obsegu že narejena, in na njeni podlagi sprejme Strategijo Republike Slovenije na področju medijev. Sprejemanje parcialnih sprememb v sistemski zakonodaji, ki merijo le na zviševanje kvot obveznega predvajanja produkcije in ki sistemsko ne pokrijejo tako problematike spodbujanja ustvarjanja kvalitetnih del kot predvajanja avdiovizualnih del, se nam zdi neprimerno, zlasti ker se glede na vloženo spremno gradivo zdi, da predlagane zakonske spremembe ne samo, da nimajo temelja v analizah področja, ki naj bi ga izboljšale, temveč so napisane brez osnovnega poznavanja dejanskega stanja, kar bom podrobneje razložil v nadaljevanju. V Poslanski skupini SMC se nam zdi predlagana novela problematična iz naslednjih razlogov. Predlog spremembe v 1. členu novele obstoječega 68. člena ni ustrezen, saj opredeljuje avdiovizualna dela kot dela, ki so na kakršenkoli način izražena kot individualne stvaritve s področja književnosti, znanosti in umetnosti in je bil za njih napisan sinopsis oziroma scenarij, kar pomeni, da druge avdiovizualne stvaritve, ki niso s področja književnosti, znanosti ali umetnosti, niso avdiovizualna dela. Kaj je, na primer, dokumentarni film o določeni socialni temi? Animirani film je drugi primer, ki ga definicija pojma ne zajema v zadostni meri. Zanj ne obstaja scenarij, pač pa storyboard. Podobno ostajajo zunaj definicije tudi videospoti, pogovorne oddaje, televizijske priredbe proslav in tako dalje. Predlog novele na ta način povsem ignorira oziroma povozi dva zakona, ki definirata avdiovizualno delo, Zakon o slovenskem filmskem centru in Zakon o avtorskih in sorodnih pravicah. Posledično bi torej z zakonsko neusklajenimi definicijami, kaj je avdiovizualno delo, ustvarili kaos pri izvajanju pridobivanja pravic na javnih razpisih za avdiovizualna dela. 2. člen sicer ima delno upravičeno osnovo v smislu, da se naj slovenska glasba predvaja tudi v dnevnem času in ne le večinoma v nočnem, kar se, žal, zdaj dogaja. Strinjamo se, da je to ob naslednjem noveliranju Zakona o medijih treba dopolniti oziroma popraviti, da se prepreči izigravanje namena zakona. Je pa problematična določba v tretjem odstavku, in sicer zahteva po deležu produkcij slovenskih ustvarjalcev, ki je mlajša od 5 let, saj ni jasno, ali obstaja dovolj kvalitetnih del, ki so mlajša od 5 let, in bi to zahtevo zapolnila. Po drugi strani, kot že rečeno, ni nobene določbe v smislu ciljnega spodbujanja predvajanja kvalitetnih del novih mladih ustvarjalcev. Glede določbe, ki se nanaša na kvote obveznega predvajanja, pa Javni zavod RTV Slovenija ugotavlja, citiram: "Uresničitev predlaganih sprememb bi v medijski krajini povzročila pravo opustošenje ter popolnoma ohromila delo medijskih ustvarjalcev." In še: "Nemogoče je pritrditi predlagatelju, da bo slovenska glasba, še posebej tista, ustvarjena v zadnjih 5 letih, tisto merilo, ki naj bi negovalo in ohranjalo visoko raven slovenskega jezika." Če gremo naprej, k 3. členu novele, vidimo, da SDS predlaga povečanje kvote slovenskih avdiovizualnih del vsakega TV programa. To se pa zdi vprašljivo, namreč, kako se bo nadziralo tako štetje deležev, ko se postavlja merilo, da naj bi štelo premierno predvajanje in prva ponovitev za oddaje, starejše od 5 let, pa eno predvajanje v okviru 5 let. Zdi se, da bi zlorabe bile še pogostejše, če bi se kriterij primernosti predvajanih del zaostril na tovrstno predlagan dokaj zapleten način. 4. člen predlagane novele je najbolj vprašljiv od vseh, saj je realizacija zakonske zahteve po spodnjem pragu 600 ur premiernih slovenskih avdiovizualnih del na RTV Slovenija in najmanj 150 ur premiernih slovenskih avdiovizualnih del neodvisnih producentov nemogoča. Je namreč v popolnem neskladju s proračunskimi zmožnostmi in realnimi finančnimi okviri, v katerih se odvija slovenska filmska oziroma avdiovizualna produkcija. Za realizacijo filmskih in avdiovizualnih del Ministrstvo za kulturo že nekaj let zaporedoma zagotavlja okoli 3 milijone evrov letno, kar je dovolj za produkcijo največ 5 filmov in največ 15 avdiovizualnih del. Če ob temu prištejemo še 1,7 milijona evrov, ki jih mora RTV Slovenija po določilu obveznosti Zakona o Slovenskem filmskem centru namenjati za kinematografske filme, lahko dodamo vsako leto še največ 2 celovečerna filma in nekaj kratkih dokumentarcev, torej še kakšnih 5 ur premiernega programa. Tako je jasno, da je v Sloveniji javnega denarja dovolj za nekaj več kot 24 ur programa neodvisnih producentov. Od kje dobiti dodaten denar, ni povsem jasno. Predlagatelj pravi, da novela naj ne bi imela finančnih učinkov za proračun, kar je seveda daleč od resnice. RTV Slovenija v svojem odzivu na predlagano novelo poudarja, da bi za doseganje kvot, kot so predvidene v noveli, potrebovala dodatnih 20 milijonov evrov. Gre za vsoto, ki je enaka celoletnemu, celoletnemu letnemu programskemu strošku RTV Slovenija. To pa za nacionalno televizijo, Radiotelevizijo, pomeni nemogočo dilemo med krčenjem sredstev za plače, beri odpuščanjem uslužbencev ali zvišanje RTV prispevka. Jasno je, da je v trenutni gospodarski situaciji višanje RTV prispevka v ta namen nemogoče. Prav tako na kratek rok ni moč pričakovati višanja prihodkov RTV Slovenija od prodaje oglasnega prostora. Gre torej za brezizhoden položaj. Ključna ugotovitev Poslanske skupine SMC je, da je interes slovenskih ustvarjalcev in izvajalcev, na primer glasbenikov, filmskih umetnikov in tako dalje, sicer pomemben, prav tako pa je enako pomemben tudi interes zagotoviti realne možnosti izvajanja zakonskih določil, ki se nanašajo na distributerje oziroma medije, v primeru glasbenikov oziroma filmarjev, zlasti radijskih ali TV programov. Po našem prepričanju so pomembni tako ustvarjalci kot producenti kot tudi kakovostna medijska krajina, da o uredniški svobodi in avtonomiji niti ne govorimo. Mnenja smo, da, če država gospodarstvu uvede omejevalni ukrep in poveča kvote obveznega deleža slovenske produkcije, potem se mora ponuditi tudi kakšen spodbujevalni ukrep. Vlada je namreč obljubila, da dodatnih obremenitev gospodarstva ne bo. Tako bi ob omejevalnih ukrepih bilo nujno razmišljati tudi o tem, da bi na primer zakonsko spremenili financiranje medijev na tak način, da se podprejo tiste medijske vsebine, ki razvojno dobro podpirajo slovensko glasbo in avdiovizualno produkcijo. Tega pa sedanji zakon, ki temelji na politično uravnoteženemu financiranju medijev, ne omogoča. Omogoča pa, da na primer določen medij, katerega večinska lastnica je ena od parlamentarnih strank, dobiva denar iz medijskega razpisa. Po mnenju Poslanske skupine SMC bi bilo treba nagrajevati oziroma finančno stimulirati tako kvalitetno slovensko produkcijo kot uredniško politiko, ki tovrstno produkcijo upošteva in uvršča na sporede. Zgolj določitev kvot brez spodbud je nedvomno premalo domišljen ukrep z nepredvidljivimi posledicami, predstavlja pa tudi prevelik poseg v svobodo strokovne presoje vsakega urednika. Če potegnemo črto, lahko rečemo, da bi predlagana novela prinesla spremembe le na enem področju Zakona o medijih, vendar ne sistemsko, brez pravega oziroma celovitega vpogleda v dejansko stanje. Njeno sprejetje bi prineslo mnoge škodljive finančno in pravno nevzdržne posledice. Zato novele Zakona o medijih ne bomo podprli. Hvala.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavila gospa Nada Brinovšek. Izvolite.
Predsedujoča, hvala za besedo. Lep pozdrav vsem skupaj! Resolucija o nacionalnem programu za kulturo 2014–2017 in že vse resolucije prej med cilji in ukrepi navajajo, da je v javnem interesu, da slovensko glasbeno umetnost širimo v evropski prostor. Če želimo to doseči, moramo slovensko glasbeno umetnost najprej nesramežljivo širiti v slovenskem prostoru. Zato je treba uresničiti ukrep, večja dostopnost in prepoznavnost kakovostne slovenske glasbe v naši domovini. Ob tem se moramo zavedati svojih korenin in zavedati se pomena ohranjanja identitete naroda. Zaradi močnega vpliva sodobne globalne kulture je slednje zavedanje še posebej pomembno za obstoj majhnih narodov. Glasba je temeljnega pomena za slovensko kulturo in slovenska kultura je eden temeljev slovenskega narodnega in državnega obstoja, identitete in prihodnosti, saj se je slovenski narod oblikoval tudi s pomočjo glasbene ustvarjalnosti. Za slovenski prostor so kakovostni mediji eden izmed temeljnih nosilcev kulturnih vsebin, ne le da so nosilci kulturnih vsebin, so tudi soustvarjalci. Tako so mediji najmočnejši dejavnik, s katerim lahko država uveljavlja javni interes. Ob skrbi za kulturo morajo mediji razvijati narodnostno zavest, kulturno identiteto, skrbeti za razvoj slovenske kulture in jezika. V primeru odsotnosti domače ustvarjalnosti mediji postanejo promotor tujih kulturnih identitet in omogočajo slabitev slovenske narodne identitete. Spoštovani! Sedanja veljavna zakonodaja opredeljuje dele slovenske glasbe v radijskih in televizijskih programih v 20 % vse dnevno predvajanje glasbe vsakega radijskega in televizijskega programa. Raziskave in različni strokovni komentarji pa kažejo, da se tako imenovane uzakonjene glasbene kvote predvajajo 90 % v nočnem programu. Pred vami je Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o medijih, ki s spremembo 86. člena omogoča večji delež oddajanja časa, ki bo na voljo za glasbo slovenskega izvora. S tem se bo omogočila večja predstavnost slovenskih glasbenih ustvarjalcev. S spremembo bi dvignili delež slovenske glasbe na 40 %. Sprememba tudi onemogoča zlorabe predvidenih kvot, saj uvaja kvoto v dveh intervalih namesto dnevne. Za kulturni razvoj ali če želite kulturno blagostanje je pomembno, da živimo in vzgajamo v kulturnem okolju, ki daje občutek narodne zavesti, zato je pomembno, kako spodbujamo in spoštujemo slovensko glasbo in s tem glasbene ustvarjalce. Jasno je, da tuja glasba in glasbeni ustvarjalci zasedajo večino prostorov v radijskih in televizijskih medijih. Nič bolje ni na področju komercialnih glasbenih odrov. Lahko rečemo, da v lastni državi ponižujemo svojo kulturo, slovensko glasbo. Kot primer, v Avstriji zakonodaja ne določa deleža domače glasbe in produkcije v radijskih in televizijskih programih v državni ali zasebni lasti, pa vendar se iz njihovih radijskih postaj slišijo avstrijski glasbeni ustvarjalci. Na njihovih, recimo, ker smo ravno v zimskem času, na njihovih smučiščih ni radijskih postaj, ki bi predvajale tujo glasbo, ampak je slišati le avstrijsko glasbo. Povsem drugače je na slovenskem smučišču, na primer Kranjski Gori, kjer se v veliki večini predvaja glasba tujih folk ali pop izvajalcev iz srbohrvaškega in anglosaškega jezikovnega področja. Kako bomo širili slovensko kulturo in slovensko glasbo v evropski prostor, če ne zmoremo brez zakonske osnove predvajati slovenske glasbe na radijskih in televizijskih programih? Kako bomo ohranili slovensko identiteto, kulturo naroda, če bomo dovolili, da tuja glasbena scena preplavlja slovenski kulturni prostor? Zato moramo ceniti in razvijati svojo glasbeno umetnost in podpreti slovenske glasbene ustvarjalce. Eden izmed korakov je tudi sprejetje Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o medijih, zato ga bomo v Slovenski demokratski stranki tudi podprli. Hvala.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavila gospa Marija Antonija Kovačič. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, spoštovana ministrica s sodelavci, spoštovani poslanci in poslanke prav lep pozdrav vsem! Dovolite, da vam predstavim stališče Poslanske skupine Desus do Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o medijih. Bistvo predlagane novele Zakona o medijih je sprememba veljavnega 86. člena, s katero se bistveno povečuje delež oddajnega časa, ki bo na voljo za glasbo slovenskega izvora. Sedaj veljavni zakon namreč določa, da mora biti najmanj 20 % vse dnevno predvajane glasbe vsakega radijskega in televizijskega programa slovenska glasba oziroma glasbena produkcija slovenskih ustvarjalcev. Po mnenju predlagateljev bi moral biti ta odstotek še enkrat tolikšen, prav tako predlagajo povišanje sedaj veljavnih deležev, ko gre za vsak posamezni program Radiotelevizije Slovenije ter deleža vse predvajane glasbe radijskih in televizijskih programov posebnega pomena. Predlagane spremembe naj bi prispevale k varstvu slovenskega jezika in slovenske glasbene avdiovizualne ustvarjalnosti ter h krepitvi narodne identitete. V Poslanski skupini Desus se strinjamo s predlagatelji, da so mediji pomembni za razvoj družbe in da se s pomočjo njih zagotavlja tudi širjenje slovenske besede in pripomore h gojenju domoljubja ter pozitivnega odnosa do lastne države in jezika. Prav tako pritrjujemo predlagateljem, da je treba spodbujati slovensko glasbeno ustvarjalnost. Zato se strinjamo, da bi bilo treba razmisliti tudi o prenovi področja zagotavljanja predpisanih deležev slovenske glasbe v radijskih in televizijskih programih. Vendar pa opozarjamo, da je področje medijev zelo kompleksno in ravno zato je treba k pripravi sprememb na temu področju pristopiti celovito. Ravno zato se v Resoluciji o nacionalnem programu za kulturo, ki je bila sprejeta v novembru 2013 in je strateški dokument razvojnega načrtovanja kulturne politike, predvideva celovita prenova medijske zakonodaje na osnovi predhodno pripravljene strategije na področju medijev, k čemur smo se zavezali v koalicijski pogodbi. Predlagana novela se ureditve tega področja loteva nesistematično in odpira vrsto vprašanj, kot je na primer vprašanje ureditve učinkovitega nadzora ter odločitve ustreznih sankcij za kršitelje. Prav tako bi bilo treba predvideti izjeme od doseganja predpisanih kvot. V Poslanski skupini Desus se zavzemamo za to, da se k spremembi Zakona o medijih pristopi sistematično, na podlagi predhodno pripravljenih analiz stanja in da se predhodno proučijo tudi učinki uvedbe višjih deležev. Ker menimo, da predlagani zakon teh kriterijev ne izpolnjuje, bomo glasovali proti sklepu, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Hkrati pa pričakujemo, da bo Vlada v kar najkrajšem možnem času pripravila celovito spremembo medijske zakonodaje, ki bo pripravljena na podlagi analiz stanja slovenske glasbe in avdiovizualne produkcije. Hvala.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil gospod Matjaž Han. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica, ministrica, kolegice in kolegi! Skrb za zagotavljanje pogojev ustvarjalnosti na glasbenem in avdiovizualnem področju v Republiki Sloveniji je del strateških usmeritev te države. Med drugim je kot cilj navedena tudi v Resoluciji o nacionalnem programu za kulturo 2004–2017. Pa vendar v zadnjih nekaj let konkretnih zakonodajnih predlogov na tem področju, žal, Državni zbor ni obravnaval. Priča smo bili le nekaterim poskusom parcialnih posegov, katerih namen je bil edini in zlasti obračunati z eno kolektivno organizacijo. Nenavadno, če vemo, da je edina, ki uživa podporo med nosilnimi stebri glasbenega repertoarja pri nas. Za Socialne demokrate so slovenska glasbena in avdiovizualna dela vrednote, do katerih imamo spoštljiv odnos. Predvajanost slovenskih glasbenih in avdiovizualnih del v medijih, po našem prepričanju, ni mogoče zamejiti s klasičnimi tržnimi zakonitostmi ponudbe in povpraševanja. Imajo namreč pomembno kulturno vlogo ne zaradi jezika, pač pa tudi zaradi vpliva na oblikovanje oziroma krepitev narodne zavesti. V obdobju jezikovnega in splošnega kulturnega vdora angloameriške produkcije bi morali na vprašanje o posledicah le-tega pokazati z bistveno večjo mero občutljivosti. Z našo nezainteresiranost, če želite, tako ne preprečujemo le ustvarjalnega razvoja slovenske produkcije, ampak krčimo možnosti za uveljavitev slovenskega jezika in slovenske kulture nasploh. Zagovorniki svobode izbire v podobni lastnikov radijskih in televizijskih postaj v svojo obrambo povedo, da predvajajo pač tisto, kar ljudje radi poslušamo oziroma gledamo. Ob tem seveda zamolčijo, ti isti lastniki, da so oni tisti, ki izbirajo namesto nas. Kako si sicer razlagati podatke, da so nastopi slovenskih glasbenikov praviloma dobro obiskani, da so slovenski filmi v kinematografih dobro gledani, da so plošče domačih izvajalcev bolj prodajane od tujih. Če se nekaj vrti le še ob najbolj nemogočih urah dneva, nacionalni medij pa je iz tega izvzet in zato zajema le peščico ljudi, ne moremo reči, da tega nihče ne gleda oziroma da tega nihče ne posluša. Razprava o kvotah slovenske produkcije v slovenskih medijih ni nova, spoštovani. Država namreč prepoznava pomen domačega ustvarjanja, zato je v Zakonu o medijih že v času prvega sprejema, leta 2001, radijskim in televizijskim postajam naložila zahtevo določenega obsega predvajanja slovenskih del. Kvota se je nato sicer še nekoliko dvignila, a pričakovano pozitivnih učinkov ni izpolnila. Radijske postaje so izkoristile luknjičarsko ureditev in zahtevani obseg danes zapolnjujejo v delu dneva, ko radiju prisluhnejo le še naključni nočni zabavljači ali pa redki budni, ki si z vrtenjem gumba krajšajo nočni dolgčas. V Poslanski skupini Socialnih demokratov zato menimo, da bi bilo del anomalij mogoče odpraviti z jasno opredelitvijo časovnih intervalov, v katerih se mora zahtevani obseg predvajati. V naši stranki, v Poslanski skupini Socialnih demokratov pričakujemo, da bo Vlada prisluhnila problematiki ustvarjalcev glasbenih in avdiovizualnih del ter dodala svoj prispevek k ustvarjanju ustreznih pogojev za razvoj slovenske produkcije. Nenazadnje jo k temu zavezujejo tudi številne peticije, ki so jih oblikovali zlasti glasbeniki in v katerih dovolj jasno nakazujejo ne le probleme, ampak tudi nakazujejo rešitve. Od Vlade pričakujemo, da bo v nadaljnjih korakih zaobšla zglede minulih neproduktivnih poskusov obračunavanj z eno od kolektivnih organizacij. Kot izhodišče naj zavzame ambicijo zagotoviti pogoje za razvoj ustvarjalne potence tega naroda, ki bo v korist nas vseh, avtorjem pa omogoči, da bodo od svojega dela normalno živeli. To si glede na obseg, kakovost in raznolikost tudi zaslužijo. V Poslanski skupini Socialnih demokratov podpiramo vsako dobronamerno razpravo o položaju slovenskih glasbenikov in ustvarjalcev avdiovizualnih del. Dejstvo pa je, da so se v zadnjih 20 letih nakopičile težave, na katere pravih odgovorov ne Vlada in ne Državni zbor nimata in jih tudi ne podata. Zavedamo se, da predlog Slovenske demokratske stranke ne zajema širše problematike, in je v tem smislu pomanjkljiv, a vendar spoštovani, rešitve je treba iskati. Hvala lepa.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Združena levica bo predstavila gospa Violeta Tomoć. Izvolite.
Hvala za besedo. Kompleksno vprašanje kvalitete vsebin in spodbujanja avdiovizualne ustvarjalnosti skuša Predlog sprememb zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o medijih reševati s povečanjem kvot za slovenska avdiovizualna dela. Večje kvote naj bi pomenile večjo kakovost in žanrsko raznovrstnost. A najverjetnejši učinek teh sprememb, ki so stresene iz rokava in strokovno neutemeljene pa bi močno vplivale na spreminjanje programskih shem, bo še več ponavljanja istih glasbenih uspešnic namenjenemu najširšemu krogu poslušalcev, kot piše v utemeljitvi zakonodajnih sprememb. Predvsem pa si bodo še večji del pogače odrezali vrhovi glasbenih elit v SAZAS. Prvo vprašanje, ki si ga moramo postaviti je, kaj sploh je Slovenska glasba. Koliko sorodstvenih kolen navzdol in koliko kilometrov čez mejo še smemo iti, da dobimo žig slovenska glasba? Zato moramo namesto tega govoriti o kakovostni glasbi, ki sproža kulturno kreativnost, se dotakne človeških občutij in jo ljudje vzamejo za svojo. Nato pa se moramo vprašati, kako v Sloveniji spodbujati nastajanje takšne avtorske glasbe. Vsak glasbenik je najprej poslušalec, šele nato ustvarjalec. Glasba tako postaja slovenska skozi proces obdelave, potrošnje in reprodukcije. Izvajalec ima lahko spričevalo iz slovenskosti, pa je njegova glasba lahko povsem prazna in je v najboljšem primeru zvočna kulisa, v najslabšem primeru pa zvočna motnja. Razvoja kakovostne slovenske glasbe različnih zvrsti ni mogoče uzakoniti s kvotnim sistemom, čeprav so lahko kvote mehanizem, ki k temu pripomore. Upoštevati je treba načelo, da je probleme treba reševati na ravni produkcije. Veljalo bi razmisliti o javno financirani infrastrukturi, ki bi bila na voljo manj komercialnim zvrstem, prostorom in opremi za vaje, snemanje in koncerte. Da se predavatelji predstavljajo kot borci za ohranitev nacionalne identitete, dobrobiti slovenskih avtorjev, kvalitete programskih vsebin in ustvarjalci novih delovnih mest, je ceneno natolcevanje. Še posebej, če pomislimo na stanje kulture in javne radiotelevizije v času obeh Janševih vlad. Treba je jasno povedati, da gre za predvajanja in gre za tantieme. Gre za denar, ki se izteka v žepe ozkega kroga ljudi v vrhu SAZAS. Ne gre za glasbo, ampak za zvok žvenketanja cekinov. Za kvotami se skriva interes ozke elite, ki črpa visoke avtorske rente, hkrati pa zavira razvoj raznolikih manjših izvajalcev ali glasbenih organizatorjev. In kaj je tisto, kar bi morali hkrati spodbuditi? Ker vidimo, da je mogoče dobre namene tudi izigrati, bi bilo ob predlogu še bolj pomembno pomisliti, kaj vse so lahko posledice. Brez spodbud za mlajše ustvarjalce bomo samo z dvigom kvot predvajanja slovenske glasbe dosegli cilj samo delno. Ker ne bo dovolj glasbe mlajše generacije, bodo radijske postaje vrtele pač kar imajo, glasbo starejših generacij, torej generacije ustvarjalcev stare med 40 in 50 let, ki danes sicer ne ustvarja več v takem obsegu, je pa ustvarjala v časih, ki so bili ustvarjanju bolj naklonjeni. S tem bi se ustvaril napačen vtis, da mlajša generacija ni ustvarjalna, kar pa zagotovo ni res. Potrebujemo torej ukrepe, ki bodo hkrati spodbujali k ustvarjalnosti mlajšo generacijo. Odgovor so posebni skladi kolektivnih organizacij za spodbujanje ustvarjalnosti. V tak poseben sklad kolektivne organizacije, ki zbirajo in dajejo nadomestila, ki jih zberejo od uporabnikov, namensko namenijo del svojih prihodkov za spodbujanje narodne ustvarjalnosti in lokalne kulture. Tovrstni skladi v tujini niso izjema, ampak pravilo. Vanje se steka med 5 in 15 % prihodka kolektivne organizacije. Treba je skratka ustvariti okolje, ki bo omogočalo kakovost in spodbujalo kreativnost glasbenih ustvarjalcev. Dva ključna vidika sta ureditev prekernosti na področju kulture in reforma avtorskega dela. Da pa bi te vsebine našle pot v medije, je treba zagotoviti demokratizacijo le-teh, instant glasba, ki prevladuje na radijskih postajah, je posledica tržnega delovanja teh medijev, ki svoje vsebine banalizirajo z namenom pridobivanja čim večjega deleža tržnega kolača. V tekmo z njimi pa so na žalost prisiljeni tudi javno financirani mediji. Poleg tega pa bi tudi težko zagotovili kader, ki bi evidentiral dela mlajša od petih let, predvsem manjše privatne radijske in televizijske postaje bi imele kar precejšnje težave s tem. Novejše domače glasbe je premalo, število novih skladb domačih ustvarjalcev in število domačih ustvarjalcev ne raste, ampak pada. V današnjem položaju pa bi predlagane kvote in prednostno predvajanje glasbe, nastale v zadnjih petih letih, ustvarilo pogoje za širjenje domačijske zatohlosti ter instant glasbe, ki nastaja v studiih medijskih magnatov, in še več pretakanja denarja v žepe lovcev cekinov. Bilo pa bi koristno, da bi se iz teh fondov ustvaril sklad za novo mlado in neodvisno produkcijo avdiovizualnih del. Namesto tega bi mogoče že zadostovalo, da se glasbo domače produkcije v že obstoječih kvotah vrti v dnevnem času in ne samo ponoči. Te kvote bi lahko postopoma, po potrebi in v sorazmerju s kvaliteto tudi višali. V Združeni levici se zavedamo, da trenutna zakonodaja nezadostno ureja področje medijev. Spremembe medijske zakonodaje so nujne, a kljub temu predlagane spremembe ne bomo podprli, saj je slabo pripravljena in nezadostno rešuje razmerje predvajanja domače in tuje glasbe. V Združeni levici se zavzemamo za sistemsko ureditev medijske krajine in preureditev Zakona o medijih. Predvsem pa menimo, da potrebujemo ukrepe, ki bodo hkrati s spremembo medijske zakonodaje in ureditve avtorskih pravic spodbudile slovensko ustvarjalnost in produkcijo, ki jo nujno potrebujemo za to, da bodo radijske postaje predvajale več domače glasbe. Hvala.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov bo predstavila gospa Ljudmila Novak. Izvolite.
