Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 38. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: Iva Dimic do 12. ure, dr. Simona Kustec Lipicer od 10. do 14. ure, Vesna Vervega, Nada Brinovšek, Jelka Godec, mag. Marko Pogačnik, Zvonko Lah, Peter Vilfan, Tomaž Lisec, mag. Matej Tonin od 15. ure dalje, Ivan Škodnik, Igor Zorčič, Tomaž Gantar od 15. ure dalje, Franc Laj, od 17. ure dalje pa bom odsoten tudi sam. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O SOCIALNEM PODJETNIŠTVU PO REDNEM POSTOPKU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki Ministrstva za gospodarski razvoj in tehnologijo Evi Štravs Podlogar.
Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke in poslanci, dobro jutro! Hvala lepa za besedo. Ob robu socialnega vrha držav članic Evropske unije lani novembra je Slovenija dobila enoletni mandat predsedovanja skupini 14 evropskih držav, aktivnih na področju razvoja socialne ekonomije, za leto 2018. Soglasna podpora slovenskemu predsedovanju je rezultat prizadevanj države, da še okrepi in dalje razvija področje socialne ekonomije in socialnega podjetništva kot njenega pomembnega dela. Sprememba zakonodaje na tem področju je eden od korakov, s katerimi želimo odpraviti tiste zakonske pomanjkljivosti, ki poslovne subjekte v praksi odvračajo od registracije in ohranitve statusa. Govorimo predvsem o omejitvah glede izvajanja dejavnosti ter omejitvah, ki socialna podjetja ločujejo na tip A in B, pri čemer praksa kaže, da so številna že registrirana socialna podjetja mešanega tipa, saj istočasno izvajajo tako zakonsko opredeljene dejavnosti kot tudi zaposlujejo najbolj ranljive skupine na trgu dela. Glede na odpravo omenjenih dveh omejitev se posledično odpravljajo tudi administrativne ovire, ki se tičejo letnega poročanja o številu in strukturi zaposlenih ter doseženih prihodkih iz naslova opravljanja dejavnosti. Z novelo zakona se približujemo evropskim praksam, ki obravnavajo širši kontekst socialne ekonomije, katere del je tudi socialno podjetništvo, s tem da posamezne pojme jasno opredeljujemo ter posledično širimo svet za socialno podjetništvo v svet za socialno ekonomijo, strategijo razvoja socialnega podjetništva pa v strategijo razvoja socialne ekonomije. S tem želimo horizontalno povezati več delovnih področij, ki jih pokrivajo različna ministrstva. S približevanjem širšemu kontekstu socialne ekonomije se z novelo zakona odpira možnost, da za status, če želijo, lahko zaprosijo tudi pomembni deležniki socialne ekonomije, ki doslej te možnosti niso imeli. To so invalidska podjetja in zaposlitveni centri, ki dobijo svoje predstavnike tudi v svetu za razvoj socialne ekonomije. Na novo uvajamo popolno omejitev izplačila dobička, s čimer želimo poudariti načelo nepridobitnosti ter doseganje družbenih učinkov. To seveda ne pomeni, da socialna podjetja niso tržno usmerjena. Prav nasprotno, socialna podjetja so v bistvu podjetja, ki delujejo po tržnih načelih in ustvarjajo prihodke na trgu. Omenjeni družbeni učinki v predlogu novele prihajajo v vidnejše ospredje, saj so prav ti tisti, ki ločujejo socialna podjetja od drugih gospodarskih subjektov. Z Uredbo o merjenju družbenih učinkov želimo doseči, da socialna podjetja natančneje določijo in letno javno poročajo o treh družbenih učinkih, ki jih zagotavljajo z izvajanjem svojih dejavnosti. S tem želimo povečati njihovo razumevanje in prepoznavnost. Novela zakona je nastala na osnovi predlogov, ki so jih v zadnjih dveh letih naslavljali predstavniki socialnih podjetij, zainteresirana javnost, ministrstva in različni področni strokovnjaki. Prepričani smo, da je vsebina novele v skladu s pričakovanji in potrebami socialnih podjetnic in podjetnikov. Hkrati pa tudi skladna s ključnimi evropskimi smernicami iz tega področja. S podporo novele zakona boste, spoštovane poslanke in poslanci, omogočili zmanjšanje administrativnih in drugih ovir, s katerimi se socialna podjetja srečujejo danes, izboljšali možnosti za njihovo preživetje s ciljem, da se ta še okrepijo v svojem družbeno koristnem delovanju, ter spodbudili bolj povezano in učinkovitejše sodelovanje različnih ministrstev pri implementaciji ukrepov za socialna podjetja. Če bo sprejetih amandmajev manj kot k desetini členov, predlagamo, da se je tretja obravnava zakona opravi na isti seji Državnega zbora. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za gospodarstvo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsedniku odbora Marku Ferlugi.
Hvala za besedo. Pozdrav državni sekretarki in ekipi in vsem ostalim! Odbor za gospodarstvo je na svoji 32. seji 30. 1. 2018 obravnaval omenjeni predlog zakona. Odboru je bilo posredovano naslednje gradivo: mnenje Zakonodajno-pravna službe, mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance, opredelitev Ministrstva za gospodarski razvoj in tehnologijo do mnenja Zakonodajno-pravne službe in mnenje Zavoda invalidskih podjetij Slovenije. V poslovniškem roku sta amandmaje k predlogu zakona vložili poslanski skupini SMC in Desus. Predstavnica Zakonodajno-pravna službe je pojasnila, da je precej pripomb službe upoštevanih z amandmaji poslanskih skupin SMC in Desus. Opozorila pa je, da z vidika načela legalitete iz drugega odstavka 120. člena Ustave ostaja sporna ureditev iz sedmega odstavka 7. člena in četrtega odstavka 23. člena, ki določa odločitev organov, ki dodeljujejo javna sredstva ter postopkov, virov javnih sredstev in kriterijev za izbiro opravičencev do spodbujanja v programskem aktu Vlade namesto v zakonu. Predstavnik Državnega sveta je predstavil razloge, zaradi katerih Komisija Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance predlaganega zakona ne podpira. Na seji sta sodelovala tudi direktor in predstavnica Zavoda invalidskih podjetij Slovenije, ki sta izrazila nezadovoljstvo nad predlaganimi rešitvami. Na seji je bila prisotna tudi predstavnica Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije, ki je izrazila nestrinjanje s širitvijo socialnega podjetništva na področje gospodarskih dejavnosti. V razpravi so nekatere članice in člani odbora izrazili nasprotovanje predlogu zakona, in sicer z vidika širitve socialnega podjetništva na vse področja gospodarskih dejavnosti. Menili so, da socialno podjetništvo in tržna naravnanost nista kompatibilna. Izraženo je bilo tudi mnenje, da je predlog zakona premalo domišljen ter da se rešitve niso usklajevale z vsemi socialnimi deležniki. Nasprotno pa so nekateri razpravljavci menili, da so predlagane rešitve dobre, saj dajejo podlago za zaposlitev nekaterih ranljivih in težko zaposljivih skupin. Izražena je bila podpora rešitvam, ki bi omogočile delovanja socialnih podjetij ob hkratnem doseganju določenih družbenih učinkov. Odbor je obravnaval amandmaje poslanskih skupin SMC in Desus in jih sprejel. Odbor je nato glasoval še o vseh členih predloga zakona in jih prav tako sprejel. Glede na sprejete amandmaje je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerem so vključeni sprejeti amandmaji. Hvala.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov zanjo gospod Jernej Vrtovec.
Kolegice in kolegi, en lep dober dan! Z novelo zakona o spremembah in dopolnitvah zakona o socialnem podjetništvu se odpravljata dve zahtevi, in sicer da mora socialno podjetje v roku enega leta od registracije zaposliti vsaj eno osebo ter da mora socialno podjetje v roku dveh let od registracije zaposliti vsaj dve osebi. Odpravi teh obveznosti v Novi Sloveniji sicer ne nasprotujemo. Invalidska podjetja in zaposlitveni centri se do zdaj niso mogli registrirati kot socialna podjetja, novela tega zakona pa jim omogoča, da tudi subjekti pridobijo status socialnega podjetja. Glede te novosti opozarjamo na možnost težav in nejasnosti, ki jih lahko prinese podvajanje statusa invalidskega in socialnega podjetja. Novela zakona odpravlja tudi delitev socialnih podjetij na tip A in tip B. Socialna podjetja tipa A so status socialnega podjetja pridobila iz naslova izvajanja poslovne dejavnosti, ki je v predpisih opredeljena kot dejavnost, ki zagotavlja pozitivne družbene učinke, socialna podjetja tipa B pa so pridobila status socialnega podjetja iz naslova zaposlovanja določenega deleža težje zaposljivih oseb. Po odpravi delitve na dva tipa socialnih podjetij se bo od socialnega podjetja zahtevalo zagotavljanje pozitivnih družbenih učinkov iz naslova poslovne dejavnosti ali iz naslova zaposlovanja težje zaposljivih oseb. Novela zakona prinaša tudi spremembo opredelitve dejavnosti, kje je mogoče izvajati socialno podjetništvo. Do zdaj je zakon našteval, v katerih dejavnostih je mogoče izvajati socialno podjetništvo. Kot primer naj navedem le socialno varstvo, družinsko varstvo, varstvo invalidov. Predlog pa določa, da se lahko socialno podjetništvo opravlja na vseh področjih gospodarskih in tudi negospodarskih družb. V zvezi s širitvijo polja socialnega podjetništva pa v Novi Sloveniji opozarjamo tudi na njegovo osnovno poslanstvo. To je predvsem v spodbujanju in pomoči najranljivejšim članom družbe. Menimo namreč, da bi se moralo socialno podjetništvo omejiti in osredotočiti na svoje najpomembnejše poslanstvo v okviru dejavnosti, ki imajo izrazito javno koristen in socialen značaj. Preširoko zastavljeno področje socialnega podjetništva nekaterim podjetjem povečuje možnosti za črpanje javnih sredstev, na drugi strani pa se te možnosti za socialna podjetja z najtežje zaposljivimi delavci zmanjšujejo. Širša kot je opredelitev, manj ostane za tiste, ki pomoč resnično najbolj potrebujejo. Kolegice in kolegi! Iz navedenih razlogov v Poslanski skupini Nove Slovenije Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o socialnem podjetništvu ne bomo podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospa Marija Bačič.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovana državna sekretarka z ekipo, kolegice in kolegi, lepo pozdravljeni! Pred nami je predlog zakona, ki naj bi glede na zaveze iz koalicijske pogodbe predstavljal eno izmed prioritet te vlade. Področje socialnega podjetništva in socialne ekonomije naj bi skupaj s spodbudami za razvoj ekonomske demokracije pomenili tudi priložnost, da slovensko gospodarstvo postane bolj odporno na krize, predvsem pa vključi večji delež ranljivih skupin na trg dela. To usmeritev smo Socialni demokrati vedno poudarjali. Ne nazadnje je bil veljavni zakon pripravljen in sprejet v mandatu socialdemokratske vlade. Tedanja poslanka dr. Andreja Črnak Meglič je kot prvopodpisana predlagateljica zakona o socialnem podjetništvu za ureditev tega področja namenila veliko svojega znanja in truda. Socialno podjetništvo pomeni posebno vrsto gospodarstva in gospodarjenja. Gre za organizacije, ki skušajo s podjetniškim tržnim pristopom reševati družbene probleme, pri čemer je na prvem mestu pozitivni družbeni učinek, imperativ dobička in nizkih stroškov pa je na drugem mestu in podrejen družbenim učinkom. Socialno podjetništvo je izraz, s katerim skušamo opredeliti tovrstna prizadevanja in organizacije. Jasna opredelitev je pomembna predvsem zato, da lahko socialna podjetja ločimo od ostalih in vzpostavimo sistem pomoči, ki je primeren zanje. Tistega, kar bi ta zakon po našem mnenju moral urejati, to so stabilni viri financiranja socialne ekonomije, v predlogu žal ne zasledimo. Kar namreč v obstoječi urediti manjka, so sredstva za stabilno in dolgoročno financiranje, ki pa jih je do sedaj vedno primanjkovalo. Tudi novi zakon, žal, ne prinaša novih in stabilnih finančnih sredstev za spodbude socialnim podjetjem. Prav tako smo lahko v razpravi na pristojnem odboru ugotovili, da predlogu nasprotujejo ravno tisti, ki naj bi jim predlog koristil. To pa so invalidska podjetja. Pravilno vrednotiti in meriti vse mnogotere učinke socialnega podjetništva je zahtevna naloga. Ta del trenutno res ni optimalno urejen. Sedaj veljavni zakon je namreč opredelil socialna podjetja glede na njihov družbeni učinek. Pod tako imenovani tip B je uvrstil tista socialna podjetja, katerih učinek je neposreden za poslovanje ranljivih skupin. Pod tip A pa je uvrstil vsa druga socialna podjetja, katerih pozitivni učinek merimo drugače. Zakon je tako zagotovil osnovni okvir za prepoznavanje in vrednotenje socialnih podjetij, izpostavil pa je tudi oblike pomoči zanje. Kljub temu da sistem merjenja učinkov socialnih podjetij tipa A ni bil dodelan, lahko preko tipa B vsaj prepoznamo njihov pomen skozi zaposlovanje tistih, ki sicer težje najdejo zaposlitev. A prav ta način prepoznavanja njihovega učinka se sedaj s predlogom zakona nadomešča z nedorečenim sistemom, ki naj bi ga v prihodnje uredila vladna uredba. Spoštovani! V Poslanski skupini Socialnih demokratov smo bili vedno naklonjeni razpravam o tem, kako izboljšati pogoje za razvoj socialne ekonomije. Strinjamo se, da veljavni sistem merjenja njihovih učinkov ni dovolj razdelan, da je število socialnih podjetij prenizko in še ta premalo svojih prihodkov pridobijo iz tržnih dejavnosti. Vendar rešitev teh vprašanj ni v tem, da taka podjetja tako rekoč vržemo na trg. Rešitev je v tem, da priznamo, da socialna podjetja v mnogočem niso kot druga podjetja, zato potrebujejo posebne spodbude ter pogostokrat ustrezno mero premišljenosti in potrpežljivosti. Socialni demokrati menimo, da je prav opozoriti na nekatere specifične lastnosti socialnega podjetništva in z njimi povezane izzive, za katere pa zakonski predlog ne ponuja optimalnih rešitev. Zato pričakujemo dodatna pojasnila oziroma zagotovila predlaganega zakona. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Levica, zanjo dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Lep pozdrav sem skupaj! V Levici Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o socialnem podjetništvu ne bomo podprli. Ne zato, ker ne bi prepoznavali potenciala socialnega podjetništva, ampak ker predlagana novela ne prinaša prepotrebnih sprememb, ki jih socialno podjetništvo potrebuje. Namesto tega želi na področje vnesti še več podjetniške logike in ga popolnoma podrediti silam prostega trga. Socialno podjetništvo je besedna zveza, ker je pridevnik »socialno« neločljiv od samostalnika »podjetništvo«. Ne gre oziroma ne bi smelo iti zgolj za malo drugačno podjetništvo, ampak bi socialno podjetništvo moralo postati nov model gospodarjenja. Gospodarjenja, ki temelji na večanju družbenih koristi, v prvi vrsti zaposlenosti in ne na večanju profita. V Levici prepoznavamo potencial socialnega podjetništva, vendar se ta potencial ne izpolnjuje. V nekaterih primerih socialno podjetništvo tako, žal, postaja tudi priložnost za različne politično nepovezane ali povezane klike, ki želijo bogateti s pomočjo države. Lahko pa smo tudi kritični do socialnega podjetništva. Zakaj? Ker gre v grobem za to, da država outsourca, izvozi reševanje socialnih vprašanj, ki jih povzroča divji, v slovenski obliki pajdaški kapitalizem na zunanje izvajalce. Ti se morajo nato tako ali drugače znajti na trgu. Zaradi tega splošnega okvira je vloga države še toliko bolj pomembna. Ključno je, kakšno skupnostno gospodarstvo država spodbuja. Predlog zakona, ki je danes pred nami, pa namesto socialnega poudarek daje na podjetništvu in tržnem delovanju. Hkrati novela odpravlja ločevanje na tip A in tip B podjetij, kar lahko tistim, ki zaposlujejo posebej ranljive dele prebivalstva, zmanjša možnosti za državno podporo in posledično preživetje. Predlog očitno tudi ni usklajen s ključnimi deležniki. Nasprotuje mu Zavod invalidskih podjetij. Prinaša sicer tudi nekatere koristne manjše popravke, nikakor pa ne tistega, kar je koalicija obljubljala. Če se še spomnite, vlada Mira Cerarja je obljubljala, da bo projektna vlada. V koalicijsko pogodbo je pod številko 9 med ključne projekte zapisala, citiram: »Spodbujanje razvoja socialnega podjetništva, zadružništva in ekonomske demokracije.« V sklopu projekta so našteti: nova strategija, medresorsko sodelovanje, vpetost v lokalnih okoljih in podobno, skratka velik zagon oblik gospodarjenja, ki na prvo mesto postavljajo družbeno korist. In kaj smo od projekta številka 9 dobili? Današnjo novelo in zaposlitev bivšega poslanca v kabinetu premierja Cerarja. Pod črto, praktično nič. Na področju socialnega podjetništva, zadružništva in ekonomske demokracije bi koalicija SMC, Desus in SD v osnovni šoli v prvi triadi, si upam dodati, dobila oceno nezadostno 1. In zopet smo poslušali iz ust tokrat državne sekretarke neke klasične izgovore te koalicije in vlade: evropske smernice, administrativne ovire, najbolj takšna, ne morem drugega reči kot bučke, bi bila, da če bomo to sprejeli, bomo spodbudili sodelovanje med ministrstvi. Pa pri Zevsu in tristo kosmatih rosomahih – kaj je Državni zbor? Mediacijski center, ki bo spodbujal sodelovanje med ministrstvi? Pa saj to je opis del in nalog, ki jih v bistvu ministrstva morajo početi. In če je tu SMC bos, kot je večina strank zgolj novega obraza, pa nove politike, ima vsaj SD bogato tradicijo v tem, kar nekako je pred menoj izrekala gospa, ki je brala njihovo stališče. In tu je tudi soodgovornost stare politike, da se to nikamor ni premaknilo. Da ne omenjam Desusa, ker navsezadnje v neki starajoči se družbi je to model, ki bo moral reševati cel niz zadev, cel niz potreb, da bomo podaljševali avtonomijo starajočega se prebivalstva in kvaliteto njihovega življenja. Moj strokovec bi moral dobiti oceno dve, ki mi je osnovo tega pripravil, ker je še ena previsoka ocena za to, kar ste na tem področju storili v tej koaliciji. Mi tega zakona ne moremo podpreti. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo mag. Bojan Krajnc.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovana državna sekretarka z ekipo. Spoštovane kolegice in kolegi! Koalicijske partnerice smo se v koalicijskem sporazumu v poglavju Gospodarstvo zavezale h krepitvi socialnega podjetništva z oblikovanjem primernega okolja za njegov razvoj skladno z evropskimi predpisi in dobro prakso drugih držav. Za uresničitev te zaveze je bil opredeljen vladni strateški projekt številka 9 Spodbujanje razvoja socialnega podjetništva, zadružništva in ekonomske demokracije, katerega strateški cilj je, da sektor socialne ekonomije v letu 2027 doseže primerljivo raven razvitosti z EU28, kar pomeni 6,5 odstotka zaposlenih in 7 odstotka udeležbe v BDP. Njegov operativni cilj pa ureditev zakonodaje na področju socialne ekonomije. Z namenom identificiranja predlogov za noveliranje zakona o socialnem podjetništvu so bile v sklopu izvajanja vladnega strateškega projekta vzpostavljene vladne projektne skupine, v katerih so sodelovali tudi predstavniki sektorja socialne ekonomije, ki so prav tako identificirali predloge potrebnih sprememb Zakona o socialnem podjetništvu. Poleg tega so predlogi sprememb usklajeni z normativnimi ureditvami primerljivih evropskih držav in z usmeritvami, ki jih je na področju spodbujanja razvoja socialnega podjetništva pripravila Evropska komisija. Ključni cilji sprejetja novele Zakona o socialnem podjetništvu so naslednji: okrepiti delovanje socialnih podjetij po načelu tržne naravnanosti; povečati število registriranih socialnih podjetij; povečati število delovnih mest, ki jih zagotavljajo socialna podjetja; povečati pozitivne družbene učinke, ki jih z izvajanjem poslovne dejavnosti zagotavljajo socialna podjetja; povečati BDP; odpraviti administrativne ovire pri postopkih registracije; omogočiti pridobitev statusa socialnega podjetja tudi invalidskim podjetjem in zaposlitvenim centrom. Ključna novost je odprava delitve socialnih podjetij na tip A in tip B. Delitev je namreč v praksi prinesla več negativnih kot pozitivnih posledic, od dodatnih zahtev za poročanje do prevladujočega splošnega mnenja, da so socialna podjetja predvsem podjetja, ki zaposlujejo ranljive ciljne skupine, torej socialna podjetja tipa B, in kot take potrebujejo pomoč države. Želimo spodbuditi delovanje socialnih podjetij v smeri zagotavljanja trajnosti poslovanja predvsem preko delovanja po načelu tržne naravnanosti. To je poslovanje po tržnih zakonitostih preko proizvodnje in prodaje proizvodov ali z opravljanjem storitev na trgu, pri čemer lahko socialna podjetja še vedno zaposlujejo najbolj ranljive skupine na trgu dela. Z novelo se ukinja možnost izplačila dobička ter omejitve plač, na novo pa se uvaja vladna uredba, v kateri se podrobneje opredelijo standardi, merila in kazalniki za merjenje družbenih učinkov. Njen namen pa je dokazovanje smotrnosti in pomembnosti delovanja socialnih podjetij ter prikaz razlikovanja socialnih podjetij od »klasičnih« podjetij. Amandmaja Poslanske skupine SDS k 5. členu ne bomo podprli, ker se želimo s širjenjem opravljanja socialnega podjetništva na področja vseh gospodarskih dejavnosti približati splošno veljavni evropski opredelitvi socialnega podjetja, v kateri je opredeljeno socialno podjetništvo brez omejitev glede na dejavnost poslovanja socialnega podjetja. To pa je tudi praksa v nekaterih evropskih državah, kot so Združeno kraljestvo, Nemčija, Belgija, Nizozemska. Glede na to da morajo socialna podjetja poleg generiranja prihodkov na trgu pod konkurenčnimi pogoji z načelom tržne naravnanosti dodatno zagotavljati tudi širše družbene učinke v skladu z načelom družbenokoristnega delovanja ter upoštevati še vsa ostala načela socialnega podjetništva, posebej izpostavljam 100-odstotno omejitev pri izplačilu dobička, vključevanje deležnikov v odločanje, skupno sprejemanje odločitev ne glede na vloženi kapital, so pravzaprav še v bistveno težji situaciji od drugih klasičnih pridobitnih gospodarskih subjektov, ki teh omejitev nimajo. V Poslanski skupini Stranke modernega centra bomo podprli amandma poslanskih skupin SMC in Desus k 7. členu, ki sledi mnenju Zavoda invalidskih podjetij, da invalidska podjetja in zaposlitveni centri predstavljajo različne oblike usposabljanja in zaposlovanja invalidov pod posebnimi pogoji, zato je treba v svet za socialno ekonomijo imenovati enega predstavnika invalidskih podjetij in enega predstavnika zaposlitvenih centrov na predlog pristojnih strokovnih institucij s področja socialne ekonomije. Podprli pa bomo tudi novelo Zakona o socialnem podjetništvu v celoti. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo Suzana Lep Šimenko.
Najlepša hvala za besedo. Lepo pozdravljeni vsi prisotni! Spremembe Zakona o socialnem podjetništvu, ki je danes pred nami, naj bi glede na besede predlagatelja odpravljale zakonske pomanjkljivosti, ki v praksi odvračajo od registracije statusa socialnega podjetja in ki socialnim podjetjem otežujejo ali onemogočajo, da svoj status obdržijo. Prav tako se s predlagano spremembo želi okrepiti delovanje socialnih podjetij po načelu tržne naravnanosti. Na matičnem Odboru za gospodarstvo pa je bilo opazno, da zakon ni usklajen s tistimi, ki se jih zakon najbolj dotika, kar ni dobra popotnica za sprejetje sprememb zakona. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke se nikakor ne moremo strinjati z novo definicijo socialnega podjetništva, ki ga predlagatelj razširja na področje vseh gospodarskih in negospodarskih dejavnosti. Menimo, da je prav, da se dejavnosti socialnega podjetništva opravljajo zgolj v dejavnostih, kot je veljajo do zdaj, torej na področju socialnega varstva, družinskega varstva, varstva zdravja, varstva invalidov in zagotavljanja socialne vključenosti. Delovanje t. i. socialnih podjetij na prav vseh gospodarskih področjih je neprimerno in nerealno. Cilj socialnih podjetij ne more biti pridobivanje dobička, saj storilnost ljudi, ki so zaposleni v socialnih podjetjih, ne more biti primerljiva z ostalimi zaposlenimi. Pojavlja pa se tudi večja zmeda glede možnosti preoblikovanja invalidskega podjetja v socialno podjetje. Več kot očitno takšno preoblikovanje ne bo smiselno tudi v prihodnje. Pogoj za ustanovitev invalidskega podjetja je 40 % zaposlenih invalidov. Invalidska podjetja po zakonu prejemajo velik del državne pomoči, tako preko kritja do 75 % stroškov plač kot tudi za strokovne delavce, nabavo prilagojene opreme in tako naprej. Izven tega pa invalidsko podjetje ne sme pridobiti drugih ugodnosti, saj so že prejemniki t. i. državne pomoči. Izhajajoč iz tega dejstva, invalidska podjetja ne bodo mogla kandidirati na razpisih namenjenih socialnim podjetjem, saj bi dejansko šlo za podvajanje državnih pomoči. V Slovenski demokratski stranki ne želimo, da se bodo posamezniki ali posamezne skupine ljudi okoristile na račun najranljivejših državljanov. V prihodnje lahko pričakujemo kar nekaj razpisov evropskih sredstev, z olajšavami in različnimi spodbudami na tematiki t. i. socialnega podjetništva. S socialnim podjetništvom se bo lahko ukvarjal kdorkoli, izkoristil bo finančna sredstva, zaposlil ranljive ljudi. Največ seveda za kratko časovno obdobje. Kaj pa potem? Če evropska sredstva več ne bodo na voljo, bo to za najbolj ranljivo skupino ljudi predstavljalo še večjo težavo. Druga bojazen pa je, da se bo denar koristil za razne ekspertize, mentorstva, razno administracijo, ti posamezniki pa verjetno že stojijo nekje v krogu t. i. krožnega gospodarstva po Cerarjevo. V Slovenski demokratski stranki smo pripravili amandma, ki se nanaša na spremembe opravljanja dejavnosti socialnega podjetništva, ki naj ostanejo takšne, kot so danes, in se ne širijo na vse gospodarske dejavnosti. Cilj pravnih oseb s področja socialnega podjetništva namreč ni pridobivanje dobička, pač pa so ustanovljene pretežno z namenom trajnega opravljanja socialnega podjetništva ali drugih dejavnosti z namenom zaposlovanja najbolj ranljivih skupin na trgu dela. Dobiček, ki se ustvari v takšnem podjetju, se ne deli med zaposlene, temveč je namenjen za dejavnost socialnega podjetništva ali druge nepridobitne namene. Če naš amandma ne bo prejel podpore, predloga zakona o spremembah v socialnem podjetništvu ne bomo podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa za besedo. Spoštovane kolegice in spoštovani kolegi! Jaz bom predstavil stališče Poslanke skupine Desus. Zakon o socialnem podjetništvu oziroma samo socialno podjetništvo je področje, ki v Sloveniji na žalost do zdaj ni povsem zaživelo ali pa ni zaživelo tako, kot bi mi to pričakovali. Da gre za perspektivno in pomembno tematiko, govori dejstvo, da se je aktualna vlada lotila urejati to področje prioritetno in v okviru strateškega projekta, kar je zapisano v t. i. koalicijski pogodbi. Pravno podlago za izvajanje dejavnosti socialnega podjetništva imamo ozirom jo poznamo od leta 2011 in je zapisana v Zakonu o socialnem podjetništvu. Poglavitni cilj celotne ideje okoli razvoja socialne ekonomije je ustvarjanje, poudarjam, družbene koristi in ne dobička, kar v Poslanski skupini Desus ocenjujemo kot rešitev, ki jo našo gospodarstvo nujno in neobhodno potrebuje. Ali je predlagana ureditev primerna, bolje povedano, ali so nekatere nove definicije predloga tega zakona dovolj jasne, predlagani pogoji pa bolj enostavni in pravični, pa si v Poslanski skupini Desus nismo povsem enotni oziroma ne delimo identičnega mišljenja. Ali gre za dodano vrednost ali zgolj za kozmetične korekture, pa se bo izkazalo šele tedaj in po določenem času ko in če bo zakon dejansko sprejet in zaživel. Leta 2016 je bilo za zagon socialnih podjetij in mladinskih zadrug namenjenih 1,9 milijona evra. Za nekatere velik denar, za to področje pa po našem mnenju bistveno premajhen. Ker pa ustanavljanje novih socialnih podjetij pomeni tudi ustvarjanje novih delovnih mest, je treba vložiti še mnogo več napora, da se čim bolj približamo evropskemu povprečju. Evropa namreč zaposluje okoli 6 % ljudi na tem področju socialnega podjetništva, pri nas v Sloveniji pa se vrtimo plus, minus na okoli 1 % vseh delovnih mest. Prostora za napredek je daleč več, kot kaže trenutna situacija. Najbolj aktualne zaposlitve se kažejo v proizvodnji in predelavi lokalne hrane ter energetske samooskrbe. Socialno podjetništvo je tako v neposredni soodvisnosti oziroma povezanosti z lokalnim okoljem, kar je nadvse pozitivno. V naši poslanski skupini smo bolj osredotočeni na perečo trenutno aktualno problematiko tam, kjer je vse več potreb in te vedno znova naraščajo. Gre za zagotavljanje storitev za starejše občane oziroma dejavnosti socialnega varstva. In prav tukaj vidimo veliko nišo oziroma priložnost za zaživitev oziroma zagon socialnega podjetništva na polno. Koncept zadružništva je bolj aktualen v primerih reševanja ali oživljanja zdravih jeder podjetij, ki so se znašla v likvidnostnih težavah. Iniciativo največkrat prevzemajo kar delavci sami, in to ne zgolj iz tistega, recimo temu sebičnega razloga, da ohranijo svoja delovna mesta in povrnejo svoj input, temveč ker verjamejo v osnovni koncept in poslovniško idejo samega podjetja. V Sloveniji so uspešne zgodbe že od nekdaj vezane na dejavnost kmetijstva. Potrebne so pa tudi prilagoditve novim modelom, kot so stanovanjske ali pa storitvene zadruge. Tudi ta segment je treba nadgraditi v okviru širšega koncepta razvoja socialne ekonomije ali socialnega podjetništva, če hočete, ki je po našem mnenju ostal v dobršni meri nedodelan. Po oceni Poslanske skupine Desus ostaja ustvarjanje in razvoj kakovostnih, kvalitetnih delovnih mest ključni izziv na področju socialnega podjetništva, socialnega gospodarstva. Predlagana novela gre v smeri odprave vseh do sedaj ugotovljenih ovir in pomanjkljivosti, ki bodo prinesle večjo zaposljivost še zlasti bolj ranljivih skupin na trgu dela ter povečale, kar je bistveno, družbeno solidarnost in kohezivnost. Sprašujemo pa se in hkrati pričakujemo, če hočete, zahtevamo dodatna pojasnila in zagotovila, da ta novela zakona ne bo ostala mrtva črka na papirju oziroma zgolj teoretičen prispevek, temveč da bo tudi kos vsem konkretnim izzivom in razmeram, ko so prisotne na trgu. Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajih z dne 13. 2. 2018. V razprav o dajem 5. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Mi seveda tega ne bomo podprli. V obrazložitvi amandmiranja 5. člena SDS zapiše: »Cilj pravnih oseb s področja socialnega podjetništva namreč ni pridobivanje dobička, pač pa soustanavljanje pretežno z namenom trajnega opravljanja socialnega podjetništva ali drugih dejavnosti z namenom zaposlovanja najbolj ranljivih skupin na trgu dela.« In tako naprej. Tu gre za neko bistveno ideološko razliko med Levico in na drugi strani SDS. Poglejte, če se spomnimo obljub Cerarjeve vlade na začetku, obljuba je bila ekonomska demokracija. Ker imam relativno malo časa, bom prebral, kako je bilo z ekonomsko demokracijo pod Cerarjem. Vlada je zaostrila pogoje sodelovanja zaposlenih pri upravljanju bank in zavarovalnic. Zakon o sodelovanju delavcev pri upravljanju, ki smo ga vložili v Levici, je zavrnila. Prenovljen zakon. Čeprav je imel podporo sindikalnih central, Združenja svetov delavcev Slovenije. SD je pripravil osnutek zakona o delavskih odkupih, pa se je pacal na MGRT več kot leto dni, sedaj smo tik pred volitvami. Nič. Cerar je celo preprečil delavske odkupe, če se spomnite Adrie Airways tehnike. Delavci so zbrali in peneze in poroštvo, pa je SDH raje podjetje prodalo neki, dajmo biti vljudni, pa bom rekel sumljivi poljski firmi. To je nekako tako v praksi. Ko človek to posluša, bi mislil, da sta Desus in SD v opoziciji, pa potrebujete več informacij o tem. Veste tista risanka Hugo: »Hallo, ali je kdo doma?« Desnice ta tema očitno niti kaj bistveno ne zanima. Kolega Prikl je korektno povedal, kje so ti odstotki pri nas, kje so ti odstotki v EU. SD pa v stališču pove, citiram: » … s podjetniško tržnim pristopom reševati socialne probleme.« Mi bi morali socialne probleme drugje zagrabiti in odpraviti razloge za njih. Ko sem poskušal na seji matičnega telesa razpravljati o tem, se je čez čas oglasil Han in rekel, da sploh ne ve, da mu ni več jasno, kaj jaz govorim. Seveda sem jaz relativno gostobeseden, ampak izhajajoč iz te neke vednosti, ki jo imajo Socialni demokrati, preden so skrenili na Lukšičevo tretjo pot, bi lahko kar dosti povedali o tem. Predsedujoči seji malo zavija z očmi pa ima tak obraz, ampak je res, tukaj je cvek za to vlado na tem področju, ker očitno vlada in koalicija Mira Cerarja je vlada in koalicija Superhika – jemlji revnim, daj bogatim. Kar se je vedno znova izkazalo v treh letih in pol. In potem tisto, kar smo nekaj malo z Hainzom vpila, ki bo za menoj govoril, tudi kavo kdaj skupaj spijeva. Seveda je bil tisto hec, ki bi ga vsaj Desus lahko razumel. Moji strokovci si od 1 in strokovke do 10 zaslužijo 11. V večini strank strokovke ali strokovec, ki tematsko pokriva, pripravi osnutek, potem ga pa poslanci spilimo. Če gremo brat vaša stališča ali stališča Levice, se vidi, da pri vas malo manj punc to počne, pri nas pa cela ekipa to dela. So pa strokovke v Desusu zelo dobre, samo jih vi premalo upoštevate. To je pa tudi res. Po treh in pol letih lahko to rečem, če se že moramo tako pingpongirati. Veste, vsebinsko kvalitetnega poslanca ali poslanke ni brez močne ekipe tako v poslanski skupini kot brez močne ekipe številnih ljudi v tej hiši, ki imajo prenizke plače. Jaz sem mogoče neetabliran poslanec pa v teh treh letih in pol človek, ki 20, 30 let dela v tej hiši, ti v treh, štirih stavkih da kakšno informacijo. Zdi se mi, da bi ti ljudje z menoj dosti bolj pa s strokovkami tako iz Levice kot iz Desusa tudi kateremu Fulbrightovcu iz SD napisali dosti dosti boljši zakon o tem, kot je to, kar sedaj predlaga vlada oziroma očitno zgolj SMC. Me pa to ne čudi, ker gospod Počivalšek je gospod deregulacije. On bi vse dereguliral, da bodo ubogi delavčki še slabše živeli, da to prevedem v ljudem razumljiv jezik. Če kaj ne potrebujemo v naslednjem mandatu, ne, da ne potrebujemo, take ljudi moramo poslati na smetišče politične zgodovine. Kot sem že prej povedal, mi tovrstnega amandmiranja s strani SDS ne bomo podprli. Stanovske organizacije – saj to vam je dala ena stanovska organizacija, ne bom jih sedaj imenoval, tako obrtna kot gospodarska kot tako naprej, ne bom imenoval katera je bila – pa se morajo vprašati, kaj je njihov namen. Njihov namen je, da dajejo podporo članom in da jih razbremenijo vsega, kar ni njihova ključna bazična temeljna dejavnost. Toliko za enkrat, se bom še oglasil, če bo kakšna replika. Hvala.