Spoštovana gospa ministrica, gospa podpredsednica, kolegice in kolegi! Predlagatelji novele Zakona o medijih, kot temeljni cilj te spremembe navajajo varovanje slovenskega jezika, slovenske glasbene in avdiovizualne ustvarjalnosti ter krepitev narodne identitete. V strani Nova Slovenija – krščanski demokrati se zavedamo pomena načrtne vzgoje za krepitev domoljubja in ohranjanja slovenskega jezika in kulture. V naš program smo zapisali, da morajo javna radio in televizija ter tudi komercialne postaje, ki imajo koncesijo za oddajanje programov na območju Slovenije, izpolnjevati predpisana določila glede obsega predvajanja izvirnega slovenskega programa. Želimo, da bi bil tudi slovenski film zapis narodovega življenja nekega časa, predvsem pa da bi bil kakovosten nosilec pozitivnih in verodostojnih dokumentarnih ali umetniških sporočil. Prav tako podpiramo predvajanje kakovostnih tujih oddaj in tistih filmov, ki bodo ljudi bogatili, jih spodbujali k človečnosti in plemenitosti in jim ne bodo vsiljevali nasilja, sovraštva in promiskuitete, kot rednega načina življenja in urejanja medčloveških razmerij. Oddaje o slovenski zgodovini, umetnostni zgodovini, etnologiji, muzikologiji in kulturni dediščini pripomorejo k večji narodni samozavesti, zavedanju narodnih korenin ter spodbujajo domoljubje. Rešitve v predlagani noveli gredo v pravo smer, najprej se viša zahtevani delež predvajanja slovenske glasbe na slovenskih radijskih postajah, in sicer na 40 %, za programe javne radiotelevizije pa še več. S to rešitvijo bodo imeli več priložnosti za predstavitev slovenski glasbeniki ter drugi ustvarjalci, posledično pa bo poleg vseh drugih pozitivnih vplivov na voljo tudi več delovnih mest v glasbeni in filmski industriji. Dobra je tudi rešitev, da zakon z razdelitvijo v dva opazovana intervala, in sicer od 6. do 22. ure ter od 22. do 6. ure zjutraj, preprečuje možnosti zlorab, ki se pojavljajo, ker nekatere radijske postaje skoraj vso zahtevano kvoto slovenske glasbe predvajajo ponoči oziroma v najmanj poslušanih radijskih terminih. Prav tako se strinjamo s predlagano rešitvijo, da se avdiovizualnim vsebinam slovenskih neodvisnih producentov omogoči zadostni delež predvajanja na prvem in drugem programu RTV Slovenija. Ker gre pri povišanju zahtevane kvote za dokaj veliko spremembo, je primerna rešitev, da zakon omogoča dvoletno prehodno obdobje, v katerem se bodo lahko vse radijske postaje ustrezno prilagodile novim standardom. Krščanski demokrati bomo predlagano novelo podprli. Verjamemo, da je to dobro za ohranitev in razvoj kakovostnih slovenskih programov in vsebin ter v podporo slovenskim ustvarjalcem. Slovenci potrebujemo več samozavesti in zaupanja v domače znanje in talente ter več zdravega ponosa na domovino in tudi na domačo kulturo.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Zavezništvo Alenke Bratušek bo predstavil gospod Peter Vilfan.
Spoštovana podpredsednica, ministrica, kolegice in kolegi! Najprej naj povem, in na to v naši poslanski skupini tudi opozarjamo, da elektronski mediji v veliki meri oblikujejo življenjske vzorce, vrednote, način razmišljanja in vedenja vseh nas. Zato je po našem mnenju prav, da imamo medijsko regulativo, ki predpisuje oziroma bi morala predpisati razumen način določanja kvot evropske, domače in neodvisne avdiovizualne produkcije v boju zoper globalni trend angloameriške, špansko govoreče in ostalih produkcij, ki agresivno ohranjajo in zavzemajo televizijsko tržišče. Tako majhen kulturni trg namreč lahko brani tako evropsko kot domačo ustvarjalnost samo s kvotami. S predlagatelji se strinjamo, da kvote avdiovizualnih vsebin, ki so trenutno opredeljene v veljavnem zakonu, dejansko niso nikoli dosegle tistih predpisanih zgornjih limitov. Trend v zadnjih letih je tak, da jih je manj. To velja tako za nacionalno televizijsko hišo kot tudi za vse ostale komercialne hiše. Eden od razlogov je po našem mnenju predvsem v nadzoru nad doseganjem kvot, ki je pomanjkljiv. Nadzor bi bilo torej treba urediti pregledno in čim bolj enostavno. Naslednji razlog je v kaznovalni politiki na tem področju. Bistveni razlog pa je v tem, da obstoječi zakon nejasno definira, kaj je avdiovizualno delo, kar sproža številne probleme pri merjenju doseganja kvot. Enako velja tudi za kvote za slovensko glasbeno produkcijo. Namen glasbenih kvot je primarna zaščita in promocija slovenske kulturne identitete in jezika, za katero so obvezane tako komercialne radijske in televizijske postaje kot tudi RTV Slovenija. Slovenska glasba oziroma glasbena produkcija je pomembna za ohranjanje kulturne in jezikovne identitete. S tega vidika je po našem mnenju kvota nedvomno upravičena in ne pomeni prevelikega oziroma nesorazmernega posega v pravico do zasebne lastnine izdajateljev. Kot veste, namreč že več let prihaja do polarizacije dveh nasprotujočih si stališč – ali potrebujemo normiranje in reguliranje pri vključevanju kvot v zakon ali pa smo že tako zreli, da tovrstnega normiranja ne potrebujemo, saj je slednje stvar same uredniške avtonomije, ki v programe vključuje kakovostno domačo produkcijo. Čeprav bi si želeli tako družbeno klimo, da kvote sploh ne bi bile potrebne, so statistike pokazale, da se je kvote pogosto izrabljalo, saj se je slovenska glasba predvajala predvsem v nočnem času. Kljub temu pa pri predlogu SDS opozarjamo, da je eno interes glasbenikov, drugo pa interes in dejansko poslovanje medijev, v tem primeru zlasti radijskih mrež. In za kulturo so pomembni tako ustvarjalci kot producenti ter navsezadnje tudi kakovostna medijska krajina. Za nas je pomembno predvsem to, da bi se zaščitil dnevni predvajalni čas. S tem bi slovenskim glasbenikom dali možnost, da jih poslušalci slišijo v večji meri kot do zdaj. Namen sprememb bi moral biti primarno v zagotovitvi, da se slovenska glasba kot atribut slovenske kulturne identitete predvaja v dnevnem terminu. Razmisliti pa velja tudi, kako doseči oziroma kakšno kvoto predpisati, da bi poslušalci imeli priložnost spoznati nove izvajalce, za katere sploh ne vedo, da obstajajo. Težava, ki se pojavlja v predlogu SDS pa je v tem, da se naslanja na rešitve, ki jih je uvedla Francija, kjer je izjemno močna zahteva po predvajanju francoske glasbe. Pred novo določitvijo kvot bi bilo tako treba narediti konkretne analize, saj se, kot že omenjeno, moramo zavedati značilnosti medijskega prostora, obsega produkcij in navad poslušalcev. Ali kot opozarjajo medijski strokovnjaki, tovrstnih predlogov se ne da samo privleči na dan, ker bi se nam zdelo, da bi bilo dobro, če bi bilo na radijskih postajah 40 ali 60 % slovenske glasbe. Seveda se strinjamo, da je čim več slovenske kulture in glasbe na radijskih postajah, na drugi strani pa obstajajo realni podatki. Nemogoče je pričakovati vrhunsko produkcijo v takšnem obsegu, kot bi si jo nekdo morda želel. V zvezi s tem velja opozoriti na težave Radia S, ki je predvajal izključno slovensko glasbo, ker se spoprijema z izgubo, sedaj prevaja nekaj več kot 30 % slovenske glasbe. Urednik omenjenega radia je za enega od medijev dejal: "Če bi bili izdelki dobri, bi mi vrteli tudi več kot 40 % slovenske glasbe, ampak trenutno, žal, toliko kakovostne glasbe ni." Omenjena izvaja urednika Radia S po naši oceni najbolje povzema dilemo, na katero predlog SDS ne ponuja odgovora. Če tako povečamo kvote, potem moramo ponoviti tudi kakšen spodbujevalni ukrep. Ta je na dlani – spremeniti moramo financiranje medijev na tak način, da lahko podpremo tiste medije, ki razvojno podpirajo dobro slovensko glasbo in avdiovizualno produkcijo. Slovenska glasbena scena in sistem glasbene industrije sta premalo razvita, zato bi ju bilo treba stimulirati, spodbujati je treba konceptne cikle, festivale, mednarodno sodelovanje, glasbeno založništvo, izdajanje nosilcev zvoka in drugo. Poleg klasične glasbe, ki je že dobro pokrita, je treba pokriti sodobne glasbene prakse, elektronsko glasbo, sodobno klasično glasbo, urbano glasbo, rok, jazz, etno in drugo. Zato se je do neke mere moč strinjati z navedbami ministrstva, da so bile predlagane rešitve pripravljene brez predhodne analize stanja in učinkov uvedbe ter necelovite, saj znotraj posameznih področji ne urejajo vseh relevantnih vprašanj. Vprašati pa se je treba tudi, kdo je odgovoren zato, da je SDS vložila zelo parcialen predlog novele Zakona o medijih, ki bo očitno zvenel zgolj v današnji razpravi, saj se bo kot kaže pot novele vstavila že v prvi fazi zakonodajnega postopka. Vse parlamentarne stranke se večinoma bodisi v volilnih programih kot tudi kasneje v koalicijskih pogodbah zavzemajo, da bodo zagotavljale pluralnost medijev, varovale medijsko svobodo in neodvisnost, spodbujale kakovost ter spoštovala etična načela pri medijskem poročanju. A njihova ravnanja največkrat kažejo, da gre večinoma zgolj za obljube. In ravno v zvezi s tem velja opozoriti na ravnanje SDS, ki po naši oceni nosi največjo odgovornost, da imamo v veljavi še vedno Zakon o medijih iz leta 2001. Ravno SDS je najbolj odgovoren, da je bil leta 2011 zavrnjen popolnoma nov zakon o medijih, ki ga je pripravila Pahorjeva vlada, zakon o medijih iz leta 2011 se je nanašal na zahteve EU, ki so vezane predvsem na novo urejanje avdiovizualnih medijskih storitev v Evropi, na vprašanje urejanja pravice do popravka in odgovora, na področje oglaševanja, tudi na doseganja kvot slovenske in evropske produkcije, podeljevanja državnih pomoči, preprečevanja zlorabe prevladujočih položajev, varstva konkurence v medijih in na zahteve po preglednosti delovanja izdajateljev oziroma ponudnikov medijskih storitev. V zvezi s kvotami je predlog zakona sicer ohranjal višino veznega deleža slovenske glasbe na 20 % vse dnevno predvajane glasbe, s tem da bi moral biti večinski del kvote slovenske glasbe predvajan čez dan. Predvideval pa je tudi obveznost doseganja deleža lastne produkcije v višini 20 % mesečnega oddajnega časa radijskih ali televizijskih programov. V zvezi s tem velja opozoriti tudi na direktivo 2010/13 EU, ki želi zaščititi tudi evropski avdiovizualni sektor ter omogočiti razvoj trga za produkcijo in distribucijo avdiovizualnih del. Zato ocenjujemo, da je predlog za spremembe zakona podal nekredibilen predlagatelj, saj glasovanje proti zakonu leta 2011 pomenilo zavzemanje za status quo oziroma za nespremembe. Naslednje kaže tudi ravnanje drugi Janševe vlade, takrat je bil še super minister dr. Žiga Turk, ki je bil kot minister za kulturo pristojen tudi za medije, za državnega sekretarja za to področje postavil in zadolžil glavnega protagonista rušenja Zakona o medijih, bivšega poslanca SDS Aleksandra Zorna, kar je pomenilo, da do sprememb na medijskem področju, ki jih narekujejo stroka, novinarji, uredniki, lokalni mediji in drugi, ki so nezadovoljni z zdajšnjo ureditvijo, to se pravi s popravkom, z medijskimi subvencijami, z omejeno avtonomijo, z oglaševanjem, s kvotami, z nepreglednimi in špekulativnimi nakupi medijev, z izčrpavanjem medijskih hiš in še bi lahko naštevali, ne bo prišlo. Predlog Zakona o medijih pa leta 2011 ni dobil možnosti, ker so takrat podporo zakonu odrekli tudi nekateri poslanci koalicije, in to kljub temu, da je zakon sprejela Vlada in da se je koalicija z njim strinjala. Ne glede na razloge, zaradi katerih so ti poslanci predlog zakona skupaj z SDS zavrnili, to še danes pomeni zmago tistih, ki si sprememb ne želijo in postavljajo svoj parcialni interes pred javni interes. Med poslanci koalicije, ki so predlog zakona zavrnili, je bila tudi današnja ministrica za kulturo mag. Julijana Bizjak Mlakar, takrat še poslanka Socialnih demokratov. Zato od ministrice za kulturo pričakujemo, da bo tokrat v drugi vlogi delovala za dobrobit zdrave medijske krajine in da bo nadaljevala delo tam, kjer sta Pahorjeva vlada in nato bivši minister za kulturo dr. Uroš Grilc, ki se je ponovno lotil tega politično, če nekoliko karikiram, trdega oreha, tudi končala. Oblikovane rešitve namreč predstavljajo dobro podlago za nadaljnje delo, zato ministrico opozarjamo, da ni treba začeti od začetka. Slednje oziroma vsakršno nadaljnje oglašanje je zgolj voda na mlin tistih, ki si sprememb ne želijo. Na podlagi navedenih argumentov takšna oblika zakona, ki je pred nami, za nas ni sprejemljiva. Hvala.
Hvala. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev. Najprej dajemo besedo predstavniku predlagatelja predloga zakona, mag. Marku Pogačniku. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, hvala za dano besedo. Slišali smo stališča različnih poslanskih skupin. Po eni strani jaz mislim, da smo tukaj lahko prišli do enega enotnega mnenja oziroma enotnega stališča, in sicer, jaz sem dobil občutek, da si velika večina tukaj strinja s tem, da so potrebne spremembe in dopolnitve Zakona o medijih. Glede na to, da gre za današnje prvo branje, sem jaz prepričan, da se da marsikatera stvar v drugem in tretjem branju tudi še dopolniti oziroma izboljšati. Jaz sem prepričan, da bi morali večinoma zakonov, ki se jih v Sloveniji sprejema, sprejemati, bi rekel, z nekim konsenzom in danes je tukaj notri neka priložnost, da ta zakon spustimo skozi zakonodajni postopek, s tem, da se mu da podpora in da ga različne poslanske skupine poskušajo z raznimi amandmaji oziroma predlogi izboljšati. Kajti glede na dosedanje delo sedanje koalicije, jaz ne verjamem, kljub temu, da so predvsem tudi koalicijske stranke izrazile mnenje, da Zakon o medijih potrebuje spremembo, da bo Državni zbor pod to koalicijo verjetno to spremembo tega zakona doživel. Jaz mislim, da je danes neka idealna priložnost, v prvem branju se ta zakon podpre in se ga potem, bi rekel, nadgradi v temu smislu, da bo seveda boljši, kot je sedanji. Ocenjujem pa tudi, da kot predlagatelji, da smo notri, bi rekel, določili tisto bistveno problematiko, ki se nanaša predvsem na to zlorabo kvot, ker se nam zdi v Slovenski demokratski stranki ta zadeva nesprejemljiva in pa predvsem, da bi s to rešitvijo predlagano, ki jo imamo, te zlorabe lahko bistveno zmanjšali. Preden bi pa nadaljevali s to razpravo, bi vam pa samo rad prebral vsem skupaj izjavo, in sicer Slovenske unije glasbenih ustvarjalcev. "Najuspešnejši in najplodnejši slovenski glasbeni in pa avdiovizualni avtorji smo pred dvema letoma podpisali 13 peticij, ki sistemsko urejajo trg glasbe in nacionalno strategijo glasbene kulture, to vizijo smo verificirali z več kot 2 tisoč podpisi. Ena od peticiji je zakonodajno vejo oblasti nagovarjala tudi k uzakonitvi vsaj 51 % kvote slovenske glasbe v slovenskem radijskem mediju. Tej težnji slovenskih ustvarjalcev, ki v takšni regulativi vidijo razcvet gospodarske branže, krepitev nacionalne identitete, nova delovna mesta, gre naproti novela SDS, ki jo ustvarjalci podpiramo in pozdravljamo. Žalostno dejstvo preteklih let je, da med najbolj predvajanimi glasbami na slovenskih radijskih postajah skoraj ni več slovenske. Na področju produkcije avdiovizualnih del je stanje enako alarmantno. Ekrane slovenskih gledalcev polnijo tuja dela, domača ustvarjalnost pa je žalostno ujeta v poustvarjanje, predvsem licenčnega znanja. Republiki Sloveniji gotovo ni v ponos, da mora zakonsko in skoraj represivno predpisovati minimalno količino domačega jezika, pesmi, kulture v lastni suvereni državi. A žal je kruta realnost korupcijsko kapitalskih interesov v zameno za pravzaprav zanemarljive vsote nepoštenih zaslužkarjev, že skoraj razprodala lasten kulturni, predvsem avdiovizualni in pa glasbeni kontekst. V državi brez strateškega načrta ohranjanja lastne kulture je tovrstna zakonodaja pravzaprav edina pot k ohranjanju lastne kulture, lastne pesmi in pa lastne besede. Avdiovizualni in pa glasbeni ustvarjalci, ki smo združeni v Slovensko unijo glasbenih ustvarjalcev; Gospodarsko interesno združenje slovenskih neodvisnih avdio in video producentov; glasbeni, avdiovizualni in literarni ustvarjalci Slovenije; Glasbeni forum; Združenje avtorjev, producentov in izvajalcev Slovenije predstavljamo preko 80 % znanega in uporabljenega glasbenega in avdiovizualnega repertoarja, zato verjamemo, da naš glas šteje in smo prepričani, da bodo vseslovenske politične stranke podprle to novelo in s tem na široko odprle vrata dvigu kulturne identitete in novih delovnih mest v Republiki Sloveniji."
Hvala. Besedo ima gospa Marija Antonija Kovačič, pripravi naj se gospod Jožef Horvat.
Še enkrat lep pozdrav! Glavni cilj predlagatelja je varstvo slovenskega jezika in slovenske glasbe in avdiovizualne ustvarjalnosti ter krepitev narodne identitete. S tem se globoko strinjam, vendar predlog zakona cilja na spremembo 86. člena, ki omogoča samo večji delež oddajnega časa, ki bo na voljo za glasbo slovenskega izvora. V nadaljevanju pa ugotavljam, da predlog zakona ni v skladu z Resolucijo o nacionalnem programu za kulturo 2014–2017, ki jo je sprejel Državni zbor Republike Slovenije dne 27. 11. 2013 in predvideva celovito prenovo medijske zakonodaje na osnovi prehodno pripravljene strategije na področju medijev. Predlog novele zakona namreč prinaša le posamezne parcialne rešitve, saj se spreminjajo le določbe o predpisanem deležu slovenske glasbe in slovenskih avdiovizualnih del. V tem delu se bistvene spremembe nanašajo na RTV Slovenijo, uvaja pa tudi registre neodvisnih producentov. Prenova medijske zakonodaje zahteva pripravo in sprejem nacionalnega strateškega dokumenta, ki bo na podlagi analize obstoječega stanja podal smernice za razvoj medijske krajine v Republiki Sloveniji. To potrjujejo tudi vsi neuspešni poskusi sprejemanja nove medijske zakonodaje, saj so bili dosedanji zakonski predlogi neuspešni tudi zaradi neobstoja nacionalne strategije na tem področju, ki bi jasno definirala javni interes na področju medijev, manjkajo zlasti rešitve, ki bi omogočale izvajanje hitrejšega in učinkovitejšega nadzora s strani Agencije za komunikacijska omrežja in storitve Republike Slovenije in Inšpektorata Republike Slovenije za kulturo in medije ter določili ustrezne sankcije za kršitelje. Predlagane rešitve prav tako ne določajo nekaterih nujnih in razumljivih izjem od doseganja predpisanih programskih deležev. Predlog novele zakona tudi ne temelji na nobeni analizi stanja slovenske glasbe in avdiovizualnih produkcij. Predlog zakona prav tako ne vsebuje analize učinkov povečanega predpisanega deleža slovenske glasbe. V poročilih včeraj zvečer na Radiu Slovenija 1 ob 19. uri je bilo takole rečeno: "Programski svet RTV Slovenija zatrjuje, da je izvedba 86. člena nemogoča. Potrebovali bi najmanj dodatnih 20 milijonov evrov." Dodatno imam na mizi tudi odziv Radiotelevizije Slovenije na Predlog sprememb Zakona o medijih, ki jasno analizira vse mogoče negativne učinke ob sprejemu takega predloga, in sicer finančne posledice, kot sem že omenila, potem člen 68 prinaša določene spremembe kar v dveh zakonih in v enem pravilniku in 86. Člen, kot je že rečeno, je v nasprotju z Zakonom o Radioteleviziji Slovenije. In še na koncu k spremembi 87. Člena. Če bi želeli povišati vložek zaradi izpolnjevanja zakonskih obveznosti, bi bilo treba nujno zvišati RTV prispevek. Tako razlaga in analizira situacijo direktor RTV Slovenije, generalni direktor mag. Marko Fili. V koalicijski pogodbi je določba glede prenove medijske zakonodaje v skladu s stališči Nacionalnega programa za kulturo, v skladu z analizo Pregled medijske krajine Slovenije, v skladu z razvojem stroke in informacijske tehnologije. Treba je definirati javni interes na področju informiranja ter ga sistemsko podpreti. S spremembo medijske zakonodaje je treba vzpostaviti okolje transparentnega lastništva in avtonomije novinarjev in urednikov. Glede na navedeno Predloga zakona o spremembi in dopolnitvah Zakona o medijih ne bom podprla.
Hvala. Besedo ima gospod Jože Horvat, pripravi naj se gospa Anita Koleša. Izvolite.
Hvala gospa podpredsednica. Spoštovana gospa ministrica, drage kolegice in kolegi! Jaz pravim, da slovenske glasbe nikoli ni preveč in slovenske glasbe nikoli ni dovolj. To je del naše kulture. Imamo odlične skladatelje, odlične izvajalce, odlične pevske zbore. Anton Trstenjak je rekel: "Dva Slovenca je enako pevski zbor" In potem nadaljeval celo: "Štiriglasno petje pomenita dva Slovenca." Torej ta pevski zbor. Vsega tega smo sposobni. Mislim, da današnja razprava gre tudi o naši lastni identiteti, o naši kulturi. Le pokončna osebnostna in kulturna drža nas delata prepoznavne in enakopravne partnerje v zboru evropskih narodov, kjer ima vsak svojo nenadomestljivo vlogo, ker ni več razlik med Rimljani in Grki in Judi zaradi številčnosti gospodarske moči in bogatejše zgodovinske preteklosti posameznih narodov in jih dela za pomembnejše in vrednejše. Že pri prejšnji točki sem opozarjal, če ne bomo skrbeli za lastno identiteto, za lastno kulturo, za lastno glasbo, potem se lahko naša slovenska kultura lahko hitro stali v velikem kulturnem evropskem loncu in nas preprosto ne bo. Kar se tiče glasbe v medijih, kar poglejmo k našim južnim sosedom. Običajno se nočem zgledovati po nobenih sosedih, ampak ker verjamem, da imamo mi sami Slovenci, državljani te države, da imamo toliko potencialov, da se ne rabimo zgledovati po nobeni državi, po nobenem narodu, da smo sami lahko najboljši. Ampak, kljub vsemu, če obrnete gumb – ali kako je že kolega Han rekel – na radijskem sprejemniku pa ulovite kakšno hrvaško postajo [[…]]saj veste, kaj mislim reči. Ko govorim o skladateljih svetovnega pomena, saj jih ne bom našteval, ker niti vseh ne znam in bi predolgo trajalo, je tukaj seveda vedno pred očmi Jacobus Gallus Carniolus, rojen julija 1550, mislim da, nekje v okolici Ribnice, če nadaljujem, lahko bi pravzaprav začel z abecedo, potem Avsenik, neka čisto druga zvrst glasbe, svetovno znana in tako naprej in tako naprej. Nekateri se seveda vsaj tej zadnji glasbi rogajo, ampak svetovna javnost jo pa sprejema. In zaključujem z eno zanimivo mislijo, ki se glasi takole. K vedno prisotnemu vprašanju istovetnosti, torej k vprašanju istovetnosti bi v odgovor prevedel za današnje razmere prirejeno misel, ki jo je ob slovesu iz Kanalske doline izrekel takratni župnik Pius Žankar, povedal je takole: "Slovenci ste, pa ne morete biti. Ne marate biti Italijani, pa morate biti". In ta bi se glasila nekako takole, ta prirejena njegova misel: Dragi rojaki, Slovenci ste, pa nočete biti. Radi bi bili evropska smetana, pa ne morete biti. Ne marate biti Balkanci, pa morate biti, ker vas je sram ali pa ker nas je sram, da nas je nekoč pred šolskimi vrati čakala Cankarjeva mati. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa Anita Koleša, pripravi naj se gospod Franc Jurša. Izvolite.