Besedo ima gospod Primož Hainz.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Sam moram reči, predlog Vlade prihaja z ministrstva, za katerega nismo bili doslej navajeni tako socialnega razmišljanja. In to je moje osnovno izhodišče, če so že šli v neko varianto, da bi bilo treba to podpreti. Sam sem veliko bolj navdušen nad zadružništvom že od prvega dne. Štiri leta smo razlagali, da bi ga bilo treba podpirati, pa nikakor nismo s tem prodrli. Cela kopica priložnosti zadrug, ko so ljudje hoteli odkupiti oziroma sodelovati pri lastništvu, pa jim nekako država ni prisluhnila. Banke preprosto niso pod vplivom politike dale tistega denarja, da bi lahko te stvari zaživele, pa je bila vrsta pobud, ne bom zdaj tega našteval, ker smo o tem pred leti veliko govorili. Pri tem zakonu poznam nekatere dileme. Predvsem vprašanje odnosa med invalidskimi organizacijami in socialnim podjetništvom, da ta črta ni popolnoma jasna oziroma da so nekatere težave. Ampak potem je tudi zato amandma, ki smo ga predlagali. Dejstvo je, da sam kot član Desusa, ki vedno podpira nižje socialne sloje, pa ne bom spet, seveda so to upokojenci, medicinske sestre oziroma tista J-kategorija vseh poklicev, ki veste, da ne morejo preživeti z lastno plačo. Ti so deležni naše stalne podpore. In če bo socialno podjetništvo na tej točki naredilo vsaj malo, potem mislim, da je treba tudi ta predlog zakona podpreti. Glede te najine diskusije z dr. Trčkom pa bova res pri kavi končala, strinjam se pa s tem, ko je lepo popravil to glede te ocene strokovcev. Mislim, da so strokovci v tej hiši pri vaši in naši poslanski skupini res kvalitetni. Hvala lepa.
Je še interes za razpravo? Prosim za prijavo. Besedo ima gospa Suzana Lep Šimenko.
Hvala za besedo. V Slovenski demokratski stranki bomo amandma, ki smo ga vložili, tudi podprli. Zakaj se nam zdi to pomembno? Ker se enostavno ne moremo strinjati s tem, da se dela sprememba na področju dejavnosti socialnega podjetništva, in sicer da se lahko le- to opravlja na vseh področjih gospodarskih in pa negospodarskih dejavnosti. Kot že rečeno, v našem stališču predlagamo, da dejavnost socialnega podjetništva ostaja na področjih, kot so socialno varstvo, družinsko varstvo, varstvo invalidov, varstvo in promocija zdravja, zagotavljanje socialne vključenosti, spodbujanje zaposlovanja in poklicnega usposabljanja oseb, ki so brezposelne ali jim grozi brezposelnost. Kot je bilo že prej rečeno, s podobno pobudo je prišla tudi Obrtno-podjetniška zbornica Slovenije in na tej točki se moramo z njimi strinjati. Dejansko socialno podjetništvo naj ostane na teh področjih, ki se tičejo samega socialnega podjetništva. Seveda podpiramo zmanjšanje raznih administrativnih ovir, ki so tudi v spremembi tega zakona, ampak ta člen se nam zdi tako sporen, da če naš amandma ne bo podprt, tega zakona tudi mi ne bomo podprli. Kakorkoli, ne moremo enačiti socialnega podjetništva kot vse ostale dejavnosti. Nekako se nam zdi primerno, da tako, kot je bilo to urejeno do sedaj, ostane tudi v prihodnje.Hvala.
Je še interes za razpravo? Torej prosim za prijavo. Besedo ima dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Poglejte, mi imamo tukaj problem, ker si, kar je bilo vidno na matičnem delovnem telesu, to zelo različno predstavljamo. Ta debata potem malo tako plapola, kaj je sploh socialno podjetništvo, ali bi ga bilo treba ločiti od tako imenovanega omejeno profitnega. Jaz razumem ideologijo SDS, a žalosti me, da Desus tega ni začel govoriti vsaj dve leti prej, pa šel iz te koalicije, če je videl, da ne bo mogel delati, kot je recimo Prikl zelo korektno povedal. Energetska samooskrba. Mi, ki živimo v Mariboru, se samo tam na hrib malo pripeljemo na mejo pa pogledamo čez. Vsaka občina ima tam to že urejeno. Razen redkih izjem, dr. Golob malo o tem govori, trenutno ni v interesu slovenskega energetskega lobija. Lokalno pridelana hrana, samooskrba. Ravno predvčerajšnjim sem bral primer francoskega mesta, ki bi bil po velikosti že občina srednjega ranga v Sloveniji, kjer so se odločili, da bodo v vseh treh osnovnih šolah, ki jih imajo, imeli 100-odstotno bio, eko hrano. To, kar smo nekoč jedli, ko sem bil jaz star 7 let. In so v tem zelo uspešni. Občina je rezervirala in odkupila čez 100 hektarjev pa so zmanjšali tudi metanje hrane v smeti in tako naprej. Lahko bi navajal zdaj še cel niz zgodb. Lahko bi govoril o t. i. Preston modelu. Neko industrijsko mesto v Angliji, ki totalno kolapsira, pa se prime za ušesa, pa se ne gre tega, kar Tonin pravi, da dajmo vse privatizirati, ampak nazaj vzamejo v lastništvo skupnosti, v lastništvo mesta, v lastništvo občine in zmanjšujejo na ta način tudi zneske na položnicah, kar je tudi odgovorna naloga politike. Zbornice se pa najraje ukvarjajo s tem, kar počne vsaka avstrijska zbornica. Poznam gospo iz njihove kmetijsko-gozdarske zbornice, katere naloga je, da se na dva meseca oglasi pri 120 družinskih kmetijah, ki jih ima pod seboj in gleda samo finančno bilanco, da se kmet ali kmetovalka lahko ukvarja s kmetovanjem, in svetuje, glej, to se ti, to bo šlo, to ne bo šlo. Dama je v podporo v marketingu in v kreditih in tako naprej. Desnico šolate v Nemčiji, pa ste kdaj pogledali, kakšna je struktura nemških bank. Ko že na Brnik greste, vidite, kdo je lastnik in kako je lastnik. To so vse zadeve v širšem smislu, o kateri bi se morali pogovarjati tukaj. Ampak prej bom jaz izpadel iz Državnega zbora kot šalabajzarji, ki se o tem niso sposobni pogovarjati. Prej sem gledal tukaj: 5 nas zija v papirje, 15 vas je bilo na geretih. Dobro jutro! Jaz bi to prepovedal, jaz bi imel kot v italijanskem parlamentu, lahko si pokličeš strokovca, pa gerete ven. Še motilec bi dal tukaj v to dvorano, da jih ne bi mogli uporabljati. Jaz uporabljam esemese, zato da mi strokovci podatke preverjajo in pišejo. Eni pa gledate, da kupujete čevlje. To je neka izkrivljena oblika socialnega podjetništva. In to, kar je govorila Suzana, o kleptokratstvu, o koruptivnosti in tako naprej. Vaš vidni član, ki sedi v prvi vrsti, mi je vašo stranko opisal tako: veš, saj mi v bistvu nismo stranka, mi smo privatna firma enega človeka. Hvala za besedo.
Želi še kdo razpravljati? Tudi če želi, očitno tega ne bo pokazal, tako da razpravo zaključujem. V razpravo dajem še 7. člen ter amandma poslanskih skupin SMC in Desus. Želi kdo razpravljati? Tudi to je že bilo konzumirano. Tako da zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri v okviru glasovanj. S tem prekinjam 8. točko dnevnega reda. Prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPODBUJANJU RAZVOJA TURIZMA V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo gospe Evi Štravs Podlogar.
Spoštovani predsednik, spoštovane poslanke in poslanci, hvala za lepa za besedo. Ker gre za drugo obravnavo predloga novega zakona o spodbujanju razvoja turizma, vam bom v kratkih poudarkih predstavila predvsem novosti, ki jih prinaša. Predlog zakona celovito ureja področje spodbujanja razvoja turizma na državni ravni in na ravni turističnega območja, določa način načrtovanja in aktivnosti za izvajanje strategije trajnostne rasti slovenskega turizma, opredeljuje vlogo države, občin, ponudnikov turističnih storitev, civilne družbe ter določa za to potrebna sredstva oziroma vire financiranja. Zakon določa, da bo naloge povezane z trženjem in promocijo celovite turistične ponudbe Slovenije, na nacionalnem nivoju še naprej izvajala javna agencija Slovenska turistična organizacija, ki bo za učinkovitejše izvajanje svojih nalog na področju promocije slovenskega turizma v tujini pridobivala dodatne finančna sredstva iz naslova posebej v ta namen uvedene promocijske takse. Predlog zakona ureja podeljevanje javnega pooblastila kot možnost za sodelovanje drugih pravnih oseb pri izvajanju posameznih ukrepov in aktivnosti na področju spodbujanja razvoja turizma. Na novih temeljih se ureja tudi podeljevanje statusa pravne osebe v javnem interesu na področju spodbujanja razvoja turizma. Načrtovanje in izvajanje spodbujanja razvoja turizma na ravni turističnega območja ostaja še naprej v pristojnosti občin, zato so določeni namenski viri financiranja spodbujanja razvoja turizma, kot sta turistična taksa in del koncesije od iger na srečo. Predlog zakona glede na uveljavljeno ureditev prinaša vrsto novosti. Naj omenim najprej dvig zneska turistične takse in uvedba nove promocijske takse. Turistična taksa je namenski vir za izvajanje turističnih dejavnosti in storitev v javnem interesu, od informacijske turistične dejavnosti in razvoja ter trženja celovite ponudbe do razvoja in vzdrževanja skupnih turističnih infrastrukturnih objektov ter naravne in kulturne znamenitosti. Višino turistične takse bo tudi v prihodnje določala občina samostojno. V zakonu smo omejili le zgornjo mejo, to je največ 2,5 evra. Občine bodo višino turistične takse določale odvisno od razvojnih ambicij posamezne občine in dogovora s turističnim gospodarstvom. Pri določanju višine bodo upoštevale vrsto in kategorijo nastanitvenih obratov, pridobivanje v sezonskem ali zunajsezonskem obdobju ter obseg in ugodnosti storitev, ki jih brezplačno zagotavljajo turistom. Zakon predvideva tudi kategorijo oseb, ki so oproščene plačila turistične takse. in oseb, ki so deležne polovične oprostitve. Občine lahko z lastnimi predpisi glede na svoje ciljne skupine določijo dodatne oprostitve plačila turistične takse. Način zaračunavanja za lastnike počitniških hiš in počitniških stanovanj ter plovil v turističnih privezih se bistveno ne spreminja, predlog zakona določa lestvico za plačilo te takse in njen najvišji možni znesek. Promocijska taksa pa je novost v zakonu. Promocijsko takso bodo gostje plačevali skupaj s turistično. Določala se bo v višini 25 % na zaračunano višino turistične takse. Promocijska taksa bo neposredni prihodek Slovenske turistične organizacije. Namenjena bo za načrtovanje in izvajanje trženja ter promocijo celovite turistične ponudbe Slovenije, kar bo vplivalo na povečanje turističnega prometa po vsej Sloveniji. Nadalje bi želela izpostaviti prenovo pogojev za organizacijo in prodajo turističnih paketov, ki so glede na veljavni zakon zelo poenostavljeni. Predlog zakona upošteva EU direktivo in določa tudi izjeme, za katere zahteva za pridobitev licenc ne bo veljala, kar bo zelo olajšalo organiziranje izletov pa tudi turističnih paketov, ki jih pripravljajo šole in društva. Poklic turistični vodnik ostaja reguliran, prav tako tudi poklic lokalni turistični vodnik, dereguliran bo le poklic turistični spremljevalec oziroma vodja poti. Z novelo zakona smo želeli spodbuditi nekaj ključnih elementov za nadaljnjo rast slovenskega turizma, ki že četrto leto zapored beleži rekordne rezultate in predstavlja 13-odstotni delež v družbenem bruto proizvodu, zagotoviti dobro poslovno okolje, vzpostavitev aktivnega partnerstva med vsemi deležniki na nacionalnem, destinacijskem in lokalnem nivoju. Spoštovane poslanke in poslanci, predlagam, da na osnovi predstavljenih argumentov predlog zakona podprete. Če bo sprejetih amandmajev manj kot k desetini členov, predlagamo, da se tretja obravnava predloga zakona opravi na isti seji Državnega zbora. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za gospodarstvo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici Andreji Potočnik.
Predsednik, hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi iz Vlade, kolegice in kolegi iz Državnega zbora! Odbor za gospodarstvo je na 54. nujni seji 30. 1. 2018 kot matično delovno telo obravnaval omenjeni predlog zakona. Na seji je predstavnica Zakonodajno-pravne službe pojasnila, da vloženi amandmaji koalicijskih poslanskih skupin odpravljajo večino pripomb iz pisnega mnenja. Odprti ostajajo pomisleki službe k 12. členu, in sicer glede pogojev za dodelitev javnih sredstev brez javnega razpisa, ter k tretjemu odstavku 16. člena, ki se nanaša na obveznost plačila turistične takse lastnikov počitniških hiš ali stanovanj. Na seji je sodeloval tudi predsednik Turistične zveze Slovenije in Odbora za turizem pri Skupnosti občin Slovenije, ki je izrazil načelno podporo predlaganemu zakonu in pozitivno ocenil rešitev samostojnega določanja višine turistične takse s strani občinskih svetov. Na seji je sodeloval tudi predstavnik Popotniškega združenja Slovenije, ki je predstavil argumente za znižanje turistične takse za nočitev mladih v nastanitvenih objektih, ki so vključeni v mednarodno mrežo mladinskih prenočišč. Na seji je bila prisotna tudi predstavnica Turistično-gostinske zbornice Slovenije, ki je izrazila podporo predlaganemu zakonu ter predstavila argumente za predlagano znižanje turistične takse za nočitev v kampih. V razpravi so članice in člani poudarili pomen turizma kot gospodarske panoge z velikim potencialom rasti in opozorili na potrebo po izvedbi učinkovitih ukrepov za promocijo in trženje slovenskega turizma. Večina razpravljavcev je bila mnenja, da predlagani zakon prinaša ustrezno podlago za financiranje in izvedbo sistemskih ukrepov ter rešitev na področju turizma, medtem ko je poslanec iz vrst opozicije opozoril na vrsto dilem in nerešenih vprašanj. Mnenja članic in članov odbora so se glede ustrezne višine turistične takse v posameznih vrstah prenočišč in glede odstotka promocijske takse razhajala. Ob tem je bilo izpostavljeno, da je treba zagotoviti porabo promocijske takse v promocijske namene, kar je po mnenju nekaterih razpravljavcev v predlaganem zakonu ustrezno urejeno. Odbor je na koncu glasoval o vseh členih predloga zakona in jih tudi sprejel. Glede na sprejete amandmaje je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerih so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjeni predlog zakona je sestavni del poročila odbora.
Ker je zbor na 37. seji opravil splošno razpravo o predlogu zakona, predstavitev stališč poslanskih skupin ni možna. Prehajamo na razpravo o členu in vloženemu amandmaju, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 13. 2. 2018. V razpravo dajem 18. člen ter amandma poslanskih skupin SMC, Desus in SD. Želi kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima gospod Tomaž Gantar.
Hvala. Sprejeli smo precej ambiciozno strategijo razvoja turizma. Ambiciozno v smeri, da že v naslednjih treh letih predvidevamo, da bomo prihodke z naslova turizma povečali za milijardo do milijardo in pol, povečali tudi število zaposlenih na področju turizma za okrog 4 tisoč dodatnih ljudi in povečali tudi število nočitev, in sicer več milijon nočitev na leto. To pomeni v resnici ambiciozen načrt, ki pa potrebuje za to, da ga lahko realiziramo, konkretne ukrepe in možnosti razvoja turizma. Zato ocenjujem ta predlog zakona kot potreben in tudi kot smiseln. Verjamem, da se večina s temi rešitvami ne strinja, da so lahko nekatere stvari morda sporne in da je zakon tudi prešel tisto začetno problematiko, ki se je začela z reševanjem problema teh turističnih aranžmajev oziroma skozi strani šol, ki jih pač ne moremo obravnavati na enak način kot turistična potovanja, in da je ta rešitev logično bila pričakovana v tem zakonu. Potem pa so se začele dodajati vsebine, ki se vsaj meni zdijo dokaj smiselne. Ta, dajmo reči, turistični bum, ki smo mu priča, ima več razlogov znotraj države. Vsi se strinjamo, da živimo v res lepi državi, s številnimi naravnimi, kulturnimi in ostalimi znamenitostmi, na drugi strani pa se je treba le zavedati, da je tudi v vsa ta obremenjena področja treba precej vlagati, pa naj bo to infrastruktura, od komunalne do vodooskrbe, pa tudi do ustreznega urejanja teh obremenjenih krajev. Tu bi se obrnil predvsem na vprašanje možnosti povišanja turistične takse in uvajanja tudi promocijske takse. Sam živim v občini, ki iz naslova turistične takse veliko zasluži, mislim, da največ v državi, to je preko 2 milijona evrov letno. Piranska občina je zelo obremenjena oziroma je še vedno med najbolj turističnimi, če ne najbolj turistična občina v Sloveniji, ki se tudi, podobno kot nekatere druge, sooča z res velikim in vedno večjim obiskom. To pa terja znatna vlaganja v turizem in v omogočanje razvoja tega kraja in predvsem, da bo ta turizem nekako tudi prebivalcem, dajmo reči, prijazen na nek način, kar pomeni, da je treba veliko vložiti. Sama občina brez turistične takse enostavno ne bi uspela temu slediti. Tako tudi sama taksa, glede na to da država praktično ne vlaga v ta del, ne zadostuje. Pa kljub vsemu, zato se mi zdi toliko bolj primerna možnost dviga turistične takse, tudi na vrednost 2 evrov in pol. Tu se mi zdi bojazen nekaterih, da bi pretirano obremenili tudi samo turistično gospodarstvo oziroma zmanjševali s tem prihod tujih gostov, na nek način odveč. Sigurno ne more biti dvig turistične takse predmet neke lahkomiselne odločitve, ampak je to običajno lahko vsaj v takšnih občinah odločitev, ki je nekako v dogovoru, v sodelovanju tudi s turističnim gospodarstvom, in namenjena doseganju točno določenih ciljev na tem področju. Zato takšno odločitev kljub mnogim pomislekom podpiram. Verjamem, da se bo obnesla. Verjamem, da se tudi ne bodo brezglavo te takse dvigovale. Tudi v drugih občinah, navsezadnje tistih, ki imajo manjši obisk, dvig turistične takse na maksimalno vrednost ne more zelo veliko prispevati in pomeniti, če obisk ni zelo velik, in potem iz tega naslova tudi zelo veliko ne moreš narediti. Tu tudi ne more biti nobene dileme glede nadzora nad porabo denarja, pridobljenega iz tega naslova. Mislim, da je nadzor Računskega sodišča in ne nazadnje tudi interes same lokalne skupnosti in turističnega gospodarstva dovolj jasno izražen, da ni problema in velikih možnosti zlorab, da ta denar ne bi šel v prave namene. Drugo je vprašanje promocijske takse, ki naj bi predstavljala 25 % zneska celotne turistične takse. Ali je ta odstotek velik ali majhen, jaz osebno še vedno mislim, da je nekoliko večji, kot bi po mojem lahko bil. Po drugi strani pa je Slovenija država, ki ima navsezadnje relativno omejene možnosti gospodarskega razvoja. Del, kjer smo lahko dobri, in kjer, kot sem v uvodu rekel, imamo velike ambicije, koliko želimo zaslužiti v naslednjih letih z naslova turizma, v tem delu vidim določen smisel tudi promocijske takse. S tega naslova bo pridobila Slovenska turistična organizacija. Jaz verjamem, če bo njeno delo uspešno in bo ta denar vložen v primerno in dobro promocijo na premišljen način, potem se to po mojem mnenju tudi splača sprejeti. Bo pa treba zagotoviti, da bo v resnici poraba tega denarja tudi z naslova STO v bodoče dovolj racionalna. Tu se mi zdita dve ključni postavki, s pomočjo katerih lahko naredimo korak naprej tudi na področju turizma v naši državi in korak naprej pri doseganju zastavljene strategije. Smiselne so tudi nekatere druge stvari, ki jih ta zakon vključuje in o katerih smo manj razpravljali. To je deregulacija poklica za turističnega vodnika, ki sicer ostaja reguliran, predvsem pa za spremljevalca, ki pa ne zahteva in niso potrebni takšni kriteriji, kot so pri turističnem vodniku. Mislim, da so to rešitve, ki gredo v pravo smer in odpravljajo nekatere pomanjkljivosti, ki so bile prisotne. Zato se mi zdi, nekako skušam in gledam pozitivno na predlagane spremembe v smislu doseganja tega, kar želimo na področju turizma. Jaz tak zakon zaradi teh razlogov tudi podpiram in verjamem, da gre v pravo smer. Hvala.
Besedo ima gospod Matjaž Han.
Hvala lepa, predsednik. Tomaž nas je malo rešil, govorim kompleten državni zbor, ker je govoril o zakonu, mi sicer govorimo samo o tem amandmaju, ampak da je vsaj malo časa porabil, ker vidim, da se je v tem državnem zboru v bistvu nehalo delati oziroma ta evforija v pisanju zakonov se je, bom rekel, spravila v pisarne, vsi pišejo zakone, noben več ne sodeluje pri normalnih točkah, kjer se pogovarjamo. In situacija je zelo zelo zanimiva. Mi pa danes govorimo v bistvu samo o amandmaju k 15. členu, kjer v bistvu znižujemo te takse, in sicer v višini 50 % za osebe od 7 do 18 let starosti in pa osebe od 18 do 30 let starosti, ki prenočujejo v nastanitvenih obratih, vključenih v mednarodno mrežo mladinskih prenočišč, se pravi v hostlih. Mi to seveda podpiramo. Moram pa eno stvar vendarle povedati. Zaradi vse te gužve, zaradi vsega hitenja sprejemanja zakonodaje sem v tem času tudi jaz opravil razgovore z določenimi ljudmi, ki menijo, da bi morali še kje znižati to takso. Tudi avtodomarji so prišli do nas, pa jim ne moremo sedaj pomagati, ker nismo mogli vložiti amandmaja pravočasno. Jaz mislim, da bi tudi oni morali imeti ta odpustek 50 %, ker so specifični gostje in mi jih lahko na tak način s tako visoko takso – seveda se zavedam tega, kar je rekel Tomaž, da bi občine same regulirale takso – tudi odženemo. So pa to na nek način specifični gostje, ki imajo poseben odnos do narave, do turizma, in so tudi ljudje, ki imajo veliko denarja. Sedaj boste rekli, da to ne gre skupaj, nizka taksa in veliko denarja. Vendar, veste, ti so na kolesih, lahko se odpeljejo mimo in gredo na drugo destinacijo in tako izgubimo en tak del gostov. V glavnem, žal smo zamudili. Jaz upam, da s to povečano takso ne bomo naredili tistega negativnega učinka, ki si ga v turizmu ne želimo in si ga turizem tudi zasluži. Mi smo v zadnjem obdobju, to gre zahvala tam gospem, naredili velik korak naprej, izkoristili smo geostrateško pozicijo Slovenije, izkoristili smo to, da imamo varno državo, da imamo lepo državo, da imamo 200 kilometrov od Alp do morja. Vendar turizem, pravijo, so ljudje. Turizem je zgodba in upam, da zaradi mogoče prevelikih oči pri pobiranju raznih taks in denarja ne bomo turista izgubili. Jaz bom ta amandma podprl. Podprl bom tudi zakon. Ampak glede na to, da v tem mandatu se več ne bo dalo, če bomo videli, da trend gostov pada, bomo morali kaj verjetno spreminjati, zato se tudi zakoni spreminjajo. Hvala lepa.
Bom vseeno si dovolil poslovniško pojasnilo. Najprej ustaljena poslovniška oziroma parlamentarna praksa je, da se pri 1. členu pri takšnih stvareh dopušča širša razprava, kar omogoča tudi javnosti seznanjanje z vsebino in ne s posameznimi detajli, ki ji najverjetneje javnost ne more slediti. Vse drugo kar je bilo pa opisano, pa je tako ustavno kot poslovniško možno in mogoče, ne dogaja se nič izjemnega v tem. Lahko se dogaja izjemno, če to primerjate s prejšnjimi izkušnjami. Jaz te izkušnje nimam, da bi jih lahko primerjal. Primerjam s tistim, kar je zakonsko določeno. Besedo ima gospod dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Lahko bi šlo tudi brez gospod. V veliki meri se strinjam s tem, kar je kolega Han rekel, ne strinjam se pa s tem, da ne delamo. Jaz verjetno celo preveč tukaj delam, in to v škodo lastnega zdravja. In res je pa tudi to, da imamo neko noro situacijo. Človek skoraj ne more več na WC iti, da ti kakšen poslanec ali poslanka iz SMC nek zakon ne tišči v roke. Dotaknimo se teh taks. Izhajajoč iz pozicije Levice, pravično bi bilo, da se taksa obračunava glede na kategorizacijo. Potem bi se pa malo bolj resno morali dotakniti kategorizacije turističnih objektov. Poglejte, zakaj. Veste, da v tem sklicu največ govorimo o penezih. In jaz sem preračunaval. Recimo da bi šel gejevski ali lezbiški par, ki ima enega otroka od prej, enega najstnika iz Bangladeša, begunca je posvojil, za deset dni na dopust, če si to lahko privoši, v občino, ki bi si dovolila maksimalizacijo tega: 2,5 pa 25 % za nacionalno promocijo in pridemo do zneska 93,75 evrov. Otroke sem za polovičko računal. Skratka, tri odrasle. Da bi neka turistična občina, kolega Tomaž, ki je bil župan iz občine z največ, kot je povedal, rekla, dobro, gremo mi na 1,7, pa nas ta preračun plus 0,25 pripelje na 63,75 evrov. To niso mali penezi za denarnico neke konkretne familije. Tukaj nas je relativno malo, pa nas je nekaj, ki se na turizem kar spoznamo. Dobro, Han je šel, imamo tri župane, dva iz turističnih občin, Marko je delal v turizmu, jaz sem zaganjal neko družinsko turistično podjetje, človek bi lahko rekel, da sem delal na črno, od čiščenja WC do peke palačink, do tega koliko, ko kakšnemu angleškemu turisti poči zračnica na Belopeških jezerih pa mu moraš drugo kolo dostaviti, itn. Same takšne takse sem rekel. Pravične bi bile takse po kategorizacijah. Drugače vedno pridemo do tega, o čemer je govoril Matjaž, eni so bolj lobistično spretni, na ene malo pozabimo, eni začnejo potem vpiti, ko je dejansko prepozno. Če se dotaknemo samega turizma, moram spet tisto ponoviti, kar je rekel gospod Počivalšek, da v te šole gredo otroci, ker za kaj drugega niso bili sprejeti. Veste, v turizmu je včasih manj lahko tudi več. Vsaka izvršilna oblast, vlada samo neke številke kaže. Tisti, ki se malo spoznamo na turizem, vemo, da je glavna gumerabika število nočitev in koliko penez bodo pri nas pustili. Veste, saj v osnovi je turizem zelo preprost: nasmeh, bodi pošten do ljudi, garaj v sezoni tudi po 18 ur na dan, ne nateguj ljudi in potem ti bo človek znotraj tega, koliko ima špage, toliko denarja pustil. Pa če si zelo dober, ti bo pustil še 10 % več, ker si bo rekel, glej, tukaj se imam pa lepo, bom pa tisto še nekako pokril. To je bistvo. Jaz sprašujem ta mandat o Pohorju. Kaj je bil odgovor? Prvi odgovori so bili, ja, skoraj nič ne bomo naredili, potem ministrica mi je brala neke stare evropske projekte, ki so jih delali, potem pa smo prišli dobesedno, ne do norčevanja iz mene, do norčevanja Maribora in Štajercev, ko sem dobil odgovor Vlade in so mi navedli vse objekte na Pohorju, pa kdo ima kakšne koče v najemu, pa kdo ima kaj privat, pa kaj je pod Telekomom, pa so rekli, glej, saj večinsko na Pohorju so pa lastniki ti, ni pa na slabi banki. Mi imamo zdaj že tretjo sezono, pa če vam že neka omica umre in če tri leta nihče v hiši ne živi, približno veste koliko je ura. Tako da ni nekih blagih razlogov za zahvalo. Če se pa dotaknem delavski pravic, je to neko področje, kjer se gara za definitivno prenizke plače. Včeraj smo imeli obravnavo nekega zakona, državne ceste, in je nekdo rekel, češ, kaj ima pa to s turizmom. Pa sem zelo jasno povedal, kaj bi bilo tam treba narediti, oglaševanje in tovrstno onesnaževanje. Ker pa je predlagala Levica in Trček, se to povozi. V strategijo lahko napišemo karkoli, pa zaprite mene za teden dni, jaz vam bom napisal strategij do konca življenja. Pa bodo zelo dobre, ker sem to že četrt stoletja nazaj delal. Ampak drugo je, kako to prevesti nekam. Dejstvo je tudi, da je s turizmom povezana reforma lokalne samouprave. Nehajmo se slepiti, takse, tudi če bodo takšne, teh penez bo vedno premalo. Tomaž bi lahko govoril ali pa kolega Dani iz nekih predelov, ko bomo mi verjetno še pomrli, pa Vršič pozimi ne bo prevozen. To ni ravno izstreliti se na Mars. A veste, mi dejansko rabimo v dveh mandatih regije, kjer se bo potem tudi preneslo in mišljenje infrastrukture in dejansko mišljenje turizma in tudi onemogočati ljudi, ki si ta turizem privatizirajo na način monopolizacije. Na začetku tega mandata smo imeli eno debato o turizmu, ko sem jaz to govoril – kaj se je zgodilo? Časopis Dnevnik je moje izjave iztrgal iz konteksta in je napisal »Trček turistično o turizmu«. Zakaj? Ker sem govoril o monopolizacijah. V enem koncu Slovenije gospod Petan to monopolizira, v drugem koncu HIT, v tretjem koncu ne vem kdo. Marko bo lahko povedal, kdo je pa na Primorskem raz [[…]]turizem. A veste, ko meni v Kranjski gori HIT skače v ceno apartmaja, pa dobro jutro! Kolega Breznik bo tudi kaj iz mednarodnih izkušenj nedvomno povedal. Tako se je treba lotiti zadev o turizmu. Žalosti pa me, da nihče tukaj resno ni bral neke člene, kjer si je pa, jaz temu rečem, odhodni Počivalškov zakon, kjer imamo zelo tako napisano pri kateri infrastrukturi država in s koliko procenti lahko sofinancira, in to brez nekih resnih varovalk, kako bo s tem. To je kot tisti podobni zakon, ki ga bomo pozneje obravnavali, o spodbujanju investicij, ko se noter zapiše, da bo minister ali ministrica »po prosti presoji«. Pa, mislim, dobro jutro! V 21. stoletju, po 25 letih tega, kar ludeki v Mariboru imenujejo kraja. Na tak način ne moremo pisati zakonov in potrebujemo dosti močnejše varovalke. Pa ne glede na to, če bi Luka Mesec to pisal na ministrstvu na tak način, bi isto ropotal. Ta vlada v odhajanju, zlasti njen SMC del piše zakone, ki nekim bodočim, ki pridejo do korita, pa bo Šarec ali Jarec ali kdorkoli, nastavlja potencialno koruptivnost. In to je vesolje od nove politike, ki jo je Cerar obljubljal. Tukaj se bom ustavil. Bomo pa ta amandma podprli.
Besedo ima gospa Marinka Levičar.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Lepo pozdravljeni vsi skupaj! Kot veste, sem jaz že ob prvi obravnavi tega predloga zakona kot tudi na matičnem delovnem telesu imela pripombo na višino turistične takse, predvsem na promocijsko takso. Jaz mislim, da bi morala za promocijsko takso prispevati turistična podjetja, hoteli, ki bodo nekaj od tega imeli. Veste, da so hoteli v Sloveniji, vsi ti glavni in največji hoteli so v glavnem v lasti tujcev. Za vso promocijo, da bo več turistov tudi v teh hotelih, bo moral plačati turist sam, potrošnik. To se mi vsekakor ne zdi prav, in mislim, že na delovnem telesu sem to predlagala, da bi to drugače razporedili, ampak žal ni šlo. Tako turistična taksa ostaja taka, kot je, torej povišana, kar mi ni všeč, ampak vsekakor pa se mi zdi dobro vsaj to – upam, da bo sprejet ta amandma, ki smo ga predlagale koalicijske stranke – da se znižana taksa zaračunava otrokom in mlajšim turistom, to je turistom do 30. leta, ki so člani te popotniške zveze, ki torej prenočujejo v teh hostlih. Rada pa bi videla, da bi bila ta taksa znižana tudi za tiste, ki letujejo v raznih turističnih kampih, vendar tudi s tem so me na matičnem odboru ostali poslanci prepričali, so imeli pač drugačno mišljenje, da je dandanes bivanje v kampih tudi neke vrste luksuz in da tam bivajo ljudje, ki imajo dovolj pod palcem, in lahko plačajo normalno, torej to povišano turistično takso. Tudi s tem se jaz ne strinjam. Jaz mislim, da je mnogo tudi takih, ki so v kampih zato, ker nimajo toliko denarja za hotele, je vseeno cenejše, kot je v hotelih in privatnih turističnih namestitvah, poleg tega pa so rajši tudi v naravi, kar je tudi prav in bolje za zdravje. Vsaj takšno je moje osebno mišljenje. Vsekakor bom ta predlog amandmaja podprla, ker se mi zdi, da je vsaj to sprejeto, če že ni več to, kar si tudi sama želim. Ker je pa danes možna tudi neka taka splošna razprava o predlogu tega turističnega zakona, pa bi rada povedala še to. Jaz bi si želela, da bi bilo tudi več nadzora nad namensko porabo teh sredstev, in sicer tako, da bi te občine, ki pobirajo to turistično takso, vseeno poročale pristojnemu ministrstvu, kako so ta sredstva porabile. Jaz mislim, da ne bi bilo prav nič narobe, če bi imelo ministrstvo nek pregled nad stanjem, kako se je izboljšala vsa ta turistična infrastruktura in ponudba glede na to, da bo sedaj turistična taksa višja in tudi ta promocijska taksa. To so moja stališča v zvezi s tem zakonom. Hvala.
Postopkovno, gospod Matjaž Han.
Kljub temu, predsednik, da vas spoštujem, pa mi ni dalo miru. Saj sem mislil, da bom tiho, pa ne morem biti. Samo, da razjasnimo. Če imamo ta poslovnik v roki, prej sem rekel – mi imamo danes samo en amandma in realno in prav je, da bi samo o tem amandmaju govorili. Nič drugega. Ker, samo hipotetično, če ne bi bilo tega amandmaja, mi danes ne bi imeli razprave. Bi imela Vlada pet minut, matično delovno telo pet minut in bi šli domov. [[oglašanje iz dvorane]] Ne, domov ne, ampak verjetno bi eni šli v pisarne, drugi bi šli pa pisat zakone. Toliko o tem, kaj lahko govorimo in česa ne. Hvala lepa. Je pa to od 134. člena Poslovnika naprej.
Vsak drugi člen ima parlamentarno prakso v ozadju, ki je ostala od začetka tega mandata nespremenjena pri takšnih zadevah, in ne vidim razloga, da bi jo ožil zadnje tri mesece. Pri kakšni drugi zadevi sem pa eksplicitno povedal, kdaj bo do takšnega zožanja prišlo, da omogoča normalno delo v parlamentu, se pa nanaša predvsem na to, kako se zadeve uvrščajo na dnevni red parlamentarnih zasedanj Državnega zbora. Je še razprava? Ja. Najprej še Danilo Anton Ranc, potem pa še enkrat odprem možnost razprave. Besedo ima gospod Danilo Anton Ranc.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Moram dati pripombo, da se ne strinjam s kolegom Hanom, da bi omejevali neko parlamentarno demokracijo in možnost razprave, posebej o vsebinah, o dobrih vsebinah in pa tudi o amandmaju, o katerem bom sedaj govoril. Da ne bo kaj pomote. Govorim o amandmaju, ki ga v celoti podpiram, seveda si pa pridržujem pravico, da v okviru tega amandmaja tudi spregovorim o uspešnem projektu Ministrstva za gospodarstvo, to je turizem, ki je z dobrim delomin menedžerskem pristopom, projektnim pristopom ministra za gospodarstvo in tehnologijo, ki prihaja iz turizma, in je uspel v praksi udejanjiti dobre prakse na področju turizma, ki tudi s tem zakonom, tudi s tem amandmajem, ki ga bom sedaj tudi podrobno utemeljil, zakaj ga podpiram, daje nove priložnosti in postavlja turizem v naši državi na mesto, ki mu tudi pripada in vsem nam ustvarja neko dodatno blaginjo. To govorim zato, ker v preteklih vladah smo imeli kup strategij, ki jih nismo znali praktično udejanjiti. Danes tudi s tem amandmajem, ki ga podpiramo, udejanjamo pravno prakso, ki omogoča razvoj turizma. Mi smo namreč sprejeli v okviru Ministrstva za gospodarstva ministra Počivalška strategijo trajnostne rasti razvoja turizma, v katerem smo prepoznali naravne danosti narave, okolja in tudi postavili cilj pospeševanja turizma, cilj dvig realizacije potovanja s 3,7 na 4 milijarde, potem povečanje turističnih obiskov na 5 milijonov nočitev, potem od 16 do 18 milijonov nočitev, obiskov 5 milijonov turistov. Tako da govorimo mi o eni novi obliki organiziranosti turizma. S tem amandmajem in tem zakonom dajemo pravni okvir, da se ta strategija v turizmu tudi udejanji v praksi in da turizem postane ena izmed najuspešnejših panog v našem gospodarstvu. Ne pozabimo, kaj pomeni turizem, da generira delovna mesta, da spodbuja razvoj infrastrukture, regionalni razvoj, trajnostni razvoj in da to ni bilo slučajno. Ministrstvo tudi s povečanjem sredstev za promocijo, tudi s pripravo tega zakona, ki ga v celoti podpiram, povečuje sredstva za promocijo. Tudi danes govorimo v tem amandmaju o povišanju sredstev, kajti ne moreš ti neke strategije v praksi udejanjati, če nimaš virov. Vemo, da smo pri delitvi proračunov tako oklestili to ministrstvo, skoraj najbolj, zato so se morali zorganizirati, znajti in sprejeti zakon, ki je prinesel nek dodatni vir za promocijo. Turizem seveda predstavlja 12,8 % družbenega produkta in pomeni tudi proizvodni multiplikator: 1,75, daje 45 tisoč delovnih mest ter je v zadnjih 25 letih ogromno povečal število nočitev in pa tudi prihodke. Tako da danes, kot sem že omenil, tem strateškim dokumentom dodajamo s tem amandmajem in tudi s tem zakonom izvedbeno zakonodajo, kar je bila hiba preteklih vlad, ki so sprejemale neke strategije, ki so obležale v predalih, ni pa bilo operativnega zakona, ki bi to udejanjal v praksi. Naj ponovno poudarim, da gre primer dobre prakse sektorskega pristopa Ministrstva za gospodarstvo, ki se je začela že z ustanovitvijo Slovenske turistične agencije, njene avtonomnosti. In rezultati so seveda tu. Ne morem pa mimo nekaterih uspešnih projektov, ki so konkretno bili izvedeni. Primer Lipica, ki po dolgem obdobju nekega hiranja, životarjenja, postaja uspešen projekt. Ta zakon in ta amandma bosta to verjetno še dodatno omogočila, ker bo možno za promocijo in druga sredstva v okviru zbiranja tega denarja dodati dodatna sredstva. Seveda ne bi zanemaril tudi kulturnega turizma in tehnične kulturne dediščine, tudi tu vidim priložnosti. Naj omenim podzemlje Peca na Koroškem, ki je v bistvu opuščen rudnik, ki je postal odlična destinacija. V zadnjem času razmišljamo tudi o centru industrijske zgodovine in kulturne dediščine, ki bi lahko postala dodatna vsebina tega uspešnega projekta in vodenja turizma s strani Ministrstva za gospodarstvo. Naj še enkrat poudarim, da ta amandma v celoti podpiram. Tudi javno povem, da lahko ocenjujem Ministrstvo za gospodarstvo kot eno najuspešnejših, pa tudi ministra, ker z dobrimi praksami uvaja neke strateške usmeritve, ki dajejo dobre rezultate. Hvala.
Domnevam, da želi še kdo razpravljati, zato se, prosim, prijavite. Besedo ima gospod Marko Ferluga.
Hvala za besedo. Prijatelj Han je začel zelo ostro, meni se pa vseeno zdi, [[smeh]] da glede na to prakso, ki je vrsto let v Državnem zboru, ko vsi »lapajo« o vsem, in mislim, da tudi pri tem ni važno zdaj, kateri člen je, ampak se govori o raznoraznih zadevah. Tako ne bi o tem dosti govorili. Je pa res, da je ta hiperprodukcija zadnje čase malček, bom rekel, smešna. Naj se vrnem na točko razvoja turizma. To je ena takih zanimivih debat in zakonov. Jaz sem skozi celo svoje bivanje tu zagovarjal turizem. Koraki, ki so bili narejeni, so v pravi smeri, stvar je treba le dodelati. Tudi ta zakon bo zagotovo treba še malo spiliti, da bi bil, kot je treba. Je pa ena zadeva, ki je pri turizmu, in kar si rekel tudi ti, Han – turizem smo ljudje. In pri nas so ljudje zelo veseli lepega denarja, ki pride od turistov, ko bi morali kaj dati, je pa že problem. Pri nas je ta turistična taksa, Marinka verjetno ni seznanjena, da turistične takse ne dobivajo hoteli, dobivajo jo občine in potem one delijo naprej. Občine pa potem včasih bolj kot za promocijo, bolj kot za investicije v infrastrukturo ali pa investicije v turistični del infrastrukture dajo raje za raznorazne zadeve; ampak to so druge debate. Hotel sem povedati, da je v naših glavah veliko problemov. Recimo, ne boste verjeli, naši severni sosedje, ena majhna lokalna skupnost je tako zainteresirana, da vsi dajo nek denar v promocijo, od frizerja, gostilničarja do trgovine in podobno, pri nas je pa to že neka tabu tema. Če bi se to nekako opredelilo, da v turističnih občinah vsak gospodarski deležnik da svoj del v to promocijo, bi bil cel halo in ogenj v hiši. Zdaj je bil s tem dosežen nek tak, bom rekel, kompromis, enim je prav, drugim ni prav, ampak če mi hočemo delati velike korake v turizmu, tako kot so tudi zastavljeni cilji zelo ambiciozno, da pridemo do teh nesrečnih 3 milijard, se je treba zelo potruditi in oglaševati, ne na tistih naših klasičnih trgih, kjer so nekje do 500 kilometrov, ampak iti tudi dlje – do Indije, do Kitajske itd. Za to so potrebno sredstva, da se ti promoviraš. Ja, da greš skupaj, tako kot se je delalo sedaj s hrvaško skupnostjo. Da pa se promoviraš kot nekaj od destinacij, je pa treba spremeniti celo razumevanje in koncept tega. Slovenija dela turizem 365 dni na leto, Hrvaška dela v glavnem poletni del. Mi, če hočemo biti celoviti in če hočemo biti neka butična država, butični predstavniki turizma – ja, se strinjam, je veliko dela in je treba še ogromno narediti, tukaj so šele začetni koraki. Jaz sem se zavzemal in še vedno se, tudi ministru sem povedal, da sem zagovornik ministrstva za turizem, ker mislim, da bo to eno ministrstvo, ki bi res lahko igralo neko vodilno vlogo v Sloveniji napram vsem ostalim ministrstvom, ki jih imamo. Je pa stvar razmisleka, kako se bo to opredelilo. Če bomo imeli to kot res eno teh glavnih razvojnih panog, bo treba podrediti šolstvo in izobraževanje, da bo temu primerno, in tudi plače delavcem, ki so precej na nizkem nivoju, glede na to, da vsak posameznik, ki dela v turizmu, obvlada najmanj tri do pet jezikov. In to sploh ni cenjeno. Da sploh ne govorimo o tem, da delajo ob sobotah, ob nedeljah, ob praznikih, svetkih in petkih. Ta populacija, ki dela v gostinstvu in turizmu, je do neke mere zanemarjena, in tukaj, če hočemo narediti nek višji nivo, če hočemo spraviti ta turizem v Sloveniji na neko višjo raven, se bo treba precej potruditi in zavihati rokave. Ti nastavki, ki so dani v tem zakonu, kažejo neko željo po tem, da se to dela. Upoštevani so bili tudi predlogi, kar je nekoč poskušala že Nova Slovenija za te vzgojno-izobraževalne ustanove, ki so izvajale strokovne ekskurzije. Tukaj se je nekako šlo na roko, da se to ne opredeljuje kot neke turistične zadeve. Kar se tiče teh turističnih vodnikov. Tukaj so prišli tudi do nekega dobrega kompromisa. Tudi te zadeve je treba dodelati, se pravi, da ne bodo tujci vodili pri nas, če hočemo delati nek višji nivo. Veliko debate je o tem, kako in za kaj se bodo te turistične takse uporabljale. Jaz mislim, da je to dober nastavek, da gremo v neko pravo smer in da sledimo nekim ciljem. So pa tukaj še dodatki, kjer imamo rezerve v zakonu o igrah na srečo, kjer je opredeljeno, da se bi del prihodkov od iger na srečo moral dajati v turistično infrastrukturo sploh v teh turističnih občinah. Tukaj je neskončno možnosti, kako to dodelati. Sedaj je samo stvar vlade in neke vizije nadaljnjih usmeritev, kaj si želimo narediti iz tega turizma. Ali bomo cepetali ali bomo bolj odločni? Treba je tudi jasno in glasno povedati, da je to ministrstvo in tudi ta vlada, kar se tiče turizma, naredilo več korakov naprej, tako da je tudi povečevalo ta sredstva, ki so bila potrebna za oglaševanje. Rezultati so pozitivni, trendi so pozitivni, se pravi, se gre v pravo smer, da bodo prihodki do 3 milijard, kar je bil nekako cilj, kar je tudi minister povedal. Ta turistična taksa je eden od elementov, kako priti do tega. Veliko stvari je tukaj še treba povedati. Je pa tako kot z vsemi zakoni, tudi ta zakon se da popravljati. Tukaj je veliko tega. Avtodomi, ja, je tudi stvar debate, kaj bomo s tem naredili. Mislim, da je to najprej strokovna debata, šele potem pride v parlament. Mislim, da ima ta zakon neko možnost dodajanja, razvijanja, brušenja, tako kot sem že prej rekel, in nastavki so pravi. Jaz mislim, da tej usmeritvi je treba slediti. Vse te zakone je možno popraviti, dodajati in odvzemati v skladu s tem, kar tudi stroka zahteva, kar turistična branža zahteva, in tukaj nimam kaj drugega, kot to podpreti, ker dejansko gremo v to pravo vizijo, ki si jo želimo. Se pravi, turizem naj bi bila ena od vodilnih panog v Sloveniji. Mislim, da imamo vse možnosti, vse nastavke, ki so temu primerni. Stvar je samo, da se vsi nekako zavedamo, kaj želimo narediti, in da ne ostanemo na tem, da cepetamo na mestu in eden drugemu mečemo polena pod noge, ker to nima smisla. Je pa tu velika možnost glede na vse naravne danosti, glede na vse možnosti, ki jih imamo, da se še en velik del ljudi in zaposli, prezaposli, dodela. Je pa tako, kot sem že prej rekel, debata o tem, ali je ta poklic dovolj dobro ovrednoten, je pa še ena širša debata. Absolutno sem za to, da se to podpre. Pomisleki pa bodo tako kot pri vseh zadevah. Hvala.
Besedo ima dr. Lázsló Göncz.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim! Moja kratka razprava bo v prvem delu striktno se držala določbe poslovnika, v drugem delu pa se bom naslanjal na parlamentarno prakso. Kar se tiče amandmaja, menim, da sledi tistim predlogom, ki so prihajali tudi s strani mlajše populacije in nekaterih organizacij, ki pač pokrivajo interese mladih in razen oseb od 7. do 18. leta starosti sedaj pač išče ali pa tudi najde ta amandma neko rešitev za tiste med 18. in 30. letom starosti. Morda še vedno ni to področje ali ta vsebina celovito pokrita, ampak vsekakor je pa nek korak k iskanju rešitve in zato bom ta amandma podprl. Kar se pa tiče zakona v celoti, zgolj dve pripombi ali stališči, če želite. Stališče je to, da dejansko ta predlog zakona ima osnovo nekega krovnega zakona na področju turizma in prinaša nekatere rešitve in neka osnovna elementa, na katerih se potem lahko dolgoročno dejansko turizem gradi. S tega vidika je to za pozdraviti. To smo tudi mi storili v okviru naše poslanske skupine v okviru prve obravnave tega zakona. Kot drugo, in s tem tudi zaključujem, pa nam je res žal, da naša amandmaja nista bila podprta, ki bi vnašala v to besedilo neko kulturno raznolikost območij, kjer živita dve avtohtoni narodni skupnosti. In ker tukaj ne gre, in v našem primeru amandmajev ni šlo, za neko izrecno poudarjanje nacionalne pripadnosti, ker ni bil to nikakršen vzrok vložitve naših amandmajev, ampak predvsem popestritev kulturne ponudbe in pa kot neka nova priložnost v tem kontekstu, za nas ni razumljivo, da so bili ti amandmaji zavrnjeni in to vsekakor obžalujem. Kot sem že rekel, nas veseli, da je ta zakon prišel in da so nekateri vzvodi pravilno nastavljeni. Žal pa pri tako dokaj minimalnih možnih korekcijah pa ni bilo posluha niti za to, da se o tem sploh dejansko spregovori, ker je bil kontakt v fazi priprave amandmajev dokaj minimaliziran. Žal ta grenak priokus sem moral poudariti v okviru te razprave. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Franc Breznik.
Spoštovani kolegi! Spoštovani predsednik! Kolega Han nas je opomnil, da naj pač govorimo o amandmaju. Torej, bil je postavljen samo en amandma, ki govori o neki olajšavi za ljudi, za mlajše pripadnike, ki prihajajo v Sloveniji, da si jo ogledajo v obliki hostlov. Lahko rečemo, da se v nekih zadevah strinjamo. Verjamem, da ljudje, ki študirajo, ki iz celega sveta prihajajo tudi v Slovenijo kot biser, da si ogledajo, morda bodo ravno tudi ti ljudje neke pozitivne poglede na Slovenijo, na njene lepote, na njeno prijaznost prenesli po svetu kot neki bodoči intelektualci, po vsej verjetnosti bodo k nam prihajali tudi v kasnejših poznih letih, kar se mi zdi sprejemljivo. Seveda pa, ker govorimo o turizmu, spoštovani kolegi, sam imam popolnoma drugačen pogled na Slovenijo kot turistično destinacijo; pogled s tega vidika, da Slovenija mora prestopiti, prestaviti dve prestavi višje, začeti se moramo ceniti in postavljati turizem in ga pozicionirati popolnoma na drug nivo. Zaradi česa? Zaradi tega, ker ko gledam naše pakete, cene, vse ostalo, mi si ne moremo privoščiti nekega masovnega turizma, nizkocenovnega, s katerim ne bomo nikoli mogli plačati ljudi pošteno, s katerim imajo ljudje v turizmu mizerne plače, kot ugotavljate mnogokateri kolegi, tudi poklici v turizmu – razen redkih izjem – imajo izredno slab imidž tudi med mlajšimi, ki se odločajo za vzgojno-izobraževalni proces v turizmu. V vseh teh letih, ko sem v parlamentu, sem nakazal nekaj dobrih praks iz tujine. Poglejte, Slovenija ima, lahko rečemo, v tem trenutku več kot 150 gradov, ki bi jih lahko ponudili vsem svetu. Lahko bi jih dali za 1 evro, ponudili izredno bogatim ljudem na svetu in tukaj bi lahko začeli popolnoma nov ciklus; prvič, restavracije teh gradov, izgradnje teh gradov, popravila teh gradov, vnašanje naše lesne predelovalne industrije preko stavbnega pohištva v te gradove. Seveda za temi ljudmi prihajajo tudi iz njihove socialne mreže izredno – popolnoma druga zgodba ljudi. To bomo nujno potrebovali, ko se bo ta ciklus gospodarski zaključil in kjer se že nakazuje in kjer bo naše gradbeništvo ali pa del gradbenega sektorja lahko šlo v sanacije teh gradov. Slovenija, ki iz Ministrstva za kulturo jemlje denar in s pomočjo tudi delno evropskih sredstev financira ali pa vzdržuje vsaj nekaj gradov; glejte, to je na dolgi rok uničujoče. To je uničujoče, to je brezglavo, to ni dodelano, gradovi so za bogate ljudi, ki so v življenju uspeli, tako tudi naj ostane. Tistih nekaj gradov, ki jih pač ima Slovenija v svoji lasti, ki jih je obnovila, v katere je zmetala, lahko rečemo, velika sredstva, pač si naj obdrži, vse ostale gradove pa se lahko prenese, naredi se mednarodni tender in se jih ponudi širokemu polju ljudi na svetu, ki imajo zadosti denarja, morda tudi na destinacijah, o katerih je kolega Ferluga govoril, ki jih še nismo obravnavali. To delajo ostale države, ne bom rekel ravno na področju gradov – recimo Kanada. Lahko pride nekdo v Kanado, dobi tudi pasoš, zato da vloži 3, 4, nekaj milijonov evrov; glejte, tega si jaz želim. Nekdo je govoril o Lipici. Lipica je tipičen primer nadaljevanja neke socialistične miselnosti; prvič, Lipica nima zveze s Slovenijo, Lipica je habsburška zgodba in Lipico smo mi pač na neko silo vzdrževali v tem času, tako kot je. Lahko se zahvalimo nekaj entuziastom v Lipici, da so obdržali nekaj hlevov, da smo obdržali nekaj lipicancev, morate pa vedeti, da zaradi komunizma v Slovenijo po drugi svetovni vojni nismo dobili vrnjene – večinoma – elitne dele črede, skoraj 300-glave črede. Prišlo je samo 17 lipicancev nazaj v Lipico. Lipica ima tretjo ligo lipicancev, da boste vedeli, živel sem na Dunaj, želel bi si kaj več, lahko govorim celo zgodbo o Lipici od časov Napoleonovih vojn, ko je bila čreda umaknjena, lahko govorim o drugi svetovni vojni, v Holywoodu obstaja celo film The miracle of the white passion, kjer govorijo o lipicancih, kjer govorijo tudi o generalu Pattonu, kako je reševal lipicance samo zato, da iz ruskega, torej iz češkega dela, da jih umakne takrat na Dunaj in takrat so jih tudi umaknili. Jugoslavija je kot takrat neka, lahko rečemo, socialistična država, še tako prvi dve leti po vojni kot nek satelit Sovjetske zveze dobila, lahko rečemo, skoraj najslabši del črede, 17 lipicancev, mogoče 20, pa se ne bom držal teh številk. Potem so nadaljevali s socialističnimi poskusi; ob 400. obletnici tudi so na silo naredili dva hotela, ki sploh nista niti arhitekturno spadala tja v Lipico, v to lepo kraško pokrajino s temi lepimi konji. Grand Hotel, Hotel Klub je seveda totalno propadel že nekaj let. Bil sem pred nekaj leti gost Hotela Maestoso, v nadstropju, kjer je tudi soba v spomin na kraljico Elizabeto, ki je obiskala Lipico, stopim na balkon – na drugi strani na balkonu zagledam dobesedno na štrikih obešeno spodnje perilo delavcev in dele oblačil in to je podoba tega realsocializma še vedno v Lipici! Upam, da je to zdaj odstranjeno. Kolegi, jaz si želim, da mi naredimo nekaj več. Želel bi, da bi si Slovenci želeli, da bi imeli nek večji turizem. Mi smo s kolegi pred dvema letoma pripeljali polo turnir v Rovinj. Lahko bi ga pripeljali v Lipico, če bi bila Lipica neka zgodba. Imam mogoče objavljeno, lahko vam pokažem nekaj slik z Ivano Trump, s kompletno elito, evropsko elito, familije Bismarck, Habsburg, ki so bili vsi v Rovinju. Na žalost mi ni uspelo, da bi jih pripeljal v Lipico, da bi tak turnir naredili v Lipici, in da bi, lahko rečem, jet set Evrope, tudi sveta, začel prihajati v Slovenijo. Torej Hotel Klub obvezno takoj predati v mednarodni tender po podobnem načinu, kot danes vlada v Postojnski jami, velikemu privatniku, ki ima svojo socialno mrežo. Predlagal sem celo takojšnje pogovore s Hotelom Sacher na Dunaju, ki ima hotel Sacher na Dunaju in hotel Sacher v Salzburgu, da Lipica da za en evro oba hotela in da postavijo petzvezdični luksuzni hotel, da razširijo golf igrišče in da postavijo potem tudi štirizvezdični – obnovijo ta drugi del hotela Maestoso. Mi tega ne zmoremo. V tem mandatu ste tako imenovano Lipico turizem, ki je v popolni izgubi, ki bi morala že davno propasti in jo postaviti na nove temelje, ste dobesedno priklopili nazaj na javni zavod. Danes ti ljudje, ki so nesposobni preživeti na trgu, vlečejo javni denar iz proračuna, ki prihaja v Lipico, ki je za razvoj lipicancev, za razvoj zdravih lipicancev, zato da izboljšamo tudi naše genske pogoje naših lipicancev, in vlečejo ta denar, dobesedno lipicancem kradejo ta denar in si financirajo svoje nesposobnosti. V svoj realsocializem. Pa kam smo mi prišli, spoštovani kolegi? Ja, se strinjam, s takso Avstrija, Nemčija, Švica, vsi rešujejo turizem. Kaj pa občine? Prihodek občin? Kaj pa občine, ki nimajo razvitega turizma, imajo pa velike potenciale. Od kod bodo dobile v tem trenutku? Občinam ste naložili ne vem kakšne naloge vse, ne vem, grozovite naloge, po drugi strani pa jim zdaj kot nek mali bombonček daste ta zakon. Poglejte, s tem se ne strinjam. Da ne nadaljujem, da potrebujemo popolnoma drug šolski sistem, privatno šolstvo. Bil sem v Švici v teh hotelirskih šolah privatnih, v Sloveniji imamo nekaj takšnih privatnih iniciativ, naredili smo lep korak v slovenski gastronomiji, imamo nekaj vrhunskih kuharjev – jim želim, da dobimo nekaj Michelinovih zvezdic v naslednjih letih –, prepričan sem, da smo sposobni. Tukaj je bil en korak naprej narejen, vse ostalo pa še nadaljevanje brezidejnosti, totalna brezidejnost, življenje v neki škatli realsocialistični. Poglejte, iz tega ne bomo nikoli, ker ne bo dodane vrednosti, mogli financirati te infrastrukture. Propada nam Pohorje, Maribor ima pokazati vse, kar je Kangler naredil, ko Kanglerja ni več, Maribor nima česa pokazati. Pohorski turizem danes bi dobesedno propadel. Mi potrebujemo novo progo do Ruš. Kolegice in kolegi, ki so iz tega območja, kaj ste naredili? Nič! Potrebujemo zgodbo. Zlate lisice čez nekaj let ne bo več, ker če ne bo proge v Ruše, tukaj pač klimatske razmere več tega ne dopuščajo, bo tudi zgodba high society, top tekme, ki je tekma klasična v primerjavi tudi skoraj s Kitzbühlom, bo propadla. Z vsem ostalim, kar delate, kažete na svojo kratkovidnost in cel ta mandat se vidi poglede popolne neambicioznosti, brezidejnosti in držanje nekih pozicij, nekega realsocialnizma, kako bomo mi nekaj preživeli. Poglejte, če bomo mi izpustili, če se bomo obdali z boljšimi ljudi od sebe, z bogatejšimi ljudmi od sebe, bo Slovenija živela popolnoma drugo življenje in upam, da bo ta čas nekoč prišel, drugače bomo pa oaza realsocializma, kjer bomo v turizmu lahko kazali komunistične spomenike, partizanske proslave, pa nizkocenovni turizem za 11 evrov – kopanje skupaj s kosilom –, kjer ne boš mogel vzdrževati, niti klora več ne boš mogel kupiti za te bazene v termah. To je ta vaš model. Upam, da če ljudje to podpirajo še naprej, naj podpirajo, pač se bomo tisti morali zdaj umakniti iz te države, ampak meni gre na jok, ko to poslušam, in s tem bom tudi zaključil svojo razpravo. Hvala lepa.
Tudi nam gre na jok. Besedo ima gospa Eva Štravs Podlogar, državna sekretarka na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani poslanke in poslanci, hvala lepa za vaše komentarje in predloge! V slovenskem turizmu oziroma na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo smo si s sprejeto strategijo res zadali visoke cilje, kako v nadaljevanju razvijati slovenski turizem z velikim poudarkom na večji dodani vrednosti, kar pomeni tudi ustvarjanje boljših produktov. Da smo kljub vsemu na pravi poti že zadnjih nekaj let, nam pove tudi podatek, ki smo ga včeraj dobili s strani Banke Slovenije, da smo v letu 20172017 2017 za 9 % presegli tudi prilive iz naslova potovanj, kar pomeni 2,4 milijardi v letu 201 oziroma 200 milijonov več kot pa v letu 2016. Ampak, če se sedaj vrnem k amandmaju oziroma členu zakona, ki opredeljuje turistično takso kot primaren namenski prihodek občin za razvoj in pospeševanje turizma skupaj z delom zbranih sredstev od koncesije od iger na srečo, potem bi želela še enkrat poudariti, da je višina same turistične takse, ravno tako prerazporeditev te takse med sezono, izven sezone, med ciljne skupine gostov, po kategorijah nastanitvenih obratov v rokah občin oziroma lokalnih skupnosti, ki lahko to določijo z odlokom. Omenjeni so bili na primer avtodomi. V trenutku, ko se občina resno odloči, da vstopa kot prijazna občina do avtodomov, potem naredi najprej parkirišče za avtodome, v prvih letih je ta taksa minimalna, nato izkomunicira z gosti in gospodarstvom, da bo taksa višja zato, da bo to parkirišče naslednje leto, ko ga bodo obiskali, že deležno nove, dodatne infrastrukture. V bistvu je ta način, ki je sicer veljal že do sedaj, vendar bo glede na višjo turistično takso sigurno pospešil tudi vzpostavitev aktivnega partnerstva tako med lokalno skupnostjo, turističnim gospodarstvom, destinacijami, nacionalnim nivojem, ker jasno je, da bo lahko samo skupaj v sodelovanju tukaj narejen en napredek. Morda je prav povedati tudi, da so v trenutnih razmerah v Sloveniji tuji lastniki hotelskih namestitev še bolj izjema kot pravilo. Skoraj 40 % slovenskih hotelskih podjetij je še v lasti države in seveda, je tudi tukaj eden od izzivov, ki ga je naslovila tudi strategija rasti slovenskega turizma, kako najti prave lastnike za razvoj slovenskega turizma. Želela bi tudi poudariti, da se na ministrstvu zavedamo, da je zaščita manjšinskih skupin seveda izjemno pomembna in nujna, vendar pa smo ocenili, da je ravno zaradi tega, ker je ta tema že vključena tako v Ustavo Republike Slovenije kot tudi v druge zakone, nekako v tem delu to pokrito. Sam nadzor pobrane turistične takse [[…]]Želimo si, da poleg nadzora porabe proračunskih sredstev, občinskih, ki ga seveda vrši Računsko sodišče, da bodo neke vrste nadzor opravljali tudi tako gospodarski subjekti kot pa lokalno prebivalstvo in lokalna skupnost tam, kjer si želijo toliko bolj posvetiti turizmu. Od 212 občin, na primer, jih kar 50 sploh nima odloka o pobiranju turistične takse, približno 50 občin jo pobere do tisoč evrov, nadaljnjih 50 občin pa do 10 tisoč evrov. Res so samo tri občine v Sloveniji, ki imajo nad milijon turistične takse, nato sledijo štiri, ki jo imajo od pol milijona do 800 tisoč, in nato 21 občin, ki jih ima od 100 tisoč do pol milijona. Vse te občine bodo seveda na predlagani način ob sprejetju zakona seveda pridobile dodatna razvojna sredstva, namenska sredstva za razvoj in spodbujanje turizma v lokalnem območju. In še enkrat, uspešno bo lahko, samo če bo to naredila skupaj z vsemi deležniki v kraju. Hvala lepa.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Ne, hvala lepa. Potem zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora odločali jutri, torej 15. februarja, v okviru glasovanje. S tem prekinjam 9. točko dnevnega reda. Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPODBUJANJU INVESTICIJ V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade. Gospa Eva Štravs Podlogar, državna sekretarka Ministrstva za gospodarski razvoj in tehnologijo bo to opravila. Se pa opravičujem [[…]]Dobro, zadnji trenutek. Mag. Aleš Cantarutti, državni sekretar, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke, poslanci! Pred vami je Predlog zakona o spodbujanju investicij, ki bo sistemski zakon s področja spodbujanja investicij. Preden pa se dotaknem samega predloga zakona, mi dovolite še kratek skok v zgodovino. Že atenski ekonomist in filozof Ksenofont je pred približno 400 leti pred Kristusom v knjigi O prihodkih nagovarjal Atence k maksimizaciji prejemkov državne blagajne. Njegov predlog pa ni šel v smeri podržavljanja ali vojaških osvajanj, kot je bilo takrat običajno, ampak se mu je zdelo primernejše večanje trgovinske in investicijske dejavnosti Aten, tudi s privabljanjem tujcev, ki obvladajo bodisi trgovino ali obrt. Zapisal je, da bo le-to prineslo večje blagostanje vsem Atenam in Atencem. Skoraj dve tisočletji in pol kasneje je jasno, da so prav investicije za nacionalno ekonomijo eden najpomembnejših dejavnikov pri pospeševanju gospodarskega razvoja. S predlogom zakona, ki je pred vami, zato želimo spodbuditi investicijsko dejavnost v Sloveniji, ostati konkurenčni v primerjavi z drugimi državami pri privabljanju investicij in ne nazadnje ustvariti enostaven in predvidljiv sistem dodeljevanja investicijskih spodbud. Predlog zakona, ki ga je Vlada Republike Slovenije sprejela 16. novembra lani in ga posredovala Državnemu zboru v sprejetje po rednem postopku, je bil že izboljšan z amandmaji, kar bo pripomoglo k lažjemu izvajanju in doseganju ciljev predlaganega zakona. Dovolite mi, da naštejem nekaj ključnih rešitev predlaganega zakona. Naprej, zakon izenačuje ukrepe spodbujanja investicije tako za domače kot tuje investitorje. Po trenutno veljavni zakonodaji Zakon o spodbujanju tujih investicij in internacionalizacije podjetij so namreč do spodbud upravičena le tuja podjetja oziroma tuje investicije, kar postavlja domače investitorje v neenakovreden položaj. Dva. Določa tri oblike investicijskih spodbud: subvencije, spodbude v obliki kredita, garancije in subvencionirane obrestne mere ter možnost nakupa nepremičnin v lasti občin po cenah, ki so nižje od tržnih. Seveda na podlagi neposredne pogodbe, kar v primerjavi z obstoječo zakonodajo poenostavi postopek in skrajša čas, potreben za izvedbo postopkov. Pri tem naj poudarim, da so pri odločitvi za prodajo nepremičnin pod tržno ceno občine avtonomne. Predlog zakona opredeljuje tudi strateško investicijo in določa nov razlastitveni namen za izvedbo strateške investicije, če je izkazana javna korist. Ta je izkazana, če so nepremičnine predvidene v prostorskem aktu tako natančno, da jih je mogoče prikazati v zemljiškem katastru in če investicija doseže 70 % točk pri merilih v postopku ocenjevanja. Razlastitveni upravičenec je lahko samo občina, za sam postopek razlastitve pa se uporablja Zakon o urejanju prostora. Naj na tem mestu še enkrat poudarim, da vsi strahovi o masovnem [[…]]in možnosti razlaščanja kmetijskih zemljišč in podobnega so povsem neupravičeni in seveda izven konteksta. Določa seveda naprej predlog zakona splošne aktivnosti spodbujanja investicij in internacionalizacije, vzpostavlja register podjetij z visoko dodano vrednostjo in register inovativnih zagonskih podjetij za zagotavljanje ažurnega nabora podjetij, ki imajo glede na gospodarski interes države pomembno mesto. Registra bosta lahko podlaga za sprejetje različnih ukrepov za izboljšanje konkurenčnosti. Minimalno posega v že veljavno zakonodajo, saj vse ugodnosti za podjetja, ki so že v veljavi, ostajajo. Torej, slovensko gospodarstvo potrebuje sodoben krovni zakon s področja spodbujanja investicij, kjer ne bo razlik med spodbujanjem domačih in tujih podjetij, kjer bodo podjetjem na voljo primerne sodobne investicijske spodbude. Verjamemo, da bomo s tovrstnim pristopom, ki pomeni postopno izboljšanje poslovnega ter podpornega okolja, uspeli tako zadržati v Sloveniji že prisotna podjetja in jih spodbuditi k nadaljnji širitvi svojega poslovanja kakor tudi privabiti nove investitorje. To bo nadalje vplivalo tudi na vzpostavljanje pozitivne investicijske klime in optimizma, kar lahko pomeni nov razvojni impulz za Republiko Slovenijo. Predlagam, da predlog zakona zato podprete. Pa še to, če bo sprejetih amandmajev manj kot k desetini členov, predlagamo, da se tretja obravnava predloga zakona opravi na isti seji Državnega zbora. Najlepša hvala za pozornost.