Spoštovana gospa podpredsednica, spoštovana ministrica, lepo pozdravljeni tudi kolegi in kolegici! V proučevanju sprememb Zakona o medijih, ki jih predlagatelj daje v presojo poslancem Državnega zbora je zelo veliko nedorečenih rešitev, ki nam postavljajo več vprašanj kot odgovorov. To dejstvo zagotovo ni v prid sprejetju te novele zakona. Že v stališču Poslanske skupine SMC je bilo izpostavljeno marsikaj tudi spornega v tem predlogu. Sama pa bi rada še posebej izpostavila vprašanje povečane produkcije in vpliva na kakovost programov, predvsem v vsebinah naše nacionalne radijske in televizijske hiše, seveda v luči tako zelo velikega dviga kvote predvajanja slovenske glasbe. Res je, Radiotelevizija Slovenija nam je v svojem odzivu na ta predlog sporočila, da med kvotnim predvajanjem glasbe ter povečano produkcijo ni nikakršne povezave, saj je nihče ni dokazal in tudi predlagatelj nam v zvezi s tem ni podal nobenih analiz. Saj res, smo od vpeljave kvot v našo glasbeno ponudbo radijskih postaj, na primer, postali bistveno večji promotorji slovenske glasbe, okrepili slovensko narodno identiteto, bolj varujemo svoj jezik? Pravzaprav, ne vemo. Zelo pomenljive so tudi trditve naše osrednje medijske hiše, v katerih nas seznanjajo o škodnih posledicah nameravanih sprememb. Povsem logično je, da povečanje kvot na tako majhnem ustvarjalnem trgu predstavlja slovenski glasbeni produkciji problem, če seveda ne želimo siromašiti njene ponudbe v smislu kakovosti. Če se osredotočim na radio, sama sem v glavnem poslušalka nacionalnega radia in zdi se mi, vsaj takšno je moje mnenje, da se trudijo zasledovati dobro slovensko glasbeno sceno z novostmi, raznovrstnostjo, pestrim izborom slovenskih glasbenih ustvarjalcev in izvajalcev, zato pač ne morem čisto zaobiti njihovega opozorila. Že tako se mi zdi, da se do naše RTV ustanove obnašamo precej pišmeuharsko, češ, tako bo, kot bomo mi rekli. Morda res pretiravajo, ko pravijo, da se bo uresničenje predlaganih sprememb v medijski krajini odrazilo kot neko opustošenje in pomenilo ohromitev dela medijskih ustvarjalcev, vendar resnih ugovorov nimamo. Še posebej pa sem zaskrbljena, ker mislim, da to, recimo mu opustošenje, gre izrazito na ravaš kakovosti glasbene in seveda tudi avdiovizualne ponudbe. Ta produkcija ni tekoči trak, da bi uvedli novo linijo in na kateri bi natisnili enkrat več komadov in se pač radostili povečani proizvodnji. Zato, oprostite, njihovi pomisleki tudi glede finančnih posledic seveda zahtevajo temeljit premislek. Menda je delovno mesto glasbenega urednika že skoraj izumrl poklic, kar je seveda razumljivo ob takšnih zamislih, kot jih imamo. Če se bomo tako lotevali sprememb medijskega zakona, počasi ne bomo potrebovali nikakršnih urednikov več in bomo kar mi sporočili programske vsebine in dodali še naše glasbene želje, slovenske seveda. Iz teh razlogov in tudi iz vseh ostalih razlogov, ki jih je tudi v imenu stranke SMC izrazil dr. Matić v imenu naše poslanske skupine, tega predloga seveda ne bom podprla. Zelo pa podpiram spremembe zakonodaje, ki pa bo bistveno bolj življenjsko premišljeno uredila področje medijev. Zato pozdravljam namen Ministrstva za kulturo, da se temu vprašanju že v letu 2015 temeljito posveti. Upam, da boste v pripravah proučili še kakšno drugo pismo ne zgolj tisto, ki smo ga slišali oziroma videli danes. Verjemite, zelo veliko jih je in odražajo tako čisto parcialne interese kot tudi zelo veliko dobrih idej. Pri tem vam želim veliko sreče, mi pa obljubljamo, da bomo sodelovali.
Hvala. Besedo ima gospod Franc Jurša, pripravi naj se gospod Matjaž Nemec.
Hvala lepa, podpredsednica. Še enkrat pozdrav vsem kolegom in kolegicam ter ministrica za kulturo! Mediji so eden izmed temeljev vsake demokratične urejene družbe, ki zagotavljajo širjenje informacij kot enega pomembnih pogojev za razvoj družbe. V primeru odsotnosti domače ustvarjalnosti medije zasežejo tisti, ki niso tukaj doma, ampak prihajajo od drugod. Zakon predpisuje v 86. členu in določa, da mora biti najmanj 20 % vse dnevno predvajane glasbe slovenske. Seveda imamo še tudi nekatere druge določbe, ki govorijo, kako je to na Radioteleviziji in kako je to v medijih javnega pomena. No, bi pa še rad opozoril in omenil tudi to, da Zakon o avdiovizualnih medijskih storitvah iz leta 2011 predpisuje, koliko pa tega deleža mora zavezami evropski avdiovizualni del, se pravi 50 %. Zakaj bi v tem trenutku na nek način podprl, da se začnejo postopki za spremembo zakonodaje? Predvsem zaradi tega, ker ocenjujem tudi sam, kakor tudi stroka, da se te predpisane glasbe odvija nekje 90 % v nočnem času. Na nek način bi seveda lastno glasbo ter domače izvajalce morali tudi zakonsko podpreti, čeravno ni v celoti odvisno, ali bomo ali ne. Zelo pomembno je tudi, kako so oni uspešni s svojimi nastopi, kakšno kvaliteto glasbe tudi izvajajo. Seveda nas sindikati glasbenikov opozarjajo na to, da so se znašli v zelo resni krizi, na to so nas opozarjali tudi v preteklosti. Zakaj pa zdaj v tem trenutki nimam namena podpreti novele tega zakona? Predvsem zaradi tega, ker mislim, da prenova medijske oddaje zahteva pripravo in sprejem nacionalnega, strateškega dokumenta, ki bo na podlagi analize obstoječega stanja podal smernice za razvoj medijske krajine. Neobstoj nacionalne strategije na tem področju, ki bo jasno definiral javni interes na področju medijev, seveda zakona ne moremo na pamet spreminjati. Predlog novele zakona ne temelji na nobeni analizi stanja slovenske glasbene in avdiovizualne produkcije, zaradi tega seveda ne bo dobil podpore z moje strani. Pa še mogoče na hitro za zaključek. Dobre skupine nimajo težav s tem, moram pa reči, da ima vsak poslušalec gumb v svojih rokah pri daljincu ali pa gumb na radijskem oziroma na televizijskem sprejemniku. In on je v vsakem primeru car.
Hvala. Besedo ima, gospod Matjaž Nemec. Pripravi naj se, gospod Bojan Podkrajšek.
Hvala za besedo. Pri tej temi sta jasni dve vprašanji. Na eni strani opozarjamo na krepitev nacionalne identitete, na drugi strani pa na pravico oziroma svobodo medijev. Kje pa je ločnica v tem, lahko ocenjujemo na podlagi današnje razprave. Največkrat omenjen primer reševanja nacionalne glasbe je primer Francije, kot je bilo že tudi danes enkrat omenjeno, kjer so določene kvote 40 %, za nekatere oblike radija tudi 60 %. Po podatkih sindikata francoskih glasbenikov omenjene kvote ne dosegajo želenih rezultatov. To državo omenjam predvsem zaradi tega, ker je ravno v teh dneh deležna tovrstnih razprav oziroma iz te države prihajajo, bom rekel, podpora razpravam o svobodi medijev in o pravicah in odgovornostih, ki jih nosimo politiki in mediji. Namen vpeljave kvot v Franciji, tako kot tudi pri, nas je bila in je pri nas zaščita lastne produkcije, podpora mladim še ne uveljavljenim izvajalcem, predvsem pa podpora celotni glasbeni industriji. Dvom pa se postavlja na podlagi francoskih izkušenj, da ta predlog oziroma da te pobude ne bodo dosegle želenih ciljev. Namreč naj omenim, da tovrstni okrepi v Franciji oziroma rezultat tovrstnih ukrepov je bil doseg 25 %, bom rekel, porabe francoske glasbe. Do skrajne meje pa je šlo, ko so francoski izvajalci začeli peti v angleščini. Tako da na nek način bi predvsem opozoril, da je tovrstno reševanje medijske zakonodaje odraz nekega parcialnega reševanja. Na nek način nimamo, bom rekel, dovolj podatkov, nimamo mnenja strokovne javnosti. Zanimalo bi me, kakšno bi bilo, recimo, mnenje GIZ radiodifuznih, radijskih in televizijskih medijev oziroma Gospodarske zbornice, kajti na nek način nam daje to vtis, da je to na nek način račun brez krčmarja. Ta trenutek več kot polovica radijskih postaj predvaja več kot 40 % glasbe, iz lestvice 500 najbolj predvajanih pesmi je razvidno, da se število slovenskih pesmi na radijih povečuje. Jaz bi tukaj na temu mestu izpostavil fenomen narodno-zabavne glasbe, ta je sicer v veliki meri v izjemnem porastu, ampak ne na račun kvote, ampak zaradi tega, ker je preprosto ljudem všeč. To pa poudarjam predvsem zaradi tega, da mora trg narediti svoje in se vsak posameznik po svoji izbiri, glede na to, kaj imamo možnost na našem trgu tudi izbirati, po svoji vesti tudi odloča. Na temu mestu bi predvsem poudaril, da je doseganje 40 % oziroma predlaganih 40 % produkcije oziroma izvajanja produkcije lahko tudi vprašljivo, kajti vemo, da je, bom rekel, če se izognemo ponavljanju, zelo težko predvajati oziroma imamo takšen obseg glasbene industrije, to bi pomenilo, da praktično slovenska industrija bi konkurirala celotni svetovni industriji. Sam se zavzemam za to, da se v okviru zakona, ki ga bo, tako kot je obljubljeno, v letu 2015 ministrstvo pripravilo, odpravi določene problematike na tem. Zavedamo se, da tukaj gre tudi za krepitev narodne identitete. Tako kot je ministrica že povedala, bo takrat čas za resnejšo razpravo in temeljito rešitev. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Bojan Podkrajšek. Pripravi naj se mag. Branislav Rajić. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, ministrica, kolegice in kolegi! Pogovarjamo se ob tem predlogu zakona o pomembnem delu kulture, predvsem slovenske kulture. Seveda, danes smo skozi ves dan poslušali veliko besed o domoljubju in sam sem mnenja, da tudi tukaj je zajet del domoljubja. Seveda, ko sem skozi ves dan poslušal razpravo, imam včasih občutek, kot da je ta del dvorane koalicija, tu pa opozicija. Velikokrat je bilo danes očitano, da vsak zakon, predlog zakona, ki je na tej mizi, da je nesmiseln, da je nepotreben in da je nekvaliteten in da bi bilo treba v tej dvorani razpravljati o čem bolj pomembnem. Ampak sam sem mnenja, da je vsak predlog zakona pomembnem in da je o njem vredno razpravljati v tej dvorani. Ker vodite to koalicijo, so vse možnosti, da pridejo predlogi zakonov na te naše mize in da se o njih pogovarjamo, seveda, ampak jih je treba pripraviti. Ko govorimo o Zakonu o medijih, kot sem rekel že na začetku, je to pomemben del kulture, govorimo o slovenski glasbi. Prav gotovo ima Slovenija mnogo glasbenikov, ustvarjalcev glasbe, v preteklosti, sedanjosti in jaz se tudi ne bojim za prihodnost, mnogo kvalitetnih ustvarjalcev, ki jih pozna velik del sveta. Velikokrat smo pa mi, Slovenke in Slovenci, tisti, ki bi se mogoče te slovenske glasbe malo izognili in celo danes smo slišali, da se ta slovenska glasba pretežno izvaja v nočnem času. Ta del predloga zakona je tisti, ki se še v prihodnje da malo izboljšati, seveda tudi z vašo pomočjo, da je še kvalitetnejši. Zato se mi zdi pomembno, da se danes podpre, kajti sam sem mnenja, da je slovenska glasba pomembna vrednota in pomemben del slovenske kulture, slovenska kultura je pa izjemno trden temelj naše slovenske države. Hvala.
Hvala. Besedo ima mag. Branislav Rajić, pripravi naj se gospa Iva Dimic. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, hvala za besedo. Spoštovana ministrica, dragi kolegice in kolegi! Sprašujem se, kakšen namen ima predstavitev stališč, denimo o predlogu zakona, ko pobudnika ta stališča ne zanimajo. Danes ob 12.45 v tej dvorani med predstavitvijo stališč poslanskih skupin je bil prisoten le en poslanec iz vrst predlagatelja. Nam so vrgli kost za glodati, sami pa so šli na kosilo. Z novelo zakona o medijih kaže boljše. Ni še večerja. Predlog novele zakona vsebuje le 6 členov in področja ne ureja celovito. Naveden bom le izhodišča, ki jih predgovorniki niso izpostavili. Predlog sprememb in dopolnitev Zakona o medijih ne odgovarja na naslednja ključna vprašanja. Na kakšen način bo mladim slovenskim avtorjem zagotovljeno predvajanje njihovih del in kako preprečiti petletno lajnanje izzvenelih hitov, katerih avtorji se nameravajo mastiti s plačili, katere jim ta zakon tlači v žepe? S čim bodo zagotovljeni minimalni standardi kakovosti avdiovizualnih del, brez zdrsa v ceneno produkcijo, ki je neizogibna ob napeljevanju k hiperprodukciji v času, ko za ustvarjalce primanjkuje sredstev? Predlagatelj nas zavaja s trditvijo, da ne bo zvišanja državnega proračuna, nato predlaga vzpostavitev registra neodvisnih producentov s celim aparatom odjemalcev. Priznani slovenski avtorji, kaj šele neuveljavljeni in mladi avtorji s tem ne pridobijo prav nič. Predlagatelji se v primerjavi sklicujejo na hrvaško ureditev, ki je identična zdaj veljavni slovenski ureditvi, torej ni primerna kot utemeljitev, nevedne zavaja in z njimi manipulira. Prav tako se sklicuje na francosko ureditev, ki znotraj Evropske unije in s 40 milijoni prebivalcev velja za izjemo. Torej, tudi ta ni primerjalno podobna. Ali res moramo z zakonom prikrajšati naše ljudi za glasbo Édith Piaf, Charlesa Aznavourja, pa če hočete Debussya in Bizeta, samo zato, ker v Franciji ne poslušajo slovenskih avtorjev? Je dokazana povezava med kvotnim predvajanjem glasbe in povečano produkcijo? Ni. To pomeni zgolj usihanje glasbene ponudbe, ne pa njeno raznolikost. Je rešitev majhne medijske produkcije v prisilnem medijskem programiranju? Ni. Ali s predlaganimi ukrepi ne bo prišlo do pogostih ponavljanj, do monotonosti programskih sporedov in do bistvenega upada poslušanosti in gledanosti? Če smo lahko gluhi na odziv Radiotelevizije Slovenija na predlog tega zakona, ta je namreč do predloga v celoti odklonilen. Nenazadnje se lahko vprašamo, kakšno dejansko pridobitev predstavlja dvig kvot slovenskih avtorskih avdiovizualnih del v medijih za državljanke in državljane. Medijski prostor je vedno polno zaseden, žal, zajeten delež tega prostora okupirajo reklame, ki so velikokrat takšne, da podcenjujejo naš um in "debilizirajo" naše otroke: "Če pokličete zdaj …" Ostane nam torej uravnovešanje programske sheme med domačimi in tujimi avtorji. Nihče ne zaničuje domače produkcije, pa vendarle ne pozabimo, da ravno tuja produkcija predstavlja vrata v širni svet in nam omogoča, da prehodimo poti, po katerih sicer ne bi hodili, da obiščemo kraje, ki so nam nedostopni, da prisluhnemo glasbi z vseh meridijanov in skozi filme spoznavamo druge kulture. Tudi to plemeniti ljudi, jih naredi bolj človekoljubne in narodno zavedne. Pripravljajoč se na to razpravo sem prisluhnil novejši domači pop produkciji. Ni mi ušla vesela skladba, ki parafrazira zapoved "Do poroke vse na roke". Zame je zgrešila predvsem načelo poetske estetike, ob tem pa je grdo obračunala s stroji za gospodinjstvo, in kar je najhujše, s popolnostjo ljubezni. Bila je ravno kaplja čez rob, da predloga zakona v tej obliki ne podpremo. Hvala.
Besedo ima gospa Iva Dimic, Nova Slovenija. Pripravi naj se gospod Tomaž Gantar, Desus.
Hvala za besedo. Spoštovani predsednik, drage spoštovane kolegice in kolegi! To, kar se zagovarja v tem zakonu, v tem predlogu, ne pomeni, da želimo slovenski glasbeni eliti zagotoviti več denarja, predvsem tistim, ki so znotraj SAZAS. Lahko rečem, da prav naša poslanska skupina je v prejšnjem sklicu Vladi predlagala novelo Zakona o ZASP, ki bi nekako pravičneje urejeval avtorske pravice, pa so mnogi temu zakonu nasprotovali. Že takrat smo želeli urediti na področju slovenskih izvajalcev, da bi bili vsi avtorji enako plačani in da bi se spodbudila večja domoljubna, večja kulturna, narodna zavest slovenskega jezika. Pa tega ni bilo. Sama podpiram predlog zakona, ker si želim, po pravici povedano, ko se peljem domov, slišali v slabi uri vsaj dve slovenski glasbi, na katerikoli radijski postaji. Hvala.
Besedo ima gospod Tomaž Gantar, Desus. Pripravi naj se gospa Janja Sluga, SMC.
Hvala gospod predsednik. Spoštovana ministrica, kolegice in kolegi! Rdeča nit današnjih razprav je nekako odnos do države, do naše kulturne in narodne identitete, širjenja slovenske besede in seveda nenazadnje tudi do slovenske glasbe. Lahko se strinjam, da je na tem področju napravljenega verjetno premalo in da je na področju domovinske zavesti tudi naša vloga izredno velika. Ampak velika, mislim da, predvsem v tem, da ustvarjamo pogoje, da smo lahko mi in seveda državljani v resnici ponosni na to državo. Se pravi, da ustvarjamo pogoje, da bo Slovenija uspešna, gospodarsko močna, solidarna, pravna država, strpna do drugih in tako naprej. Da ne bomo na koncu ponosni na to državo samo takrat in se z njo istovetili, kadar zmagajo naši športniki ali pa kdo drug na kakšen takšnem tekmovanju, kar je največkrat. Seveda se ob tem tudi strinjam, da je področje kulture vse prevečkrat zanemarjeno, kar se dogaja verjetno povsod in je to še toliko bolj izrazito v času krize, in da je tudi na tem področju potrebna sprememba zakonodaje, sistemske zakonodaje na nekih predhodnih analizah, stališčih ob širokem konsenzu. In bilo bi na nek način neprimerno ali pa celo podcenjujoče pričakovati, da bo domovinska zavest kaj bistveno večja, če bo odstotek predvajanja slovenske glasbe na postajah večji. Mislim, da to ni prava pot, niti ne rešitev za izboljšanja na tem področju. Prav tako bi se težko strinjal s stališčem predlagatelja, da bo to kaj bistveno vplivalo, tudi če se ta odstotek poveča, na gospodarsko dejavnost, da bo z večjim deležem predvajanja slovenske glasbe kaj večja zaposljivost, da bo glasba bolj raznolika in podobno. Ne vem, od kod trditev, da se bo povečala produkcija in vse to imelo za posledico večji odstotek. Glede na to, da vemo to, kar je že kolega Jurša povedal, da če nekomu nekaj ni všeč, bo zamenjal kanal in bo poslušal nekaj drugega. Se pravi, rešitev je verjetno v sistematičnem delu na področju kulture in tudi kvalitetna glasba, ki mislim, da tudi danes svoje mesto najde v teh programih in postajah. Se pravi, zakon, ki temelji na takšnih predpostavkah in ki tudi je v določenih segmentih v nasprotju z že obstoječo zakonodajo, tudi moje podpore ne more dobiti. Hvala.
Besedo ima gospa Janja Sluga, SMC. Pripravi naj se gospod Tomaž Lisec, SDS.
Hvala lepa. Lep pozdrav še enkrat! Predlog novele zakona, ki ga predlaga SDS, ne temelji na nobeni analizi stanja slovenske glasbene in avdiovizualne produkcije. Mislim, da bi bila ta nujna zlasti na področju slovenske glasbene produkcije, saj predlog zakona predvideva kar dvakratno povečanje veljavnega predpisanega deleža slovenske glasbe na komercialnih programih, od katerega naj bi kar polovico predstavljala slovenska glasba, mlajša od 5 let. Iz novele ni razvidno, ali je bila analizirana količina kvalitetne slovenske glasbe, ki bi sploh lahko izpolnila tako visok predpisan delež. Predlog prav tako ne vsebuje analize učinkov povečanja predpisanega deleža slovenske glasbe. Razlogov za spremembo predlagatelj SDS večinoma niti ne podaja, pač pa navaja, da se z natančnejšimi opredelitvami na področju definicije avdiovizualnih del omogoča učinkovitejši nadzor in posledično spoštovanje predpisanih deležev, pri čemer pa se določbe o nadzoru, torej 108. in 109. člen veljavnega Zakona o medijih, sploh ne spreminjajo. V zvezi z avdiovizualnimi deli torej predlagatelj navaja zlorabo zahteve po evidentiranju in preverjanju izpolnjevanja predpisanih kvot, kar izvaja Agencija za komunikacijsko omrežje in storitve Republike Slovenije, in ugotavlja, da je zaradi pomanjkanja natančnih podatkov onemogočen učinkovit nadzor. Ta razlog seveda ne zdrži logične presoje, saj samo s tem, da se dvigne obvezna kvota in sistema nadzora ne spremenimo, ne zagotovimo nobenega kakovostnega preskoka pri zagotavljanju spoštovanja predpisanih kvot. Če predlagatelj sklepa, da je poročanje o izpolnjevanju zakonskega predpisa glede deležev slovenskih neodvisnih in evropskih avdiovizualnih del v sedanjosti zavajajoče, z zahtevo po dvigu deleža ne more jamčiti, da ne bo zavajajoče še naprej. Predlagatelj v primerjalno pravnem delu navaja primere držav z mnogo večjim glasbenim trgom, ki imajo v zakonskih predpisih določene večje deleže nacionalne glasbe. Pri tem pa je pomembno predlagatelja dopolniti, da imajo večje države tudi dosti večji ustvarjalni bazen, iz katerega lahko črpajo kakovostno nacionalno avtorsko glasbo, in da povečanje minimalnega deleža nacionalne glasbe lahko pomeni veliko tveganje za upad kakovosti glasbenih programov ter za osiromašenje kulturne raznolikosti in dolgoročno celo kulturnega izolacionizma. Kakovostna ustvarjalnost se lahko rodi le v kulturno raznolikem okolju, kjer obstajata bogata izmenjava različnih tipov glasbe, glasbe različnih okolij in zvrsti. Če pa ste že navedli za primerjavo ureditev v Franciji, naj povem, da se radijske postaje v Franciji, kjer je kvota 40%, pritožujejo, da težko izpolnjujejo pričakovanja, kljub temu, da imajo skoraj 50 milijonov poslušalcev. Edini radio v Sloveniji, Radio S, ki predvaja izključno slovensko glasbo, pa posluje z izgubo. Predlagatelj nadalje napačno navaja, da predlog spremembe nima finančnih posledic za državni proračun. V predlogu pa uvaja register neodvisnih producentov, kar pomeni dodatne obremenitve tako za obstoječe delovne obveznosti, torej vodenje registra, nadzor in proračun, možne so potrebe po dodatni zaposlitvi, kot tudi za same producente, z obveznostjo vpisa v register, plačilom možne takse in tako dalje. Prav tako pa se s tem uvaja dodatna administrativna ovira, torej nov postopek oziroma register. Predlog je pomanjkljiv tudi v primeru določbe o vodenju registra neodvisnih producentov, saj ne določa postopka oziroma načina vodenja takšnega registra, vpis in izbris iz registra, sporočanje sprememb in tako dalje. Ne določa natančno pogojev za vpis v register. Določilo, da se register osvežuje s pomočjo združenj, ki zastopajo neodvisne producente, pa je z vidika vodenja in odločanja v upravnih postopkih neustrezno. Ugotovimo lahko še nekatere druge pomanjkljivosti, na primer, manjkajoči kriteriji presoje upravičenosti vpisa in tako dalje. Če se zdaj pomudim nekoliko tudi pri samem besedilu členov, ki so predlagani, ugotovim, da je v 1. členu predlagana opredelitev, ki bi natančneje opredelila pojem avdiovizualnih del, saj interpretacija v dosedanji praksi menda ni dovolj jasna. Predlagana je natančnejša opredelitev, kaj se všteva v zahteveni delež slovenskih avdiovizualnih del v letnem oddajnem času posameznega izdajatelja. Namen naj bi bil onemogočiti trenutno stanje, ko izdajatelji v kvoto vštevajo vsako predvajanje avdiovizualnega dela ne glede na število njegovih ponovitev. Menim, da predlog spremembe člena ni ustrezen, saj opredeljuje avdiovizualno delo kot dela, ki so na kakršenkoli način izražena kot individualne stvaritve s področja književnosti, znanosti in umetnosti in je bil za njih napisan sinopsis in/ali scenarij. Kar pomeni, da drugje avdiovizualne stvaritve, ki niso s področja književnosti, znanosti in umetnosti, niso avdiovizualna dela. Kaj je na primer dokumentarni film o določeni socialni temi? Kaj so video spoti? Pogovorne oddaje? Televizijske priredbe predstav in podobno? Tudi animirani film je primer, ki ga ta definicija pojma ne zajema v zadostni meri, zanj namreč ne obstaja scenarij pač pa story board, kar je treba upoštevati pri opredelitvi pojma avdiovizualna dela. Navajati področja individualnih stvaritev je povsem odvečno, ta dela v tej definiciji niso zajeta in to kljub dejstvu, da ustrezajo vsem strokovnim in drugim zakonskim definicijam avdiovizualnega dela. Namreč, definicijo teh del vsebuje tudi druga obstoječa zakonodaja in navedena definicija bi posledično povzročila medsebojne nasprotne določbe. Na primer, Zakon o Slovenskem filmskem centru, javni agenciji Republike Slovenije, ki v 4. členu definira avdiovizualno dejavnost kot dejavnost vseh nosilcev produkcije, postprodukcije, distribucije in prikazovanja avdiovizualnih del namenjenih javnemu predvajanju v priznanih tehničnih standardih ne glede na nosilec slike in zvoka ter razširjene avdiovizualne kulture. Potem je tukaj tudi Zakon o avtorskih in sorodnih pravicah, ki avdiovizualna dela definira v 103. členu, pa ne bom zdaj brala te definicije ni pa takšna, kot jo želi predlagatelj. In še bi lahko naštevala. Naj pa povem, da predlagatelj v 2. členu predloga predlaga eno stvar, ki bi jo pa z veseljem podprla, tako menim tudi SMC, torej uvedbo dveh časovnih intervalov, v katerih naj bodo te kvote izpolnjene. To menim pa, da je zelo dobrodošel predlog, in to bi, kot rečeno, lahko podprli. V 3. členu, kjer se dodaja kriterije za štetje deležev, menim, da bo to zelo težko nadzirati in da bodo zlorabe na ta način še pogostejše, ker se kriterij zaostri. V 4. členu pa menim, da je to najbolj vprašljiv člen od vseh, saj je realizacija zakonske zahteve po spodnjem pragu 600 ur premiernih slovenskih avdiovizualnih del na RTV Sloveniji in najmanj 150 ur premiernih slovenskih avdiovizualnih del neodvisnih producentov v popolnem neskladju s proračunskimi zmožnostmi in nekimi realnimi finančnimi okviri, v katerih se odvija slovenska filmska oziroma avdiovizualna produkcija. Namreč, za realizacijo filmskih in avdiovizualnih del Ministrstvo za kulturo že nekaj let zaporedoma zagotavlja okoli 3 milijone evrov letno, kar je dovolj za produkcijo največ 5 filmov, večinoma celovečernih, in največ 15 avdiovizualnih del, večinoma kratkih filmov. Če računamo, da je povprečna minutaža slovenskega celovečernega filma približno 100 minut in da so avdiovizualna dela večinoma dolga med 30 in 50 minut, lahko hitro izračunamo, da je v Sloveniji javnega denarja dovolj za nekaj več kot 18 ur programa neodvisnih producentov. Če k temu prištejemo še 1,7 milijona evrov, ki jih mora RTV Slovenija po določilu obveznosti Zakona o Slovenskem filmskem centru namenjati za kinematografske filme, lahko dodamo vsako leto še največ 2 celovečerna filma in nekaj kratkih dokumentarcev, torej kakšnih 5 ur programa. Pridemo skupaj na maksimalno 23 ur. Predlog spremembe Zakona o medijih je v nasprotju z Resolucijo o nacionalnem programu za kulturo 2014–2017, ki je bil sprejet v Državnem zboru 27. novembra 2013 in predvideva celovito prenovo medijske zakonodaje na osnovi predhodno pripravljene strategije na področju medijev. Predlog prenaša le nekatere parcialne rešitve in za nekatere probleme sploh ne ponuja rešitev. Tako manjkajo zlasti rešitve, ki bi omogočile izvajanje hitrejšega in učinkovitejšega nadzora s strani Agencije za komunikacijska omrežja in storitve Republike Slovenije in Inšpektorata za kulturo in medije ter določitev ustreznih sankcij za kršitelje. Veljavni zakon jih namreč ne vsebuje. Veljavni zakon je Državni zbor sprejel že leta 2006. Ob takratnem sprejemanju je vlada Janeza Janše zavrnila predlog sindikata glasbenikov Slovenije in njihovega predloga ni upoštevala. Sindikat je takrat predlagal, da se sprejme, da mora biti najmanj 30 % vse dnevno predvajane glasbe vsakega radijskega programa slovenska glasba oziroma glasbena produkcija slovenskih ustvarjalcev in poustvarjalcev. Za RTV Slovenija in ostale radijske programe posebnega pomena pa so v sindikatu glasbenikov predlagali najmanj 40 %. In tega takratna vlada Janeza Janše ni sprejela. Iz predloga torej izhaja, da je bil pripravljen na hitro, površno, brez predhodne analize stanja in učinkov, je parcialen, necelovit in nedodelan. Hvala.