Hvala lepa. Računalnik ni preklopil na 10. točko. [[oglašanje v ozadju]] Se opravičujem, ker nekaj z računalnikom [[…]]Aha, zdaj pa bo. Predlog zakona je obravnaval Odbor za gospodarstvo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici gospe Andreji Potočnik.
Predsedujoči, hvala za besedo. Državni sekretar s kolegi, kolegice in kolegi! Odbor za gospodarstvo je na 32. redni seji 30. 1. 2018 obravnaval omenjeni predlog zakona. Amandmaje k predlogu zakona so vložile poslanske skupine SMC, Desus in SD in Poslanska skupina NSi. Na seji je predstavnica Zakonodajno-pravne službe pojasnila, da je bila večina njihovih pripomb upoštevanih tako z amandmaji kot s predlogi za amandmaje odbora. Glede preostalih vprašanj pa je pristojno ministrstvo podalo večinoma ustrezna pojasnila. V mnenju so bile med drugim izpostavljene nejasnosti pri opredeljevanju vloge investitorja in prejemnika spodbude. Določene nejasnosti so bile tudi glede normativne opredelitve strateške investicije. Iz pojasnil ministrstva bi bilo mogoče razumeti, da se lahko strateškemu investitorju omogoči zgolj projektno vodenje, a se v tem primeru vseeno zastavlja vprašanje, zakaj mora investitor v svoji vlogi tudi v tem primeru priložiti elaborat z utemeljitvijo javne koristi in zakaj se mora samo zaradi projektnega vodenja s pogodbo zavezati, da bo investicijo ohranil v regiji vsaj 10 let z določenim številom delovnih mest, hkrati pa predložiti še bančno garancijo za ustrezno izvedbo pogodbenih obveznosti. Glede 8. člena predloga zakona pa je treba omeniti, da kljub vloženemu amandmaju še vedno ni jasno, kako se bo določila višina nadomestila za stavbno pravico. Na seji je sodeloval tudi predstavnik Državnega sveta in je predstavil nekatere dileme in mnenja razpravljavcev ob obravnavi predlaganega zakona na pristojni komisiji Državnega sveta, ki je predlog zakona sicer podprla, vendar je imela določene pripombe, predvsem glede višine sredstev za tovrstne subvencije, saj sta proračuna za naslednji dve leti že sprejeta. Kar se tiče samoupravnih lokalnih skupnosti se je komisiji pojavil pomislek glede predlagane rešitve, da bi se nepremičnine investitorjem prodajale po netržnih cenah ali pa celo brezplačno. In končno, komisija podpira predlog Trgovinske zbornice, da bi se med dejavnosti, za katere se lahko dodelijo spodbude za investicije, vključilo tudi dejavnost trgovine. Predstavnica Trgovinske zbornice Slovenije je nato povzela vsebino njihovih pripomb, zlasti glede vprašanja, ali naj se tudi dejavnost trgovine umesti med dejavnosti, ki bodo upravičene do spodbud pri investiranju. Predstavnik Umanotere kot ene od članic mreže nevladnih organizacij Plan B za Slovenijo pa je poudaril, da je v predlogu zakona nesistemsko urejen nov razlog za razlastitev, ki bi moral biti urejen v nedavno sprejetem Zakonu o urejanju prostora. Menijo, da predlog zakona namerava dopustiti ukrep razlastitve že z obljubo gospodarske rasti kot vnaprej negotovo zagotavljanje javne koristi. V razpravi so članice in člani na splošno izrazili podporo predlaganim rešitvam, ki naj bi z različnimi spodbudami izboljšale trenutno poslovno okolje v Sloveniji. Posebej pohvaljena pa je bila zlasti osnovna intenca predloga zakona, ki izenačuje status in ugodnosti, ki so jih deležni tako domači kot tudi tuji investitorji. Vseeno pa je bilo izraženo mnenje, da je ta predlog pravzaprav slaba vest Vlade zaradi nedavno sprejetega lex Magna. Med temeljnimi določbami predloga zakona pogrešajo močnejšo socialno noto. Nekatere je zmotila tudi ureditev novega nesistemskega razlastitvenega razloga javne koristi v primeru strateške investicije. Opozarjali so še na slabe, medijsko odmevne primere tudi neposrednih investicij v Sloveniji. Odbor je glasoval o amandmajih ter na koncu vseh členih predloga zakona in jih tudi sprejel. Glede na sprejete amandmaje je pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti vsi amandmaji. Dopolnjen predlog zakona je sestavni del poročila odbora. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Gospod Matjaž Han bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Državni sekretar, kolegice in kolegi! Eno od velikih vprašanj, ki je v tem mandatu zaposlovalo slovensko politično, gospodarsko in drugo javnost, je bilo seveda vprašanje realizacije tako imenovane strateške investicije podjetja Magna v Hočah pri Mariboru. Ta primer, hočeš nočeš, je razgalil dejstvo, da v Sloveniji pri tem nismo imeli strategije nekega sistematičnega pristopa k privabljanju in izvedbi večjih zasebnih investicij. Prav tako smo slabo lovili ravnotežje med pomočjo zasebniku in varovanjem javnega interesa. Še posebej moteče pri veljavnem sistemu je bila njegova usmerjenost k privabljanju tujih investitorjev, medtem pa se je pozabilo na potencial mnogih domačih potencialnih investitorjev, ki so med nami še sedaj. Samo spomnimo, kaj se je dogajalo z gospodom Pečečnikom. Da bi bilo mogoče narediti korak naprej, je bilo potrebno priznati, da država mora aktivno igrati vlogo pri pridobivanju novih investicij, ki pomenijo razvoj, nova in kakovostna delovna mesta ter večjo blaginjo vseh. Tu potrebujemo aktivno državo in ne samo prostega trga, kot nekateri radi rečejo. Takoj, ko začne država igrati to svojo vlogo, pa trčimo v nova vprašanja in nove dileme – vprašanje enakosti pred zakonom oziroma zakaj na enak način ne pomagamo vsem investitorjem, tudi domačim; vprašanje varovanja javnega interesa in zasebne lastnine, v katerih se soočajo interesi zasebnega investitorja, države oziroma lokalne skupnosti ter vseh ljudi, ki so prebivalci ali pa lastniki na predvidenem območju investicije. Tretjič, vprašanja spoštovanja doseženih okoljskih, delavskih in socialnih standardov, ki jih pa kot Socialni demokrati želimo ne le ohraniti, temveč tudi nadgrajevati. Za realizacijo prve tovrstne investicije v tem mandatu je bilo tako potrebno sprejeti poseben zakon, ki je opredelil pogoje za izvedbo ene velike investicije na območju, ki sicer ni bilo namenjeno za to, po postopkih, ki so enostavnejši od zdajšnjih, ob skrajni možnosti razlastitve lastnikov zemljišč, ki bi z nerazumnimi zahtevami ovirali izvedbo investicije. Naj pa posebej opozorimo, da v tem primeru te skrajne možnosti, hvala bogu, niso bile uporabljene. Ob obravnavi tako imenovanega lex Magna smo Socialni demokrati sočasno s podporo zakonu izpostavili tudi potrebo, da se to področje uredi v celostnem pravnem okvirju, da bodo pogoji in omejitve v prihodnosti enaki za vse in sorazmerni tudi z želenimi učinki. Predlog zakona, ki prinaša tak pravni okvir, je danes pred nami. Tisto, kar se je v obravnavi tega zakona pokazalo kot občutljivo, so morebitni posegi v zasebno lastnino navadnih ljudi, ki so lastniki nepremičnin na območju investicije. Enako občutljivo področje je tudi varovanje pravic, na katere bi lahko vplivali okoljski, socialni ali pa drugi stranski učinki izvedene investicije, zato je bilo za nas kot Socialne demokrate pomembno, da se javno opredelijo splošni pogoji, velikosti in cilji posamezne investicije, ki je nato lahko deležna pomoči v takšnem zakonu; da je jasno ugotovljena, obrazložena in pa tudi utemeljena prevlada javnega interesa, zaradi katere je mogoče v skrajni fazi celo poseči v zasebno lastnino ljudi. Samo tako je mogoče zagotoviti, da pri podpori investicijam resnično zasledujemo tudi interese ljudi, države in javnosti, ne pa samo interese zasebnega investitorja. Socialni demokrati menimo, da je bilo v razjasnjevanje teh vprašanj vloženih veliko prizadevanj, zaradi katerih imamo danes pred seboj relativno dober predlog zakona. Ta zakon pomeni jasno priznanje, da so tudi zasebne investicije, ki bodo prinašale nova in kakovostna delovna mesta z visoko dodano vrednostjo, v javnem interesu, če so izpolnjeni določeni pogoji in potekajo pod budnim očesom javnosti. S tem jih postavljamo ob bok drugim večjim, predvsem infrastrukturnim velikim projektom, kjer tudi velja, da interes skupnosti prevlada pred interesom posameznika. Tisto, kar je v primeru investicij drugače, pa je dejstvo, da investitor, zasebni kapital, ki investira v lastno korist, javna korist oziroma interes pa sta posredna. Zato je izjemno pomembno, da se bo jasno opredelilo in v vsakem posameznem primeru preverilo, ali in kako zasebna investicija zasleduje tudi javni interes, ki se kaže predvsem v novih kakovostnih delovnih mestih. Na tak način se zagotavlja, da meje, ki nam jih je začrtala naša ustava, pri spodbujanju investicij ne bodo prekoračene. Odstopi od sistemskih ureditev, ki jih v določenih primerih uveljavlja ta zakon, so po našem mnenju sorazmerni s cilji, predvsem pa s tem zakonom. Verjamemo, da bodo v konkretnih postopkih ob aktiviranju zainteresiranih prebivalk in prebivalcev določila zakona uporabljena z ustrezno skrbnostjo, da interesi kapitala ne bodo povozili volje, pravic ljudi. Zaradi vsega navedenega in zaradi vsega tega, kar sem zdaj povedal, bomo zakon Socialni demokrati tudi podprli.
Hvala lepa. Dr. Franc Trček bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Predzadnjič hvala za besedo danes. Predlagani zakon, ki je posledica seveda lex Magna, lahko preimenujemo v zakon o neomejeni pristojnosti tujega kapitala in njegovih interesov. Gre za kronski dragulj ministrovanja gospoda Počivalška, zasebnemu profitu se pripiše javni interes in v Levici bomo glasovali proti zakonu. Zakaj? Prostorski in okoljski standardi ter pravice iz dela niso same sebi namen in niso investicije ovirajoči nebodigatreba – Počivalšek bi rekel ekoteroristi in podobno – so izraz družbenega konsenza. Ti standardi so tu zato, da gospodarstvo ne bi bilo destruktivno za okolje in ljudi, V 74. členu Ustave Republike Slovenije piše, citiram, »gospodarska dejavnost se ne sme izvajati v nasprotju z javno koristjo.« V 67. členu pa, citiram, »zakon določa način in pridobivanje lastnine tako, da je zagotovljena njena gospodarska, socialna in ekološka funkcija.« Predlagani zakon formalno sicer res izničuje domače in tuje kapitaliste, vendar je jasno, da gre predvsem za tuje investicije, želja po privabljanju tujih investicij v države sili k sprejemanju za večino državljank in državljanov škodljive zakonodaje, tekma med posameznimi državami postaja tekma v nižanju delavskih pravic, na primer z deregulacijo poklicev, kar je priljubljen pristop te vlade in koalicije, z nižjo ceno delovne sile, rahljanjem okoljskih standardov in zniževanjem ali celo odpravo davkov za kapital in dobiček. Vse to niža življenjski standard celotnega prebivalstva in davčno breme prenaša na pleča delavstva. Delavci za razliko od kapitala ne morejo pobegniti na Ciper ali v Republiko Srbsko. Živimo v globaliziranem svetu, kjer je kapital skoraj brez ovir. Za delovne ljudi je v kapitalizmu edina stvar hujša od tega, da kapital iz njih izsrkava profite, samo to, da jih ne, da so brezposelni. Pridobivanje investicij na način, ki ga uvaja zakon, je dirka do dna za celotno državo. Predlog zakona je škodljiv tudi neposredno. Glavni problem je uvajanje novega razlastitvenega namena za razlaščanje lastnikov nepremičnin za izvedbo strateške investicije. Posega v ustavno pravico, ki se lahko odvzame le v javno korist, zato v Levici tudi predlagamo črtanje tega člena. Razlastitev ni edina problematična točka tega zakona. Kriteriji strateških investicij in dodeljevanja subvencij kažejo, država nima jasnega koncepta gospodarskega razvoja, saj naj bi MGRT, minister ali ministrica, kot piše v zakonu, po prosti presoji predlagal, predlagala, kdaj država s finančni injekcijo spodbudi investicijo. In Vlada bo to potem – kaj? Potrdila mimo Državnega zbora? Kar je primer protiustavne ugrabitve pristojnosti Državnega zbora s strani izvršilne veje oblasti. Toliko o transparentnosti in novi politiki, ki jo je obljubljal gospod Cerar. Še bolj problematična so merila, ki se nanašajo na okolje in prostor. Ta merila so namreč že upoštevana v procesu prostorskega načrtovanja, ker pa so pri dodeljevanju spodbud upoštevana še enkrat, se s tem odpira možnost za spremembo rabe zemljišč tudi z izsiljevanjem in ali politično trgovino. V predlogu zakona se tudi nikjer ne pojavi odgovor, kako se bodo varovali interesi dela, delavstva. Nikjer ni varovalke, ki bi zagotavljala, da se spodbuja investicije, od katerih bodo ljudje lahko dostojno živeli, za delo prejemali ustrezno plačo ter seveda imeli tudi možnost sindikalne organiziranosti. Bomo proračunsko podpirali investicije, ki bodo nadaljevale politiko izžemanja delavstva? Nikjer se ne omeni tudi spodbujanje zaposlovanja mladih. Bomo še vedno brez politik za mlajše od 40 let? Prag za dodelitev subvencij je tako visok, da v veliki meri onemogoča zakon domačega slovenskega gospodarstva ali podjetja, če hočete. Koalicija in tudi desni del opozicije ima polna usta industrijske revolucije 4.0. Sočasno pa ta zakon evidentno kaže, da ne razumete dejstva, da bodo v prihodnosti delovne organizacije številčno manjše, a se bodo povezovale in grozdile, tudi v novih oblikah zadružništva. Kje je to v zakonu? Nikjer! Glede na vse povedano je jasno, da v Levici zakona ne bomo podprli; ne moremo podpreti! Danes bomo slišali še visoko leteče besede, ki pa jim ne smemo nasedati. Ko na eno stran postavimo kapital, na drugo pa okolje in ljudi, bi morala biti politična odločitev zelo enostavna, ker nam to veleva, kot sem že citiral uvodoma, naša ustava. Hvala za besedo.
Hvala lepa. Dr. Bojan Dobovšek bo predstavila stališče Poslanske skupine nepovezanih poslancev. Izvolite.
Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo! Investicije so vsekakor gonilo razvoja in so zelo pomembne za vsako družbo in zato predlog zakona prinaša nekatere pozitivne spremembe, še posebej izenačenje tujih in domačih investitorjev. Vendar opažamo pri predlogih nek vzorec: sicer gre za dobro zamisel, podrobnosti pokvarijo to zamisel, ne vemo, pa katere interesne skupine stojijo za temi podrobnostmi in kakšni so njihovi interesi. Saj veste, po tistem pregovoru, da vrag se skriva v podrobnostih. Navede se pri takem predlogu neka evropska direktiva, nujnost posodobitve zakona, finančne posledice, ki sledijo – v negativnem smislu –, če se to ne bo sprejelo. In potem se skrije notri še nekaj tehničnih podrobnost in tisto, kar je najbolj pomembno: interes nekoga, da bo zaslužil. Še dobro, da imamo Zakonodajno-pravno službo, interesne skupine, Državni svet, ki opozorijo na napake. Vendar bi jih bilo treba tudi upoštevati. Nomotehnično lahko izpostavimo, da so povzete nekatere uredbe in določbe Evropske unije. Vendar ne v celoti, ker pod vprašaj postavlja pravno varnost. Gre za posege v lastninsko pravico: konflikt med kapitalom in na eni strani ljudmi in okoljem. Že kapitalizem je spoznal, da je šel v svoji predatorski inačici predaleč. Gre na škodo ljudi in na škodo okolja in je tudi kapitalizem v tranziciji v neko novo sodobno obliko. In ravno teh sodobnih oblik skandinavskega modela ta predlog zakona ne omogoča, ne omogoča varovalk za ljudi in okolje. Nejasne so opredelitve glede državne pomoči, nejasne so odgovornosti investitorja in pa, kaj bo s problemi, če bo treba vrniti pridobljena sredstva, kako se bo to izvajalo. Se pravi, poudarjam, problematično je izvajanje predloga in finančne posledice. Zaradi tega v poslanski skupini predloga ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Gospa Andreja Potočnik bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Hvala za besedo. Spoštovani! Republika Slovenija je v času vlade dr. Mira Cerarja in ministrovanja Zdravka Počivalška na področju privabljanja tujih investicij dosegla zavidljiv uspeh. Skupaj nam je uspelo privabiti nekaj velikih imen svetovnega gospodarstva. Domača delovna sila, infrastruktura, kvalitetna povezava s tujimi trgi in kvaliteta življenja, ki ga uživamo državljani Republike Slovenije, dela naše gospodarsko okolje vse bolj zanimivo. Prepričani smo, da ji je z Yaskawo uspelo pridobiti visoko tehnološko trajnostno naravnano investicijo, in to v Kočevje. Yaskawa bo z odprtjem novega proizvodnega podjetja za izdelavo robotov v Sloveniji zadostila okoli 80 % evropskih potreb po robotih. Prepričani smo, da Magna kljub številnim zapletom in političnim zakulisnim igricam privablja največjo investicijo v zgodovini Republike Slovenije. V tem procesu smo dosegli veliko za Slovenijo ter ogromno za Maribor z okolico in največ za delovnega človeka, ki želi delati v svoji domovini. Kaj bodo od investicij imeli še državljani Republike Slovenije? S prihodom investitorjev predvsem upamo na večje povpraševanje po delovni sili ter s tem pritisk na višanje plač, kar je povedal tudi minister Počivalšek za Sobotno prilogo, poleg vseh ostalih posrednih učinkov. Za domače gospodarstvo je pomembno še, da bomo tokrat prvič izenačili domače in tuje investitorje. Postavili smo pogoje in merila, zapisana v zakonu, ki jih bo moralo izpolnjevati podjetje, če bi želelo pridobiti eno izmed oblik pomoči države, ki jo predvideva zakon. Dejstvo je, da so osnovni pogoji, ki jih zakon predvideva za strateško investicijo, visoki. Med drugim mora investitor zagotoviti minimalno 40 milijonov evrov v predelovalni ali storitveni dejavnosti oziroma 20 milijonov evrov v razvojno-raziskovalni dejavnosti. Strateški investitor mora ustvariti in ohraniti 400 novih delovnih mest v predelovalni ali storitveni dejavnosti oziroma 200 novih delovnih mest v razvojno-raziskovalni dejavnosti. Investicija pa mora v Sloveniji ostati najmanj 10 let. Predlog zakona o spodbujanju investicij in razlastitev v primeru strateških naložb predvideva skrajni ukrep za pridobivanje nepremičnin, potrebne za te vrste investicije. Hkrati predlog zakona predvideva, da mora biti jasno določen razlastitveni namen za strateško investicijo, če bo za to izkazana javna korist. Pomembno je tudi to, da zakon predvideva, da investicijo potrdi s sklepom Vlada Republike Slovenije, ki med drugim vsebuje seznam nepremičnin z zemljiškimi parcelami, ki so lahko predmet razlastitve. Vlada bo tako po predlogu zakona morala opraviti tehtanje upravičenosti posega v zasebno lastnino ter hkrati utemeljeno izkazati ugotovitev, da je strateška investicija v javnem interesu, ki pospešuje gospodarsko rast in zaposlovanje, skladen regionalni razvoj, ki bo vseboval utemeljitev, da je razlastitev sorazmerna s posegom v zasebno lastnino. V Poslanski skupini SMC smo dodali še amandma, s katerim smo med temeljna merila uvrstili tudi prispevek investicije k prehodu v krožno gospodarstvo na osnovi naravnih virov, ki povzročajo nižje emisije toplogrednih plinov in omogočajo proizvodnjo z nižjim ogljičnim odtisom. S tem sledimo trendom na področju nižanja emisij toplogrednih plinov in zavezam k usmerjanju v odgovorno politiko, vključujoč vsebino strategij, sprejetih v Republiki Sloveniji. Pričakujemo tudi, da bo naš predlog amandmaja tudi del vsebine uredbe, kjer bodo točkovani posamezni parametri za dodelitev investicije. V Poslanski skupini SMC seveda podpiramo dolgo pričakovani Predlog zakona o spodbujanju investicij. Ob tej priliki bi rada čestitala ministru in ministrski ekipi za veliko vloženega truda za vse te investicije, ki smo jih uspeli pridobiti v tem mandatu. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Franc Breznik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Pred nami je zadnja tretjina tako imenovanega trojčka absurdnih realsocialističnih zakonov. Tukaj imamo sedaj tretjega. To je Zakon o spodbujanju investicij. Vlada Mira Cerarja se je, lahko rečemo, skoraj do izteka tega mandata trudila, da čim bolj poslabša slovensko poslovno okolje. Visoki DDV, dohodninski razredi, dodana vrednost, torej velike dohodninske lestvice, po drugi strani nenormalne birokratske ovire, večanje teh birokratskih ovir, država, ki ima 20 tisoč zakonov in podzakonskih aktov, vlada, ki je zaposlila zadnje leto in pol skoraj 8 tisoč 500 ljudi v javnem sektorju in širila slovensko birokracijo v času, ko cel svet govori o umetni inteligenci, vstopu v četrto industrijsko revolucijo, povezavi podatkov, kjer vsak normalen ekonomist pozna prvi stavek, ki govori o vitki državi, govori o zmerni porabi javnih in državnih financ za potrebe države ali pa upravljanja države, po drugi strani pa razvoj podjetništva. Vse to so znamenja, ki kažejo na to, da ima ta država izredno slabo poslovno okolje z več vidikov. K temu lahko naštejemo popolnoma monopoliziran položaj vzgojno-izobraževalnega procesa, ki ne da na trg kadrov, ki bi zadovoljevali potrebe novonastajajočih tehnologij, tako bionike, mehatronike, nanotehnologij, inženirstva. Ta vlada je popolnoma izmaličila zakon o dualnem šolskem sistemu, imamo samo štiri poklicne skupine, imamo 54 podpisanih pogodb o dualnem šolskem sistemu, v celem svetu okrog nas, predvsem Avstriji, Nemčiji in Italiji, izredno dobro funkcionira dualni šolski sistem. Sedaj pride na koncu, ko je vse uničeno, z nekim zakonom, ki bo samo tiste, ki bodo, lahko rečemo, požegnani, jim bo dal posebne pogoje za neko investicijo. Jaz bom potem, ker ne bom imel toliko časa, povedal, kakšen je bil postopek glede Magne. Kakšen dobesedno pravno sporni postopek, ustavno dobesedno sporni postopek so tudi pripeljali pri sami Magni. Do zdaj tega nisem govoril, zdaj vam bom pa dobesedno dokazal, gre za zlorabo, to je ustavno sporno, popolnoma povoženje vseh zakonskih členov, tudi kar se tiče urejanja prostora in vsega ostalega. Potem boste rekli, da sem proti Magni. Človek je hotel pripeljati Magno že 2012, ni proti Magni, gre pa za posebne postopke, ki jih zlorabljate. To je tipičen primer, kjer se bo spet zlorabljajo postopke – to, kar je tudi kolega [[…]]Kar je absurdno, se strinjam z Združeno Levico ali pa sedaj z Levico, ker je to res. Torej, v tem trenutku, ko je poslovno okolje uničeno, pa mi dobesedno, po drugi strani, slovenske delavce strašimo s tem, da bomo še bolj poceni delovno silo z juga, bivših nekdanjih republik pripeljali. Torej Slovenija bo znana po popolnoma, lahko rečemo, zaprtem delu, po eni strani, zaradi slabših poslovnih pogojev, po drugi strani bomo pa uvažali nizko cenovno delovno silo. In to je naša dodana vrednost! Še dva zakona pred tem govorimo vsi o socialnem podjetništvu. Pa ljudje božji, milijardo evrov dajemo v šolski sistem zato, da bo naš končni produkt socialno podjetništvo! Ja, socialno podjetništvo kot dodatek nekemu resnemu gospodarskemu sistemu. Poglejte, Zakon o spodbujanju investicij – to je celo upravno sporno. O tem govori tudi Zakonodajno-pravna služba, 69. člen Ustave, govori, ni popolnoma razjasnjeno ta razlastitev, ki se bo zgodila. Kot je nekdo pred menoj danes rekel, ja, ta zakon pa tudi dovoljuje slovenskim podjetjem. Katerim podjetjem? Katera podjetja imajo toliko kapitala, ki stojijo danes pred slovensko vlado in govorijo, da bodo investirala v slovensko poslovno okolje in zaposlovala toliko ljudi? Koliko malih podjetnikov ima toliko denarja, da bo v ta zakon prišlo? Koliko malih podjetnikov pa danes, če bi jim dali boljše pogoje, če bi jim dali, bi zaposlili mogoče dva, tri ljudi, pa bi bilo 10, 20 tisoč takih malih podjetnikov, pa bi na koncu bilo to 40 tisoč novih delovnih mest lahko v nekem relativno srednjem roku. Pa morda bi bili to podjetniki, ki bi bili bolj v IT sistemih, v nanotehnologijah – vse to, kar govorim –, pa bi ti ljudje lahko danes zaposlovali ljudi, kjer ne bi bila minimalna plača, kjer bi se pogovarjali o daleč preko tisoč evrov neto plače in tako naprej. Tukaj se začne! Začne se z dobrim poslovnim okoljem, z debirokratizacijo, z liberalizacijo, s prodajanjem tistega državnega premoženja, ki ga ne potrebujemo – seveda institucijam, ki so, lahko rečem, v neki verigi ali pa v isti branži. Tukaj se začne! Da pa na koncu minister za gospodarstvo, ki ni imel nobene moči v tej vladi, na koncu reče, sedaj pa bomo mi sprejeli ta zakon o spodbujanju investicij – poglejte, to pa je absurd! Poslovno okolje ste uničili in Slovenska demokratska stranka ravno zaradi tega vsega, kar sem naštel, tega zakona seveda ne bo podprla. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Gospod Tomaž Gantar bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči. Lep pozdrav vsem! Pred seboj imamo predlog zakona, o katerem imamo v Poslanski skupini Desus deljena mnenja. Vsi se lahko strinjamo z osnovnim namenom zakona, s katerim želi predlagatelj spodbuditi in pospešiti investicijsko dejavnost in odpraviti, seveda, tudi nek dosedanji neenakopraven položaj investitorjev oziroma razlikovanje med domačimi in tujimi investitorji. Na vsak način želimo spodbuditi to investicijsko dejavnost in ohraniti Slovenijo konkurenčno pri privabljanju investicij in zagotavljanju nadaljnje gospodarske rasti. Predlog zakona sledi obenem zavezam, ki so bile dane ob obravnavi zakona o strateškem razvojnem območju Hoče-Slivnica, ko je prevladovalo mnenje, da je nujno potrebna sistemska ureditev v spodbujanju investicij in to s tem zakonom na nek način urejamo. Z namenom spodbujanja investicij se kot investicijska spodbuda uvaja tudi možnost nakupa nepremičnin v lasti države ali samoupravnih lokalnih skupnosti pod ocenjeno vrednostjo in na podlagi neposredne pogodbe, kar nedvomno omogoča krajše postopke in več fleksibilnosti. Vendar v Poslanski skupini Desus ob tem opozarjamo na previdnost in ustrezen nadzor, da ne bi ob tem prihajalo do zlorab in nepravilnosti. Če bodo domača in tuja podjetja izpolnjevala pogoje, določene v predlogu zakona, bodo lahko deležna dodatnih spodbud v obliki subvencij, ugodnih posojil, garancij in subvencioniranih obrestnih mer. Sredstva bodo zagotovljena v proračunu ter iz drugih domačih in mednarodnih virov, predviden pa je multiplikativni učinek, s katerim naj bi se glede na analizo Ministrstva za gospodarstvo na ta način vložena sredstva v nekaj letih večkratno povrnila v državni proračun preko davkov in prispevkov. Velika pozornost bo ob tem potrebna pri pripravi vladne uredbe, s katero bodo določeni podrobnejši pogoji za dodeljevanje finančnih spodbud. V Poslanski skupini Desus pozdravljamo tudi podporo trajnostno naravnanim investicijam in zavzemanju za aktivacijo degradiranih območij, ki jih je v Sloveniji preko tisoč. Na teh območjih bo država spodbujala naložbe in jih posledično zato tudi lažje sanirala. Mnogo več pomislekov pa vzbuja razlastitveni namen za strateške investicije, ki naj bi prispevale k javnemu interesu in javni koristi iz gospodarskih vidikov razvoja. Kot javni interes šteje pri tem le izvedba strateške naložbe v javno korist z namenom pospeševanja gospodarske rasti, ustvarjanja novih delovnih mest in zagotavljanja skladnega regionalnega razvoja. Splošni razlastitveni zakon, to je Zakon o urejanju prostora, takšne možnosti ne predvideva. Ob tem se velja zavedati, da javnega interesa ne predstavljajo zgolj investicije, ampak tudi varstvo okolja, varstvo voda in ohranjanje narave, kar pa je cilj trajnostno naravnane prostorske politike, ki se bo slej ko prej znašla v koliziji z gospodarskim vidikom razvoja. Temu smo bili že priča v primeru Magna. Zato menimo, da bi bilo takšno možnost razlastitve bolj smiselno urediti in predvideti v Zakonu o urejanju prostora, ki smo ga nedavno sprejeli. Predvideni način razlastitvene možnosti za strateške naložbe pa vseh v naši poslanski skupini ne prepriča in je predvsem iz tega razloga predlagani zakon za nekatere med nami nesprejemljiv. Zato bo naša podpora k predlogu zakona neenotna. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije - krščanskih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovani gospod državni sekretar, kolegice in kolegi! Da bi bilje razumeli stališče Poslanske skupine Nove Slovenije - krščanskih demokratov glede tega Predloga zakona o spodbujanju investicij, mi dovolite, da na začetku zelo na kratko predstavim programska izhodišča za gospodarski razvoj Slovenije, ki jih je pripravil Gospodarski klub Nove Slovenije. Gotovo ima ta zakon, ki ga obravnavamo, dober namen, gotovo bo danes dobra razprava, in si jo mi želimo v Novi Sloveniji, o gospodarskem razvoju Slovenije. Vizija Nove Slovenije je aktiven posameznik, ki sprejema odgovornost in ki upa, da bo uspeh nagrajen brez nepotrebnega spotikanja in zavisti. Ključni vzvod za to, da ne bomo zgolj cepetali na mestu in nemo opazovali, kako nas prehitevajo do nedavnega manj razviti narodi oziroma države, ampak da bomo soustvarjali spremembe, odprti za ideje, za investicije, za vlaganje v razvoj ter stimuliranje uspešnejših in marljivejših. Naši predlagani ukrepi za nižje davke in večjo produktivnost so usmerjeni k povečanju konkurenčnosti, spodbujanju posameznika, da s svojimi aktivnostmi ustvarja svojo in s tem tudi dodano vrednost skupnosti. Vzpostaviti želimo sodobno, socialno in družinsko politiko, utemeljeno na olajšavah, ne na subvencijah. Prizadevamo si za pošteno in pravično razdelitev bremen in povečanje učinkovitosti državne birokracije. Gospodarski program Nove Slovenije temelji na zdravih konservativnih temeljih krščanske demokracije, ki omogočajo uspeh najbolj izvirnih rešitev. Čas je za streznitev, čas je za gospodarsko politiko, ki je ukoreninjena v stoletni izkušnji slovenskega človeka in ki teži k poštenemu in uravnoteženemu gospodarjenju z dobrinami, ki jih je ustvaril. Spodbujamo državljane, da prevzamejo odgovornost nase in je ne prelagajo na vsakem koraku na državo. Zavedamo se odgovornosti, ki jo imamo v tem trenutku zgodovine do slovenskega naroda in do državljanov Republike Slovenije. S svojimi dejanji potrjujemo verodostojnost besed, ki jih izrekamo. Naš kompas je socialno-tržno gospodarstvo, naša vizija je pošteno podjetniško delovanje in pozitivno vrednotenje podjetništva, naše prepričanje – Slovenija zmore več, naša zaveza – brez pretiranih davčnih obremenitev, naša obljuba – omejili bomo pretirano birokracijo, naše načelo – proračunska uravnoteženost in Gospodarski klub Nove Slovenije, ustanovitelji podjetij, vizionarji in izumitelji so del naše družbe. Kolegice in kolegi, rešitve, ki so znane, ki jih prinaša ta zakon o spodbujanju investicij, niso v skladu z našimi pogledi na razvoj Slovenije. Mi nismo za subvencije. Zakaj ne? Kakorkoli že pogledamo, katerakoli vlada, ampak dogaja se, morda ne generalno, so pa posebni primeri, ko se subvencije delijo političnim pajdašem. Tukaj, na tem vztrajamo in pri tej trditvi vztrajamo, zato je potrebno te anomalije in subvencije zmanjšati na minimum. Smo pa mi, kot že povedano, za optimalne, stimulativne, če hočete, davke. Predlog določa državne pomoči samo za nekatere investicije. Torej le za investicije, ki imajo dovolj veliko vrednost. Tukaj se bojimo, da hrbtenica slovenskega in evropskega gospodarstva, to so pa mikro, mala in srednja podjetja, najbrž vedno ne bodo mogla priti do teh spodbud, ki so na razpolago. Seveda gre tudi za investicije, ki se bodo podpirale, spodbujale, ampak samo tiste, ki prinesejo dovolj veliko število delovnih mest. Negativni vidiki tega zakona, gledano skozi optiko našega gospodarskega programa, gospodarskega programa Nove Slovenije so naslednji. Prvič, gre pravzaprav le še za en ali pa nov lex Magna zakon. Tak zakon je dokaz, da nimamo delujočega poslovnega okolja. Potrebujemo ugodno poslovno okolje za vse, ne pa le subvencije za določene. Boljše kot subvencije, še enkrat, so davčne olajšave oziroma optimalna davčna oziroma stimulativna davčna politika. Z vidika varstva lastninske pravice je sporna tudi možnost razlastitve za uveljavljanje zasebnih interesov investitorja. To in še veliko več je razlogov, zaradi katerih mi zakona ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jih bomo opravili na podlagi pregleda z dne 13. februarja. Amandmaja Poslanske skupine Levice k 7. in 24. členu sta vsebinsko povezana, zato ju bomo obravnavali skupaj. Torej, v razpravo dajem 7. in 24. člen ter amandma Poslanske skupine Levica. Želi kdo razpravljati? Prosim, če se prijavite. Dr. Franc Trček, izvolite.
[[izklopljen mikrofon]]Priklop!
Ne, saj gre.
Aja, bo. Okej, hvala. Tudi tehnologija včasih nagaja. Imam kar dosti časa, dosti iztočnic in si bom kar nekaj časa vzel. Naši amandmaji [[…]]Predlagamo brisanje tistih členov, ki so sporni z 69. členom Ustave. Tukaj se, glejte, celo celotna opozicija kljub raznolikim pogledom na gospodarstvo strinja in večji del Desusa, če prav razumem. Ampak začnimo pri Atenah, kjer je začel državni sekretar. Ne vem, če je zelo dobra iztočnica, čeprav vem, da je bila dobronamerna. Veste, Atene niso bile pretirano demokratičen sistem, tudi v času njihove formalne demokracije. Bile so podobne temu, kar se je v Sloveniji dogajalo 25 let – bolj pajdaško-kleptokratskem plenjenju. Ampak za razliko od nas je tam obstajala tako imenovana črepinjska sodba ali ostrakizem. Na košček črepinje so napisali, koga bodo izločili iz demokratičnega procesa. V ustavni parlamentarni demokraciji so to volitve. Dotaknimo se te nesrečne Magne. Nesrečne na način, kot je bila izpeljana. Veste, mi, v tej družbi smo vedno v nekih zatečenih stanjih. Zdaj se vlada blazno hvali s tem. Za razliko od svojega soimenjaka iz SDS, ne razlagam, koga vse poznam. To, da je nekdo poslanec Levice, še ne pomeni, da nima dostopa do nekih pomembnih informacij glede gospodarstva. Dejstvo je, da je Magna najprej sama prišla na občino, pa da niti ni bil nek blazen interes v Ljubljani, potem ste pa zavohali, potem ste pa planili, zdaj se pa blazno hvalite s tem. Potem je pa še naš Fištrek zraven planil in se vsi hvalite s tem. Ampak, kje je tukaj v izhodišču problem? Magna na leto obrne skoraj toliko denarja, kot je naš BDP – 38 milijard je nek zadnji podatek, ki ga imam. Človek bi se moral vprašati, seveda, izhajajoč iz ustave: opa, Cefizelj, kako se bomo mi z nekom takim pogajali. Katera znanja imamo, katerih znanj nimamo? Kje jih bomo dobili? Vsaj izhajajoč iz tistega TEŠ 6 bi lahko to vedeli. A veste, ker na eni strani imate neko odvetnico iz Mozirja, na drugi strani imate pa tri vodilne, globalne, če hočete, pravniške korporacije. Dobro jutro, Slovenija! Kako je ta zakon spisan? Mogoče bi se celo en delček strinjal z gospodom Breznikom. Realsocialističen je v tistem delu, da bo neka ozka vrhuška, ki bo pri koritu, sama odločala o teh investicijah. Veste, take investicije morajo iti čez parlament. V Levici nismo ravno [[…]]Smo proti načinu financiranju drugega tira, kot ga rinete v SMC, pa še drugi. Ampak lahko odkrito povem, Madžari so mi rekli: »Ja, veste, saj moram v parlamentu opravičiti tistih 200 milijonov.« Tukaj se bo te peneze tako: malo jih bo vlada požegnala in nekako gremo naprej. Avtonomija občin, ki jo je omenjal državni sekretar [[…]]Veste, lokalna samouprava je avtonomna, ko ima avtonomne peneze. Na tak način, kot je ta zakon izpeljan, recimo, boste imeli ne vem, dve občini pa pol, kjer bo neka flaha, kjer se bo hotelo investirati, nekdo bo v koaliciji, nekdo ne bo, potem boste pa županu zvijali hrbet. Neka tuja korporacija, ki ima milijarde seveda, kaj je njim dati dva ali tri milijone za piar, za lobiranje in tako naprej. Tako da mislim, nehajmo se hecati okrog nekih takih resnih zadev, gre za popolno derogacijo dela Državnega zbora, kar že dejansko vidimo v tem sklicu. Pa da ne bo pomote, a veste, kdorkoli bo v vladi, v koaliciji, seveda je gospodarska podstat bistvena katerekoli družbe. Včeraj sem se pogovarjal na nekem sprejemu z enim slovenskim bančnikom pa z enim gospodarstvenikom in sem rekel takole; glejte, če gledamo razvoj Slovenije, pa sem omenil tri firme, Domel, Krka, Kolektor. Zakaj? Domel Železniki – dolgoletna direktorica gospa Jožica je šla zdaj v penzijo, če po domače rečem –, kraj, od kjer prihaja naš Luka, je primer, kako se privatizira. Zaposleni, bivši zaposleni so 100-odstotni lastniki uspešne firme. Pa še kakšni drugi primeri so. Ja. Pa bomo imeli v petek Cinkarno Celje pa to problematiko. Že konec 80. let se je vedelo, da je tam onesnaževanje, v procesu privatizacije bi moral solastnik ostati lokalna skupnost in iz dividend bi lokalna skupnost potem lahko – vse šlo v sanacijo. Skratka, tisti, ki ste bili »na ablasti«, kot bi rekel gospod iz Žalne, bi morali to že v devetdesetih narediti. Zakaj ne Krka? Sam sem srednjo šolo delal v Novem mestu, Krka še malo pa bo imela že 50. Krkine nagrade, Krka ima že 50 let poštimano pozitivno kadrovanje, kar je problem te družbe in države dobrih 25 let. Gospodu Omanu se pripisuje tisto: Saj ni važno, kakšen je, važno, da je naš. Verjetno je malo iz konteksta iztrgano. Zakaj Kolektor? Seveda mi kot levičarju ni všeč način privatizacije Kolektorja, ni mi tudi všeč, da sta se dva tam igralca iz tiste grape med sabo kregala, Petrič-Cvetlik, mi je pa v bistvu dejansko všeč, da se ni v idrijskem koncu zgodil kolaps kot v Mariboru. Idrijski konec je zaradi rudnika neki konec Slovenije, ki ima najdaljšo tehnično tradicijo in znanje in se zagotavlja čez 260 visoko izobraženim ljudem in več kvalitetno delo in tudi vzor na način, kako v bistvu razpršiš dejavnost. Zakaj to govorim? Zato, ker se te zadeve lotevamo na napačnem koncu, ker politična kasta slovenska v četrt stoletja ni bila sposobna ene resne debate o – kot sem jaz nabijal gospoda Počivalška – strategiji pametne specializacije. V ljudskem jeziku povedano, zmeniti se, kaj bomo mi sploh tukaj počeli, da bomo bolje živeli. In to bi morala biti neka debata, ne seveda na način, kot je v tisti pro forma strategiji na pisnem, bomo delali pametno, ovo, ono, tretje, peto. Tako jaz včasih cinično rečem, kdo bo pa delal neumno, eno, drugo, tretjo, peto. Veste, druga zgodba, če gremo gledat znanost. Koliko smo mi financirali znanost v zadnjem času? A veste, to je ta povezava, strategija pametne specializacije, znanost, vključno s financiranjem bazične znanosti, šolstvo, tudi vloga sindikatov, tudi vloga stanovskih organizacij, drugih in seveda davčna politika. Mi imamo še vedno davčno politiko, ki v osnovi temelji na trošarinskemu delu, ker tisti, ki so že reveži, še bolj kratko fašejo, po domače povedano. Mi bi potrebovali neko drugo, drugačno pametno davčno politiko, ki v bistvu stimulira različne razvoje in skozi davčno politiko omejuje ekscese. Tudi v tem smislu je ta mandat nekako zapravljen mandat. Sedaj, če grem v bistvu še naprej, kot sem že rekel tudi v stališču, v tem okrušku predloga zakona nimamo nekih jasnih izhodišč, ki morajo izhajati iz ustave o vseh treh dimenzijah, zlasti o pravicah iz dela in tudi okoljski dimenziji. Kakšna bodo tovrstna izhodišča, ko bo država sofinancirala neka nova kvalitetna delovna mesta? Veste, reči, ah, saj to se bo v nekih pravilnikih, podzakonskih aktih uredilo – vemo, kako je s tem! Mi imamo bogato tradicijo formalnopravnega uničevanja v smeri kleptokratskosti, ko se vam neko področje se bo iz sistemskega zakona razbilo na tri zakone, pa boste dobili toliko podzakonskih aktov, toliko pravilnikov, potem pa krapi v tej mlakuži se prisesajo na javne peneze, če se tako izrazim. To so nekako ti problemi. In v tem kontekstu je seveda ta zakon pisan z neke ideološke pozicije, kot je rekel Bojan, katere interesne skupine so zadaj, ki je, blago rečeno, slab. Seveda Slovenija ne more rešiti vseh težav tega sveta, mora se pa truditi, dokler smo v Evropski uniji, dokler ostaja zmanjševanje socialnih razlik tudi v smeri socialne unije in mora misliti sama sebe. Ta zakon, kot je tako spisan, je nekako zakon za nekega tujega investitorja, ki bo prišel v Slovenijo, seveda z njegovimi lastnimi interesi, predvsem maksimalizacijo profita, in bo imel to olajšano na škodo velike večine nas. Mogoče bo kakšen politik, ki bo takrat pri koritu, lahko zaposlil otroka, kakšni piarovci, bodo lobisti dobro služili, kakšni odvetniki. Tu se počasi že neha. Potem bo korporacija izvedla davčno ali kakšno drugo optimalizacijo in bomo dobili spet zgodba Henkla Maribor, ki eno leto daš v blagajne milijone, drugo leto pa samo zaradi tega, ker nekaj knjižiš na Nizozemskem, ne pa v Mariboru, to pade na eno desetino predhodnega zneska. Tudi iz tovrstnih zgodb globalizacije bi se morali naučiti neko zgodbo, da moramo sami poskrbeti zase in da moramo spodbujati domače gospodarstvo, tudi v različnih mešanih lastniških strukturah. Seveda v Levici smo za to, da tisti, ki delajo, imajo tudi znotraj ekonomske demokracije pravico do solastništva, da imajo pravico do solastništva tudi lokalne in regionalne skupnosti. Veste, potem imate pa ministra resornega, ki reče – Kaj je rekel pred kratkim? –: Kdor ne dela, naj ne je. Mislim sedaj, če bi bil ciničen, lahko rečem, počakajte, gospod Počivalšek, sedaj down under ,ne vem, na Novi Zelandiji, če trenutno ne dela, ne je. Mislim, taki ljudje, pa jaz sem tudi tako hiter na jeziku, ampak nekdo mora vseeno malo paziti, kaj lapa, ne morem v bistvu druge besede, žal, povedati. Nekako velika debata je, tisti, ki ste v politiki že daljši čas kot Levica, pa saj mi smo v bistvu napol davčna oaza. To se je zgodilo za časa Janševa vlade 2004–2008, ko je bil, kar so tudi v Novi Sloveniji pozabili, finančni minister njihov, konec z davkom na izplačane plače, kar po taki, bom rekel, zelo restriktivni metodi pomeni izpad okoli pol milijarde na leto, ki ga moramo pokrivati v pokojninski blagajni. Obdavčitev dobička v Sloveniji je dosti nižja kot v nekih primerljivih državah, efektivno, potem so še neke olajšave, še to pade dol. Veste, saj po tej logiki bi morali vsi k nam dreti, pa ne derejo. Tudi obremenitev plač, veste, pred kratkim je en sindikalist dobro povedal. Če poslušate slovenske delodajalce, ti bodo nekako razlagali, kot da tisto razliko med neto prenizko plačo in bruto plačo oni iz neke lastne štumfe ven »skefajo«. Ne! Plača je plača; plača ima bruto del, plača ima neto del, in tisti, ki dela, ki rinta, si jo zasluži. Pika! Konec! In delodajalci v Sloveniji so zelo zelo malo obremenjeni. Dajmo tudi to enkrat odkrito povedati. Je pa res, da so skozi tranzicijo in vsaka tranzicija je, če dobro ne pazite tudi kraja, od Sumercev naprej, prišli v lastniške strukture ljudje, ki se ne znajo iti ogovornega lastništva, ki ne znajo narediti tisto, kar rečejo Ribničani, ribiški evro. Pa gospod Tanko ve več o tem kot jaz, kako iz enega narediti dva. To je ključni problem. Ključni problem je tudi, kot bi rekli kje južno, kjer so se »uhljebili« in se jim ni treba niti učiti. Lep primer tega je SMC v parlamentu. 35 glasov, in so prevedrili štiri leta, razen redkih izjem, da bi se kaj dosti učili. Kar se jasno vidi. Mislim, meni je nerodno za ta mandat, pa ni mi nerodno, jaz sem mogoče še preveč delal v škodo lastnega zdravja, saj v štirih letih se nič bistvenega ni nič zgodilo. Dobili smo – napol zmazek – prostorsko zakonodajo, kjer so arhitekti povozili vse druge. Kaj je bilo? Malo se premetal poroštveni zakon za poroštva pri Darsu, zelo zelo malo sociale smo reševali vmes, in to je bolj ali manj v štirih letih vse, kar je naredila ta nova politika. Prosim? [[oglašanje iz dvorane]] Ja [[…]]In to je nekako to. Potem, recimo, desnica rada govori, dualni šolski sistem ali – če hočete – vajeništvo. Seveda ne vajeništvo na način, da bo tam mladi človek izkoriščen. Pri 14 letih ga bomo poslali delati in delal bo do 67. leta. Primite žico v roke, pa jo 50 let cvikajte – čez koliko časa vam bo počila? Dualni šolski sistem z nekim resnim mentorstvom! Kolega Breznik bo potrdil, v Avstriji vajenec prvo leto dobi 600 evrov, drugo leto 900, tretje leto jurja 300. Ampak, potem morate politiko misli tudi – evo, če se vrnem k svoji priljubljeni temi, k lokalni energetski samooskrbi. Imate seveda finance za to na nacionalni ravni, imate na deželni ravni in je zgodba zelo preprosta, saj vsaka malo večja avstrijska vas kuri neka drva, po domače povedano, nam pa gnijejo. Imate 10, 20 metrov, vsak vloži 30 jurjev, vse lastništvo imate, solastništvo občine imate, sofinanciranje z deželne ravni in zgodba špila in so položnice nižje. Saj ni treba vedno, bom rekel, neko toplo vodo odkrivati – si pustim malo časa za kakšno repliko. Krščanska demokracija pravi Nova Slovenija. Veste, trenutno je edina resna krščanska demokracija Levica v tem parlamentu. Pa Nova Slovenija, ki ji želim vse dobro, ker rabimo eno konservativno stranko, drugače jo bom sam naredil, naj gre v knjižnico Državnega zbora, pa si poišče knjigo Franca Trčka o zadružništvu iz 30-ih let, pa naj si jo prebere, potem pa bomo nekako začeli komunicirati in v bistvu se pogovarjati. Seveda, ko se bere tiste postavke, kdaj so strateške investicije, je zelo jasno, da v Sloveniji s poštenim denarjem boste težko, glede tudi na to – tukaj se strinjam s kolegom iz Nove Slovenije – s podtikanji in zavistjo, bomo v Sloveniji zelo težko seštrikali toliko penez skupaj, da sploh pride ta zakon v poštev. A veste. Neko prejšnjo točko dnevnega reda smo imeli, zadružništvo. Kolega Prikl je navajal, pa tudi socialno podjetništvo, kje smo mi tukaj. ZDA ima več zadružništva, kot ga ima Slovenija, pa smo imeli močno in bogato tradicijo dejansko tega. Na začetku tega tedna sem se malo pogovarjal o avstrijski ekonomiji, pa mi je en znanec iz Maribora rekel, a veš, saj v Avstriji je v bistvu ekonomija dogovora. V osnovi to, kar mi zagovarjamo v Levici, pa to imenujemo demokratični socializem, ker drugače ga tudi ni. Eni ste za to, da bi pač malo popravili kapitalizem, glejte, že takšni resni ljudje, ki so bolj prokapitalistični, so začeli vpiti, da se to dejansko ne da. Kaj sedaj to pomeni? Neka dogovorna ekonomija seveda pomeni, da v neki regiji – v ljudskem jeziku – denar kroži, da zagotavljaš ljudem neke zaposlitve, v katerih lahko živijo, ne pa, da na račun znižanja stroškov dela, na račun – to, kar sem govoril o neto bruto plači – nekako stigmatiziraš ljudi. Nek delavec, ki tam pusti dušo in srce, je kako kriv, ker je predrag, ni pa kriva napačna politika v Državnem zboru, niso krivi nesposobni menedžerji, niso krivi prodani odvetniki in bankirji in tako naprej, ki so to družbo 25 let uničeval. Tudi neke nove politične silnice, da bodo rekle, jaz sem pa za gasilce – izhajam iz familije, ki je gasilstvo vzpostavilo v Sloveniji – pa, da mladi živijo v coni udobja. Prosim vas lepo, kdor to reče, bi ga morali mediji uničiti v sekundi. Ta družba in država nima resnih politik za mlajše od 40 let. V takem zakonu bi pričakoval tudi kak člen, kjer bo pisalo tudi kaj o tem, kjer bo pisalo tudi o sistemu mentorstva, kako bo nekdo, ki ima znanja – tudi neformalna znanja – odhajajoč v penzion, ki si ga zasluži, prenašal ta znanja na mlade in kako bomo tovrstne zadeve spodbujali in investirali iz skupne štumfe, da bomo vsi bolje živeli. Tega nič tukaj ni. Tudi zato, ker se je ta zadeva lotila na napačnem koncu, ker v kar dolgem času tega premisleka ni bilo. Sredi naslednjega mandata bomo imeli 30-letnico Slovenije in se bojim, žal, da tudi takrat tega premisleka ne bo. Bom pa zelo srečen, če se glede tega motim. Hvala.
Hvala lepa, gospod Franc Trček. Gospod Franc Breznik, izvolite.
Najlepša hvala. Nisem zamerljive sorte. Lahko rečem vsaj na začetku, sedaj imam malo nekaj več časa, da bom obrazložil nekaj, nakazal nekaj vpogledov, ki jih imamo tudi v Slovenski demokratski stranki, kar se tiče boljšega poslovnega okolja in kar se tiče neke strategije tujih investicij. Prva je zadeva, s katero se lahko strinjamo, da ima Slovenija, kar smo ugotovili tudi v zadnji krizi, premalo lastniškega kapitala. To je golo dejstvo v financah in da potrebujemo tuje investicije. Tuje investicije niso samo to, da nekdo sem pripelje, da svoj nek kapital in odpre neko podjetje. Za nas je pomembno, v kakem rangu je to podjetje: ali je to podjetje visokotehnološko, ali je to podjetje primerno za nek naš imidž tudi naše države, ki jo po eni strani razglašamo za zeleno državo, za izredno državo, ki ima izredno lesno biomaso, ali je tudi na koncu ta investicija takšna, po kateri bomo mi tudi lahko osvajali neka nova znanja, ki jih v Sloveniji nimamo, ki so potrebna, kjer se, lahko rečemo, ta spopad nadaljuje. Seveda pa vsak, ki se odloča za neko investicijo v državo, ki ima relativno dober geostrateški položaj, ima pred seboj nekaj različnih vpogledov. Prvič. Trenutno moramo pogledati, kaj sploh se dogaja v Evropi, kaj se dogaja v državah, na katere smo pač tudi strateško vezani ali pa smo del njihovih visokih multinacionalnih podjetij. Nemčija ima probleme, predvsem ima probleme z delovno silo. Res, da prihaja in da že večina podjetij njihovih, vsaj večjih, ki jih poznate po blagovnih znamkah – predvsem avtomobilske industrije –, njihovi notranji procesi vsi potekajo v industriji 4.0. Pomeni, da so popolnoma kompatibilni, da potekajo v tako imenovanemu internetu stvari. Pomeni, da poteka od zunanje logistične verige preko notranje mehatronike, robotov, humaniziranih robotov, vseh tekočih trakov, skupaj s krmilniki, najnovejšimi, predvsem Simatic ali Mitsubishi, je vse potegnjeno v verigo skupaj z notranjimi informacijskimi sistemi, skupaj tudi z razvojem, skupaj s svojo dobaviteljsko verigo. Vse skupaj poteka v nekem procesu in ta proces se potem nadaljuje v outputu tega podjetja; torej, ko stranka dobi nek izdelek ali pa storitev tudi na dom. Zakaj in kaj mora narediti Slovenija v prvi fazi, če želi postati, imeti visoko dodatno vrednost v industriji, ki jo delno lahko prenaša? To je investicija. Slovenija, prvič – lahko ponavljamo vse tiste fraze, ki jih ponavljamo v desnici – spodbudno davčno okolje, stimulativno davčno okolje. Tisto, kar je najtežje v Sloveniji, kar tudi zakon govori in kjer zakon priznava, so birokratske ovire v Sloveniji. Popolna zbirokratiziranost okolja, ki pa je posledica dolgoletne birokratske miselnosti, po drugi strani pa posledica našega šolskega sistema. Zato, gospe in gospodje, ker smo zadnjih 20 let proizvajali kader, ki ga nobeden na trgu, lahko rečemo, sploh ni potreboval in ta kader ni našel pozicije na trgu. Ena in druga politika je odpirala nenormalno neke institucije v Sloveniji, ki jih nobeden ni potreboval, in zaposlovala ta kader v teh institucijah. Izmišljevala si je celo vrsto zakonov, podzakonskih aktov in širila, lahko rečemo, javni sektor v nedogled. Zaradi tega ima danes tudi javni sektor velik problem. Po eni strani so institucije, ki jih država nujno potrebuje, največkrat se tu pogovarjamo o zdravstvenem sistemu, o podhranjeni vojski, ki je pred razpadom, policiji, o ostalih sistemih, predvsem regulatornih, agencijah, ki so potrebne na nekaterih področjih. Po drugi strani pa imamo celo vrsto agencij in javnih zavodov, ki pa jih noben človek na svetu ne potrebuje, ki so, lahko rečemo, nonsens v tem prostoru in uničujejo vsakršen relativno hiter postopek pri številnih investicijah. Kolega Trček je prej govoril o dualnem šolskem sistemu. Žal mi je, da ne morem večkrat govoriti o tem. Sam sem bil mentor, ko sem bil v Avstriji, v številnih podjetjih ali pa vsaj deloma mentor, kjer so prihajali tudi vajenci v sistem izobraževanja. Kako tam to poteka? Torej, tam nekdo podpiše pogodbo z dobrim podjetjem, z dobrim privatnikom, ki ima ime, ki ima imidž, ima ime na trgu, ki ima izredno znanje in mu trg ta znanja dopušča. Kaj je pri nas? Pri nas še vedno želi slovensko ministrstvo za šolstvo na vseh področjih imeti popoln monopol. Torej, ti z njimi podpišeš neko pogodbo ne s privatnikom. In zdaj, poglejte, je nonsens ta zadnja izvedba tega zakona o srednjem strokovnem izobraževanju, ki govori o dualnem šolskem sistemu, kjer so podpisali nek pilotni projekt za neke štiri poklicne skupine, zdaj bodo to širili. Poklicne skupine, ki so po eni strani, po moje, nepotrebne zaradi tega, ker se številni poklici v dualnem šolskem sistemu na novo postavljajo. Imate tudi vajence v bioniki, imate vajence v mehatroniki, imate vajence v nanotehnologijah, imate jih v notranjih sistemskih orodjih v številnih podjetjih, ki prihajajo v četrto industrijsko revolucijo. Torej imate celo vrsto novih atraktivnih poklicev, ki gredo v vajeništvo. Zdaj pa ta predznak vajeništva, da gredo v to nekateri ljudje, ki pač niso preveč brihtni, ki imajo slabše ocene in tako naprej. Ravno obratno! Pridete v BMW in tam vas pričaka predsednik uprave, ki je začel v BMW kot vajenec – kot vajenec, spoštovani kolegi! Zdaj govorim pa o naslednji fazi šolskega vzgojno-izobraževalnega sistema, ki govori o tako imenovanem vseživljenjskem učenju; torej od vajenca, mojstra. Mojster ima priznano kot neko gimnazijo, lahko preide takoj na študij na eno izmed fakultet in ta študij se lahko zaključi z doktoratom, podoktorskim študijem, morda potem preide v nek nov študij, NBA, lahko gre tudi v druge verige in tako naprej. Avstrija ima približno 30, nekoč celo 40 % populacijo v dualnem šolskem sistemu. Zakaj o tem govorim, kaj nam rešuje vse to? Torej, nekdo spoznava ta poklic, če mu ne odgovarja, če ugotovi, da to ni poklic za njega, lahko pri 18 letih, recimo, prekliče pogodbo in gre v neko drugo zadevo, da se najde. Potem je to demografski način. Poglejte, mi imamo katastrofalno demografsko sliko. Če bodo ljudje začeli pri 16. letih že delati, spoznavati svoj poklic, bodo plačevali del prispevkov; to mora zanimati slovenske upokojence. Mi imamo celo vrsto populacije, ki bo do 30. leta ali pa še dlje študirala, potem pa ugotovila, da jih to ne zanima, pa da imajo neprimerno izobrazbo za zadeve, ki se dogajajo na trgu. Potem bo obstala in šla kot nek strukturni brezposelnik in bo tam v nekih številkah na zavodu za zaposlovanje. In ironija, tam te vzgajajo v tem, da jim pokažejo, imajo tečaje za pisanje CV-jev in tako naprej – za ljudi, ki imajo magisterije, ki imajo diplome in tako naprej! Torej, popolnoma zgrešen koncept že od starta! Mi potrebujemo dualni šolski sistem zato, da nam rešuje demografsko sliko, da nam da prave kadre, ki jih v tem trenutku gospodarstvo potrebuje. Preko dualnega šolskega sistema moramo demonopolizirati vzgojno-izobraževalni proces v Sloveniji, zato ker je zastal in ker ne gre s časom; in čas, ki je pred nami, čas industrijske revolucije, o katerem govorim leta in leta, lahko rečem, da sem pionir na tem področju, cela vrsta poklicev bo izumrla, če ne bo konkurence na tem področju, če ne bo hitrih sprememb tudi na vzgojno-izobraževalnem, ne bo, in ne bo tudi tujih investicij. Vse to govorim – zakaj? Mi moramo sprejeti poseben zakon, ker podporno okolje in resnim investicijam, visoko tehnološko zahtevnim investicijam ni [[…]]za njega polega davkov, ki so nestimulativni, poleg birokratskih ovir, je tudi kadrovski bazen neprimeren. Neprimeren kadrovski bazen. Poglejte, kaj dela Amerika, poglejte, kaj delajo tuje države, kaj dela Avstrija s strukturno brezposelno. Zakaj imajo 70 tisoč ljudi na borzah zdaj? Zakaj te ljudi ne pošljemo skupaj z evropskimi sredstvi v preizobraževalne procese? Takoj! Vsak človek, ki je več kot dve leti na borzi, njegova znanja so padla na polovico, mora iti takoj v preizobraževanje. V preizobraževanje v Nemčiji gredo tudi ljudje, ki imajo fakultete končane, pa gredo s fakultet nazaj v, lahko rečemo, del vajenca ali pa vsaj del tega procesa zato, da gre čisto v nek drug poklic. Morda se potem v podjetju najde in s tistimi znanji, ki jih ima s fakultete, potem lahko naredi tudi neko kariero in gre za popolnoma nove, tudi poslovne modele v tem procesu, ki bodo potekali. Torej, gre za izredno dinamičen proces, ki eksponencialno raste. In Slovenija je popolnoma zastala. Poglejte, govorimo, v Davos gre Miro Cerar in govori o krožnem gospodarstvu. Ljudje božji, krožno gospodarstvo lahko nastane čez 30 let, ko bodo vsa podjetja na isti platformi! Ne da so tukaj podjetja, ki imajo še 40 let stare stružnice, sporne stroje, ki so tudi okoljevarstveno nesprejemljivi, ali pa naprave, in danes bodo povezani ti. Kako? Imamo nekaj podjetij, ki so na visokem tehnološkem nivoju, ki imajo, lahko rečemo, digitalizirano popolnoma notranje procese, po drugi strani pa nekatera podjetja, ki imajo dobesedno proizvodnjo na ravni druge industrijske revolucije. V krožnem gospodarstvu, če želimo izrabiti maksimalno surovine in vse to, kar govorite, potrebujemo podjetje, ki so na isti platformi. To je nekaj takega, kot da mi komuniciramo. Jaz komuniciram z najbolj pametnim telefonom, kolega iz SMC komuncira z Nokio 6300 iz leta 1996, kolega Trček pa ima Iskrin Eta telefon, ki je bil nagrajen za dizajn leta 1985 ali 1982. Na kakšnem nivoju lahko mi komuniciramo med seboj? Točno na takem nivoju, na najnižjem nivoju najšibkejšega člena, to je Trčkov telefon v tem primeru. Hočem povedati, hipotetično govorim, zardi česa sem proti takšni zakonodaji. Ko je minister Počivalšek prišel na to funkcijo – moje spoštovanje do njega, kar je naredil na področju turizma, predvsem termalnega turizma. Takrat sem ga vprašal kot poslanec na hearingu, ali imate zagotovilo predsednika Vlade, da boste tretji najbolj pomemben minister te vlade, da boste, poleg vas, finančnega ministra, tretji minister. Je rekel: »Mislim, da imam.« Ni imel, poglejte. Ni imel. Ni ga imel! In nikoli nisem kritiziral. Lahko tudi državni sekretar Cantarutti pove, da smo marsikateri zakon podprli, soglasno, Magno in vse ostalo, pa smo mižali, ker smo videli [[…]]Tukaj imam, poglejte, celo vrsto papirjev za Magno, za prostorske plane. Celo vrsto, lahko rečemo, ustavno spornih dejanj, ki ste jih naredili na tem področju. Mogoče ne vi, na Ministrstvu za okolje in tako naprej; občina in vse ostalo. Pa nočem zdaj posegati v Magno pa rušiti projekt, da ne boste mislili; ampak problem je, da boste to peljali s takim zakonom naprej, da se bodo OPN sprejemali preko ene občine v drugo občino. Neka občina bo z OPN zopet šla v tri občine, tako kot je šla tu: v Miklavž je šla pa še v Rače. Čez noč. Da ne govorim o zadevah, ki so tudi ustavno sporne, in to je problem takega zakona. Vi s tem zakonom o tujih investicijah, ki jih sedaj širite na podjetja v Sloveniji, ki jih je pa zelo malo takih, ki bodo lahko stopila v ta zakon, torej skoraj jih ni. Mi imamo še manjša podjetja na nižji razvojni stopnji, tistih nekaj boljših IT podjetij pa je že šlo med tem časom v tujino, spoštovane kolegice in kolegi. In zdaj delamo iz teh posvečenih prvorazredne in tudi drogorazredna podjetja in podjetništvo; torej posvečene in neposvečene ljudi. Tak zakon je lahko tudi razlog za koruptivna dejanja. Hočem povedati, obstaja nek vrstni red pri vsem tem, spoštovane kolegice in kolegi. Obstaja nek vrstni red pri vsem tem, spoštovane kolegice in kolegi. Obstaja vrstni red: prvo, poslovno okolje, kadrovski bazen, stimulativno davčno okolje in vse ostalo, zato da vsaj nekaj ljudi pridobimo v Slovenijo. Potem pa se lahko začne graditi vse ostalo. Zdaj pa, vse ostalo uničiti, potem pa priti s takim zakonom in samo posvečeni, pa boste šli. Zakon je tako absurden, da celo napiše, da vas bo podjetniška agencija celo peljala skozi vse birokratske ovire. To je meni, glejte, kot neka mafija. Vi mi plačate nekaj, torej, če vas bomo sprejeli noter, potem bom pa vse to zrihtal na vseh ministrstvih. Oprostite, vsak podjetnik v Sloveniji, ki je zaposlil sebe, je nekaj vreden zame. Vsak podjetnik bi moral imeti točno tako obravnavo. Imamo na tisoče espejev v Sloveniji brez socialne varnosti. Zakaj ti ljudje ne morejo dobiti take obravnave? To so tista vprašanja. Ta zakon zajema relativno zelo malo podjetij. To je največji problem. To je drugi problem, to pa je zadnji problem, ki ga imamo. To so vsi moji pomisleki, zakaj pa a priori, dobesedno, hočem povedati, sem pa zdaj proti. Ne nasprotujem ministru Počivalšku in državnemu sekretarju, ki je danes tu z nami. Mislim, da smo dobro sodelovali v tem mandatu, ne smem reči. Nasprotujem vladi Mira Cerarja s kompletno birokratsko miselnostjo in z vzdrževanjem monopolnega položaja določenih subjektov v tej državi. To ni vaša kazen, to je kazen vlade, vi pa ste bili žrtveno jagnje v nekih teh zadevah. Dosti ste pokazali na svojem področju pri vsem takšnem metanju polen pod noge, kot ste jih imeli v lastni koaliciji. Ne v opoziciji. Se strinjate? Ravno zaradi tega si želim, da to spremenimo in da začnemo delati po normalnem vrstnem redu, ki je potreben, zato da sprostimo tuje investicije, predvsem tiste visokotehnološke. Zato, ker bo visoka dodana vrednost prišla, zato, ker bodo dali malo boljše plače, ker se ne bomo rabili prepirati za 625 ali pa 650 evrov. Zato, ker mene zanima tisoč, tisoč 500 evrov, da nek delavec dobi za nekim strojem četrte industrijske revolucije, pri katerem bo pa lahko delal v zdravem okolju. Samo to je zgodba Slovenije! Mi v tem zdravem, lepem okolju ne moremo graditi nekih realsocialističnih podjetij s srbsko delovno silo, to, kar ste zdaj nazadnje začeli. Ampak, spoštujem Srbe, vse, ampak želim, da imajo slovenski delavci, delavke boljšo plačo. Jaz te prakse, govorim iz sebe, govorim, ker sem jih doživel, ker sem jih soustvarjal, in verjamem, da smo mi tega sposobni, ker so vsi ti naši ljudje, mojstri, inženirji v tujem okolju lahko, poglejte, tako uspešni. Same uspešne zgodbe iz tujine. Tukaj pa se zavira. Na koncu, da končam, ker sem predolg, bom rekel samo še eno stvar [[…]]Največji problem slovenske tranzicije, spoštovane kolegice in kolegi, je bilo uničevanje, predvsem pa, lahko rečemo, degradiranje slovenske tehnične inteligence. Po juniju 2018, če zmaga SDS, bo prvo veljavo v Sloveniji dobila slovenska tehnična inteligenca. Tista, ki je dala največ, zaradi česar imamo danes izvoz, ki se je najbolj dokazala in je naredila največ za to državo – od vajenca, mojstra, tehnika do tistega zadnjega vrhunskega inženirja. Tu je ta potencial, ki se skriva, vsi ostali pa se bodo morali temu enkrat priključiti. Ko bo slovenska tehnična inteligenca dobila svojo veljavo, pa bo ta država postala tudi smiselna – več bo zdrave pameti in tako naprej. Tudi v zakonodaji. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Želi še kdo razpravljati? Prosim, če se prijavite. Da vidimo, če ta reč zdaj deluje. Spet ne. Dobro [[…]]Zdaj pa? No, prosim, če se prijavite. Dr. Franc Trček, izvolite.