Besedo ima gospod Tomaž Lisec, SDS. Pripravi naj se mag. Margareta Guček Zakošek, SMC.
Hvala, predsednik, za besedo. Moram reči, da sem navdušen, ko potem, ko preberem tako besedilo mnenje Vlada Republike Slovenije in pa odziv Radiotelevizije Slovenije na predlog sprejema Zakona o medijih,znova in znova preko razprav poslancev koalicije podoživljamo isto zgodbo. Resnično stališče poslancev na nivoju copy-paste varianta deluje s polno močjo. Tako da imam celo včasih občutek, da ne vem, ali je zdaj Javni zavod RTV Slovenija še samostojni javni zavod ali pa že nek mini oddelek Ministrstva za kulturo. Pri tem pa je najbolj pomembno to, da ministrica za kulturo je proti zaščiti slovenskih ustvarjalcev. Čestitke in pozdravi! Verjetno so slovenski glasbeniki navdušeni nad mnenjem Vlade in ministrice o tem njihovem delovanju. Še več, danes poslušam stališča predvsem poslancev koalicije, za katere upam, da ne poznajo slovenskih glasbenih ustvarjalcev, ker, če jih poznate, potem je to, kar govorite, žaljiv odnos do teh slovenskih ustvarjalcev. Torej upam, da jih ne poznate, ker drugače jih zelo žalite. Občutek imam, da v bistvu ustvarjalce tlačite nekam v SDS, na drugi strani imamo pa FDV in RTV Slovenija in to vladno koalicijo, ki je proti kakršnimkoli spremembam. Še več, občutek imam, da vam dišijo tisti slovenski vrtički predvsem na področju gospodarstva, ki še prinašajo nek zaslužek in pa omogočajo neke kadrovske spremembe, ko pa gre na drugi strani za slovenske simbole, za slovensko kulturo, za slovenske ustvarjalce, vam pa, po domače, malo dol visi oziroma ste tukaj le toliko aktivni, da lahko še kje kakšno kadrovsko zamenjavo naredite pa morda kak evro kje še pripeljete v lastne vrtičke. Tako da še enkrat ponavljam, danes, ko sem prebiral stališče Stranke Mira Cerarja pa njihovih poslancev, imam občutek, da je Stranka Mira Cerarja že popolnoma stranki SD prevzela Javni zavod RTV Slovenije. Ena stvar, ki je zelo pomembna in se vpleta v omejevanje uredniške politike, potem pa imamo komercialne, jaz pravim barone, urednike, ki služijo s predvajanjem drugorazredne tuje produkcije, ko petkrat na dan slišimo en in isti komad na vseh radijskih postajah, kot da na svetu obstaja samo dvajset, trideset komadov, ki se jih lahko preko tedna vrti. Na drugi strani pa imam sam izpovedi slovenskih ustvarjalcev, ki morajo, grdo rečeno, podkupovati te iste glasbene urednike, da lahko za nek znesek tisoč evrov trikrat na teden zavrtijo njihovo lastno avtorsko delo. Pa še tukaj imamo razne tiste privilegirane slovenske glasbene ustvarjalce, ki sedijo v kakšni kolektivni organizaciji, ki se jim tega podkupovanja ni treba iti. Zato mislim, da je prav, da v naslednjem koraku tudi spremenimo Zakon o avtorskih in sorodnih pravicah, kjer tem glasbenim baronom pristrižemo peruti. Morda nekaj stavkov oziroma odziv Radiotelevizije Slovenija na odziv predloga sprememb Zakona o medijih. Ne bom ga bral kot poslanci koalicije, ampak bom skušal nasprotovati. RTV zapiše, predlagatelj nerazumno visoko, predvsem pa pavšalno zvišuje odstotek predvajanja slovenske glasbe v programih RTV Slovenija. Iz 40 na 50 % je za njih nerazumno visoko, predvsem pa pavšalno. Potem v nadaljevanju zapiše: "Neizbežne posledice za gledalce in poslušalce pa bodo: radikalna sprememba programskih shem, spreminjanje konceptov, pogosto ponovljanje, monotonost programov, manjša selektivnost, zmanjšanje standardov slovenske glasbe, upad gledanosti in poslušanosti." Da sem jaz na strani slovenskih ustvarjalcev, niti pod razno nočem biti več predvajan na zavodu RTV Slovenija, ker takšen zaničevalni odnos Javnega zavoda Republike Slovenije do lastnih slovenskih ustvarjalcev je katastrofalen. Še več, potem RTV napiše: "Dejstvo je, da vsa slovenska glasba ni primerna za nacionalni program." Kaj pa mi vse poslušamo, spoštovani gospod Rajić, ne poslušamo samo Edith Piaf, tudi na Sloveniji 1, 2 in 3 poslušamo glasbo, pa lahko vprašate mlajšo ali pa starejšo generacijo, ki reče, ja, iz kje so pa ta komad potegnili. In verjetno ni noben vrhunski glasbeni izdelek, ampak kar neka glasbena tuja produkcija. Še več, RTV si drzne zapisati, "da bi uresničitev predlaganih sprememb v medijski krajini povzročila pravo opustošenje ter popolnoma ohromila delo medijskih ustvarjalcev." Ravno nasprotno, če kakšnega tujega medijskega ustvarjalca verjetno niti Slovenija ne zanima, kakšen slovenski glasbeni ustvarjalec, ki pa se bori pa se sprašuje, ali sploh še želimo ustvarjati zato, da bo morda leta 2016 pa imel izmed sto komadov, da bo pa en slovenski nov glasbeni komad doživel neko veljavo. RTV napiše, "povzročilo pravo opustošenje ter popolnoma ohromilo delo medijskih ustvarjalcev." Tujih. Slovenskih tako ne bo kmalu več, če ne bomo takšnih zakonov sprejemali. Naprej. Vedno je kriva za vse Janševa vlada. Tega smo že navajeni. Občutek včasih imam, da v Janševi vladi vedno sedi samo stranka SDS, tudi iz stranke Desus vedno prihajajo ti pozivi: "V vladi Janeza Janše pa tega niste naredili …" Kot da niso bili nikoli zraven. Pa bom prebral. Spomnimo, leta 2010 – ni bila Janševa vlada takrat, vsaj kar se jaz spomnim, pa sem bil tukaj v Državnem zboru – so se glasbeniki zbrali v Linhartovi dvorani na pobudo organizatorjev Društva glasbeni forum in z aplavzi pospremili tri glavne zahteve, s katerimi so poskušali izboljšati položaj domače glasbe in njenih izvajalcev. Takrat so predstavili zahtevo po 50% slovenske glasbe oziroma avtorske glasbene produkcije slovenskih ustvarjalcev, in to v času med 6. in 20. uro vsakega radijskega ali televizijskega programa. Kvoto 15 % domače glasbe, ki je predvidena v predlogu medijskega zakona, so označili kot smešno in za zgrešeno kulturno strategijo države. In verjamem, da ko bo Vlada, ta vlada s to ministrico prišla z novim medijskim zakonom v proceduro, bo verjetno prisodila kvoto 15 %. Zakaj mislim, da je zakon potreben? Ta kvota, ki jo imamo v obstoječem zakonu, 20 % pa 40 % na RTV Slovenija, od 6. ure zjutraj pa tam do 10. ure zvečer – si bil res rečen, če si lahko v dolgi vožnji slišal kakšen slovenski glasbeni proizvod, pa naj si razen tistim redkim izjemam, ki so bile danes že omenjene, kak portal z narodno-zabavno glasbo, in še kakšen redek slovenski, vse ostalo pa se je zbasalo v čas našega spanja, torej med 22. uro in 6. uro zjutraj. Takrat pa so slovenski ustvarjalci doživeli svojih 5 minut zaspanega slovenskega poslušalstva. Zato mislim, da je prav, da tudi podnevi slišimo dobre ustvarjalce, tudi tiste mlade ustvarjalce, ki nimajo ne vem koliko denarja, da bi lahko glasbene urednike podkupovali in rekli: " Poglejte, naredili smo proizvod, lepo vas prosim, zavrtite nam ga, denarja pa nimamo." Glasbeni uredniki rečejo: "Ja, poglejte mladi kolega, mlada kolegica, mladi ansambel, tako pač ne gre. Pri nas je druga hierarhija. Če ne plačaš, ne prideš na vrsto." Ravno zato je v zakonu tudi zapisano, da vsaj polovica deleža predvajane glasbe mora predstavljati glasbena produkcija slovenskih ustvarjalcev, ki je mlajša od petih let. Zato da ne bomo poslušali očitke, kako je stara glasba zanič, nove pa itak nihče ne bo delal oziroma je ne dela. Seveda, če bo šlo tako naprej, bodo ne samo slovenski gospodarstveniki in obrtniki šli v tujino, še tistih nekaj redkih slovenskih ustvarjalcev na tem področju bo šlo v tujino. Imamo vrhunskega slovenskega režiserja, ki je rekel: "Kakšna slovenska medijska krajina?!" Šel je, na žalost, na Vzhod, pa postal prepoznaven, ne samo znotraj Evrope, ampak znotraj celotne zemeljske oble. Ampak pri nas se moramo, seveda, vrteti okoli svojih vrtičkov in ta vrtiček, ki se mu reče RTV Slovenija, bo očitno v nadaljevanju tega mandata velika borba za prevzem med Stranko Mira Cerarja in Socialnimi demokrati, kdo bo iz tega medijskega vrtička čim več potegnil. Mi v SDS takšnemu urejanju medijske in avdiovizualne krajine ostro nasprotujemo, zato tudi predlagamo takšne zakone, da lahko slovenski ustvarjalci še vidijo upanje v ustvarjanju. Hvala.
Besedo ima mag. Margareta Guček Zakošek, SMC, pripravi naj se gospa Andreja Katič, SD.
Hvala, gospod predsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Sedaj pa bom šla malo ven iz svojega koncepta in bom nadaljevala tam, kjer je kolega končal, in zopet še enkrat povedala, da njihova razmišljanja niso tudi naša. To mislim predvsem v smislu, kaj bo kdo nastavil v RTV Slovenija. Tako bi res prosila, da se izogibamo takšnim namigovanjem. Kot drugo bom rekla tako. Očitek, da ne bomo spet enega zakona podprli, ki bi ga lahko in bi ga potem z amandmaji izboljšali, pač, tokrat ne drži. Spremenili ste štiri člene in ti štirje členi nas ne peljejo k rešitvi. Tudi če povečamo to kvoto za dvakrat oziroma za 100 %, pa nimamo ustrezne kontrole, kako se to izvaja, nismo nič rešili. In tistega člena, ki to opredeljuje, pa mi v nadaljnji obravnavi ne moremo odpreti. To bi rada povedala za državljanke in državljane, ki mogoče ne vedo, da ne moremo kar tako posegati v zakon v nadaljnjih obravnavah. Spet gospod Lisec trdi, da bomo s tem predlogom pripomogli predvsem mladim neslišanim slovenskim glasbenikom. No, jaz pa sem šla malo iskat podatke in sem poiskala eno raziskavo Mirovnega inštituta o upravljanju avtorskih in sorodnih pravic v digitalnem okolju sicer, ki pa nam da en podatek, in sicer ene kolektivke. Namreč, moj razmislek vedno gre v ekonomski smeri 20 % kupcev nam da 80 % prodaje. In ne boste verjeli, v tej raziskavi piše, da je ena izmed kolektivnih organizacij, se pravi SAZAS, 50 % svojega denarja razdelila 6 % ustvarjalcem. Sedaj pa mi povejte, če bomo povišali to kvoto, kako bodo drugi prišli do tega denarja? Ne bodo. Je pa rešitev nekje drugje, in to rešitev, moram povedati, je Vlada Janeza Janša ukinila, to so promocijski skladi kolektivnih organizacij. Ti so bili ukinjeni. In edino promocijski skladi kolektivnih organizacij so bili namenjeni novim, mladim avtorjem, da začnejo delati, da se lahko promovirajo. Zakaj so bili ukinjeni? Verjetno interes uveljavljenih avtorjev pač ni, da vlagajo v sklad, od koder bodo nastajali novi avtorji, ki so pa ne nazadnje njim konkurenca, ker veste, dan ima štiriindvajset ur, ne šestintrideset ali pa oseminštirideset. Tako da, medijski prostor je omejen, se strinjam, in interesi so silni. Zdaj bom pa šla nazaj, branjenje RTV in nacionalk; namreč tukaj imamo več deležnikov v tem prostoru, eno so avtorji in vsekakor stojim za slovenskimi avtorji, predvsem mladimi in novimi. Veste, en del so pa poslušalci, gledalci, in to smo državljani, tretji del so pa oglaševalci, to je pa gospodarstvo. Zdaj bom pa šla malce širše, in sicer na medije kot gospodarsko panogo. Nekateri od vas ste tudi novinarji in bojim se, da bodo na koncu še novinarji morali v svet za kruhom, ker na prelomu 20. v 21. stoletje je ta gospodarska panoga bila hitrorastoča, veliko ljudi je zaposlovala in še danes, ne boste verjeli, čez dvajset tisoč ljudi je zaposlenih v tej gospodarski panogi. Ko govorimo o oglaševanju, govorimo o gledanosti in poslušanosti in točno to, kateri gumb bomo stisnili, ko bomo prišli pred televizijo, in kateri program na radiu bomo prižgali, določa, koliko denarja bo kdo dobil iz oglaševanja, ker to je vir in vir je tudi za nacionalko. Je, seveda je vir tudi državni proračun in 110. člen, ki opredeljuje, da država sofinancira avdiovizualna dela in še mnogi drugi. Vendar pa govorimo o gospodarstvu, govorimo o tržnem gospodarstvu in vsak takšen nepremišljen ukrep ima lahko negativne posledice. Spomnimo se leta 2012 ko je padla bralnost tiskanih medijev, ko je izgubilo delo v enem dnevu – recimo, vsi se spomnite oglasa ene izmed tiskanih revij, ko je odpustila v enem dnevu 120 ljudi. Tako da branimo slovenska dela, slovenske avtorje, vendar pa rabimo analize, kaj smo do sedaj sploh naredili. Še en podatek bi rada navedla: obračamo se na Francijo in 40 %, vendar pa predlagatelj ne pove vsega drugega, kar stoji v tem zakonu. Tu je dosti drugih ukrepov, ki sledijo tem 40 %, med drugim tudi tale recimo, " … v primeru naročniške avdiovizualne storitve na zahtevo morajo podjetja nameniti del svojega neto prometa iz prejšnjega leta za stroške, s katerimi prispevajo k razvoju produkcije kinematografskih in avdiovizualnih evropskih in francoskih del". Torej, zgodba s samo 40 % ni prava in je zavajajoča. Z veseljem bi podprla ta predlog zakona, še posebej v tem delu, ki opredeljuje dnevna in nočna predvajanja, vendarle pa poslušalci sami z gumbom povedo, kaj želijo. Naj vam povem, da ko oglaševalci pač gledajo, kaj poslušalci želijo in se ozirajo na svoje tako imenovane tarčne skupine, lahko preberejo tole – prebrala bom tarčne skupine ene izmed komercialnih postaj in ene izmed nacionalnega medija, radio. Komercialni: "Nadpovprečni poslušalci so od petnajst do petinštirideset let, najvišji dohodek gospodinjstva dva tisoč dvesto evrov. Podpovprečni poslušalci so od petinštirideset do petinsedemdeset let, osnovna šola ali manj." In pa nacionalni radio: "Nadpovprečni poslušalci so od šestinštirideset do šestdeset let in podpovprečni mlajši." Veste, oglasi gredo proti ljudem, ki so aktivna populacija, se pravi petindvajset do petinštirideset let, in preprosto tja gre tudi denar. Tako zadeva ni tako preprosta, kot vi trdite, da lahko s štirimi členi rešimo slovenske ustvarjalce in poustvarjalce. Zato bi v bodoče želela, da so vaši predlog res bolj kompleksni, da vsebujejo več rešitev, da jih ne potegnete na hitro iz predala in štiri člene spremenite, potem pa nam očitate, da nečesa ne podpremo. Predvsem bi si pa želela več vsebinske razprave na tem delu, ker razprava v smeri samo domoljubja pa podpiranja slovenskih avtorjev je zelo politična. Toliko od mene. Hvala.
Besedo ima gospa Andreja [[…]] Besedo ima predlagatelj mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Uvodoma bi rad poudaril samo to, da sem nad razpravami predvsem koalicijskih poslank in poslancev močno razočaran, kajti vaša razprava temelji zgolj na tem, kako je ta naš predlog slab, in na iskanju problemov v tem našem predlogu. Od poslank in poslancev vladne koalicije bi pričakoval predvsem, da bi podali kakšne rešitve, kajti to je namen. Danes ste vi vlada, ki je napovedovala, da bo spremenila Slovenijo in da bo tako gospodarstvo kot standard državljank in državljanov Republike Slovenije dvignila. Res bi pričakoval, da bi danes podali vsaj kakšno rešitev. Ne, vaša razprava temelji zgolj na iskanju problemov in zakaj je ta naš predlog slab. Kljub vašemu štirimesečnemu vladanju mislim, da januarska seja Državnega zbora jasno govori, da ta koalicija verjetno ne more reševati situacije, kajti poteka redna seja Državnega zbora, januarska, in danes imamo bistveno več predlogov Slovenske demokratske stranke kot pa vladne koalicije. Vladna koalicija je vložila dva predloga zakonov, vse ostalo pa sodi na stran opozicij. Po štirih mesecih dela! Na tak način me pa res težko prepričate in mislim, da verjetno še manj državljanke in državljane Republike Slovenije. Če bi bilo po vaše, če mi ne bi ničesar danes vložili v ta postopek, bi se redna seja Državnega zbora verjetno končala že pred kakšno uro. In tu je z moje strani res razočaranje. Po drugi strani pa ne razumem, da vsa razprava in vsa stališča koalicijskih strank temeljijo na enem odzivu Radiotelevizije Slovenija in da je to za vas osnova današnje razprave. Mislim, da tudi ta odziv Radiotelevizije Slovenija ne temelji na nekih tehtnih izračunih ali pa na nekih podanih argumentih, ampak zgolj, kako se neke zadeve ne da. Spoštovana kolegica Guček, rekli ste, da pač, tržno gospodarstvo, in v ta koš mečete tudi Radiotelevizijo. Radiotelevizija je pač javna in posebnega pomena. Če bi ta vaša teza držala, potem lahko pričakujemo, da ne bo treba plačevati naročnine RTV, če je to pač tržni segment, in da oni napajajo vir trga. Potem predlagajte, da se RTV naročnino ukine. Vsaj tako ste vi tu razpravljali. Radiotelevizije posebnega pomena, nacionalnega, mislim, da v tržni koš ne morete metati. Smo pa tudi obrazložili namen predlaganih sprememb in dopolnitev tega zakona, kajti ocenjujemo, da v veliki meri prihaja do zlorab glasbenih kvot, predvsem slovenskih avtorjev, in da se večino teh predvaja v nočnem času. Mi predlagamo rešitev, kako bi omejili to tveganje zlorab, in sicer da se zadevo zapelje v dva intervala. Predvsem pa pri avdiovizualnih delih se zavedamo situacije, v kateri smo, in da se te spremembe ne da narediti čez noč, zato smo tudi predlagali prehodno obdobje dveh let. In posledično, če se vi tako zavzemate za gospodarsko rast, mi ocenjujemo, da se bodo s to spremembo in dopolnitvijo posledično lahko odprla v Sloveniji tudi nova delovna mesta. In kaj se danes dogaja? Danes pač komercialne, tako radijske kot televizijske oddaje, večinoma licenčnih oddaj kupujejo v tujini. Ampak to gre bolj kot ne za nizko proračunske oddaje, ki dejansko dobesedno poneumljajo slovenski narod. Kvalitetne slovenske oddaje pa ne morejo priti na televizijo, verjetno zaradi takšnih ali drugačnih razlogov. Še enkrat predlagam, da si preberete to izjavo, ki so jo poslali Slovenska unija glasbenih ustvarjalcev in sindikat. Tega od koalicijskih strank danes ni še nihče nič citiral. Strinjam se in mogoče, recimo, da je tudi ta zadeva, ki smo jo mi dali, v nekem delu lahko pomanjkljiva, ampak danes gre za prvo branje. Pričakoval bi, če bi bila tukaj neka volja pa nek interes po nekem sodelovanju in sprejemanju čim kvalitetnejših zakonov v Sloveniji, da bi pač posamezne poslanke in poslanci poskušali s kvalitetnimi predlogi ta naš predlog dejansko tudi izboljšati. Ampak ne! Vi, kot sem že uvodoma omenil, iščete zgolj probleme, zakaj se ta zadeva ne more podpreti.
Replika mag. Margareta Guček Zakošek.
Ja, replika v delu, da sem navajala, da RTV sodi v sklop tržnega gospodarstva. Tega nisem rekla. Je pa res, da RTV se tudi deloma preživlja od oglasov in vi to veste dobro, sicer omejeno. RTV sem navajala v delu, da že danes imamo tam delež 40 % slovenske glasbe in avdiovizualnih del, pa poslušalci tega ne nagradijo, vsaj tisti ne, ki so zanimivi za gospodarstvo. Populacija od 25 do 45 let po vseh podatkih tele- in radiometrije posluša in gleda komercialne televizije in radie. Mi lahko tukaj diskutiramo, kolikor koli hočemo, na koncu bo obveljal glas poslušalca. In odrediti, kaj bodo poslušali in česa ne, ne moremo, zato lahko samo pade gledanost in poslušanost. Enako velja za komercialne medije, kjer govorimo o nizkocenovnih oddajah, ki pa imajo ratinge najvišje mogoče. Ja, zakaj – zato ker jih gledajo! Saj tega pa nihče ne potvarja. Tako v tem delu nisem govorila v smislu tržnega gospodarstva, sem pa v delu komercialnih medijev, ker tam je veliko delovnih mest in jih lahko prizadenemo. V tem delu sem govorila o tržnem gospodarstvu. Hvala.
Besedo ima gospa Andreja Katič, SD, pripravi naj se gospod Marijan Pojbič, SDS.
Hvala, predsednik. Spoštovana ministrica, spoštovani sekretar, kolegice in kolegi! Prebrala sem mnenje Vlade o Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o medijih, ki je pred nami. Strinjam se z zapisanim, da ta predlog prinaša le posamezne rešitve, ki pa niso najbolj dodelane; da potrebujemo dokument, strateški dokument, ki bo na podlagi analize obstoječega stanja podal smernice za razvoj medijske krajine v Sloveniji in celovito prenovo obstoječe zakonodaje. Vlada pa je pritrdila, da je področje zagotavljanja predpisanih deležev slovenske glasbe v radijskih in televizijskih programih vsekakor potrebno prenove. Tudi sama se strinjam s tem. Svoja stališča so nam predstavili nekateri slovenski ustvarjalci, ki jih cenim in jim verjamem, ko predstavljajo svoj pogled na tako zahtevno zakonsko materijo, tudi v povezavi z avtorskimi in sorodnimi pravicami. Slovenski ustvarjalci podpirajo dvig kvote slovenske produkcije v slovenskem medijskem prostoru, tudi sama menim, da je potrebno takoj pristopiti k ureditvi tega vprašanja, ker se tudi sedanja zakonodaja ne izvaja na način, kot je bilo zamišljeno. V najbolj poslušanih terminih na naših radijskih postajah skoraj ni predvajanih slovenskih skladb. Povprašala sem prijatelje in njihove družine ob debati o predlogu zakona, naj mi naštejejo domače glasbene ustvarjalce. Hčerka mi je kot iz topa ustrelila 6pack Čukur; seveda, saj je Velenjčan s skladbo Ni živleja brez Veleja, in potem je naštela še nekaj naslovov skladb, ki jih največ poslušava starša. Strinjam se z našimi glasbenimi ustvarjalci, da bi več slovenske glasbene produkcije pripomoglo tudi k razvoju te gospodarske branže in s tem povezanimi delovnimi mesti, o katerih toliko govorimo. Več slovenske glasbene produkcije v najbolj poslušanih in gledanih terminih bo pripomoglo h krepitvi nacionalne identitete, gre ne nazadnje za našo slovensko kulturo. V Velenju je občina podprla izdajo zgoščenke mladih glasbenih ustvarjalcev in tudi pomagala pri izdaji knjige zGodbe iz Velenja. Četudi se strinjam z ugotovitvami Vlade, da je ta zakon verjetno pripravljen na hitro, da ne vsebuje analize stanja in učinkov, da se ni dotaknil vseh pomembnih vprašanj, ki jih Vlada je še navedla, določene predloge pa ponuja. Pričakujem, da bo Vlada čim prej poiskala rešitve skupaj s strokovno javnostjo in jih predstavila Državnemu zboru. Hvala.