Hvala za besedo, še enkrat. Sem mislil, da bo kolega Ranc prvi dobil besedo. Pa dajmo pokuriti čas do konca, če že razpravljamo. Govora je bilo tudi o šolskih sistemih. A veste, zelo lahkotno reče politika, ah, ta mladi, poklici se bojo spreminjali, na novo se boste morali izumljati, gor in dol. Če se dotaknem tehnične inteligence [[…]]Vsi poslanke in poslanci smo vabljeni na tisti dan Inženirske zbornice, pa sem bil dvakrat sam tam, noben drug ni prišel, lani pa nisem mogel iti, pa mi je bilo zelo žal, ker sem imel nekaj drugega v tujini. Zelo pogosto se sliši, ker sem sam družboslovec, čeprav sem po osnovni izobrazbi naravoslovno-matematični tehnik, smer uporabna matematika. Da je preveč družboslovcev; v bistvu ni, premalo je v Sloveniji kritičnega mišljenja. To je treba razvijati, to smo se zjutraj pogovarjali okrog Erasmusa ob osmih, ko verjetno večina še spi. To je nek problem, recimo, to je neka zgodba, ki jo v bistvu že prej omenjena Krka zelo dobro pelje, ker pol mojih sošolk ali sošolcev je delalo tam ali v bistvu še dela tam. Problem je seveda tudi v tem, ker ste si stare politike razparcelizirale zadevo, ker niste bile v bistvu dovolj odgovorne. Tukaj je tudi SMC zelo hitro prišla na okus, bodimo odkriti, najprej pol leta niste vedeli, kaj bi počeli, zdaj pa imate, moram reči, pa bom rekel je SDS zelo daleč od mene, da je SMC skoraj po vehementnosti prekosil, po načinu kadrovanja, ki se ga greste zadnje leto. Če je to nova politika – ne vem, potem smo res dejansko gotovi. Strinjam se pa tudi glede tega vajeništva, a veste. Saj mi v politiki smo tudi vsi vajenci, en mandat si lahko malo boljši ali malo slabši vajenec, nekateri so v tej politiki zelo dolgo, pa so še vedno vajenci, niso prišli do statusa mojstrstva, to je Richard Sennett, pravilo 10 tisoč ur. Včasih si 10 tisoč ur bil vajenec, potem si šel delat mojstrski izpit, ampak potem so ti pa povedali, da boš moral pa še ene 30 tisoč ur delati, da boš res mojster postal. To vedno svojim študentom povem, kjerkoli predavam ali sem predaval. Jaz jim vedno rečem, glejte večina vas bi bilo verjetno dosti boljših od mene, ampak jaz sem v to vložil že toliko pa toliko deset tisoč ur, vi pa niste še. To so neki robni pogoji, ki jih določa politika. Gospodarstvo, kakor se je zapeljalo v Sloveniji v 25 letih, in prevladujoči vpliv v Gospodarski zbornici Slovenije bo sam tuljenje, da so stroški dela previsoki. Politika mora določiti robne pogoje, kam se bomo premaknili, politika v tej državi, ker je pač v tem pajdaškem plenjenju odgovarjalo, tega v skoraj 27, če hočete 30 letih, ni storila in to je v bistvu odgovornost neke politike. In šele potem lahko sprejemamo neko ustrezno zakonodajo in ta zakon je samo lep primer, da v teh štirih letih politika tega ni počela, da je pomemben resor dobila neka stranka, ki niti ni imela izkušenj niti ji se kaj dosti gre za solidarnost. To je Ministrstvo za gospodarski razvoj in tehnologijo. To ministrstvo se resno ne ukvarja niti z gospodarskim razvojem niti s tehnologijo in tukaj je problem. Problem je tudi, da mi v tej državi skoraj ne moremo najti več enega resnega finančnega ministra ali ministrico, ki bi vso to zgodbo dejansko razumel in tudi skozi ustrezno davčno politiko peljal. Skratka, iščejo se ljudje, drugi in drugačni za MGRT in še kaj. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Danilo Anton Ranc.
Spoštovani predsedujoči, kolegice, kolegi, spoštovani državni sekretar gospod Cantarutti! Mogoče bom razpravo spet vezal na zakon in na neko sistemsko urejanje zadev v našem parlamentu in tudi sprejemanje zakonodaje, ki postaja vse bolj aplikativna ali pa konkretizira neke strategije. Že prej sem v razpravi govoril, da je bila hiba prejšnjih vlad sprejemanje ogromnih bukev strategij pa raznih dokumentov strateških, ki so bili nekje odloženi v predalih in sami sebi namen. Mislim pa, da prihajamo v tem mandatu vse bolj v zakone, ki skušajo te strategije umeščati in jih izvajati z zakoni in prenašati to strategijo v sistem, operativno prakso. Ker napisati nek špeh, ene filozofske razprave ali pa sanjati o neki strategiji v Evropi in tako naprej, če ni potem spodaj zakonov, ki bi to udejanjili. Tako tudi ta zakon vidim v tej luči, predvsem odpravlja eno diskriminatornost, tako kot bi se bali domačih lastnikov, da bi investirali. Ta zakon odpravlja to napako preteklih zakonov, ki so to urejali, ki so bili samo spodbuda za tuje investitorje. Jaz ne vem, domač denar, je tudi denar. Tako da tu je ena takšna pomembna zadeva. Uvaja tudi okolje, prijazno za investitorje, in to mislim, da je s tem zakonom to Ministrstvu za gospodarstvo zelo uspelo. Še nekaj bi pa tudi poudaril – ta okoljski vidik. Tu se s kolegi z Levice večkrat ujamemo, celo včasih tudi podpremo iste vsebine s področja okoljske problematike. In ravno ta zakon ponuja te rešitve, kako v državi Sloveniji spodbuditi investicije v neke naravne vire. Prej smo razpravljali o turizmu, to smo nekako uspeli prepoznati, ampak tudi tu se odpirajo možnosti po tem zakonu. Dotaknil se bom še emisij toplogrednih plinov in zniževanja emisij in pa porabe energije na enoto. Ta zakon omogoča ravno to, ker določa možnost, da se v okviru dodeljevanja teh sredstev uvede sistem točkovanja, ki stimulira te tako imenovane nizkoogljične investitorje in investicije, ki bazirajo na domačih virih. Konkretno mislim tukaj seveda predvsem na les in hlodovino, ki jo zdaj izvažamo. Ta zakon ponuja priložnost, da se v sistem točkovanja vnese kriterije, po katerih bodo imele investicije, ki imajo ugodnejši vpliv na okolje ali na krožno gospodarstvo in prispevek v nizkoogljični družbi ali pa nizkoogljičnemu gospodarstvu, večje možnosti za dodelitev teh sredstev. In tu vidim ravno to strateškost tega zakona, ki usmerja investicijske priložnosti v tiste naravne vire, ki jih pač v Sloveniji imamo. Mislim, da je prav tudi to, da je zakon točno razmejil, da določene panoge [[…]]v prejšnji zakonodaji je bilo tako, da je bila vezana ta pomoč na dodano vrednost na zaposlenega. Mi poznamo zadeve, da nekatere dejavnosti pač ustvarjajo nizko dodano vrednost zaradi svoje specifike ali pa nižjo. Ta zakon postavlja izhodišče, da se upošteva dodana vrednost v neki specifični panogi. To seveda pomeni priložnost tudi za lesno industrijo kot takšno, ker sama po sebi se težko primerja z neko elektronsko dejavnostjo ali kakorkoli, ampak ta zakon pa seveda to omogoča. Tako da ne glede na nekatere razprave, ki so bile dokaj kritične, če pogledamo droben tisk tega zakona pa njegove cilje, mislim, da je dober in da predvsem ponuja priložnosti investitorjem pa tudi državi, da neka sredstva v spodbujanju investicij usmeri v tiste dejavnosti, ki jih imamo v Sloveniji v izobilju. In prav tu mislim omeniti, da izločujemo pa energetsko potratne panoge, primer Kidričevo, in pa druge dejavnike, ki bazirajo na plastiki, ki bazirajo na virih, ki jih uvažamo, in ki so energetsko potratne in ne bazirajo na naših virih. Tako da tu vidim eno veliko novost tega zakona. Seveda pa tudi to, kar sem prej omenil, da izenačuje tudi domače investitorje in da dobesedno vabi investitorje in podpira tiste, ki bodo investirali v okoljsko prijazne tehnologije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Suzana Lep Šimenko. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Ja, seveda, kdo pa ne bi bil za to, da bi imeli nek enoten zakon za spodbujanje investicij, in kdo ne bi bil za to, da bi imeli posledično več delovnih mest. Tukaj vse lepo in prav, ampak če povzamem besede mojega predhodnika – strateškost zakona. On vidi tukaj pač veliko strateškost zakona. Jaz pa vidim problem ravno tam v tistem delu, ko se začnejo strateške investicije. In če najprej pogledamo, kdaj govorimo o strateških investicijah. Gre za investicije v vrednosti 40 milijonov, kadar gre za predelovalno ali storitveno dejavnost, oziroma 20 milijonov, kadar gre za razvojno raziskovalno dejavnost in kadar bi se naj v prihodnjih 10 letih ustvarjalo vsaj 400 delovnih mest v predelovalni ali storitveni dejavnosti in 200 v razvojno-raziskovalni dejavnosti. Težave se pa začno zato, ker 7. člen tega zakona uvaja tudi možnost razlastitve v korist zasebne investicije, s čimer pa se nikakor ne morem strinjati. Namreč, Zakon o urejanju prostora nenazadnje tudi določa, da je razlastitev dopustna le takrat, kadar gre v javno korist. Boste rekli, ja, seveda, saj to smo tudi predvideli v tem 7. členu zakona, in drži. Tukaj je lepo zapisano: »Šteje se, da je javna korist za nepremičnine izkazana, če je seveda to predvideno že v prostorskem aktu občine. Če pa ne, če pa ta akt ni pripravljen z ustrezno natančnostjo, pa potem občinski svet za konkretno nepremičnino sprejme sklep, s katerim ugotovi, da je gradnja objekta nujno potrebna in v javno korist.« Torej, kaj si lahko predstavljamo? Seveda vse občine, posebej tiste manj razvite občine iz območij, kjer dejansko primanjkuje delovnih mest, občine, iz katerih ljudje zaradi tega odhajajo nekje v večje centre, in glede na to, kako imamo že tako ali tako Slovenijo centralizirano, si bo seveda vsaka občina prizadevala, da čim več in čim hitreje dobi kakšnega investitorja. Ampak če občina ne bo imela ustreznega prostora, župan večinoma v občinskem svetu ima večino, bodo pa lahko nenazadnje potem tudi v korist nekega zasebnika razlaščali posameznike, kar pa se mi dejansko zdi resnično sporno. In jaz mislim, da bi ta člen bilo nujno potrebno iz tega zakona umakniti. V praksi bo več kot očitno to izgledalo tako, investitor si bo izbral lokacijo, potem bo pa župan skupaj z občinskimi svetniki na vsak način seveda poskušal to spremeniti, prostorske akte, da bodo ustrezali. Potem posledično bodo sledile tudi razlastitve posameznikov, kar je pa resnično resnično sporno. In jaz vseeno apeliram na vas poslance, to je tisti člen, ki bi ga dejansko morali dati ven, ker je popolnoma neprimeren. Upam na malo zdrave pameti. Hvala.
Besedo ima državni sekretar na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo mag. Aleš Cantarutti. Izvolite, imate besedo.
Hvala lepa, predsedujoči. Bom poskušal odgovoriti na nekaj dilem oziroma zastavljenih vprašanj. Najprej hvala vsem poslancem, poslankam za vašo razpravo. Najprej, zakon, še enkrat poudarjam, ni nadaljevanje Lex Magna. Nasprotno. Mi smo začeli s pripravo tega sistemskega zakona, kot sem uvodoma dejal, še preden se je Magna zgodila in nas je, to pa priznam, lovilo na levi nogi, kot se reče, ali pa nepripravljene, ker nismo imeli še vsega razdelanega. Pri pripravi tega zakona smo se zgledovali po številnih rešitvah v primerljivih državah, predvsem v naši soseščini ali pa znotraj Evropske unije. Smo pa tisto, kar smo se naučili pri tako imenovanem Lex Magna, seveda poskušali umestiti sedaj v to, da se nam ne bi zgodbe ponavljale, da ne bi še kdaj bili prisiljeni s kakšnimi takšnimi ad hoc zakoni reševati podobne situacije. In tukaj smo upoštevali to možnost razlastitvenega manevra, da tako tudi rečem. Ampak naj takoj razložim. Poglejte, zelo jasno je, kdaj, ob kakšnih pogojih lahko pride do razlastitve. Najprej, kar se tiče dileme, da bi to moralo biti zapisano v Zakonu o urejanju prostora. Mi smo na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo v postopku medresorskega usklajevanja MOP dali predlog, da se doda pripomba oziroma zagotavlja tudi zaradi sistemske obravnave inštituta razlastitve, se pravi v ZUreP doda nov razlstitveni namen, ki bi se nepremičnina lahko razlastila tudi iz razloga izvedbe strateške investicije. Odgovor iz MOP je bil zelo jasen. To so zvarnili z argumentacijo, da je ZUreP krovni zakon za področje razlastitve, vendar to ne preprečuje, da bi katerikoli drug zakon določal dodatne razlastitvene namene, in ZUreP izrecno napotuje na to, da razlastitvene razloge uredijo posebni zakoni. In zato smo potem seveda ta zakon za izvedbo strateške investicije oziroma namen umestili v ta predlog zakona. Mislim, da je tu popolnoma jasno, da nismo povozili nobenega zakona. Nasprotno, to je šlo v sodelovanju s kolegi z MOP, ki so zadolženi za okolje oziroma ZUreP. To je eno. Drugič, ko rečete, da mora bgiti investicija tako velika in toliko delovnih mest, zato da lahko pride do potencialne razlastitve. Tu pozabljate še na nekaj – da mora ta pobuda, investicija, zagotavljati ali pa imeti, biti ocenjena z vsaj 70 točkami, na podlagi meril, ki so v 5. členu zapisana zelo jasno, najvišje so ocenjene in med drugim govorijo o vplivu investicije na okolje, dodani vrednost na zaposlenega, stopnji tehnološke zahtevnosti investicije, tudi nenazadnje o družbeni odgovornosti in tako naprej. 14 oziroma 15 kriterijev, meril je zelo jasnih. In investicija, ki jih ne izpolnjuje, ne pride v nadaljnji postopek obravnave na ministrstvo in tudi ne naprej na Vlado. To je tudi odgovor tistim, ki ste govorili, mislim, da je bil dr. Trček, da gre za prosto presojo ministra. Ne gre za prosto presojo ministra, ker 5. člen zelo jasno določa, kakšne investicije so upravičene do pomoči, do podpore. Pa še to bi rekel glede 7. člena ali tega, da bi se to zlorabljalo. Tudi v tem predlogu zakona jasno pišemo o degradiranih oziroma tistih območjih, ki so [[…]]Kako je točno zapisano? Torej: »umeščenost na razvrednoteno območje z ustrezno namensko rabo«. Tu zasledujemo cilj, ki ga imamo na ministrstvu, da v teh tisoč 81 degradiranih območjih spravimo in da sem osredotočimo, fokusiramo investicije, ki bodo prišle v prihodnje. Zato še enkirat poudrajam, da je tukja možnost razlastitve zelo majhna, samo za zares izredne primere, kjer je ta javni interes močno izražen, kjer je investicija tako velika, tako da tu strahov, da bi prišlo do nekega razlastninjenja, absolutno ni nobenih. Tu resnično s tem le prenašamo to izkušnjo, ki smo jo imeli s primerom Magne, v ta zakon. Pokomentiral bi še to, komu je pravzaprav zakon namenjen. Grešite, ko pravite, da zelo malo podjetjem. Poglejte, zakon je namenjen vsem podjetjem, zdaj po novem tudi slovenskim, ne boste verjeli, slovenskim in tujim, ki izpolnjujejo naslednje pogoje: pod ena, vsaj milijon evrov v predelovalni dejavnosti, 500 milijonov v storitveni dejavnosti, govorim o vrednosti investicije, novih 25 delovnih mest, 10 v storitveni dejavnosti in tako naprej. Potem pa se to nadgrajuje do strateške investicije, ki, kot ste pravilno povedali, zahteva 40 milijonov investicije in 400 delovnih mest. Drugače je pa tudi že milijon tisti prag, preko katerega ta zakon velja in na osnovi katerega lahko podjetje zaprosi za pomoč. Tako da je zgrešeno to, da se zelo redko koga dotika ta zakon. Nasprotno, mi imamo v tem trenutku na ministrstvu približno deset slovenskih podjetij, ki čakajo ta zakon. Drugo je, koliko sredstev imamo v tem trenutku na razpolago. To pomeni, da imajo izdelane projekte, da ustrezajo vsem merilom in kriterijem, da zaprosijo za pomoč tudi po tem zakonu. Za tiste, ki pa ne pridejo morda v ta merila in te kriterije, pa bomo imeli na Ministrstvu za gospodarski razvoj in tehnologijo v letošnjem letu razpisanih v skupni vrednosti 265,7 milijona evrov razvojnih spodbud, od tega večino za SME, torej za srednja in mala, velika podjetja. Tu je pravzaprav ključni vir sredstev, za katera lahko podjetja kandidirajo in zaprosijo za finančno pomoč. Kar se tiče finančnih spodbud, še to bi rad pokomentiral, stališče Nove Slovenije, češ, da preveč dajemo neposrednih finančnih spodbud, torej denarja, da rečem po domače. Tu je vendar trend zelo jasen, zmanjšujejo se te neposredne finančne spodbude, ker je to tudi politika Evropske unije, ki ji mi sledimo. Zmanjšala se je že možnost, recimo, deleža sofinanciranja za zahod Slovenije, ki je bolj razvit, s 15 % lani na letošnjih – velja od 1. januarja – samo še 10 % od upravičenih stroškov. In tudi naša ambicija je, da zmanjšujemo pravzaprav te, bom rekel, neposredne spodbude v obliki financ, ampak iščemo druge načine. Tudi načine, da podjetjem omogočimo in jih peljemo za roko od postopka do postopka, to, kar je bilo rečeno, kar je zapisano, tudi v tem zakonu daje možnost. Drugače pa je to tako ali drugače urejeno skozi nov koncept točk Vse na enem mestu, ki smo ga uvedli letos in ga zdaj pravzaprav testno uvajamo in velja za vsa podjetja: za espeje, za mikro, za male, za vse. Tukaj je nov koncept, torej nov pristop k urejanju tega problema. Jaz sem na odboru resnično malce na daljše in široko opisal, da je ta zakon samo en delček celotne zgodbe ukrepov, da tako rečem, s katerimi res skušamo narediti to poslovno okolje prijazno, učinkovito tako za domače kot tudi za tuje investitorje. To so ti ključni pomisleki. Res je, premalo je kritičnega mišljenja. Se strinjam, tukaj pa ja, z dr. Trčkom, tudi v tem, kje je trenutno naša družba, gledano iz perspektive ljudskega reka Kdor ne dela, naj ne je.
Imamo še enega prijavljenega razpravljavca. Gospod Primož Hainz, izvolite, imate besedo.
Hvala lepa za besedo, gospod podpredsednik. Jaz seveda moram reči ob tem predlogu zakona, da mi je ena stvar nedvomno nekako blizu, namreč Vlada je končno spoznala, ta vlada, ki je prevladujoča, žal, včasih pred glasovanjem neoliberalna, in je spoznala, da tržna ekonomija sama od sebe ne deluje, ampak da mora država vendarle poseči v nekatera področja in jih urediti. To je seveda nedvomno dobro. Tisto, kar pa meni nekako ni blizu, to pa moram reči, je pa seveda vprašanje, kako en privatni interes narediš za skupnega, javnega in seveda povoziš množico privatnih interesov drobnih ljudi. To pa seveda je moja težava. Ne bom razglabljal, ker vsi poznamo problematiko, vemo, zakaj gre. Tu seveda pa sem malce občutljiv. Namreč, mi imamo zelo različne investicije, s katerimi smo imeli težave, kot so nekateri navajali, recimo, Magna. Ampak pri Magni vas moram spomniti, pri Magni je bil osnovni problem zemljišče, kako na kmetijsko zemljišče. Takrat smo sprejeli neko izjemo in smo rekli enkratno. Pri Magni je bil to osnovni problem, če se spomnite. Yaskawa ni imela nobenega problema v Kočevju, kolikor jaz vem. Skratka, zadeva je prišla, bila je razpravljana in se je uveljavila. Tisti, ki se bolj podrobno ne ukvarjamo z gospodarstvom, sploh nismo vedeli, kar naenkrat je bilo blizu realizacije. Pečečnik, ki ste ga tudi omenjali, to pa je seveda poseben problem. Tu pa je seveda kopica interesov ne samo kulturnih, tudi vrtičkarjev iz tistega bloka in tako dalje, stvra je tam veliko bolj problematična. Vprašanje, ki se mi pa pri tem zakonu postavlja, pa je vprašanje derogacije Državnega zbora, kot jo je omenil dr. Trček, ker Vlada pravzaprav sama o teh rečeh nekako odloča. In pa tisto, kar pa definitivno manjka na nek način, je pa seveda odnos do tega, kar sem danes že omenil, pa večkrat omenjam, namreč, vprašanje zadružništva, ki pa ga mi nikakor ne vpeljemo v ta naš gospodarski sistem, je pa to tisto, kar je tradicionalno nekako živelo na Slovenskem in nočemo pod nobenim pogojem tega obnoviti, pa je nekako imanentno naši družbi in vem, da bi zelo hitro začelo delovati. Tisto, kar je vprašanje subvencij. Torej, da mora država nekaj narediti, je dejstvo. Ampak na drugi strani pa seveda nihče ne omenj in nekateri so, seveda, proti subvencijam, recimo, SDS so danes zelo nastopali proti subvencijam in prostemu trgu in kako bo to delovalo, ampak pri Revozu nihče, tudi v času njihove vlade, nihče ni omenjal, da je tam ogromno subvencij. Pa jih imajo. Zakaj? Zato, ker imamo preprosto zaposlene ljudi in te subvencije nadaljujemo iz vlade v vlado. Nobene diskusije ni bilo. Tako da moram reči, da nekatere razprave so me spodbudile, da nekaj misli danes povem. V vsakem slučaju se pa najmanj strinjam s tistimi, ki ste razpravljali v tem smislu, da je pa treba te velike mehanizme razbiti, subvencije ukiniti in narediti male delavnice, po možnosti petih, sedmih ljudi in to bo pa potem delovalo na Slovenskem in da je to edina rešitev za slovensko gospodarstvo. Skratka moram reči, da osnovni princip, torej tisto, kar me najbolj moti in zato ima s tem zakonom velike težave, je to, da en privatni interes seveda prevlada množico majhnih interesov in po kratkem postopku seveda vsili svoje stališče. Hvala lepa.
Besedo ima državni sekretar mag. Aleš Cantarutti. Izvolite.
Hvala lepa. Bom samo na kratko to pokomentiral, ker imate prav, v osnovi so problem zemljišča. Drži. In s tem problemom smo se soočili pri Magni. In ravno zaradi tega, da se to ne zgodi več, smo tudi v ta zakon umestili toliko varovalk, da mislim, da dejansko tukaj ni dileme. Poglejte, javna korist – zdaj govorimo o razlastitvenem namenu – če je izkazana javna korist, ampak ta je izkazana najprej, če so nepremičnine predvidene v prostorskem aktu, torej, recimo občinskem prostorskem načrtu, tako natančno, da jih je mogoče prikazati v zemljiškem katastru. Torej pomeni, da ne moremo posegati na kmetijska zemljišča, ne moremo posegati na zemljišča druge namembe kot za neko gospodarsko dejavnost. Tukaj je velika varovalka. Ja, lahko rečete, bo pa občina potem spremenila OPN. Ne gre. Tudi v primeru Magna ni šlo tako hitro, to veste, in to seveda ne gre skozi. Mislim, da tukaj res ni strahu. Še enkrat poudarjam, drugo, kar smo jasno zapisali pri merilih, je tudi ta kriterij degradiranih zemljišč, ki ima prednost in je pomemben dejavnik v tem kontekstu. Mislim, da smo res kar nekaj varovalk zapisali zelo jasno, da ne posegamo v tista zemljišča, ki niso namenjena industrijski oziroma gospodarski dejavnosti. Glede odločitev v Državnem zboru oziroma Vlade bi rekel naslednje, od leta 2008, ko velja zdajšnji zakon o spodbujanju tujih neposrednih investicij, je ta pristojnost v rokah Vlade, in to je pravzaprav tudi praksa Evropske unije. Zato v tem predlogu zakona, ki je zdaj pred vami, tega nismo spreminjali. Torej za te investicije velja to, da ima končno besedo ali pa odloči Vlada na predlog Ministrstva za gospodarski razvoj in tehnologijo. Kot rečeno, tukaj sledimo praksi Evropske unije. Kar pa se tiče spodbud, dovolite, bolj za šalo kot za res, če sem začel s Ksenofontom v antični Grčiji še ta zanimivost, kaj je on zapisal in razmišljal o tem, kako spodbujati prihod tujih investitorjev oziroma tistih, ki so lahko kaj gospodarsko pridodali državici Atenam. Takole piše: »Bilo bi tudi dobro in lepo, če bi bili počaščeni s častnimi sedeži v gledališču …« Torej tisti, ki pridejo. »In bi jim kdaj pa kdaj izkazali gostoljubje. S takšno počastitvijo bi hiteli k nam ne samo zaradi koristi, ampak tudi zaradi ugleda in k prijateljem.« Jaz bi se strinjal s tem, da jim damo kakšno dobro mesto v našem gledališču, saj je dobro.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani državni sekretar, kolegice in kolegi! Kot sem uvodoma povedal, bi si res želel, da bi se tukaj razvila ena poglobljena razprava o gospodarskem razvoju Slovenije. To razpravo potrebujemo in takšna razprava bi morala dati odgovore na vprašanja, kakšna bo Slovenija leta 2030. Čas tako hitro teče, da lahko rečemo, 2030 bo že jutri. Jaz se tudi z mnogimi tezami, ki jih je povedal oziroma prebral gospod državni sekretar, ki ga mimogrede izjemno cenim, strinjam. Ja, tudi pred 2 tisoč leti so že pametni ljudje napisali stvari, ki držijo za vse človeštvo še danes, v začetku tretjega tisočletja. Ja. In se pod njo podpišem oziroma lahko samo pritrdim. Seveda se tudi strinjam, da samo ta zakon nikakor ne more biti edini ukrep oziroma edini zakon, ki bi spodbujal domače in tuje investicije. To je pravzaprav, če pogledam na vlado, zelo medresorsko vprašanje. Tudi vprašanje stanja duha v naši državi, vprašanje stabilne davčne politike. Kdo bo v Slovenijo investiral? Tukaj naslavljam to vprašanje na domače in tuje investitorje, za mene so praktično vsi enaki, enake pogoje morajo imeti vsi. Kdo bo investiral, če ne ve, kakšen bo jutri DDV v Sloveniji, če ne ve, kakšen bo jutri davek od dohodka pravnih oseb, če ne ve, kakšna bo dohodninska lestvica? In še več, kdo bo v Slovenijo investiral, če se lahko nekoč zgodi, da bo ta državni zbor sprejel nek zakon, pa boste takoj ugotovili, na katerega mislim, ki bi morda učinkoval retrogradno in investitorje udaril za deset let nazaj? Zato ponavljam, naš kompas je socialno-tržno gospodarstvo. Socialno pomeni, da je človek v ospredju. In ko hodimo po terenu poslanska skupina in vodstvo stranke, imamo nešteto primerov, kjer nam lastnikih družinskih ali drugih podjetij ali pa direktorji povedo zelo jasno: Moj ali pa naš največji kapital so ljudje. Seveda so tudi zlorabe, da me ne bo zdaj takoj kdo šimfal, da sem zagovornik izključno delodajalcev. Ni res. Tisti, ki pač ne ve, ne pozna, kaj pomeni socialno-tržni model gospodarstva, si pač mora majčkeno tudi kakšne učbenike prebrati ali pa še bolje videti, kako v praksi ta model živi, kako deluje nenazadnje v najmočnejšem evropskem gospodarstvu. In tukaj smo v tem mandatu že neštetokrat rekli, če delodajalec, če lastnik podjetja želi ob koncu leta delavce, ki so njegov največji kapital, nadgraditi z božičnico, z 14. plačo ali karkoli, potem tukaj država ne sme biti pohlepna. Nekaj smo na tem področju naredili, vsaka čast koaliciji, da nam je vsaj majčkeno prisluhnila kar se tiče dohodnine, vsaj majčkeno. Ampak ne sme biti država pohlepna pa reči, opa, tam pa delavci dobijo to, kar so pravzaprav čez leto ustvarili, en del participirajo, zdaj pa se še država na to usede in postavi relativno veliki lonec pod ta finančna sredstva. To ni prav. Poglejte, to ni prav. Mi smo nekoč že v mandatu 2004–2008 sprejeli zakon, ki bi naj urejal udeležbo delavcev na dobičku, na žalost se ta zadeva ni ali pa še ni dovolj dobro prijela, kar ne pomeni, da je zakon slab, ampak enostavno mi moramo enkrat razumeti, kaj pomeni ta socialno-tržni model gospodarstva. Mi smo tudi predlagali, se spomnite, socialno kapico, pa smo rekli razvojna kapica. Sem vesel, da danes tudi nekateri iz levega političnega spektra o tem govorijo, da bodo to naredili. Me veseli, ni važno, ker Nova Slovenija sama tega ne more narediti, to more narediti neka večina v tem državnem zboru, gotovo ne v tem mandatu, ki se zaključuje, ampak, upam, v začetku naslednjega mandata, ker tudi to je spodbujanje investicij. Kdo bo prišel k nam investirati, ko ve, da mora dobrega razvojnega inženirja toliko in toliko plačati, ampak, da je bruto ali pa bruto bruto takšen, da enostavno potem to načne konkurenčnost tega podjetja. Saj topla voda je odkrita, zgledi so, dobre rešitve tečejo, so uveljavljene v nekaterih razvitih državah. Zakaj jih ne bi mi povzeli? Ne da se vse kopirati po principu copy-paste, ker smo pač neko drugačno okolje, kot je recimo v Nemčiji ali pa v Avstriji, kot je okolje v nekih starih evropskih demokracijah, ampak na nek način pa se vsaj ideja da prenesti in se da prilagoditi na slovenske razmere. Mi pač trdimo in nekako dajemo našo zavezo, na tem področju smo tudi delali in to je tudi naša zaveza za prihodnost, trdimo in se zavezujemo, da ne bo pretiranih davčnih obremenitev. Pretirane davčne obremenitve niso dobre, zato ker včasih pravimo Kapital je plaha ptica. Veste, tudi podjetnik danes brez večjih težav gre in odpre podjetje v sosednji državi ali pa v katerikoli drugi državi. To sploh ni problem. Še več, če ne bomo imeli dobrega poslovnega okolja doma, če ne bomo takoj zaustavili tega eksodusa, predvsem mladih, izobraženih ljudi, se tej državi slabo piše. Že sami ugotavljamo, tudi Evropska komisija ugotavlja, da smo v Evropi družba, ki se najhitreje stara, kar med drugim pomeni tudi izjemno velik fiskalni izziv oziroma fiskalno tveganje. Danes imate agencije, ki delujejo zelo močno v Sloveniji in spodbujajo in vabijo ljudi, da pridejo delati v Avstrijo. Sam dobim – ne vem, kje so me našli – na mail praktično vsak mesec po dva, tri takšna povabila. Agencije vabijo, snubijo. Očitno smo Slovenci pridni tudi v očeh naših severnih sosedov in drugih. Očitno je to. Verjamem, da imajo naši diplomanti dobra in visoka znanja, in takšen kader je iskan. Zakaj jih ne bi zaposlili doma? Res je, da imamo še vedno težave z javnimi financami, še vedno je strošek obresti za državne kredite previsok. Izražam priznanje vsem tistim, ki so uspeli na kakršenkoli način ta strošek zmanjšati, ampak kljub vsemu, blizu ene milijarde 800 milijonov, približno, za obresti vsako leto je fantastičen strošek in fantastična razvojna cokla te države. Tega se preprosto ne da rešiti čez noč. To nas bo teplo, na žalost, še kar nekaj časa. Zato ker smo ali so nekateri naredili napake ali pa, bolj točno rečeno, barabije, mislim seveda na bančne luknje. Slovenska birokracija je prehuda. Kdo bo investiral, kdo bo investiral v Sloveniji, če, kot nam pravijo podjetniki, potrebuješ pet let časa, da dobiš gradbeno dovoljenje za širitev neke hale, ne daj bože, za neko morda kmetijsko zemljišče? Pa sem prvi med tistimi – in Nova Slovenija veste, kako je ravnala glede Magne – mi smo prvi med tistimi, ki govorimo, da je potrebno kmetijska zemljišča zaščititi, ker je to osnovni resurs za proizvodnjo hrane. Nenazadnje delnic, dividend, denarja ne moremo jesti, pa tudi naši zanamci ne. Ampak ne vem zakaj, najbrž, to je moja diagnoza, najbrž se je ta državni aparat tako razbohotil, da je potrebno, da mora nek dokument ali neko vprašanje, reševanje nekega postopka teči skozi preveliko število vrat, pa se potem podaja od ene pisarne do druge, do tretje, in tako naprej. Seveda je potem potrebnih pet let, da dobimo, kot sem povedal, gradbeno dovoljenje. Ja, nekaj se je naredilo na tem področju, da ne bom kritičen. Nočem biti kritičen kar tako, vse počez. Nekaj se je naredilo, ampak človek bi pričakoval več. Ko bi te birokratske ovire zmanjšali, že to bi bil velik signal investitorjem, domačim in predvsem tujim, da se splača priti v Slovenijo. Ker tisti, ki želi investirati, tisti želi investirati danes in jutri, želi, da se ta investicija vrača. Saj to je vsa logika in je zelo preprosta. Velikokrat imam občutek, da so delodajalci enostavno kot da neko družbeno zlo. Ko želimo neke majčkene rešitve za njih, ko želimo [[…]]Ampak na tem področju pa res nismo nič naredili, na področju delovnopravne zakonodaje. Škoda, da ni tu zdaj ministrice, bi še dlje časa govoril. Delodajalci si preprosto ne upajo zaposliti novih ljudi, ker je to preveliko tveganje. Ta tveganja smo z našimi zakonskimi rešitvami želeli in jih še želimo, ni še konec, Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju imamo v parlamentarni proceduri. Tu bi šli vsaj majčkeno naproti delodajalcem, da se dejansko ne bi zgodilo to, da pride do neke nesreče na gradbišču, da bo bolj plastično, ob tem, da je delodajalec naredil vse in čisto vse, kar mora narediti, da je tega delavca zavaroval, da ga je oblekel v zaščitne obleke, da mu je na glavo dal čelado, na roke rokavice in tako naprej, da ga je izobrazil s področja varstva pri delu, ampak zgodi se nesreča. Ampak zgodi se lahko potem tudi to, da ta delodajalec, ta samostojni podjetnik izgubi celotno premoženje, ki ga je ustvarjal 30, 40 let. Ali je to prav? Ni prav. In je logično, da tukaj nekaj mora narediti zakonodajalec, da bi potem morebiti lahko zavarovalnice s svojimi zavarovalniškimi produkti prišle naproti in zavarovale tovrstne nesreče. Tega danes ni, ker je preveliko tveganje. Aja, za zavarovalnice je preveliko tveganje, za delodajalca pa ni? Tukaj bi mi morali imeti več tega občutka. In še enkrat, ker vem, da bomo o tem še veliko govorili, sploh ne gre za zniževanje nekih varnostnih standardov na delovnem mestu. Ne, smo proti zniževanju standardov. Naj ostanejo, naj se še višajo. Ampak če je neka nesreča pa delodajalec absolutno ni kriv, ponavljam, je vse naredil, ne moremo potem vsega obesiti nanj. Če mu izstavimo položnico za 100, 150 tisoč, ne vem, če ima kdo v žepu, da lahko to kar tako plača. Mi smo pričakovali, da bo ta Zakon o spodbujanju investicij mogoče manj baziral na subvencijah. Saj ni edini ukrep, ja, so tudi drugi, so garancije, so krediti, so subvencionirane obrestne mere in tako dalje. Ampak tukaj pri subvencijah, roko na srce, tisti, ki to morda dalj časa opazujemo, boste hitro našli primer, da se pač po nekih simpatijah potem te subvencije delijo, kljub temu da so stroga pravila, strogi kriteriji in tako dalje. Ampak glejte, na koncu je človek, ki reče: »Dobiš.« Ali pa: »Ne dobiš.« Ali pa: »Si izpadel.« Ste že slišali, kdaj za primer, da je nekdo izpadel, kot pravijo na simbolni ravni, zaradi napačno postavljene vejice ali pike? Ja, to se dogaja. Ja, kriteriji pač morajo biti, do centa natančno, ko so neke vrednosti in tako dalje, ampak ta občutek je slab. On je dobil, ta pa ni dobil. Ta morda nima toliko sposobnih sodelavcev, ki bi lahko vlogo za to investicijo oziroma za subvencijo kvalitetno napisali, pa bo pač izpadel, drugače pa zna delati fantastične proizvode za kakšno avtomobilsko multinacionalko, ima zadovoljne delavce in tako naprej, ampak ta pa pač izpade. Moram reči, da je tukaj slaba volja. Bolje bi bilo, če imamo, ne vem, 500 milijonov za neke subvencije, da znižamo za vse davčne obremenitve za 500 milijonov. Kje je tu problem? Za vse. Kje je tu problem? In smo tudi pri dohodnini predlagali davčno olajšavo v višini praga tveganja na letni ravni za enočlansko gospodinjstvo, ker se nam zdi, da ni moralno, da država obdavči tisti dohodek, ki je potreben, da državljan preživi leto. Da preživi. Ampak so rekli računovodje na Ministrstvu za finance, hah, to pa ne gre, to bo izpad 490 milijonov. Ne smemo gledati računovodsko, moramo gledati razvojno. Zakaj bi jemali teh 490 milijonov? Zakaj ne bi pustili pri ljudeh? To je tudi naša politična agenda, naša politična vizija, da je vsak svoboden tudi pri tistem denarju, ki ga zasluži, in naj ga zasluži čim več. Hvala lepa.
Želi še kdo razpravljati? Ja, prosim za prijavo. Besedo ima gospa Andreja Potočnik.
Predsedujoči, hvala za besedo. Ne bom preveč dolga, ker smo že kar nekaj časa govorimo o tej tematiki, čeprav imam občutek, da danes govorimo o vsem drugem, samo o tem zakonu, ki ga imamo na mizi ne. Kolega Jože, pred mano, ki ga ravno tako jaz tudi zelo cenim in zelo dobro sodelujeva na Odboru za gospodarstvo, je omenil, da imajo naši kadri dobra in visoka znanja in zakaj jih ne bi zaposlili doma, ne pa da odhajajo v tujino. Zato, s tem predlogom zakona jih želimo zaposliti doma, ker strateška investicija, ki je opredeljena v tem zakonu govori, da mora investitor zaposliti novih 400 delavcev oziroma 200 delavcev, če govorimo o razvojno-raziskovalni dejavnosti. Jaz osebno bom podprla ta zakon, ker si želim, da takšni kadri ostanejo doma. Sigurno ta zakon ni dovolj, da bodo zdaj kadri ostajali doma, je pa delček k temu. Veliko je bilo govora o Magni, enkrat je bil celo komentar, da to, kar je bilo namenjeni Magni, bolje da bi dali delavcem kot socialno podporo. A res?! Si želimo dajati delavcem socialno podporo ali jim želimo dajati delovna mesta, da si bodo lahko sami zaslužili za kruh in mleko. Potem je bil komentar, da je občutek slab, ker nekdo dobi na razpisu, nekdo pa ne dobi na razpisu. Žal ali normalno je, da pač nekje se postavi meja in kriteriji, da pač nekdo dobi subvencijo, nekdo pa je ne dobi. Ne moremo delati kar malo po čez ali pa mogoče celo bolje – zdaj je Jožef sicer zapustil dvorano – kaj, da bi malo po občutku, uradnik na ministrstvu, tale mi je všeč, temu bomo dali subvencijo, tale pa mi ni toliko pri srcu, ta pa ne bo dobil subvencije. Pač nekje je treba potegniti mejo. Nekaj je bilo govora, da v bistvu našemu slovenskemu gospodarstvu ne gre dobro. Zdaj, danes imam v roki članek iz Financ oziroma od včeraj, 13. 2., kjer se govori, da imamo presežek tekočega računa, se pravi razlika med izvozom in uvozom je 2,81 milijarde evrov, kar je največ do zdaj. In tukaj se komentira, gospod Bojan Ivanc iz GZS komentira, da je to največji presežek ob Nizozemskem in Nemčiji. Jaz mislim, da je to zelo spodbudno. Kaj pa komentira še naprej? Pravi, da je presežek navadno znamenje velike konkurenčnosti gospodarstva, kaže tudi to, da smo s ceno in kakovostjo izdelkov in storitev konkurenčni v primerjavi z našimi glavnimi tekmeci v EU. V prihodnjih četrtletjih v Sloveniji pričakujemo dvig investicij in zasebne porabe, kar bo lahko vodilo tudi v rast uvoza blaga, to pa lahko vodi v zmanjšanje presežka. Po naši oceni bo ta letos med štirimi in petimi odstotki BDP, to še vedno pomeni, da kot celotno gospodarstvo zmanjšujemo zunanji dolg oziroma neto odplačujemo obveznosti do tujine. Z vidika stabilnosti finančnega sistema in bonitete države je tak presežek v plačilni bilanci zaželen, prizadevati si moramo, da ga ohranjamo tudi v prihodnje. Jaz mislim, da podatki, ki jih nekateri navajajo, niso tako slabi in jih seveda absolutno zavračam. Verjamem in vem, da je vlada dr. Mira Cerarja delala in bo do konca mandata še delala, še vedno delal dobro in da da imamo vzpodbudne podatke na strani gospodarstva. Sigurno bomo z domači in z tujimi investicijami, ki še sledijo, te podatke skušali obdržati na takšni ravni. Kolegu Francu Brezniku, ki je imel precej dolg govor, pa sporočam, da ta zakon govori o domačih in tujih, ne samo o tujih investitorjih, tako da bi prosila, da si bolj konkretno prebere zakon. Hvala.
Želi še kdo razpravljati? Ne. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri v okviru glasovanj. S tem prekinjam 10. točko dnevnega reda. Prehajamo na 13. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O DODATNIH UKREPIH ZA ODPRAVO POSLEDIC ŠKODE ZARADI PRENAMNOŽITVE POPULACIJE PODLUBNIKOV V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano mag. Marjanu Podgoršku.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Naravne ujme so bile v gozdovih vedno prisotne in so sestavni del naravnega cikla, ki ga je treba upoštevati tudi pri gospodarjenju. Slovenska gozdarska stroka je na področju usmerjanja razvoja gozdov razvila uspešne pristope, ki temeljijo na trajnostnih in sonaravnih načelih prav z namenom, da se kar najbolj zmanjša tveganje pri gospodarjenju z gozdovi, ki ga prinašajo naravne ujme. Uspešnost takšnega pristopa nam priznavajo tudi gozdarski strokovnjaki na območju Evrope pa tudi širše. Kljub tem so naravne ujme v slovenskih gozdovih v zadnjih letih povzročile veliko škode, posledice žleda v letu 2014 so bile 20-krat večje od posledic žleda v letu 1980, ki je dolgo veljal za največjo ujmo na Slovenskem. Tudi lanski vetrolom je bil dvakrat večji od vetrolomov v zadnjih desetletjih, podobno velja za posledice prenamnožitve podlubnikov, ker sanacija gozdov v zadnjih treh letih že presega 6 milijonov kubičnih metrov lesa. Takšnega obsega prizadetih gozdov na območju Slovenije v zadnjih 100 letih ni bilo zabeleženega in zagotovo se danes srečujemo z povsem drugačnimi razmerami v okolju, ki pa so se zgodile v izjemno kratkem času. Takšne spremembe pa zahtevajo tudi drugačne ukrepe pri gospodarjenju z gozdovi in predvsem hiter odziv z namenom zmanjševanja škod in ponovne obnove prizadetih gozdov. Že dosedanja zakonodaja, ureditev iz področja gospodarjenja z gozdovi omogoča učinkovit odziv na pojav škode po naravnih ujmah, vendar so ukrepi v njej usmerjeni predvsem v zagotavljanje učinkovite obnove prizadetih gozdov, s tem lastnikom gozdov omogočamo, da imajo čim manjše stroške pri sami obnovi gozdov in da se obnova zagotovi v čim krajšem času. Ko pa govorimo o izjemnih razsežnostih posledic naravnih ujem v gozdovih, ki smo jim priča zadnja leta, pa se moramo zavedati, da to izjemno škodo občutijo tudi lastniki gozdov. Njihova gozdna posest je prizadeta na bistveno večji površini, na bistveno večjem obsegu, kot je bilo pri dosedanjih ujmah, pri tem še posebej izstopa škoda zaradi prenamnožitve podlubnikov, ki so v gozdovih praviloma posledica ekstremnih vremenskih razmer ali škod, ki so jih povzročile predhodne ujme. Prav zaradi tega s predlogom zakona, ki ga danes obravnavamo, določamo dodatne ukrepe za odpravo posledic neposredne škode zaradi prenamnožitve populacije podlubnikov pa tudi škode na ujmah, ki lahko povzročijo preanmnožitev podlubnikov. Namen zakona je, da bi lastnikom omogočili še hitrejšo sanacijo njihovih gozdov, ki je pogoj za ponovno krepitev biotskega ravnovesja v gozdovih, in da bi jim vsaj v manjši meri zmanjšali stroške, ki jih imajo s sanacijo. Ob tem je treba poudariti, da se ukrepi same obnove gozdov, zlasti zagotavljanje sadik gozdnega drevja ter sofinanciranja stroškov del pri obnovi, že uspešno izvajajo. S predlaganim Zakonom o dodatnih ukrepih za odpravo posledic škode zaradi prenamnožitve populacije podlubnikov določamo: izjeme pri odreditvi sanitarne sečnje; skrajšanje rokov za izdajo soglasij, dovoljenj in drugih aktov državnih organov in nosilcev javnih pooblastil; izjeme pri pridobivanju soglasij za gradnjo gozdnih prometnic; povračilo stroškov pri zapori državnih in občinskih cest zaradi izvedbe varstvenih del zaradi prenamnožitve populacije podlubnikov; posebno ureditev glede zmanjšanja ali odpisa prispevkov za pokojninsko in invalidsko zavarovanje za kmete iz zakona o pogojih, po katerih se kmetom zmanjšani ali odpisani prispevki štejejo za plačane. Verjamemo, da bodo ti dodatni ukrepi prispevali k še bolj učinkoviti sanaciji in s tem hitrejši obnovi gozdov, ki so v korist nam vsem. Zato tudi predlagamo, da se opravi tudi tretjo obravnavo tega zakona na tej seji, kar je možno po 138. členu Poslovnika Državnega zbora. Hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo podpredsedniku, gospodu Simonu Zajcu.
Hvala, gospod predsednik. Lepo pozdravljeni vsi v dvorani! Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano je obravnavani predlog zakona obravnaval na 28. seji 1. februarja 2018. Odbor se je seznanil z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, ki je podala nekatere konkretne pripombe k členom predloga zakona; pretežni del teh je bilo upoštevanih v amandmajih koalicijskih poslanskih skupin, ki jih je odbor tudi sprejel. Odbor se je seznanil z mnenjem Komisije Državnega sveta za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, ki predlog zakona podpira. K predloženemu predlogu zakona so amandmaje vložile Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, Poslanska skupina SDS in koalicijske poslanske skupine. V razpravi je sodeloval direktor Kmetijsko-gozdarske zbornice Slovenije, ki je predstavil nekatere vsebine, za katere zbornica ocenjuje, da bi jih bilo treba v predlogu zakona še dopolniti. Tako zbornica predlaga, da bi Zavod za gozdove ocenil poleg škode zaradi prenamnožitve podlubnikov tudi škodo, ki je nastala lastnikom gozdov zaradi naravne nesreče iz decembra 2017. Nadalje, oprostitev plačila dohodnine iz 3. točke 26. člena Zakona o dohodnini (ZDoh-2), zmanjšanje ali odpis prispevkov za pokojninsko in invalidsko zavarovanje za kmete po zakonu o pogojih, pod katerimi se kmetom zmanjšani ali odpisani prispevki štejejo za plačane. Dodatno povračilo trošarine za nakup pogonskih goriv za gozdarsko mehanizacijo. Zbornica tudi predlaga, da se minimalni pogoj za upravičence, ki lahko uveljavljajo posamezni ukrep iz tega zakona, ki sicer kot prag določa potrebno obnovo gozda na več kot 20 % gozdne posesti posameznega lastnika gozda, zniža na 10 % gozdne posesti posameznega lastnika gozda. Zbornica tudi meni, da morajo državni organi in nosilci javnih pooblastil izdati soglasja, dovoljenja in druge akte, ki so potrebni za izvedbo ukrepov za odpravo posledic škode, v sedmih dneh od prejetja zahtevka. Predlagano je tudi, da bi lahko zavarovanec na pristojni davčni organ vložil zahtevo za odpis ali zmanjšanje prispevkov v dveh letih od izdane odločbe o sanitarni sečnji zaradi škode in da se sredstva za dodatne ukrepe za odpravo posledic škode poleg sredstev iz proračuna Republike Slovenije zagotovijo tudi iz solidarnostnega sklada Evropske unije. S temi predlogi Zbornice sta se v razpravi strinjala tudi predstavnika Zveze lastnikov gozdov Slovenije in Sindikata kmetov Slovenije. V razpravi je sodeloval tudi direktor Zavoda za gozdove Slovenije, ki predlog zakona podpira, s tem da zavod pričakuje, da bo predlog zakona naslovljen tudi na druge ujme, ki se in se še bodo v prihodnosti pojavljale kot posledica klimatskih sprememb v gozdovih. V razpravi so člani odbora predlog zakona sicer podprli, saj naj bi pripomogel k hitrejši odpravi posledic škode v gozdovih zaradi podlubnikov. Večina članov odbora pa se je strinjalo z opozorili, da bi bilo treba problematiko naravnih nesreč v kmetijstvu in gozdarstvu urediti sistemsko, še posebej, ker je v prihodnje zaradi posledic podnebnih sprememb pričakovati še več podobnih nesreč. Izpostavljeno je bilo tudi, da je odbor v zadnjih letih večkrat obravnaval problematiko odprave posledic naravnih nesreč, ki se vrstijo od leta 2015 dalje. Sprejeti so bili številni sklepi, katerih namen je bila čimprejšnja sanacija škod v gozdovih. Sprejeta je bila tudi novela Zakona o gozdovih, ki naj bi zagotovila čim hitrejšo izvedbo sanitarne sečnje. V letu 2014 je bil sprejet Zakon za odpravo posledic žleda med 30. 1. in 10. 2. 2014, ki pa bi ga po mnenju nekaterih lahko uporabili tudi za interventne ukrepe, ki se sedaj predlagajo v predlagani noveli zakona oziroma bi lahko novelirali krovni zakon za odpravo posledic naravnih nesreč, namesto da ponovno sprejemamo poseben zakon za odpravo škode zaradi podlubnikov. Nekateri člani odbora so se strinjali z mnenjem Kmetijsko gozdarske zbornice, da bi bilo smiselno s tem predlogom zakona urediti tudi vprašanje škode, ki je nastala v decembru 2017. Po zaključeni razpravi je odbor sprejel amandmaje koalicijskih poslanskih skupin, ni pa sprejel amandmajev poslanskih skupin Nove Slovenije in SDS. Do nekaterih amandmajev se ni opredelil, ker so postali brezpredmetni. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval še o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji. Dopolnjeni predlog zakona je sestavni del poročila odbora. Hvala.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima poslanska skupina Levica, zanjo Violeta Tomić.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Februarja 2018 sprejemamo Zakon o dodatnih ukrep za odpravo posledic škode zaradi prenamnožitve populacije podlubnikov. V obrazložitvi zakona lahko preberemo: »Temeljni cilj, ki se ga želi doseči z zakonom, je zagotoviti pravočasno in učinkovito izvedbo sanitarnih sečenj in preventivih varstvenih del v gozdovih.« Sedaj pa si poglejmo kronologijo naravne nesreče, ki se ji reče prenamnožitev podlubnikov. Žledolom, zahvaljujoč kateremu je prišlo do napada podlubnikov, smo imeli leta 2014. Do namnožitve podlubnikov je prišlo že leta 2015. Prvo nujno sejo državnozborskega odbora za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano na temo podlubnikov smo imeli septembra 2015. Do takrat je zaradi napada podlubnikov Zavod za gozdove že evidentiral skoraj 850 tisoč kubičnih metrov s podlubniki napadenih iglavcev in potem smo imeli vsaj še štiri seje Odbora za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, na katerih se je zopet glasno opozarjalo na problem podlubnikov in apeliralo na ministrstvo, naj vendar kaj stori. No, zdaj gremo že proti koncu februarja 2018, Vlada pa predlaga Zakon za zagotovitev pravočasne in učinkovite izvedbe sanitarnih sečen. To bi bilo res smešno, če ne bi bilo resnično, tako pa je predvsem tragično in absurdno. Sicer je treba priznati, da zakon, ki ga danes obravnavamo, ni prvi zakon, ki ga sprejemamo zaradi podlubnikov in da sprejetje tega zakona niti ne bi bilo potrebno, če ne bi šlo za politični prestiž in zasluge, ki jih želi Vlada s sprejemom tega zakona. To v tem državnem zboru, še posebej za področje kmetijstva, ni več nič nenavadnega in zdi se, da bomo za vsako naravno nesrečo sprejemali poseben zakon. Zaradi namnožitve podlubnikov smo že sprejeli eno novelo Zakona o gozdovih, že leta 2014 je bil sprejet Zakon o ukrepih za odpravo posledic žleda med 30. januarjem in 10. februarjem 2014, ki bi ga lahko kot to tudi opozarja Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora, uporabili tudi za interventne ukrepe, ki se sedaj tukaj predlagajo. Lahko bi, kot predlaga Zakonodajno-pravna služba, novelirali tudi krovni zakon o odpravi posledic naravnih nesreč, ampak ne, mi spet sprejemamo čisto poseben nov zakon za sanacijo posledic naravne nesreče, torej prenamnožitve podlubnikov. In to kar štiri leta po žledolomu, ki je razlog, da je do takšne namnožitve sploh prišlo, in tri leta po tem, ko je prišlo do prve prenamnožitve, za katero se je že takrat vedelo, da bo podrla vse prejšnje rekorde. Vse skupaj je seveda absurdno. Ampak samo dokler se ne spomnimo, da smo v predvolilnem času in da bomo zdaj očitno tekmovali v tem, kdo bo vložil boljši interventni zakon, s katerim bo reševal državo. In, a ni fino, da so volitve ravno konec pomladi, da bodo verjetno lahko heroji spet reševali slovenske kmete zaradi posledic mogoče celo spomladanske pozebe, verjetno celo prej, kot bo znano, kdo bo upravičen do državne pomoči zaradi posledic lanske pozebe. Ampak naj se vrnem na podlubnike. Dolgo časa je zgledalo, da je strategija te vlade pri soočanju s podlubniki ta, da se podlubnike izstrada. Skratka, pustimo jim požreti vse smreke, potem pa naj kar umrejo od lakote. No, zdaj, ko zgleda, da smo s to strategijo skoraj že na cilju, pa Vlada predlaga zakon o dodatnih ukrepih za odpravo posledic škode zaradi prenamnožitve populacije podlubnikov. Tragično in absurdno. Zakon prihaja z vsaj triletno zamudo, pa vendar bomo morda, poudarjam, morda s sprejetjem tega zakona ohranili vsaj še kakšno smreko v tej državi. Zakon naj bi pospešil preventivna dela v gozdovi. Bistveno je, da prinaša tudi davčne olajšave za kmete, ki jih je namnožitev podlubnikov najbolj prizadela. Predvsem zato bomo v Levici predlog zakona podprli, ne glede na zamudo, s katero prihaja, in ne glede na odstop od sistemskih rešitev. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Simon Zajc.
Spoštovani! Državni zbor in pristojni Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano sta v tem mandatu večkrat obravnavala problematiko odprave posledic naravnih nesreč, ki se vrstijo od leta 2014 dalje in so prizadejale gozdovom veliko škodo, najprej zaradi žledoloma, posledica slednjega je bila prenamnožitev podlubnikov. Konec lanskega leta pa je po gozdovih pustošil še orkanski veter in je povzročil vetrolom. Poškodbe v gozdovih zaradi vetroloma so največje na Kočevskem, Notranjskem in Koroškem. Močno poškodovana območja gozdov so tudi na Jezerskem in Solčavskem in v Zgornji Savinjski dolini ter v Dravski dolini. Do poškodb je prišlo tudi v nekaterih drugih predelih Slovenije. Po zadnjih ocenah iz 18. 1. 2018 je skupaj poškodovanih za skoraj 2,2 milijona kubičnih metrov drevja. Po nekaterih strokovnih ocenah lastniki skorajda 30 let zaradi povzročene škode ne bodo mogli pričakovati ustreznih donosov iz dohodka od gozdov, zato je lansko leto Kmetijsko gozdarska zbornica Slovenije v sodelovanju z Zvezo društev lastnikov zasebnih gozdov podala pobudo za pripravo predloga zakona o ukrepih za odpravo posledic škode zaradi prenamnožitve populacije podlubnikov in pripravila tudi besedilo interventnega zakona, ki ga je potem preoblikovalo in dokončno uredilo pristojno resorno ministrstvo. Cilj zakona je zagotoviti čimprejšnjo obnovo poškodovanih in napadenih gozdov. Z novim zakonom se bo definiral pojem naravne nesreče v gozdu, za katero bo potrebnih 400 tisoč kubičnih metrov poškodovanega lesa. Želi se zagotoviti in spodbujati pravočasno in učinkovito izvedbo sanitarnih sečenj in preventivnih varstvenih del zatiranja in preprečevanja širjenja podlubnikov v gozdovih in poenostaviti nekatere postopke. Uvaja se izjeme pri pridobivanju soglasij za gradnjo gozdnih prometnic, skrajšanje rokov za pridobitev mnenj in soglasij za gradnjo gozdnih prometnic, zagotovi se tudi povračilo stroškov pri zapori državnih ali občinskih cest. S tem zakonom se predlaga tudi odstopanja od postopka za zmanjšanje ali odpis prispevkov za pokojninsko in invalidsko zavarovanje za kmete po zakonu ob pogojih, pod katerimi se kmetom zmanjšani ali odpisani prispevki štejejo za plačane s ciljem, da se kmetom, ki so utrpeli škodo po podlubnikih, omogoči zmanjšanje ali odpis prispevkov za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. V Poslanski skupini SMC se zavedamo, da predlagani zakon predstavlja odstopanje od sistemske ureditve, saj sistemski zakon, ki ureja naravne nesreče, ne prepoznava prenamnožitve populacije podlubnikov kot naravne nesreče, zato v tem trenutku ni niti pravne podlage za dodeljevanje nujno potrebne pomoči iz državnega proračuna prizadetim lastnikom gozdov, ki so utrpeli veliko škodo zaradi razvrednotenja vrednosti gozdov in izpada dohodkov, niti ni mogoče koristiti evropskih sredstev iz Programa razvoja podeželja za 2014–2020. Poleg tega bo zakon s sprejetimi amandmaji naslovil tudi druge ujme, ki so se lani decembra, torej vetrolom, in se še bodo v prihodnosti pojavljale kot posledica klimatskih sprememb v gozdovih. Zakon bo torej veljal tudi za zadnjo omenjeno ujmo in za naprej za naravne ujme, kot so snegolom, vetrolom, žledolom, poplava, snežni ali zemeljski plaz ter drugi naravni pojav, ki povzroči poškodovanost oziroma fiziološko oslabljenost dreves v gozdu. Zavedamo se, da se bo s tem vzpostavil dodatni sistem določanja in urejanja odprave posledic naravnih nesreč v gozdovih. Kljub temu smo se odločili, da bomo zaradi dimenzij škode, navedenih utemeljenih razlogov in najbrž tudi, o tem smo lahko samokritični, prepoznega odziva Vlade oziroma pristojnega resornega ministrstva, podprli ukrepe za zmanjševanje škode oziroma za pomoč poškodovancem in zakon podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranka, zanjo gospod Ljubo Žnidar.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi! Odbor za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano je 1. februarja letošnjega leta obravnaval Predlog zakona o dodatnih ukrepih za odpravo posledic škode zaradi prenamnožitve populacije podlubnikov, ki ga je Državnemu zboru predložila Vlada. Žledolom pa se je zgodil v zadnjih dneh januarja in v prvih dneh februarja leta 2014. To je pokazatelj o neki ažurnosti delovanja Vlade in nenazadnje tudi samega ministrstva. Vmes se je zgodilo ogromno sej Odbora za kmetijstvo, kjer se je obravnavala navedena problematika s hitrejšo sanacijo po tem žledolomu iz leta 2014. Tudi zdaj je zakon spisala Kmetijsko gozdarska zbornica Slovenije, že skoraj eno leto nazaj in je zakon namesto hitre procedure nekje obstal v predalih na ministrstvu. Danes pa se predlagatelj želi prikazati kot veliki rešitelj problematike podlubnikov tik pred volitvami. Skratka tri leta prepozno in, kot opozarja Zakonodajno-pravna služba, z nesistemskim pristopom. Res smo ves čas zadnjega mandata vlade poslušali, da je treba vse zakone reševati sistemsko. Ta vlada zavrača zakon opozicije z argumenti, da so nesistemski in da bo sama pripravila sistemske rešitve, po tem pa dobimo na mizo omenjeni predlog, ki je seveda nesistemski. Sicer se v Slovenski demokratski stranki strinjamo, da so potrebni dodatni ukrepi pri sanaciji slovenskih gozdov, ki so posledica žledoloma in podlubnikov. Na to opozarjamo že tri leta. Strinjamo se, da se želi zagotoviti in spodbujati pravočasno in učinkovito izvedbo sanitarnih sečenj in preventivnih varstvenih del zatiranja in preprečevanja širjenja podlubnikov v gozdovih, poenostaviti nekatere postopke ter zagotoviti ohranitev in krepitev biotskega ravnovesja v gozdovih. Na osnovi navedenega se postavlja vprašanje, ali se pristopa k navedeni problematiki pravočasno, sistemsko ali dovolj strokovno. Smo pa v Slovenski demokratski stranki z vložitvijo amandmajev, seveda tu se zahvaljujemo tudi Kmetijsko gozdarski zbornici Slovenije, želi v ta zakon vključiti tudi zadnji vetrolom iz konca leta 2017. A tudi ti predlogi na seji odbora niso bili sprejeti, amandmaji opozicije, ki bi reševali vetrolom in uredili to naravno nesrečo bolj sistemsko. Do zdaj je bilo zaradi podlubnikov posekanih ca 4,2 milijona kubikov lesa. Če k tej številki prištejemo še ostale neugodne vremenske razmere v zadnjih letih, nesreče po deževju, poplavah, sušo in zadnji vetrolom, je dejstvo, da se očitno na Ministrstvu na kmetijstvo še vedno ne zavedajo širine problematike oziroma kaj se obeta slovenskim gozdovom. Ministrstvo se na veliko ubada s podjetjem Slovenski državni gozdovi, kjer več čas poslušamo dejstvo, da je les naše veliko naravno bogastvo. Zaradi prepočasnega, neustreznega ukrepanja ministrstva nas je v Slovenski demokratski stranki strah, da vladne strategije o tem, kaj bomo počeli leta 2030 do leta 2050, da takrat gozdovi ne bodo imeli takšne teže kot sedaj, kajti les bomo v glavnem izvozili, deloma pa izgubili zaradi napačnih strategij pristopa k reševanju in ohranjanju te biotske naravne vrednote. V Slovenski demokratski stranki kljub vsem opaženim pomanjkljivostim zakonu ne bomo nasprotovali, saj v tem primeru velja načelo Bolje prepozno kot nikoli.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Benedikt Kopmajer.