Besedo ima gospod Marijan Pojbič, SDS. Pripravi naj se gospa Erika Dekleva, SMC.
Hvala lepa, spoštovani predsednik! Torej, danes ti dve točki, ki sta, ki sem jih poslušal skoraj v celoti, moram reči, da mi je bilo zelo slabo in še zdaj mi postaja stalno bolj slabo. Razen Slovenske demokratske stranke in Nove Slovenije vseskozi poslušam: manj slovenske glasbe, manj slovenskih simbolov, manj slovenske besede. Na drugi strani pa veliko rdeče agresorske zvezde, ki jo je nosila Jugoslovanska narodna armija, ko je pobijala slovenski narod. Poglejte si prispevek, ki je vsakemu dosegljiv, kar se je dogajalo v Šentilju, na stari cesti Šentilj–Pesnica in tako dalje. In na drugi strani seveda še petje "himne" Druže Tito, mi ti se kunemo. To je legitimacija, žalostna resnica in legitimacija večine tranzicijske levice v slovenski državi. Danes vseskozi poslušam, da je Slovenska demokratska stranka tista, ki je kriva za vse slabega, kar se je zgodilo v tej državi. Slovenska država obstaja 25 let in od tega je to državo vodila Slovenska demokratska stranka le 5 let – in naj bi bila kriva za vse slabo, kar se je v tej državi zgodilo! Kje je ostalih 20 let, ki jo je vodila tranzicijska levica? Če se samo malo vrnem na mandat 2004–2008, za katerega vedno namensko pozabite povedati, to je bila edina vlada, ki je obstala celoten mandat. To je vlada, ki je znižala brezposelnost s 96 tisoč na 56 tisoč brezposelnih; praktično povečala zaposlenost za 40 tisoč; to je vlada, ki je zagotovila slovenski državi vsaj dvakrat višjo gospodarsko rast, ko je bila takrat v evro območju, in to je vlada, ki je izravnavala državni proračun oziroma dosegla presežek. To vedno znova in znova pozabite povedati in prav je, da slovenski davkoplačevalci, slovenski narod ve in sliši pravo resnico. Danes vseskozi poslušam, zakaj na tej seji in na vseh teh preteklih sejah obravnavamo praktično večino predlogov, ki jih predlaga Slovenska demokratska stranka. To je neverjetno, to je žalostno, da kaj takega slišimo s strani koalicije! Koalicija je tista in Vlada je tista, ki bi morala to delati. Vendar, očitno sta v tem državnem zboru Slovenska demokratska stranka in Nova Slovenija tisti stranki, ki jima gre za Slovenijo, ki jima gre za narod in ki jima gre za prihodnost te države. In prosim lepo, da se ta koalicija in ta vlada že enkrat zresnita. Sedaj se pa vrnem k temu predlogu zakona. In sicer bom citiral. Za začetek naj povem, da se slovenski glasbeni ustvarjalec in resnično se ne boste smejali, verjemite. Citiram: "Kakšnih 20 let nazaj je bila vsa Slovenija en sam Radio Slovenija. Med osamosvojitveno vojno in kasneje, že v samostojni in neodvisni državi, se je, logično, večinsko vrtela slovenska glasba. Potem so se pojavili novodobni medijski mogotci, ki medije ne razumejo več kot transmisijo kulture, edukacije, ustvarjalnega zanesenjaštva in pripadnosti. Njihove mreže, njihovi poslovni modeli, preračunavanja, merjenja všečnosti in drugi plagiatorkski atributi predstavljajo nov princip medijev. Zgolj biznis. Slovenski poslušalec je tako spoznal njihove playliste, naučili so ga spoštovanja lastne kulture, jezika in pesni na način, da so preko dne vrteli in do nezavesti ponavljali skoraj brez izjeme tuja tretjerazredna dela, preko noči pa lovili odstotek za kvotnimi predpisi slovenske glasbe. Sramota. In še večja sramota je to, da jim je na tej kvizlinško, suženjsko slepi poti deloma sledil celo nacionalni radio. Si predstavljate, da bi britanske radijske postaje in BBC preko dneva predvajali indijsko, francosko, ugandsko, kitajsko glasbo, preko noči pa bi za doseganje kvot vrteli domačo britansko? Naslednji dan odstopi premier, kraljica ga lastnonožno brcne v rit. No, mi nimamo kraljice, nimamo regulativnih organov, ki bi v suvereni in samostojni državi že davno ukinili takšno početje in poslovni model, ki na privatnih računih gotovo pušča zaslužke, ima pa za stranski učinek popolnoma poneumljanje naroda, uničevanje lastne ustvarjalnosti, jezika in na koncu tudi avtohtone kulture. In iz domačih ustvarjalcev tak model poslovanja dela reveže in brezposelne, tujce pa bogato nagrajuje. Smo prebogata, a zgolj neumna država." To je zapisal gospod z imenom in priimkom Tomaž Grubar. Temu, kar sem zdaj prebral, in tisti izjavi, ki so jo podpisali v Slovenski unija glasbenih ustvarjalcev, mislim, da ni kaj dodati, da je to področje nujno treba spremeniti in ga spremeniti v kontekstu, o katerem govori Slovenska unija glasbenih ustvarjalcev in tudi ta gospod slovenski glasbeni ustvarjalec. In prav je, da smo v Slovenski demokratski stranki to storili in ta zakon vložili v parlamentarno proceduro. Spoštovani gospe in gospodje, še za konec. Prepričan sem, da slovenske glasbe, slovenske besede, slovenske knjige v nacionalni kulturi ne more biti nikoli preveč, če želimo okrepiti nacionalno zavest in nacionalno samobitnost slovenskega naroda. Hvala lepa.
Gospod Marjan Pojbič, ugotavljam, da ste prve tri minute govorili v nasprotju s tem, kar vam bom zdaj citiral, in to je drugi stavek iz drugega odstavka, 57. člena, ki se glasi: "Govornik sme govoriti le o vprašanju, ki je na dnevnem redu." Besedo dajem gospe Eriki Dekleva, SMC. Gospod Marijan Pojbič.
Hvala, spoštovani gospod predsednik! Ne mislim se z vami prerekati, vendar bi vas lepo prosil. Jaz sem bil vseskozi praktično v parlamentu, vas pa dolgo časa dolgo ni bilo in bi bilo prav, da bi poslušali tudi ostale razpravljavce in tudi njih opominjali, ne pa samo mene. Vas lepo prosim, da drugič pregledate stvari in se obnašate tako, kot je zapisano v skladu s poslovnikom tega državnega zbora in da ne ogovarjate samo poslance ene stranke, temveč to storite za vse enako. Najlepša hvala.
Vašega proceduralnega predloga ne sprejemam. Prvič, na tem mestu je vedno nekdo, ki je predsedujoči in odloča o tem, kako se uporablja poslovnik. V vašem primeru ste pa dejansko – prav gledal sem, kako dolgo – tri minute govorili o drugih zadevah, potem ste se pa res vrnili na to zadevo. Pri ostalih razpravah nisem imel tega občutka, niti dejansko neposredne potrebe, da bi posegal. Vse, kar sem vas opozoril, je zgolj to, da obstaja v poslovniku določilo, ki zahteva od poslancev, da govori na tisto temo, ki je na dnevnem redu Ne sprejemam vašega proceduralnega predloga in upam, da ne boste dali še kakšnega. Besedo ima gospa Erika Dekleva [[…]] Gospod Jože Tanko, proceduralno.
Ja, proceduralno. Hvala za besedo, gospod predsednik! Sicer ne vem, kako se člani, ki ste zadolženi za vodenje seje, pripravite na sejo pred obravnavo točke dnevnega reda, niti ne vem, na kakšen način si prenašate informacije, vendar bi bilo dobro, da vsaj pri isti točki predsedujoči ohranijo isto raven odnosa do vseh razpravljavcev. Ne more se dogoditi, da pri isti točki dnevnega reda za ene razpravljavce veljajo ena pravila in si lahko privoščijo tudi odmike v posameznih delih od točke dnevnega reda, pri drugih, tistih vam manj bližnjih, pa tega na noben način ne dovolite in si drznete vsakič posebej razpravljavce opozoriti. Predlagam, da se vi trije, ki vodite sejo Državnega zbora, uskladite in naravnate kriterije tako, da bodo merila prav za vse razpravljavce, za vseh nas devetdeset, ki smo tukaj poslanci, enaka vsaj pri isti točki dnevnega reda. Hvala lepa.
Ne sprejemam vašega predloga in nadaljujemo z razpravo. Besedo ima gospa Erika Dekleva, SMC, pripravi naj se gospod Simon Zajc, SMC.
Hvala za besedo. Moram reči, da me je po tej razpravi kolega Pojbiča kar malce minilo še kaj na to temo reči. Osebno se mi zdi res škoda časa razpravljati o predlogu, ker iz novele izhaja, da je bila pripravljena hitro in površno, brez predhodne analize stanja in učinkov uvedbe, nekaj parcialno ureja, predlog je necelovit in nedodelan, ne ureja vseh relevantnih vprašanj, ne zagotavlja podlage za presojo posledic na gospodarstvo in je nomotehnično pomanjkljiv, prav tako kot prehodne določbe. Poleg tega ima pripombe tudi Gospodarska zbornica Slovenije. Na primer, tudi oni ocenjujejo, da je predlog slab. Menijo, da obvezne kvote pomenijo cenzuro in vsiljevanje, ljudem pač enostavno ne moremo predpisati, kaj bodo poslušali, kaj bodo brali, kaj bodo gledali [[…]]To po navadi, žal, doseže vedno ravno obratne učinke. Poleg tega je seveda tudi v nasprotju z načeli svobode govora, izražanja in svobode uredniške odločitve. Če bi naredili prej kakšno analizo, bi ugotovili, da že sedaj skoraj polovica radijskih postaj predvaja več kot 40 % slovenske glasbe, ne moremo pa sedaj prisiliti kar vseh radijskih postaj, da se bodo držale teh kvot, ki jih predpisujejo. To bi seveda zmanjšalo že tako revno medijsko ponudbo. Da o kvotah na televiziji sploh ne govorim, saj večina novih pesmi sploh nima videospota. Kvote enostavno ne morejo prisiliti ljudi, da poslušajo nekaj, kar jim ni všeč. Visoka kvota je tudi v nasprotju s kakovostjo. Pri nizkih kvotah se glasbeniki trudijo in delajo dobro glasbo, pri visokih kvotah pa lahko le mirno sedijo v naslonjačih in čakajo, da se bo njihov komad na radiu pojavil izključno zaradi predpisanih kvot. Skratka, kvote v višini 40 % preveč posegajo v uredništvo politiko in pomenijo prisilo, ki bo sprožila odpor in imela ravno nasproten učinek. Seveda smo vsi prebrali tudi zelo negativni odziv, ki smo ga prejeli od Radiotelevizije Slovenija. Zdaj, če ta odziv vam ni po volji, ne pomeni, da to, kar pišejo, ni tako. Tudi oni namreč opozarjajo na odsotnost kakršnih koli strokovnih utemeljitev za nerazumno visoki pavšalni odstotek predvajanja slovenske glasbe. Tudi njim se zdi neprimerno, da bi majhno produkcijo reševali s prisilnim medijskim programiranjem. Naj citiram en del: "Uresničitev predlaganih sprememb bi v medijski krajini povzročila pravo opustošenje ter popolnoma ohromila delo medijskih ustvarjalcev. Še več, predlog vodi zgolj k sklepu, da se z njim skriva neutemeljeno favoriziranje peščice glasbenih ustvarjalcev, zavajajoče zavito v utemeljitev nacionalne zavesti in narodnostne identitete." Spremembe, ki jih predlagate, so finančno in pravno problematične, poleg tega posegajo v uredniško neodvisnost in avtonomijo. Vse to seveda brez vseh strokovnih utemeljitev ali analiz in zato je tak predlog nesprejemljiv. Zares ne zavračamo vsega samo zato, ker predlaga to opozicija oziroma SDS, to stalno na vseh odborih, na vseh plenarnih sejah poslušamo. Kolega Lisec je to tudi danes že omenil, menda večkrat. Žal gre samo za dejstvo, da so predlogi, milo rečeno, slabi. Kolega Pogačnik, strinjam se z vami, res. Danes obravnavamo več predlogov vaše stranke kot Vlade, ampak ti predlogi so, žal, slabi. Seja bi se res končala kakšno uro prej, morda celo dve, tri, ampak verjamem, da bi bili ljudje v tem primeru veseli. Videli bi namreč, da ne tratimo časa, da ne razpravljamo samo zaradi razprave, da ne dolgovezimo, ampak da smo učinkoviti. Upam, da tukaj ne gre za tekmovanje, za kvantiteto, ampak za kvaliteto. To pa ocenjujejo samo volivci. Vas so že večkrat. Hvala.
Besedo ima predlagatelj, mag. Marko Pogačnik.
Hvala, predsednik, za dano besedo. To še enkrat kaže dejansko obraz Stranke Mira Cerarja, predvsem z nastopom te poslanke sedaj jasno govori, da nekaj se je govorilo pred volitvami, nekaj se obljublja kasneje, ampak dejanja so pa druga. Na nek način pozivate opozicijo k sodelovanju, na vsak način pa, ko opozicija hoče na nek način sodelovati, vi hočete to sodelovanje prekiniti, bi rekel, čim prej. Vlada niti ene sekunde še ni uporabila v tej razpravi. Prišli so malo sedet, razprave ni, da bi povedali, kakšno je njeno mnenje, in predvidevam tudi, da ministrica ne bo danes izkoristila nobenega časa. Zanimivo je bilo, da je bilo na začetku pri stališčih poslanskih skupin dokaj enotno mnenje, da ta zakon potrebuje spremembe. Sedaj bi rad od ministrice slišal, na voljo ima še eno uro, kakšne predloge pričakujemo, predvsem pa kdaj. Ali že kaj delate na spremembi Zakona o medijih ali nič in katere rešitve predlagate vi? In predvsem bi pa rad tukaj postregel z nekimi podatki, ker se boste mogoče potem bolj zamislili; in sicer TOP 200 vrtenih skladb v letu 2005, razmerja slovenskih in tujih. 2005 je bilo med TOP 200 predlaganimi skladbami 68 % slovenske glasbe, 32 % tuje. 2013 je bilo slovenske glasbe 32 % tuje pa 68 %. To pomeni, da se je naredil obrat razmer. TOP 10 vrtenih skladb: leto 2005 slovenskih 100 %, 2013 slovenskih le že 20 %, tujih pa 80 %. V zadnjih dnevih smo predvsem s strani ene koalicijske stranke, pa tudi deloma iz ostalih koalicijskih strank, poslušali besedo "razprodaja" in "kraja". Spoštovana koalicija, ali niso ti podatki, ki sem jih sedaj povedal, res dejansko razprodaja in kraja slovenske identitete? Pri privatizaciji imate dejansko vi čisto drugačen pogled; tukaj, kjer se je pa dejansko naredila, razprodaja in kraja slovenske identitete, pa razmišljate drugače.
Besedo ima gospod Simon Zajc, SMC, pripravi naj se dr. Dragan Matić, SMC.
Hvala za besedo. Glede na to, da imam nekaj izkušenj v slovenskem medijskem prostoru, tako na radiu kot na televiziji, da sem se s problemi, ki obstajajo na tem področju, soočal osebno iz prve vrste, pozdravljam cilje in namene te spremembe zakona. Problem radijskega prostora, tako kot ga jaz vidim, ali eden od problemov je, da ima pomanjkanje dobrih glasbenih urednikov oziroma pomanjkanje interesa za njih. Danes imamo večinoma ne več urednike, ampak sestavljavce seznamov, se pravi playlist. Ti sestavljavci, ko gledajo pesmi in jih ocenijo, ne vem, od 1 do 5 glede na to, kaj radio predvaja, kaj se sklada z njihovim usmerjanjem. Potem gredo ti komadi na playlisto. Pri teh playlistah se močno zgledujejo po Nemčiji, zaradi tega ker tudi nemški strokovnjaki izobražujejo naše lastnike radijskih postaj in urednike. Zato ste tudi mogoče opazili, da med privatnimi radijskimi postajami danes ni več velike razlike, vse delajo po enakem kopitu. Skoraj vse, ne vse, da ne bom krivičen do kakšnih, vrtijo na dan nekje oziroma v celem sklopu vrtijo 250 do 300 različnih pesmi, in te se konstantno ponavljajo. Tiste radijske postaje, ki so ta način začele prve prakticirati, so danes vodilne privatne radijske postaje zaradi tega, ker je ta model preizkušen. Slovenske pesmi se pa večinoma vrtijo ponoči. To je res. Tako je ponoči v resnici vsak radio Radio S. Tukaj se strinjam s predlagateljem, da je treba preprečiti zlorabo dnevnih kvot, in njihovo rešitev podpiram. Strinjam se tudi, da je treba podpreti mlade glasbenike in slovensko ustvarjalnost. Vendar dvig kvote na 40 % tega ne bo rešil. Spomnite se, kaj sem prej povedal pri sestavljanju playlist. Če dvignemo kvoto, bomo pač poslušali ene in iste komade večkrat na dan, nekaterim ustvarjalcem, seveda, to ustreza, ne bo pa to dvignilo kreativnosti. Tega problema se je pač treba lotiti celostno in se ga tudi bomo. Takrat bom nekatere od teh vaših rešitev tudi podprl. Če se na hitro ozrem še na televizijo. Kvantiteta absolutno ne prinaša kvalitete. Sem delal na takšni televiziji. Če delaš nekaj le zato, da zapolniš prostor, bo to sigurno negativno vplivalo na kakovost oddaje. Poleg tega so omejitve glede ponavljanj neživljenjske; dovoljujejo le prvo ponovitev, potem pa pet let ne oziroma če se ponavlja, ne gre več v to kvoto. Po tem predlogu bi morala RTV Slovenija ustvariti oziroma odkupiti najmanj 600 ur, 150 od neodvisnih producentov. Takšna določba bi stala RTV novih 20 milijonov evrov, dodatnih 20 milijonov evrov, kar je trenutno v celoti njihov programski strošek. To bi se pokrilo z RTV naročnino, približno 36 evrov na leto na vsakega, ki plačuje RTV naročnino. Za primerjavo, trenutno RTV odkupuje 25 ur, kje je šele 150 ur! Dve leti, ne vem, če je dovolj za to. S temi spremembami bi v resnici uničili RTV Slovenija, ker dvomim, da bi se državljanke in državljani strinjali s tem, da za tak procent dvignemo RTV naročnine. Pa da zaključim. Nameni zakona se mi zdijo dobri, pa vendar menim, da jih ta sprememba niti približno ne dosega, saj je pripravljena na hitro, brez analiz in s podcenjevanjem finančnih posledic. Vseeno sem vesel, da imamo danes ta predlog na mizi, mogoče za razliko od vseh ostalih, ker nakazuje na to, da boste morda kasneje podprli celostno prenovo medijskega zakona, ki bo tudi zasledovala te iste cilje.
Besedo ima dr. Dragan Matić, SMC, pripravi naj se gospod Peter Vilfan, Zavezništvo.
Hvala za besedo, predsednik. Glede samih besed, ki so bile izrečene s strani SDS, da nismo pripravljeni na sodelovanje, moram pa sam izreči razočaranje nad tem, kar so poslali kot predlog novele v proceduro. Ker to, kar je bilo poslano v proceduro, ni pravzaprav vredno ene parlamentarne stranke, ki ima takšno kilometrino za seboj, kot jo ima Slovenska demokratska stranka. Gre v bistvu za polizdelek, ki ni naredil niti osnovne analize, kakšni bodo stranski učinki teh domnevnih koristi, ki temeljijo na eni in edini predpostavki, da bo povečanje kvantitete prineslo tudi povečanje kvalitete. Sploh niso razmišljali niti o tem, da enostavno se z administrativnim ukrepom ne more zagotoviti gledanosti oziroma poslušanosti nekih programov, ampak da bi to prinesla samo kvaliteta. Kvaliteta brez vlaganja, sistemskega spodbujanja kvalitetne produkcije mladih ustvarjalcev, pa ne bo prišla in o temu danes ni bilo dosti slišati. Tukaj se mi zdi, da je predlagatelj novele povsem zgrešil bistvo problema, ampak se je na nek način omejil na branjenje interesov določene skupine že uveljavljenih ustvarjalcev, kar pa po mojem, takšen pristop ne more prinesti neke posebno dobre rešitve. V vsem predlogu je edina točka, ki je v bistvu imela nek utemeljen pomen, dejstvo, da je treba urediti obveznost produkcije slovenske glasbe tudi v dnevnem terminu in ne samo v nočnem terminu, vendar, dragi kolegi iz SDS, to je veliko premalo, da bi se lahko na tem začelo neko plodno sodelovanje. Upam, da bo Vlada v najkrajšem času pripravila neke [[izklop mikrofona]]
Besedo ima Violeta Tomić, Združena levica. Pripravi naj se gospod Jože Tanko, SDS.
Mene zanima, v katero kvoto spada EPP SDS, ki nam je predstavil gospod Pojbič? Ampak, EPP je plačan program. Poudariti je treba in morate vsi vedeti, da je prebral gospod Pojbič pismo podpredsednika SAZAS in večkrat smo že povedali, da ima SAZAS kar precejšnje interese pri tem zakonu in da s tem ustvarjalci glasbe, verjemite, nimajo nič, najmanj pa koristi. Poznam ustvarjalce in lahko vam povem iz prve roke, da je to tako. Seveda mi ne nasprotujemo glasbenim kvotam, ampak dodajamo, da te niso dovolj, pomembno je namreč, da ustvarimo pogoje za domačo ustvarjalnost, saj poleg količine domače glasbe želimo vsi poslušati tudi kakovostno glasbo. Res je veliko več tuje glasbe, ampak stanje je takšno tudi zato, ker novejše glasbe je premalo – domače, kvalitetne. Število novih skladb in število domačih ustvarjalcev ne raste, ampak pada, število prvih objavljenih domačih fonogramov iz leta v leto, lahko rečemo, je kar kritično. To bi moral biti podatek, ki bi vse odgovorne za domačno ustvarjalnost in pogoje njihovega dela morda zanimiral. Gospod Podkrajšek je rekel, da je domoljubje največkrat omenjena beseda tukaj in s tem se moram res strinjati. Neverjetno, s čim se vse povečuje domoljubje, povezuje se ga s tem, z grbom, himno, s tem, kje naj zastava visi, celo uzakonili bi ga radi. V Združeni levici namreč mislimo, da se domoljubje krepi s poštenim plačilom za pošteno delo, z možnostjo do dostopa do kvalitetnih zdravstvenih javnih storitev, z možnostjo, da izšolamo naše otroke. In pravite, da so domoljubni naši sosedje [[…]]Seveda so domoljubni, se spomnite reakcije, ki so jo imeli Hrvati, ko naj bi Čateške toplice kupile enega od hvarskih kompleksov? To je bilo domoljubje! Mi smo jim mirno prodali vse hotele ob Obali in trdimo, da je Piranski zaliv naš. Domoljubje, kje je to domoljubje, kadar prodajamo naša podjetja, naša letališča, naše javno dobro? Res je, Zakon o medijih je treba krepko pregledati, predvsem pa to, da se stranke in vladajoče koalicije ne bodo vtikale v programske sheme javnih zavodov. Veste, ustvarjalna svoboda je tisto, kar potrebujejo ustvarjalci, država pa je tista, ki mora zagotoviti pogoje za ustvarjanje in potem bo tudi tega domoljubja veliko več. Hvala.
Glede na tiste kriterije, ki sem jih prej postavljal, tokrat sicer ni bilo tako strnjeno, ampak del te razprave je tudi šel izven okvira tega, kar je tema. Zato kot predzadnjemu dajem besedo gospodu Jožetu Tanku, SDS. Kot zadnji se naj pripravi predlagatelj mag. Marko Pogačnik.