Spoštovani predsednik, spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi, vsem lep pozdrav! Naravne nesreče v zadnjih letih vedno pogosteje pustošijo po naši državi. Z njihovimi posledicami pa se soočamo in ubadamo še mnogo let kasneje. Eden takih primerov je žled iz leta 2014, ki je v kombinaciji s kasnejšimi ugodnimi vremenskimi razmerami povzročil pretirano razmnožitev populacije podlubnikov. Decembrski vetrolom je ponovno uničil ogromno količino gozdov, predvsem iglavcev, kar pomeni, da se bomo letos zagotovo spet srečali s prenamnožitvijo podlubnikov, če poškodovana drevesa ne bodo pravočasno odstranjena. Zato je namen tega zakona, da bi se omogočili ukrepi za pravočasno in učinkovito izvedbo sanitarnih sečenj in preventivnih varstvenih del v gozdovih. S predlogom zakona naj bi se zagotovila tudi pomoč lastnikom gozdov, saj naj bi se kmetom, ki so utrpeli škodo, med drugim omogočilo zmanjšanje ali odpis prispevkov za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. S predlogom zakona naj bi se tudi skrajšali roki za izdajo soglasij in dovoljenj državnih organov in nosilcev javnih pooblastil. Verjetno se vsi strinjamo, da bodo naravne nesreče v prihodnje v luči podnebnih sprememb vse pogostejše. Zato bi se morali kot država na to vnaprej pripraviti, saj vsakič znova ugotavljamo, da odprava posledic naravnih nesreč sistemsko ni dobro urejena, zato moramo sprejemati nesistemske zakone, kot je današnji. V Poslanski skupini Desus nas veseli, da je predlog zakona nastal na pobudo Kmetijsko gozdarske zbornice Slovenije, Zveze društev lastnikov zasebnih gozdov v sodelovanju z državnim zavodom za gozdove ter pristojnim ministrstvom. Zato upamo, da bodo lastniki gozdov, pa naj bo to država ali zasebni lastniki, tokrat hitreje odstranili poškodovana drevesa in da podlubnik letos ne bo imel takšne možnosti za razvoj, kot jih je imel v zadnjih treh letih. Poslanke in poslanci Poslanske skupine Desus bomo predlog zakona podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospa Ljudmila Novak.
Spoštovani, lepo pozdravljeni! Zakon, ki ga obravnavamo, prihaja, žal, prepozno. Veliko prepozno. V Novi Sloveniji na nevarnost prenamnožitve podlubnikov glasno opozarjamo že od časa, ko je žled ukleščil in polomil drevje na Slovenskem. To je bilo pozimi, februarja 2014. Prvo nujno sejo Odbora za kmetijstvo smo zahtevali že konec leta 2014, takoj ko so se začele kazati rjave lise in ko je bilo jasno, da razvoj in namnožitev podlubnikov po žledolomu pri nas postaja zelo hud problem, ko je bilo jasno, da je velika količina poškodovanega lesa po žledolomu in bo težavna sanacija oziroma odvoz lesa iz gozdov. Takrat smo govorili o približno 9 milijonih kubičnih metrov lesne mase v zasebnih in državnih gozdovih. Danes Vlada govori o približno 4,5 milijonov kubičnih metrov posekanega lesa v letih 2015 in 2016. Podatka za 2017 pa v predlogu zakona ministrstvo ni navedlo. Jasno je torej, da je veliko te lesne mase ostalo v gozdovih. Strokovnjaki so opozarjali in še vedno opozarjajo, da je eden izmed glavnih vzrokov za veliko namnožitev podlubnikov dejstvo, da lastniki gozdov niso pospravili poškodovanih iglavcev dovolj hitro. V Novi Sloveniji smo s sklicem obeh nujnih sej želeli opozoriti na težave, s katerimi se srečujejo lastniki gozdov, ki jih je v Sloveniji približno 460 tisoč. Predlagali smo tudi številne ukrepe in spodbude, s katerimi bi Ministrstvo za kmetijstvo lahko pomagalo tudi zasebnim lastnikom gozdov pri hitrejši in bolj učinkoviti sanaciji, pa žal tudi tukaj nismo bili slišani. Predlagali smo na primer, da bi se dvignila količina goriva, porabljenega pri spravilu tega lesa, kot povračilo trošarine za lastnike gozdov. Obenem pa bi se obračunaval nižji katastrski dohodek za lastnike gozdov, ki imajo poškodovane gozdove po žledolomu, posledično pa tudi škodo zaradi prekomernega razvoja podlubnikov. Za tiste z največjo škodo pa smo predlagali oprostitev plačila za 25 let. Po podatkih Zavoda za gozdove Slovenije je bilo širjenje podlubnikov zaznano tako v nesaniranih sestojih kot tudi po žledu v saniranih sestojih, dejstvo je, kot smo v Novi Sloveniji že večkrat opozorili, da ukrepanje ni bilo dovolj hitro. Lahko bi pogledali, kako se te zadeve lotijo v sosednjih državah, kjer so tudi bili soočeni z žledolom in prekomerno namnožitvijo podlubnikov. Drugo nujno sejo smo zahtevali leta 2016, žal, spet brez posluha Ministrstva za kmetijstvo oziroma Vlade. Dobronamerno smo k temu zakonu za obravnavo na odboru vložili številne amandmaje, ki jih je pripravila Kmetijsko gozdarska zbornica Slovenije, pa ministrstvo ni zmoglo upoštevati lastnikov gozdov, ki so utrpeli škodo. Ti ljudje najbolj izgubljajo zaradi sedanjega stanja, ko se je lubadar že prenamnožil, cena lesa pa se je že prepolovila. Kdo ima od tega korist? Sicer bomo poslanci Nove Slovenije ta zakon podprli, čeprav prihaja veliko veliko prepozno.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Jan Škoberne.
Spoštovani predsednik, državni sekretar, kolegice in kolegi ob tej gneči! Zakon, ki je pred nami danes, je posledica bistveno večjega problema, bistveno širših razsežnosti, ki ga imenujemo globalno segrevanje in dolgoletno večdesetletno umanjkanje trajnostnega upravljanja z viri in življenja preko zmožnosti in možnosti, ki jih ponuja ta planet vsem, ki na njem živimo. Zato je treba poudariti, da seveda tudi, če hibridne vrste zakoni med interventnim in sistemskim v bodoče ne bodo dovolj, da bi lahko rešili bistven problem, in to je, da se je s podnebnimi spremembami okolje, v katerem živimo, bistveno spremenilo in da v resnici lahko na težave lastnikov gozdov in na izzive, ki jih prenaša, denimo, namnožitev podlubnikov, odgovorimo samo z povsem prenovljeno in drznem si reči radikalno okoljsko politiko in da v bistvenem delu naslovimo vprašanje našega lastnega trošenja virov in s tem povezano redefiniramo tudi cilje in usmeritve, ki jih kot država imamo na področju varovanja okolja in trajnostnega razvoja. Dejstvo je namreč, da se stoletne poplave, vročinski vali, žledolomi in vetrolomi zdaj pojavljajo bolj praviloma kot izjemoma. In ena izmed možnosti, ki jo imamo je, da ugotavljamo vsako leto znova, da bi nekdo interventno moral ukrepati že prej, kljub temu, da ukrep, ki ga imamo danes, ni prvi. Ob tem pa ne zastavljamo vprašanja, kako in na kakšen način sami s prekomerno porabo energije prispevamo h globalnemu segrevanju, ki je resnični razlog za to, da se danes soočamo z namnožitvijo podlubnikov. V tem pogledu je treba kritično presojati tudi predloge, ki so bili na mizo prineseni z namenom izboljšati ta zakon in pomagati lastnikom gozdov. Eden slednjih je zmanjšanje trošarin za pogonska goriva, večja potrošnja pogonskih goriv pa seveda je eden izmed ključnih deležnikov in sogradnikov pogojev za globalno segrevanje, ki so temeljni razlog za to, da moramo danes sprejemati zakon, ki je nekaj med sistemskim in interventnim. Če se osredotočim na sam zakon. Seveda, tudi če z zamikom kakšnega dneva prihaja na pobudo tistih, ki ga bodo koristili in ki ga najbolj potrebujejo, zato da bodo izvedli nujna sanacijska dela in zato, da naslovimo ne le vprašanje ekonomske škode, ki je nastala in bo nastala zaradi namnožitve podlubnika, ampak predvsem zato, da zagotovimo sanacijo gozdov, da zagotovimo, da ne bo prišlo do povečane ogroženosti habitata in da se življenjski prostor, ki ni samo ekonomski in socialni, ohranimo, nadgradimo in predvsem zavarujemo. Zato je pomoč lastnikom gozdov, ki so v pomembnem delu že prispevali k sanaciji, hkrati pa bi marsikdo lahko naredil tudi več, v tem, da jim odpravimo dobršen del birokratskih ovir, s tem da omogočimo dostop do evropskih sredstev in da jim na eksistenčnem delu pomagamo solidarno, nekaj, kar je v resnici nemogoče ne podpreti. Socialni demokrati bomo zakon, ki gre naproti tistim, ki od tega, kar gozd ponuja, živijo, podprli. Hkrati pa opozarjamo na to, da ta zakon ne more biti in ni interventne narave, samo s sporočilom, da je treba sanirati in pomagati, ampak je resnični odgovor na potrebo po tem zakonu nekje drugje, in to je v radikalni spremembi okoljske politike in v bistvenem bistvenem zmanjšanju energetske požrešnosti ne le naše države, ampak družbe kot celote. Hvala lepa.
Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženih amandmajih, ki jo bomo opravili na podlagi Pregleda vloženih amandmajev z dne 13. 2. 2018. V razpravo dajem 1. člen in amandma poslanskih skupin SMC, Desus in SD. Želi kdo razpravljati? [[Nihče.]] Razpravo zaključujem. V razpravo dajem 4. člen in amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Besedo ima gospod Ljubo Žnidar.
Hvala lepa, predsedujoči. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo pripravili amandma, da izboljšamo oziroma nekako pomagamo tistim lastnikom gozdov, ki so dejansko utrpeli škodo, in sicer s tremi dodatnimi ukrepi. Pa jih naj navedem: gre za davčno oprostitev po Zakonu o dohodnini za parcele za gozdna zemljišča, na katerih je bila dejansko škoda; nadalje oprostitev plačila dohodnine za zemljišča izven gozda, ki so bila poškodovana pri sanaciji, ker je šlo za sanacijo gozdov; nadalje je predlog našega amandmaja za dodatno povračilo trošarine za nakup pogonskih goriv, kajti vemo, da bo veliko več dela in s tem tudi veliko več stroškov za pogonska goriva pri sanaciji gozdov. In ne glede na določbe, ki urejajo davek na nepremičnine, da se davek za leti 2018 in 2019 na podlagi sklepa Vlade Republike Slovenije odpiše za prizadete gozdove. Zakaj to predlagamo? Kajti dejansko se v osnovi postavlja vprašanje, ali res vse te naravne nesreče, ki se dogajajo v kmetijstvu, reševati po osnovnem zakonu. In nadalje se dejansko postavlja tudi vprašanje, kaj dejansko v kmetijstvu je naravna nesreča. Kajti določene vremenske neugodnosti, ki jih kaže vreme, se iz leta v leta ponavljajo. Določene je moč predvideti. Vsako leto pade večja količina padavin, se lahko predvidi, ne vem, poplave, se lahko z določenimi ukrepi ta škoda, s pravimi ukrepi, s pravočasnimi pristopi ta škoda omili. Ravno tako je s pozebo. Pozeba se dogaja tako rekoč skoraj vsako leto in z določenimi pravimi ukrepi se lahko ta vremenska nevšečnost, ki povzroča škodo v kmetijstvu, tudi omili. Imamo pa naravne nesreče, na katere ne moremo vplivati. To je vetrolom, snegolom in seveda se dejansko bistveno ta škoda razlikuje od tistih, katere bi lahko omilili oziroma jih s pravimi ukrepi v veliki meri tudi zmanjšali. In vsled tega, kajti vetroloma in žledoloma res ni moč ne preprečiti ne preventivno s pravimi ukrepi pristopiti, skratka tu gre res za tisti pravi pomen naravne nesreče, na katero človek nima vpliva niti s preventivo niti s predhodnimi ukrepi. Tako da ta naš amandma sledi, da dejansko tem oškodovancem, seveda z razliko od vrste škode, katere res ni moč nekako omiliti, da jim s subvencijami in z omejitvami pri dajatvah na ta način pomagamo v večji meri kot ostalim prizadetim, na katere pa bi lahko z ukrepi tudi vplivali. Hvala.
Besedo ima državni sekretar na Ministrstvu za kmetijstvo, gozdarstvo in prehrano, mag. Marjan Podgoršek.
Hvala, predsedujoči. Vlada dopolnila v delu, ki se nanaša na zadnje 4 alineje, to je namreč vsebina dopolnila, ne podpira, saj, če grem po vrsti, po alinejah, davčna oprostitev za katastrski dohodek na parcelah, kjer se vrši obnova gozdov, je že omogočena. Namreč 18. točka prvega odstavka 73. člena Zakona o dohodnini določa oprostitev za katastrski dohodek zemljišč, ki se pogozdijo, in to za obdobje 30 let po pogozditvi. Predpisi o gozdovih ne določajo pojma pogozditev, je pa to izraz, ki se že vrsto let nespremenjeno uporablja za davčne namene kot sinonim za novo zasaditev gozda, tako v primeru nove zasaditve na do tedaj kmetijskem zemljišču kot v primeru nove zasaditve zaradi obnove gozda po goloseku, na primer iz razloga sanitarne sečnje. Torej v skladu z določbo je že sedaj mogoče tudi v primeru obnove gozda zaradi opustošenja, ki ga je povzročil podlubnik, uveljaviti oprostitev dohodnine ob pogoju, da je bil izveden golosek na celotni površini prizadete parcele ali njenega dela. Oprostitev je namreč vezana na dejstvo, da je zaradi nove zasaditve dreves na goloseku ali nove zasaditve na do tedaj kmetijski površini lastniku oziroma uporabniku gozda omogočeno dosegati dohodek iz gospodarjenja z gozdom, in to za obdobje, ko je gospodarsko koriščenje spet mogoče. Zakon o dohodnini 2 določa, da po obdobju 30 let po novi zasaditvi. Smiselno je mogoče oprostitev priznati tudi na površinah z golosekom, za katere se z odločbo Zavoda za gozdove naloži naravna obnova gozda, saj je tudi v teh primerih pridobivanje dohodka za določeno obdobje onemogočeno. To v zvezi s prvo izmed 4 predlaganih alinej. Glede druge bi pojasnili sledeče, da so lastniki že oproščeni dohodnine plačila za gozdarsko-okoljske in podnebne storitve ter ohranjanje gozdov, ki vključuje tudi sredstva za sofinanciranje dolgoročnih vlaganj v obnovo gozda. Na podlagi veljavnih določb 26. člena Zakona o dohodnini je danes že oproščena dohodnina plačila za gozdarsko-okoljske in podnebne storitve ter ohranjanju gozdov, ki vključuje tudi sredstva za sofinanciranje dolgoročnih vlaganj v obnovo gozdov, gozda z okoljsko komponento, to je v zvezi s sedmo alinejo druge točke 26. člena ZDoh-2, ter plačila iz naslova ukrepov kmetijske politike pridobljene v zvezi z dolgoročnimi vlaganji v osnovno gozdarsko dejavnost v povezavi s tretjo tečko 26. člena ZDoh-2. Torej so sredstva za obnovo gozdov v primeru, da se obnova izvede kot pogozditev na goloseku, torej nova zasaditev na enotni površini, že na podlagi veljavnih določb oproščena dohodnine, saj jih je mogoče obravnavati kot plačila, pridobljena v zvezi z dolgoročnimi vlaganji. Glede tretje alineje, v zvezi s trošarino, bi pojasnili sledeče. Višina trošarin se je že uredila s Pravilnikom o dopolnitvi Pravilnika o vračilu trošarine za energente, ki se uporabljajo za kmetijsko in gozdarsko mehanizacijo. Ministrstvo za finance je obljubilo dopolnitev pravilnika in 30. 1., mislim da, je bil sprejet Pravilnik o dopolnitvi Pravilnika o načinu vračila trošarine za energente, ki se uporabljajo za kmetijsko in gozdarsko mehanizacijo, in je tudi seveda med drugim povišana količina, ki se prizna na 60 litrov za hektar gozda, kar prej, mislim da, je ena od sogovornic omenila, da je tu težava, te težave ni. Je povečano. In v zvezi s tem je bilo seveda v Uradnem listu številka 8/2018, dne 9. 2. 2018 objavljen navedeni pravilnik o načinu vračila trošarine za energente, ki se uporabljajo za kmetijsko in gozdarsko mehanizacijo. Glede zadnje alineje, v kateri pač predlagatelji predlagajo, da se ne glede na določbe zakona, ki ureja davek za nepremičnine, davek za leti 2018 in 2019 na podlagi sklepa Vlade Republike Slovenije odpiše za prizadete gozdove. Nekako nam ni jasno, na kaj je mišljeno. Zakon o obdavčitvi nepremičnin namreč ni v veljavi. Je sodba Ustavnega sodišča njegovo izvajanje razveljavila in je zato tudi takšna določba v zakonu ne bi imela smisla. Na podlagi navedenega ocenjujemo, da amandma, kot je predlagan, ni potreben oziroma ne bi bil ustrezen, saj bi podvojil vsebino drugih zakonov, ki že urejajo to področje na predlagani oziroma želeni način, kot ga tudi predlagatelji sami želijo. Mogoče še ob tej priložnosti nekatera pojasnila na predhodna vprašanja. Če lahko, predsedujoči? Glede reakcij, bi bilo potrebno na ravni nesreče pojasniti najprej glede količin, ker se večkrat pojavljajo nejasnosti. Žled je povzročil nekje za okoli 9 milijonov kubičnih metrov škode v gozdovih, podlubniki po zaključenem stanju za leto 2017 približno 6 milijonov, vetrolom po podatkih, ki so precej dokončni, torej vetrolom iz začetka decembra 2017 pa 2,2 milijona kubičnih metrov. Večkrat je bilo omenjeno, kakšno je stanje v drugih državah in kako se je Slovenija spopadala. Ministrstvo za kmetijstvo je v sodelovanju s strokovnimi institucijami opravilo mednarodno primerjalno analizo. To je ena prvih, ki je v tem območju, zajemala je pet okoliških držav in rezultati analize kažejo, da smo primerljivi oziram v vrhu tistih, ki so se spopadali s podlubniki glede učinkovitosti, in imamo tudi precej primerljivo normativno ureditev. Analiza, ki je daljša, je tudi dostopna na spletnih straneh ministrstva, mislim, da tudi gozdarskega instituta. Glede samega odziva na škodo po žledolomu je treba povedati, da je bil 7. 3. 2014 sprejet Zakon o ukrepih za odpravo posledic žleda med 30. januarjem in 10. februarjem 2014. Torej, Vlada je hitro reagirala na sam žledolom, ki pa je v posledici, seveda, danes to vemo oziroma tako se pač strokovno ocenjuje, v veliki meri povečal obseg napada podlubnikov. Glede samega sistema obrambe je sedanja zakonodaja, kot sem že v predstavitvi povedal, iz vidika organizacije Zavoda za gozdove in aktivnosti, ki so potrebne za bolj hitro spravilo lesa, dosti ustrezna in imamo tukaj zgolj dve manjši dopolnitvi v tem zakonu, ki sicer pomagajo, ampak da bi pa zdaj bistveno spremenile potek, bi bilo pretirano reči. So pa v tem zakonu nekateri ukrepi, ki omogočajo predvsem, da se lažje izkoriščajo evropska sredstva. Definiran je pojem naravne nesreče tudi za ta sklop ukrepov, kar nam omogoča dostop do sredstev evropskih skladov, ki so bila do sedaj omejena samo na področja z žledom. S tem zakonom pa bodo tudi na škodo, ki je bila povzročena s podlubniki in tudi z njimi povezanimi naravnimi nesrečami oziroma takšnimi, ki bi lahko povzročile namnožitev podlubnikov. Podlubnikov je 90 vrst, se nekako ocenjuje. Tako da gre za precej širok sistem, ki bo omogočal po tem zakonu odpravo posledic oziroma v manjšem delu tudi preprečevanje precej širokemu sklopu naravnih nesreč. Pomembnost tega v podrobnostih je tudi omeniti, da bo omogočalo veliko hitrejšo izdajo dokumentov. Glede tega je pristojno ministrstvo, malce smo ponosni, no, ker nam je uspelo doseči to izjemo, ki jo je drugače zelo težko doseči v, bomo rekli, interdisciplinarnem in tudi interesnem usklajevanju z drugimi strokami, predvsem z interesi iz področja okolja, kjer nekako neradi dajejo roke, ki so krajši od 60 dni, in so bile glede tega tudi v preteklosti težave. Zakon sedaj zahteva, da se vsi ustrezni dokumenti izdajo v petnajstih dneh, kar bo omogočilo učinkovit boj tudi na področjih, ki še nimajo zgrajenih prometnic, saj bo s tem zelo olajšana izgradnja vlak in gozdnih prometnic. Toliko za sedaj. Hvala.
Besedo ima gospod Ljubo Žnidar.
Hvala lepa, spoštovani državni sekretar, za vaše odgovore. Seveda vaši odgovori držijo, imava pa oba en problem. Danes razpravljamo o sistemsko nesistemskem zakonu. Vemo, da bi lahko to naravno ujmo iz leta 2014 reševali po osnovnem zakonu, ampak ni se zgodilo nič ali pa, bi rekel, se je zgodilo, ampak zelo zelo malo. Premalo, da bi ti ukrepi obvarovali nadaljnjo širjenje škode v gozdovih. Zdaj smo iz osnovnega zakona nekaj izdvojili, nismo pa vsega. Zdaj samo za ta segment. Pa imava oba vsak svoj prav, naš amandma pa je samo to, da dejansko izdvojimo vse. To se pravi, tudi te dodatne ukrepe, ki so že itak zajeti v osnovnem zakonu. Vem, da so. Ampak zdaj je pa vprašanje, kako se pa to v praksi izvaja. Ali to funkcionira ali to ne funkcionira? Zdaj, če bi v praksi vse delovalo, potem tudi tega dodatnega zakona samo za to ujmo ne bi potrebovali, ker bi itak lahko že po osnovnem zakonu to problematiko rešili. Ampak praksa dejansko pokaže, da tisti sistemski zakoni, ki so, bi rekel, zelo široki, ne opredeljujejo točno vsake ujme posebej, v praksi ne funkcionirajo. Zaradi tega dobivamo na mizo nesistemske predloge, ki rešijo en segment pa drug segment v neki tretjini, polovici, četrtini in tako naprej. Se ne rešuje kot celoto, v tem je zdaj dejansko ta težava. Naš amandma samo povzema še tisti preostanek, ki ga že itak ima osnovni zakon, da se dejansko ta naravna ujma iz leta 2014 obravnava oziroma v tem zakonu še doda tudi tisto, če smo že nekaj povzeli, dajmo povzeti vse. Samo to je bil naš namen in naš pristop, da dejansko poskušamo zaokrožiti neko celovitost, samo to je bil dobromeren namen, ker smo šli v dejansko sistemsko nesistemski zakon, da to stvar na nek način uredimo.
Besedo ima gospod Danilo Anton Ranc.
Spoštovani predsednik, spoštovani državni sekretar in nas nekaj poslancev! Sicer ni danes štrajk, ampak zelo malo nas je tu, tema je pa zelo pomembna. Jaz bom tudi ponovil svojo razpravo, ki jo vlečem že 4 leta tu v parlamentu. Večkrat sem opozarjal na naravne ujme, ki so posledica globalnega segrevanja ozračja. S tem bo treba začeti živeti in tudi zato je toliko razprav na temo ujm ali pa lubadarja v gozdu. To je v bistvu postal del našega vsakdana, temu se ne bomo mogli izogniti. Poglejte, tam v Davosu zadnjič, koliko je bilo snega. Mi živimo v neki družbi, ki ima globalno pregreto ozračje, tega bo vedno več in sledijo posledice, žledolomi, vetrolomi, v končni fazi pride pa lubadar, ki je pač potem zelo aktiven v gozdu, sam državni sekretar je omenil, da jih je že okrog 200. Sam je tudi seštel številke in v zadnjih nekaj letih pridemo na to, da je okoli 15 milijonov lesa tako ali drugače poškodovanega, ki napade v gozdu in tam ostane, seveda se nam lubadar pa širi. Jaz tu seveda razumem neko reakcijo ministrstva, da je pripravilo zakon, se odzvalo na nek ukrep, ki je seveda potreben, v bistvu pa rešuje posledico nekega stanja, ki se nam v nedogled ponavlja in smo v nekem začaranem krogu. Prej smo govorili, ko smo obravnavali Zakon o spodbujanju investicij v Sloveniji, sicer na drugem ministrstvu, sem tudi poudaril to, da potrebujemo sistemske rešitve, ki bodo na dolgi rok po neki lastni inerciji preprečile, da bi morali vsako leto neke zakone sprejemati. V tem primeru tega, ki je. Seveda jaz razumem, odziv je, prav, da je, ampak, če bi pa mi imeli sistemsko rešitev, to pa vidim predvsem v tem, da je treba to stanje izkoristiti kot poslovno priložnost in ta napadli les, ki nam ga napade vsako leto zaradi različnih ujm, nekam porabiti. Kmet, če mu les podre, če se to ponavlja, vzpostavi neko industrijo ali pa lesno verigo, ki bi to predelovala, potem se v bistvu bi po sami inerciji poveča povpraševanje, vzpostavi se višja cena za ta les. To bi v bistvu samo po sebi stimuliralo čiščenje gozdov in posledično bi bilo pa potem seveda v končni fazi manj lubadarja. Temu zakonu jaz ne morem nasprotovati, ker rešuje neko akutno situacijo, ki je pa posledica tega, da na žalost Slovenijo deset milijonov ali pa, recimo, prirastka na leto ne vzpostavimo lesne industrije, ki bi ta les pridelala in bi imeli dobesedno počiščene gozdove, ne bi bilo tega. Tudi zadnjič sem bil priča nekemu dogodku v Avstriji, kjer nas prepoznajo po hlodovini. Zdaj želijo tam graditi nek logistični center za izvoz hlodovine. Tudi to sem že večkrat rekel, da postajamo kolonija za druge države. Zato vidim strateškost ukrepov in zakonov, ta zakon o gospodarjenju z državnimi gozdovi je takšen sistemski zakon, ki predpisuje vzpostavljanje centrov za zbiranje in predelavo lesa. To bi bil tisti pravi ukrep, ki bi na dolgi rok preprečil, da bi morali vsako leto sprejemati zakone, ki jih je zdaj res veliko. Svojo razpravo bi v tej smeri zaključil, da zakon seveda podpiram. Pravim pa, če bi sistemsko vzpostavili potrošnike tega lesa v Sloveniji, takih zakonov ne bi bilo treba sprejemati, ker bi po neki lastni inerciji les predelali, gozd očistili in lubadar se ne bi mogel več tako intenzivno razvijati. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo. Tu imamo primer, ko je Vlada prišla z novim, dodatnim zakonom, ki ureja neko področje, in tu se vidi, da ta mantra o »sistemsko«, »celovito«, ne vem, »dokončno«, »popolno« pade tudi na Vladi, in to pri enem takem problemu, ki se mu reče reševanje posledic sanacije prenamnoženih podlubnikov. Tisto, kar ste več ali manj v vseh razpravah vedno, kadar smo mi vložili kakšen zakon, zahtevali od nas, ste zdaj to demantirali in prišli z novim zakonom. To je, prvič, kritika vsem tistim, ki, kadarkoli mi kaj predlagamo, nasprotujete tej rešitvi, zato ker ni sistemska, ker ni celovita, ker ni ne vem kakšna, ko z isto napako pride Vlada, ki pa je dolžna bistveno bolj kot katerakoli opozicijska stranka priti s sistemskim, celovitim, pravočasnim in tako naprej, pa gre kar gladko čez, ni nobene težave v razpravah, ni nobenih kritik, nobeden ne bere vladnih mnenj in gradiv in tako naprej. To je dvolično. To je eno. Drugo, kar je, bi pričakovali, da so vsaj ukrepi povzeti v tem delu tako, kot bi morali biti. Ne da imamo za sanacijo prekomernih škod po podlubnikih zadeve zajete v štirih zakonih ali pa petih. Lahko bi v enem zakonu pripravili, če bi šli sistemsko. In tisti, ki je udeležen tam, bo videl vse ukrepe, ki mu sledijo iz tega nabora. Noben problem. Ampak to je zdaj tako, nekaj najdeš v tem zakonu, nekaj v prejšnjem zakonu, nekaj morda pri dohodninskem zakonu, nekaj pri Zakonu o katastrskem dohodku in tako naprej, vse razmetano. In od nekega kmeta, poljedelca, gozdarja, karkoli že je, pričakujete, da bo to sistematično in sistemsko obdeloval. To je težko. In tudi pristop, po moje, ni v redu. Drugo, kar je, je pa problem v naslednjem. Tisti hip, ko se začnemo ukvarjati ali pa pogovarjati o problemih podeželja, in ko predlagamo neke dobre ukrepe, se vedno najde neka blokada, razlog, opravičevanje: »To ni možno.« Pa naj gre za kmečke pokojnine, naj gre za plačevanje prispevkov kmetov, naj gre za upoštevanje dela na kmetiji, naj gre za olajšave po tem, ko se jim zgodijo elementarne nesreče, škode in tako naprej, vedno se najdejo neki omejitveni ukrepi. Vsi tisti, ki se z gozdom nekoliko bolj resno ukvarjate, veste, da 30-letna olajšava za uničen gozd ni nič. Ekonomska raba gozda, uničenega po elementarni nesreči, se bo začela čez 50 let. Do takrat ekonomska raba skoraj ni možna, ker imaš tako drevje, nimaš takega. Zato me tudi čudi, da Ministrstvo za kmetijstvo prihaja z ukrepi, ki so polovico od tistega, kar je normalna doba, da se začne sploh ekonomska raba gozda. To se mi zdi, bom rekel, neobičajno. In do tega, da se karkoli kmetom omogoči, tudi ko so doživeli kakšno elementarno nesrečo, da imate tako, bom rekel, defenzivno stališče, je pa sploh problem. Če bi danes tu govorili o migrantih in žepninah, bi to zlahka zletelo ven z vladno podporo, koalicijsko podporo, tiskovne konference bi bile, tamle v sobi 117 bi 4 predstavniki ali pa 3 koalicijskih strank, pa še neko civilno združenje, stali in bi govorili, kaj vse se je na tem področju naredilo. Zdaj, ko pa se pogovarjamo o problemih slovenskega kmeta in slovenskega podeželja, pa tudi ukrepi, ki so pravzaprav normalni, pridejo težko čez. In ni razumevanja za te stvari. To me, moram reči, zelo čudi. Olajšave, ki jih imajo kmetje, recimo, v primerih elementarnih nesreč, so po moje relativno nizke, celo problem plačevanja zavarovalnih premij se pojavlja pri določenih kmetijskih produktih oziroma proizvodnji. Vse možne omejitve se najdejo, da se nekaj ljudem ne zagotovi. Pa gre za našega človeka in za našo slovensko zemljo in za to, da bo stala ta krajina obdelana, da bo nekdo kmetoval na tej zemlji, da bo gospodaril z njo in da bo z njo tudi preživel. Najdemo pa tisoč razlogov, da financiramo vse okrog sebe, vse neproduktivne dejavnosti in tako naprej. V tem primeru ne gre za neko socialno podjetništvo ali pa tudi, ker so cene nizke, ali pa če se ne da, ampak gre za nekaj, iz česar na koncu nekaj nastane. In mene zelo žalosti, to moram povedati še enkrat, da se tako parcialno pristopa do urejanja problemov, ki so povezani s slovenskim podeželjem, s kmetstvom, z razmerami na kmetijah in tako naprej. Jaz bi vseeno predlagal, spoštovani predstavniki Vlade, da ta naš predlog amandmaja podprete, tako kot je kolega Žnidar povedal, da bodo vsaj v enem členu sistemsko ali pa celovito zajeti vsaj ukrepi, ki se namenjajo za pomoč pri tej elementarni nesreči. To je minimalni standard. Tudi z vidika preglednosti zakona, preglednosti ukrepov, z vidika normativne ureditve je to najbrž normalno in pričakovano. Mislim, da ni v interesu nikogar, da se te stvari drobijo na, ne vem, 5 postavk, da se pol prepiše, pol spusti in se potem takoj postavi vprašanje, kaj velja – Ali tisto, kar je bilo prej in je bilo tako, ali to, kar je ta polovica, ki je zdaj tukaj? Kaj velja potem? Če se sprejema nek zakon, ki je predvidel neke ukrepe, potem pa še dodatne ukrepe in med temi dodatnimi ukrepi jih polovica manjka. Vi bi morali tudi naslov zakona spremeniti. To niso dodatni ukrepi, ampak so to dodatne omejitve pri izvajanju ukrepov za sanacijo podlubnikov. Ker ukrepe ste črtali, 4 ukrepe ste črtali iz prejšnjega zakona. In to niso dodatni ukrepi, ampak so kvečjemu dodatne omejitve, dodatne blokade, dodatni zadržki, da do nekih realizacij na tem področju ne bo prišlo. Jaz bom naš amandma podprl, bom pa tudi podprl zakon. Hvala lepa.
Želi še kdo razpravljati? Potem razpravo glede tega člena in amandmaja zaključujem. V razpravo dajem še 13. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Ne. Potem, ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali jutri v okviru glasovanj. S tem prekinjam 13. točko dnevnega reda in tudi 38. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 9. uri.