Najlepša hvala, spoštovani predsednik! Najprej mogoče beseda o tem, kako smo na kolegiju obravnavali najavo časa. Zaveznik Alenke Bratušek, gospod Jani Möderndorfer je opozoril, da naj predlagatelju oziroma tistemu, ki bodo najavili čas, da ga najavijo v skladu s pričakovanji in s tem, kar bodo porabili. Zdaj ugotavljam, da je Vlada za razpravo najavila veliko preveč časa; eno uro časa, in v tem času, ko je potekala razprava, se ne ministrica na ne njen državni sekretar nista blagovolila niti enkrat prijaviti k razpravi, kar pravzaprav ne daje dobrih obetov ne za delo Vlade naprej in tudi zagotovo ni to dobra podoba Vlade sedaj. Težko pričakujemo od Vlade po 4, 5 mesecih oziroma tudi v nadaljevanju kakšne sistemske kompleksne analitične rešitve, če niti Vlada ni v stanju argumentirano parirati razpravam poslancev; ne opozicijskih ne koalicijskih. Niti enega argumenta, niti ene podkrepitve svojemu stališču Vlada v tem času 4 ur in pol, kar bi tekla razprava, ni bila sposobna dodati, razen tistih 5 uvodnih minut, ko so prebrali pripravljeno besedilo, povzeto najbrž po stališču RTV. Ugotavljam, da so težki časi za slovensko kulturo, kajti pri tako pomembnih stvareh, kot je podpora domači slovenski kulturi, da ne Vlada ne koalicija ne najdeta nekih pomembnih argumentov pri predlogih, ki smo jih danes obravnavali in jih je predlagala Slovenska demokratska stranka, je težko pričakovati. Vi govorite o tem, da je treba dati spodbudno okolje za razvoj slovenske kulture. Kako, na kakšen način, če se velik del ali pa največji del slovenske glasbene produkcije vrti v nočnem času? Sprašujem vas, gospa ministrica, kateremu trgu je to namenjeno – slovenski spi tisti čas. Kateremu trgu je namenjena, je namenjeno predvajanje slovenske glasbe v nočnem času? Ameriškemu, azerbajdžanskemu, indijskemu? Kako bomo ustvarili pogoje za razvoj slovenske glasbe, glasbene produkcije, če sami dopustimo, da se slovenski glasbeni ustvarjalci marginalizirajo in nihče ob tem ne stori nič, nihče. Celo vladna koalicija, ki je opozorjena na problem, se posmehuje našemu predlogu in pravi, da naši predlogi niso ne celoviti, da naši predlogi so pomanjkljivi in tako naprej. Če bi ta kriterij, o katerem govorijo koalicijski poslanci, v tem mandatu zdržal in bi ga dejansko zagovarjali, potem čez zakonodajni postopek do sedaj ne bi smel niti eden vladni zakon. Niti eden, razen ratifikacij! Poglejte, samo poglejte vladne predloge zakonov, kolikokrat so amandmirani, da pridejo lahko čez zakonodajni postopek, in nobenih tovrstnih pomislekov, ki jih imate danes pri naših predlogih zakonov, ne naslavljate na Vlado. Niti enkrat niste dvignili roke, da bi zakon zavrnili. Niti enkrat! Celo več, večina vaših predlogov zakonov je pripravljena tako, da niti ne moremo opraviti splošne razprave o zakonu, ker jih predlagate serijsko, po skrajšanem in po nujnem postopku. Niti ne dopustite razprave v Državnem zboru! Mi takih predlogov, hvala bogu, ne predlagamo in smo se pripravljeni soočiti s komerkoli v Državnem zboru pri našemu predlogu zakona. Več vas je govorilo o analizah, da manjkajo pri našem predlogu analize. Kaj pa potrebujemo mi pri teh analizah? Gospod Marko Pogačnik vam je prej povedal, kako je padel delež slovenske glasbene produkcije v medijih, z dveh tretjin na eno tretjino, in da je med tistimi od TOP 10 predvajanih skladb od leta 2005 do sedaj bilo med prvih deset leta 2005 deset, zdaj pa samo še ena ali dve. Potrebujete še kakšno dodatno analizo? Sprašujem, ker če je treba, vam bomo dali še kakšen dokument, ampak te dokumente ste tako ali tako dobili, ker vam jih je poslalo združenje istočasno, tako kot nam. To, kar govorite okrog teh zadev, je popolno sprenevedanje. Če koalicija ni pripravljena podpreti zakona, ki evidentno izboljšuje položaj slovenskih ustvarjalcev, potem ne govorite o tem, da želite izboljšati okolje za slovenske ustvarjalce. Ker kljub tem podatkom, ki so bili predstavljeni in ki so vam jih eminentni slovenski ustvarjalci dali, zagovarjate status quo. Zagovarjate marginalizacijo slovenske glasbene in avdio produkcije! Mislim, da je čas, da marsikateremu sposobnemu slovenskemu glasbenemu ustvarjalcu omogočimo, da se iz popoldanskega ustvarjalca prelevi v profesionalnega ustvarjalca. S tem, ko jih marginaliziramo, ko jih potiskamo na obrobje, jim ne omogočimo, ne damo pogojev, da bi se lahko v celoti posvetili glasbeni produkciji, glasbenemu delu, ustvarjanju, ampak to delajo poleg neke druge zaposlitve. Tako rekoč so popoldanski espeji, pa ne samo popoldanski, nočni espeji; odvisno, kakšno službo imajo. Težko je potem govoriti o tem, da bomo zagotovili pogoje, da se bo ustvarjala dodatna produkcija mladih ustvarjalcev, če jih marginaliziramo. Če ne zna vladna koalicija prisluhniti in omogočiti, da se vzpostavijo pogoji za to, da bi se ustvarjalnost razvijala, pač pa dela vse, da se ustvarjalnost duši, potem je nemogoče govoriti o čemerkoli drugem kot o dušenju slovenske glasbene produkcije. Ne vem, morda vam je všeč, da sta dve tretjini glasbenega prostora namenjeni tuji glasbi. Morda vam je všeč. Meni bi bilo bolj všeč, da bi bil ta delež drugačen in da bi bil tudi bolj enakomerno razporejen – da bi bil enakomerno razporejen preko celotnega programskega časa. Vsi tisti, ki ste izrazili velike pomisleke o tem, da bo to vplivalo na propagando oziroma na oglaševalski čas in prostor v medijih, imate pravzaprav napačne predstave o tem. Če bodo vsi ustvarjalci, če bodo vsi mediji delali pod istimi pogoji in istim režimom, se v principu ne bo popolnoma nič spremenilo. Popolnoma nič! Ne pri oglaševanju, ne pri trženju drugega prostora in tako naprej! Samo struktura prostora, ki to zapolnjuje, se bo spremenila – v delež slovenske glasbene produkcije. In nič drugega. Kar zadeva Javni zavod Radiotelevizijo. Javni zavod Radiotelevizija Slovenija je zavod posebnega pomena, zato ga tudi vsi plačujemo, vsi tisti, ki imamo električne števce. Vsi ga plačujemo. Plačujemo ga zato, da vzdržuje slovensko produkcijo, ker je zaradi različnih razlogov morda manj konkurenčna, morda manj komercialna, in jo v primerjavi s komercialnimi mediji poskušamo v tem delu ohranjati, ker komercialni mediji – in teh je večina v Sloveniji – imajo drug cilj, drug namen. Javni zavod Radiotelevizija ne sme imeti tega komercialnega namena. Imamo ga za to, da ravno delež slovenske glasbene filmske, dramske in ostale ustvarjalnosti ohranja. Izključno za to! Če direktor Javnega zavoda Radiotelevizija pač napiše, da bo to stalo dvajset milijonov samo pri tem, da se bo ena stvar spremenila za 10 % – s 40 na 50 % –, potem pri vseh tistih, ki dlje časa že malo spremljamo, kaj se dogaja z Javnim zavodom Radiotelevizija, vemo, da to ne drži. Na pamet povedano ali pa iz poslovnih poročil lahko pogledate, to ne more držati. Ne more držati! To lahko zagotovi tudi ministrica, ki pokriva to področje. Če bi bil namen tega dopisa direktorja Radiotelevizija resen, potem bi zraven priložil tisto, kar vi zahtevate ves čas, to pa je analiza. Te analize, priložene mnenju oziroma mnenju direktorja Radiotelevizije, ni in jo bomo najbrž tudi težko dobili. Res je, da smo mi v nekaterih obdobjih prej tudi imeli na določene stvari drugačen pomen, tega ne zanikamo, kajti tudi noben zakon, ki ga pripravlja vaša vlada, ne bo večen, nobena rešitev ne bo večna, ker se pač razmere spreminjajo, položaj se spreminja in takrat, ko se zaznajo potrebe po spremembi, je treba reagirati. Mislim, da ste v vseh poslanskih skupinah dobili pozive ali pa želje mnogih za kakšen razgovor. Nam so poslali, tako kot vam, pred dnevi tudi ustvarjalci in mislim, da to, česar smo se lotili, dejansko tudi stoji. Mislim, da bi morala Vlada in tudi koalicija v Državnem zboru storiti vse, da se problemi tudi na področju kulture začnejo reševati. Če boste na takšen način pristopili k reševanju problemov kot sedaj, ko nihče nič ne govori, nihče nič ne pove, nihče nič ne predlaga, niti Vlada, ki je za to najbolj poklicana, potem bomo težko dobili v Državni zbor kakršnokoli celovito rešitev za ta problem ali pa za ureditev medijske krajine. Težko. Nemogoče. Če že danes, ko imamo pred seboj tako enostavno zadevo, kot je korektura samo nekaterih rešitev, ki v veljavni zakonodaji niso dobro urejene, so izrazito v škodo slovenskih ustvarjalcev, ki jih marginalizirajo, potem težko pričakujemo karkoli dobrega na temu področju, kar zadeva medijski del, avdiovizualni del in tudi kar zadeva druga področja kulture. To je tako počasno odzivanje na realne probleme, da ne vem, če jih bomo dočakal do konca mandata, pa čeprav bo ta štirileten. Pričakoval pa bi, od vseh tistih, ki ste nas tako kritizirali, tudi nekateri s področja, ki bi ga morali nekoliko bolj poznati kot drugi, da bi na osnovi analize pripravili vi kakšen predlog zakona. Cela koalicija v Državnem zboru ni pripravila niti enega zakona, čeprav imate očitno veliko idej, imate veliko protiargumentov za tisto, kar mi predlagamo; ampak da bi to, kar nam očitate, spravili v svoje besedilo zakona, tega do zdaj še nismo doživeli. Predlagam vam, da če Vlada ne zmore teh svojih potencialov, gospod predsednik je dejal, da naši predlogi zakonov padajo zato, ker nimamo dovolj strokovnega suporta v Državnem zboru, potem predlagam, da naredite nekaj, da boste ta mirujoči suport po ministrstvih, v vladni stavbi zagnali, da bodo prišli propulzivno in odzivno predlogi, ki bodo reševali posamezne zadeve. Moram reči, da sem nad pristopom Vlade izredno razočaran v tem primeru, kar zadeva področje kulture. Gospa ministrica, to mnenje, ki ste ga poslali, zakaj zavračate naš predlog zakona, mislim, da je drugi ali tretji dokument z vašega področja. Tudi pri prejšnjem zakonu smo dobili podobno mnenje, zakaj ni razlogov, zakaj se nasprotuje naši rešitvi in pa nekaj odgovorov na poslanska vprašanja. To smo doživeli v prvih štirih mesecih. Če boste ubrali to tehnologijo dela, potem težko pričakujete, da boste od nas dobili kakšno podporo, ker ko nam na tako neargumentiran način zavračate predloge zakonov, ki so nujno potrebni, ki rešujejo vitalne probleme na nekaterih področjih, da na tak način daleč ne bomo prišli. Tudi naprej imamo še nekaj predlogov zakonov, ki so doživeli isto argumentacijo Vlade, da niso celoviti. Mislim, da je čas, da se ta vladna struktura in struktura Državnega zbora nekoliko konsolidira, dejansko pogleda, kje so problemi, kaj je treba narediti, če ne gre v enem koraku, gremo postopoma, tudi to je način – in predlagamo, da se nekaterih rešitev lotevamo postopoma. To, kar smo predlagali s spremembo Zakona o medijih, je korak na posameznem segmentu v boljšo smer, v smer izboljšave. Zaradi tega ne bodo prizadeti ne komercialni mediji, ne bo prizadet Javni zavod Radiotelevizija, bo pa veliko več zadovoljstva pri slovenskih glasbenih ustvarjalcih, ki se bodo lahko temu področju bolj posvetili in tudi dvignili kvaliteto navsezadnje. Težko pričakujemo od nekoga, ki dela na margini, ki dela v oteženih pogojih, ki je prisiljen, da se z dejavnostjo ukvarja na neprofesionalen način, dosežke, kot jih delajo profesionalci drugod. Pa še posebnost slovenskega trga je ta, da je ta trg izredno majhen in močno pod vplivom drugih večjih narodov, ki so okoli nas, predvsem južnega in zahodnega. Mislim, da bi morali, preden se tako opredeljuje Vlada, ki je kar pobegnila, kot tudi koalicijski poslanci v Državnem zboru do predlogov zakonov, ki jih vlagamo dobronamerno v Državnem zboru, da nekako to bolj pregledate resno, da se tem stvarem bolj posvetite in da ne padajo te pavšalne ocene o tem, da so zadeve nesistemske, da niso celovite in tako naprej. Niti en zakon, ki ga boste vložili v zakonodajni postopek bodisi kot vlada ali kot koalicijski poslanci, ne bo celovit. Niti eden. Niti eden ne bo tak, da bi šel mimo redakcij s potrebnimi amandmaji skozi zakonodajni postopek. Niti eden ne bo tak, da ne bo treba črtati kakšnega člena, ker bo ali pleonazem, ali bo neustaven, ali bo karkoli drugače. Uporabiti to količino rok samo za to, da se pove največji opozicijski stranki, ki se je na tem področju potrudila, da je vmes morda v tem predlogu kakšna pomanjkljivost, je najbrž zelo slabo znamenje in slabo sporočilo. Tu ste dobili tudi dopis, tega SUGU v katerem opozarjajo, da so že pred dvema letoma, tremi leti podpisali več peticij in jih tudi naslovili tudi na Vlado in tudi javnosti. Te peticije pač niso narejene zato, da se jim bo tem slovenskim glasbenim ustvarjalcem naredil nek nadstandard. Napisane so zato, da bi se jim zagotovili vsaj minimalni standardi za opravljanje tistega, kar od slovenskih glasbenih in tudi drugih ustvarjalcev pričakujemo. Na področju knjige, s tega področja kulture, je več slovenskih kulturnikov, pisateljev, ki živijo od posebne državne subvencije, čeprav nekateri projekti ne gredo v promet. Na tem področju gre več ali manj za čisto komercialno dejavnost teh avtorjev. Nobeden verjetno nima posebne državne subvencije za to, da je glasbeni ustvarjalec. To je verjetno problem tega področja in mislim, da bi bilo treba vsem tem ljudem prisluhniti; to, kar predlagamo, eventualno dopolniti s kakšnimi rešitvami, ki so lahko še boljše, nikakor pa ne to takole, a priori, kot smo bili danes priča, pospraviti pod mizo in iti veselo domov. Kar zadeva pa spoštovane razpravljavce, ki govorijo o zapravljanju časa. Vi dobite plačo in mi, ali imamo sejo Državnega zbora ali je nimamo. Za vsak dan posebej. In govoriti o tem, da je najbolje, da ne zapravljamo časa v Državnem zboru, pomeni, da bi bilo najbolj fino, da bi bilo doma in sedeli in pač bi dobili ta pavšal, ki ga dobimo kot zaposleni funkcionarji v Državnem zboru. Naša naloga je, in to pri nas to resno jemljemo, da se potrudimo, pripravimo zakone, pripravimo rešitve, jih vložimo, branimo, zagovarjamo in to bomo počeli tudi naprej. Vsi tisti, ki imate pa težave s tem, da zapravljate čas, s tem ko ste prisiljeni sodelovati v razpravi, pa ne najavite časa, navsezadnje. Naj velja to za ministrstvo ali ministrstva, ni velikih razlik, velja tudi za poslanske skupine. Smo pa pripravljeni, kadar bodo prišli predlogi zakonov, ki jih čakamo, to sem že enkrat rekel, priti tudi v nedeljo, zato da bomo te stvari urejali, sprejemali, obravnavali itn. Ampak tega ni, ljudje božji. Tega ni! Čakamo štiri mesece, razmišljate poglobljeno, verjetno pripravljate analize, strategije, ampak rešitve, ki bi odpravile kakšen problem, so pa izjemno počasne. Na tej seji je eden takih samo zakon o fiskalnem pravilu, ki ste ga vložili. Tako je treba tudi takrat, ko kritizirate aktivnost kakšne poslanske skupine, imeti določeno mero razumevanja za to. V Državnem zboru smo zato, da predlagamo, ne glede na področje, pa naj gre to za kulturo, pravosodje, notranje zadeve, finance, da predlagamo rešitve. In glede na to, kako razpravljajo poslanci koalicijskih poslanskih skupin, je razumeti, kot da nam to pravico odrekate. Kot da nam pravico, da nekaj predlagamo, za kar mislimo, da je potrebno in dobro, odrekate. In tudi to, da samo opozorim – čeprav predsednik že čaka, da bo povedal –, mislim, da je treba tudi to vzeti z določeno dozo razumevanja in tudi našega prispevka k temu, da se razmere v slovenskem prostoru nekako izboljšajo za tiste, ki imajo željo, da karkoli prispevajo. Področje glasbenega ustvarjanja je eno takih; področje razdeljevanja sredstev, ki zadeva glasbene ustvarjalce itn., je tudi področje, ki je izredno problematično. Samo to se na žalost ureja v drugem zakonu. To bo padlo pač pod drug režim, in tudi temu se najbrž Vlada, ne koalicija in ne opozicija ne bo mogla izogniti. In če ne bo Vlada hitro kaj naredila, vam zagotavljam, da bomo tudi kakšno drugo področje s področja kulture novelirali, ne glede na želje ali pa pripombe, ki jih boste imeli koalicijski poslanci in Vlada. Hvala lepa.
Preden dam besedo ministrici za kulturo, samo pač opazka na tisti proceduralni del vašega nastopa. Namreč, strinjam se s tem, da Vlada neracionalno najavlja svoj čas in še preden ste dali to pripombo, sem naročil dopis v zvezi s tem, tako da bo Vlada tudi pisno opozorjena, da mora bolj racionalno najavljati svoj čas. Zdaj pa dajem besedo ministrici za kulturo mag. Julijani Bizjak Mlakar.
Hvala lepa. Spoštovani! Najprej sem glede na celotno razpravo želela prihraniti čas vsem nam, po drugi strani tudi, ker mi je dejansko kar nerodno govoriti o tem. Torej, gre samo za šest členov, ampak veste, v teh šestih členih je toliko pomanjkljivosti, toliko pomanjkljivosti, da sem si morala rezervirati kar eno uro časa za razpravo. Vendar, ko sem videla, kam gre razprava, da ste tudi sami že ugotovili določene pomanjkljivosti, tudi s pomočjo tega, ker ste si kasneje, kot smo si mi na ministrstvu [[…]] Torej, mi nismo vedeli za te predloge, ki so kasneje prišli od RTV Slovenija, in ostalo, mi smo sami te stvari pripravili in nekako ugotovili, da se ujemamo tudi s tem, kar je koalicija danes povedala. Zaradi tega sem najprej mislila, da bi prihranila čas vsem, tudi gledalcem pred TV-ekranom, ker mislim, da bi morali začeti, vsaj kar se tiče politike, malo drugače delati; ne pa, da neka politična stranka vloži pomanjkljiv zakon samo zaradi tega, da je vložen v proceduro in da se potem odvijajo borbe med eno in drugo stranjo. Mislim, da bi morala vsaka stran, ne glede na to, kaj pravzaprav vlaga, da bi morali biti ti predlogi drugačni, kot sledi iz tega zakona. Vendar, želim povedati, kateri so še razlogi za zavrnitev tega zakona, ki ga seveda ni možno podpreti zaradi številnih pomanjkljivosti, na katere sem opozorila že v svojem uvodnem delu. Tako med drugim manjkajo določbe, ki bi omogočile izvajanje hitrejšega in učinkovitejšega nadzora, tako s strani Agencije za komunikacijska omrežja in storitve Republike Slovenije in tudi Inšpektorata Republike Slovenije za kulturo in medije ter določile ustrezne sankcije za kršitelje. Veljavni zakon o medijih namreč ne predvideva predpisanih glob za nedoseganje predpisanega deleža slovenskih avdiovizualnih del in tega zakona ni sestavila sedanja koalicija. Večje kvote bi krepko povečale prilive organizacijam, kot je SAZAS. Ta interes razumemo, vendar pa si na ministrstvu prizadevamo najprej za transparentno poslovanje tovrstnih organizacij, ki sicer sodijo v okvir Ministrstva za gospodarstvo, razvoj in tehnologijo. Zato s tem ministrstvom aktivno sodelujemo na področju okrepitve nadzora nad SAZAS in tudi drugimi tovrstnimi organizacijami, kjer samo na ta način lahko zagotovimo, da bodo kvote, najsibo takšne ali drugačne, da bodo tudi spoštovane. Predlagatelj navaja, da se z natančnejšimi opredelitvami na področju definicije avdiovizualnih del omogoča učinkovitejši nadzor in posledično spoštovanje predpisanih deležev, pri čemer pa se določbe o nadzoru, to je 108. in 109. člen Zakona o medijih, sploh ne spreminjajo. Nedodelano ostaja tudi področje predpisanega deleža slovenske glasbe v radijskih in televizijskih programih, saj predlog novele zakona ne odpravlja določila veljavnega Zakona o medijih, pri katerem šteje predvajanje slovenske glasbe v delež lastne produkcije. Tudi ne rešuje povsem jasno dilem, katera glasba sploh šteje za slovensko glasbo: glasba v slovenskem jeziku ali glasba, ki jo ustvarjajo slovenski državljani. V 1. členu predlagatelj spreminja drugi odstavek sedanjega 68. člena in s tem ožji pojem slovenskih avdiovizualnih del na tista, ki so na kakršenkoli način izražena kot individualne intelektualne storitve s področja književnosti, znanosti in umetnosti in je bil za njih napisan sinopsis in ali scenarij. S to spremembo bi se vrsta avdiovizualnih del, na primer videospoti, pogovorne oddaje, televizijske priredbe predstav in drugo ne mogla več upoštevati kot avdiovizualna dela, saj zanje niso napisani sinopsisi in oziroma scenariji, pa čeprav takšna dela ustrezajo vsem strokovnim pojmovanjem avdiovizualne dejavnosti oziroma avdiovizualnega dela. Namesto poenotenja že sedaj različnih definicij avdiovizualnih del bi s to definicijo, ki je v tej noveli zakona, vnesli še dodatno zmedo v obstoječe definicije, ki so v Zakonu o Slovenskem filmskem centru, Zakonu o avtorskih in sorodnih pravicah in drugje. Predlagane definicije neutemeljeno spreminjajo in ožijo pojmovanje avdiovizualnega dela v primerjavi z ostalimi predpisi v Republiki Sloveniji. Prav tako pa pojem ni povsem jasno opredeljen. Predlog novele zakona, kot je bilo povedano, ne temelji na nobeni analizi stanja slovenske glasbene in avdiovizualne produkcije. Ta bi bila nujna zlasti na področju slovenske glasbene produkcije, saj predlog novele zakona v 2. členu predvideva kar dvakratno povečanje veljavnega predpisanega deleža slovenske glasbe na komercialnih programih, od katerega mora polovico predstavljati slovenska glasba, mlajša od 5 let. Nacionalni interes, ki mu sledi ministrstvo, je zagotovo v predvajanju slovenske glasbe; vendar, kot povedano, ni preučeno, ali je slovenski glasbeni trg dovolj velik, da zagotavlja dovolj kakovostne glasbe. Ne bi se smelo zgoditi, da bi se zaradi izpolnjevanja zvišanih predpisanih deležev predvajala tudi manj kakovostna slovenska glasba, ki ni povsem primerna za nacionalni program, kar bi bilo seveda v nasprotju z zahtevami in pričakovanji, ki jih imamo na primer do Radiotelevizije Slovenija. Takšno vprašanje je še posebej utemeljeno, ker naj bi po predlogu novele zakona vsaj polovico deleža predvajanja slovenske glasbe predstavljala glasbena produkcija slovenskih ustvarjalcev in poustvarjalcev, ki je mlajša od 5 let. Ta trg pa je še toliko ožji. Uvodni del predloga novele zakona ne vsebuje analize potencialne količine, količine kvalitetne slovenske glasbe, ki bi lahko zapolnila tako visok predpisan delež. Zaradi navedenega bi bila predhodna proučitev predloga novele zakona in analiza posledic še toliko pomembnejša. Predlagana novela zakona ne upošteva razvoja tematskih programov slovenskih izdajateljev, pri katerih je treba še posebej preučiti, ali je mogoče doseči predpisane deleže domače produkcije, na primer pri filmskih in dokumentarnih tematskih programih. Po nekaterih podatkih naj bi to ne bilo mogoče, predlagatelj pa o tem nima nobene analize in tudi nezadovoljivih odgovorov, da bi bilo mogoče nasprotne trditve sprejeti ali pa jih zavrniti. Tako ostaja namen oziroma razlog za podrobno in strožjo ureditev področja predpisanih deležev slovenskih avdiovizualnih del v televizijskih programih RTV Slovenija le na ravni želja po večjem deležu slovenskih del, kar je, mimogrede, tudi cilj Ministrstva za kulturo. Vendar, pa se ministrstvo zaveda svoje odgovornosti za tehtnost podanih predlogov, zaradi česar smo prepričani, da je treba najprej proučiti posledice morebitne uvedbe tako velikih deležev. Da so predlogi preuranjeni, dokazuje tudi dejstvo, da predlagatelj ne pojasni prepričljivo, zakaj se po novem v predpisani delež slovenskih avdiovizualnih del štejejo le premiere in prve ponovitve, kar je, mimogrede, tudi odmik od ureditve, ki velja za evropska avdiovizualna dela. Takšna določba ima lahko finančne posledice, na primer tudi za regionalna centra Televizijo Koper in Televizijo Maribor, kar bi zahtevalo višji vložek v slovenska avdiovizualna dela in neodvisno produkcijo. Predlog novele zakona nadalje napačno navaja, da predlog zakona nima finančnih posledic za državni proračun. Predlog namreč uvaja register neodvisnih producentov, kar pa pomeni dodatne obremenitve tako za obstoječe delovne obveznosti, za vodenje registra, za nadzor in proračun, eventualne potrebe po dodatni zaposlitvi kot tudi za same producente obveznost vpisa v register – plačilo takse. Prav tako pa se s tem uvaja dodatna administrativna ovira, uvaja se nov postopek oziroma register. Predlog novele zakona se z vidika primerjalnih ureditev sklicuje zlasti na francosko in hrvaško ureditev, pri čemer je hrvaška ureditev po pričakovanju identična sedaj veljavni slovenski ureditvi in torej ne more služiti za utemeljitev predlaganih sprememb. Tako predlagatelju ostaja francoska ureditev, ki pa naj bi v okviru Evropske unije na področju predpisanih deležev produkcije v francoskem jeziku veljala za izjemo. Zato pri primerjalnem pregledu pogrešamo poleg analize stanja in učinkov vsaj še kakšen primer druge države, ki bi zaradi primerljivosti s Slovenijo lahko služila kot primer dobre prakse. S 4. členom predloga novele zakona se spreminja drugi odstavek, 92. člena Zakona o medijih in se dodaja novi šesti odstavek istega člena. Slovenska avdiovizualna dela morajo na prvem in drugem televizijskem programu Radiotelevizije Slovenije skupaj obsegati najmanj 25 % letnega oddajnega časa, pri čemer morajo eno četrtino oziroma 6,25 % tega deleža – tukaj bi vas opozorila, da ena četrtina ni 6,25 % tega deleža –, ustvariti neodvisni producenti oziroma najmanj 600 ur premiernih slovenskih avdiovizualnih del in najmanj 150 ur premiernih slovenskih avdiovizualnih del neodvisnih producentov. Proučiti bi bilo treba, ali je predlagana sprememba zakona izvedljiva, na primer, za Radiotelevizijo Slovenija, saj se pojavlja mnenje, da z vsemi javnimi razpis letno ne pridobi toliko programskih avdiovizualnih vsebin, ki bi dosegle predlagani obvezni čas premiernih predvajanj. Poleg tega je treba proučiti finančno vzdržnost predlagane spremembe, saj naj bi po nekaterih podatkih pomenila, da mora Radiotelevizija Slovenija bistveno povečati sedanja sredstva za produkcijo, če želi ustvariti, pridobiti ali odkupiti najmanj 600 ur premiernih slovenskih avdiovizualnih del in najmanj 150 ur premiernih slovenskih avdiovizualnih del neodvisnih producentov, če gledamo po ožjih definiciji slovenskih avdiovizualnih del, kot je navedeno v samem predlogu novele zakona. Količinski dvig obveznega deleža primernih oziroma novih avdiovizualnih del ne zagotavlja hkrati tudi dviga kvalitete, ampak lahko, kot smo že poudarili, povzroči znižanje kakovosti predvajanega programa. To pa je v nasprotju z javnim interesom, zaradi katerega je Radiotelevizija Slovenija z zakonom sploh ustanovljena. Še enkrat bi želela opozoriti na napako v predlogu določbe drugega odstavka, saj 6,25 % ni ena četrtina deleža. Šesti odstavek določa, da se na Ministrstvu za kulturo vodi register neodvisnih producentov, ki se osvežuje dvakrat letno s pomočjo združenj, ki zastopajo neodvisne producente. Predlog zakona je tudi nomotehnično pomanjkljiv, zlasti v primeru določbe o vodenju registra neodvisnih producentov. Predlog zakona namreč ne določa postopka oziroma načina vodenja takšnega registra, vpis in izbris iz registra, sporočanje sprememb in tako dalje. Ne določa natančno pogojev za vpis v register, določilo, da se register osvežuje s pomočjo združenj, ki zastopajo neodvisne producente, pa z vidika vodenja in odločanja v upravnih postopkih povsem neustrezno. Ugotovimo pa lahko še druge pomanjkljivosti predloga novele zakona, kot so manjkajoči kriteriji presoje o upravičenosti vpisa v register. Tako ni predvidenih določb glede kriterijev oziroma zagotovitve možnosti presoje države o upravičenosti producenta do statusa neodvisnega producenta. Nomotehnično neustrezna je tudi prehodna določba, da se spremenjeni tretji odstavek 86. člena začne uporabljati najkasneje dve leti po uveljavitvi tega zakona, saj bi to pomenilo, da se lahko začne uporabljati kadarkoli v roku dveh let. To je z vidika zagotovitve pravne varnosti nedopustno, saj mora biti čas veljave določb oziroma predpisov določen povsem ugotovljivo. Iz predloga novele zakona izhaja, da so bile predlagane rešitve pripravljene na hitro, brez predhodne analize stanja, necelovite in nedodelane, saj obravnavajo le posamezna področja medijske regulacije in tudi znotraj posameznih področij ne urejajo vseh relevantnih vprašanj, njihova utemeljitev pa je glede na področje urejanja zelo kratka in ne zagotavlja celovite podlage za učinkovito presojo posledic. Naj nadaljujem. Predlog novele zakona ni v skladu, kot smo rekli, z Nacionalnim programom za kulturo 2014–2017, ki predvideva celovito prenovo medijske zakonodaje, ne pa sprejemanje parcialnih rešitev. Od poslancev SDS ste za tak program glasovali tudi prvopodpisani Jože Tanko, Andrej Čuš, mag. Branko Grims, Zvonko Lah, mag. Marko Pogačnik in Ljubo Žnidar. Predlog novele zakona tudi ni v skladu s sklepom Državnega zbora Republike Slovenije, Odbora za kulturo, šolstvo, šport in mladino, sprejetega 6. oktobra 2009, ki določa naslednje: "Strategija razvoja radijskih in televizijskih programov v Republiki Sloveniji naj nastane med Svetom za radiofuzijo, APEK, izdajatelji in Ministrstvom za kulturo. Strategija naj bo podlaga za pripravo sprememb in dopolnitev zakona o medijih." Predlagatelji tega sklepa so bili: Franc Pukšič, SDS oziroma Poslanska skupina SDS. Ne nazadnje je treba omeniti, da je bil predlog zakona vložen 16. januarja letos in je danes, 9 dni kasneje, že v prvi obravnavi. Problematično je, da politična stranka, ki je predlog novele zakona vložila, k oblikovanju predpisa ni povabila strokovne in druge javnosti, da podata svoje mnenje in pripombe – ne s stališča procedure, ampak s stališča tega, kar naj bi vsak zakon seveda vseboval, to se pravi, obravnavo tudi, kar se tiče strokovne in laične javnosti, zainteresirane seveda, je pa to velika pomanjkljivost. Mislim, da je to tudi problem. Tudi iz pripomb na predlog novele zakona, ki sem jih zaznala v vmesnem času, izhaja, da ni bilo dovolj časa za vključitev zainteresirane strokovne in druge javnosti v razpravo o predlogu novele zakona. To, da strokovna in druga javnost nima možnosti za oblikovanje pripomb do predloga novele zakona, pa že sodi na polje transparentnosti oziroma tega, da predlagatelj ne želi ali pa se mu ne zdi pomembno, da bi se javnost sploh opredelila do rešitev, ki jih predlaga. Ne glede na vse, kot danes že rečeno, pa se predlagateljem predloga novele zakona zahvaljujem za dobro namero in tudi za konstruktivne predloge v smislu usmeritve v povečanje predpisanih deležev slovenske produkcije, ki jih bomo pri pripravi celovitih sprememb medijske zakonodaje vsekakor proučili. Hvala lepa.
Postopkovno? Gospod Jože Tanko.
Hvala lepa. Spoštovana ministrica, spoštovani predsednik, kolegi! Približno 70, 80 % tega, kar je zdajle prebrala spoštovana ministrica, je napisanega dobesedno v mnenju Vlade, ki ste ga dobili 23. 1. posredovanega na mizo, dobesedno. Gospa ministrica, nam ni treba brati stvari, ki jih je Vlada že posredovala in o čemer smo opravili razpravo, h kateri se niste prijavili. Res ste z nekaj pasusi to zadevo razširili, to drži, ampak več ali manj je večina tega to. Kar zadeva tisto, kar govorite o pomanjkljivostih. Za vložene zakone v zakonodajni postopek ima Državni zbor Zakonodajno-pravno službo, ki opozori glede skladnosti predlaganega zakona z ustavo in pravnim redom Republike Slovenije. To velja za vaše zakone, velja za naše zakonske predloge. Sodba o tem bi, če ste za to, prepustili Zakonodajno-pravni službi Državnega zbora, da ne bi zdaj tu pavšalno ugotavljali, kaj naj bi bilo ali ne bi bilo skladno in neprimerno urejeno. Gospod predsednik, mi smo predlagali resda popravek nekaterih členov zakona, mi nismo šli v sistemsko ureditev, to zagotovo drži, tudi naš cilj ni bilo to. Čakamo in upamo, da se bo ta sistemskost, popolnost in idealnost nekoč zgodila. Mi smo popravili samo strukturo, ki je problem. In upam, da je to za Vlado sprejemljivo. Kar zadeva očitke, da se nismo tega lotili celovito, se pa tudi ne moremo, ker to, kar je povedala gospa ministrica, zadeva tudi nekatere druge zakone, ki niso v postopku. Vse to, kar predlagamo, pa je skladno z Zakonom o medijih, in popravljamo določbe Zakona o medijih. Očitek o tem, da nismo dopustili neke širše javne razprave, pa bi kazalo bolj usmeriti na Vlado. Včeraj ste lahko poslušali pet zakonov s področja pravosodja, h katerim je Vlada zavezana, pa jih ni dala v javno razpravo v predpisanem času. Poslanci k temu nismo zavezani. Lahko pa, če gre zakon v naslednjo fazo obravnave, razpišemo javno predstavitev mnenj o predlagani materiji – in to je tista, ki o tem odloča. Hvala lepa.
Gospod Tanko, zelo pazljivo sem poslušal. V celotni zadevi ni koščka proceduralnosti, ki je bila namenjena meni, ampak je bilo namenjeno razpravi z ministrico. Opozarjam vas zato, ker ste jo zlorabili postopkovno. Zdaj ima besedo predlagatelj mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Uvodoma je s strani predlagatelja treba pojasniti, da niti z enim namenom nismo te novele predlagali zaradi SAZAS, kot ste, spoštovana ministrica, dejali v svojem govoru. Ne vem, kje ste našli SAZAS. In, spoštovana ministrica, postavil sem vam kar nekaj vprašanj tekom razprave in niti na eno vprašanje mi niste odgovorili. Zdaj ste tukaj porabili petindvajset minut časa, da ste prebrali stališče Vlade, ki ste ga že nekako povzeli tudi v tistih petih minutah predstavitve. Vaši govori, da nam nočete kratiti časa pa da ste raje tiho zaradi tega, mislim, da je to takšen šibek signal. Me pa zanima, če mi boste odgovorili na kakšno vprašanje glede na to, da je bil tudi poziv marsikatere koalicijske poslanke ali pa poslanca, in sicer da so spremembe tega zakona nujno potrebne, in kdaj boste kot ministrica vložili v proceduro spremembo tega zakona. Čas še imate, mislim, da mi lahko na to odgovorite, in pričakujem ta vaš odgovor ali pa, če že kaj delate na spremembi tega zakona. Mislim, da smo jasno povedali, kje so bili razlogi za vložitev te spremembe oziroma dopolnitve, prihaja do zlorab, s tem posledično se omejujejo tudi, bi rekel, dela, predvsem slovenskih avtorjev in ustvarjalcev. S tem ne kreiramo neke perspektive na tem področju. Mislim, da bi s takšno spremembo zakona na nek način lahko odprli marsikatero delovno mesto v Sloveniji, dali bi neko spodbudo, danes pri vsem tem, kar se pa dogaja – mislim, da številke, ki sem jih pred predstavil, so jasne in povedo mnogo, kakšno je bilo predvajanje slovenske glasbe v letu 2005 in kakšno je predvajanje oziroma poslušanost te glasbe med TOP 10, TOP 200 leta 2013. dosti je bilo govora tudi o kvotah in treba je poudariti, da kvote so stalnica Evropske unije in da je to edina logična obramba pred glasbenimi multinacionalkami, ki kreirajo to zadevo. Mislim, če si ena Francija lahko privošči kvote, potem nedvomno sledi temu, da si jih Slovenija še trikrat bolj mora. Kajti mislim, da je francoski jezik je bistveno bolj poznan po svetu in tudi njihove pesmi in če se je Francija odločila za kvoto 40 %, potem bi se mi morali za bistveno večjo, če hočemo zaščititi svojo kulturno identiteto, besedo, slovenski jezik in predvsem, da spodbujamo slovenske avtorje in soavtorje. V današnji razpravi me je pa presenetila tudi ena zadeva ,in sicer da ste se koalicijski poslanke in poslanci postavili izključno na stran medijskih mogotcev. Niti eden izmed vas pa ni vsaj prebral ali pa povedal enega stališča, ki ga zagovarjajo slovenski glasbeni ustvarjalci. Vi ste se postavili izključno na stran medijskih mogotcev v Sloveniji, tako komercialnih postaj kot Radiotelevizije Slovenija. Tukaj me pa zanimajo razlogi, zakaj ste se tako 100-odstotno postavili na eno stran. Ali je tukaj notri kakšen interes ali je kaj drugega? Niti eden od vas se ni oprl vsaj na en zapis, ki so ga dali slovenski avtorji. Kakor vem, da so obiskali tudi posamezne poslanske skupine; vendar – ne! Vi se izključno postavili na stran medijskih mogotcev. Mi smo še vedno prepričani, da je bil ta naš predlog na mestu, predvsem zaradi tega, ker gre za prvo branje, in ne glede na to, kot kaže po današnji razpravi, bo dejansko koalicijski glasovalni aparat povozil ta naš predlog, da smo na nek način v Slovenski demokratski stranki s to današnjo proceduro naredili kvalitetno razpravo, in sicer v tej smeri, da se na nek način zavedamo tega problema. Upam, da vsaj nekaj tega bo vlada Mira Cerarja in vi, spoštovana ministrica za kulturo, tudi vzela v zakup, in sicer da boste čim prej pripravili ta zakon in dopolnitev o medijih, ki bo šel v proceduro. Kajti, če se bo ta trend nadaljeval, mislim, da se bo ta slovenska identiteta, slovenska beseda, slovenska glasba izgubila. Spoštovana koalicija, kot sem že prej omenil, glede teh podatkov iz 2005, 2013 – tukaj bi pa lahko govorili o razprodaji in o kraji slovenske identitete. Hvala.
Hvala. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določan za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika zbora še kdo razpravljati. Želite. Če želita razpravljati tudi predstavnik predlagatelja predloga zakona mag. Marko Pogačnik in predstavnica Vlade, prosim, da se prijavita z dvigom roke. Prosim za prijavo. Vsak razpravljavec ima na voljo 5 minut časa. Besedo ima gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana gospa podpredsednica! Spoštovana ministrica, spoštovani kolegice in kolegi! Današnja razprava je kljub vsemu na trenutke morda ostra, ampak je pokazala, da je to področje, ki so ga želeli kolegi rešiti bolje, kot je do sedaj. To se pravi, področje slovenske glasbe v slovenskih medijih je potrebno revidirati in potrebno urediti bolje, kot je do sedaj. Ne smemo se sramovati naše kulture, naše slovenske glasbe. Imamo odlične skladatelje, svetovno znane skladatelje, tudi izvajalce in se težko sprijaznim, da ta kvota, ki je predpisana, da jo praktično na radijskih postajah lahko slišimo ponoči, ko običajen državljan spi. Mi imamo takšno glasbeno zakladnico, da je dan prekratek, bi moral imeti vsaj 48 ur. Zakaj se sramujemo, zakaj se ne postavimo na svoje slovensko stališče? Zakaj ne zastopamo naše slovenske kulture, v tem primeru slovenske glasbe? Če bomo tako razmišljali naprej, da se bomo sramežljivo obnašali v evropskem in globalnem merilu, se bo zgodilo to, kar sem prej problematiziral in napovedal v nekem strahu, da se bo naša kultura, konkretno naša slovenska glasba, stalila v tem velikem evropskem loncu in je ne bo. Preprosto je ne bo. Moj rojak, gotovo ga redkokdo med vami pozna, dr. France Cigan, rojen leta 1908 v moji vasi, delal pa večino svojih najpomembnejših let na slovenskem Koroškem med Slovenci – gospa ministrica gotovo pozna njegovo delo, zbiral je ljudske pesmi med Slovenci na avstrijskem Koroškem –, je med drugim povedal v tem smislu, da bomo Slovenci živeli, se pravi, bomo obstajali tako dolgo, dokler bomo peli. Mislim, da je to globoka resnica in bi se morali tega zavedati tudi poslanci. V prvem branju bom predlog zakona podprl v upanju, da damo priložnost temu zakonskemu predlogu in da ga v drugem branju po potrebi še izboljšamo. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa Ljudmila Novak. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem, tudi našim obiskovalcem! V Državnem zboru pogosto govorimo o nacionalnem interesu in zanimivo, da smo vedno na različni strani. Ko govorimo o lastništvu podjetij, drugo stran zelo moti, če so ta podjetja v tuji lasti. Seveda, tudi jaz bi bila vesela in zadovoljna, če bi imeli veliko slovenskih lastnikov, ki so bogati, zato ker so pridni in delovni, ne tisti, ki so na nepošten način prišli do bogastva, ampak zato, tisti, ki so pridni in delovni, imajo pravico, da so bogati, in je krivica, če jim to pravico kratimo. Ampak, zame ni tako pomembno, v čigavi lasti je neka tovarna, pomembno je, da so delovna mesta, da ljudje lahko delajo, zaslužijo, plačujejo davke in normalno živijo. Mi je pa zelo pomembno, ali se bo ohranila slovenska kultura, slovenska pesem, slovenska beseda. To pa lahko zagotovimo samo mi, samo mi, Slovenci. In ali se slovenske pesmi, slovenska glasba v veliki meri predvaja na tujih radijskih postajah ali tujih televizijah? Verjetno, da ne, upam, da se kakšna; v zamejskih medijih, v medijih, ki pokrivajo Slovence po svetu, zagotovo. Ampak, slovensko kulturo, jezik lahko ohranjamo samo mi in zato moramo biti na tem področju zelo pazljivi. Tudi vse naše razprave so pokazale, da enostavno radijske postaje ne upoštevajo v dovoljšni meri dosedanjega zakona in v glavnem v manj poslušanem času predvajajo slovensko glasbo. To je večina od nas ugotavljala. Torej, je nekaj narobe v tem zakonu in pričakujemo – mi bomo sicer podprli ta zakon, to novelo zakona, zato in če ne bo sprejeta – od gospe ministrice, da bo kmalu dala v proceduro nov zakon, kjer se bodo vsi ti pomisleki upoštevali, kjer bomo našli tudi drugačne, boljše rešitve, predvsem pa rešitve v podporo slovenski kulturi, slovenskim izvajalcem. Če so nekateri govorili, da se bo zdaj SAZAS okoristil – ja, saj SAZAS pobira tudi denar za tuje izvajalce, tukaj se mi pa le zdi bolje, da pa slovenski izvajalci dobijo. In kdaj bomo imeli boljšo kvaliteto – če jih bomo imeli več, če bodo bolje plačani, če ne bodo obupali, ker že na začetku ni pozornosti za njihovo delo. Torej, mislim, da tukaj ne gre za zaslužke teh, ampak pravzaprav za komercialne namene določenih radijskih postaj, televizijskih postaj, ki pa v premajhni meri upoštevajo prav slovenske avtorje. Če smo citirali ene, moramo povedati, da so se nam oglašali tudi drugi slovenski izvajalci, ki pa si želijo, da bi ta novela zakona dobila podporo. Želim si, da bi jo, če ne, pa seveda apeliram na gospo ministrico, da vendarle vse te pripombe, ki jih je danes slišala, upošteva in poda nov predlog; takšen, ki bo dejansko v podporo slovenski kulturi, slovenskim izvajalcem.
Hvala. S tem zaključujem razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali čez pol ure. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 19.50.
Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo zbora. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 12. točko dnevnega reda, z obravnavo Predloga deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije v obdobju od julija 2014 do decembra 2015. Prehajamo na odločanje o vloženem amandmaju. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine Združena levica k podpoglavju EU kot globalni akter in odnosi s strateškimi partnerji v poglavju Zunanje zadeve in obramba. Pristojno delovno telo, Odbor za zunanjo politiko, amandmaja ne podpira. Glasujemo. Prekinjeno. Je vse v redu? Torej glasujemo še enkrat. Pričenjamo z glasovanjem. Navzočih je 71 poslancev, za sta glasovala 2 in 68 proti. [[Za sta glasovala 2.]] [[Proti 68.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. S tem smo končali glasovanjem o amandmaju in prehajamo na odločanje o predlogu deklaracije o usmeritvah za delovanje Republike Slovenije v institucijah Evropske unije v letu 2015 v celiti. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da bi bil zaradi amandmajev, sprejetih na pristojnih delovnih telesih oziroma na seji Državnega zbora, predlog deklaracije neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti 3. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je deklaracija sprejeta. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda – s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o grbu, zastavi in himni Republike Slovenije ter o slovenski narodni zastavi. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o grbu, zastavi in himni Republike Slovenije ter o slovenski narodni zastavi je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine gospod Tomaž Lisec.
Hvala, spoštovani predsednik. Kolegi, kolegice! Danes smo veliko govorili o zavedanju, slovenskih simbolih, o slovenskih vrednotah, o slovenskih kulturah in očitno se je ta vladna koalicija odločila, da to ni pomembna tema, medtem ko bo ta ista koalicija verjetno že jutri nadaljevala z debato o svojem lastnem nacionalnem interesu, kjer seveda gre za velike dobičke in tam ima ta vladna koalicija zelo velike želje in apetite. Še zadnjič želim poudariti, da ne gre za nobeno spreminjanje slovenskih simbolov. Grb ostane isti. Zastava ostane ista. Himna ostane ista; le želimo, da se na državnih proslavah izvede Zdravljica v celotni 8-kitični verziji, ob ostalih priložnostih pa se izvede druga kitica, ki povečuje slovenski narod, in sedanja obstoječa sedma kitica. Apeliram predvsem na vas, dragi kolegi in kolegice, da sprejmemo ta zakon v prvi obravnavi zato, ker ima ta zakon eno hudo pomanjkljivost. Še vedno so globe v tolarjih. Upam, da je pri vseh teh letih naše druge valute čas, da pa v tem zakonu spremenimo valutni sistem, ki ga uporabljamo. Seveda smo se želeli v Poslanski skupini SDS dotakniti tudi prepovedi poveličevanja totalitarnih sistemov. Na žalost me je minister presenetil s tem, da niti ne ve, kaj so totalitarni sistemi in s tem je verjetno odprl eno Pandorino skrinjico, ki se mu reče ekstremizem v Sloveniji, o katerem veliko govorimo, zelo malo pa naredimo, da bi ga nekako skušali umakniti z našega dnevnega političnega reda. Skratka upam, da vas naslednjič, ko bomo govorili o slovenskih vrednotah, o slovenskih simbolih in slovenski kulturi, ne bodo samo polna usta besed, ampak tudi dejanj.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SMC dr. Simona Kustec Lipicer. Potem napačna informacija. Anita Koleša v imenu Poslanske skupine SMC.
Kolegice in kolegi, spoštovani predsednik! V Poslanski skupini SMC Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o grbu, zastavi in himni Republike Slovenije ter slovenski narodni zastavi ne podpiramo, ker ne dosega zastavljenih ciljev. Predlagane spremembe so nelogične, nepotrebne oziroma ne sodijo v zakonsko vsebino, ki se spreminja, ter vsebujejo nedoslednosti in zmedo. Zato bomo glasovali proti.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov gospod Jernej Vrtovec.
Spoštovani kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Nove Slovenije bomo predlog zakona podprli. Iz dveh samih razlogov. Prvič zaradi tega, ker predlog zakona ne prinaša, spoštovane gospe in gospodje, nič slabega, ampak kvečjemu dobrega. Kajti s tem, ko se naša himna dopolni, krepimo ne nazadnje tudi našo narodno zavest, krepimo domoljubje, ki ga zagotovo slovenskem narodu in tudi v tem parlamentu primanjkuje. Ne govorimo v Novi Sloveniji o nobenem nacionalizmu, govorimo o domoljubju. Narod, ki ima v sebi dovolj mere domoljubja, je narod, ki lahko tudi hrepeni po razvoju, uspešnosti, dobremu gospodarstvu, stoječi ekonomiji. In ne nazadnje se tudi strinjamo s tistim členom glede prepovedi poveličevanja totalitarnih simbolov. Že prej sem dejal v stališču poslanske skupine: na eni strani hriba so se zmerjali s komunisti, na drugi s fašisti; ne nazadnje – vsi so isti! In kje je potem problem, da teh istih družno končno enkrat ne obsodimo. Prav zaradi tega bo Nova Slovenija predlog zakona podprla. Poudarjam, čas je tudi, da začnemo krepiti našo narodno zavest. Hvala.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Zavezništvo gospod Jani Möderndorfer.
Danes smo se naposlušali kup enih neumnosti predvsem zaradi tega, ker če bi to bilo res kaj v smislu tega, da bomo krepili domoljubje in narodno zavest, še posebej ob dejstvu, da so predlagatelji ves čas trdili, da ne gre ne za spreminjanje grba, ne za spreminjanje zastave, ne za spreminjanje besedila himne, potem sploh ne vem, zakaj predlagate spremembe. Kajti tisti, ki do danes ni ozavestil narodne zavesti – to, kar pravite vi – in bil dovolj domoljuben, potem tudi po teh spremembah ne bo. Je pa zagotovo, da ta predlog, ki ste ga podali, ne prinaša domoljubja, ampak kvečjemu razdvajanje v družbi in ne nazadnje tudi zmedo in nerazumevanje. Predlagateljem predlagam, da greste na Ustavno sodišče, če pravite, da ni ustavno, tega akta ste že vajeni in verjetno boste tam kakšno spremembo dobili. Ker če je neustavno, potem zagotovo to Ustavno sodišče ve. Eksperimentirali pa tukaj ne bomo. Ne nazadnje, v vaši vladi je minister z uredbo že določal, kje in kako in na kakšen način morajo zastave viseti, in ne vem, zakaj bi morali to spreminjati z zakonom. Zakon je dober, zdajšnji, ki določa, kako se te stvari urejajo, in verjamem, da vsi Slovenke in Slovenci ved,o kako se poje himna in si predstavljate, da bi Slovenci po novem stali že deset minut za himno. Lepo vas prosim, ne smešimo se! Mi seveda takšnega predloga ne bomo podprli.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SD gospa Andreja Katič.
Hvala. Socialni demokrati Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o grbu, zastavi in himni Republike Slovenije ter slovenski narodni zastavi, ki so ga ponovno vložili v proceduralni postopek poslanci Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke, ne bomo podprli. Kot je bilo že povedano, Slovenci imamo svojo himno, z njo smo se poistovetili, večina državljank in državljanov jo zna zapeti, jo zna deklamirati in to je pomembno za zavest o pripadnosti države in ni utemeljenih razlogov, da bi himno menjali. Kar pa se tiče predlaganega novega 24. a člena, ki se nanaša na prepoved uporabe simbolov. Partizansko gibanje je bilo pilotsko gibanje in je bilo enkraten dogodek v zgodovini in v zgodovini evropskih narodov in obstoj slovenskega partizanskega gibanja je nekaj, kar bi nas moralo navdajati s ponosom in spoštovanjem in sem spada tudi rdeča zvezda. In še nekaj, treba je obsoditi potvarjanje zgodovinskih dejstev, ki so se zgodila prejšnji mesec v Kočevski Reki, ko se je na kapah vojakov Teritorialne obrambe izbrisalo rdeče zvezde, ki so jih nosili leta 1990. In povem še enkrat, Socialni demokrati ne pristajamo na potvarjanje zgodovinskih dejstev, zato tega zakona ne bomo podprli.
S tem smo končali z obrazložitvijo glasov in lahko glasujemo. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev. Za je glasovalo 18, proti pa 54. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 54.]] Ugotavljam da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 6. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o medijih. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o medijih je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo! V Slovenski demokratski stranki bomo predlog podprli, kajti ocenjujemo, da je predlagani zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Ta zakon je bil izključno vložen zaradi ugotovitev, da v zadnjem obdobju prihaja do zlorab kvot v samem Zakonu o medijih in da se slovenska glasba vrti večinoma v nočnem času. Spremembe, ki jih predlagamo, pač omogočajo večjo poudarjenost slovenski besedi, slovenski entiteti, slovenskim avtorjem in s tem posledično tudi otvoritvi novih delovnih mest. Zavedamo se, da v določenih delih bi se ta zakon dal še izboljšati, pričakujemo, da se bo to naredilo v drugem oziroma v tretjem branju. Skozi današnjo razpravo smo lahko prišli do ugotovitve, da verjetno ta naš predlog ne bo deležen večje podpore v koaliciji. Kot sem že v sami razpravi poudaril, pa me preseneča predvsem dejstvo, da se je koalicija postavila predvsem na stran bi rekel medijskih mogotcev, niti z eno besedo pa niste podprli zahtev problematike, ki jo izpostavljajo predvsem slovenski avtorji. Če pogledamo popularnost izvajanja slovenske glasbe leta 2005 in leta 2013, pridemo do spoznanja, da so se ti odstotki dejansko obrnili. Če kje, potem lahko verjetno tukaj govorimo o razprodaji oziroma o kraji identitete.
Hvala. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SMC dr. Dragan Matić.
Gospod predsednik, hvala za besedo. V Poslanski skupini SMC novele Zakona o medijih ne bomo podprli. Zakon je pripravljen slabo, nesistemsko, uvaja samo parcialne rešitve, ki temeljijo na zmotni domnevni, da bo večja kvantiteta prinesla tudi večjo kvaliteto. Tudi ni pravno usklajen glede definicije o tem, kaj so avdiovizualna dela, z ostalo zakonodajo, ki je v veljavi. Prav posebej pa velja omeniti, da izhaja iz zmotnih izhodišč, da zakon ne prinaša nobenih finančnih posledic, kar je seveda neresnično. Samo sprejetje te novele bi pomenilo 20 milijonov dodatnih sredstev iz proračuna Republike Slovenije oziroma RTV Slovenija bi teh 20 milijonov morala pridobiti. Torej, glede same problematike pa se z opozicijo strinjamo, da je treba Zakon o medijih novelirati, vendar na tak način, kot je predviden v Nacionalnem programu za kulturo. To se pravi, na podlagi sprejete strategije za področje medijev in v tem smislu pričakujemo od Ministrstva za kulturo, da bo čim prej začelo dejavno delati na tej strategiji, na podlagi katere bo seveda potem tudi sprejet zakon, v katerem bo jasno opredeljeno, kaj je javni interes na področju medijev. Hvala.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Zavezništvo, gospod Jani Möderndorfer.
Tega predloga seveda ne bomo podprli iz preprostega razloga, ker se je predlagatelj preveč osredotočil samo na en segment, to pa je, kako povečati delež slovenske glasbe, vendar pa se ni ukvarjal z vsemi posledicami in analizami, ki bi prinesle bistveno škodo, glede na to, da zadeve ni celovito predlagana z ostalimi rešitvami. Sam sicer pogrešam pri tej temi predvsem to, da Vlada oziroma Ministrstvo za kulturo ni bolj aktivno poseglo in razložilo še druge aspekte in vidike, ampak to je že drug segment, vendar tisto, kar me je najbolj motilo pri predlagateljih v resnici, je igra številk. Samo tiste številke, ki jih jaz razumem in ko pregledam IPF lestvico 500 najbolj predvajanih glasb, lahko vidim, da od leta 2010 do leta 2013 se ta delež povečuje. Če je v 2010 bilo 27 %, je bilo v 2011 od 500 najbolj predvajanih 32 % slovenskih, 2012 31 %in 2013 42,2 %. Matematika je zelo preprosta. Če bi v eni noči zavrteli 900 slovenskih pesmi, ki bi se zavrtele samo enkrat, in 10 tujih, ki bi se vrtele 10-krat, se pravi ena 10-krat, in bi potem prišli na izračun, da praktično lahko pridemo do tega, da je celo tuje glasbe 100 %. Vendar, bom zelo vesel, če se bomo nehali pogovarjati o tem, kako bomo tukaj spet ustvarjali neko domoljubje, kajti prepričan sem, da v drugih državah, na katere so se danes razpravljavci in predlagatelji tudi sklicevali, če boste pogledali res prave podatke in o njih na glas spregovorili, boste videli, da se jim je trend obrnil v kontraučinek tistega, kar so v resnici želeli. Zakon o medijih je potreben sprememb, v tem se strinjam s predlagatelji, vendar na celotnem sistemu, za katerega pa vi zelo dobro veste, saj ste bili enkrat že avtorji tega in poznate posledice, kaj se je zgodilo s tistim predlogom. Hvala.
Vidim, da ni več obrazložitev glasu. Je. Torej, če je obrazložitev glasu v lastnem imenu, prosim, da se prijavite. Obrazložitev glasu v svojem imenu gospod Peter Vilfan.
Hvala za besedo. Največkrat omenjeni primer reševanja nacionalne glasbe je francoski. Tudi danes smo slišali veliko o tem, tudi kolega Pogačnik je govoril o njem v svojem zaključnem govoru. In sicer so v Franciji določene 40-odstotne kvote, za nekatere oblike radia tudi do 60 %. Po podatkih sindikata francoskih glasbenikov pa omenjene kvote ne dosegajo želenih rezultatov. Statistični podatki za obdobje 2001–2010 kažejo, da se je število izdanih albumov, cede plošč francoskih avtorjev v 10 letih zmanjšalo za 64 %. V enakem obdobju se je za 59 % zmanjšalo tudi vlaganje v marketinško promocijo, povezano s francosko glasbo. Naslednji podatek in pokazatelj negativnega učinka kvot pa je statistika predvajanja francoske glasbe na radijskih postajah od leta 2001 do leta 2010, saj se je število novoizdanih sklad, singlov, na radijskih postajah zmanjšalo za 46 %. Na francoskih radijskih postajah se je v prvi polovici leta 2010 sicer predvajalo 42,8 % francoske glasbe, vendar pa je bil delež francoskih sklad med celotnim naborom skladb le 18 %. Če poenostavim, torej 18 % izvajalcev in skladb je predstavljalo teh 42,8 %, medtem ko je ostalih 58 % programa predstavljal nabor kar 72 % tujih skladb. Kljub kvotam torej pa najbolj predvajana skladba in izvajalka v prvem polletju leta 2010, recimo, nista bili francoski, ampak je bila najbolj predvajana tuja sklada in tuja izvajalka. Iz seznama predvajanih sklad na francoskih radijskih postajah za leto 2008 je razvidno, da se je kljub kvotam med prvih 10 uspelo uvrstiti le eni francoski skladbi, in to na 9. mesto. Zato menim, da tak parcialen pristop ni dober in ga seveda ne bom podprl.
Obrazložitev glasu v svojem imenu mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Osebno bom predlog podprl, iz več razlogov. Mislim, da je ta problematika Zakona o medijih v Sloveniji resna in da so nujno potrebne spremembe. Bom pa še enkrat poudaril, da sem bil nad razpravo predvsem poslancev koalicije razočaran, kajti ugotavljali so predvsem, zakaj je ta zakon slab, ne pa, da bi se iskalo neko rešitev. Kolega Möderndorfer, govorili smo o kvoti 200 najbolj poslušanih, vi ste prišli s podatkom o 500. Mislim, da je tu bistvena razlika. Verjetno bi tudi bolje razumeli, če bi potem rekel, recimo, med prvih 20 košarkarjev v Sloveniji je 10 tujcev z največjo minutažo, jaz bi pa zagovarjal, recimo, med 200 imajo pa Slovenci največjo minutažo. Mislim, da gre tu tudi na nek način za zlorabo, ampak dejstvo je, poslušanost in popularnost slovenske glasbe pada. Pada verjetno tudi iz razloga, ker imajo mediji večji interes vrteti tujo, globalno, multimedijsko glasbo.
Mislim, da smo izčrpali obrazložitve glasu, zato lahko glasujemo. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 17, proti 48. [[Za je glasovalo 17.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da Državni zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na prekinjeno 1. točko dnevnega reda – Vprašanja poslank in poslancev. Pregled predlogov sklepov poslank in poslancev za razpravo o odgovorih predsednika Vlade, ministric in ministrov je objavljen na e-klopi. V skladu s predlogom poslanke gospe Ljudmile Novak bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade dr. Mira Cerarja na poslansko vprašanje Ljudmile Novak v zvez s privatizacijo državnih podjetij. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov gospa Ljudmila Novak.
Postavila sem vprašanje v zvezi s privatizacijo podjetij v državni lasti gospodu predsedniku Vlade. Z odgovorom nisem zadovoljna, seveda pa nisem zadovoljna tudi z razmerami, ki vladajo na tem področju v Sloveniji. V Novi Sloveniji predvsem želimo, da bi poiskali odgovorne lastnike, bodisi slovenske bodisi lastnike, ki prihajajo iz tujine, ki bi bili sposobni vlagati in razvijati podjetja. Vemo pa, da prav zaradi teh podjetij v državni lasti tudi potekajo razni prepiri znotraj koalicij, razpadajo vlade, nekateri se tudi iz ozadja okoriščajo in tako naprej, menjavajo se uprave, nadzorni odbori, nihče za nič ne odgovarja. Mislim, da tudi potrebujemo širšo razpravo o tem, kaj sploh pomeni nekaj v privatni lasti, kaj pa v javni lasti. Mislim, da se tega ne zavedamo ne na področju šolstva, ne na področju zdravstva in tudi ne na področju gospodarstva. Zaradi tega predlagam, da o tem opravimo razpravo.
Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 20, proti 50. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 50.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca mag. Marka Pogačnika bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru predsednika Vlade dr. Mira Cerarja na poslansko vprašanje mag. Marka Pogačnika v zvezi s privatizacijskimi postopki in upravljanjem državnega premoženja. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. V Slovenski demokratski stranki ocenjujemo, da je nujno, da se opravi javna razprava, kajti na večino vprašanj predsednik Vlade ni odgovoril oziroma je podal pavšalne odgovore. V Slovenski demokratski stranki je za nas zaskrbljujoče, da se v Sloveniji izvaja ad hoc privatizacija in ocenjujemo, da bi bilo nujno potrebno čim prej sprejeti strategijo in postaviti nadzorni svet v Slovenskem državnem holdingu. Na vprašanje, kdaj bo imenovan nadzorni svet v Slovenskem državnem holdingu, ni bil podan odgovor. Podani so bili pa tudi mešani odgovori s strani predsednika Vlade, kajti dobivamo občutek, da predsednik Vlade v javnosti nekaj govori, dejansko pa njegovi koalicijski partnerji oziroma poslanci in poslanke tega državnega zbora, te koalicije glasujejo drugače, kot si zastavlja predsednik Vlade stališče gleda privatizacije. Ocenjujemo, da je nujno potrebna javna razprava, kajti treba je tako državljankam in državljanom kot vsem potencialnim investitorjem enkrat jasno končno povedati, kaj Slovenija pričakuje na tem področju, kakšni bodo nadaljnji procesi privatizacije, predvsem pa, kaj bo s podjetji, ki so že v privatizacijski fazi.
Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 20, proti 50. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 50.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke gospe Eve Irgl bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za notranje zadeve mag. Vesne Györkös Žnidar ter ministra za pravosodje mag. Gorana Klemenčiča na poslansko vprašanje gospe Eve Irgl v zvezi z aktivnostmi organov pregona in odkrivanja zoper kazniva dejanja, vezana na nezakonito dejavnost nekdanje službe državne varnosti. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS gospa Eva Irgl.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovani poslanke, spoštovani poslanci! Včeraj sem ministrici za notranje zadeve in ministru za pravosodje zastavila poslansko vprašanje v zvezi z umori, ki jih je izvrševala nekdanja Služba državne varnosti, še prej Udba, če pa gremo še bolj v preteklost, pa tudi OZNA. Res je, da tovrstno kaznivo dejanje danes po Kazenskem zakoniku je že zastaralo, na kar se je skliceval tudi Silvo Gorenc, ko je tožilstvo v Avstriji, natančneje v Salzburgu, zahtevalo, da se ga v Sloveniji zasliši oziroma njegovi odvetniki so se na to skliceval. Vendar pa moramo vedeti, da po sedanji zakonodaji imamo oziroma poznamo tudi tri vrste dejanj in so vezana na to vprašanje, ki pa še niso zastarala. Govorim o zločinu proti človečnosti, o hudodelstvu in o genocidu. Glede na to, da je šlo pri umorih nekdanje Službe državne varnosti za nekakšno podporo obstoječemu režimo, glede na to, da se je do sedaj ugotovilo, da je bilo najmanj dokazanih do sedaj 70 umorov, ki jih je izvršila Služba državne varnosti, zagotovo pa jih je bilo več, lahko rečemo, da gre za sistematičnost umorov, da je tukaj povezana rdeča nit, ki je ključna za to, da lahko nekaj utemeljimo kot zločin zoper človečnost in da je šlo tudi za sistematično mučenje, kar je tudi predpogoj, da lahko to utemeljimo kot zločin zoper človečnost, kar je ne nazadnje potrdil včeraj tudi minister za pravosodje. Ampak to kaznivo dejanje pa po naši zakonodaji ni zastaralo. Zato sem obema ministroma zastavila vprašanje ali nameravate delati karkoli v tej smeri, da bodo potekale usmeritve, zlasti policije, v zvezi s temi dejanji. Ministrica je odgovorila, da policija dela, da je tožilstvo tisto, ki ne opravi svojega dela, zato sem ministru tudi predlagala, da bi bilo dobro, da bi v okviru svojih pristojnosti omogočil, da bo mogoča preiskava v tej smeri, da bo šla v smeri kaznivih dejanj zoper človečnost, ki sem jo že prej utemeljila. Glede na to, da gre za izjemno pomembna vprašanja, da gre za pomembnost tematike, ko govorimo o nedotakljivosti človeškega življenja, da je skrajni čas, da v tem prostoru opravimo neko razpravo, ki bo dala vedeti, da smo uredili z zadevami iz preteklosti, da jih postavimo na svoje mesto, da lahko končno kot narod zadihamo s polnimi pljuči. Zato vas prosim, da glasujete za podporo temu predlogu [[…]] [[znak za konec razprave]] Najlepša hvala.
Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 21, proti 50. [[Za je glasovalo 21.]] [[Proti 50.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Tomaža Lisca bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za infrastrukturo dr. Petra Gašperšiča na poslansko vprašanje gospoda Tomaža Lisca v zvezi s sanacijo premostitvenih objektov. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 18, proti 50. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 50.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanke gospe Anje Bah Žibert bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za notranje zadeve mag. Vesne Györkös Žnidar ter ministra za pravosodje mag. Gorana Klemenčiča na poslansko vprašanje gospe Anje Bah Žibert v zvezi z grožnjami novinarjev. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS gospa Anja Bah Žibert.
Spoštovani! Neodgovorno bi bilo, da bi nas grožnje skrbele zgolj zato, ker se je zgodil pokol v Parizu. To je lahko dodatni razlog, nikakor pa ne more biti edini. Razlog, zakaj nas mora to vprašanje skrbeti, je, da se s tem soočamo vedno pogosteje. Nazadnje se je to zgodilo novinarjem Reporterja, Demokracije in novinarju Financ, vendar žal to niso edini primeri. Zelo pomembno je, da merila pri pregonu niso to, od kod grožnje prihajajo oziroma komu so namenjene, ampak da je merilo eno samo. to je grožnja kot taka. Ker je to v veliki meri še vedno nedorečeno in predvsem merila niso za vse enaka, na nek način smo tako lahko to tudi dobili v odgovorih obeh ministrov, predlagam, da opravimo o tem javno razpravo. Kajti, ni argumenta za to, da bi dopuščali v Državnemu zboru, da so grožnje v naši državi nekaj samoumevnega in dopustnega.
Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev. Za je glasovalo 19, proti pa 50. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 50.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca dr. Franca Trčka bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za okolje in prostor gospe Irene Majcen na poslansko vprašanje gospoda dr. Franca Trčka v zvezi s stanovanjsko politiko Republike Slovenije. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev. Za je glasovalo 23, proti pa 45. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Ljuba Žnidarja bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za infrastrukturo dr. Petra Gašperšiča na poslansko vprašanje gospoda Ljuba Žnidarja v zvezi s prometno infrastrukturo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS gospod Ljubo Žnidar.
Hvala lepa, predsedujoči. Evropska statistična agencija Evrostat je konec lanskega leta objavila podatek, da je pri izvedbi gradbenih del Slovenija na najnižji ravni med vsemi evropskimi državami, to je podatek s konca novembra lansko leto. Po mojem sta tukaj največja dva vzroka, prvi je nerazumno znižanje vseh investicijskih sredstev aktualne vlade – jaz bi rekel ne že znižanja, ampak ukinitev vseh investicijskih sredstev predvsem na projektih državnega pomena. Druga težava je pa pri pripravi novih projektov, konkretno tukaj govorim in mislim na umeščanje v prostor največjih infrastrukturnih projektov državnega pomena. Tu gre za veliko ovir, če kar zakonodajne naštejem, so tukaj na področju kmetijske zakonodaje, okoljske, naravovarstvene in tako naprej. Tu imamo izjemno slabo prakso, saj se največji projekti umeščajo v prostor nekje od osem do dvanajst let. Seveda to vpliva na tako drago in tako počasno pripravo teh projektov. Seveda tudi minister ni ogovoril, zakaj je temu tako oziroma kakšni bodo novi ukrepi. Zaradi tega predlagam, da bi bilo koristno opraviti javno razpravo in v tej razpravi zbrati vse dobre sugestije, predloge, ki bi dali tudi določene odgovore, kako prostorsko umeščanje opraviti v krajšem času, kot je to pokazala dosedanja praksa. Tako predlagam, da se ta predlog za javno razpravo podpre.
Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev. Za je glasovalo 20, proti pa 49. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Žana Mahniča bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za infrastrukturo dr. Petra Gašperšiča na poslansko vprašanje gospoda Žana Mahniča v zvezi s stanjem na državni cestni infrastrukturi. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS gospod Žan Mahnič.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Kolegice in kolegi! Prosim vas, da podprete zahtevo za razpravo. Gospoda ministra sem vprašal glede slabega stanja državnega cestnega omrežja. Gospod minister mi je sicer odkrito povedal, da v prihodnosti oziroma glede na proračune ni kaj dosti pričakovati na tem področju, pa vendar sem ga vprašal o eni zadevi, na katero nisem dobil odgovora. Gre za zgrešen ukrep iz časa Pahorjeve vlade, ko lahko letne dajatve za uporabo vozil in pa davkov od prometa motornih vozil prenašamo na to, da urejamo železniško infrastrukturo, tako recimo Direkcija dobi za leto 2015 samo 106 milijonov evrov, medtem ko je vseh taks tistih, ki se vozijo z avtomobili, za 172 milijonov evrov. Torej iz tega naslova kar 67 milijonov evrov izgubimo iz naslova cestne infrastrukture, zato da potem ta sredstva damo v železniško infrastrukturo. Ne rečem, da ni potreba tudi obnova železniške infrastrukture, ki je zastarela in ki smo jo predvsem na račun avtocestnega križa v preteklosti opuščali, ker smo imeli podjetja, slovenska, ki so znala graditi avtoceste in je bila to prioriteta, pa vendar menim, da je treba začrtati neke smernice, v kakšni meri se bo financiralo določene zadeve. Kot problem lokalnega pomena sem izpostavil cesto v Sorico v mojemu kraju v Selški dolini, tri kilometre ceste čaka zadeva že od leta 2005. Vsak minister za infrastrukturo obljublja, da se bo tega lotil, pa vendar Direkcija je nedolgo nazaj sporočila, da ob takih sredstvih in v takem stanju te ceste ne bo mogla več dolgo vzdrževati. Prva etapa se je zgodila oziroma rekonstrukcija prve etape v dolžini 800 metrov leta 2005, druga etapa isto 800 metrov 2007, tretja etapa 0,9 kilometra leta 2009, potem se je minister Omrzel nekako trudil, začeli so s četrto etapo, ta se je potem nekako tudi podaljšala. Še vedno ostaja peta etapa in tudi del četrte, več kot 500 metrov. Tako je resnično žalostno, glede na to, da gre za dokaj odročne kraje, ki nimajo tako dobrih cestnih povezav kot nekatera urbana središča, da morajo čakati deset let oziroma ker verjetno letos še ne bo, da morajo čakati deset let in več, da dobijo neko cesto. Po tej se ne morejo niti avtobusi več voziti, nevarna je tudi za osebna vozila. Cesta se je stalno zapirala, odpirala, glede na situacijo. Bile so obljube dane in ko sem bil gor, lahko rečemo, da so ljudje resnično razočarani. Treba bo v tej državi že končno enkrat povedati, katere ceste so prioriteta. Verjamem, da je takih še veliko več. To sem pač zato izpostavil, ker je iz mojega okolja in ker deset let se čaka za tri kilometre. Mislim, da je to neresno in da so ljudje upravičeno razočarani glede na to, da jih očitno država ne jemlje resno in da so prepuščeni sami sebi. Prosim za podporo.
Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 20, proti 48. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 48.]] Ugotavlja , da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca dr. Vinka Gorenaka bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za notranje zadeve mag. Vesne Györkös Žnidar na poslansko vprašanje dr. Vinka Gorenaka v zvezi z osebno vizijo vodenja Ministrstva za notranje zadeve. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 18, proti 52. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 52.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca dr. Franca Trčka bo zbor odločal v naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za zdravje gospe Marije Milojke Kolar Celarc na poslansko vprašanje dr. Franca Trčka je v zvezi s problematiko nujne medicinske pomoči. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev. Za je glasovalo 23, proti pa 45. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 45.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca gospoda Žana Mahniča bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo na naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministrice za notranje zadeve mag. Vesne Györkös Žnidar na poslansko vprašanje gospoda Žana Mahniča v zvezi z ukrepanjem zoper udeleženca oboroženih spopadov izven območja Republike Slovenije. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS gospod Žan Mahnič.
Hvala za besedo, predsednik. Poslanska skupina SDS bo ta predlog za razpravo podprla. Lahko pa rečem samo to, spominjam se še, ko smo 19. decembra 2014 tukaj govorili o predlogu novele Kazenskega zakonika glede tujih terorističnih bojevnikov, ki ga je predložila Slovenska demokratska stranka v obravnavo, in ko smo v Slovenski demokratski stranki opozarjali, kaj se bo začelo dogajati po vsej Evropi zaradi borcev iz Evrope, ki se udeležujejo bojev v islamski državi, ko bomo potem prišli nazaj, ste nekateri začudeno gledali, nekateri nas niste jemali resno. Čez 14 dni se je potem zgodil teroristični napad v Franciji. Države Evropske unije pospešeno spreminjajo zakonodajo, le Slovenija tukaj zaostaja. Gospe ministrici sem postavil čisto enostavno vprašanje: Ali slovenska policija ima podlago, da razišče te zadeve, ali lahko ustavi tuje državljane, ki prečkajo Slovenijo, ali lahko preganja na predlog tožilca, tožilstva tiste, ki se vrnejo iz islamske države? Zdaj mogoče bom malo oster, ampak bom takoj podkrepil z dokazom. V petek sem imel novinarsko konferenco, gledal sem oddajo Epilog na POP TV. Tam je bilo rečeno, da ministrica ne ve, da je članica Sveta za nacionalno varnost, in tako arogantno, kot je meni ministrica včeraj napadla, dve minuti je mene spraševala, od kod mi to, da lahko rečem, da zahtevam razpravo, gospod predsednik, zato ker je ministrica za notranje zadeve nekompetentna. Zdaj vam bom prebral: "Po tem sem takoj odgovorni urednici Epiloga Suzani Lovec napisal, če je bila slučajno v oddaji izrečena ne resnica? In kaj mi je gospa napisala? Njena argumenta, zakaj ne želi priti v Epilog na POP TV, sta bila, da ni dovolj kompetentna za to razpravo in da ni članica Sveta. To je bilo izrečeno v pogovoru z Juretom Bračkom. To je javno na mojem twitterju lahko pogledate. Imate ministrico za notranje zadeve, ki se ne čudi dovolj kompetentno, da gre na POP TV na oddajo Epilog – enega kompetentnega ste pustili sedeti v poslanskih klopeh, ki pozna to zadevo –, potem pa naj pričakujem, da mi bo ta gospa lahko odgovorila na moje vprašanje. To je razlog več, to je razlog več, da je treba narediti razpravo najprej o tem, kaj se tukaj dogaja, ali policija ima pooblastila ali ne – upam, da bo nekdo drugi prišel na to odgovoriti, ker je ministrica sama rekla, da ni kompetentna za to. Potem pa, očitno, da opravimo še eno razpravo glede dela ministrice za notranje zadeve. Me veseli, da je gospa vsaj to priznala, ker po tem, kar sem danes slišal od urednice Epiloga, me resnično skrbi za varnost državljank in državljanov.
Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev. Za je glasovalo 20, proti pa 50. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 50.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. V skladu s predlogom poslanca Mihe Kordiša bo zbor odločal o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor bo v naslednji seji opravil razpravo o odgovoru ministra za obrambo gospoda Janka Vebra na poslansko vprašanje Mihe Kordiša v zvezi z umikom Slovenske vojske s Kosova. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena Levica Miha Kordiš.
Najlepša hvala za besedo. Se bom potrudil biti kratek. Pred kratkim je minila obletnica petnajstih let, odkar so se naše prve enote znašle na Kosovu. Petnajst let smo že na Kosovu in mislimo v Združeni levici, da se moramo o naši prisotnosti tamkaj pogovoriti. Že dvakrat sem omenil, da petnajst let traja ta prisotnost in bodisi nekaj počnemo narobe bodisi tam nimamo ničesar več iskati. Zdi se nam to dovolj pomembno vprašanje, do katerega bi se morale opredeliti vse poslanske skupine, in to lahko primerno storimo samo s tem, da to točko umestimo na nek dnevni red in opravimo resno razpravo. Hvala za besedo.
Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev. Za je glasovalo 5, proti pa 52. [[Za je glasovalo 5.]] [[Proti 52.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in prekinjam 4. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri.