Bé; bon dia, diputats i diputades. Reprenem la sessió. En primer lloc, i abans de seguir amb l'orde del dia, els voldria proposar una alteració de l'odre del dia, atenent la sol·licitud presentada pel Govern. Els proposo que, segons el que estableix l'article 83.3 del Reglament, es pugui alterar l'ordre del dia passant la interpel·lació que estava prevista en el punt 13, relatiu a la interpel·lació al Govern sobre l'Administració digital, al primer punt de l'ordre del dia a tractar avui, i, per tant, en el lloc de la interpel·lació que feia referència al punt número 10 de l'ordre del dia, és a dir, la interpel·lació al Govern sobre la situació dels centres d'internament per a estrangers, eh? [[Pausa.]] Per tant, si els sembla bé i es pot aprovar per assentiment, interpreto, canviaríem el punt 13 pel punt 10 i començaríem justament pel 13. Anunciar també que, en comptes de, tal com estava previst, que respongués aquesta interpel·lació el conseller Jordi Puigneró, ho faria el conseller de Territori i Sostenibilitat, el senyor Damià Calvet. D'acord? [[Pausa.]] [[Interpel·lació al Govern sobre l'Administració digital]] [[300-00237/12]] Molt bé. Doncs passem a aquest punt, a la interpel·lació al Govern sobre l'Administració digital. Formula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, la interpel·lació la senyora diputada Glòria Freixa. Quan vulgui.
Bé; gràcies, president. Bon dia als matiners que sou aquí. No puc criticar gaire, perquè jo també sóc una mica «tardona, eh?, als matins..., bé; en primer lloc, aclarir que si bé aquesta interpel·lació tracta, com veuen en el seu títol, d'Administració digital i per tant, anava dirigida al conseller de Polítiques Digitals i Administració Pública, amb motiu de la cancel·lació del Mobile, que és el congrés més important de mòbils que tenim a Catalunya a nivell mundial, doncs, no podrà ser aquí, atès que haurà d'atendre tots els imprevistos que aquesta greu notícia suposa. Així que avui, el conseller Calvet serà tan amable de fer-nos de conseller de Polítiques Digitals i Administració Pública en funcions. Bé, com els deia, aquesta interpel·lació va dirigida al conseller de Polítiques Digitals i Administració Pública, per poder escoltar, des del Govern, l'aposta cap a una nova administració digital, que ens ha de portar a noves maneres de treballar, a noves maneres de relacionar-nos amb el ciutadà. Quin és l'objectiu? L'objectiu és assolir un model de prestació de serveis diferent; basat en una relació ciutadà/administració, més propera, fàcil, comprensible, proactiva i personalitzada. Com bé diu el nom de la conselleria de Polítiques Digitals i Administració Pública, és aquesta la conselleria que s'ocupa, del tema. I vull posar especial èmfasi en aquest punt, perquè durant la compareixença del conseller per exposar els pressupostos de la Generalitat en matèria d'administració pública i polítiques digitals, algun grup d'aquesta cambra va aprofitar per buscar aquell titular que el conseller dedica més temps a les polítiques digitals que a l'Administració pública. I a mi avui, aquí, m'agradaria dir dues coses. La primera, que crec que ja ens hauria d'anar quedant clar que una cosa no va sense l'altra. Que la funció pública i les relacions entre administracions i de les administracions amb el ciutadà, si no van totes dues de la mà, ja no té gaire sentit, avui dia. I la segona, que aquesta vegada, com que els diputats ja estem preparats i ja ens coneixem molt, es va cronometrar quanta estona va intervenir el conseller, parlant de polítiques digitals i quanta va intervenir parlant de funció pública. I el resultat va ser que era exactament el mateix temps dedicat a una cosa que a l'altra. Per tant, m'agradaria que això quedés una mica clar, perquè sinó sempre caiem en titulars massa fàcils. Però, tornem al fil: quin és el nostre mirall? El nostre mirall pot ser Anglaterra, pot ser Estònia, poden ser les Nacions Unides, encara que a alguns ja no els agrada gaire parlar de les Nacions Unides. Però anirem cap a Estònia; a Estònia, any 1991, Estònia proclama la seva independència i, en aquell moment, busca una sortida i enfoca cap a la tecnologia, cap a Internet. Això fa que Estònia es situï en el país bàltic en la primera posició en rànquings en diferents matèries: en salut digital, emprenedoria, facilitats a l'empresa, llibertat a la xarxa. Un país exemple per tots aquells que inicien els seus processos de digitalització. I com dèiem a l'inici, no van considerar que la tecnologia fos un fi, sinó més aviat una via per aconseguir millorar la vida de la població. Fa deu anys que ja no tenen cap document oficial imprès. Però no es tracta, només de no fer servir el paper, sinó també d'organitzar la burocràcia d'una altra manera; amb transparència i fer-la d'una manera més fàcil. Saben que ja són el 99 per cent dels serveis que es poden fer en línia, a Estònia, avui dia? Ara només hi ha tres gestions per a les quals hi han d'anar presencialment: per casar-se, per divorciar-se o per comprar béns immobles. Doncs és cap aquí, cap on és i cap on vol anar Catalunya. S'està treballant decididament, perquè les administracions públiques puguin gestionar els serveis públics, de manera que donin resposta a les necessitats d'una ciutadania digitalment apoderada. Tecnologia per posar les persones al centre; la persona és el centre, a partir del qual s'han de prendre les decisions. La intel·ligència artificial, pensada sempre en l'ésser humà. I què significa, aquesta integració real de les tecnologies? Doncs no només posar màquines i interfícies a disposició dels ciutadans, sinó que significa dotar l'entorn d'eines que puguin, que facin realment útil aquesta tecnologia. El ciutadà –parlo tant de la persona física com de la persona jurídica– aquell que es relaciona amb l'Administració, ha de trobar davant un sistema intuïtiu, que quan aquest es configuri, ja estigui pensat en les necessitats que té el ciutadà. Que si vol demanar una beca, trobi ràpidament quins són els tràmits per arribar a la finalització d'aquest tràmit que vol fer. Per tant, ha de trobar una administració amiga, una administració que ajuda, una administració en la que pugui confiar. És molt bàsic que aquesta Administració sigui confiable. No pot ser que el ciutadà doni les dades a Google, sense pensar-s'ho dues vegades, i en canvi, quan ha de donar el DNI a l'Administració per fer un tràmit, per petit que sigui, hi hagi reticències i sembli ja que hem entrat en la dimensió desconeguda. Per tant, per generar aquesta confiança, què ha de fer, l'Administració i què és el que està fent? Actuar amb total transparència. El ciutadà ha d'entendre què està fent l'Administració, ha d'entendre quines dades té, l'Administració, d'ell. I ha de poder demanar-les en qualsevol moment. S'ha de generar aquesta relació d'extrema confiança entre tots dos. I nosaltres, ens adaptem. Ens adaptem, perquè els ciutadans avui dia, què fan? Es relacionen entre ells, tots, sigui l'edat que sigui, per mitjans tecnològics. Ja no parlem de la generació millennial, que ja ho fa tot a través de la tecnologia. Per tant, no tindria cap sentit que fos l'Administració l'única amb la qual el ciutadà no es pogués relacionar d'una manera, també, digital. Així, tenim primer el front office, que és allò que es troba el ciutadà quan accedeix a l'Administració, que, com dèiem, ha de ser ràpid, ha de ser intuïtiu i ha de generar confiança, amb mecanismes d'identificació segura i el back office. És a dir, que un cop aquella informació entra, per part del ciutadà a l'Administració, no en trobem que, de cop i volta, s'imprimeix en paper, que hem d'anar a registrar-la, que la tornem a l'Administració i l'Administració ens torna una resolució digital. No té cap sentit. Hem de pensar-ho tot en digital. I per això, per aquest procés, és fonamental pensar en l'eficàcia. La feina només es fa una vegada. Quan ja hem facilitat una dada a l'Administració, que no ens la pugui tornar a demanar. O bé, per què hem d'anar a fer cues, si ho podem fer tot des de casa? A Estònia, per exemple, els ciutadans fan la renda en tres minuts. En qüestió d'hores creen una empresa. I quan neix un nen, el mateix hospital ja fa la inscripció d'aquest nen i a més a més, ja tramita la baixa per maternitat i paternitat dels progenitors. És una manera d'estalviar-te que, quan estàs a l'hospital et vinguin aquelles empreses, corrents, a demanar-te, en aquell moment que estàs tan emocionat, que paguis, que et van a registrar corrents el nen. O bé que el marit vagi a registrar el nom del nen ràpidament i et passi com a mi, que com va haver-hi un empat tècnic en el nom del meu fill, va guanyar ell quan va anar a inscriure el meu fill i es diu diferent del que estava previst a casa meva. [[Remor de veus.]] Bé; saben quan hem calculat que s'estalviarien amb aquesta nova burocràcia automatitzada? Mil quatre-cents set anys de feina anualment. I a Catalunya, ja hi som! El catàleg de dades i documents interoperables de Catalunya és l'eina a través de la qual el sector públic fa efectiu el dret dels ciutadans a no aportar dades i documents que ja són en poder de l'Administració pública. I, per tancar el cercle, també l'empleat públic digital. És molt important que tinguem el treballador públic absolutament conscienciat i format per atendre aquestes peticions; la capacitació digital, perquè puguin afrontar els nous reptes. Cal afegir, a més a més, que això dona certa tranquil·litat i seguretat al treballador, perquè ja, el tràmit, qualsevol actuació incorrecta, a diferència de quan era manual, es pot rastrejar. I a més a més, quan hi ha qualsevol tipus de problemes, se'ls pot donar solució. I perquè això sigui així, els objectius per avançar en la qualitat en el treball, es crearà –tal com ja va anunciar el conseller en la compareixença dels pressupostos– l'oficina tècnica de suport al desplegament de noves formes de treball a l'Administració, per facilitar el treball col·laboratiu, el teletreball, el cotreball, a la Generalitat. Aquestes noves formes de treballar suposen un canvi de mentalitat en el model de treball actual. Segons diferents estudis, a Espanya encara hi ha la percepció que és més productiu treballar per hores que no per objectius. Per això és molt important que s'instauri aquesta cultura de responsabilitat, basada en els resultats i el compliment dels objectius. Això també suposarà altres avantatges, i és que la feina serà més sostenible i la conciliació laboral i familiar, més fàcil. I per acabar, quins són els beneficis del ciutadà, davant d'aquesta Administració digital, així, grosso modo i amb titulars? Accés vint-i-quatre hores; simplificació de tràmits; rapidesa i agilitat en obtenir el servei que es sol·licita; estalvi en el desplaçament físic a l'Administració; i augment de la satisfacció. En definitiva, estem treballant per un canvi cultural de l'Administració. Es tracta, no només d'un ús de les tecnologies, sinó d'una revolució per i per a les persones. Per acabar, conseller, entenc que com a administració hem de ser nosaltres l'exemple que segueixi la resta de la societat i per tant, que aquest Govern fa una aposta per ser capdavantera, com a administració del segle XXI: oberta, digital i eficient. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Per respondre té la paraula el conseller de Territori i Sostenibilitat, el senyor Damià Calvet. Quan vulgui.
President, consellera, diputades, diputats... Diputada, moltes gràcies per les seves reflexions. Ha encapçalat la seva intervenció, com no podia ser d'altra manera, per les circumstàncies en les que l'hem de respondre. Ho faig en nom del conseller Puigneró, ell avui està, doncs, ocupat amb tot el que significa aquesta greu notícia de cancel·lació del Mobile. De totes maneres, com a Govern, jo em quedo amb la idea que ens citem per a l'any 21, eh? I, per tant, aquesta continuïtat del Mobile a casa nostra, com a aparador de la tecnologia, des de Catalunya per tot el món. I parlem, efectivament, de digitalització. I ha fet reflexions molt profundes, que jo li agraeixo. Sovint, a mi, com a conseller de Territori i Sostenibilitat em toca parlar de la digitalització en el centre de, també, per exemple, l'acció climàtica, l'internet de les coses és bàsic per poder monitoritzar i fer acció climàtica. Però també, evidentment, hem de parlar del que significa la digitalització en el servei públic, a l'Administració, eh? L'Administració del servei públic passat pel prisma dels reptes de la digitalització. Perquè, amb la directora general ho comentàvem ara fa un moment, abans d'entrar, per governar i gestionar les organitzacions, fins ara teníem dues grans palanques: les clàssiques, les del segle passat, s'hi m'ho permet, que era la gestió de les persones i la gestió dels recursos econòmics, del pressupost. Però si parlem d'una administració del segle XXI, hem de parlar, també, d'una tercera palanca. D'aquesta palanca que significa la tecnologia, la digitalització. I també parlarem, ben aviat –i m'hi referiré en la meva intervenció–, d'una quarta palanca que és la de la gestió específica de les dades, la que ens permetrà avançar i afrontar molts dels temes que vostè ha exposat. Serà precisament aquesta gestió de les dades, la que ens permetrà oferir serveis proactius com feia referència: la renovació automatitzada o la gestió intel·ligent de carnets, de beques o de títols de transport públic, entre altres tràmits. Estem treballant en un sistema corporatiu de tramitació digital, basat en la dada, que permetrà la tramitació massiva de procediments, com a Estònia. No és casual que, en el cas del Govern de la Generalitat, les polítiques digitals i l'administració pública siguin dues competències que van de la mà, perquè es tracta d'una aposta clara, precisament per a això, per avançar com a administració cap a una administració oberta, digital i eficient. Si volem comptar amb una administració del segle XXI, hem de començar parlant del seu principal actiu, que són les persones. Vostè també en feia referència. En primer lloc, els ciutadans, els que reben la prestació del servei. Els governs treballen per als ciutadans i amb els ciutadans. Això que és molt fàcil de dir, és pràcticament una frase feta, és un concepte més complex del que sembla; treballar per i treballar amb. És servei, és, doncs, entendre que l'Administració només té raó de ser si es posa al servei i treballa al costat de les persones. Si em permet una referència personal, amb altres responsabilitats, quan era director de l'Incasòl sovint els deia, a la meva gent: «Nosaltres estem aquí per servir les persones i l'economia del país, no per tancar-nos i servir-nos a nosaltres mateixos, amb aquesta planificació del territori, sinó per servir i per oferir condicions territorials al servei de les persones, de les famílies i de l'economia del país. Per tant, sempre quan parlem de persones, no només els empleats públics, que són molt importants –ara també m'hi referiré–, sinó posar en primera instància els que reben el servei, els ciutadans. I, per altra banda –ho dèiem ara–, els propis treballadors i treballadores, els servidors públics. Aquesta aposta decidida que fem com a govern per l'Administració digital suposa treballar als diferents nivells de les administracions públiques per gestionar més i millor uns serveis públics que donin resposta –i aquesta és la tercera pota– a les necessitats d'una ciutadania, cada vegada més digitalment empoderada. És a dir que la transformació digital va molt més enllà d'un canvi tecnològic que afecti, en positiu, aquesta afectació, la nostra manera de funcionar com a entitats públiques al servei de la ciutadania. Quin és el nostre model d'Administració digital i de governança de les dades? Per avançar en l'Administració digital, des del Departament de Polítiques Digitals i Administració Pública hem dissenyat un model integrat en quatre grans àmbits: les persones, els processos, les dades i la tecnologia. No es tracta només de, diguem, injectar tecnologia, sinó de posa-hi, sobretot, de posar-hi intel·ligència. Valor afegit per als ciutadans gràcies a la tecnologia. I, per aconseguir-ho, hem de fer que els nostres treballadors i treballadores –els servidors públics–, que són l'ànima de l'Administració, siguin també motors de canvi i gestors d'aquesta Administració del futur, que ha de ser pionera, que ha de ser proactiva, que ha d'utilitzar la tecnologia per oferir serveis de qualitat i que ha de posar, hi torno a insistir, les persones al centre. Quan pensem com ens imaginem l'Administració pública digital, també hem de saber concretar –haurem de saber concretar– les habilitats i les competències que definiran el personal públic en el futur, mitjançant diverses dimensions de transformació. Hi haurà d'haver una transformació. En aquest sentit, s'han identificat –hem identificat– les principals habilitats i competències relacionades amb el concepte d'empleat públic digital de la nostra Administració per poder elaborar instruments d'autoavaluació, de detecció de necessitats formatives i de desenvolupament professional a la nova Administració. Estem duent a terme un pla de capacitació digital en sentit ampli, no només potenciant el coneixement, sinó també les competències digitals, eh?, estem parlant de temes de comunicació, de negociació, de persuasió o de creativitat, entre d'altres. Adaptada..., tot aquest rol adaptat als nous reptes de futur. I estem desenvolupant també continguts formatius sobre temes relacionats amb la prevenció de riscos laborals, de ciberseguretat, de protecció de dades, de seguiment per projectes. Tot això està relacionat també amb aquesta voluntat d'avançar cap a l'Administració digital i cap aquesta capacitació de l'empleat públic digital. Això ens ha de permetre avançar també cap a noves formes de treball en l'Administració. Ja hi ha alguns programes pilot, però aquestes noves formes de treball en l'Administració han de suposar trencar amb un model basat en la presència en el lloc de treball per passar a un model centrat en el treball per projectes. Estem parlant de teletreball, basats en projectes i objectius. I, lògicament, l'avaluació d'aquests projectes i d'aquests objectius s'ha de fer amb criteris d'eficiència, de qualitat i d'excel·lència, perquè cal premiar l'excel·lència més que la presència. També com a concepte modern de la prestació de serveis públics. Farem, per tant, una aposta per un model propi de teletreball. El Govern de la Generalitat, l'Administració pública de la Generalitat que, sense detriment de la prestació del servei públic, permeti avançar en aquesta orientació de treball per resultats i ofereixi, en definitiva, també una major flexibilitat horària sobre una part de la jornada laboral a determinats perfils professionals. Això afectarà determinats perfils professionals, evidentment. El teletreball ha d'implicar que habilitem, per exemple, nous mecanismes de control horari, a efectes de registrar la jornada, però també caldrà garantir el dret a la desconnexió digital, el dret al temps de descans, el dret a la intimitat personal i familiar. Tot això entra en un nou paradigma que hem també de vetllar. També estarà previst habilitar espais de cotreball. És una derivada del teletreball, repartits per tot el territori, destinats, precisament, al teletreball en funció de criteris de reserva i disponibilitat que es determinin. No massa diferent del que fan algunes empreses que estan introduint tots aquests conceptes de teletreball i cotreball en la seva pròpia organització. En coneixem molts exemples. Per tant, impulsarem un treball col·laboratiu per convertir el coneixement individual que tenen els professionals en coneixement corporatiu de tota l'Administració. El volem fer explícit i compartir-lo com a estratègia per desenvolupar i gestionar coneixement especialitzat i així poder detectar elements de millora i innovació en l'organització, sempre pensant en el servei públic, en el servei al ciutadà. I una gran concreció. Una gran concreció de tot això que els deia ara que és, diguéssim, no teòric, però sí plantejat a nivell de poder-se desenvolupar precisament en projectes concrets. El projecte de districte administratiu de la Generalitat. Aquest gran projecte a la zona de Fira 2000, a cavall entre les dues estacions de la línia 10 que hem inaugurat en aquesta legislatura: Foc i Foneria. Fixi's que he parlat d'ubicació física, però lògicament aquest districte administratiu té una gran connectivitat digital i, en aquest districte administratiu, volem avançar en tots aquests temes que ara li deia. Volem convertir-ho en una gran oportunitat. Ens permetrà començar a visualitzar i a fer possibles la introducció d'aquestes noves maneres de treballar. No és, per tant, una nova seu administrativa de la Generalitat, sinó que volem que sigui un canvi de paradigma, una oportunitat en què posarem en pràctica l'Administració del segle XXI. Per cert, també volem reduir al màxim l'ús de paper. Això lliga també en temes de circularitat i de recursos que podem tractar des d'altres conselleries, com la de Territori i Sostenibilitat. Però, en aquest nou districte administratiu, hem de trobar l'oportunitat de posar tot això en pràctica: nous espais i noves eines de treball que permetin compartir, col·laborar, treballar en equip, en xarxa. En definitiva, estimular la intel·ligència col·lectiva al servei dels ciutadans. Volem una nova administració digital per a un país digital i una ciutadania digitalment apoderada. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. Gràcies. [[Interpel·lació al Govern sobre el patrimoni monumental]] [[300-00236/12]] La següent interpel·lació és sobre el patrimoni monumental, i la formula, en nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, la diputada senyora Montserrat Macià.
Gràcies. President, consellera, conseller, diputades, diputats, molt bon dia. Honorable consellera, aquests dies estem parlant de pressupost i també de pressupost de Cultura i de tot allò que necessita aquest sector. Un sector que és un dels pilars fonamentals de l'estat del benestar i una poderosíssima eina de transformació i cohesió social. N'estem convençuts, que sols fomentant la cultura aconseguirem una ciutadania cultivada amb esperit crític, cívica, respectuosa i solidària. Per això és tan important que la cultura tingui el finançament adequat per poder dissenyar els programes i línies que es considerin necessaris per assolir aquests objectius. La setmana passada, en aquesta cambra, responent una interpel·lació, vostè consellera, a més d'explicar el perquè no tenim el finançament que ens caldria, va explicar que, amb els pressupostos que s'estan tramitant, es millora un xic atès que tindrem una pujada real respecte al pressupost del 2017 de 50..., 54 milions. Ens caldria molt més, és clar. Venim d'on venim, però el més important és que d'entre les seves paraules es pot subratllar que es començaran a establir les bases d'un canvi de paradigma en les polítiques públiques de cultura. Necessitem aquest canvi de paradigma, consellera, un canvi que propiciï que realment i per fi la cultura vertebri la societat, la faci més culta i, per tant, més lliure. Aquesta petita millora ens permet tenir esperança en el reforç del sector cultural, però aquesta meva interpel·lació no va tant de parlar de pressupost –que també– sinó com encara el seu departament les estratègies relatives a un dels àmbits més rellevants de la cultura i que sovint se'n parla poc, molt poc. I em refereixo, concretament, a la conservació i gestió del patrimoni cultural. Vull posar la mirada en el llegat, en aquells testimonis materials que hem heretat de les societats que ens han precedit, aquell que, per llei, estem obligats a preservar-lo i a llegar-lo en les millors condicions: el patrimoni cultural. Com bé sap vostè, consellera, Catalunya ha estat pionera en la preservació del patrimoni monumental. A tall d'exemple, el primer museu de l'Estat espanyol va ser el Museu Episcopal de Vic, el 1893, i, el segon de tot l'Estat espanyol, el Museu Diocesà de Lleida, el 1893. Pel que fa al patrimoni immoble, tant el monumental com l'arqueològic, els grans homes de la Renaixença, a la segona meitat del segle XIX, com Pau Piferrer, clamaven la conservació dels grans monuments medievals. Van continuar la defensa els modernistes, com Puig i Cadafalch, a qui devem, més enllà de les seves grans obres arquitectòniques, la preservació del patrimoni romànic, per no entrar en el conegudíssim capítol de la preservació de la pintura mural romànica. No és casualitat que Catalunya tingui un llarg repertori de conjunts immobles declarats patrimoni mundial, des de l'obra d'Antoni Gaudí i de Domènech i Montaner, fins al conjunt romà de Tàrraco passant pel paisatge cultural que conformen les esglésies de la Vall de Boí, les pintures rupestres, l'art llevantí o el monestir de Poblet, per no entrar en les declaracions de patrimoni immaterial. Sí, Catalunya ha estat pionera i ha liderat la preservació del patrimoni cultural, i permeti'm que facin una extrapolació. Potser és que en aquest lideratge roman la remor del rei Pere III el Cerimoniós, que el 1380 va enviar ballesters a l'Acròpolis d'Atenes per tal de protegir-la, perquè, tal com narra un document de Rubió i Lluch, segons el rei, l'Acròpolis era la més preuada joia del món. Atorgar valor a béns culturals ens ve de lluny, i cal que Catalunya torni a liderar la preservació del patrimoni monumental, testimoni de la seva trajectòria històrica. Patrimoni, vostè ho sap, és una construcció social. La seva consideració com a element a preservar, allò heretat que cal mantenir i lligar amb les millors condicions depèn del valor que li atorgui una comunitat nacional. Per això, el concepte de patrimoni és dinàmic i es polisèmic i va canviant al llarg del temps. Per això és tan important la recerca i la transferència de coneixement que fan dels nostres experts per tal que els elements del passat facin el necessari procés de patrimonialització. Ser coneguts, valorats, estimats per la ciutadania com a element que atorga sentiment de pertinença i, doncs, d'identitat col·lectiva. Sols així, i amb aquest necessari procés de posada en valor, un element es converteix en element de memòria i, doncs, en patrimoni col·lectiu. I és que el valor del patrimoni rau precisament en el grau de coneixement que es té d'aquest patrimoni. I en aquest procés, l'Administració hi té un paper primordial. En aquest sentit voldria preguntar-li, consellera: Quines són les estratègies que té el Departament de Cultura que vostè dirigeix per a preservar l'ingent repertori de patrimoni cultural que la història ens ha llegat? Quins programes de difusió i transferència de coneixement i quines previsions pressupostàries? Certament, sé del treball que s'està fent des del Departament de Cultura per la conservació i la recuperació del patrimoni cultural, i fins i tot també per avançar-se en les dinàmiques conceptuals del patrimoni. Alhora, també soc sabedora de la seva sensibilitat i la seva implicació amb els béns culturals, perquè he tingut l'oportunitat d'acompanyar-la en visites al territori i per això sé que el Govern i el departament que vostè dirigeix té objectius, té estratègia i té projectes clars per allargar la vida del nostre patrimoni material. També, aquell immaterial, especialment aquell immaterial més preuat, que és la llengua, sempre susceptible de ser utilitzada com a arma llancívola per qui vol malinterpretar les demandes i la necessitat de la seva preservació. Abans deia que un dels indicadors més rellevants d'una comunitat nacional és tenir una ciutadania cultivada, que és qui fa i qui defineix el país. De la mateixa manera, l'indicador més potent que mostra la qualitat d'una societat culta és el grau de posada en valor del seu patrimoni cultural. Amb relació al patrimoni del territori i aquell més local, sigui BCIN –bé cultural d'interès nacional– o bé cultural d'interès local, amb la Mancomunitat Cultural, s'ha previst establir línies d'actuació prioritàries dissenyades amb criteris tècnics i objectius? Han dissenyat o dissenyaran programes d'actuació en la restauració del patrimoni cultural i monumental amb mirada d'equitat territorial? Patrimoni Cultural restaurat i posat en valor és un potentíssim motor de desenvolupament local, que genera riquesa a través del turisme cultural i, a tall d'exemple, la singularíssima vall del Corb, a l'Urgell, i amb el monestir cistercenc de Vallsanta es pot convertir en un gran node d'atracció del turisme cultural i que ajudi a diversificar l'economia. Pel que fa al programa de restauració de monuments que es concerten amb entitats privades, va ser un èxit, consellera, el programa «Romànic obert, amb el qual es va actuar en una vuitantena de monuments. Sabem que té al damunt de la taula el programa «Temps de gòtic, amb actuacions i inversions fins al 2022, que permetrà intervenir en monuments de primeríssim nivell, com..., i permeti'm la llicència d'ostentar..., de ser de Lleida, de les Terres de Lleida, per esmentar, per exemple, l'esplendorosa església de Sant Llorenç, de Lleida, que va exercir les funcions de catedral quan la Seu Vella va ser convertida en quarter militar per Felip V; o l'església gòtica d'Almenar, una joia del gòtic lleidatà; o el castell de València d'Àneu, que ens relata les gestes del comte Hug Roger III del Pallars. Certament, la col·laboració publicoprivada és una eina imprescindible per mantenir el patrimoni cultural. Celebrem la continuació d'aquesta entesa pública-privada. Finalment, i respecte a la conservació preventiva, conseller, i amb relació al patrimoni cultural malmès pels aiguats i les riuades del proppassat octubre, m'imagino que encara no tenen avaluats els estralls causats pel Gloria. Quines previsions pressupostàries i quines estratègies té previst el departament per actuar preventivament i reactiva davant d'aquestes situacions? El jaciment dels Vilars d'Arbeca, per exemple –un jaciment únic pel que..., pels relats relatius a l'època del ferro i a la ilergeta–, es va veure fortament afectat pels aiguats i es va inundar tot el fossar. L'imponent conjunt arquitectònic de Castelló de Farfanya va perdre una torre defensiva quan aquesta es va desplomar pels aiguats. Què preveu el departament per fer-hi front? Els danys, està clar, abracen des del jaciment d'Empúries fins al castell de Miravet, passant pel monestir de Santes Creus, etcètera. Hi ha programes de conservació preventiva per al patrimoni monumental, consellera? És clar, el patrimoni és memòria d'una comunitat. I com deia Henri Rivière, que és el pare de la museologia moderna, «el patrimoni cultural és un espill on la població es contempla per a reconèixer-s'hi i una porta oberta als hostes per fer-se entendre millor. Desitjo que el patrimoni cultural tingui tots aquells programes i aquelles eines per continuar sent un element de memòria d'aquest país. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. [[Aplaudiments.]] Per respondre la interpel·lació, té la paraula la consellera de Cultura, la senyora Maria Àngela Vilallonga. Quan vulgui.
Bon dia; gràcies, president. Bon dia a tots els diputats i diputades. Senyora diputada Montserrat Macià, sempre és un plaer escoltar-la en aquesta cambra, per tota la seva expertesa i per la seva sensibilitat en tractar els temes que tracta. En conseqüència, és un goig poder-me dirigir a vostè per tractar justament del patrimoni immoble de Catalunya. Bé, aquest Govern té rumb, té estratègia, té objectius clars. I això, com ho materialitzem? Doncs amb plans que es puguin desenvolupar en el temps, perquè això suposa fer polítiques públiques serioses i rigoroses. Avui els parlaré no només d'inversions en patrimoni –que en tenim moltes i de molt importants previstes–, sinó que els explicaré les línies estratègiques, molt breument, del Pla per a la conservació, la protecció i la difusió del patrimoni cultural immoble de Catalunya, 2019-2025, perquè coneguin una mica un tast d'aquest marc de planificació que dona sentit a la nostra actuació. De fet, és la primera vegada que fem públic aquest..., aquestes línies mestres del pla. El pla sectorial pretén prioritzar les accions de protecció, conservació, recerca, difusió i avaluació sobre els béns que conformen el patrimoni cultural immoble de Catalunya i estableix prioritats a través de programes i projectes, així com ordenant les inversions i cercant finançament. Els eixos estratègics del Pla per a la conservació, la protecció i la difusió d'aquest patrimoni cultural són cinc. L'estratègia número 1 cerca la millora constant dels instruments d'identificació i de protecció. L'estratègia 2 fa referència a la conservació sostenible del patrimoni cultural immoble. En aquest sentit, el bon coneixement de l'estat de conservació dels béns immobles ens permet prendre decisions i activar polítiques basades en els principis de la prevenció que vostè em demanava. L'estratègia 3 es refereix a l'impuls de la recerca –justament vostè també m'ho demanava– aplicada al patrimoni cultural immoble amb l'objectiu de facilitar l'accessibilitat i els nous usos, i augmentar-ne la difusió. Apropar el patrimoni als ciutadans. L'estratègia número 4 fa un pas més i es focalitza en la difusió i la posada en relleu del patrimoni cultural immoble perquè es converteixi en un factor de memòria i reconeixement, de cohesió social i que col·labora en el benestar de la societat –com vostè molt bé deia. Per últim, l'estratègia 5 fa referència a la millora de la gestió del patrimoni cultural immoble i l'avaluació del seu impacte. També és fonamental definir vies que permetin l'ampliació i la diversificació del finançament de projectes mitjançant la mancomunitat entre administracions, la concurrència a ajuts i la cerca i promoció de col·laboracions publicoprivades i de mecenatge. És cert que aquesta conselleria pensa que hi ha d'haver les tres grans administracions en cadascun dels llocs, juntes, per contribuir a fer possible tot això que li estic dient. És a dir, la Generalitat de Catalunya, les diputacions i els ajuntaments, en cadascun dels llocs, crec que hi ha d'haver aquestes tres administracions juntes. Per això parlem d'aquesta mancomunitat, però és cert que la cultura no pot ser subvencionada al cent per cent, perquè és impossible, i per això també necessitem aquestes inversions privades i de mecenatge. Un cop establerts els objectius i les línies estratègiques del Pla sectorial, incidim en la priorització dels elements constitutius del patrimoni cultural tenint molt en compte el concepte d'equitat territorial, com també la significació històrica, cronològica i tipològica, i la capacitat de convertir-se en elements difusors dels valors del patrimoni. Treballem en les línies següents. Si aprovem els pressupostos –que esperem que sí–, tindrem un increment notable de la dotació per a la millora del patrimoni cultural del nostre país. També, lligat a l'aprovació de la llei de mesures, passarem de l'1 per cent a l'1,5 per cent cultural, que ens aportarà més diners per al patrimoni. Estem canalitzant els recursos provinents dels fons europeus i cerquem finançament a entitats privades. Hem de ser capaços de reinvertir els ingressos obtinguts en polítiques de comercialització del patrimoni també en el mateix patrimoni. Pel que fa a la concreció dels programes d'inversions, hem aconseguit, per primera vegada, recursos que provenen dels fons europeus per a la conservació del patrimoni, amb una dotació de 8 milions i mig de la convocatòria del programa operatiu Feder 2014-2020. Aquest Govern confia en els projectes de finançament públicoprivat. Com vostè mateixa destacava el «Temps del Romànic, ara tenim a les mans el programa «Temps del Gòtic, que esperem signar el conveni d'aquí molt poc temps, i presentar-lo. És un conveni que estem acabant de treballar, perquè ens queda molt poc, amb la Fundació «la Caixa per al període 2019-2022 i per un import total de més de 10 milions d'euros. Es preveu la intervenció en disset monuments distribuïts pel territori. És una mica la semblança del romànic, però en aquest cas en el gòtic. Pel que fa a les intervencions previstes amb els recursos propis provinents del pressupost i de l'1,5 per cent, voldria destacar l'actuació que ja ha començat a la Seu Vella de Lleida, per exemple, a través de les obres de restauració de les cobertes del claustre i de l'interior del campanar i de la Porta dels Apòstols per un import de 1.600.000 euros, i ocuparà els anys 2019-2021, van començar a finals de l'any passat i acabarà el proper any. També la intervenció en el recinte murallat del Turó de la Seu Vella, amb una previsió de dotació total de 600.000 euros. I ens plau especialment poder-li donar aquestes quantitats perquè sabem com s'estima Lleida, però també com s'estima tot el territori de la nostra Catalunya. Quant al Patrimoni Mundial de Tàrraco, estem materialitzant un conveni entre l'Ajuntament de Tarragona i el Departament de Cultura per al seu manteniment, conservació i restauració entre els anys 2020-2023, amb una dotació total de 800.000 euros. També la intervenció al teatre romà de Tarragona, en l'arranjament de l'entorn del teatre romà i l'hiposceni, a la Vil·la romana dels Munts, a Altafulla, tenim previst iniciar en breu les obres per un import de 700.000 euros; a la cartoixa d'Escaladei, a la Morera de Montsant, iniciarem les obres de restauració de l'església i restauració i adequació del claustre major, per un import de 3 milions d'euros. Tenim prevista la recuperació estructural de la fàbrica Asland, a Castellar de n'Hug, amb un import de 700.000 euros, així com un projecte ambiciós de posada en valor del castell monestir d'Escornalbou, conjuntament amb la Diputació de Tarragona, per un import de 4 milions d'euros. Hi ha més actuacions, però ja no tinc gaire més temps. Cal tenir present que, per primera vegada, convocarem uns ajuts dotats amb 435.000 euros per a la posada en valor i accessibilitat del patrimoni arqueològic i paleontològic català. Cal tenir present, també, que la direcció general finança la recuperació de tot el patrimoni a través de convocatòries que, en data d'avui, tenim més de dues-centes actuacions per un import de 7,5 milions d'euros, que s'han de realitzar entre 2018 i 2021. Amb l'aprovació dels nous pressupostos podrem augmentar la dotació en 5 milions més. Tal com ha dit vostè, diputada, el desastre del Gloria ha estat devastador; encara estem treballant per identificar i avaluar els danys, però els que sí que tenim avaluats i ressenyats ja són els danys que va causar el temporal anterior, dels dies 22 i 23 d'octubre del 2019, aquelles pluges torrencials que van afectar tantes zones de Catalunya. Hem avaluat les actuacions que caldria assumir urgentment –el resultat total de la inversió que estem duent a terme puja a 216.900 euros–, un piló d'actuacions que responen a un programa coherent i rigorós que busca sobretot que el patrimoni continuï sent, com deia vostè també, motor econòmic, font de coneixement i gaudi per a tots nosaltres. Entre les actuacions del Dana hi ha..., per exemple, la que puja més diners és la capella gòtica del castell de Montsoriu, del segle XIV, que es va ensorrar: 85.000 euros; o el Parc Arqueològic de Iesso, a Guissona; el castell de Tàrrega; el vilar, poblat i necròpolis de la Font, de Verdú. En fi, esperem que puguem avaluar aviat els danys causats pel Gloria i que també puguem posar remei a tot això. Moltes gràcies per la seva intervenció, per haver-me donat peu a explicar tot això. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, consellera. [[Interpel·lació al Govern sobre la cultura a Catalunya]] [[300-00239/12]] La següent interpel·lació és sobre la cultura a Catalunya, i la formula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, la diputada senyora Sonia Sierra.
Muchas gracias, señor presidente. Buenos días, diputados, diputadas, consellers. Señora consellera, usted lleva un año en el cargo y no podemos destacar ni una sola iniciativa interesante por su parte. De hecho, la dejadez de la cultura por parte de su Gobierno ha forzado el nacimiento de Actua Cultura, que es una plataforma que agrupa a la gran mayoría de empresas del sector cultural catalán, y que a principios de año emitió un comunicado para denunciar el trato injusto –y, según sus palabras, indecente– de la Generalitat y para reclamar un mayor compromiso económico. Usted ha logrado unir en su contra a empresas de las artes escénicas, la música, el audiovisual, el arte y el libro. El sector reclama un 2 por ciento del presupuesto, que es lo que ya prometía Santi Vila en 2015, y ahora, cinco años después, seguimos alrededor del 1 por ciento, mientras que somos la comunidad autónoma con más altos cargos y mejor pagados. Así que, como dedican a eso todos sus recursos, pues el sector cultural se ahoga por falta de apoyos. Y eso por no hablar de la oferta museística, que languidece ante la dejadez de los gobiernos separatistas –dudo que pueda contestarme si no me escucha–; le decía que esto por no hablar de la oferta museística que languidece ante la dejadez de los gobiernos separatistas y populistas, tanto de la Generalitat como del Ayuntamiento de Barcelona. Mientras Ada Colau rechaza tener una sede del Hermitage en Barcelona, ante la absoluta dejadez, también, de su departamento, mi compañera Marta Rivera, que es la consejera de Cultura de la Comunidad de Madrid. tiende la mano al ayuntamiento para poder crear el Museo de la Movida Madrileña, y mire no es que quiera barrer para casa, pero mientras que el sector cultural aquí en Cataluña se une para denunciar su pésima gestión, reconocen la gran labor de impulso de mi compañera Marta Rivera tanto en el Estatuto del artista como en la Ley de mecenazgo. Esto demuestra que allí donde Ciudadanos gobierna la cultura tiene la consideración que merece y que nuestra visión de una cultura abierta e integradora se convierte en el motor de la dinamización del sector; es decir, exactamente justo lo contrario de lo que sucede en Cataluña. Mientras los gobiernos separatistas no consideran literatura catalana, pues, a Juan Marsé, a Maruja Torres, a Terenci Moix, a Javier Cercas, la Comunidad de Madrid regala ejemplares de Galdós para celebrar el centenario de su muerte o consiguen que ocho mil alumnos vean Fortunata y Benito en los Teatros del Canal, más todas las personas que pueden verlo por streaming. Galdós nació en Canarias y vivió allí hasta que se fue a estudiar a la universidad, pero los madrileños, en lugar de hablar de razas, como hace usted, señora consellera, lo revindican como propio, pero, vamos, qué le vamos a pedir a los nacionalistas, si es que no han sido capaces ni de reivindicar a Rosalía hasta que no sacó una canción en catalán. Señora consellera, usted es filóloga y sabe perfectamente que no hay texto sin contexto, así que voy a intentar enmarcar el contexto de su Gobierno, que no es otro que el del fundamentalismo cultural. La antropóloga Verena Stolcke acuñó en los años noventa el concepto «fundamentalismo cultural para describir una nueva forma de racismo en el que la raza es sustituida por la cultura; es decir, es una forma de racismo encubierto. Pero la realidad es que usted tampoco disimula mucho, porque es que usted sí que habla abiertamente de raza. Hace unos días declaró públicamente que la raza catalana se define por la cultura y el folklore popular como las sardanas. Si analizamos los escritos de Verena Stolcke sobre el fundamentalismo cultural, vemos que sus declaraciones se ajustan perfectamente a la definición que ella hace, y también los escritos del señor Torra, porque el señor Torra ha dejado por escrito innumerables muestras de ese fundamentalismo cultural, y usted también, porque le voy a citar lo que escribió en el libro Els arbres. Cito literalmente: «La sardana és el veritable ritual de la nostra raça. Esto es literal, ¿eh?; esto lo ha escrito usted. Ahora, ante las preguntas de mi compañero Héctor Amelló, dice que es que fue un lapsus, cuando lo dijo hace unos días. ¿Esto también fue un lapsus, señora consellera?, ¿cuando lo escribió fue un lapsus y cuando hizo la revisión de las pruebas antes de editarlo también fue un lapsus? Que también le voy a decir una cosa, lo de lapsus tampoco la deja en muy buen lugar, ¿eh?, porque lo que nos diría Freud es que precisamente el lapsus sirve para acceder a eso que está reprimido. [[Aplaudiments.]] Pero, vamos, que usted le pone el trabajo facilito a Freud, ¿eh?, que es que tampoco es que usted se reprima demasiado, que es que usted habla abiertamente de razas como si nada, igual que su compañera de filas, la alcaldesa de Vic, habla de las personas que parecen catalanes o autóctonos, o no, según sus características físicas; unas palabras que indignaron a toda esta mitad del hemiciclo, y usted, en lugar de desmarcarse de las palabras y decir: «¿Pero qué ha dicho usted, señora?, se limitó a leer tan tranquilamente lo que traía escrito. Pero, claro, ¿cómo se va indignar usted?, si es que lo han plasmado también por escrito en la presentación de la campaña «No em canviïs la llengua, que ustedes hablan de catalanes autóctonos que parecen o no catalanes por sus características físicas. ¿Me puede explicar usted, señora consellera, en qué consisten esas características físicas de los catalanes que son autóctonos, según ustedes? ¿Porque sabe qué pasa? Se lo voy a explicar, que es que las personas como los diputados de Ciudadanos, como los votantes de Ciudadanos, que creemos en ciudadanos libres e iguales, no entendemos eso de los catalanes autóctonos que se diferencian o no por sus características físicas. [[Aplaudiments.]] Claro, y si hay unas características físicas de los catalanes autóctonos, digo yo que habrá otras de los catalanes no autóctonos. ¿Cuáles son esas características? ¿Las de las «bestias taradas que describía el señor Torra, con moho en los dientes y eso? Esos son los no autóctonos, ¿no? Como le decía, señora consellera, ni usted ni el señor Torra no es que se repriman demasiado. Usted habla de raza catalana porque de verdad cree que existe una raza catalana, igual que Oriol Junqueras cree que el ADN catalán es diferente del ADN español y también lo deja por escrito. Señora consellera, ¿a usted no le da vergüenza hablar de la raza catalana en pleno siglo XXI? ¿Cómo vamos a esperar de usted una renovación del sector cultural si es que su concepción de la cultura es decimonónica? Desde nuestro punto de vista, es evidente que una persona que habla de la sardana como la esencia de la raza catalana no puede estar al frente de la cultura de Cataluña. Pero, claro, ¿qué pasa?, que cuando la imputada Borràs dejó el cargo vieron su currículum y dijeron: «Hombre, esta es la señora ideal para ocupar el cargo. Y no hablo de sus méritos académicos o profesionales, que sin lugar a duda los tienen y yo se los reconozco, sino de que vieron que había escrito sobre la raza catalana, igual que Torra y Junqueras, y firmó también el supremacista manifiesto Koiné, de la misma manera que lo había firmado la imputada Borràs. El manifiesto Koiné es un manifiesto contra el bilingüismo, con todas las letras. Y, mire, en mi opinión si tuviéramos que estar orgullosos de algo, sería precisamente de que somos una sociedad bilingüe, que tenemos la suerte de hablar dos lenguas. ¿Por qué está usted en contra del bilingüismo, señora consellera? ¿Cómo es posible que le parezca normal hacer una campaña para decirle a la gente que no hable español y que hable solo catalán? Y usted, en el manifiesto Koiné, ha afirmado, y cito textualmente, que el régimen de Franco utilizó –y cito– «una immigració arribada de territoris castellanoparlants com a instrument involuntari de colonització lingüística. ¿Usted es consciente de lo ofensivo que eso resulta para gran parte de los catalanes, que usted haya cosificado a las personas que vienen de fuera? Mire, no hay nada más supremacista que animalizar o cosificar al otro. El señor Torra los animaliza y usted los cosifica; es decir, nos quita gran parte de nuestra humanidad a la mayoría de catalanes. Y en una persona como usted está la cultura de Cataluña, así que es normal que en lo que lleva de mandato no podamos destacar ni una sola medida para renovar el sector cultural, que tanta falta hace. Porque mientras usted trata la cultura como una cuestión de razas y de la sardana y no se preocupa del sector, en Ciudadanos tenemos una concepción de la cultura abierta e integradora y queremos que Cataluña vuelva a ser un polo de atracción artística y cultural. Veamos lo que pasa, por ejemplo, con el mundo editorial. Desde la segunda mitad del siglo XVI Barcelona ha sido un polo de atracción para la edición. Por cierto, en aquella época gran parte de los libros que se editaban en Cataluña eran en español, seguido del latín, y solo el 17 por ciento de los libros que se editaban en Barcelona eran en catalán. Se lo comento porque cuando hicieron el manifiesto Koiné se les olvidó añadir esto. Y, hasta donde yo sé, en la mitad del siglo XVI no se había producido todavía ni la Guerra de Sucesión ni el régimen franquista. Como le decía, frente a su visión decimonónica de la cultura, nosotros tenemos una visión de la cultura abierta e integradora. Y mientras usted deja abandonado el sector cultural, nosotros reivindicamos su potencial como industria y consideramos que los trabajadores culturales, para poder realizar bien su trabajo, tienen que hacerlo en las mejores condiciones, y actualmente sus condiciones laborales son pésimas. Señora consellera, ¿qué medidas tiene para mejorar las condiciones laborales de los trabajadores del sector cultural? [[Aplaudiments.]]
Per respondre té la paraula la consellera de Cultura, la senyora Maria Àngela Vilallonga.
Gràcies, senyor president. Diputats, consellers... Senyora Sonia Sierra, bé, vostè diu que jo no he fet obra de govern en aquest quasi any que soc en aquesta conselleria. Doncs, no ho sé, potser vostè no hi era al Parlament quan es van aprovar una sèrie de lleis, de modificacions de lleis –que ara li explicaré quines han estat–, que han estat el motiu pel qual aparegués aquest projecte que vostè esmentava, Actua Cultura, que no està en contra d'aquesta consellera, tot ben diferent del que vostè diu. El dia 9 de maig de 2019 –i d'això ja fa molt de temps–, aquest Parlament va aprovar la Llei de modificació de la Llei 6/2008, del Conca, amb els vots a favor de Junts per Catalunya, ERC, PSC, En Comú Podem i PP, l'abstenció de la CUP i els vots en contra de Ciutadans. Aquesta modificació de llei va permetre de renovar i constituir el plenari del Conca, que torna a tenir, com als seus inicis, set membres representants de tots els sectors de la cultura, paritari per primera vegada, amb una dona a la presidència i avalat per aquest Parlament. Crec que això ha estat un èxit d'aquest Parlament, de la conselleria i de tots, menys de vostès, que hi van votar en contra. El dia 13 de novembre de 2019, aquest Parlament va aprovar la modificació de la Llei, del 27 de juliol, de mesures fiscals i financeres, i d'una llei del 29 de desembre del 2000, que era la Llei de creació de l'Institut Català de les Indústries Culturals –allà on hi ha totes les empreses culturals–, amb els vots a favor de Junts per Cat, ERC, PSC, PP, la CUP i l'abstenció de Ciutadans i En Comú Podem. Aquesta llei ha permès continuar donant suport i acompanyament a les necessitats de les empreses culturals del país per part del Departament de Cultura a través de l'ICEC, una eina molt eficient al servei de la nostra economia creativa i una llei del segle XXI; una eina, l'ICEC, del segle XXI. D'això també ens n'hem de felicitar tots plegats, potser menys vostès. Vaig donar suport i impuls a aquestes modificacions de lleis des del moment que vaig arribar a la conselleria. I vaig necessitar, també, des del primer moment, les aliances dels grups parlamentaris i de tot el sector cultural, que s'hi va abocar. Vaig trobar aquestes aliances. I gràcies, també, a l'equip del Departament de Cultura, tot això va anar endavant. D'aquest treball conjunt entre el Departament de Cultura, el Conca, els representants del sector cultural i els grups parlamentaris, especialment els membres de la Comissió de Cultura, la cultura n'ha sortit reforçada. I d'aquí va néixer justament Actua Cultura. Perquè, com diuen en el manifest que van presentar als mitjans el mes de gener, han vist la força que poden tenir amb la seva unió al costat de la consellera de Cultura per reclamar allò que aquesta consellera ha reclamat des del primer moment, que és més diners a Cultura. Això és així, senyora Sierra. No van en contra d'aquesta conselleria, sinó que anem tots junts, amb els grups parlamentaris, per aconseguir més diners per a la cultura. I, de fet, n'hem aconseguit més de diners per a la cultura. I això es veu amb el pressupost del 2020 que aquests dies s'està debatent al Parlament. Jo crec que vostès també hi són en aquest debat dels pressupostos i que poden veure que incrementem els diners destinats a Cultura amb 38,5 milions d'euros addicionals, un 14,2 per cent més sobre el pressupost del 2017. I, si hi afegim els 16 milions d'euros de la taxa a l'audiovisual eliminada el 2017 per la sentència del Tribunal Constitucional, que també afegirem, la pujada real és més de 54 milions d'euros, quasi un 22 per cent d'increment. Així, el pressupost del Departament de Cultura creix per sobre de la mitjana departamental, que representa un 11 per cent. A més a més, hi ha un altre element molt important, i llargament reivindicat, que podrem promoure des de la Llei de mesures fiscals: la modificació de l'1 per cent cultural, que passa a l'1,5 per cent cultural, reservat en els pressupostos de les obres públiques amb la finalitat d'invertir-lo en la conservació, restauració, excavació i adquisició dels béns patrimonials, que és això que explicàvem en la interpel·lació anterior. Perseverem en aconseguir, intentar d'aconseguir més diners a Cultura, però no és fàcil. Per què? Perquè tenim en contra una sèrie d'elements com, per exemple, que l'Estat té aquest dèficit fiscal amb Catalunya que fa que no puguem obtenir tots els diners que estarien destinats aquí. I, a més a més, és difícil que els nostres museus puguin brillar tant com voldríem, tot i que les nostres aportacions són superiors, perquè –com els deia l'altre dia des d'aquesta tribuna–, per exemple, el MNAC i el Macba reben una aportació de 3 milions en els pressupostos generals de l'Estat, prorrogats el 2020, mentre que el Prado o el Reina Sofia en reben 41. I això, un any rere un altre. Això no els he sentit denunciar-ho mai. Per què no ho denuncien? Que no creuen que els catalans també tenim el dret a uns museus de primer ordre. [[Aplaudiments.]] O per què no els hem sentit mai reivindicar la biblioteca provincial per a la ciutat de Barcelona, una inversió que l'Estat ha fet a pràcticament totes les capitals de província llevat, oh casualitat!, a Barcelona. No volen una gran biblioteca per als seus conciutadans? Bé, aquestes serien algunes de les coses que jo li volia dir pel que fa als diners que esmercem a cultura. Però hi ha una cosa que els voldria dir: que no es condemnin vostès mateixos al paper de demolir, més que no pas a construir, i d'intentar sempre anar contra nosaltres. És a dir, vostès tenen les seves idees, i sempre tindrem diferències ideològiques. Jo soc independentista, soc republicana, i voldria el millor per a Catalunya, i el millor per a Catalunya és el que intento fer des d'aquesta conselleria de Cultura. Catalunya, poc més de 32.000 quilòmetres quadrats, poc més de 7 milions i mig d'habitants; amb una llengua pròpia, que és el català, excepte a l'Aran, que és l'occità-aranès; amb tres llengües oficials –català castellà i aranès-occità–; 947 municipis que es reparteixen això: 850 biblioteques, 311 arxius, 114 museus més 379 col·leccions, 137 sales de cinema, 175 sales de teatre, 2.298 BCINs –béns culturals d'interès nacional: monuments, conjunts històrics, zones arqueològiques...–; 5.000 entitats culturals sense ànim de lucre registrades, amb més de mig milió de persones associades; 50.000 activitats culturals; més de 10.000 festes; 18.000 llibres publicats anualment; 39.000, quasi 40.000 empreses culturals, amb 188.000 persones que treballen a aquestes empreses, 11.504 milions d'euros de negoci d'aquestes empreses. Aquestes dades exemplifiquen la riquesa cultural del nostre país, Catalunya, terra de pas i d'acollida, gresol de civilitzacions, d'aquestes que ens han precedit, amb una llengua que ens cohesiona i moltes llengües que ens enriqueixen. No vulguin fer seu el castellà, no és patrimoni de vostès, no l'intentin instrumentalitzar com un graner de vots. La cultura ens uneix, ens acosta, ens ajunta, ens proveeix de consciència de qui som, d'on venim i on anem. I som al segle XXI; ho tinc molt clar, que som al segle XXI. Gestionar tot aquest capital cultural format per persones i per patrimoni és obligació i responsabilitat d'aquesta consellera, i és un honor, un gran honor. «Servir el comú quan l'hora arriba és llei de tota democràcia, va escriure Lluís Nicolau d'Olwer. En això estem, en servir el comú, i el comú són els 7 milions i mig de catalans que viuen a Catalunya. I deixi'm citar Mercè Rodoreda, que és la meva..., una de les meves escriptores de capçalera: «El que considero vital de la nostra cultura són els fonaments, i els fonaments són la llengua, deia ella. El Govern de la Generalitat aposta, i fort, per la cultura, hi ha apostat sempre, i també ho fa en els pressupostos del 2020. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, consellera. Per a la rèplica té un nou torn la diputada.
Gracias, señor presidente. Señora consejera, como nosotros somos los del «mejor unidos, nosotros somos los de buscar siempre lo que nos une, me alegra profundamente que compartamos escritora de cabecera, porque Mercè Rodoreda también es una de mis escritoras de cabecera, y, por cierto, he dado conferencias sobre ella. Yo le ha preguntado sobre iniciativas culturales, y en su respuesta no me ha contestado ni una sola iniciativa cultural que realmente sirva para renovar el sector. Y yo le he hecho muchas preguntas, no me ha contestado ni una, me ha saltado con el clásico «Espanya ens roba y además ¡me ha hecho preguntas a mí! Que no, señora consellera, que esto no funciona así; que resulta que es que yo le hago las preguntas a usted y usted me contesta, no al revés. Pero, mire, por deferencia le voy a contestar a sus preguntas. El tema de la biblioteca provincial..., ¡si ha sido su Gobierno –bueno, el Gobierno nacionalista anterior– que no quiso la biblioteca provincial, para hacer el mamotreto del Born Centre Cultural! ¡Si estaba ya el edificio, pagado por el Gobierno de España, que han sido ustedes que no lo han querido! [[Aplaudiments.]] Y, con respecto a que el castellano es nuestra lengua, no, no, nosotros consideramos que todas son nuestras lenguas, nosotros tenemos un corazón muy grande, que nos caben muchas banderas y muchas lenguas. La que considera que el castellano no es su lengua y es nuestra lengua, y el catalán no es la lengua de los de Ciudadanos, es la diputada Freixas, de su partido. Vea la intervención en que lo explica, que es muy interesante. Y por último, ¿usted es filóloga? ¿Cómo puede hablar de lengua propia? No existe, desde el punto de vista filológico, el concepto «lengua propia. Es un concepto político de los nacionalistas, pero como filóloga, por favor, no lo utilice, porque eso sí que me ofende profundamente. Otro tema que a nosotros nos interesa mucho es el de la desigualdad de género en el ámbito cultural. Hay estudios nacionales e internacionales que señalan que hay desigualdad de género en: la incorporación y las condiciones laborales en la industria cultural y creativa; en ocupar puestos de poder y liderazgo; en el acceso a premios, ayudas, becas y otros reconocimientos, y en la visibilidad de obras creadas por mujeres. Todo esto se podría resumir en que las mujeres artistas y creadoras tienen trayectorias profesionales mucho más difíciles que los hombres, y no es que las mujeres quieran los privilegios por el hecho de ser mujeres, sino que lo que queremos es estar en igualdad de condiciones. Y es evidente que las causas de las desigualdades son múltiples, pero una de ellas es la falta de apoyo de las administraciones. Así que mi pregunta es: ¿qué medidas concretas va a tomar para fomentar la creación..., y acabar con estas desigualdades de género? Y si hay un sector artístico donde la brecha de género se hace realmente patente es el audiovisual. Estamos muy lejos de alcanzar la paridad en directoras de cine, televisión, guionistas, productoras, montadoras, compositoras y representantes de departamentos creativos y técnicos. Y desde aquí quiero agradecer la labor de Cima para intentar luchar por esa igualdad y para paliar esa brecha de género. Resulta evidente que hay que realizar cambios estructurales profundos, así que le pregunto: ¿qué medidas piensa usted tomar con el sector audiovisual y estas diferencias de género? Y, ya que estamos con el sector audiovisual, la falta de apoyo de su departamento está motivando que muchas productoras dejen Barcelona y se vayan a Madrid. Como le decía en la primera parte de mi intervención, se nota que allí donde gobierna Ciudadanos la cultura tiene el lugar que merece, y cada día se hacen más las maletas rumbo a Madrid y se van productores, técnicos y actores que empiezan a pasar cada vez más tiempo en el AVE, luego abren allí una delegación y finalmente se desplaza a toda la empresa, hasta el punto que en 2011 el 40 por ciento de la producción audiovisual española se realizaba en Cataluña y en 2018, solo el 20 por ciento. ¿Qué medidas va a tomar para que Barcelona vuelva a ser un epicentro de la producción audiovisual y volvamos, como mínimo, a ese 40 por ciento? Y otro tema que nos preocupa es el colectivo LGTBI. Sin duda, aquí en Catalunya el Casal Lambda es referencia en este tema, y tienen un fondo de documental, el Armand de Fluvià, que recopila información sobre ese colectivo; es un fondo con un valor incalculable, y yo le pregunto: ¿qué medidas va a tomar para garantizar el futuro de ese fondo? La verdad es que el daño que los gobiernos populistas y separatistas del Ayuntamiento de Barcelona y la Generalitat de Catalunya están haciendo a la cultura es incalculable. El pasado mes de enero vio la luz lo mejor de la cultura de 2019, el prestigioso informe del Observatori de la Cultura, y hay datos descorazonadores. Por ejemplo, entre los diez primeros puestos del ranking nacional de las instituciones y acontecimientos culturales de 2019, no aparece Catalunya. ¡Madre mía, que Catalunya no esté entre los diez primeros puestos! Tenemos que bajar hasta el decimotercer lugar para encontrar, por cierto, la fantástica exposición «Feminismos, del Centre de Cultura Contemporània. Eso quiere decir que nos pasa por delante Madrid, que ocupa seis de los diez primeros puestos –insisto, se nota allí donde gobierna Ciudadanos [[remor de veus]] –, pero también el País Vasco y Santander. Cataluña no puede volver a no estar entre los diez primeros puestos de un ranking como este. Así que le pregunto, consellera: ¿qué medidas va a tomar para que Cataluña vuelva a ser un polo de atracción artística y cultural, como lo fue en el pasado...
Acabi, diputada...
...y se han cargado los diferentes gobiernos nacionalistas? Gracias. [[Aplaudiments.]]
Té la paraula ara la consellera per a la rèplica.
Bé; gràcies, senyor president. Senyora diputada, bé, jo li he de dir que la llengua catalana és la llengua pròpia de Catalunya, i l'hi torno a dir [[remor de veus]] –, és la llengua oficial d'Andorra, té al voltant de 7 milions de parlants i gaudeix d'una mala salut de ferro, però necessita i mereix totes les atencions, com deia aquesta nostra escriptora de capçalera, Mercè Rodoreda. Perquè, com que Catalunya no té estat propi, la llengua catalana que li és pròpia competeix amb les llengües dels dos potents estats –tres, diríem– en els quals viu: el castellà té al voltant de 500 milions de parlants i el francès en té al voltant de 300 milions. L'obligació del Govern de la Generalitat és protegir i afavorir l'ús de la llengua catalana. Perquè, quan una llengua mor, el nostre món es fa molt més pobre [[aplaudiments]] , i per aquest motiu necessitem... Com a filòloga, li dic que fa molts anys que estic preocupada pel futur de la llengua catalana; i vostè ho ha de saber, per tot allò que envolta la meva bibliografia. Els arbres –1984, va ser publicat el 86–, en fi, no diu literalment això que diu vostè, no, no, no, no, perquè vostè no ha tingut el llibre a les mans, ho diu per tercers. I justament es deia Tercero, el periodista que va investigar en la meva bibliografia i va treure el llibre d'Els arbres i aquesta frase, que no diu exactament això. El llibre d'Els arbres és un llibre d'arbres. I aquesta frase que vostè m'atribueix així literalment –que li dic, torno a dir, s'ho miri; els filòlegs hem de ser molt rigorosos, i jo a vegades he perdut una nit per si havia de ser «a o havia de ser «ae, aquella síl·laba o aquella lletra en una paraula d'una edició crítica que estava fent un humanista català del segle XV, per exemple–, doncs bé, és en un arbre que es diu «la morera. Vostè això no ho sabia, que era l'arbre de la morera. [[Veus de fons.]] Ho sabia?, ho havia llegit? Quina sort, que tinc una altra lectora del llibre d'Els arbres! Ja deia jo que les lectures en el meu academia.edu pujaven. Doncs bé, les moreres eren les moreres de la plaça del meu poble, i allà és on jo ballava sardanes quan era petita, sí. I certament, si hagués sigut grega hagués ballat sirtaki i hauria dit exactament el mateix, sap? [[aplaudiments]] : que era el ritual que la meva terra. Que vaig escriure i vaig dir «raça? Doncs miri, per què? Perquè aquesta paraula és una paraula que avui dia, en el segle XXI, ja sé jo que és anacrònica. Això està escrit al segle XX [[veus de fons]] –sí, al segle XX, ara som al segle XXI–, i és un arcaisme; ho sé, que és un arcaisme, però, miri, fins i tot, si li fes la llista de tots els escriptors del segle XIX, del segle XX i del segle XXI que parlen, per exemple, d'una de raça de dones atrevides o d'una raça d'homes audaços, no acabaríem aquesta sessió d'avui; els hi estalvio els exemples. Però és un terme al·legòric, metafòric... En fi, ser català, penso jo, és sentir-se identificat amb la comunitat, el poble català, per lliure voluntat dels seus membres. I en aquest mateix marc ser català ni tan sols respon a un criteri en singular, sinó a una complexa pluralitat de factors. Centrades en un marc sòlid històric i cultural de referències comunes, hi ha moltes formes de ser català, i cap d'aquestes formes és restrictiva. Vostè sap que el 2003 es va acabar d'estudiar el genoma humà. Hi ha molts articles que jo li voldria assenyalar sobre aquesta qüestió, però ara no hi entraré. Si vol, li donaré la bibliografia. Em demanava la qüestió del gènere. Miri, per exemple, el Conca, que, l'hi deia abans, hi ha la paritat al Conca, hi ha una dona que és presidenta, però a més a més hi ha una dona que és la presidenta de Dones Visuals als mitjans audiovisuals: Miriam Porter és la persona que vetlla en el Conca per la paritat de gènere a tot arreu. Però, a més a més, per les produccions audiovisuals; justament ha tingut premis Gaudí i premis Goya, ara, Miriam Porter, i és una de les persones que tenim en el Conca. Per tant, sí que ens ocupem del gènere i sí que ens ocupem de les arts visuals, i donarem suport als creadors. Farem una aportació de més d'un 25 per cent a la xarxa pública de centres i espais d'arts visuals, als centres de creació. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] En fi, hi dediquem molts més diners dels que hi havíem dedicat fins ara, a les empreses culturals que es dediquen a les arts visuals.
Gràcies, consellera...
També ho tinc tot, i en el pressupost de Cultura ho poden veure tot sencer. [[Aplaudiments.]]
A continuació passam al punt desè de l'ordre del dia, que és la interpel·lació al Govern sobre la situació dels centres d'internament per a estrangers. [[Interpel·lació al Govern sobre la situació dels centres d'internament per a estrangers]] [[300-00235/12]] Té la paraula, per formular la interpel·lació, el diputat Ruben Wagensberg.
Gràcies, president. Diputats i diputades, conseller... Els CIEs, centres d'internament per a persones estrangeres, que són uns centres que no són penitenciaris, que s'hi internen persones estrangeres que han estat detingudes pel simple fet de trobar-se en una situació administrativa irregular, abans –sovint– de ser expulsades. És a dir, que són persones que no han comès cap delicte i que acaben tancades a la presó. Miri, ara que som pocs aprofitaré per explicar-los una cosa, i amb relació a la interpel·lació prèvia a aquesta. Contra el que ha quedat establert en l'imaginari col·lectiu –en cert imaginari col·lectiu–, Franco, és cert que no va intentar espanyolitzar Catalunya a través de la migració. La realitat, de fet, és ben diferent, és ben tossuda i sovint és més crítica i és pitjor que tot això. Durant el període de l'autarquia dels anys quaranta fins a finals dels anys cinquanta, principis dels anys seixanta, és molta la gent que des de diversos pobles, des de diverses ciutats de l'Estat espanyol va voler venir a Catalunya en «busca d'una vida millor. La llei franquista, però, no els permetia venir cap aquí. Si tu volies venir, moure't dintre del territori espanyol o, per tant, venir cap a Catalunya sense un permís de treball, un contracte de feina en concret –no feia falta un permís de treball només, sinó que necessitaves el contracte concret de la feina o un familiar directe– es considerava que tu t'estaves movent per dintre del territori de l'Estat de manera il·legal. Eres un immigrant espanyol il·legal dintre el territori de l'Estat espanyol. És per això que moltíssima gent abans d'arribar a l'estació de França –i aquí hi ha moltíssima documentació en forma de fotografies i en forma de vídeos– saltava del tren abans d'arribar a aquesta estació. Perquè en arribar a l'estació de França es trobava, en definitiva, una mena de controls els quals miraven si tu tenies o no tenies aquests papers. Això ho feia la policia franquista emparada en lleis franquistes. Aquesta gent que saltava del tren quedava en una mena de buit legal i, per tant, es movia per Catalunya sense tenir papers. Es movia per Catalunya de manera il·legal. No sé si ens sona a algú, tot plegat. Molta d'aquesta gent, per cert, com que no tenia papers per poder treballar de manera legal, al que es dedicava és a treballar irregularment. Molta d'aquesta gent acabava treballant en la venda ambulant irregular. També no sé si ens sona o trobem alguna relació amb avui en dia. Què passava? Si la policia franquista et trobava et detenia i et portava al Palau de les Missions. El Palau de les Missions és a plaça Espanya, a la Fira de Montjuïc –on actualment hi ha la Fira de Montjuïc hi havia estat el Palau de les Missions. Et tancaven allà, en una espècie de centre d'internament, a l'espera de portar-te cap al teu poble d'origen. Per tant, un espai molt similar als centres d'internament d'estrangers d'avui en dia. Reclutaven persones, les tancaven al Palau de les Missions i se les tornava a portar cap al seu poble d'origen. Això durant el període de l'autarquia. Avui, actualment, a Europa hi ha 280 CIEs. D'aquests 280 centres d'internament d'estrangers, set es troben dins del territori de l'Estat espanyol. A Algesires, a Palmas de Gran Canaria, a Madrid, a Múrcia, a Santa Cruz de Tenerife, a València i, efectivament, a Barcelona. El CIE actual de Barcelona, a més, no està gaire lluny de l'antic Palau de les Missions; està a l'altra banda de la carena, a la vessant oposada de la muntanya de Montjuïc. El trobem al barri de la Zona Franca. I un CIE, com el CIE de la Zona Franca, és una il·lustració perfecta del racisme institucional de l'Estat espanyol. Un model de racisme institucional llunyà, per cert, al model que vol la ciutadania de Catalunya i també en concret la de Barcelona, que s'ha manifestat massivament i repetidament en favor del tancament d'aquest centre d'internament d'estrangers. Ho ha votat, s'ha votat diverses vegades en plenaris municipals i també en aquesta mateixa cambra, també de forma reiterada. Un país, a més, que ha expressat de forma reiterada la voluntat de ser terra d'acollida i que ho ha intentat demostrar amb totes les seves virtuts i totes les seves deficiències. La nostra feina, efectivament, ha de ser treballar amb totes les eines que tenim a l'abast per fer una societat diversa, que garanteixi els mateixos drets i oportunitats per tothom. Una societat cohesionada i inclusiva. Una societat solidària, d'acord amb els valors republicans i els drets humans, on la discriminació que pot representar el centre d'internament d'estrangers –la discriminació per raó d'origen, de gènere, de creences o pel que sigui– no hi tingui cabuda ni socialment ni institucionalment. Cal trobar, per tant, l'acumulació de forces necessàries per derogar les principals palanques sobre les quals se sustenta aquest racisme institucional dels quals..., aquest Parlament d'eines en té poques, però sí que pot buscar aquesta correlació de forces per tombar, per començar, la llei d'estrangeria. Una llei d'estrangeria que criminalitza la persona migrant, que dificulta qualsevol procés de regularització, a no ser que arribis, evidentment, aquí amb les butxaques ben plenes, i que permet l'existència de barbaritats com és el cas opac dels CIEs. I dic «opac perquè si qualsevol diputat d'aquesta cambra demà pretén anar a un centre d'internament d'estrangers, al centre de la Zona Franca, i pica la porta i s'acredita com a diputat i vol entrar o demana un permís prèviament, no hi haurà manera que pugui entrar. Per tant, tot el que passa allà ho coneixem a resultes del que expliquen els mateixos interns que han acabat sortint o algunes entitats que sí que de forma acreditada hi poden acabar entrant. Cal substituir, per tant, per una banda la llei d'estrangeria per una de mobilitat humana; una llei que garanteixi el tracte digne a totes les persones mitjançant les famoses vies legals i segures, tal com s'ha reclamat de manera insistent en aquest mateix Parlament i durant aquesta mateixa legislatura. Una llei que permeti, per exemple, l'obtenció de nacionalitat residència en un màxim real de cinc anys i que flexibilitzi la concessió de permisos de residència; que no deporti, i menys que ho faci en calent, cosa que, per cert, portava el Partit Socialista en el programa electoral i que durant aquest període en el qual el Partit Socialista està al Govern de l'Estat espanyol s'han produït els retorns en calent més grans en els últims anys. Una llei que descentralitzi el sistema d'acollida –una reclamació també gairebé eterna– i que doti de fons, a més, per poder-ho finançar. Que agilitzi els tràmits per complir el dret a viure en família, que permeti, per tant, el reagrupament familiar de les persones migrades; que reconegui el dret a vot a la ciutadania, i que no et tanqui a la presó, al CIE, pel sol fet de no tenir papers. Hi ha ciutadans nascuts a Catalunya que tenen vint anys, que tenen vint-i-cinc anys i que encara no han pogut votar en la seva vida. Hi ha casos de ciutadans tan catalans com nosaltres, que porten quinze anys aquí, vivint al mateix replà, amb nosaltres, que són, per tant, nosaltres, que són part de nosaltres, i que no tenen papers –quinze anys, que no tenen papers. I, per tant, una persona que porta quinze anys aquí, que té una vida estable, que té una vida que podria ser semblant a la de qualsevol altra persona, es pot trobar en el cas de que l'aturin pel carrer, que vegin que no té papers i que acabi tancat en un centre d'internament d'estrangers i que, per tant, acabi sent deportat al seu país d'origen. I és per aquests motius que és imprescindible que l'Estat espanyol ratifiqui el Protocol addicional número 16 del Conveni europeu de drets humans, que permetria sol·licitar opinions prèvies al Tribunal Europeu de Drets Humans abans de pronunciar-se sobre les interpretacions de conflictes amb el Conveni europeu de drets humans. De ben segur que aquest procediment contribuiria a posar fi, per exemple, entre molts exemples, entre moltes coses, a les devolucions en calent. En un estat, a més, que massa sovint les eines que estan pensades per protegir col·lectius minoritzats són instrumentalitzades per garantir la impunitat de col·lectius que fomenten l'odi, com va acreditar la fiscalia en la seva circular en què deixa clar que col·lectius feixistes són susceptibles de patir crims d'odi. Una cosa ben estranya. L'Ajuntament de Barcelona ha buscat certament totes aquestes vies per tancar-lo; de fet, va obrir un expedient el 28 d'abril del 2016 per la manca, en aquest cas, d'adequació de llicència d'activitat del CIE. Malgrat això, va estar dos mesos, crec, recordo que van ser, tancat; es va tornar a obrir. La majoria de persones, d'estrangers, de persones migrants que van a parar als CIEs provenen de..., gent que ve a través de pasteres, de gent que ve de la pitjor de les maneres, de la manera menys segura possible, però també ens trobem amb persones tancades de resultes, d'efectes secundaris, d'altres operacions. Es fa una operació al Raval per buscar, per captar pisos de narcotraficants, i resulta que acaben més persones detingudes i tancades –innocents– per no tenir papers, que narcotraficants han trobat; o directament batudes a les places, als barris, a les portes del metro per trobar persones sense papers. Per tant, conseller, creiem que Catalunya ha d'iniciar, ha de ser l'impuls necessari per a aquesta derogació, per a la derogació de la llei d'estrangeria, i per treballar en un marc legal que permeti i que gestioni la mobilitat ciutadana. I, de manera més concreta i urgent, ha de generar un impuls –i buscar les aliances, sobretot, i la correlació de forces que ho facin possible– per tancar de manera definitiva aquestes presons, els centres d'internament d'estrangers. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per respondre a la interpel·lació, té ara la paraula el conseller de Treball, Afers Socials i Famílies, Chakir El Homrani.
Conselleres, vicepresident, diputades i diputats... Diputat Wagensberg, vostè ha situat de forma clara i ha explicat en paraules planeres què és un centre d'internament d'estrangers. Ha explicat el que és: un equipament que reté persones per la seva situació administrativa. És just? No. És opac? Sí, és una part grisa de la nostra societat, i dic «grisa per no dir «negra. I no vull dir «negra perquè sempre s'acaba utilitzant el negre com un element pejoratiu. Però és d'aquelles parts que mostren com a una persona, per la seva situació administrativa, se li limita la llibertat sense cap tipus d'ordre judicial. És segurament un exemple molt clar del que acaba generant la llei d'estrangeria. Vostè ho ha situat perfectament. Però jo fins i tot afegiria un altre element: ajuda a construir un imaginari. Ajuda a construir un imaginari sobre l'altre. Ajuda a construir un imaginari sobre aquell altre que és perillós, que ha d'estar tancat; aquell altre que no ha fet res, però que únicament per motiu del seu origen ha d'estar tancat i és perillós. Un imaginari que va a la contra del tipus de societat, de país, de comunitat que volem construir. I vostè fins i tot ha aprofitat per fer referència a la interpel·lació anterior i ha explicat com es van gestionar les anomenades «migracions internes durant l'època de l'autarquia a l'Estat franquista, a l'Estat feixista, franquista, que es va patir a l'Estat espanyol durant quaranta anys. I ho situava per parlar de l'anterior interpel·lació, interpel·lació on, tant la consellera com la diputada Sierra, que ara no la veig aquí, han parlat de que tenen la mateixa escriptora de referència, la Mercè Rodoreda. Jo no parlaré de la Mercè Rodoreda, però sí que aprofitaré per parlar d'una altra escriptora de la qual vaig tenir el plaer de ser alumne seu a l'Institut Joan Boscà, de llengua catalana. Era la Maria-Mercè Marçal. I també ho situo entorn d'un debat que crec que és un debat que alguns volen aprofitar, però que la Maria-Mercè Marçal el va explicar d'una forma molt clara: la nostra identitat és una identitat que suma, i és una identitat que suma a partir de ser rebel davant de les situacions d'injustícia. I ho explicava perfectament. Quan fem bé les coses, quan ens en sortim, és quan som capaços de construir una llengua, de construir una comunitat que no li diu a ningú que hagi de deixar de ser coses, que no contraposa identitats, que és el que a una part de la bancada d'aquest Parlament li agrada fer, contraposar identitats. Contraposar, en comptes de sumar; dir-li a la gent que o és una cosa o n'és una altra. I no, quan ho fem bé és quan construïm que ser català no significa deixar de ser res. I crec que és important que ho fem perquè l'imaginari que construeix els CIEs va entorn d'això, l'imaginari que construeix la Llei d'estrangeria va entorn d'això; va entorn de com sumar vulnerabilitats a persones, de com som capaços de, a ciutadans i ciutadanes de la nostra societat, de la nostra comunitat, els hi afegim vulnerabilitats per una qüestió administrativa. I fins i tot som capaços de tancar-los, de tancar-los durant mesos, de tancar-los de forma opaca, perquè no volem que ningú miri a dins. I quan en una institució no es vol que es miri a dins és preocupant, per no dir perillós. Quan no volem mirar dins és que hi ha alguna cosa que es vol amagar. Segurament, la primera passa que hauríem de prendre l'Administració que n'és responsable, si de veritat ho vol canviar..., que crec que ho ha de canviar, que hi ha un acord en aquest país, entorn de les administracions, entorn de la societat civil, entorn de la ciutadania, que els CIEs s'han de tancar, però ja que no els volen tancar com a mínim que siguin transparents. Però no ho volen ser. I si no ho volen ser és perquè hi ha alguna cosa que els avergonyeix d'aquesta situació. Com els deia, el CIE crea imaginari, el CIE en el fons no deixa de ser una punta de l'iceberg de la Llei d'estrangeria, d'aquella manera en la que situem vulnerabilitats. I crec que és important que ho situem perquè la solució no és únicament el tancament dels CIEs, dels set CIEs que hi ha a l'Estat espanyol; la solució és plantejar-se si com a societat podem generar més vulnerabilitats a ciutadans i ciutadanes nostres a partir d'una llei, si no hem d'abordar que portem els ciutadans i ciutadanes que viuen al nostre país a l'economia submergida denegant-los drets, si no podem fer i no podem ser tan honestos com ho és un país com Alemanya, que no està governada per l'esquerra més radical del món. Què diu? Doncs dona un permís de treball encara que aquella persona no tingui documentació i encara que aquella persona pugui tenir un procés d'expulsió. I això ho fa Alemanya, no ho fa un estat fora de lloc. El que ens ha de fer és reflexionar sobre si quan parlem de vies segures el que no anem generant són vies més insegures, sense actuar al respecte; si tenir una llei que et planteja que necessites tres anys d'arrelament –i després les dificultats en el procés d'arrelament– per poder regularitzar la teva situació..., tres anys, que què farà la persona que viu en el barri, en el poble, a la ciutat d'aquest país? En quina situació se la deixa anar? Tres anys d'absoluta inseguretat i tres anys en els que sempre tindràs a sobre teu la possibilitat de que et tanquin en una presó sense haver fet res. Imaginem-nos la sensació, la percepció que pot tenir una persona de la societat a la que ha arribat, en la que vol que l'acullin, la que vol ajudar a construir, amb la sensació de que la poden tancar sense haver fet res, únicament perquè no té permís de residència o permís de treball. L'any 2019, fent una suma i restes de les persones que van arribar a l'Estat espanyol, quines persones van arribar amb visats d'estada llarga, quines persones van arribar amb visats turístics i quines persones van sortir, et surt una xifra aproximada de 300.000 persones més que s'han quedat en aquest país i que estan en situació d'irregularitat; 300.000 persones que en un moment donat, sense cap motiu, sense cap justificació, les poden introduir i ficar-les en un CIE, tancar-les, tancar la seva llibertat. Al final, el problema de fons és el de la Llei d'estrangeria. Anem, sumem aliances, sumem complicitats, i mirem d'abordar aquesta realitat que fa massa temps que no s'ha abordat de forma raonable en el marc de la Unió Europea, però ben fet, i sumant drets, que és el que ens pertoca. Perquè al final –i si em permet acabo així, i crec que pot lligar fins i tot una part de l'anterior interpel·lació i una part d'aquesta– el que volem ser, el que pretén ser qualsevol país, qualsevol societat, és ser una comunitat, ser una comunitat conscient de la nostra diversitat, que aquesta diversitat ens fa més forts; ser una comunitat cohesionada –no és un antònim «diversitat i «cohesió, més aviat, en el 2021, és una necessitat, un requisit–, i ser una comunitat que no deixa ningú enrere ni fora, que, al final, és el que veritablement genera cohesió i comunitat. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. No hi ha rèpliques. [[Interpel·lació al Govern sobre el sector agrícola]] [[300-00238/12]] Per tant, passam al punt catorzè de l'ordre del dia, que és la interpel·lació al Govern sobre el sector agrícola, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. I per exposar-la té paraula ara el diputat Francisco Javier Domínguez.
Gracias. Bon dia, consellera; bon dia, diputats i membres del Govern. Voy a dividir esta interpelación en dos bloques: una parte más general i una segunda parte más específica. Primero, empezaré por el 1,2 por ciento. Me estoy repitiendo últimamente, pero me comprometí a ayudarle y lo voy a hacer. El Govern de la Generalitat le dedica un 1,2 por ciento de su presupuesto a su departamento, a Agricultura. Y lamento tenerlo que repetir, pero es que Agricultura está perdiendo fuerza, y me preocupa; su Gobierno no le da la prioridad que se merece ni al departamento ni al sector al que debe atender. Y tanto es así que voy a leer, literal, un trozo de su comparecencia en comisión del otro día; literal: «El Govern és un reflex de la societat. Existeix una desafecció entre el món rural i urbà, i també em costa convèncer els companys de govern perquè representen la societat que els ha votat. L'aspiració és tenir més pes al pressupost i que el departament estigui al lloc que es mereix del PIB que representa i altres coses. És evident que no és suficient. Esto es una lectura literal de sus palabras. Por lo tanto, veo que es usted consciente de lo justito del presupuesto del departament y también es consciente de que no ha conseguido convencer a sus compañeros de gobierno para tener un presupuesto suficiente. Pues esto no ayuda en nada a la preocupante situación del sector, con movilizaciones en toda Europa, con protestas en otras comunidades autónomas, y parece que aquí en Cataluña empieza también a haber algún movimiento. Pero ¿por qué protestan los agricultores? Pues por los bajos precios a origen; no venden sus productos al precio que les toca por prácticas desleales, por dificultad del control de la competencia, por la competencia con terceros, con países terceros; se suman unos costes elevados de producción, con el aumento del salario mínimo interprofesional; con exigencias ambientales que se asumen como un coste más. En consecuencia, hay una reducción de la renta agraria que no motiva en nada a los jóvenes a quedarse en el espacio agrario; además de incertidumbres ajenas, como el veto ruso, los aranceles de Estados Unidos, el Brexit, la reformulación de la PAC, etcétera. Esta situación, que no voy a seguir detallando, es la que provoca las protestas. Y esta situación produce unos efectos que también son muy preocupantes: el envejecimiento de la población rural, el abandono de explotaciones agrarias, el despoblamiento de las comarcas agrícolas, porque en el campo no quedan jóvenes. Y es un problema que es de toda la sociedad; aunque esté protestando el sector agrario, es un problema de toda la sociedad. Y este Gobierno le dedica, del presupuesto total, solo el 1,2 por ciento al departamento que más tiene que decir sobre este problema. Por lo tanto, estas protestas van de esto: el mundo agrario reclama más atención del resto de la sociedad y respeto a una profesión, una profesión más que digna y con vocación de servicio. El conjunto de la sociedad recibe una serie de beneficios de la actividad agraria y forestal, beneficios sociales, ambientales y económicos; beneficios sociales como que retiene la población en el territorio, colabora al equilibrio poblacional; beneficios ambientales como la gestión de un territorio y un paisaje, fomenta la biodiversidad, conserva el entorno natural, ayuda a captar CO2 del aire –eso que tanto nos preocupa–, la gestión del ciclo del agua, y beneficios económicos en la economía productiva, en puestos de trabajo, etcétera. Si la sociedad recibe estos beneficios en su conjunto del sector primario es lógico esperar que la sociedad devuelva o haga un retorno de una forma u otra. ¿Y cómo? Pues un retorno puede ser en forma de reconocimiento y de respeto, no criminalizando a los payeses, que siempre son los malos de la película; no deben ser sospechosos permanentemente de malos gestores, o de excesivamente economicistas. También puede haber un retorno en forma de ayudas estructurales, en prevención de incendios, caminos rurales, riegos, control de la cadena alimentaria, por seguridad alimentaria, también, pero también para garantizar la ausencia de prácticas abusivas, evitar dominios de mercado; la promoción de los productos agrarios, estudios de mercado, etcétera. Y también representar y defender los intereses del sector, tanto de cara, por ejemplo, a la PAC, o frente a otros departamentos, que también estiran. La lista puede ser inmensa, y hay muchas formas en que la sociedad puede mimar al sector primario, a su ganadería, a su agricultura y a sus bosques y a su pesca. Y no olvidemos tampoco la agroindustria. Y si se fija, consellera Jordà, todo esto son competencias de su departamento. Así que yo me sumo a estas propuestas, y mi Grupo de Ciudadanos apoyamos al sector agrario, que solo está reivindicando poder ganarse la vida con su trabajo. Así que confió en que esta visibilidad social le ayude a usted a convencer a su Gobierno para que le asignen un poquito más de presupuesto, que seguro que podemos rascar alguna cosilla a favor del departament. Y la gran pregunta que le hago de este bloque general es: ¿cuál va a ser la verdadera prioridad principal de su departamento para este 2020? Y paso a la parte más específica, que la encabalgaré con la segunda intervención. Casualmente me centraré en las Terres de l'Ebre. Digo «casualmente porque tengo fijación con Terres de l'Ebre. Concretamente, el Delta tiene una economía basada en la agricultura –el arroz, principalmente–, pesca y acuicultura –con mejillones, ostras y almejas, que son famosos en el mundo entero–, y el turismo, que precisamente viene atraído por un paisaje agrícola singular, por un entorno natural único, por deportes al aire libre y por las costumbres, gastronomía, etcétera. Pero el Delta es muy complejo y muy frágil; lo hemos visto recientemente, es muy frágil. Y, como todo sistema, tiene, aparte, una serie de problemas crónicos. Uno es, por ejemplo..., entre muchos, citaré la bahía del Fangar, que se está cerrando por la acumulación de arenas que aportamos a las playas, para los turistas, para otro tipo de economía, pero se nos acumula en la bocana y cuesta renovar el agua, aumenta la temperatura de la bahía, aumenta la salinidad y las mejilloneras lo están pagando. Para esto, ¿qué soluciones tenemos? Otro aspecto crónico sería el retroceso de la línea de la costa; perdemos terreno al mar, por las corrientes, los temporales, por los menores sedimentos. ¿Vamos a esperar que el mar llegue a Deltebre o tenemos algún plan pensado? Luego está el caracol manzana. No podéis imaginar lo pesado que me he puesto con el caracol manzana. En algún momento he tenido algún apodo que me ha hecho algún colega, o sea que... [[Aplaudiments.]] No entiendo que esta plaga, que realmente es tan peligrosa, no haya generado unas políticas que realmente sean agresivas contra esta plaga, no, porque no solo afecta al arroz, afecta a todo el equilibrio del Delta: el parque natural, el turismo, el paisaje. Y ¿ya hemos renunciado a erradicarla? Al menos, ¿la vamos a erradicar del hemidelta derecho? Por cierto, había 5 millones de euros en cinco años que creo que ya están a punto a acabar. ¿Hay un plan de continuidad de estas ayudas para la lucha contra el caracol manzana? Y luego está el tema de las saponinas, un tratamiento que es algo efectivo, pero acaba afectando también a las mejilloneras. Este conflicto de intereses, ¿cómo se está resolviendo? También voy a citar el mosquito tigre y la mosca negra, que también es otro de los bichitos preferidos. Ya sé que su departamento no es quien se encarga de estas plagas, pero realmente el sector del arroz tiene mucho que ver. Y me gustaría que me pudiera explicar cómo colabora el departament en esta gestión, si tiene algo que ver, o, sencillamente, bueno, es una cosa más que hay que coordinar. Comunidad de regantes. Son entidades privadas que ofrecen un servicio público imprescindible en el Delta; intervienen en el control del caracol manzana, son los gestores del ciclo del agua, y en el Delta esto es muy importante. ¿Realmente reciben el apoyo suficiente del departament o cree que habría que ayudarles un poquito más?, porque en sus manos está regular la salinidad de las fincas, la renovación de las bahías, etcétera. Pero el Delta no está aislado, en Terres de l'Ebre hay otros problemas que están también cronificados, que es el riego Xerta-Sènia, que también me gustaría aprovechar esta oportunidad para explicarnos cómo está para este año este sistema de riego, si se empezará en serio o no; y el tema de los olivos milenarios. Realmente esto también depende de otro departament pero que realmente está afectando a algunos propietarios, unos agrícolas que tienen unos olivos, que les va a afectar, esta protección, en positivo o en negativo. Me gustaría saber, el departamento, cómo va a pasar..., hasta ahora ha pasado de puntillas, pero cómo va a pasar cuando esto entre en funcionamiento. Y me voy a dar la licencia de nombrar otros temas, los voy a nombrar rápido, porque se me acaba el tiempo. Está el tema de la despoblación de Terres de l'Ebre, que es, junto con varias comarcas de Lleida, donde más se está perdiendo población. El transporte, y, en concreto, el tren, que con la variante no se han recuperado ni trenes, ni frecuencias, ni tiempos de viaje. Y, para colmo, las inversiones territorializables de la Generalitat en Terres de l'Ebre. Y ya para colmo, en el Montsià están por debajo del producto interior bruto que generan. Y ahora me va a acusar de decirme que esto no depende de Agricultura: «Francisco, no depende de Agricultura. Ya lo sé, claro, lo digo a propósito, porque es que no puedo interpelar a dos consellers. Entonces, he interpelado a..., quien tengo más relación, y además creo que es el responsable de las políticas agrarias, las políticas rurales, y precisamente una de las grandes dificultades es la coordinación entre administraciones y la coordinación entre departamentos para un problema que tenemos sobre la mesa, que es el despoblamiento rural. En mi opinión, Agricultura tiene que tener un peso muy fuerte en este trabajo, y la gran pregunta de este sector es: qué planes tiene para el desarrollo rural del Delta y de las Terres de l'Ebre, y qué políticas impulsarán. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per respondre la interpel·lació té ara la paraula la consellera d'Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació, Teresa Jordà.
Moltes gràcies, vicepresident. Molt bon dia a totes i a tots. Moltes gràcies, diputat. De fet, vostè ha fet aquí una intervenció extremadament genèrica però que m'ajuda, m'ajuda que es visualitzi perfectament que moltes de les problemàtiques que pateix el nostre territori, sigui on sigui, sigui a l'Ebre, sigui al Segrià o sigui al Pallars, no depenen exclusivament d'aquest departament. I això val la pena posar-ho en valor, però, si m'ho permet, ja entraré més a focalitzar el tema del Delta de l'Ebre en la segona intervenció. Ara sí que m'agradaria fer una mica de paraigües de les polítiques del departament, perquè també ajuden a entendre moltes de les qüestions que vostè em planteja. De fet, fa poc més d'un any i mig ja presentàvem les accions del departament, presentàvem aquestes accions dins del Pla de Govern, en el marc d'aquesta dotzena legislatura, i ens vàrem marcar dos grans eixos que vostè coneix perfectament i estic convençuda que avala, perquè bàsicament no pot ser d'altra manera, encara que això seria una mica pedant, però és que és així, eh? El primer és el de l'alimentació. Som el departament de l'alimentació i, miri, en aquest país, els ciutadans i ciutadanes tenen la mania de menjar cinc cops al dia, cosa que és important i que aquesta alimentació sigui sana, segura i de qualitat a nosaltres ens interpel·la perfectament, i som aquells que batallem cada dia per garantir a la població catalana que a mitjà i a llarg termini tingui aquest accés físic i també aquest accés econòmic a una alimentació que sigui suficient i que sigui, com deia, nutritiva, d'acord amb les necessitats alimentàries, com no pot ser d'altra manera, per dur una vida sana i saludable. El segon, que també va molt directe amb les coses que vostè m'ha dit, és el de la cohesió territorial; l'alimentació per un cantó i l'altre bloc el de la cohesió territorial. Perquè és imprescindible garantir aquest accés a tenir un territori cohesionat. Perquè, si no, no cal que parlem de país, parlem de Barcelona i de l'àrea metropolitana, i aquí ho deixem. No deixo d'insistir –i també vostè ho ha dit en la seva primera intervenció– en la idea que els pagesos i pageses han de poder ser viables, és a dir, han de poder-se guanyar la vida, perquè si els pagesos i pageses en aquest país no es guanyen la vida, doncs, no tindrem un territori..., primer no tindrem aliments, importantíssim, però tampoc tindrem un territori vertebrat econòmicament. De fet, no tindrem pobles. De fet, no hi haurà gent. I, ho repeteixo, no hi haurà aliments. Malauradament, a Catalunya tenim sectors que de forma quasi cíclica –i això és una evidència, ho sabem tots– pateixen, pateixen perquè els seus productes tinguin uns preus dignes, tinguin uns preus justos. Parlar avui en dia de la llet, per posar un exemple, però només de la llet, de l'avellana, o parlar de la fruita dolça, o parlar dels cítrics de l'Ebre o de la vinya és parlar d'una reivindicació de preus justos als pagesos i les pageses. Això interpel·la tota l'Administració, com molt bé diu vostè, però també els sectors concernits han de prioritzar el treball en la recerca de solucions sobre la queixa. I això no és un retret. És a dir, ens concerneix absolutament a totes i a tots. Tots sabem quins són els deures de cadascú, i aquests deures, l'única manera que ens en sortim és que tots hi donem compliment. Des del departament hem dissenyat solucions, òbviament, solucions a curt termini en forma d'ajuts –estic parlant i m'estic referint als preus justos, eh?–, en forma d'ajuts amb l'objectiu immediat de fer front a la crisi de preus. Però el més important és que estem impulsant mesures estructurals, que una mica intento respondre a la seva pregunta. Perquè aquest és un problema estructural i li hem de donar sortida també a mitjà i a llarg termini per tal de poder estructurar, com no pot ser d'altra manera, l'oferta dels sectors, i poder-los fer viables per si mateixos. És a dir, a ningú li agrada viure de subvencions, evidentment. I aquest sector, perquè pot, perquè s'ho mereix i perquè té la potencialitat que requereix, ha de poder viure, evidentment, o ha de ser viable per ell mateix. En aquest sentit, vull posar en valor, per exemple, les organitzacions de productors, vitals. És molt important l'autoorganització pròpia del sector. Nosaltres així ho reconeixem i, mirin, en la reunió d'ahir el ministre, amb la resta de consellers i conselleres de l'Estat, ho posava en valor. Jo hi vaig tenir l'oportunitat de parlar dimarts per telèfon, excusant-me de que ahir no podia ser-hi per una qüestió del Ple, i és una de les primeres coses que em va dir. És a dir, hem de fomentar les organitzacions de productors. És vital que el sector estigui evidentment organitzat. Parlo de les organitzacions de productors, o podem parlar de les circumscripcions econòmiques, també. Són exemples d'èxit, eh?, i són un model a seguir, i cada vegada s'ha d'estendre a més sectors. Alguns estan més organitzats, d'altres ho estan menys, però és imprescindible i vital que ells s'organitzin. És a dir, que estem treballant en aquesta en aquesta línia. Un apunt per al sector de la fruita dolça. Saben, i ho he dit diverses vegades, que el departament va impulsar, l'any 2017, el Pla d'acció de la fruita dolça 2018-2020. És a dir, podem dir que aquí ens vàrem avançar al que era bastant previsible que podria passar, eh?, una estratègia conjunta que vàrem acordar al costat de totes les baules de la cadena per, d'alguna manera, suplir o superar les dificultats econòmiques causades del veto rus –que aquesta ja es veia que ens portaria problemàtiques– pel tema de les importacions de la fruita, però també perquè les campanyes mai se sap com acaben sent. I, evidentment, mireu, la tempesta perfecta han estat campanyes doncs molt dolentes. Aquí, aquest pla consta de deu mesures i de trenta-dos accions previstes. I avui puc dir –podem dir– que el departament ha acomplert totes aquelles que li pertocaven. De fet, podem dir que el departament ha fet tot i més. És suficient? Doncs possiblement hem de fer encara més coses. En qualsevol cas, hem acomplert aquelles que vam dir que faríem. A partir d'aquí, escolteu, tots concernits podrem seure, podem tornar-ne a parlar i podem inventar –com sempre dic– el que faci falta per ajudar en aquest cas el sector de la fruita dolça. Però és també necessari demanar el mateix compromís al ministeri. I en aquest moment –en aquest moment– concret amb mesures a curt termini –amb mesures a curt termini. És una problemàtica que –torno a repetir i vostè ho sap– és complexa, és estructural, però també requereix ajuts per part de l'Administració. Per això, vaig anunciar –ho vaig fer en el marc fa..., la setmana passada en el marc de la..., a Berlín, en el marc de la fira de Fruit Logistica– que el departament –quan dic que fem mesures també a curt, d'immediatesa, que crec que en això som diligents i ràpids–, una línia de crèdits per circulant, que podrien arribar fins a 35.000 euros a través de l'Institut Català de Finances i amb l'assumpció del risc del 80 per cent, que l'assumiria el departament. En això hi estem treballant i estic convençudíssima que en els propers dies ja hi podrem donar curs. Insisteixo que la solució no és fàcil. De fet, la solució, de ben segur, serà lenta. I passa també perquè el sector faci els deures, com he dit abans. Però el departament ha d'estar, ha d'encapçalar i estar al costat –com no pot ser d'altra manera– del sector. Exigir la implicació de totes les administracions. Sols no ho farem. De la mateixa manera que sols, com a departament –com a departament–, tampoc ens en sortirem, perquè el sector de la pagesia interpel·la absolutament tots i cadascun –encara que no ens ho sembli– dels departaments d'aquest Govern. Estem al costat del sector, repeteixo, i al costat també de les mobilitzacions. La problemàtica que pateix en aquest moment el nostre país no és singular. És a dir, la pateixen la majoria de territoris de l'Estat. La pateixen també...,el despoblament és una preocupació evidentment de tot el continent. Però deixi'm dir que en podem fer una oportunitat, també. I ara seré molt agosarada. És a dir, el focus en aquests moments, el focus institucional i el focus mediàtic, almenys avui, almenys aquesta setmana, apunta el sector primari. És veritat –i ho hem parlat amb vostè i amb altres portaveus de la Comissió d'Agricultura– que sempre que ens enfoca el focus és perquè les coses no van bé. No perquè ens aplaudeixen i perquè produïm els millors aliments del món, diguéssim. Que això ja és força greu. Però en la societat en la que vivim ja estem acostumats que mai es feliciti res quan les coses van bé. Normalment sempre surts al pedestal quan les coses solen acostar-se al desastre. Però en qualsevol cas, el focus, en aquest moment mediàtic i institucional, està en el nostre sector. Ara de cop sortim als diaris, i no només sortim als diaris, diguéssim, que normalment ja es parla del nostre sector, sinó que sortim en els diaris generalistes, eh? Doncs aprofitem aquesta oportunitat per fer viable el nostre sector i també les seves necessitats. Fem-ne una oportunitat. Però aquí necessitem la complicitat de totes i de tots. Ens serveix perquè la ciutadania es conscienciï, també, sobre els nostres pagesos, pageses, ramaders, ramaderes, pescadors i pescadores. I perquè es conscienciïn que és evident –que és evident, i no és demanar massa– que ells i elles es puguin guanyar la vida dignament. Tenim altres sectors en crisi, eh? I si em permet, a la segona part li parlaré més de la Terra de l'Ebre i inclús li puc parlar del Pla d'acció dels cítrics, perquè allà també hi vam ser. I bé, sembla que la cosa comença a obrir-se una mica de llum, però, en qualsevol cas, hi insisteixo, és una problemàtica que nosaltres hi donem veu, que nosaltres n'hem fet una qüestió, com no pot ser d'altra manera. Que també sé que compto amb la complicitat de tots, vull entendre, de tots els partits representats en aquesta cambra, i ara falta que ens ajudin també les altres administracions.
Gràcies, consellera. [[Aplaudiments.]] Per a la rèplica té ara la paraula, novament, el diputat.
Bueno, espero que en el segundo turno me pueda aclarar un poquito lo del caracol manzana que le he preguntado exactamente, si ha habido cambio de estrategia, si ha habido una evaluación de lo..., de las medidas que se han hecho hasta ahora... A parte de lo de los críticos, que también ha sido un punto que es interesante que explique. Respecto a la coordinación de administraciones, totalmente de acuerdo. Creo que hay que exigir la implicación de todas las administraciones, pero también de todos los departaments de esta Administración. Y me han hecho mucha gracia las palabras «no voldria ser agosarada; pues yo le invito a que lo sea, porque quizás es lo que hace falta. Porque hasta ahora la acción ha sido un poco discreta. Por lo tanto, yo le animo a que realmente sea atrevida e implante políticas que realmente saquen al sector de donde está. Y sigo con el Delta. Si el panorama del Delta no fuera ya suficientemente complejo, nos viene la borrasca Gloria. Y antes del Gloria tuvimos el gran incendio forestal de la Ribera. Después del incendio se impulsaron ayudas a los afectados y –si no voy mal informado– recientemente se han empezado a pagar unos 400 y pico mil euros de ayudas. Y tengo muchas preguntas sobre este incendio, por ejemplo. ¿Qué hemos aprendido? ¿Sabemos si las ayudas han sido efectivas?, ¿si han servido para algo?, ¿si los perceptores están satisfechos?, ¿o si ha habido damnificados que hayan podido acogerse a ayudas? Sabemos las causas del incendio, ¿pero sabemos por qué afectó a una superficie tan grande?, ¿o por qué no llegó hasta Portugal?, ¿por qué se frenó? ¿Qué debemos hacer para prevenir que vuelva a pasar un incendio de estas características? ¿Solamente prevención o debemos planificar una correcta gestión forestal? ¿Este 2020, vamos a ver medidas del govern para hacer una gestión forestal sostenible, que sea viable económicamente para los propietarios forestales, pero no en sitios donde es muy fácil hacer madera y ganarse bien la vida con este..., sino en sitios que es más difícil el aprovechamiento forestal? ¿Se están explorando modelos de explotación que valoricen la biomasa forestal para energía? En fin, encantado de escuchar las propuestas que tenga, y busque nuestro apoyo..., el apoyo de nuestro grupo para esto. Y vuelvo al Gloria pero no me voy detrás del Ebre. No podemos culpar al Gloria de todo lo que pasa en el Delta, pero no ayuda ni al descenso de la población, ni a la huida de jóvenes, ni a los precios, el tema del Gloria. Y ahora toca valorar daños, establecer ayudas... Ya sé que se han destinado 11 millones del fondo de contingencia, que no está mal, pero tenemos que prepararnos para mañana, porque ¿qué pasará si viene otra y no nos hemos rehecho?, ¿todo al aire otra vez? Y aquí entra la taula de consens. Yo también estuve en Sant Jaume d'Enveja, ustedes, consellera Jordà, y también el conseller Calvet, y territorialmente se han hecho los deberes, y han presentado una propuesta de trabajo muy estudiada, y sobre todo muy consensuada, sobre qué hacer y qué no hacer en el Delta. Y volvemos a tocar temas que pueden escaparse del Departament d'Agricultura, pero incluso también de la propia Generalitat. El caso es que, se haga o deje de hacer, afectará a la existencia misma de muchas hectáreas de cultivo de arroz y gran parte de la producción de mejillón y otros bivalvos. Y esto sí que es competencia de su departament. Por eso vuelvo a hacerle preguntas. ¿Qué va a hacer concretamente su conselleria para impulsar este proyecto? ¿Cómo va a implicarse, consellera Jordà, en este proyecto, este plan director que el Delta reclama? ¿Va usted a apretar a su Gobierno para que se implique de verdad en proteger al Delta con este plan director? Da igual que lo haga el Departament d'Agricultura, de Territorio, o que lo haga Costas; me gustaría saber cómo se va a implicar. Y, para acabar, quiero hacer un pequeño resumen del incendio de la Ribera, que podemos sacar las conclusiones de que tenemos que aumentar la gestión forestal y la prevención de incendios; las inundaciones del Francolí en la Conca, que también nos han llevado a la conclusión de que tenemos que tener la vegetación de nuestros barrancos más limpia y menos ocupación de las zonas inundables, y el temporal Gloria en el Delta, que también ha habido daños en Ter y en Tordera, no me quiero olvidar. Que como conclusión es que hay un plan director que habría que impulsar para proteger el Delta. ¿No suena a que la naturaleza últimamente nos está hablando? Consellera Jordà, ¿por qué no le hacemos caso? Pero de momento conteste a mis preguntas. Gracias. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Té ara la paraula la consellera per a la rèplica final.
Bé, aviam si tenim temps, perquè és que pensi, senyor Domínguez, que m'està parlant de moltíssimes coses que no són exclusives d'aquest departament i que a una servidora ja li agradaria, eh?, però en qualsevol cas no és el fet. Centrem-nos una mica en Terres de l'Ebre. Pel que fa als cítrics, eh?, vàrem presentar l'octubre passat –recordi que va ser una campanya desastrosa, la de l'any passat, i allà vàrem ser de seguida–, vàrem presentar un pla d'acció dels cítrics, en aquest cas 2020-2022, que tenia quatre eixos d'actuació; cadascun d'ells contemplava diferents mesures i accions. Allà el sector va començar a organitzar-se, i de fet en aquests moments, eh?, hi ha un ajut per als productors, justament, perquè tirin endavant una circumscripció econòmica per reforçar el sector davant dels reptes de futur. Estem en això. Pel que fa a l'aqüicultura, home, miri, aquí també anem un pas per davant, eh?, perquè fa, si no m'equivoco, més de dos anys..., perquè el director general de Pesca i Afers Marítims del departament, diguéssim, quan una servidora va assumir el repte de ser consellera d'aquest departament, ja estava treballant en això, que és la Taula de Cogestió del Delta. Això ja existeix, eh?, i té diversos objectius, però per definir-ne algun, doncs, l'objectiu principal és elaborar un model de cogestió adaptada a les badies del Delta i que ajudi, evidentment, a la producció de l'aqüicultura. I això s'està fent, ho repeteixo, fa dos anys i funciona, eh? A més a més és un model d'èxit, més enllà del que ens hem trobat i del que ha passat en aquests moments. Tema del cargol poma –que jo no sabia que vostè era una persona insistent al respecte–: ens preocupa –ens preocupa–, i té tota la raó, eh? Sap que hi havia un grup –de fet encara hi és– ad hoc que hi està treballant, hi havia aquest pressupost, i que s'acaba justament enguany, eh? I fa justament... Miri, la setmana prèvia al temporal Gloria, també una servidora va estar reunida amb les comunitats de regants, la de la dreta i la de l'esquerra, per abordar diferents problemàtiques. Una d'elles era com continuaríem..., o si el departament continuaria estant al costat, evidentment, del sector i de les comunitats de regants. I allà vam quedar, òbviament, que sí, eh? En el pressupost això ja hi és; és a dir, seguirem ajudant en la mateixa proporció, eh?, i també analitzant, doncs, quins han set els resultats, que evidentment no l'hem eliminat, però és evident que també tot el que s'ha anat fent ha servit, si més no, per amortiguar –deixi'm-ho dir així– aquesta plaga. Tema del Gloria: doncs, ja ho veu, som tan afortunats, aquest departament que a priori ho hauria d'arreglar tot, que resulta que en mig any hem tingut l'incendi de l'Ebre, hem tingut els aiguats de les Garrigues i de la Conca i, a més a més, hem tingut aquest temporal del Gloria. Doncs, jo ho vaig dir, si no m'equivoco, amb l'incendi de les Terres de l'Ebre, vaig dir: «Almenys aquest departament i una servidora ens posarem vermells una vegada per aquest tema. Perquè no s'hi val anar-se posant vermell, eh? O si s'hi val, no ho sé; a mi personalment i als companys i companyes del departament no ens agrada. No hi havia cap protocol, no existia un protocol directe –parlo del departament, eh?–, en qualsevol cas, per fer front a emergències d'aquestes característiques. I allà ens vàrem posar a treballar. I segurament vam fer coses que no estàvem prou bé, i les vam haver d'ajustar a la realitat. I per això vam tenir al costat les organitzacions agràries, els pagesos, vam escoltar, ens vam asseure i allà vam dissenyar... I allò que vam dissenyar allà..., que, per cert, tot aquest paquet d'ajudes ja les vam fer efectives a finals de gener, i vostè em dirà: «Home, han passat gairebé sis mesos. D'acord, això no passarà mai més –no passarà mai més. Són sis mesos, eh? Li podria parlar d'un munt d'ajudes que s'han promès –que s'han promès– a nivell de l'Estat espanyol que encara a dia d'avui, després d'anys, no s'han cobrat. Però, és igual, ens hauríem de fixar sempre en els bons. En aquest cas, ara ja vam aprovar amb una diligència extrema, en una setmana de diferència, aquests 11 milions del pla de contingència, i, a més a més, hi ha una taula tècnica que només, només, només està centrada, evidentment, en Terres de l'Ebre. N'hi ha més, eh?, però una a les Terres de l'Ebre. En definitiva, hi torno a insistir, eh?, no hi ha volta de full: els nostres pagesos i pageses han de poder-se guanyar la vida, això ha de ser viable, perquè ser pagès o ser pagesa o ser pastor o ser pastora o ser aqüicultor i aqüicultora, que és el cas que també ens ocupava, és per nosaltres respectar la vida, eh?, i entenc que per vostè també. I és evident que, si es respecta la vida i es respecta el mar, es respecten també les persones. Si no som capaços com a societat, com a país, eh?, de respectar les persones, no sé què coi fem en un parlament. Per tant, apel·lo a la responsabilitat conjunta de la ciutadania, i també de la classe política, per ajudar la nostra pagesia. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, consellera. [[Interpel·lació al Govern sobre l'impacte dels càrtels en l'economia catalana i l'Administració de la Generalitat]] [[300-00233/12]] Passam ara al punt vuitè de l'ordre del dia, que és la interpel·lació al Govern sobre l'impacte dels càrtels en l'economia catalana i l'Administració de la Generalitat, presentada pel Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem. I per exposar-lo té..., la diputada Yolanda López.
Gràcies, vicepresident. Diputats, diputades, conseller Bosch... Hoy hemos querido traer al Parlament una problemática de la que poco se habla pero que tiene un gran impacto sobre la transparencia y la economía de la propia Administración de la Generalitat de Catalunya; una problemática de la cual nos consta que ni desde su conselleria, conseller Bosch, ni de ninguna otra se ha tomado ninguna medida, a pesar de su gravedad. Imaginamos, conseller, que a estas alturas sabe su Govern, y usted también, lo que es un cártel y los efectos negativos. Pero, como ni el Govern ni usted están haciendo nada al respecto, quizá no está de más que yo comience esta intervención recordando la Ley de defensa de la competencia, una ley que define como «cártel todo acuerdo o práctica concertada entre dos o más competidores el objetivo del cual consiste en coordinar sus prácticas con el fin de fijar precios de compra y venta para repartirse mercado y clientes, incluidas las licitaciones públicas. Y, como resultado de este acuerdo ilegal, un reducido grupo de empresas controla la gran parte de la producción o la distribución de un mercado. Los cárteles de empresas no se limitan a obtener el máximo beneficio posible, sino que de manera ilegal actúan de forma coordinada para obtener un excedente ganancial a expensa de sus proveedores o de sus clientes, que, sin ser conscientes, destinan más dinero del necesario para adquirir productos. En definitiva, los cárteles son un mal endémico de la economía, a todos los niveles. Y precisamente por ello la política de competencia es uno de los pilares fundamentales de la Unión Europea desde que esta se creó, en 1957. Los cárteles tienen una incidencia directa sobre la Administración sin que se esté haciendo nada para poner remedio o recuperar los daños causados. Con esta interpelación no buscamos perseguir cárteles o sancionarlos. Eso ya lo hacen la Comisión Nacional de Competencia, la Dirección General de la Competencia de la Unión Europea o la Autoridad Catalana de la Competencia. Con esta interpelación nos referimos a aquellos casos ya detectados y sancionados por las autoridades de la competencia, en los que se constata que el cártel ha sido creado en perjuicio de la Administración de la Generalitat o la ha perjudicado de alguna manera y, por lo tanto, hay la posibilidad de tomar medidas para recuperar el dinero perdido, dinero de todos los catalanes y las catalanas. Hay que tener presente que la actitud pasiva de la Administración ante prácticas tan graves como por ejemplo formar un cártel fomenta que estas prácticas se perpetúen, pues las sanciones de las autoridades de competencia son insuficientes si, por un lado, los perjudicados no reclaman los daños y, por otro lado, no se expulsa a las empresas infractoras de seguir siendo contratadas por las administraciones, cosa que, además de humillar a la Administración, mantiene la perturbación del mercado. Conseller Bosch, ¿por qué desde su Govern, que tan acostumbrados nos tiene a quejarse de la falta de dinero, no se actúa contra las empresas que se aprovechan de la Administración para conseguir un beneficio ilícito a costa suya, es decir, a expensas de todos los catalanes y catalanas? Y esto no será por falta de casos, porque hay muchísimos casos en los que no solo se ha constatado que la Administración de la Generalitat ha sido perjudicada, sino que los particulares que también han sido víctimas han litigado ante los tribunales para conseguir la indemnización y la han obtenido. Del primero que le voy a hablar es del cártel sobre el papel, un cártel de empresas de fabricantes de papel que se repartían los concursos públicos de la Administración por la compra de sobres de los procesos electorales celebrados desde 1977; un cártel que concretamente ha afectado a las elecciones del Parlament de Catalunya de 1988, 1999, 2006, 2010 y al referéndum del Estatut del 2005. Esto supone que el importe que pagó la Generalitat por cada una de estas elecciones fue adulterado al alza y, por tanto, una vez descubierto el cártel, en 2013, se abría la posibilidad de reclamar el sobreprecio pagado, más los correspondientes intereses, que, seguro, nos daría una cifra multimillonaria. Hace unos meses, en pregunta escrita le preguntamos si tenía constancia sobre esta circunstancia, si tenía previsto emprender las acciones de resarcimiento contra el cártel, para reclamar los daños financieros sufridos, y también le preguntamos por las acciones del Govern para evitar ser víctimas de las actuaciones de los cárteles en las licitaciones públicas. Y las respuestas a estas tres preguntas vinieron a ser que desde el Govern de la Generalitat no tenían constancia de estas circunstancias. También le voy a hablar del cártel de fabricantes de camiones, otro de los grandes cárteles que han afectado a la Generalitat. El cártel de los camiones no es más que un acuerdo al que llegaron los seis fabricantes de camiones más importantes a nivel europeo para fijar el precio de los camiones de más de seis toneladas y retrasar el cumplimiento de la normativa en materia de emisiones; un cártel que fue sancionado por la Comisión Europea con una multa de cerca de 3.000 millones de euros y que afecta a todos los camiones que se vendieron desde 1997 a 2011, hecho que ha provocado que miles de autónomos y empresas reclamen una indemnización en base a un 10 y un 15 por ciento del precio de la compra del camión más intereses, lo que significa que, en un camión por el cual se pagaron 70.000 euros, la reclamación estaría entre 7.000 y 10.500 euros por camión más intereses. Pues bien, con solo que consideráramos que el 50 por ciento de los setecientos vehículos que en 2013 formaban parte del parque de bomberos de la Generalitat eran camiones de más de seis toneladas comprados entre 1997 y 2011, el daño sufrido en una primera cifra estimativa oscilaría entre 1.700.000 y 2.600.000 euros, más los intereses. Otro caso en el que tampoco nos consta que por parte del Govern, de su Govern, se haya hecho nada al respecto. O también le pongo otro ejemplo: el cártel del servicio meteorológico. Este es bastante reciente, concretamente es de hace unas semanas. La Acco ha sancionado a las empresas Adasa Sistemas y MCV tras repartirse el mercado de las licitaciones públicas que tienen por objeto la prestación del servicio relativo a la instalación, mantenimiento y suministro de piezas de los radares y estaciones meteorológicas del Servicio Meteorológico de Cataluña desde 2011 hasta 2019. Se trata de un ejemplo perfecto de cómo un cártel se crea para beneficiar unas empresas concretas a expensas de las arcas públicas, puesto que, como dice la propia Acco en la propia resolución sancionadora –y voy a leer textualmente–, «esta práctica restrictiva de la competencia beneficia exclusivamente a las empresas infractoras, que consiguen incrementar su bienestar en detrimento, en particular, del ente público que ha convocado las licitaciones estudiadas, que acaba pagando unos precios más altos por los servicios que contrata y, por extensión, en detrimento de presupuestos públicos. Además, se trata de un caso especialmente grave, puesto que en este caso el cártel fue posible gracias al papel determinante, como facilitador, del propio director del Servicio de Meteorología de Cataluña, en aquellos años el señor Oriol Puig Godes, en la actualidad asesor del Departament de Territori; que también ha sido sancionado por la Acco, el señor Oriol Puig, como instigador del cártel. Señor conseller, ¿usted y el Govern que usted representa están en condiciones de asegurar que no ha sufrido ningún perjuicio por las actuaciones contrarias a la competencia de ningún cártel? Y, por consecuencia, ¿está en condiciones de garantizar que ningún euro del dinero público de la Generalitat de Catalunya ha ido a agrandar las ganancias ilícitas obtenidas como consecuencia de prácticas contrarias a la competencia, que han sido sancionadas por parte de las autoridades del mercado de la competencia? Y, si en alguno de los casos de las respuestas que usted me dé, fuera positiva, ¿qué piensa hacer su Govern para evitar que esto vuelva a pasar y para que las arcas de la Generalitat se vean resarcidas? ¿Dejará prescribir las reclamaciones? ¿No cree que los responsables políticos que no hagan nada para evitarlo tendrían que tener responsabilidades, no solo políticas, sino también económicas? Porque nosotros creemos que sí. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Per respondre a la interpel·lació, té ara la paraula el conseller Alfred Bosch.
Bon dia, president; bon dia diputada López Fernández. Li agraïm la seva intervenció, perquè ens permet posar en relleu un tema que, com vostè diu, és de la màxima importància. Jo em voldria referir, primer, al cas del càrtel de repartiment de sobres de paper, que me l'ha citat, i deixant-li clar que jo responc, com a conseller de Transparència, per uns fets que es remunten –en l'últim dels fets contrastats– al 2010. És a dir, estem parlant d'unes pràctiques de fa deu anys. I, efectivament, el 2013 la Comissió Nacional del Mercat de la Competència, que declara acreditada l'existència d'aquest càrtel per repartiment de sobres de paper, entre altres coses per processos electorals, doncs..., i haver afectat més de dos-cents clients, entre ells diverses administracions, s'actua. S'actua des de la Comissió Nacional del Mercat de la Competència, per uns fets que, hi insisteixo, en l'últim dels casos contrastats, es remunten a fa deu anys i que a més a més es van desenvolupar, diguéssim, entre la primera Transició i aquest any, és a dir, del 1977 al 2010. Per tant, són uns fets que, en qualsevol cas, doncs, són bastant anteriors a l'existència mateixa de la conselleria que jo dirigeixo, no de mi mateix, com a conseller, sinó a l'existència de la conselleria. Les empreses involucrades en el cas del càrtel del paper van ser sancionades amb 44 milions, com saben, en una resolució que, a més a més, obre la via als afectats per tal de fer reclamacions pels corresponents danys i perjudicis. En el cas de la Generalitat de Catalunya, no està clar que aquesta via estigui oberta. I el que sí que estem fent nosaltres és: amb l'Assessoria Jurídica del Govern de la Generalitat i també amb una àrea de creació nova que vostès coneixen, dins del Departament d'Economia, doncs, hem exigit que això s'aclareixi i que es descobreixi si efectivament encara és oberta aquesta via per reclamacions. Perquè el primer que ens arriba és que ja ha prescrit aquesta possibilitat. Però nosaltres no ens donem per satisfets i insistim per tal que s'aclareixi si, com vostès diuen, aquesta prescripció, doncs, no és tal prescripció. Per tant, això li asseguro que ho estem estudiant. En el cas de Bombers i també del Servei Meteorològic, eh?, en aquest cas, doncs, també hi ha hagut sancions imposades i també estem estudiant les corresponents reclamacions, per descomptat. Per tant, vostès tenen raó i compartim el que està dient. Això és una pràctica greu, una pràctica d'oligopoli, que perjudica les administracions i tots aquells que, d'alguna manera, han hagut de pagar aquests sobrepreus fixats col·lectivament pels càrtels. I nosaltres estem del tot compromesos que no es repeteixin aquestes situacions. Perquè l'existència de càrtels per fixar preus és un atac directe a la nostra ciutadania, a les aportacions que fan les ciutadanes i els ciutadans en forma de contribucions a l'erari públic. I, per tant, hi hem de fer front amb tota contundència. Què hem fet per assegurar una contractació pública i transparent en aquest cas, per exemple, que citaven vostès dels processos electorals? Doncs bé, per exemple, ara ja les contractacions dels models oficials dels processos electorals sempre es fan mitjançant la publicació de concursos i l'adjudicació absolutament transparent dels contractes, de forma neta i transparent. El 2017 –i, per tant, li estem parlant de novetats relativament recents–, a més, vam impulsar un acord marc absolutament transparent per les despeses en trameses electorals, que, per descomptat, doncs, contemplen els preus i també les compres de sobre. Som, per tant, en aquests moments, totalment transparents en contractació pública i ho serem encara més. S'han fet coses, evidentment que s'han fet coses, i la publicació en dades obertes i la transparència que ara s'aplica ajuden decisivament a combatre qualsevol càrtel o qualsevol acord previ a l'hora de fixar els preus entre diverses empreses. Vostè diu que no estem fent res contra els càrtels. Doncs perdoni, no és cert –no és cert. Jo li puc admetre que el que va passar fa uns anys no pot tornar a passar. i que s'ha d'investigar, i que hem de saber com, si hi ha alguna via oberta a reclamació, com l'hem de tirar endavant. Ara bé, estem fent coses i vostès les coneixen, a més a més. El sistema de rescabalament de danys, que és una pràctica habitual al sector privat, però a les administracions públiques, doncs, no és tan habitual, i ho ha de ser molt més; ara ens hi estem iniciant, ens hi estem iniciant perquè, a partir de la directiva del 2014, la Directiva 104, de la Unió Europea, a la qual em sembla que vostè feia al·lusió i també la norma, dins del Regne d'Espanya, de transposició d'aquesta directiva, el Reial decret 9 de l'any 2017, doncs, així ho faciliten. I com a govern, no en volem quedar al marge, perquè estem parlant de la defensa dels diners, de les aportacions dels contribuents. La Generalitat ha estat la primera –la primera–, la primera Administració de l'Estat, en disposar d'una unitat específica encarregada d'assessorar i de portar el seguiment dels expedients de rescabalament on la Generalitat hagi estat damnificada, una unitat que actua des de febrer del 2019. Estem parlant d'un any escàs, eh? I vostè m'està plantejant qüestions que fa deu anys, o molts més anys, no?, des del 1977, que estaven ocorrent. Per tant, de forma recent, sí, d'acord, de forma recent, però ens estem posant les piles molt ràpid. L'Àrea de Competència i Regulació, que està dins de la Direcció General de Promoció Econòmica, Competència i Regulació, del Departament d'Economia, eh?, de la vicepresidència d'Economia i Hisenda, s'encarrega precisament, com una de les seves funcions importants, d'assessorar els departaments en la reclamació de danys causats per actuacions il·lícites dins del que és el mercat i la competència. De moment..., també per il·lustrar-li que estem fent coses, eh?; quan diu que no fem res, doncs sí que n'estem fent. CatSalut, per exemple, ja ha reclamat danys amb relació al càrtel de les empreses fabricants de bolquers per adults. Aquesta reclamació ja s'ha efectuat. I també s'estan estudiant dues reclamacions més, eh?, que segurament..., vaja, és possible que es tirin endavant, una contra el sector financer amb relació a un càrtel per productes financers específics anomenats «swaps, que vol dir «intercanvi o «permutes financeres. I això ja..., doncs aquí ja s'està actuant per veure si podem efectuar aquesta reclamació. D'altra banda, doncs, també s'està mirant com podem reclamar en les licitacions dels manteniments d'electrificació de les línies de tren. Aquest també, doncs, és un altre terreny en el qual nosaltres creiem que hi ha possibilitats de reclamació per part de l'Administració pública. Ara mateix, any 2020, quan la Generalitat té constància de possibles irregularitats, actuacions il·lícites o males pràctiques que afectin l'interès general o l'erari públic, s'actua. Així ho hem fet i així ho seguirem fent. Per tant, actuem, i tant que actuem! Diputada López Fernández, una cosa és que vostè em plantegi que en el passat les coses no es van fer bé –hi podem estar d'acord, no es van fer prou bé–; una altra cosa és que ara no estiguem actuant o que ara no estiguem emprenent totes aquelles mesures possibles, dins, doncs, d'aquestes novetats, d'aquestes innovacions de l'Administració que li comentava, per tal d'actuar amb tota contundència contra aquestes males pràctiques. Sí que ho estem fent, i ho farem, ho continuarem fent. I a més a més agrairem que vostès, com fan, també contribueixin, ens ajudin i facin les seves aportacions per tal de que aquesta feina, amb la col·laboració, doncs, de totes les forces polítiques, perquè és una cosa que ens afecta a tots, i de tots els agents socials, perquè és una cosa que ens afecta a tots..., totes aquestes males pràctiques, eh?, s'aturin d'una vegada per totes, que no es repeteixin mai més a Catalunya. Gràcies.
Gràcies, conseller. Ara, per a la rèplica, té novament la paraula la diputada Yolanda López.
Gràcies, vicepresident. Mire, conseller Bosch, esta interpelación no está enfocada desde un punto de vista teórico, ni tampoco busca una declaración grandilocuente por parte del Govern, de verdad; no buscamos que ustedes vengan a prometer grandes promesas en la materia y que luego queden en papel mojado. Permítame que lo que ha dicho..., es que a nosotros nos indignara cuando hace..., pero muy poquitas semanas, le preguntamos... –que en principio lo enviamos al Departament de Justicia y el mismo Govern lo envió a su departamento–, le preguntáramos por los casos y no tenían constancia ni pensaban hacer la reclamación porque, como no les constaba, no podían hacer reclamación de algo que no constaba. Usted me viene aquí y me está diciendo que sí, que sí que están haciendo reclamaciones. Yo me lo apunto y voy a pedir la documentación, también, escrita. Y además ahora quedan tres semanas, de aquí al próximo Pleno; podemos..., podrá traer y nos podrá informar de más datos. Es que, claro, que ustedes por escrito nos dijeran que lo desconocían a pesar de que hay una resolución sancionadora, que es pública, que pone de manifiesto incluso que concretos procesos electorales resultaron afectados. Y sí que es verdad, pero hasta el 2013; pero es verdad que lo mismo que se descubrió en el 2013, para la..., se descubrió para todos. Y esos particulares han ido reclamando, incluso se están reclamando todavía. Y la Generalitat aportó documentación, es decir... Por eso le digo, que nos resultó muy..., nos sorprendió su respuesta cuando en la misma resolución pone que la Generalitat aportó la documentación. Alguien lo tenía que saber, de aquí. Y la contestación de su departamento fue que no lo sabían. Bueno. Y, mire, si leemos la resolución, es muy concreta: los empresarios implicados, al alterar el precio de los sobres de papel, incluso se reían de la Administración. Es que nos resulta, al leer la resolución..., casi toda la resolución va en contra de la Administración..., que los cárteles iban a por la Administración. Ellos mismos se autodenominaban «el puchero común o «el club, hecho que demuestra el desprecio y la impunidad con la que operaba un cártel que durante treinta años se lucró a expensas de los presupuestos públicos. No le estoy diciendo que usted sea el culpable, ya le he dicho que no venimos por eso; es decir, es que no se ha actuado habiendo una resolución. Además, es especialmente relevante contratar..., como en las demandas que esté recibiendo el cártel por parte de las empresas privadas también perjudicadas por este cártel..., sus responsables alegan en su defensa que, a la postre, el tinglado –y lo cita así– no estaba montado para perjudicar a las empresas privadas, sino que su objetivo eran los concursos públicos. Es decir, es que la resolución es de extrema gravedad para la Generalitat. Y es que no solo no hemos reclamado los daños, sino que, a pesar de la sanción del cártel, continuamos contratando el papel en los procesos electorales a las mismas empresas del puchero común. Por eso, conseller, cuando desde En Comú Podem le preguntamos específicamente sobre esta ilegalidad flagrante, sobre qué acciones piensa adoptar, nos parece intolerable que nos contestara que no tienen constancia de esta circunstancia, y voy a leer textualmente lo que usted me contestó: «Y, por lo tanto, a carencia de constancia de posibles irregularidades de actuación ilícita o malas prácticas que afrente al interés general, no tiene previsto iniciar acciones legales pertinentes. Y cuando usted me dice desde su Govern..., que para nosotros es muy importante, que es verdad, que desde el Govern se establezcan los mecanismos necesarios para que dentro de las instituciones públicas no se permitan tener facilitadores como el señor Oriol Puig, que ya se lo he dicho, que está ahora mismo haciendo de asesor del Departament de Territori. Catalunya no merece que denigren las instituciones, Catalunya no merece que el Govern se gire, se ponga de espalda mientras empresas y facilitadores se llevan el dinero público a manos llenas. [[Aplaudiments.]]
Per acabar té ara la paraula, novament, el conseller d'Acció Exterior, Relacions Institucionals i Transparència.
Gràcies, president. Diputada López Fernández, alguna puntualització. El senyor Oriol Puig no és assessor, el senyor Oriol Puig és funcionari de l'Administració pública, i per tant, entendrà que els procediments han de ser els adequats, no? Miri, jo de professió soc historiador, però avui no hem vingut aquí a fer història, no a parlar del que va passar fa deu anys o fa més de quaranta anys des del 1977. Hem vingut... [[veus de fons]] –efectivament, hi estem d'acord–, hem vingut a parlar del que passa avui en dia, del que podem fer avui en dia, i de com podem resoldre situacions heretades, perquè no es reprodueixin mai més. I jo em sembla que li he intentat explicar què és el que estem fent, i estem fent molt. Pel que fa a la reclamació sobre..., a la reclamació de danys sobre el càrtel dels sobres de paper –entre altres coses, usats en processos electorals–, ja li dic jo que estem insistint –estem insistint– perquè l'Assessoria Jurídica ens corrobori si efectivament encara estem a temps de fer aquesta reclamació. Perquè ens arriben fonts externes –com vostès, per exemple–, que ens diuen que fins al mes d'abril això és possible. El que ens diu Assessoria Jurídica i el que ens diu també l'Àrea de la Competència dins el Departament d'Economia, fins ara, ha estat una altra cosa. Per tant, nosaltres estem insistint perquè ens aclareixin això, i efectivament, si encara som a temps de reclamar, ho farem, d'acord? Després, també ha comentat algunes qüestions sobre el no actuar prou en el present contra aquestes pràctiques. I jo l'hi reitero, em sembla que sí, que estem fent moltes coses. Entre altres coses, per exemple, estem col·laborant amb l'Ajuntament de Barcelona amb un conveni per tal d'implantar les bústies cent per cent anònimes, perquè aquestes pràctiques que de vegades no són tan fàcils d'evitar, perquè això són acords entre empreses privades més enllà de les administracions, però que poden perjudicar les administracions, doncs aquestes denúncies a partir de persones que poden conèixer el sector però que no efectuen una denúncia formal, perquè com vostès saben, sovint, el denunciat acaba sabent qui l'ha denunciat: la seva adreça, el seu telèfon..., i l'identifica. I en canvi aquestes bústies anònimes, en les quals estem col·laborant amb la plataforma Xnet i també amb l'Ajuntament de Barcelona per signar un conveni, compartir experiències importants en aquest camp i protegir els alertadors. Això evitarà les males pràctiques? Home, les dificultarà molt més, perquè hi haurà la possibilitat d'alertar sempre; sempre que els alertadors doncs es considerin –perquè s'hi podran trobar, s'hi podran considerar– com a protegits. I aquesta protecció pel que fa a la informació que detecti males pràctiques és bàsica; és bàsica per ajudar a lluitar contra això. També és bàsic l'empoderament ciutadà, que és una bona eina, i també les xarxes participatives, com la xarxa Decidim que va impulsar l'Ajuntament de Barcelona, i per tant, els devem crèdit amb això. Això també ho compartirem, i també, doncs, ho volem estendre a tots els municipis de Catalunya. Miri, gràcies a totes aquestes eines i les que li comentava abans: la creació d'una unitat dins del Departament d'Economia per tal de facilitar les reclamacions i lluitar contra les pràctiques de càrtels, tot això són accions decidides, contundents, però recents. El que sí que li puc dir és que fa quatre anys –no en fa deu, ni en fa trenta, ni en fa quaranta–, fa quatre anys era gairebé impossible detectar oscil·lacions en els preus acordades entre empreses i adjudicades a proveïdors. Gairebé era impossible detectar-ho. Avui en dia fent un parell de clics en una pantalla pots detectar els preus, si hi ha sobrepreu, es pot calcular com s'està fent i es pot estimar si el conjunt de les adjudicacions per uns preus determinats, doncs, indiquen un sobrepreu, i per tant, a partir d'aquestes estimacions és molt més fàcil actuar. Avui en dia totes aquestes coses les podem detectar fàcilment quan fa escassament quatre anys això era gairebé impossible. I per això també aquesta impunitat es produïa. Per tant, escolti, nosaltres la lluita contra aquestes pràctiques immorals i inacceptables ens la prenem molt seriosament. És difícil erradicar al cent per cent conductes impròpies des de les empreses, o les de la societat civil o fins i tot des de l'Administració, perquè la condició humana de vegades, doncs, té temptacions. Però sí que es pot posar la màxima prevenció i assegurar tenir la màxima informació, perquè com més informació, més difícil és que es produeixin monopolis, oligopolis, o situacions de càrtel. Moltes gràcies.
Gràcies, conseller. [[Interpel·lació al Govern sobre l'emergència climàtica i els nous projectes d'incineració de residus]] [[300-00234/12]] A continuació passem al punt novè de l'ordre del dia, que és la interpel·lació al Govern sobre l'emergència climàtica i els nous projectes d'incineració de residus, presentada pel Subgrup Parlamentari de la Candidatura d'Unitat Popular - Crida Constituent. I per exposar-la, té la paraula la diputada Natàlia Sànchez.
Bon dia a tots i a totes. Bon dia, conseller. Ja ho hem parlat moltíssimes vegades en aquest plenari, és un debat que està viu en la societat. Vivim en un context de greu emergència climàtica i sabem perfectament tots i totes que cal que prenguem mesures des del nostre punt de vista radicals i valentes. Una crisi que ha empès a centenars de persones joves a denunciar la inoperància de les institucions i de la classe política per combatre el canvi climàtic, la desertització, els grans incendis forestals, els fenòmens meteorològics extrems o la contaminació ambiental i la pèrdua de diversitat al planeta. La consolidació del capitalisme a escala internacional ha necessitat històricament intensificar l'explotació tant de les classes treballadores com dels recursos naturals per mantenir el creixement econòmic. Creixement econòmic infinit, consum de més i més béns naturals, de més energies no renovables, de matèria, generant quantitats gairebé infinites de residus. Hi insistim –i ho sap perfectament–, aquesta voluntat de creixement infinit fa que generem una quantitat gairebé infinita de residus. I nosaltres som del parer que no és oportú, com s'acostuma a fer des de les institucions públiques, responsabilitzar exclusivament la ciutadania o els consumidors, com també se'n podria dir. Nosaltres, conseller, avui li fem una interpel·lació, en aquests dies –i ahir vam passar tot el dia parlant de responsabilitat–, doncs li fem aquesta interpel·lació per responsabilitat. I per una qüestió d'urgència. Li volem parlar sobre residus i sobre incineració; sobre cremar escombraries, en definitiva. I l'hi fem a vostè com a conseller de Territori i Medi Ambient, però aquesta interpel·lació la podríem fer a la consellera Vergés, de Salut, o la podríem fer a la consellera d'Agricultura, perquè la qüestió de la incineració i dels residus afecta d'una forma transversal la vida. Li fem aquesta interpel·lació, com podrà imaginar, per la preocupació sobre la intenció d'incinerar residus als municipis de Cercs, al Berguedà, i Juneda, a les Garrigues. Preocupació i sorpresa amb què els veïns i veïnes han conegut dos projectes d'incineració a les seves comarques en aquest context d'emergència climàtica amb la que començava la meva interpel·lació. Nosaltres creiem que aquests projectes són totalment incompatibles amb la necessitat de combatre l'emergència climàtica. Dos projectes que se sumarien a les incineradores de gestió pública existents a Sant Adrià del Besòs, a Campdorà, a Riu Clar, a Mataró, Son Reus i Andorra la Vella. Al llistat cal afegir la planta de residus perillosos de Constantí, al Tarragonès, i els forns de l'empresa Solvay de Martorell on es cremen residus de PVC. Des de fa més d'una dècada, a més, empreses cimenteres: Bunyol, en el cas del País Valencià, i Montcada i Reixac al Vallès Occidental, Sant Vicenç dels Horts al Baix Llobregat, Santa Margarida i els Monjos a l'Alt Penedès, i Alcanar al Montsià, en el cas de Catalunya, han vist en la brossa una oportunitat de negoci; deixar de comprar gas natural com a combustible i substituir-lo per residus. És un negoci perfecte. És..., com ho diria així col·loquialment, és el colmo del negoci. [[L'oradora riu.]] Li fa gràcia, conseller, és que està molt ben pensat des d'una perspectiva capitalista: cremarem escombraries que, a més a més, ens pagaran i ens sortirà un negoci rodoníssim. Anem a veure aquests projectes. Juneda, un projecte, a més, al darrere on hi ha Eduard Cau Barrufet, regidor de Junts per Catalunya a Puiggròs, un projecte de reconversió de la planta de Tracjusa, una estació depuradora d'aigües residuals, perquè se substitueixi, com deia, el gas natural que escalfa i evapora l'aigua dels purins per combustible derivat de residus. Paquets de brossa del contenidor gris que van a plantes de tractament, que en comptes de fer servir gas natural, que tampoc és la millor de les energies, però al tanto, què passa amb el gas natural quan tracta els purins? Què emet? CO2, ho sabem perfectament: efecte hivernacle. Però és que quan cremem brossa per generar energia el que estem fent no només és emetre gasos d'efecte hivernacle, sinó, com sap perfectament, gasos molt més perjudicials per a la salut, gasos com dioxines, furans i partícules. El combustible, hi insisteixo, ara no només sortirà gratuït sinó que es pagarà per poder-lo destruir a Juneda, en aquest cas, i passarà de ser un cost a ser un benefici. I què tenim a Cercs? La reobertura d'una ferida, d'una ferida molt profunda a la comarca del Berguedà: la proposta de reconversió de la central tèrmica en una incineradora. Un gran monstre de ciment que pretén reviure al més pur estil zombi. L'any 2011 la central va quedar clausurada i ara el projecte d'incineradora..., per cert, impulsada per un empresari manresà, Lluís Basiana, que a més a més està investigat pel Jutjat número 1 de Barcelona en un presumpte delicte de corrupció, sota l'acusació de beneficiar-se irregularment d'una subvenció de la Diputació de Barcelona. Això com a cirereta del pastís. A vostè li és igual, ja ho sabem que vostè, quan es tracta de beneficiar empresaris..., a vostè li és igual que hi hagi una persona que està investigada per un jutjat, a més a més, parella d'una exregidora d'Unió, però bé, això són casualitats. Doncs una central, una ferida molt profunda, en forma de ciment, a la comarca del Berguedà, que pretén reconvertir una infraestructura que ja que la tenim allà..., doncs reconvertir-la en un cremador d'escombraries. Nosaltres, és evident, pensem que la incineració de residus no pot formar part de la solució als reptes energètics i climàtics que té plantejats Catalunya per dos motius evidents, i l'hi deia al principi: per la greu afectació sobre la salut humana, per això considerem que aquesta interpel·lació també podria ser a la consellera de Salut. Segons Eduard Rodríguez Farré, professor de l'Institut d'Investigacions Biomèdiques de Barcelona, en declaracions a La Directa, hi ha prou evidències científiques que mostren que la incineració de residus té una gran afectació sobre la salut de la població. I ara quan vostè surti a parlar-me sobre els filtres, sobre la gran capacitat tecnològica que tenim per evitar les conseqüències sobre la salut humana, també li demano –i l'interpel·lo directament– que ens expliqui, des del seu gran coneixement tècnic sobre el tema: els residus que es generen en aquests filtres que vostè em parlarà on van a parar? Deia dos motius per a la salut humana i també pel que fa a l'emissió de CO2 i gasos diversos. Les dioxines –n'he parlat abans– són les que des d'un punt de vista sanitari són més greus, ja que estem parlant de productes que es generen només per a l'emissió, productes que no existeixen a la natura i que afecten enormement el funcionament normal de la fisiologia de les persones. I un segon motiu: el caràcter altament nociu per als ecosistemes causats per les emissions pròpies de tot el procés de combustió, siguin de combustibles fòssils o de materials que avui s'incineren, com ara plàstics, gomes de fang, llots, depuradores, CDR, residus hospitalaris, neumàtics fora d'ús, purins, farines, carnis, residus de desballestament de vehicles, components tòxics etcètera. Al Berguedà, per exemple, aus protegides com el trencalòs o el gall fer se n'anirien en orris. Avui o ahir i aquests dies, alguns diputats, especialment de Junts per Catalunya, lluïu, llueixen, un llaç verd donant suport a la pagesia. Diuen «Salvem la pagesia, la pagesia és vida. Saben què diuen els pagesos del Berguedà i de Juneda? Des de Juneda i Torregrossa alerten de l'alt impacte de les emissions en la venda de l'oli i la fruita de la comarca, un pilar importantíssim per a la comarca. Joan Noguera, enginyer agrònom i ramader de Guardiola de Berguedà, què diu sobre Cercs i sobre la seva activitat econòmica? «No sabem si hi haurà microtoxines, si tota aquesta contaminació l'acabaran pasturant les vaques, l'acabaran absorbint i l'acabarem menjant nosaltres i passarà a la cadena tròfica. No és el mateix que un animal mengi un producte amb contaminació que sense contaminació. Per tant, nosaltres els interpel·lem amb franquesa, amb claredat, amb la necessitat de responsabilitat, amb urgència, no només al conseller, sinó a tots i totes les diputades avui presents, i els que m'imagino que també hi seran el dia que votem aquesta moció. Prenguem consciència sobre la necessitat d'aturar aquests dos projectes, per no parlar de la necessitat de desmantellar i canviar el paradigma de residus i de gestió d'aquests residus al nostre país. I ho fem perquè tot plegat, aquesta situació que intenta explicar-los, la coneixem també després que la Unió Europea hagi emès la directiva que recomana una reducció del 40 per cent de les emissions de CO2 en el conjunt de l'eurozona abans de l'any 2030, del qual tant parlen. Per tant, nosaltres, conseller, nosaltres creiem que no calen més xemeneies als Països Catalans generant gasos d'efecte hivernacle i dioxines. Per això li volem preguntar, vostè, què en pensa, què en pensa, d'aquests dos projectes? Vostè els coneix. Nosaltres els hem demanat, però encara no els hem pogut veure en detall. Creu que és coherent avançar... [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] –i acabo, vicepresident–, avançar en la construcció i la consolidació d'aquests dos projectes és coherent amb la directiva de la Unió Europea que recomana la reducció del 40 per cent de les emissions de CO2?
Gràcies, diputada. A continuació, per respondre la interpel·lació, té la paraula el conseller de Territori i Sostenibilitat, Damià Calvet.
Moltes gràcies, vicepresident, diputades, diputats. Senyora diputada, moltes gràcies per poder parlar sobre emergència climàtica i incineració de residus. La veritat és que al final he optat per no mirar-la, perquè cada gest que feia vostè interpretava que m'interessava o no m'interessava alguna de les parts del seu discurs. A mi m'interessa tot el que vostè ha dit, i m'interessa tot el que afecta, evidentment, la competència del nostre departament. Només un apunt, quan he somrigut quan ha parlat del colmo, això d'«es colmo ho va dir en Pere Sampol, amic del PSM, al qual aprofito per donar records. Jo he viscut set anys a Mallorca i, per tant, m'ha reviscut, diguéssim, una situació viscuda personalment a Països Catalans, a les illes Balears. En tot cas, vostè, en tota la seva interpel·lació, en què ha introduït molts temes importants, crec que es deixa un vector que jo intentaré aclarir, que és tot el tema relacionat amb els abocadors, perquè els residus, al final, doncs, es gestionen i, en l'última fase de la gestió, van a abocador. I ha parlat de recomanacions de la Unió Europea i, bé, hi han altres recomanacions de la Unió Europea sobre, precisament, el tractament dels residus en els abocadors. Intentaré aportar algunes dades que s'hi remetin. En tot cas, després, amb el diàleg posterior, aprofundim algun dels temes que ha dit sobre salut i sobre projectes concrets. No parlaré de filtres, de debò que no parlaré de filtres. Parlaré de que, efectivament, estem en emergència climàtica. Jo diria que l'emergència climàtica, la crida que fa molta de gent, gran part de la nostra societat, a combatre l'emergència climàtica no interpel·la només les administracions i els governs; afortunadament, va més enllà, interpel·la tota la societat. Jo voldria remarcar-ho, perquè ha parlat d'allò, les administracions i la classe política: la crida que es fa per part de la societat civil organitzada i per part de l'activisme climàtic va molt més enllà de les administracions i la classe política. De fet, això és el que vam intentar fer també amb la primera Cimera Catalana d'Acció Climàtica, interpel·lar tota la societat. Podem compartir o no el model, però és en aquesta primera cimera el que vam optar per fer. I jo voldria recordar quins són els grans objectius de la lluita contra el canvi climàtic, que ho explico sovint. Un és la descarbonització de la mobilitat, l'altre és tot el que fa referència a la transició energètica, i la tercera gran pota és l'economia circular, i precisament l'economia circular va d'això que vostè ens ha exposat a la seva interpel·lació. Perquè, si ens fixem en aquest darrer punt, en l'economia circular, hem de ser conscients que la pedra angular de la política ambiental de la Unió Europea –vostè ha interpel·lat la Unió Europea–, és justament el que s'anomena la jerarquia de residus i el paquet d'economia circular. D'això va, tot el tema residus, recursos, de també saber-los gestionar, jerarquia de residus i d'economia circular. I aquesta jerarquia és molt clara, molt molt clara. I no ens l'hem inventat des de Catalunya, ni des del Departament de Territori i Sostenibilitat, sinó que ve d'Europa i marca el següent. En primer lloc, prevenció. En primer lloc, prevenció en la generació de residus. En segon lloc, la preparació per a la reutilització. En tercer lloc, la valorització material –que ara m'hi referiré–: és la part més substancial de la nostra política de gestió de residus. Es parla, en quart lloc, d'altres formes de valorització, inclosa la valorització energètica. Això no ho diu aquest conseller, ni el Departament de Territori ni el Govern de la Generalitat, ho diu la Directiva europea de jerarquia de residus i paquet d'economia circular. En quart lloc, altres formes de valorització, inclosa la valorització energètica. I, per últim –i aquest és el vector que vostè s'ha oblidat en la seva interpel·lació–, la deposició en abocador; quan les altres quatre ja han estat esgotades, quan les altres quatre, les quatre primeres que he esmentat, ja han estat esgotades, aquests residus van a abocador. I jo vull recordar que la Unió Europea, que ha fixat, efectivament, aquest objectiu de reducció de gasos amb efecte d'hivernacle a què vostè es referia, també ha fixat altres objectius. Per exemple, un objectiu importantíssim, la Unió Europea ha fixat que el 2035 –passat demà, en termes de govern– només un 10 per cent dels residus que es generin vagin a abocador. Un 10 per cent, al 2035, un 10 per cent. I, per tant, aquesta és una xifra que nosaltres també hem de complir i hem de complir tenint en compte precisament la jerarquia de gestió de residus que marca la mateixa Unió Europea. Per tant, en aquesta llista queda clar que a la jerarquia europea, hi insisteixo, no d'aquest conseller, ni del Departament de Territori, ni del Govern de la Generalitat, la pitjor opció és la del dipòsit controlat. I amb aquest ordre de prioritats, des d'Europa ens estan dient que és preferible la valorització energètica als abocadors. Potser a algú l'incomoda que afrontem aquest debat, però a aquest conseller no l'incomoda ni li fa por i, precisament, si ho marca la jerarquia europea i tenim els percentatges de destinació-abocador que tenim, no només nosaltres sinó la majoria de països i regions europees –regions en termes de llenguatge internacional–, doncs l'hem d'afrontar. És impossible afrontar un debat seriós sobre valorització energètica, si no tenim en compte aquest vector del que va als abocadors. Hi insistim, primer, prevenir i després, reutilitzar, valorització material i formes de valorització, inclosa la valorització producció energètica, disposició en abocador. Reduir l'abocament de residus biodegradables és especialment urgent des d'una perspectiva climàtica, especialment urgent, ja que estem en aquest context d'emergència i dins la gestió de residus és el major generador d'emissions. Aquest és el concepte clau: el major generador d'emissions, els abocadors. És important explicar-nos bé en aquest tema, inclús, fer pedagogia d'aquest tema entre tots. També vostè, des de la seva condició de diputada i des del seu grup parlamentari, l'ús d'abocadors contribueix a una emissió de gasos amb efecte d'hivernacle més elevada que si optem per processos de valorització material i valorització energètica que estiguin coordinats i siguin complementaris. El que genera més gasos d'efecte hivernacle són els abocadors. I a més, metà, que és molt pitjor que el CO2. Per tant, el que hem d'evitar és el dipòsit i no la valorització energètica, que és el que m'interpel·la vostè directament. Per tant, cal tenir en compte que si volem parlar d'emergència climàtica, seriosament, la seva interpel·lació com a títol té primer, en el context d'emergència climàtica, els temes d'incineració, cal tenir molt clar que, si aconseguíssim combinar uns índexs de reciclatge alts i la valorització energètica, podríem fer que tot el que fa referència a recursos o residus, en qüestió de contribució a gasos d'efecte d'hivernacle, fos inclús negativa, inclús negativa. El model que impulsem des de Catalunya, a través de la planificació del Precat, que està alineat de nou, evidentment, amb el que marca Europa, ha d'assolir els objectius del 65 per cent de reciclatge..., reciclatge i preparació per a la reutilització. Això vol dir que hem de tenir taxes de recollida selectiva d'entre el 70 i el 75 per cent. En el nostre país, les dades del 2018 que tenim tancades ara, estem aproximadament al 40 per cent. Per tant, tenim doncs feina a fer i el 35 per cent d'aquests van a abocador i el 19 per cent a valorització energètica. Ja s'està produint. Vostè ha fet una llista d'algunes d'aquestes instal·lacions de valorització energètica i, per tant, aquest és un element que ja en aquests moments tenim en el país, en una de les quatre plantes gestionades per consorcis, no pel Govern de la Generalitat. He parlat així de gestió pública, en general, el govern de la Generalitat no hi és; Àrea Metropolitana, que és la de l'Eco4, la de Mataró; la de Girona, que actualment està tancada; la de Tarragona, Sirusa, s'anomena Sirusa; i la de Sant Adrià de Besòs, la planta de Tersa. És important remarcar que el Govern no gestiona aquestes plantes, les autoritza, com fem amb qualsevol altre instal·lació industrial, amb qualsevol altra instal·lació industrial, controlant, evidentment, el bon funcionament. Torno a la dada que els donava fa un moment: d'aquí només quinze anys, el 2035, la quantitat màxima de residus i de rebuig i tractament que podrà entrar als dipòsits controlats no podrà superar el 10 per cent dels residus generats. I això vol dir, tal com ja ha passat..., està passant a Europa, que s'ha de produir un tancament progressiu d'aquest tipus d'instal·lacions. Caldrà que hi hagi alternatives de tractament i la valorització energètica pot ser una eina útil més en línia amb els objectius de la Unió Europea, per disminuir precisament els dipòsits controlats i reduir –torno a insistir en què vostè parla d'emergència climàtica– els gasos amb efecte d'hivernacle. Parlem del que passa a Europa. Precisament aquells països amb polítiques ambientals més avançades, que també tenen alts índexs de reciclatge, són els que tenen una major capacitat de valorització energètica: Suècia, Dinamarca, Alemanya, França, Països Baixos, Suècia, Itàlia –l'he dit dues vegades, Suècia– el Regne Unit, representen tres quartes parts de la capacitat de valorització energètica de la Unió Europea. Hi ha països que estan amb quilos per capita 591, 587 quilos per capita. Països, insisteixo, amb polítiques ambientals avançades, que el que fan és sobretot vetllar més per la valorització material i per reduir el que va a abocadors. A Catalunya estem a cent, a cent quilos per capita. Jo, als països que em vull assemblar són els que tenen clares aquestes jerarquies i apliquen les millors polítiques ambientals disponibles. I també cal tenir en compte que, en moltes ocasions, la producció energètica que se'n deriva a partir d'aquesta utilització, redunda també en la lluita contra l'emergència climàtica perquè es deixa d'utilitzar combustibles fòssils. A la segona part de la intervenció, si m'ho permet diputada, parlarem de salut i d'aquests projectes concrets que vostè ha anomenat, però en aquesta primera crec que era important també donar dades de coneixement del que representa la jerarquia de residus a la Unió Europea. Gràcies, vicepresident, per la generositat dels setze segons.
Gràcies, conseller. Ara, per a la rèplica, té novament la paraula la diputada interpel·lant.
Conseller, ja porto unes quantes interpel·lacions a vostè i ja hem conversat, debatut en diverses ocasions, i és evident que tenim models molt diferents, però no em deixa d'apassionar la capacitat que té de parlar molt i de no contestar les preguntes concretes que se li fan. Vostè mateix ho ha dit, a la segona part em contestarà al que li estic preguntant. Gràcies per la lliçó sobre jerarquia en la gestió dels residus. Gràcies per il·luminar-nos a tots amb els seus coneixements, però no ha parlat del que diu el títol de la interpel·lació i al que he dedicat tots els deu minuts de la meva interpel·lació a parlar, que és sobre el projecte d'incineradora de Cercs, al Berguedà, i sobre el projecte d'incineradora a Juneda. Llavors, li insisteixo, i no dedicaré molt de temps a intentar contrarestar els seus arguments, perquè partim d'un punt de partida molt diferent, que és que jo tinc una concepció molt clara que l'emergència climàtica no és un problema que hagi caigut del cel; no és Déu «nostro senyor, que ens ha condemnat per pecadors. No, l'emergència climàtica té unes causes i uns responsables molt concrets –molt concrets– i un sistema: el capitalista. I, per tant, com que partim de punts de vista molt diferents... Li estic sent molt concreta; li he preguntat: «Creu que és coherent tirar endavant els projectes de Cercs i Juneda, afegint més xemeneies als Països Catalans que cremin «bassura?, creu que és coherent amb la directiva de la Unió Europea de reducció de CO2 i de gasos amb efecte d'hivernacle? És fàcil, la resposta: «sí o «no. Llavors jo el que faig és intentar interpretar la seva exposició d'ara. I el que ha fet bàsicament és fer una defensa, molt ben argumentada des del seu punt de vista ideològic, una defensa molt ben argumentada sobre la valoració energètica, per tant sobre la incineració com a eina per produir energia, i una defensa molt clara de les empreses i els projectes que ho volen tirar endavant. Vostè sap millor que jo que la gestió de residus a Catalunya és obsoleta. I també coneix que el seu departament ha iniciat els treballs i la consulta pública prèvia a l'elaboració de l'avantprojecte de la nova llei de prevenció de residus. Sincerament, jo si hagués estat en el seu lloc hagués sortit a parlar d'això, hagués sortit a parlar de l'objectiu residu zero; que cal reduir la generació de residus, cal eliminar qualsevol producte que no sigui reciclable i que, per tant, no pugui entrar en el marc de l'economia circular. Catalunya estem a un 20 per cent de l'economia circular, molt lluny d'arribar als objectius que ens agradaria, molt lluny –molt lluny– de trobar solucions a les qüestions que tenim al davant. Després de vint-i-cinc anys d'aquesta llei, s'està reciclant el 34 per cent dels residus i anem, en els darrers anys, a pitjor: ha augmentat el 13,5 el volum de residus. Nosaltres considerem que tenim un problema, un problema de gestió i generació de residus; que hi ha uns responsables, que són els productors que se'n beneficien generant aquests residus. Per tant, hi ha d'haver unes conseqüències i, per tant, qui genera aquests residus ha de poder pagar. I nosaltres considerem que per avançar cap a una societat de residu zero és necessària l'aplicació de noves normatives, instruments eficients que aconsegueixin disminuir els residus i els impactes ambientals i sanitaris associats i, sobretot, promoure una producció neta i un consum responsable. La instal·lació dedicada a la incineració, es faci a Cercs o es faci a Juneda o on sigui, està en contra de totes les directives europees i mundials al voltant de l'emergència climàtica, perquè qualsevol procés que es dediqui a cremar siguin residus o combustibles fòssils genera emissions de CO2, i això augmenta l'efecte d'hivernacle, s'ho miri per on s'ho miri. Per tant, vostè el que m'està venint a dir és que és com un mal menor, que la jerarquia de la Unió Europea..., que, bé... Nosaltres no volem aquesta ambició. Nosaltres som ambiciosos, no volem un mitges tintes, no volem continuar generant gasos amb efecte d'hivernacle i, sobretot, no volem culminar i matar les expectatives de territoris que prou feina tenen en la situació en la que estan, de pobles en situació de despoblació, pobles que tenen molta dificultat per tirar endavant, no volem «plantofar-los dues xemeneies noves als seus municipis. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] Per tant, aquesta moció sap perfectament que es convertirà en una petició a tots vostès –i ara acabo, vicepresident–, al seu departament i a tots els diputats i diputades de fer automàticament una moratòria a qualsevol incineradora mentre no tinguem la llei de residu zero de Catalunya, que aspiri a ser quelcom igual de digne que la que s'ha fet a les Illes Balears. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, senyora Sànchez. Té la paraula el conseller per a la rèplica final.
Gràcies, vicepresident. Diputades, diputats, consellera... Diputada, és que no és cert –és que no és cert–, el que diu no és cert. La valorització energètica no entra en contradicció amb les directives europees. No és cert, perquè hi ha altres directives europees que s'han de tenir en compte; entre d'altres, la de la reducció de residus abocador, 2035, 10 per cent. I això necessita gestió. I això necessita gestió avançada, com la que fem a Catalunya des de fa molt temps. No..., vaja, no puc acceptar que vostè digui que fem una gestió de residus obsoleta. A Catalunya tenim una agència que és modèlica, no només perquè fa una bona gestió a Catalunya, sinó perquè també exporta el seu model a nivell internacional. I hem de renovar la legislació, només faltaria; i ho hem explicat aquí, inclús hi han hagut preguntes del grup dels comuns respecte a aquesta nova llei de residus-recursos. I és una llei en la que hem d'introduir conceptes nous; entre altres, totes aquestes noves directives europees o temes d'acció climàtica. Però que renovem la legislació no vol dir que la gestió actual a través de l'Agència de Residus, una estructura d'estat, sigui obsoleta. Al contrari, és una gestió modèlica, que ens copien i que intenten, doncs, conèixer-la en profunditat altres països del món. He dit que parlaria sobre salut, només per dir que tenim, doncs, constituïda una comissió per a l'estudi dels efectes de la qualitat de l'aire i les immissions acústiques i electromagnètiques sobre la salut i el medi ambient a Catalunya, de la qual forma part també el Departament de Salut; també altres institucions, com l'Àrea Metropolitana de Barcelona. I que fem anàlisi del possible impacte en la salut i el medi ambient, la coordinació i impuls d'actuacions i estudis relacionats, la difusió dels estudis sobre el possible impacte en la salut i el medi ambient de tot el que representen dioxines, partícules, furans... I ho tenim, per exemple, molt desenvolupat, i específicament a l'entorn de Tarragona, i també a l'entorn de l'àrea 40, que és la zona de l'àrea metropolitana amb més complexitat amb referència a emissions. Recordar també, de passada, que el principal aspecte sobre la salut –contaminació de l'aire, dioxines, furans, etcètera– és més aviat el trànsit –per tant, la mobilitat, descarbonització de la mobilitat– que no pas la gestió de residus, les incineradores, que parla vostè. Concretament, a l'àrea metropolitana tenim la de Tersa; no és la que aporta més condicions contaminants a l'aire que tenim a l'àrea metropolitana. Al contrari, és més aviat el trànsit, i per això hi insistim tant en la gestió de la mobilitat i en el transport públic. I insistir en que nosaltres estem en aquests moments, doncs, tirant endavant aquesta nova legislació i observant amb molta atenció el que són les jerarquies que ens marca la Unió Europea, per poder fer una gestió encara més precisa. Però sobretot l'objectiu principal és aquesta reducció de la quantitat de residus que van a abocadors, que vostè se la deix. Se la deix, se la deix i se la deix, i perdoni l'expressió, amb tota franquesa: em fa trampa, deixant-se-la. Perquè, si tenim aquesta limitació 2035 - 10 per cent, com ho hem de fer? Ho hem de fer incrementant la valorització material. Per tant, vostè em recrimina que jo no li contesti segons quina part de la seva intervenció en la primera, perquè he hagut, en la meva primera intervenció, d'afegir claredat, d'afegir, si m'ho permet, fins i tot pedagogia, i vostè, obviant que hi ha una limitació 2035 - 10 per cent en abocadors, em fa senzillament trampa. I jo li demano que, si vol que afrontem un debat seriós sobre la gestió de residus a Catalunya, aquest vector, no se l'oblidi. Vostè demana una moratòria; m'hi vull referir també. La normativa ambiental no preveu aquesta possibilitat, és diferent que la normativa urbanística. La Directiva de serveis, transposada per la Llei 17/2009, sobre el lliure accés a les activitats de serveis i el seu exercici..., si una empresa presenta un projecte, qualsevol empresa, nosaltres, com a administració, no podem denegar la seva tramitació. I és el que estem fent. És el que estem fent, per exemple, a Cercs, on ens han entrat uns particulars un projecte que estem en aquests moments avaluant sota la Directiva de serveis. El primer que haurem d'avaluar, amb transparència, és si té allò que s'anomena «la suficiència documental, perquè ni tan sols hem arribat aquí. Parla de projecte..., inclús a vegades sembla que sigui un projecte impulsat pel Govern. És un projecte que impulsen uns particulars, que ens l'entren per Directiva de serveis. Estem avaluant la seva suficiència, i ja veurem si té suficiència o no. Però, en cas de que la tingui, aleshores entraria, evidentment, tota l'avaluació, tota la tramitació ordinària, que inclou també tot el que és la informació pública i les audiències públiques, on tothom hi podria dir la seva. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] I jo li vull avançar que el model d'incineració de residus industrials no està en la línia del que pretén aquest Govern –li responc amb més concreció encara al que vostè em demana. Perquè pensem, i així ho estem implementant, que el que prima en la gestió dels residus industrials és, en primer lloc, la valorització material; és la línia que estem avançant. I alhora hem de tenir molt clar aquest límit –i acabo, president– de...
Vagi acabant.
...percentatge que va a abocadors. Aquest no el podem obviar. I jo li demano que en la seva moció no l'obviï. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, conseller. [[Proposta de resolució de creació d'una comissió d'estudi de la seguretat del sector de la petroquímica]] [[252-00024/12]] A continuació passam al punt 3 de l'ordre del dia, que és la Proposta de resolució de creació d'una comissió d'estudi de la seguretat del sector de la petroquímica. I, atès que aquesta proposta ha estat presentada de manera conjunta per tots els grups i subgrups parlamentaris, obrirem un únic torn d'intervencions de deu minuts per expressar llur posicionament. Així, per tant, té la paraula en primer lloc el diputat Matías Alonso, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gràcies, vicepresident. Consellers, senyores i senyors diputats, vull començar la meva intervenció tenint un record per les víctimes de l'explosió del reactor a la planta d'Indústries Químiques de l'Òxid d'Etilè el passat 14 de gener. Volem fer arribar el nostre condol als seus familiars, amics i companys, i també volem expressar el desig de que tots els ferits es recuperin com més aviat millor i puguin tornar a treballar i viure amb la màxima normalitat possible, encara que serà molt difícil que oblidin aquesta explosió. El Camp de Tarragona és una de les zones d'alta concentració d'indústria química a Catalunya i al conjunt d'Espanya, una indústria química que està present a Tarragona des de la primera meitat del segle passat. Segur que ho han sentit a dir: el clúster químic de Tarragona és el més important del sud d'Europa; per tant, és el més important d'Espanya. La producció als polígons petroquímics de Tarragona és el 50 per cent de la producció total a Catalunya i representa el 25 per cent de la producció total a Espanya, una producció que hem de dir que està al voltant dels 20 milions de tones de productes químics, any rere any. Estem parlant d'un sector industrial importantíssim, d'alt valor afegit, amb un nivell d'inversió en recerca, desenvolupament i innovació que supera el 25 per cent del total de la indústria espanyola. El sector químic de Tarragona ocupa al voltant de les 5.500 persones en llocs de treball considerats directes, és a dir, treballadors contractats directament per les empreses que conformen el sector i que estan integrades a l'AEQT. Però també genera al voltant de 5.500 llocs de treball més considerats indirectes, és a dir, en què els treballadors treballen en la indústria formant part d'empreses contractistes. Per tal de considerar per això l'impacte real de l'ocupació a les comarques de Tarragona, s'ha de tenir present també que el nombre de llocs de feina induïts per la mateixa indústria química arriba fins als 35.000. Per tant, la petroquímica de Tarragona és directament responsable del 63 per cent dels moviments del port de Tarragona i del 53 per cent de les exportacions totals de la província. Més de la meitat de la producció total va a vendes a l'estranger, especialment a Europa, la immensa majoria, però també a la resta del món. El sector químic és un dels motors de creixement i desenvolupament a tot el món, amb una previsió de creixement continuada a nivell mundial del 4,5 per cent fins al 2030. Estem, doncs, davant d'un sector industrial consolidat, que mereix l'atenció de les administracions públiques, i avui, a conseqüència del gravíssim accident del 14 de gener a la planta d'Iqoxe, també la nostra atenció com a parlamentaris per mirar de trobar les respostes que demana la societat, molt especialment els ciutadans de la província de Tarragona. Des del punt de vista del Grup Parlamentari de Ciutadans, estem parlant d'un sector industrial de caràcter estratègic, amb un elevat nombre de llocs de feina de qualitat i amb un potencial de creixement i de continuïtat –per tant, de manteniment dels llocs de treball– que està fora de dubtes. Per tant, no discutirem sobre la seva viabilitat i sobre la necessitat d'assegurar la seva continuïtat. Però tot i l'enorme impacte econòmic de la indústria química, els veïns de Tarragona, especialment dels barris de ponent, però també de la Canonja i Vila-seca, del Morell i de la Pobla de Mafumet, de tots els municipis que estan dins de les àrees d'influència dels dos polígons petroquímics de Tarragona, com ho estan també a Flix o a qualsevol indret de Catalunya on hi ha indústria química, tot i la font de riquesa que representa aquesta indústria, també miren amb recel cap a les instal·lacions industrials, amatents a qualsevol canvi que pugui produir-se pel que fa a l'aspecte quotidià. Els veïns dels polígons químics sovint recelen de la qualitat de l'aire que respiren, o de la possible contaminació ambiental, conscients, com ho són, de que estem davant d'una indústria capdavantera però que en alguns dels seus processos arriben a uns nivells de risc considerables. Aquest recel, després d'accidents tan greus com el que ens ocupa, s'incrementa de forma exponencial. Només cal parlar amb els veïns més propers als polígons per adonar-se que la sensació de risc, sempre present, es multiplica com a conseqüència d'aquests accidents. Una explosió i un incendi de la dimensió del que es va viure al polígon sud de la petroquímica de Tarragona, a la planta d'Iqoxe, el dimarts 14 de gener, és de les coses que no s'obliden. I no les podem oblidar ni deixar de banda, perquè s'han produït tres morts, dos treballadors de la planta i un veí de Torreforta, que va morir a casa seva com a conseqüència de l'impacte al seu habitatge d'una enorme peça metàl·lica del reactor que va explotar; tres morts i fins a set ferits, alguns dels quals de molta gravetat. I també s'han produït considerables danys materials. Però, mirin, encara sort, perquè, a hores d'ara, podríem estar parlant d'un nombre de víctimes molt més gran. Només per posar un exemple: al moment de l'explosió, al camp de futbol municipal de Bonavista, a menys de sis-cents metres en línia recta de la planta d'Iqoxe, hi havia un grup de nens fent el seu entrenament habitual. La ràpida reacció dels nanos, que van córrer a refugiar-se a l'edifici on hi ha els vestuaris, va evitar una desgràcia incalculable. La zona del camp de futbol en què en el moment de l'explosió hi havia una densitat major de menors va quedar plena de trossos de peces metàl·liques que, a mode de metralla, van caure sobre el terreny. Per tant, ara, especialment ara, després d'aquest greu accident, els veïns de les zones d'influència miren amb molt més recel les instal·lacions industrials del Camp de Tarragona. Una sensació que, vist com es van produir els fets i la resposta inicial dels responsables de la gestió de l'emergència, pot extrapolar-se als veïns d'altres zones industrials del sector químic a Catalunya. En l'exposició de motius de la proposta de resolució que ara debatem, presentada conjuntament per tots els grups i subgrups parlamentaris, hi ha un paràgraf que transmet amb molta precisió el que estic dient: «Aquest lamentable accident suposa un canvi de paradigma respecte a la percepció de l'activitat de la indústria química. Els professionals que treballen al sector químic sempre han estat molt conscients dels riscos derivats d'aquesta importantíssima activitat industrial. Molts veïns propers als polígons industrials, especialment els qui tenen familiars o amics treballant al sector, eren també conscients de l'abast d'aquests riscos. Després d'accidents tan greus com el del 14 de gener, potser serà difícil trobar algú a Catalunya que no sigui, encara que mínimament, conscient del risc potencial de conviure a tan poca distància amb una indústria capdavantera, de gran valor afegit, però que no està exempta de riscos derivats d'alguns dels seus processos industrials. El mateix sector, les mateixes empreses en són molt conscients, i de ben segur que treballaran de valent per millorar els processos, les mesures de seguretat, les capacitats de resposta a les emergències, la prevenció de riscos i la formació dels treballadors, com segurament ho porten fent molts anys, però ara encara més. Les autoritats responsables de la seguretat, la Generalitat de Catalunya i els ajuntaments afectats, també han de dir-hi la seva. Cal revisar a fons els plans de seguretat i veure en detall què és el que no va funcionar en la gestió de l'emergència, que, a ulls de tothom, van ser moltes coses. S'han de corregir errors i augmentar considerablement la capacitat de resposta a accidents tan greus. Els tarragonins, els he de dir que demanem poc: seguretat i respostes. Seguretat per evitar que en el futur es puguin produir més accidents com el del dimarts 14 de gener de 2020. Respostes, que, en part, hauran de sortir dels treballs d'aquesta Comissió Específica per a l'Estudi de la Seguretat del Sector de la Petroquímica a Catalunya, com hauran de sortir també de les investigacions judicials derivades de l'accident. L'objecte declarat d'aquesta comissió és l'estudi de la seguretat del sector de la petroquímica a Catalunya, i, en concret, el funcionament dels plans de seguretat exterior. En l'exposició de motius es fa èmfasi en la necessitat de conèixer de forma transparent tot el que va succeir durant l'emergència, depurar responsabilitats i estudiar les actuacions necessàries per garantir plenament la seguretat ambiental, industrial i laboral. Respecte d'aquest plantejament, que, ho repeteixo, és conjunt, fer només dos apunts. El primer, dir que les principals responsabilitats, les que tenen a veure amb les víctimes i els danys materials ocasionats, l'àmbit adequat i pertinent per a depurar-les és el judicial, i en aquest sentit no creiem que sigui determinant la feina que puguem fer en aquesta comissió. El segon, que si del que estem parlant és de depurar responsabilitats polítiques amb relació al mal funcionament del Pla d'emergència exterior del sector químic de Catalunya, la millor eina seria la d'una comissió d'investigació, tal com ja va anunciar el nostre grup parlamentari, i que potser caldrà engegar també més endavant. En qualsevol cas, comencem a posar fil a l'agulla. Avui aprovarem aquesta comissió d'estudi i veurem de seguida com evolucionen els seus treballs. Des del Grup Parlamentari de Ciutadans farem tot el possible perquè els catalans, en general, i els tarragonins en particular tinguem almenys algunes...
Vagi acabant, diputat.
...de les respostes que demanem. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Bé, ara, els grups afectats m'han demanat fer un canvi en l'ordre d'intervencions, i, per tant, en primer lloc, tindria la paraula la diputada Yolanda López, del Grup Parlamentari Catalunya en Comú Podem.
Gracias, vicepresident. En primer lugar, quiero saludar y agradecer y enviar un fuerte abrazo a los trabajadores y las trabajadoras de la empresa Iqoxe que nos acompañan, vecinos y vecinas, tanto de los barrios de ponent, de Tarragona, como de Vila-seca, y a mis compañeros de..., las regidoras de Vila-seca en Comú, y a la Coordinadora de Entidades de Tarragona, que hoy nos acompañan aquí. También, pues, nuestro más afectuoso recuerdo a las tres personas que perdieron la vida en el accidente y a todavía a los siete heridos que ha habido. Y también a aquellos que no están aquí hoy pero que vivieron y viven con angustia la situación del Camp de Tarragona y de la industria petroquímica, después de la terrible explosión del pasado 14 de enero. Mañana se cumplirá un mes de esta fatídica explosión y las investigaciones siguen sin aclarar las causas de este accidente químico que provocó, como ya he dicho antes, tres muertos, siete heridos y el sufrimiento de miles de ciudadanos de Tarragona, Vila-seca y la Canonja, así como de los trabajadores y trabajadoras de Iqoxe y sus familiares, que a día de hoy continúan llorando por el gran sufrimiento que ha supuesto este accidente. La ciudadanía, los trabajadores y las trabajadoras y, en general, los catalanes y las catalanas, tenemos el derecho de conocer con exactitud qué es lo que paso realmente el pasado 14 de enero. Es urgente y necesario poner respuesta a un sin fin que preguntas. ¿Por qué la información no fluyó a su debido tiempo? ¿Cuáles fueron los mecanismos internos que se utilizaron para la detección y comunicación con el Centro de Coordinación Operativo de Catalunya? ¿Por qué la empresa tardó más de una hora en comunicarse con el centro operativo de Protección Civil? ¿Cuáles fueron los motivos por los cuales la vía de la comunicación fue a través de las redes sociales? ¿Por qué no sonaron las sirenas? ¿Por qué no se activan otro tipo de vías de comunicación? Si fallan las sirenas, ¿por qué no comunicarse con entidades o asociaciones de vecinos, por ejemplo? ¿Cuáles son los motivos por los cuales la petroquímica Iqoxe ha encargado su investigación del accidente a l'Institut Químic de Sarrià? Y muchas otras preguntas, incógnitas que presentaremos en la comisión de estudio del accidente de la petroquímica, que hoy votaremos aquí y que, con toda seguridad, se aprobará. Pero, aunque vayamos a llevar a cabo una comisión de estudio sobre el accidente, hay cosas que son muy evidentes. Es evidente la importancia económica del sector petroquímico en el Camp de Tarragona, no sólo para las empresas en sí y su cuenta de resultados, sino que también lo es para la ciudadanía y el territorio. Un alto porcentaje de la población trabaja o ha trabajado en alguna de las factorías del complejo petroquímico. Pero también, y la realidad es que como vienen denunciando desde hace mucho tiempo los sindicatos y los trabajadores y trabajadoras, existe una creciente precariedad laboral que hacen que trabajadores y trabajadoras sean cada vez más vulnerables. Por ello, es esencial que exista una seguridad extrema para que trabajadores y trabajadoras y, por ende, la ciudadanía, esté tranquila y protegida. Una seguridad que cuente con medidas y planes de emergencia que respondan efectivamente y eficientemente a situaciones como estas. Es necesario revisar y mejorar los protocolos de seguridad de las empresas petroquímicas para no volver a vivir situaciones de falta de información con los equipos desplegados, para dar respuesta a la situación de emergencia, así como aumentar las inspecciones, no para poner bajo sospecha a las empresas, sino por la sensibilidad de la actividad y la tranquilidad de trabajadores y de la ciudadanía que, teniendo en cuenta la peligrosidad de la actividad realizada por este tipo de empresas, se deberían perfeccionar los mecanismos internos de detección y comunicación con el Cecat. Y ahora me dijo al Govern, que de todos es sabido que la falta de personal de la Dirección General de Protección Civil de Tarragona; cuatro personas, cuatro, en un territorio con la casuística del Camp de Tarragona. ¿De verdad creen ustedes, señores del Govern, que cuatro personas pueden cubrir las posibles alertas? Es evidentemente que no. Es tarea del Govern, pero también del Parlament, que realicemos todas las acciones necesarias para esclarecer la situación y para evitar una nueva situación como esta. Y que la comisión no sólo aclare lo que pasó, sino también que de la comisión salgan soluciones para que vecinos y vecinas, para trabajadores y trabajadoras, no tengan que vivir con la angustia diaria ante la falta de transparencia y de desconfianza que genera el vivir al lado de la petroquímica. Muchísimas gracias.
Gràcies, diputada. Ara sí, és el torn del diputat Carles Castillo, del Grup Parlamentari dels Socialistes i Units per Avançar.
Bon dia, a tothom. La salutació a la gent que ve de Tarragona, des de Tarragona per acompanyar-nos. Benvinguts i gràcies als companys per haver-me esperat una miqueta. Vagi per davant el condol i la nostra solidaritat amb les víctimes, familiars, treballadors i veïns, i el nostre reconeixement a tots els serveis d'emergència que hi van participar, tant els privats del polígon, que són els primers en arribar, que van ser els primers en arribar, com els públics que varen fer-se càrrec de la manera global de l'operativa de l'emergència i del rescat. Ja ha passat gairebé un mes des que va tenir lloc en el complex petroquímic de Tarragona una greu explosió amb conseqüències devastadores per a la confiança de la ciutadania. Gairebé un mes des que a la ciutadania se l'exhortava a confinar-se preventivament mentre no s'activaven les sirenes que s'ha ensenyat que criden al confinament. Quasi un mes des que un projectil, de prop d'una tona de pes, va sortir disparat de més de 2,5 quilòmetres, va travessar tres o quatre barris i va impactar en el tercer pis d'una escala de veïns del barri de Torreforta, va foradar el terra i explosionar al segon pis, i va matar el Sergio, que es trobava al menjador de casa seva. Va deixar també destrosses importants al primer pis. De tot això, aquesta escala de veïns segueix igual, com si hagués passat ahir mateix, amb la runa i tot, igual que moltes altres escales de veïns de barris propers que segueixen tenint els vidres trencats per l'ona expansiva de l'explosió, i que les discussions d'assegurances i responsabilitats, diverses i discutides, fan que romanguin sense ser arranjats per ningú, quan no, perquè no dir-ho, no han pogut pagar les assegurances perquè havien d'escollir entre menjar o pagar l'assegurança. Han passat pluges, vents i fins i tot la borrasca Gloria, i aquests veïns afectats han estat uns amb el forat a la façana provocat per aquesta metralla disparada vivint a cases familiars, i d'altres amb els seus vidres trencats tapats amb cartrons. La veïna a la que li va caure el projectil a sobre al seu marit, a banda de la pèrdua personal, està avui dia, que estem aquí parlant nosaltres, sense poder anar a casa seva, i sense que ningú, cap administració, li hagi donat ja un pis, mentre s'aclareix la situació, i perquè pugui plorar el seu dolor en la intimitat; què menys. Em consta –i també ho vull dir– que l'Ajuntament de Tarragona està en converses per aconseguir-li un pis. Això és cert. Però a dia d'avui encara no s'ha concretat res. Segurament, l'empresa que va patir l'explosió, que tenia expedients laborals oberts per infraccions de la normativa laboral, Iqoxe, al març torni a funcionar i segueixi tenint la producció tan necessària per a la resta d'indústries. I ens sembla molt bé, si poden tornar a la normalitat complint tots els requeriments que els experts tinguin per convenient. Però, i els veïns i veïnes afectats? Alguns, a dia d'avui, no han pogut –com dic– entrar a casa seva. Van caure més de cent projectils disparats per l'explosió i, per sort –a sobre encara hem de donar les gràcies– només va impactar en una escala. Perquè podria haver estat en cent edificis o en col·legis amb nens –que n'hi havia que estaven fent entrenament de futbol en col·legis molt a la vora. I a banda dels afectats greument i directa, n'hi ha molts d'altres que també ho han estat de forma més superficial, però no per això menys greu. A mi m'han dit veïns que no dormen des de llavors. Uns quants han hagut d'anar a serveis socials perquè tenen la por i l'ansietat ficades al cos. Solament l'atzar va evitar que les conseqüències de l'accident del passat 14 de gener no fossin catastròfiques. I volem i necessitem la indústria, senyors i senyores, però no qualsevol indústria i no a qualsevol preu. Perquè el que escandalitza, en definitiva, és que alguns –uns pocs, i segurament la minoria d'aquesta indústria– prioritzin obtenir la major productivitat i benefici possible, i ho facin contra la seguretat i la salut laboral dels treballadors i treballadores i de la societat en general. I també escandalitza la negligència de l'Administració de la Generalitat, que amb la seva culpa in vigilando facilita la impunitat de les empreses quan rebaixen estàndards en condicions laborals que clarament repercuteixen en la seguretat. I escandalitza perquè no estan jugant amb la seva seguretat, estan jugant amb la seguretat de tots i de totes. La indústria és necessària, naturalment, i tothom vol defensar els llocs de treball de qualitat que en depenen. Però això no dona a les males empreses llicència per negligir. El Plaseqcat, coordinat des de Barcelona, no ha funcionat. I no ha funcionat en diferents incidents, ja. I això ha estat denunciat pels sindicats del ram. Ja fa anys que van exigir seure en una taula per pactar canvis amb la Generalitat, i va ser arrel de diferents incidències i problemes de tipus lleu o menys greu, que porten també temps passant. Fins que no ha tornat a passar alguna cosa, i aquesta vegada molt més greu, no s'han tornat a interessar per recollir aquestes propostes o reflexions. Hi ha problemes amb la subcontractació, perquè, tot i tenir empreses de subcontractes de manteniment que treballen, naturalment, amb qualitat, a l'entrar les empreses multiserveis, en general, s'han degradat les condicions de treball, i amb elles, moltes vegades, la seguretat. I aquest és un dels problemes més greus que tenim damunt la taula i que hem de solucionar, perquè estem parlant de la seguretat de les mateixes empreses, dels treballadors i treballadores però també de la seguretat de tota la població. Per això avui estem aquí, per proposar tots plegats aquesta comissió d'estudi que ha d'esbrinar què ha fallat i quines coses es poden millorar perquè no torni a passar. I per evitar, naturalment, que es criminalitzi tota la indústria en general, quan és cert que la majoria actua amb rigor i amb responsabilitats. Probablement el resultat de la investigació ens dirà què va passar. Segurament, com sempre passa, no es trobi només una sola i exclusiva causa, sinó que sigui la concurrència de diverses. L'accident posa de manifest una certa deixadesa de l'Administració de la Generalitat en la seva funció preventiva, inspectora, punitiva i coercitiva. En definitiva, en la seva funció de defensa dels interessos i la seguretat de la població vers els interessos purament economicistes d'algunes empreses. Saben, per exemple, que Protecció Civil no tenia informació dels expedients laborals oberts per Inspecció de Treball? Segons el Plaseqcat, les sirenes han de sonar en cas d'accident químic, definit aquest com un vessament, fuita, incendi o explosió. El 14 de gener es van donar els quatre supòsits i les sirenes no van sonar. El confinament és la mesura més adequada amb caràcter general en cas d'activació, segons el Plaseqcat. I cito textualment: «Perquè el confinament i/o l'evacuació siguin efectives, cal que la comunicació de l'accident sigui molt ràpida. Això ho diu literalment el Plaseqcat. El primer tuit d'Emergències recomanant confinament va ser a les 19.06; vint-i-nou minuts després de l'explosió. Per tant, s'han de revisar protocols; si els plans d'actuació predefinits són els de risc; millorar les interfases entre els plans de seguretat interns, externs, municipals, d'autoprotecció i el pla d'emergència. I aquests últims haurien de tornar a ser dissenyats de forma local, segons zones de risc. Ja sé que el Departament d'Interior va en aquesta línia exactament, però ha de ser dintre del context general de Catalunya com a regió d'emergències única. Ara que tenen una proposta de llei d'emergències que va fent córrer por ahí el Govern, jo crec que és el moment de parlar d'aquestes coses. Cal un sol agent i gestor de l'emergència, i no com ara, que està gestionat per dues direccions generals diferenciades, com són la Direcció General d'Emergències, per una banda, i la de Protecció Civil, per l'altra, que funcionen completament com a compartiments estanc, amb falta de coordinació, disfuncions, duplicitats innecessàries i desconfiances mútues. Però més important que redissenyar els plans, naturalment, és fer-los complir correctament i aplicar-los correctament. La comunicació a la població i als mitjans –sobretot als locals– va ser lamentable. La imatge que es va donar de quatre o cinc polítics que semblava que buscaven quota als mitjans de comunicació donant informacions «sesgades, contradictòries i poc qualificades tècnicament no va aportar res a la resolució del sinistre i no va contribuir a la confiança de la població. La garantia per evitar el pànic és la informació veraç. Necessitem honestedat a la gestió i la comunicació, però sobretot en el reconeixement de tot allò que no s'ha fet correctament i s'ha de millorar, buscant mesures correctores i solucions en els àmbits preventius de la gestió i control de les emergències i en la funció inspectora. Fent una anàlisi dels principals accidents químics, es pot observar què tenen en comú, a banda de les víctimes en planta i a les poblacions properes: la rebaixa en despesa de seguretat, l'augment de vegades poc controlat de producció, la subcontractació, el factor humà –per cansament o falta de formació– i la manca d'inspecció i manteniment. Això ho diuen informes d'experts i enginyers químics, no jo. Moltes de les poblacions afectades per accidents químics tenien grans pressupostos i eren pròsperes gràcies a aquestes indústries. En qüestió de segons ho van deixar de ser. La prevenció i la seguretat no es poden negociar a canvi de cap pagament en espècies, ni de subvencions, ni d'infraestructures, ni de festes, ni del xantatge de la paràlisi econòmica. De cada euro de benefici que generi l'activitat i l'augment de producció, hem d'aconseguir un percentatge fix que vagi destinat a la millora de la prevenció i la seguretat laboral i industrial. La seguretat ha de ser una actitud proactiva per part de l'empresari, i l'Administració ha de vetllar per conciliar els treballs estables i de qualitat amb la competència de les empreses i els interessos i seguretat dels veïns. I aquest objectiu és perfectament assolible. Res més. Disculpin, potser he estat dur, però és que soc de Tarragona. Comparteixo risc i preocupació amb uns veïns als que he mirat als ulls i realment he vist que estan molt indignats i preocupats amb la situació que s'ha donat. Aquell projectil que va matar el Sergio podia haver entrat per qualsevol façana de Tarragona o de poblacions properes i ens podia haver tocat a qualsevol; per la meva, la del Francisco Domínguez, la de la Raquel Sans, la del Campdepadrós o la de l'Alejandro Fernández, que també són de Tarragona, la de qualsevol. Gràcies.
Gràcies, diputat. Ara, a continuació, és el torn del diputat Vidal Aragonés, del Subgrup de la CUP - Crida Constituent.
Bon dia a tots i totes. Voldríem començar fent el que han fet la majoria de portaveus de la resta de grups, que és traslladant el condol i el suport a les famílies, als amics i a les amigues, a les companyes i a les veïnes de les víctimes que s'han derivat els darrers anys de la petroquímica de Tarragona. Ho hem fet ja abans, evidentment, de venir a aquest faristol i en el moment oportú, però pensem que és fonamental que en la constitució d'aquesta comissió d'estudi sobre la petroquímica de Tarragona fem l'exercici sobretot de recordar les persones, de recordar les seves famílies, de recordar els seus amics i de recordar el que significa el postpatiment quan es donen situacions com les que hem viscut els darrers anys de la petroquímica de Tarragona. Què pensem nosaltres que hauria de resoldre aquesta comissió, que recordem que és d'estudi? Doncs, en primer lloc, transparència. I transparència passa, d'una banda, per l'exercici de poder conèixer el pla integral, per part no únicament dels agents de seguretat, sinó pel conjunt de la població. I això no significa que sapiguem que existeix; significa que, en la seva accessibilitat, tothom el pugui entendre perfectament. I quan alguns i algunes ens dirigim a aquest pla i no l'entenem, el problema no està en aquell a qui es dirigeix, sinó en aquell o aquella que el confecciona. També mecanismes de comunicació clars i efectius. No pot ser que encara estiguem discutint si havien o no havien de sonar les sirenes, o de si ens havíem o no ens havíem de confinar a casa. I sobretot conèixer les causes dels accidents. I en els accidents nosaltres volem posar la centralitat en els accidents de treball i denunciar, des d'aquest faristol, que, quan aquest subgrup parlamentari li ha demanat al Govern, a través del Departament de Treball, còpia de les actuacions d'Inspecció de Treball, per exemple, sobre l'accident de la Pobla de Mafumet, ens han dit que no ens en donaven còpia. I, invocant una normativa d'Inspecció de Treball, que a més no és d'aplicació per als diputats i les diputades..., i que no ens permet conèixer en profunditat i, per tant, actuar políticament per resoldre els problemes dels catalans i les catalanes. Nosaltres no ens aplanarem davant d'això, aconseguirem al final, evidentment, que ens donin còpia d'aquestes actuacions d'Inspecció de Treball. També important, i ho lligo amb el fet de conèixer-ne les causes: hem d'abordar qüestions de seguretat com a element central, revisar el plans d'emergència per avaluar el potencial risc humà i ambiental i controlar el risc. Revisar també el Plaseqcat, sobretot revisar-lo des de la perspectiva que en el dia a dia canvia molt la realitat tecnològica i, evidentment, també la gestió de l'incident químic, o de l'accident químic; o coneixem de primera mà què hi ha allà o difícilment aquest pla Plaseqcat pot estar donant resposta a les nostres necessitats. I determinar distàncies de seguretat mínimes entre indústries i la població. Quan preparava la intervenció i pensava en aquest punt, em venia al cap una cançó de l'any 1985, d'un dels millors discos que es va editar aquell any, que deia, en el literal: «Hicisteis nuestras casas al lado de tus fábricas. No continuaré amb la cançó, perquè podria ofendre algun diputat democratacristià aquí al Ple, però sí que vull recordar aquesta contradicció entre aquells i aquelles que hem viscut i vivim al costat de les fàbriques i que vivim de les fàbriques i que volem tenir fàbriques, però a la vegada també ens genera, igual que amor, odi, el fet de veure com ens exploten, com moren els nostres familiars, com no ens donen alternatives de seguretat i, per tant, aquesta contradicció permanent d'amor-odi amb relació al que significa la indústria. Important també: mínim impacte sobre la salut i el medi. Per tant, estudis necessaris sobre el que significa al Camp de Tarragona la immissió de tots aquells compostos químics, realitzar estudis també acústics sobre l'entorn dels polígons i sobretot realitzar estudis epidemiològics independents, que puguin analitzar l'impacte real de la indústria petroquímica en la salut de les persones. Sobre..., la darrera qüestió que pensem que ha d'abordar aquesta comissió d'estudi: també analitzar la normativa vigent i veure com l'hem d'adaptar per donar les respostes necessàries. Nosaltres volíem acabar amb un reconeixement especial, ho hem fet sobre les famílies i els amics de les víctimes, però també amb una entitat, que és la Plataforma Cel Net. De fet, pràcticament la nostra intervenció trasllada el que aquesta plataforma està plantejant des de ja fa temps, no ara les darreres setmanes, sinó des de fa temps. Pensem que aquest és el camí. Però també volíem fer un altre plantejament al fil d'alguna intervenció que s'ha fet anteriorment per algun altre diputat o diputada, que és que fem un exercici de constitució d'aquesta comissió d'estudi a la Canonja i que les compareixences o les sessions majoritàriament es puguin desenvolupar al Camp de Tarragona, per mirar a la cara als nostres veïns i a les nostres veïnes, per mirar a la cara i entendre el patiment que tenen les víctimes o, més que les víctimes, també els familiars i els amics de les víctimes dels accidents petroquímics de Tarragona.
Gràcies, diputat. A continuació és el torn del diputat Daniel Serrano, del Subgrup del Partit Popular. [[Daniel Serrano Coronado intervé sense fer ús del micròfon.]] Des de l'escó?
Ara. Gracias, vicepresidente. Desde el escaño. En primer lugar, sumarnos a nuestra muestra de conduelo y de apoyo a las familias de los fallecidos en este trágico accidente, y a los heridos desearles una rápida recuperación. Nosotros obviamente nos vamos a sumar a la petición de creación de esta comisión de estudio sobre la seguridad en el sector petroquímico como parte firmante que somos de la petición, pero es cierto que nosotros inicialmente creíamos que hubiese sido más eficaz la creación de una comisión de investigación, porque nos hubiese facilitado herramientas que la comisión de estudio no nos va a poder proporcionar. Comisión de investigación no solo por la gravedad del accidente que se produjo en la petroquímica de la Canonja, sino porque tenemos el profundo convencimiento de que se produjeron fallos en los protocolos de actuación y que de ahí se deberían derivar responsabilidades, ya veríamos si políticas, penales o ambas, ¿no? Pero creíamos que hubiese sido más eficaz pedir, crear una comisión de investigación. No obstante, dada la fase procesal en la que nos encontramos y de que se han abierto diligencias judiciales, y en aras al consenso, pues, nos hemos sumado a la petición de creación de una comisión de estudio, de la que esperamos que podamos sacar las consecuencias necesarias, por un lado, para que desgraciados accidentes como los que se produjeron hace un mes en la Canonja no se vuelvan a producir, pero sobre todo también para poder transmitir a los vecinos de la zona, del entorno, la seguridad y la tranquilidad de que viven en entornos seguros. Esas familias, esos vecinos, viven ahora con una profunda angustia, sin saber si ese accidente se puede volver a producir. Y yo creo que es responsabilidad de todos, del Parlament, del Govern, en definitiva, de todas las instituciones, de transmitir la certeza, la confianza y la seguridad de que un accidente de esas características no se va a volver a producir en el futuro. Por tanto, confiamos que esa comisión de estudio pueda servir para ello. Muchas gracias, señor vicepresidente.
Gràcies, diputat. A continuació, és el torn de la diputada Raquel Sans, del Grup Parlamentari Republicà.
Gràcies, vicepresident, consellers, diputades, diputats, senyor Ricomà, alcalde de Tarragona, que avui ens acompanya aquí, també les companyes de Vila-seca que són avui aquí al Ple del Parlament. Serveixi aquesta intervenció, d'entrada, per donar el condol a la família de les víctimes mortals d'aquest accident, de les tres víctimes mortals, i també de les persones accidentades. Com feia també el diputat Castillo, doncs, reconèixer la tasca dels serveis d'emergència, que van actuar en tot moment amb molta diligència i que van ser allà des del primer moment. Per tant, també cal posar en valor la seva tasca. Eren gairebé tres quarts de set de la tarda de dimarts 14 de gener, quan es va produir una explosió en un dels reactors de l'empresa química Iqoxe, situada al polígon sud de Tarragona. Dos dels treballadors de l'empresa van morir a l'accident. Una tercera persona, un veí de cinquanta-nou anys del barri tarragoní de Torreforta, que en el moment de l'explosió era a casa seva, també va perdre la vida. L'ona expansiva de l'explosió va fer que una planxa metàl·lica d'una tona de pes impactés contra el seu edifici, situat a la plaça Federico García Lorca, i en provoqués un esfondrament parcial. A partir d'aquí, les sirenes, tantes i tantes vegades activades a mode de test –es fan proves per al seu funcionament dos cops l'any, la qual cosa no és sinònim de que es facin simulacres, sinó que el es que fa és provar les sirenes–, no van sonar. Moments de confusió, de por, de pànic per part del veïnat que acabava de sentir l'explosió, que veia les flames, que olorava el fum però que no sabia què passava. Des del compte de Twitter d'Emergències, primers missatges recomanant confinament als veïns i veïnes. A la ràdio, també es parlava de confinament preventiu. Missatges contradictoris que van situar la població en una situació d'indefensió, i que van contribuir encara més a generar neguit i aquesta sensació de confusió enmig d'una tarda de nervis i de por. Però no ens hem d'enganyar, i hem de tenir en compte que la química és una indústria de risc. Potser com a societat –ho deia el diputat Alonso–, a nivell de percepcions ens havíem relaxat. Precisament, aquest risc fa que, tant a nivell regulatori com de cultura de les mateixes empreses, els estàndards de seguretat, els protocols, les tecnologies que se'ls exigeixin siguin extremadament minucioses, cosa que fa que malgrat aquest alt risc que gestionen en el seu dia a dia sigui un sector, el de la química, amb taxes d'accidentalitat més baixes que altres indústries aparentment més segures. Però és evident, com s'ha demostrat, que amb tot això, amb tota aquesta feina, amb tota aquesta formació, amb tot això encara no n'hi ha prou. Aquest cop, a més, la mort d'una persona totalment aliena a la indústria química, un veí de Torreforta, com dèiem, que en el moment de l'accident era a casa seva, suposa, també com deia el diputat Alonso, un canvi total de paradigma. I no hem d'oblidar que les conseqüències –també ho han repetit, doncs, diputats que m'han precedit– haurien pogut ser molt pitjors. S'han trobat peces metàl·liques en espais tan transitats com el Complex Educatiu de l'Antiga Laboral o també com el camp de futbol de Bonavista. Per cert, el diputat Castillo parlava de les conseqüències que això ha tingut en alguns habitatges i en alguns veïns. Doncs, cal dir que l'ajuntament va posar a disposició un servei d'atenció psicològica i d'orientació a les persones que han patit afectació dels seus béns des del primer minut, i que també s'han ofert alternatives habitacionals per a aquests veïns i veïnes. Per tant, també des de l'Ajuntament de Tarragona al costat d'aquests veïns i veïnes. Com deia, aquest accident suposa la necessitat de replantejar aquesta relació de convivència entre la ciutadania de Tarragona i la indústria química, una relació iniciada als anys seixanta que s'ha anat consolidant fins a fer que aquest sector hagi esdevingut el sector econòmicament més important de les nostres comarques, de les comarques del Camp de Tarragona. Dona feina –també ho deia el diputat Alonso– de manera directa i indirecta a prop d'onze mil persones, i Tarragona és el polígon químic més important del sud d'Europa. Un polígon que, no ho oblidem, conviu també amb el turisme, l'altra gran pota de l'economia del Camp de Tarragona. L'accident es va produir un 14 de gener. Ens preguntem què hauria passat si aquest accident s'hagués produït en plena temporada turística. És una pregunta que crec que també ens hem de fer. La seguretat no només dels treballadors i treballadores de la química, sinó de tota la ciutadania del Camp de Tarragona, és corresponsabilitat entre el Govern i la indústria. Per això, des del nostre grup creiem que és imprescindible la creació d'aquesta comissió, que ha de donar resposta a totes les preguntes que ens plantegem els veïns i veïnes de Tarragona: per què es va produir l'explosió?, la planta disposava de les mesures de seguretat adequades?, l'anàlisi dels riscos era la correcta?, es van fer les inspeccions i controls pertinents?, per què no van sonar les sirenes? Perquè això, d'alguna manera, també entrava, com deia, en contradicció amb els missatges que es difonien des de Protecció Civil i també des dels mitjans de comunicació. Com i quan es va determinar que el núvol no era tòxic? Hi va haver disfuncions i quines van ser, en aquest Pla d'emergències exterior de la química? Els veïns i veïnes de Tarragona, especialment dels barris de ponent, els de la Canonja, de Vila-seca, de Constantí, del Morell, de la Pobla de Mafumet, de Vilallonga, sabem realment què cal fer en cas d'accident químic? Jo crec que després d'aquest accident s'ha demostrat que no, que no ho sabem. Hi ha una bona coordinació entre Protecció Civil, és a dir, entre el Govern i els ajuntaments de la zona? I ja que cal replantejar-se coses, crec que també hem de posar el focus en la seguretat mediambiental. Són diverses les veus, especialment des de la Plataforma Cel Net, que ja fa molt de temps que ens reclamen un estudi de la qualitat de l'aire, que reclamen saber quin aire respirem els veïns i veïnes del Camp de Tarragona. De fet, en aquesta mateixa línia, el Govern de Tarragona, en els pressupostos d'enguany, ja ha inclòs una partida de 200.000 euros per dur a terme un estudi, precisament, sobre la qualitat de l'aire. Perquè volem saber quin aire respirem i quin efecte té això i pot tenir això sobre la nostra salut. Una altra de les mesures que també s'ha reclamat, en aquest cas, des de l'Ajuntament de Tarragona, ha estat, en aquest cas, una reclamació al Govern de l'Estat espanyol per crear una agència de seguretat química. Una agència que ens permeti evitar accidents com el que es va produir a Iqoxe però, també, accidents anteriors com els que han tingut lloc en els últims mesos a empreses com Carburos Metálicos o a Miasa. Per tant, aquest no és un únic accident, sinó que ja n'hi ha hagut d'anteriors. I, per tant, cal evitar que es produeixin aquests accidents. Des del Departament de Treball, el conseller El Homrani ja ens va dir que arribaran fins al final per determinar si hi ha hagut incompliments en matèria de seguretat laboral dels treballadors i treballadores de l'empresa. Per tant, s'arribarà fins al final. S'han presentat com a acusació popular en la investigació que hi ha als jutjats. I, per tant, crec que com a administració, també com a representants públics en aquest Parlament, és important que ens posem d'acord totes les formacions polítiques, tots els grups polítics, perquè aquest accident s'ha d'investigar a fons, s'ha d'investigar fins a les últimes conseqüències. Hem de saber què es va fer malament, hem de saber on ens vam equivocar, hem de dirimir responsabilitats i hem de treballar amb totes les nostres forces –és la nostra obligació– perquè això no es torni a repetir mai més. Els veïns i veïnes de Tarragona ens hi juguem molt. De fet, com s'ha demostrat, ens ho juguem tot. Ens hi juguem la vida. Per tant, és importantíssima aquesta feina. Per tant, des del nostre grup parlamentari no podem fer altra cosa que donar suport a la creació d'aquesta comissió i posar-nos a disposició dels veïns i veïnes per seguir treballant per evitar que es produeixin accidents com aquests i per, també, replantejar –com els deia– la relació entre la indústria química i els veïns i veïnes del Camp de Tarragona. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Finalment és el torn de Teresa Pallarès, del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya.
Moltes gràcies. Gràcies, vicepresident. Molt honorable president de la Generalitat, consellers, alcalde de Tarragona, un plaer que ens pugueu acompanyar també avui. És un tema important. És molt simbòlic, molt important la vostra presència avui aquí, també de les persones que ens acompanyen: regidores, entitats i membres, també, de la Plataforma Cel Net, diputats i diputades. Em sumaré, com no pot ser d'una altra manera –ja ho vaig fer en una intervenció al passat Ple–, al condol directament als familiars de les víctimes mortals, però també a totes aquelles persones que van resultar ferides o, fins i tot, afectades amb efectes, fins i tot, psicològics pel tema de la pressió i dels moments que es van viure a Tarragona. Perquè, realment, el 14 de gener va ser un episodi greu que es va produir a casa nostra, a l'entorn d'aquesta indústria química i petroquímica. El que sí que és veritat és que s'ha produït un canvi de paradigma. Hi ha un abans i un després. La indústria química, amb totes aquestes mesures –com s'han explicat, amb tots els diputats i diputades que m'han precedit... El fet que es produeixi la mort d'un veí en un barri que està fora del que és el límit de la instal·lació industrial, això és un canvi que ens ha de fer reflexionar, realment, amb les causes de l'accident i amb el que ha passat. Per això estem aquí, també, avui en aquesta Comissió. A mi, si em permeten, els he de dir –perquè ho vaig poder viure en primera persona–, la intervenció en la fase d'emergència, conseller Buch, també la consellera de Salut, tots els que vau poder intervenir al front d'aquella fase d'emergència –ho vaig poder viure en directe amb vosaltres, com altres persones–, i he de dir que es va fer una feina important. Amb reconeixement a totes les persones de tots els cossos que van intervenir perquè la feina que s'havia de fer en aquell moment era important. Hem reconegut... vostè mateix, conseller, ha reconegut uns moments, una incertesa a l'entorn del tema de la comunicació a la població. Per tant, és un tema important que abordarem, com ara també explicaré. És important, és vital estar molt amatents a aquesta fase d'investigació. Això és molt important. No podem partir ni de prejudicis ni de sospites –com ha comentat la diputada de Catalunya en Comú Podem–, sinó que hem de tenir una forta atenció a totes les diferents línies que s'obren en la fase aquesta d'investigació, perquè hem de creure en el rigor i en la responsabilitat. I, d'aquesta investigació han de néixer les respostes que s'han de donar d'una forma clara a la població però, també, al sector mateix. Jo crec que el sector mateix també és una part intervinent en aquesta fase, perquè també necessita respostes de perquè s'ha produït un accident d'aquest calibre, a diferència d'altres incidents que haguessin pogut passar o que saben que poden controlar. Per tant, jo crec que aquí estem en una fase que, en aquest moment, hi ha una part en secret de sumari, i nosaltres hem d'estar amatents al que d'aquí surti. Necessitem treballar de forma transparent –aquesta paraula ha sortit, també, i no la repetiré–, però crec que és important que treballem des del rigor, la responsabilitat i la transparència per donar resposta –com us deia–, sobretot a la població, però, també, a tots els intervinents en aquesta fase i en aquest treball de la indústria. Mireu, per a mi hi ha una paraula clau en tot aquest procés, que és la sostenibilitat. Ho entenc, en primer lloc, des de la sostenibilitat econòmica del sector productiu a Tarragona. N'han sortit dades, se n'ha parlat. Aquest sector –com han dit diferents diputats– representa gairebé un 30 per cent del producte interior brut a casa nostra. Això vol dir, des de la frivolitat de les dades, però, que molta gent treballa a la indústria química, hi està vinculada de forma directa, de forma indirecta i des de fa molts anys. La indústria química va començar a vindre a Tarragona als anys seixanta. S'ha treballat molt per la millora d'aquesta indústria a Tarragona, i conjuntament amb el territori. El conseller Calvet n'és molt coneixedor, que hi ha un pla director, que jo crec que devia ser dels primers, el primer, eh?, que es va dur a terme perquè aquesta feina de la indústria química, de forma consensuada en el territori, comparteix el sector turístic, el qual té una potència també important en el conjunt del país, i s'han pres mesures per treballar conjuntament. Els salaris, no ho oblidem, aquests dies que parlem de precarietat laboral, que parlem de desigualtats... Evidentment; però també ho hem de posar damunt de la taula. Estem parlant d'una indústria que proporciona contractes de treball d'un 80 per cent d'estabilitat. I parlem de llocs de treball de gent amb una preparació elevada, amb una mitjana de sous de 37.500 euros. Ho torno a repetir: frivolitat de les dades, però ho hem de tenir en compte, hem de tenir en compte tot això. La mateixa indústria, que crec que és important en aquests moments, que amb constants inversions, tot el conjunt de la indústria..., a l'entorn de la millora i la seguretat. Hem de parlar de la sostenibilitat mediambiental –ha sortit també–, dels diferents estudis... Qualsevol indústria, qualsevol punt de Catalunya, no pot tirar endavant si no estem alineats amb els objectius de desenvolupament sostenible de la Unió Europea. Això, jo crec que tant la consellera Chacón com el conseller Calvet, tots els que esteu implicats amb el territori i amb l'activitat industrial..., no podem caminar d'una altra manera. Per tant, exigències, les que calguin; sotmesos, la indústria química, a serioses mesures provinents d'Europa, com les directius BREF, les millors referències –«the best references–, que analitzen emissions d'aire, aigua i sòl. Tenim, des de l'any 2015, la Taula de Qualitat de l'Aire a Tarragona, amb estudis independents, amb la participació de l'entorn veïnal, de la indústria química, de la mateixa Plataforma Cel Net, que avui també ens acompanyen. Hem de seguir treballant en la línia, com hem fet fins ara, creant punts de control d'emissions online, al minut, que el mateix Departament té i que són transparents a la web, i que tothom els pot consultar. Que podem afegir altres elements? Evidentment que sí, podem introduir les millores que calguin, però evidentment hem de treballar en aquesta línia. A ningú se li escapa que un fet com aquest ha sortit dels límits de casa nostra, del Camp de Tarragona, de la indústria del Camp de Tarragona, fins i tot del país. Les xarxes socials fan arribar avui en dia aquestes notícies i el Fedequim, Feique, que són les patronals a nivell també català, espanyol, però Cefic, a nivell de l'agència europea, també estan al corrent de tots aquests temes. Aquí hi ha un punt molt important, que és la tercera pota de la sostenibilitat: la sostenibilitat social. En aquest moment s'ha trencat la confiança amb l'entorn i amb la població. Aquest és un punt que ens ha de preocupar, que preocupa molt el Govern, i és un punt que ens ha de permetre totes les activitats i la feina que farem a l'entorn d'aquesta comissió. Si em permeten, què ha fet el Govern? Repeteixo les paraules que el molt honorable president Torra ja va dir en una resposta el passat dia..., a la sessió de control: «El Govern s'ha personat com a acusació, perquè té la responsabilitat de conèixer si s'han complert o no tots els requisits respecte a salut, prevenció de riscos laborals. S'ha obert una taula de diàleg social en matèria de prevenció i salut laboral. S'ha posat en marxa la inspecció de treball. S'han de posar en marxa tots aquells departaments que en teniu competències, perquè és responsabilitat del Govern que donem respostes, com deia, a la població, i també –i també– al mateix sector. Evidentment, com a parlament, les eines parlamentàries que tenim les hem de posar també a l'abast i alineades amb tota aquesta feina. Aquesta comissió d'estudi té per objecte l'estudi de la seguretat del sector de la petroquímica a Catalunya, i en concret dels plans de seguretat. No oblidem que tenim un gran repte. El primer és: hem d'aglutinar totes les compareixences, les preguntes, les inquietuds..., tota la gent que ha de venir al Parlament a explicar a l'entorn d'aquesta indústria, què és el que va passar, vindre a buscar respostes. En segon lloc, donar aquestes respostes a la ciutadania, perquè com a administració i com a parlament potser a futur ens tocarà legislar al respecte. Només voldria acabar dient que ens hauríem de felicitar per poder fer una resposta conjunta de tots els grups parlamentaris. Per tant, això vol dir responsabilitat i compromís al país quan aquests temes ens uneixen davant d'un fet com el que va passar a Tarragona. Vull agrair també des de Junts per Catalunya la corresponsabilitat de tots els grups i la feina que ens queda per tirar conjuntament endavant. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Abans de procedir a la votació, informar que hi ha, sembla ser, acord entre els grups per a una alteració de la seqüència del Ple, de tal manera que el punt vintè de l'ordre del dia, que és la Moció sobre les desigualtats territorials, es pugui substanciar just a continuació d'aquesta votació. Hi està tothom d'acord? [[Pausa.]] Em confirmen que hi ha acord; per tant, després d'aquesta votació procediríem a debatre aquesta moció, que era el punt vintè de l'ordre del dia. [[Pausa.]]
Molt bé. Doncs passem a votació de la Proposta de resolució de creació de la comissió d'estudi de la seguretat del sector de la petroquímica. Comença la votació. Aquesta proposta de resolució ha estat aprovada per unanimitat: 129 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. [[Aplaudiments forts i perllongats.]] [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les desigualtats territorials a Catalunya]] [[302-00192/12]] Bé, tal com s'ha acordat anteriorment, seguim ara l'ordre del dia amb el punt número 20, que és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre les desigualtats territorials a Catalunya, moció presentada pel Grup Parlamentari de Catalunya En Comú Podem. Per defensar-la té la paraula el diputat senyor Marc Parés. Quan vulgui.
Gràcies, president. Bon dia, diputats i diputades. Continuem parlant de la Catalunya oblidada. Presentem amb aquesta moció un conjunt de propostes per combatre les desigualtats territorials, concretament aquelles que afecten les àrees rurals, especialment les comarques del sud, de ponent i de l'Alt Pirineu, que és on més dràsticament s'expressen aquestes desigualtats. Mirin, les nostres societats són cada cop més urbanes, el 80 per cent de la població viu a les ciutats, i és a les ciutats on s'expressen i també on s'originen la majoria dels problemes socials i ambientals que avui hem d'afrontar; això és cert. Ara bé, no podem desvincular les dinàmiques urbanes de les dinàmiques rurals, perquè és en el món rural on es produeixen els serveis ambientals que fan funcionar les ciutats. I per això és de justícia que el conjunt de la societat ens en corresponsabilitzem. I això vol dir posar en valor i recolzar la pagesia i l'activitat productiva, però vol dir també desenvolupar estratègies perquè el món rural sigui viu i actiu; i tots sabem que això va molt més enllà del sector primari. I és que això té a veure en realitat amb quin és el model de país que defensem, per quin model apostem. Perquè el despoblament rural és efectivament un model de país, i l'equitat territorial n'és un altre, totalment oposat: un model basat en el desenvolupament territorial des de la perspectiva humana, des de la sostenibilitat ambiental i social. Nosaltres apostem clarament per l'equitat territorial, i per això proposem en aquesta moció una agenda rural, coordinada amb l'agenda urbana, com una eina real de governança participativa i planificació estratègica, per posar els problemes del món rural sobre la taula, per afrontar els reptes que ens plantegen tant les creixents desigualtats territorials com les dinàmiques de despoblament; una eina, en definitiva per avançar cap a l'equitat territorial. Ens ho demanen des de l'Associació d'Iniciatives Rurals de Catalunya, i en tenim exemples ben propers; sense anar més lluny, a França. Mirin, nosaltres creiem, a més, que la Comissió Interdepartamental sobre Despoblament Rural hauria de liderar aquesta agenda rural; una comissió, per cert, que no sabem exactament què està fent ni quins resultats està produint, i per això demanem també un dels punts que se'ns expliqui. Però és que, clar, resulta que enmig de tot això tenim el projecte del Govern que es diu «País viu, país d'oportunitats, un projecte del qual, sincerament, no acabem de treure l'aigua clara. La consellera Budó l'altre dia ens deia que no sabia o que no tenien resultats d'aquest mateix projecte. I, mirin, em sap greu, però la nostra impressió és que això del «País viu, país d'oportunitats no és més que una ocurrència del president Torra, buida de continguts, buida de recursos, i que té el mateix futur que aquest Govern, és a dir, cap. I la sensació que tenim és que entre els uns i els altres, entre Agricultura per una banda i Presidència per l'altra, aquí finalment no s'avança en la matèria. I és realment una llàstima, perquè en aquesta moció hem demostrat que a l'hora de tractar aquestes problemàtiques els diferents grups som realment capaços de posar-nos d'acord en les propostes, tots els grups, tant del Govern com de l'oposició, i això demostra que aquest és un tema rellevant, un tema important, i que tots i totes volem solucions, volem resoldre'l tot, i que el problema és realment complex. Deixin-me destacar algunes de les propostes a les que ens hem posat d'acord en aquesta moció. En l'àmbit de la comunicació digital, totalment prioritari: desplegar la fibra òptica a tot el territori; de fet, ho hem acordat en l'acord de pressupostos. En l'àmbit de la salut, proposem una gestió integrada i equitativa dels serveis i de les rutes assistencials de tots els territoris, sigui quin sigui el gestor, amb protocols i guies clíniques unificades; i afegim aquí també un punt orientat a revertir les retallades en atenció primària i en hospitals comarcals, a proposta del PSC. En l'àmbit de l'educació, proposem crear un sistema d'ajuts públics per a tots els estudiants que hagin de residir fora del seu municipi per motiu d'estudis, i reclamar també les transferències pendents de l'Estat en matèria de beques i ajuts universitaris, tal com ens proposaven els grups que donen suport al Govern. En l'àmbit del transport, reclamar a l'Estat un cop més l'aplicació de la disposició addicional tercera i el compliment dels compromisos de finançament del pla Rodalies, i també que l'Avlo pari a Lleida i al Camp de Tarragona i que l'Euromed pari a l'Aldea; també un pla d'inversions i manteniment per garantir l'accés rodat a tots els nuclis de població. I, en l'àmbit de medi ambient, proposem, per una banda, dotar de recursos el sistema d'espais naturals protegits de Catalunya, i per l'altra, planificar el creixement de les energies renovables amb criteris de justícia territorial; i això vol dir evitar la massificació d'aerogeneradors i centrals fotovoltaiques en determinades comarques. Moltes gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. Per defensar les esmenes presentades té la paraula en primer lloc, en nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, el diputat senyor Santi Rodríguez.
Gràcies, president. Des del Partit Popular anunciar que donarem suport a la majoria de punts que es plantegen en aquesta moció. Estem absolutament d'acord en que la despoblació és un problema que es va agreujant a mesura que va passant el temps. Per tant, des d'aquesta moció es planteja tot un seguit d'iniciatives per tal no només de pensar quins són aquells aspectes que hem de poder tirar endavant per tal de millorar les condicions de vida en el territori i, per tant, facilitar que viure en un nucli de població petit o viure allunyat de les capitals pugui ser equiparable a fer-ho en les mateixes capitals i, per tant, tenir accés en igualtat de condicions als mateixos serveis. I, per tant, des d'aquest punt de vista creiem que cal treballar, i per tant donarem suport, hi insisteixo, a la majoria de punts d'aquesta moció que plantegen aquesta qüestió. Hem plantejat una esmena en la que demanem també una altra visió, que és la visió per part tant del Govern..., no ho diu explícitament, però creiem que també és important que ho fem des del Parlament. A l'hora d'aprovar normes, a l'hora d'aprovar lleis, a l'hora d'aprovar, fins i tot, iniciatives en el Parlament, creiem que és convenient que tinguem l'avaluació de l'impacte territorial de les normes que aprovem. I, si m'ho permeten, doncs, em remeto a una llei que fa ben poc vam aprovar en aquest Parlament i que perjudica molt els àmbits rurals i els petits nuclis de població: la Llei de l'impost a les emissions de CO2 dels vehicles; no és el mateix en l'entorn metropolità, on hi han suficients alternatives de transport públic, que en l'àmbit rural, que és imprescindible l'ús de vehicles privats per desplaçar-se ja sigui a les terres, ja sigui a la farmàcia, ja sigui als establiments sanitaris. I, per acabar, si em permeten, almenys en el text que a nosaltres ens ha arribat, en l'apartat 3 bis, creiem que hi ha una errada. Hem sentit també la intervenció del diputat que feia referència a l'atenció primària; en canvi, el text, hi insisteixo, eh?, que a nosaltres ens ha arribat –no sé si s'ha corregit– parla de l'«atenció sanitària, i crec que hauria de dir «atenció primària tant com hospitals.
Gràcies, diputat. En nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, és el torn ara del diputat senyor Òscar Ordeig.
Diputat Parés, farem una reflexió general de la seva moció, també fent un resum de com hem arribat fins aquí. Jo crec que primer de tot els hem de dir una cosa al Govern i als grups que els donen suport, i és que s'han de posar d'acord; s'han de posar d'acord en què és el que volen fer. Perquè parlem de despoblació i ens presenten, aprovem, acordem una comissió interdepartamental. El següent dia parlem de despoblació i aprovem el «País viu. A vegades aprovem la despoblació a la comissió interdepartamental, i llavors als mitjans de comunicació el president diu una altra cosa. I avui, aquí, aprovarem parlar de la..., parlem de la despoblació i aprovarem l'agenda rural. Per tant, jo crec que primer de tot ens hauríem de posar d'acord sobre què volem fer i com ens organitzem. Jo estic molt content que hi hagi el conseller de Territori, però és que també, si s'hi fixen, portem quatre anys fent debats en aquest sentit: hem fet debats amb el conseller de Territori sobre despoblació, hem fet debats amb la consellera d'Agricultura sobre despoblació i hem fet debats amb la consellera de la Presidència sobre despoblació, que també és un indicador de que no tenim clar què volem fer, qui ho ha de liderar i quins mecanismes hem de posar sobre la taula. Com deia, qui ho coordina? Cal donar un missatge. Nosaltres hem apostat per coordinar-ho des de Presidència, perquè com que afecta tots els departaments creiem que és la millor manera de liderar-ho. Però no tenim cap inconvenient que des de Territori i des d'Agricultura, si s'hi creu, doncs, es pogués fer. Però el que no pot ser és que anem canviant d'opinió cada dos per tres. Cal fer una diagnosi adequada. I aquí també al Govern –ho hem de dir– no s'ha fet una reflexió sobre què és el que està passant en aquests moments a Catalunya, com a altres llocs d'Europa o de l'Estat, i quines són les fórmules o les receptes que hem de fer per contrarestar-ho. Solució difícil, evidentment que ho sabem. El territori és complex, sí, però Catalunya tampoc és tan gran. I al final és tenir un projecte de país que sigui equilibrat, i que des del món urbà –que aquesta és una lluita de tots–, des del món urbà, des de Barcelona, s'ha d'ajudar al desenvolupament d'arreu del territori. Per altra banda, agraïment que es porti la moció aquí per part dels comuns, però hi ha un problema: compromisos econòmics, pràcticament no n'hi ha; compromisos de diners, de lleis, compromisos de terminis, pràcticament no n'hi ha. I, de fet, havíem posat aquí nosaltres un compromís de diners, que demanàvem 30 milions d'euros amb un fons de finançament per fer front a la crisi de preus del sector agrari. Ai las! Com que proposem diners, ja no s'ha acceptat. Per tant, home, entenem que no tot són diners, però entenem que algun compromís podríem haver exigit al Govern, precisament perquè parlem molt, però llavors no ho acabem veient, no executem propostes concretes. No hi ha propostes concretes a la llei de mesures, que, moltes vegades, com deia el company del Partit Popular, va més en detriment del desenvolupament territorial perquè hi ha una visió esbiaixada en les lleis ambientals, en les lleis de desenvolupament del territori respecte al que es necessita per crear activitat econòmica, oportunitats i infraestructures. Com també pensar que es pot vetllar pel medi ambient sense comptar amb la participació de les persones que gestionen o que viuen al territori. Nosaltres hem dit: proposem 30 milions d'euros per fer un pla de finançament per la crisi de preus, recuperar el transport escolar als nuclis agregats, recuperar els serveis hospitalaris perduts i pressupost perdut des del 2010 en hospitals comarcals, fer un calendari per revertir el 80 per cent de la davallada de la inversió pública a les Terres de l'Ebre i a Lleida..., perquè, clar, diem aquí els territoris que més població perden i resulta que són els pressupostos..., és el lloc on els pressupostos baixen més en aquest pressupost que han pactat. Jo també els demanaria, si pacten els pressupostos i tenen capacitat d'influir, home, que també en la llei de mesures i en el pressupost de despeses intentin també que això es vegi reflectit, o que hi hagi alguna partida per despoblació, o que no hi hagi el cànon de l'aigua a les explotacions ramaderes, o que no hi hagi l'eliminació de la Fundació Món Rural –Fundació Món Rural–, que també s'elimina. Per tant, veiem que hi ha una contradicció entre el que es diu i el que llavors es pacta. Per tant, escolteu, nosaltres tenim un gran repte i un gran problema, la Catalunya buida i la despoblació, i hem de definir urgentment què, com i quan. Per tant, tenim un problema que només s'arreglarà amb mesures concretes i amb els recursos necessaris. Ens hauria agradat concretar més. Evidentment, a aquelles propostes que van en la bona direcció hi donarem suport, en aquelles que creiem que és un brindis al sol o que legitimen l'acció del Govern ens abstindrem. I, evidentment, agrair les propostes o les transaccions que s'han fet al diputat Parés. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. En nom, ara, del Grup Parlamentari Republicà, és el torn del diputat senyor Francesc Viaplana.
Moltes gràcies, president. Conseller, diputats, diputades... Primer de tot vull agrair al diputat Parés la seva predisposició per assolir acords. I la mostra és que en la moció que avui es porta aquí a plenari s'aprovarà, en la majoria punts, per unanimitat o amb una àmplia majoria. I això és una bona notícia, perquè vol dir que hi ha un consens de país en que és urgent actuar per frenar el despoblament rural i aconseguir un país equilibrat territorialment. El despoblament rural és un tema transversal que afecta tot el Govern, i amb aquesta idea clau la consellera Serret va crear la comissió interdepartamental amb l'objectiu de garantir la igualtat d'oportunitats i contribuir a l'equilibri territorial. I és que aquí està la clau, si volem un país equilibrat, necessitem un país amb les mateixes oportunitats per tothom. Els que vivim en territoris on patim el despoblament rural no volem viure subsidiats; volem poder tirar endavant els nostres projectes empresarials; volem protegir el nostre entorn, però que això sigui compatible amb el desenvolupament econòmic; volem que els nostres fills no hagin de marxar per trobar una sortida laboral; volem que no ens haguem de desplaçar a les capitals provincials per fer un tràmit burocràtic. No pot ser que a dia d'avui tinguem pobles de l'Alt Pirineu sense carretera asfaltada o que, tot i ser un territori on són habituals les nevades, cada vegada que nevi tinguem problemes amb les xarxes de distribució elèctrica. No pot ser que a les Terres de l'Ebre es concentrin les centrals nuclears i al mateix temps hi tinguem problemes amb les telecomunicacions, amb el risc que això comportaria en cas d'una emergència. O no pot ser que en aquest territori es concentrin abocadors on hi van a parar residus de mig país. S'està fent el desplegament de la xarxa de fibra òptica, però no pot ser que a la plana de Lleida o a pobles repartits per tot el país no hi hagi cobertura de telefonia mòbil. I això són només alguns exemples. Centrant-nos en la moció que debatem avui. M'agrada perquè planteja accions en diferents fronts per poder pal·liar les desigualtats territorials, i crec que, sincerament, amb les esmenes presentades i les transaccions fetes, entre tots l'hem millorat. Al punt 1 bis ens abstindrem, ja que el que es reclama ja s'està fent. En primer lloc, es refereix a les zones que han patit incendis. I la resposta del DARP als incendis de la Ribera d'Ebre, el Segrià i les Garrigues, crec honestament que ha estat exemplar, declarant l'emergència en la zona afectada l'1 d'agost, apostant per un canvi estructural perquè pagesos i ramaders siguin els principals gestors del territori, i destinant en total 11,5 milions d'euros en mesures per pal·liar els danys ocasionats. I, en segon lloc, la comissió interdepartamental..., que els que m'han precedit ja n'han parlat, però està en ple funcionament. El passat mes de juliol, de 2019, es va redefinir, i obrint-la i fent-la més permeable a la participació dels actors i actores que aporten coneixement i expertesa; el novembre del mateix any es va fer la darrera reunió, i està previst que es torni a convocar aquest primer trimestre. I aquesta comissió el que fa és analitzar la situació i plantejar accions per dur a terme. Respecte al punt 3 bis, evidentment que hem de garantir una equitat territorial i que els hospitals comarcals tinguin totes les eines necessàries per poder garantir una atenció adequada a tota la població, i en això s'està treballant, però la proposta que es planteja, al nostre entendre, no respon a l'actualitat, ja que les demandes han canviat, l'expertesa ha evolucionat i la complexitat ha augmentat. Per tant, hem d'adaptar el sistema a les noves realitats i no a treballar en una lògica antiga. Pel que fa als incentius, la proposta tal com es planteja podria vulnerar la sobirania de la negociació col·lectiva. El que és important és fidelitzar els professionals al territori. Nosaltres optem per facilitar els tràmits als professionals estrangers, millorant l'ocupació de llocs de treball amb una especial dificultat de cobertura; fer polítiques per retenir el talent dels residents; fomentar el treball amb equips multidisciplinaris, i generar oportunitats per fer recerca i alhora millorar la conciliació, per només posar alguns exemples. Moltes vegades és del tot incoherent prioritzar macroinfraestructures davant les petites microactuacions per millorar la mobilitat i l'accessibilitat, per donar vida, per donar potencial i activitat als petits nuclis rurals i de muntanya. Jo reclamo el túnel de la Bonaigua, un projecte actualitzat i un calendari per poder fer aquesta obra, però és molt més urgent garantir la seguretat a tots els veïns que cada dia van per una carretera de titularitat municipal amb un ferm ple de forats i esquivant rocs i despreniments. Se m'acaba el temps i he d'espavilar. [[L'orador riu.]] Respecte als punts 4 i 5, és evident que cal tornar a reclamar el finançament del Pla de rodalies, i cal prioritzar les inversions ferroviàries, i així es va reclamar amb la pregunta que va fer el company Alfons Montserrat l'altre dia i també la intervenció del conseller Calvet. El diumenge a l'estació de l'Aldea hi haurà una manifestació reclamant trens dignes Ebre-Priorat, ni un tren menys, i, òbviament, nosaltres hi serem donant suport. Pel que fa a la fruita dolça, que se n'ha parlat abans, està en una situació crítica, és un problema estructural degut als desequilibris en la capacitat de negociació de les baules de la cadena alimentària. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] És imprescindible que culminin les accions del pla 2018-2020 i donar-hi continuïtat, però cal remarcar la línia de crèdits...
Diputat...
...–vaig acabant, president– per al circulant de fins a 35.000 euros per cada sol·licitant a través de l'Institut Català de Finances. També hi ha demà manifestació prevista, unitària, amb el lema «Salvem la pagesia i defensem el món rural. Per acabar, el que necessitem: consens polític, unitat estratègica i accions concretes per construir un país equilibrat territorialment. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, és el torn ara del diputat senyor Marc Solsona. Quan vulgui.
Bé, bon dia. President, consellera, diputades, diputats, molt bon dia a tothom. Bé, doncs, el Grup de Catalunya en Comú Podem ha presentat aquesta Moció sobre les desigualtats territorials. Primer de tot, i abans d'entrar en la moció, permetin fer una breu intervenció o introducció en aquest tema. Des de Junts per Catalunya no ens agrada parlar de desigualtats territorials, com no ens agrada parlar de Catalunya buida o buidada, o igual que no ens agrada parlar d'una Catalunya amb diferents intensitats, o igual que no ens agrada parlar d'una Catalunya assistida. A nosaltres ens agrada parlar de reptes territorials, de polítiques d'estímul i de reimpuls territorial, d'equitat territorial, de cohesió territorial, de desenvolupament local, de reptes demogràfics, de captació d'oportunitats, i un llarg etcètera. Enumerar els reptes ens fa més forts que no pas instal·lar i perpetrar un discurs que, per molt benintencionat que vulgui ser, no ajuda, diguem-ne, en conceptes de neuromàrqueting, a una Catalunya que pugui competir territorialment al món des de qualsevol lloc del país. Aquesta Catalunya asimètrica de què tant parlem és això; l'asimetria no és desigualtat, és asimetria, igual que la singularitat no és desigualtat, és singularitat. Per tant, si sabem trobar en la singularitat allò, aquell valor afegit per poder competir, potser podem revertir aquest discurs, que en el fons té molt i molt sentit però depèn de com l'expliquem pot canviar les coses. Diputat Parés, el «País viu no és una ocurrència del president Torra, el «País viu és això, és una oportunitat en positiu de fer i articular polítiques transversals de país per fer front als reptes que diu aquesta moció que es presenta avui aquí; una moció, com s'ha dit, que serà aprovada en la seva majoria, perquè és oberta, no busca el desacord, sinó que busca trobar l'acord, i, per tant, fa aquesta visió propositiva d'identificar quins són els reptes als quals hem de fer front i intentar buscar els màxims consensos per poder-ho fer. Agraït també que puguem entrar en aquesta moció les esmenes que hem presentat des del Grup de Junts per Catalunya i el Grup Republicà, on fèiem incidència en el tema dels trens de l'Avlo a Lleida, que puguin parar i que no només passin de llarg. Les oportunitats no han de passar de llarg del territori, han de poder parar i veure-les en el territori. Així com també veure aquesta visió de que nosaltres ja no despleguem..., l'objectiu no és desplegar la fibra òptica, l'objectiu de país és finalitzar el desplegament de la fibra òptica. Per tant, en allò que podem constatar que serà una realitat, anar-hi a per totes. Per tant, li agraeixo també que ens ho hagi acceptat. Igual com també dir que en el pressupost 2020 s'incorpora això, la singularitat. I des del Departament de Presidència, d'Administracions Locals, aposten per aquesta singularitat on reconèixer el valor de la població, la densitat de població, el valor del que seria el territori, per poder fer el recàlcul del que serien els Fons de Cooperació Local o també l'assignació dels plans del PUOSC. Per tant, aquesta mirada de país reconeixent la diversitat d'aquest també es posa en valor amb aquest pressupost que esperem aprovar en breu. Una moció també que parla també del repte de la fruita dolça, com s'ha dit. Avui portem, aquesta setmana portem el llaç verd; demà a dos quarts de deu del matí a la plaça Sant Joan hi haurà la manifestació «Salvem la pagesia, defensem el món rural. Nosaltres hi serem i demanem el següent. Igual que..., hi ha la mateixa distància de Lleida a Barcelona, per posar un exemple, que de Barcelona a Lleida. I això no és desigual; és igual, eh?, és que hi ha la mateixa distància d'un lloc a un altre. Simplement el que diem és que, si realment ens creiem que el sector primari és estratègic i que està passant un moment complicat, la mateixa complicitat i igualtat a l'hora d'assistir a les manifestacions pugui ser reversible, i que no només anem de Lleida a Barcelona a defensar els drets sinó que puguin anar també de Barcelona fins a Lleida a acompanyar-nos demà a la manifestació. Per tant, res més. Intentem, doncs, continuar amb aquesta línia de trobar els acords. Avui hem fet una reunió també amb la gent de Comissions Obreres pel tema de com mirar aquestes deficiències, que no tenen per què ser d'igualtat, són deficiències en les quals, al servei de rodalies i també en el tema dels trens d'alta velocitat a les Terres de Lleida, intentem sumar actors, intentem buscar complicitats, intentem fer una mirada propositiva en allò que junts ens fot més forts. I a partir d'aquí serem competitius arreu del país, perquè tenim molta matèria primera per posar-la en valor, tenim un país amb molts recursos i sobretot tenim la gent que és capaç de transformar els reptes que es proposi en positiu per fer-nos millor. Per tant, res més. I aprovarem, lògicament, aquesta moció. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. A continuació, per fixar la seva posició, té la paraula el diputat Dimas Gragera, del Grup Parlamentari de Ciutadans.
Gracias, vicepresident. Diputados, diputadas, buenos días..., buenas tardes ya. Queríamos empezar agradeciendo al grupo que propone la moción, el grupo dels comuns, que dé la oportunidad de hablar en este Pleno –aunque hoy hemos visto también otra interpelación de mi grupo– sobre el mundo rural y sobre las desigualdades territoriales que nosotros sí que consideramos que existen y no tenemos ningún reparo en definirlo de esta forma. Estamos de acuerdo en muchos de los puntos que se plantean y, sobre todo, después de todas las transacciones y todas las adiciones que hemos visto en este período de negociación que ha habido desde la presentación de la enmienda. Vamos a votar a favor de la inmensa mayoría de los puntos, entendiendo que realmente apuntan a una realidad que es existente y que es innegable. Después podemos tener matices o podemos tener opiniones divergentes sobre si es la mejor forma de abordarlo, pero creemos que solo que traigan y que planteen el debate..., luego ya haremos el seguimiento del cumplimiento. Nos sorprende, eso sí, que ustedes en esta moción asuman el marco separatista de instar al Gobierno de España a realizar, de instar al Gobierno de España a hacer, cuando ustedes..., ya sé que cuesta creerlo, y a muchos españoles también, pero ustedes forman parte del Gobierno de España, con lo cual, si tanta voluntad tienen, lo que tienen que hacer es hacerlo y no ponerse aquí a instar. Pero, le digo, compartimos con ustedes la necesidad de aumentar efectivamente el apoyo al mundo rural, el apoyo al sector agrícola; compartimos que hay que garantizar un sistema sanitario digno en todo el territorio, que hay que mejorar infraestructuras, que hay que invertir, que hay que planificar la instalación correcta de las energías renovables, desarrollar proyectos medioambientales. Y coincidimos también con ustedes en el tema de la digitalización del territorio, ya sea mediante fibra óptica o sobre algo que no se plantea muchas veces en este Parlament, que es también el 5G. Por eso le digo que el voto será favorable, pero no podemos olvidar el contexto en el que se presenta esta moción, el momento en el que se presenta esta moción. Decía antes el compañero del Partido Socialista que echaba de menos, y nosotros también, dotaciones presupuestarias y compromisos más concretos. Y, dado que muchas propuestas son suyas y llegan tras un acuerdo con el Gobierno, no podemos aislar este debate del debate de los presupuestos, porque ahí es donde realmente están las prioridades, porque ahí es donde realmente están las propuestas, y muchas de ellas no las vemos reflejadas. Porque nosotros creemos que, si quieren luchar contra las desigualdades territoriales, apoyar unos presupuestos que no van a hacer más que fomentar las desigualdades no es la vía más correcta. Y les digo, y se lo vamos a repetir, cada vez que nos vengan a hablar de propuestas, de compromisos, les diremos y les sacaremos el tema de los presupuestos, porque ustedes de ahora en adelante van a ser también responsables de toda la gestión que haga este Gobierno en términos de dotación presupuestaria. Porque, miren, ustedes nos hablan de ayudas y apoyo al mundo rural, pero en los presupuestos vemos que dedican más partidas a TV3 o a la creación de agencias tributarias propias que lo que destinan al mundo rural. O vemos, por ejemplo, que ustedes se preocupan del mundo local, pero a la hora de la verdad destinan más partidas a acción exterior que a acción local, que a inversión en barrios, que a inversión en municipios. Vemos que ustedes apuestan por la digitalización, pero al final lo que hacen es blindar la república digital del señor Puigneró. Vemos cómo destinan 500 millones de euros al CTTI, un organismo opaco, un organismo suprafinanciado, que no sabemos qué aporte tiene concreto a la ciudadanía de Cataluña. Y vemos cómo ustedes van a dotar con más de 15 millones de euros al año a la Agencia de Ciberseguridad, ese CNI catalán que utiliza el Gobierno para espiarnos. Como le digo, con estos 15 millones de euros, mire, le voy a poner un ejemplo, se podrían hacer cinco escuelas al año, o cinco hospitales, o veinte chalets de Galapagar [[aplaudiments]] , para que me entiendan los de los comunes. En definitiva –ya me queda poco tiempo–, ustedes hablan de infraestructuras, pero al final apoyan las estructuras separatistas. Decía el otro día en una entrevista bastante interesante el señor Pablo Iglesias que apoyando al Gobierno de Pedro Sánchez se iban a tragar unos cuantos sapos. Yo les digo que apoyando el presupuesto de los señores separatistas ustedes se van a tragar la ciénaga entera. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En últim lloc, és el torn de la diputada Natàlia Sànchez, del Subgrup de la CUP - Crida Constituent.
Bon dia a tots i a totes de nou. Bé, algunes de les qüestions que han plantejat la resta de grups parlamentaris i la resta de grups que han parlat les compartim. Primer, en termes generals, és quasi impossible dir que no a aquesta moció; per tant, hi votarem favorablement. Plantegen alguns dels reptes. Però és evident, i no hi insistiré, amb el poc temps que tinc, en algunes de les qüestions que ja s'han dit. Si quan sentia parlar el diputat de Junts per Catalunya sobre el «País viu, i sempre que en sento parlar, em fa la sensació que és més un eslògan que no pas un pla real i efectiu, aquesta moció, em sap greu, però també és una mica eslògan, perquè no concreta calendaris, perquè no concreta pressupostos. Per exemple, pel que fa a recuperar els pressupostos i serveis sanitaris, ja sap millor que jo que els pressupostos que vostès aprovaran no incorporen millores en aquest sentit i no arriben a les xifres de 2010. I, a més a més, proposen un seguit de qüestions que entenem que són importants, però que saben també que no són vinculants, i que, per tant, en la materialització d'aquestes prioritats, vostès no hi estan posant l'accent, i tampoc ho han fet en la seva negociació de pressupostos, des del nostre punt de vista, malgrat que sí que compartim algunes qüestions. Nosaltres, sovint els hi diem, tenim la sensació que la imatge que es té des de Barcelona del món rural, d'aquesta singularitat que es parlava, té més a veure amb un mite, amb aquesta idea de l'espai de repòs, de l'espai de l'oci. I nosaltres sempre reivindiquem que l'espai rural no és exclusivament un espai on hi ha d'haver exclusivament agricultura, sinó que aquells pobles petits, aquells llocs més rurals han de ser llocs per viure-hi, per viure-hi treballant i vivint del que calgui. Nosaltres considerem que des de l'esquerra tenim un objectiu que no és menor: bastir un projecte vàlid per les classes populars no metropolitanes i plantejar com els municipis petits i mitjans esdevenen un motor de justícia social i revolució territorial. I tot això ho fem en un context en què a dia d'avui el nostre país depèn en un 70 per cent..., la seva alimentació depèn en un 70 per cent d'exportacions a l'exterior. Acabo parlant del Delta en l'últim punt. Ho volem recordar –i si permet una mica de flexibilitat...–: la supervivència del Delta no passa per mesures d'urgència immediates, passa per un consens, que és ampli [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] i que a dia d'avui l'autoanomenada taula de consens no està prioritzant, que és que el riu baixi aigua i sediments; un riu gran ens farà un delta gran, un riu petit ens portarà a un riu petit. A dia d'avui, els embassaments o els transvasaments fan que s'hagi perdut el 95 per cent dels sediments. Per tant...
Vagi acabant, diputada.
...sobre l'Ebre, prioritats: sediments i aigua. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. Per pronunciar-se ara sobre les esmenes, té la paraula el diputat Marc Parés.
Bé; gràcies. Senyor Rodríguez, té raó; és «atenció primària, efectivament. Senyor Ordeig, compartim també la visió de la falta de coordinació del Govern en aquest camp. Nosaltres plantegem l'agenda rural com a mecanisme i la comissió interdepartamental com a espai de lideratge, però el que veiem és un govern que està discutint-se, un govern amb dues àrees, Presidència i Agricultura, intentant treballar sobre un mateix tema, que no cooperen sinó que competeixen, que es fan la traveta i que així és evident que no anem enlloc. Efectivament, tot això s'ha de dotar de recursos. També és veritat que estem en un debat pressupostari obert. Per tant, entenem que això és una moció, i aquí els temes que hem de portar són els d'una moció i no els del debat pressupostari, que transcorre per un altre canal. El diputat Solsona ens parlava, no?..., jo crec que hi ha una certa confusió entre diversitat i desigualtat. És a dir, efectivament, Catalunya té singularitats, és diversa, no? A les Terres de Ponent es produeix fruita dolça; a Osona, doncs, són potents en la ramaderia, no?; a l'Ebre, amb l'arròs, i, per tant..., i a la muntanya, doncs, amb les activitats de muntanya. Per tant, aquesta és la singularitat. Ara, al mateix temps, Catalunya és desigual, i les gents dels territoris tenen rendes diferents i accessos a serveis diferenciats. I això és el que volem posar sobre la taula amb aquesta moció, perquè la resposta a la desigualtat justament és l'equitat territorial. I als companys de Ciutadans, mirin, el nostre marc no és separatista per instar el Govern de l'Estat a que compleixi amb els seus compromisos; d'això se'n diu «compartir sobiranies, això és plurinacionalitat. I el problema és que vostès l'única forma que tenen d'entendre l'Estat és aquesta visió centralista, nacionalista. I, em sap greu, però Espanya no és això; Espanya no és això, ni ho és ni ho pot ser, perquè Espanya és plurinacional, els agradi o no els agradi. I aquest és el sentit de la necessitat de compartir sobiranies. I a la CUP, per acabar, simplement dir-li que els pressupostos, doncs, en l'àmbit de sanitat justament és un dels àmbits en què més milloren i són superiors als del 2010. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies. Hi ha peticions de votació separada? [[Pausa.]]
Sí. Senyora Caula, senyora Granados...
Demanarien votació separada del punt 1 bis i el 3 bis, que per nosaltres es podrien votar conjuntament.
Molt bé. Senyora Granados...
7, 8, 10, 11, que poden anar junts també.
Molt bé. I Senyor Rodríguez...
4 i 6, que també poden anar junts.
Molt bé. Doncs passem a... [[Marc Parés Franzi demana per parlar.]] Sí, senyor Parés.
Simplement per explicitar que, en el punt 3 bis, on diu «atenció sanitària ha de dir «atenció primària.
D'acord. [[Marina Bravo Sobrino demana per parlar i el president li dona la paraula.]]
El punto número 4, que no sé si se había pedido...
El número 4 amb el número 6 no? [[Pausa.]] Doncs, per separat. Molt bé, doncs passem a votar, en primer lloc, els punts 1 bis i 3 bis –1 bis i 3 bis. Comença la votació. Aquests dos punts han estat aprovats per 63 vots a favor, cap en contra i 69 abstencions. Votem ara el punt 4. Comença la votació. Aquest punt queda aprovat per 94 vots a favor, cap en contra i 38 abstencions. I votem ara el bloc dels punts 7, 8, 10 i 11. Comença a votació. Aquests punts han estat aprovats per 115 vots a favor, cap en contra i 17 abstencions. Votem ara el punt número 6. Comença la votació. Aquest punt ha estat aprovat per 129 vots a favor, cap en contra i 3 abstencions. I votem ara la resta de la moció. Comença la votació. La resta de la moció ha estat aprovada per unanimitat: 132 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. Suspenem la sessió fins a un quart de quatre de la tarda. Gràcies.
Bona tarda, reprenem la sessió... [[Moció subsegüent a la interpel·lació sobre la manca d'un finançament just de la cultura]] [[302-00187/12]] ...amb el quinzè punt de l'ordre del dia, que és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la manca d'un finançament just de la cultura, presentada pel Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar. Per exposar la moció, té la paraula el diputat Rafael Bruguera.
Gràcies, vicepresident. Diputades i diputats, bona tarda. També una salutació a les persones que ens acompanyen d'Actua Cultura, que han seguit tots aquests tràmits que hem anat fent, tant a la interpel·lació com avui a la moció, i els vull agrair, evidentment, doncs, la seva presència. Aquesta és una moció, conseqüència d'interpel·lació, que coincideix amb el debat de pressupostos. La veritat és que no va ser una cosa volguda ni voluntària, el que passa és que així és com ha anat. Per tant, benvinguda sigui aquesta coincidència, perquè creiem que encara som a temps de millorar el pressupost de cultura, si tenim voluntat política, entre tots, perquè això sigui. La moció són quatre punts. En el primer, el que diem és que el Parlament constata la insuficiència del pressupost del Departament de Cultura per aquest any 2020. Creiem que això és acceptat pel conjunt de grups parlamentaris, crec que tots hi estem d'acord; fins i tot la consellera, a la interpel·lació, amb la resposta que ens va donar, és evident, doncs..., que és fàcil interpretar que també hi estaria d'acord. Per tant, no creiem que hagués d'haver-hi cap problema perquè aquest punt fos votat i aprovat. El punt número 2, el Parlament de Catalunya constata la gran distància que hi ha entre la inversió cultural a Catalunya i als països i regions del nostre entorn. Bé; dades: el 2010, Catalunya tenia un pressupost de 337 milions d'euros per cultura, que representava al voltant de l'1 per cent; 2017, 246 milions d'euros, és a dir, menys, 0,65; 2020, 281 milions d'euros, 0,61 per cent. Perquè, evidentment, puja el pressupost de cultura, però puja encara més el conjunt del pressupost de la Generalitat. Per tant, en percentatge, baixem. En inversió per habitant, Dinamarca, 800 euros per habitant; Holanda, 500; Portugal, 120; Andorra, 108; nosaltres estem a 40. Per tant, també creiem que sí; no hi hauria d'haver excessiu problema perquè també es votés unànimement aquest segon punt de la moció, perquè les dades són bastant clares. Pel que fa al tercer, la incorporació als pressupostos del 2020 de 120 milions addicionals per acostar-nos..., si no s'hi arriba del tot, però almenys sí acostar-nos d'una manera important a l'1 per cent. Bé, això només depèn d'una cosa: depèn de diàleg i de la voluntat política que així passi. La pregunta, en tot cas, és: hi ha més diners? Si volem, sí, hi ha més diners. Per exemple, el divendres passat, el Consell de Política Fiscal i Financera va acordar que –i això no estava previst als pressupostos– que el dèficit pogués passar del zero inicialment previst, al 0,2. Això signifiquen uns 500 milions d'euros més, addicionals, per a despeses de la Generalitat, que no estan al pressupost. Ja sé que no tots 500 es poden gastar, però només que se'n gasti la meitat de la meitat d'aquests cinc-cents, si és que realment ens creiem que Cultura és una de les que queda més desafavorida en la presentació de pressupostos, en la versió inicial dels pressupostos, que és la que tenim sobre la taula..., doncs, creiem que sí, que podrem disposar de recursos suficients com perquè això sigui possible. I pel que fa al punt número 4, doncs presentar al Parlament de Catalunya un pla concret i temporal per arribar al 2 per cent. Estem parlant d'una reivindicació del Conca des de fa molt de temps, de la Plataforma Actua Cultura..., no és una dèria del nostre grup parlamentari, tots els grups parlamentaris ho han aprovat. Sense anar més lluny, el 9 d'octubre del 2018, que reclamàvem i es va aprovar, doncs, amb una àmplia majoria, que l'1 i mig per cent, en aquest pressupost, es destinés a cultura. Nosaltres som un partit que vol ser un partit responsable, som un partit de govern. Som conscients de les dificultats per quadrar els números i, per tant, malgrat que hi ha un acord important d'aquest Parlament, reclamant l'1 i mig per cent, nosaltres en aquesta moció el que diem és escolteu..., 120 milions més, que vol dir acostar-nos a l'1, ens sembla que ja seria un pas important, si després realment hi ha voluntat política [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] –i acabo, vicepresident– perquè en l'espai de tres, quatre anys, poguéssim arribar al 2 per cent. Moltes gràcies. Perdó, president. [[Rialles. Aplaudiments.]]
Cap problema, diputat. Gràcies. Per defensar les esmenes presentades, té la paraula, en primer lloc i en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, el diputat senyor Héctor Amelló.
Gracias, presidente. Diputados, diputadas, consellera, miembros de Actua Cultura, que hoy también nos acompañan, muy buenas tardes a todos. Yo les quiero hacer una pregunta relativamente sencilla. ¿Alguien de todos ustedes cree que la cultura ha estado bien financiada en Cataluña durante los últimos años? Yo creo que la respuesta que tenemos todos es evidente; la respuesta evidente es que no. El presupuesto de este año infrafinancia la cultura, exactamente igual que lo viene haciendo durante los últimos diez años. Y es que los partidos nacionalistas siempre se están llenando la boca con la cultura, y hoy les hemos oído decir, por ejemplo, que la cultura es el pilar fundamental de nuestra sociedad. Pero yo les quería preguntar que qué han hecho por la cultura en la última década. Y se lo voy a decir: es recortar constantemente el presupuesto de cultura. Que, como buenos nacionalistas, lo que han hecho es derruir los cimientos culturales, hasta sumir el sector en una profunda crisis. ¿Saben cuánto se invertía en cultura en el año 2011? 302 millones de euros. ¿Saben cuánto se va a invertir en cultura, si es que se llega a aprobar este presupuesto de 2020? 301 millones de euros. Si se calcula el aumento del IPC durante los últimos diez años en Cataluña, la inversión para 2020 será 31 millones de euros inferior a lo que se invertía en 2011. El presupuesto de cultura sigue en un claro retroceso. La cultura –se lo tengo que decir– es la última de sus prioridades. Todos los departamentos tienen una inversión superior, actualmente, a la que se tenía en 2011; todos, excepto el Departamento de Cultura, que sigue siendo el gran olvidado de este Gobierno. ¿Este es el valor que ustedes le dan a la cultura? ¿Ese 0,65 por ciento que se ha invertido en 2019? El problema del sistema cultural que plantea el nacionalismo, para nosotros no es solamente un problema presupuestario, que ya es grave en sí mismo. Al problema presupuestario hay que añadirle una falta de visión de futuro, una falta de estrategia, una falta de liderazgo político, una falta de herramientas de colaboración publicoprivada, una falta evidente de establecer unos objetivos del papel de la cultura en Cataluña. Es que este Gobierno no tiene absolutamente ningún tipo de estrategia para la cultura en Cataluña. Por eso nosotros, les tengo que decir, que hemos presentado una enmienda, para elaborar un plan estratégico para la cultura, con el horizonte 2030. Que lamentamos –y se lo tengo que decir, diputados del PSC– que no hayan aceptado esta enmienda, porque es necesario tener un plan estratégico a largo plazo, porque los datos, por ejemplo, sobre industria cultural y sobre consumo cultural en Cataluña han evolucionado negativamente durante toda la década. El gasto total de los ciudadanos en cultura pasó de unos 6.300 millones, en 2010, a 5.400 millones, en 2017. El gasto cultural anual por habitante en 2010 era de 850 euros por habitante. En 2017, bajó hasta 725. El volumen de negocio del sector cultural es inferior hoy que el de 2010. El número de trabajadores del sector cultural se redujo, entre 2008 y 2015, en 26.000 trabajadores; se pasó de los 132.000 trabajadores a poco más de 106.000. El número de empresas ha tendido a la reducción constante y a un estancamiento actual. Entre 2002 y 2015 se pasó de 42.000 empresas a 36.500, a poco más de 36.500. Pero es que, además de estos dos problemas, el problema de financiación y el problema de que falte un proyecto estratégico, hay que añadir otro problema, que es el grave problema que se llama fundamentalismo cultural. No solamente tenemos que aguantar los textos racistas del señor Torra, en el que nos llama bestias con forma humana, sino que, además, las dos últimas «conselleras firmaron otro texto excluyente como es el Manifiesto Koiné, en el que se habla de los castellanohablantes como instrumentos de colonización. Además, la actual consellera usa expresiones que aluden a la raza catalana. Y ayer, por ejemplo, una diputada hablaba de catalanes autóctonos, y distingue por sus rasgos físicos o su acento. ¿Saben cuál es el resultado de la política identitaria y esencialista? La exclusión sistemática y organizada de la participación cultural de aquellos ciudadanos que nos sentimos identificados con el español como lengua habitual. Y no se lo digo yo, la prueba la encontrarán en un estudio del Conca, que se llama «La participación cultural en Cataluña, 2013-2016. El estudio muestra que aquellas personas que se identifican con el catalán practican más actividades culturales que las personas que se identifican con el español, que practican menos actividades culturales. Y la práctica cultural depende del capital educativo, depende de la profesión y depende del entorno social. Viendo la aversión que algunos de ustedes sienten por todo lo que suena a español, no me sorprende que los que hablamos español estemos penalizados sistemáticamente en la educación, en la profesión y en el entorno social. Lo que este estudio nos muestra es que, en Cataluña, el nacionalismo ha implantado un sistema dominado por el fundamentalismo identitario y esencialista, que excluye, sistemáticamente de las prácticas culturales, aquellas personas que nos identificamos con el español. ¿Y qué hacen los nacionalistas para cerrar esta brecha? Pues no hacen absolutamente nada, al contrario, la fomentan. Y es que, en Cataluña –y con esto termino ya– el problema de la cultura es el bajo presupuesto, es la falta de estrategia a largo plazo, pero también lo es el fundamentalismo cultural. [[Aplaudiments.]]
En nom del Grup Parlamentari Republicà, té la paraula ara la diputada senyora Jenn Díaz.
Gràcies, president. Bona tarda a tothom, conselleres, companyes d'Actua Cultura... Començava –o acabava, no me'n recordo– el diputat Bruguera dient que això és una qüestió de voluntat política i que coincidia amb els pressupostos, i suposo que amb el nostre vot a favor del punt número 4, vostès aprovaran els pressupostos de la Generalitat del 2020, si és una qüestió de voluntat política i si el que volem és aquest 2 per cent; entenc que la responsabilitat no va només amb aquesta moció, sinó també amb els pressupostos de la Generalitat. I fa uns dies, venia la consellera a la comissió i ja ho vam dir que som conscients que el pressupost del Departament de Cultura no es correspon amb les moltes, complexes i variades necessitats que té el país en qüestions de cultura. I ens podem posar d'acord sobre això, de la mateixa manera que ens podem posar d'acord en que la pujada del Departament de Cultura és objectivament superior a la mitjana de la resta de departaments, com hem anat dient aquests darrers dies. I això vol dir que n'hi ha prou? O que ja ens podem donar per satisfets? Evidentment que no. I no és aquesta ni l'actitud ni el compromís que tenen ni el vicepresident ni la consellera respecte al finançament cultural. I ens podríem posar d'acord en aquest punt, eh?, en que queden molts reptes per assumir. Però això és tan cert com que el departament ha pujat, i no fer menció a aquestes qüestions també trobem que és una falta, doncs, de rigor davant d'aquest compromís. I en aquesta línia, hem fet una esmena, la número 2, en què parlem dels esforços que ha fet el departament per tenir aquests pressupostos amb més del 7,1 d'euros més per habitant, el que equival a quaranta euros per habitant. Però..., hi torno, eh? Això no és suficient, no ens creuarem de braços amb aquests quaranta euros per habitant. I de la mateixa manera que volem deixar constància de l'esforç –i com veuran, aquesta és una intervenció plena de matisos i de contradiccions–, de la mateixa manera que assumim i agraïm aquest esforç i aquest compromís del Govern, també volem mostrar el nostre compromís, com a grup que dona suport al Govern, amb aquests pressupostos, que tenen un increment –i no ho podem oblidar i no dir-ho també seria un error– de 37,1 milions d'euros, que representen un 14,2. Però no volem centrar tot el debat en els esforços i el compromís, en les contradiccions del Govern de la Generalitat en aquesta qüestió i en el que el company Bruguera, amb aquesta moció anomena «insuficiència del pressupost. Perquè, aquesta insuficiència, en tot cas, no comença i acaba només en el Govern català, i pensem que presentar aquesta moció sense fer-ne menció, és no oferir tota la informació. La tercera esmena, per això, el que pretén és, precisament, posar el focus també en la manca històrica d'inversió, perquè parlar d'insuficiència sense comentar, ni amb dues línies, cap matís, els incompliments de l'Estat amb Catalunya és poc rigorós. No voldria centrar tot el debat en que tot és culpa de l'Estat espanyol, que tota la responsabilitat és seva, perquè no va d'això només, però sí que considerem que, de la mateixa manera que l'oposició posa el focus en el Govern de Catalunya, és una oposició més responsable si, a l'hora de posar el focus cap a Catalunya, també, com a responsables del Govern estatal, assumeixen la part de contradicció i d'infrafinançament que fan no amb el Departament de Cultura sinó amb el Govern català. Per aquest deute històric, jo, com que formo part del Grup Republicà, doncs, tinc una proposta, que es diu «república catalana, entre d'altres, i com que vostè forma part del socialisme, i, per tant, també tenen una proposta, malgrat que la defensen cada cop amb la boca més petita, que li podríem dir «federalisme o li podríem dir «plurinacionalitat, i a més a més es sumen al carro del diàleg després de votar el 155 i aplaudir la presó dels nostres companys, doncs bé, aquesta oposició que els deia, responsable, no va només de demanar i de parlar d'aquest 2 per cent sinó també d'apuntar d'on treuen aquests diners, perquè, si vostès van demanant i demanant i demanant però no ens expliquen com ho ha de fer aquest Govern i tampoc assumeixen el compromís que ha de tenir l'Estat amb el dèficit de Catalunya, no ens en sortirem. I aquestes paraules als de la Comissió de Cultura ja els sonaran, però agafo uns detalls que va fer servir la consellera, que amb aquest dèficit de 16.000 milions d'euros anuals quedava amb sis dies de dèficit multiplicaríem per dos el pressupost, amb un dia multiplicaríem l'acció per promoure la cultura catalana a l'exterior, i, si em deixeu escombrar cap a casa, amb un dia faríem un pla de lectura per Catalunya. Per tant, que tothom assumim la responsabilitat que ens pertoca. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. En nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula diputat senyor Francesc Ten.
Gràcies, president. Conselleres, membres d'Actua Cultura, bona tarda. En primer lloc, volia agrair als companys diputats de cultura dels altres grups parlamentaris les converses, opinions, algunes negociacions, esmenes, esmenes no acceptades ni transaccionades, que, malauradament, haurien ajudat a sortir d'aquests dos primers punts del «siempre negativo, als quals no acabarem de donar suport. Voldria fer notar la meva satisfacció perquè aquest Ple és un ple ple de cultura, com hem vist avui, com hem debatut aquests dies amb la qüestió pressupostària. Fugint de grandiloqüències, perquè no ens sobra el temps, com deia ahir el company Narcís Clara, modestament demanaria que la cultura sigui tractada plenament com un quart pilar de l'estat del benestar, i que en els pressupostos s'hi vegi reflectida progressivament aquesta intencionalitat. Deia el vicepresident que invertir en benestar és una aposta d'aquests pressupostos, i jo voldria modestament compartir amb ell que invertir en cultura és també invertir en benestar. L'Administració respon al nostre benestar quan tenim mancances en salut i serveis socials, però quan la ciutadania ja no té aquestes mancances la cultura és el principal proveïdor de benestar personal, i, per extensió, de benestar col·lectiu: cultura per cohesionar, per transformar, per vertebrar, com s'hi ha referit aquest matí la companya Montserrat Macià; cultura és també apostar pels interessos de la ciutadania. Ho va dir la consellera en comissió; ho va dir la consellera en aquest hemicicle, en la interpel·lació, i, per si no quedés clar, senyor Bruguera, jo l'hi repeteixo també avui: aquests pressupostos són millors, tot i que no són els millors pressupostos. I no poden ser els millors perquè venim d'una crisi de grans dimensions, i abordar la crisi en sentit constructiu és tenir sentit d'estat, com ahir ens ho remarcava sàviament la companya Teresa Pallarès. Fer una moció, en el tercer punt, demanant 120 milions –és el 40 per cent del pressupost actual–, fer una moció en aquest sentit, un partit que aspira a tenir responsabilitats de govern..., diguéssim que no acaben de quallar les dues qüestions. Per no parlar que s'obvia la situació de repressió postoctubre del 17, que no ha ajudat a tenir uns pressupostos amb posterioritat, i que el PSC obvia, perquè de perfil amb la repressió hi estan més còmodes. Sap perfectament que aquests pressupostos augmenten de més de 50 milions i sap perfectament que el dèficit fiscal és dèficit cultural. De quin diàleg territorial, senyora Granados, ens parlava vostè abans-d'ahir: del que penalitza Barcelona respecte als equipaments de Madrid? Per què tant més el Reina Sofia respecte al MNAC? Si l'Estat fos just el Departament de Cultura no hauria d'assumir el paper a la pràctica invisible de l'Estat espanyol. Parlem de l'import no recollit de la taxa audiovisual que aquest Govern ha de compensar després de la negativa del Tribunal Constitucional? No s'havien de restituir aquestes lleis? Ens hi ajudin, si us plau, prenguin-ne nota, també els companys de comuns: la taxa és molt necessària per reprendre l'activitat audiovisual a Catalunya, per reprendre el talent que tenim, fer-lo treballar i engreixar l'activitat en la indústria audiovisual. Volem més diners per la cultura, i els comencem a tenir, el got mig ple. També és veritat, però, que al nostre grup parlamentari ens sembla que el pressupost de despesa actual hauria de ser sensiblement superior als 287 milions de despesa, i que aquest import sumat al financer finalista i el consolidat haurien de sobrepassar tranquil·lament els 350 milions. Això hauria estat en consonància al que el president Torra es referia quan diu que això va de cultura, llibertat i talent. I ens agradaria que, en aquest recompte derivat dels diners afegits pel retoc de la flexibilització del dèficit, més la regla de despesa, situïn la cultura en el seu lloc. Per això creiem fermament en la taula o en l'acord per al finançament públic que la consellera i el vicepresident han anunciat, un acord i una inserció de més pressupost que ens permeti ser més forts en algun dels programes del departament, ja sigui d'ateneus, d'associacionisme, de cultura popular, de biblioteca, de museus, de Pla d'arxius, de creació, de llengua catalana, de lletres catalanes, del sector editorial, d'internacionalització, de patrimoni, música, arts escèniques, etcètera. Acabo, diputades i diputats. Amb el permís de Martí i Pol, ara mateix enfilo aquesta agulla amb el fil d'un propòsit que sí que dic: els pressupostos que jo vull són els de la república catalana. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, té la paraula la diputada senyora Concepción Abellán.
Gràcies, president. Diputades, consellera, membres d'Actua Cultura. Agraïm que en el context d'aquest Ple, on hem donat tramitació als pressupostos, aquesta moció ens permeti parlar del pressupost cultural. La situació del sector cultural ha quedat sobradament descrita i venim d'acumular anys de pròrroga pressupostària i de retallades que han provocat una davallada dels pressupostos de fins al 35 per cent respecte a l'any 2010. Nosaltres hem fet un exercici de responsabilitat per superar una dècada perduda per al país i deixar enrere les retallades. I això ho fem empeses també pels sectors socials i culturals que han patit en el seu dia a dia el bloqueig i el desgovern en el que estem immersos. Volem deixar enrere aquest cicle negre de retallades, i el que entenem que hem de fer per aconseguir-ho és permetre que hi hagi uns nous pressupostos per recuperar els nivells de despesa pública previs a les retallades. I, certament, el pressupost de Cultura no ens satisfà, no és el pressupost que voldríem, però és millor aquest que seguir un altre any amb una pròrroga pressupostària. I crec que això ho compartim tant amb els sectors culturals com fins i tot amb el grup que proposa aquesta moció. Coincidim i reivindiquem que el problema de la cultura a Catalunya té a veure amb la manca d'inversió pública, és a dir, amb una política pressupostària insuficient. I, sí, volem els pressupostos amb una inversió per habitant que ens equipari als estàndards europeus. En l'acord pressupostari amb el Govern hem pogut incrementar 37,1 milions d'euros addicionals; ens queden lluny del 2 per cent cultural, però podem començar a incorporar increments en els programes del departament i de les assignacions per als creadors, creadores, associacionisme cultural, etcètera. Ho hem dit reiteradament, Catalunya necessita amb urgència uns nous pressupostos i immediatament noves eleccions per governar aquest país cap a noves oportunitats de canvi i prosperitat. Al Departament de Cultura li queden molts deures per endavant per arribar a atendre les necessitats que han provocat els anys de retallades i d'una política cultural abandonada. No ens oblidem del finançament pels ensenyaments artístics, per impuls de la cultura popular, per als creadors i creadores, ni del desplegament de la llengua de signes, ni en definitiva de tot el que ens permeti fer aquest canvi de paradigma en la cultura, en la política cultural de Catalunya. Perquè, com a eina de cohesió social que és, la cultura ha de recuperar la centralitat i ser un veritable pilar bàsic del nostre Estat de benestar. Com a dret que és, hem de fer possible que la cultura arribi a tothom, sense exclusions, i alhora apostar per l'intercanvi, el mestissatge, la visibilització de tota la diversitat cultural que els envolta i que està present als nostres pobles i ciutats. Ens remetem a l'anunci de la consellera sobre la creació d'una mesa entre Economia, Cultura i Actua Cultura per a obrir el diàleg amb el sector i apuntalar els canvis estructurals en matèria pressupostària. Confiem que arribin bons acords i que aquests siguin més fàcils de realitzar amb els recursos addicionals que disposarem per la decisió del Govern de l'Estat per la flexibilització de l'objectiu de dèficit. Nosaltres exigim al Govern de la Generalitat que una part important d'aquests recursos vagin a la cultura, com ja va dir la presidenta del meu grup parlamentari, Jéssica Albiach. I, senyor Bruguera, li aprovarem la moció en la majoria de punts. Vostè sap que un pressupost que comença a recuperar-se de l'austeritat té dificultats per redistribuir 120 milions d'euros, però, si tenen la fórmula de com fer-ho, digui-m'ho i mirem nosaltres de treballar també. I, miri, amb l'acord de pressupostos hem aconseguit incrementar els ingressos de la Generalitat del 2020 de 172 milions d'euros, que pel proper exercici ja seran de 552 milions. Per nosaltres no serà, que busquem les formes de disposar de més recursos per fer polítiques socials. I ara emplacem-nos a fer possible, aquesta vegada sí, uns nous pressupostos a l'Estat que dotin la cultura catalana del pressupost que mereix. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. En nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, té la paraula la diputada senyora Natàlia Sànchez.
Bona tarda. Des de la CUP també donarem suport a la moció presentada pel Partit Socialista. Nosaltres, és evident, pensem que evidentment la cultura hauria de ser una prioritat, no d'aquest Govern, sinó de qualsevol govern, de qualsevol societat. I, de fet, el diputat de Ciutadans plantejava, des de la seva perspectiva, alguns dels grans problemes. I en el poquet temps que tinc m'agradaria centrar-me en una de les qüestions més importants, que no s'han obviat i que la cultura catalana està travessada per aquesta qüestió, que és qui són els veritables consellers i conselleres de Cultura a l'ombra, que són les grans empreses i corporacions que a dia d'avui monopolitzen els grans esdeveniments culturals. I per què vull parlar d'això? Si entenem la cultura com una eina, com una estructura principal d'una societat, com una eina i un element de creació, com un espai de creació popular, per potenciar l'esperit crític, a dia d'avui ens trobem que són les grans corporacions les que aporten molt més que el mateix Departament de Cultura a la creació cultural. I ho fan des d'una perspectiva molt concreta; ho fan des d'aquesta perspectiva que veu les ciutats com a marca, des d'una perspectiva que veu la cultura com una oportunitat de negoci, és a dir, allò de la indústria cultural, la industrialització de la cultura. I nosaltres mirem amb preocupació aquesta idea, perquè, certament, si el Departament de Cultura aporta la meitat del que aporten «la Caixa, Coca-Cola, Estrella Damm, etc., és que segurament aquest conveni entre el que entenem per «cultura pública i «cultura privada està molt més arrelat i molt més estructurat a la nostra societat. Nosaltres entenem la cultura com un dret social, i no hi ha drets socials sense un accés universal a la cultura. La cultura és també política, però sobretot, necessàriament, un model social, per a la seva eclosió lliure i, des de la nostra perspectiva, també revolucionària. Aquesta moció..., hi estem d'acord: estem als antípodes d'on hauríem d'estar. Però sí que volíem posar sobre la taula aquesta idea i la preocupació que mirem..., en com la cultura està cada dia més al nostre país en mans de corporacions privades que el seu últim interès és aquest veritable interès i aquesta essència de la cultura.
Gràcies, diputada. En nom, ara, del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, té la paraula el diputat senyor Santi Rodríguez.
Gràcies, president. Una salutació també als representants d'Actua Cultura. Quan ens van presentar els pressupostos del 2020, que estem discutint aquests dies aquí en el Parlament, se'ns va dir que eren els pressupostos de la recuperació dels pressupostos més alts de la història, que eren els de 2010. I segur que en altres àmbits de la política podem discutir si això és cert o no és cert; on no podem discutir si s'han recuperat els pressupostos de 2010 és en l'àmbit de la cultura: en termes equiparables, s'hi destinaven el 2010 320 milions d'euros i enguany, per al 2020, es preveu destinar-n'hi 267. Per tant, és evident que hi ha una diferència. He intentat..., vaja, no recordava jo que el 2010 fóssim independents ni hi hagués cap república, sinó que érem exactament igual que ara: una comunitat amb un model de finançament –per cert, el mateix que ara–, i el que es veu és que el 2010, doncs, hi havia més possibilitats de destinar recursos a la cultura. Segurament hi haurien menys infraestructures d'estat i més interès per aprofundir en el tema cultural, no? I això és el que segurament li falta. Segon element: complir els acords del Parlament. Sentim sovint que els acords del Parlament s'han de complir, s'han de complir, s'han de complir, però sembla ser que al Govern només li interessa complir els acords del Parlament en allò que a ells els interessa, no? Ara deien el mediador, el relator o no sé què..., «escoltin, això és d'obligat compliment, no? Doncs també el Parlament va acordar destinar l'1,5 per cent del pressupost a cultura i no ho ha complert. Doncs també reivindiquem, com a mínim, el compliment d'aquest acord del Parlament. I ja no pot ser segurament arribar a l'1 i mig per cent l'any 2020, però en l'horitzó crec que no hi podem, no s'hi ha de renunciar. Però tampoc no volem més recursos a cultura a disposició del Govern, no volem més recursos a cultura a disposició de la consellera. Volem recursos a cultura a disposició dels agents culturals, a disposició de les empreses, a disposició de la creativitat, a disposició del conjunt de la societat catalana, de la pluralitat i diversitat dels catalans, que som els que fem ús de la cultura. Per això votarem favorablement aquesta proposta.
Gràcies, diputat. I finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, té un torn de nou el diputat senyor Rafel Bruguera.
Gràcies, president. Pel que fa a les esmenes, al diputat Amelló, no hem acceptat la seva, no perquè no hi estiguem d'acord, que hi estem absolutament d'acord; simplement perquè creiem que no és objecte..., i desviaria el focus del que realment és l'objecte d'aquesta moció, com ho va ser de la interpel·lació, que era focalitzar-ho en els pressupostos. Per tant, si vostè, aquest punt, l'entra amb una moció, estigui tranquil, que li votarem absolutament. Pel que fa a les esmenes de Junts per Catalunya i Esquerra Republicana, senyora Díaz, Catalunya té competències exclusives en matèria de cultura; per tant, no s'hi valen excuses. En altres qüestions pot ser discutible, però en aquesta no. «Cadascú ha d'assumir la responsabilitat que li pertoca. I tant! Miri, no hi ha 37 milions més, no és veritat que hi hagi 37 milions més. Perquè vostès hi compten el fons Feder, hi compten l'1 per cent cultural, quan el 2017 no hi són i, per tant, s'hi haurien d'afegir. Per tant, no hi ha 37 milions i mig nets d'euros més per a cultura que el 2017, no hi són. I baixem en percentatge. L'hi repeteixo: no són millors que els del 2010. El senyor Rodríguez ho ha dit, no hi insisteixo. I, pel que fa al senyor al senyor Ten, avui hem descobert una cosa: a veure si esperant la república catalana aquest país es quedarà sense indústries culturals. [[Aplaudiments.]] Perquè el problema és: molt bé, és legítim, però i mentrestant què? Quin missatge enviem al sector cultural? Que s'esperi fins a la hipotètica república?, perquè fins llavors no hi ha res a fer? Això és el que se li està dient? Francament, excuses de mal pagador, ja no n'hi ha més. Aquesta moció és la prova del cotó per veure si realment hi ha voluntat política, que hi ha recursos suficients per incrementar, encara que sigui poc, el pressupost destinat a cultura del 2020. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputats. Hem cridat a votació. [[Pausa. Anna Caula i Paretas demana per parlar.]] Digui'm, senyora Caula.
Per demanar votació separada del punt 2 i del punt 4. Separats, si us plau. [[Susanna Segovia Sánchez demana per parlar i el president li dona la paraula.]]
Sí, votació separada del 3; per tant, crec que de tots els punts.
Molt bé. Doncs votarem separadament tots els punts d'aquesta moció. Votem el punt número 1. Comença la votació. El punt número 1 ha estat aprovat per 67 vots a favor, 65 en contra i cap abstenció. Passem ara a votar el punt número 2. Comença la votació. El punt número 2 ha estat aprovat per 67 vots a favor, 2 en contra i 63 abstencions. I votem ara el punt número 3. Comença la votació. Aquest punt ha estat rebutjat per 58 vots a favor, 64 en contra, 8 abstencions i 1 diputat o diputada present que no ha votat. I passem ara a votar el punt número 4. Comença la votació. Aquest punt ha estat aprovat per unanimitat: 132 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la situació dels joves]] [[302-00188/12]] Passem ara al següent punt de l'ordre del dia, el setzè, que és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la situació dels joves. Presentada pel Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, per defensar-la té la paraula el diputat senyor Pol Gibert.
Gràcies, president. Bona tarda, diputats i diputades. Avui el nostre grup presenta una moció després de la interpel·lació que vam fer la setmana passada, una moció que hem volgut que sigui, si més no, curiosa. El tema dels joves, com bé saben, és un tema que aquest Parlament tracta sovint, un tema que té gran importància per al nostre grup, i el que hem volgut en aquest cas és recopilar una sèrie de punts que aquest Parlament ja ha votat –la majoria seus–, ja ha aprovat, i el que vol avui es posar de manifest l'incompliment del Govern i, per tant, tornar-los a portar a votació en aquest Parlament, perquè d'una vegada per totes es compleixin. A més, després del procés que hi ha hagut d'esmenes, hem pogut afegir nous punts que també han millorat la moció i que a la segona intervenció, doncs, ja comentaré. En primer lloc, un dels problemes que més afecta els joves, com bé saben, és l'habitatge. És la crisi que més pateixen els joves, juntament amb la crisi d'ocupació i de sous baixos. Per tant, l'habitatge hem volgut que sigui un dels primers punts que apareix en aquesta moció, i, com bé saben, doncs, volem ampliar el parc públic i, a més, també fomentar la tinença alternativa d'habitatges per buscar alternatives també a aquesta compra o lloguer que ara mateix és pràcticament impossible per a qualsevol jove d'aquest país. També hem volgut recuperar una vella iniciativa que hi havia en aquest país, que eren les ajudes que hi havien al lloguer per a menors de trenta-cinc anys; unes ajudes que van permetre a moltes generacions emancipar-se quan feien falta recursos i que en un moment que en fan falta molts, doncs, evidentment, no els troben. I volem que el Govern els torni a posar sobre la taula, perquè són molt i molt importants per recuperar l'emancipació dels joves. Pel que fa a aspectes vinculats amb l'ocupació, que ocupen gran part d'aquesta moció, volíem també un gest d'incrementar l'activitat inspectora pel que fa a sectors que estan bàsicament monopolitzats per joves, com són els riders, famosament coneguts pels seus accidents que tenen aquestes darreres setmanes a Barcelona, entre molts altres llocs. I també, naturalment, altres sectors autònoms que també pateixen..., de gran col·lectiu jove que en formen part i que al final el que fan és precaritzar la seva feina dia rere dia. Evidentment, també un tema que es porta reclamant en aquest Parlament, mínim, set anys, que és posar en marxa un pla de retorn juvenil per a la gent que va haver de marxar d'aquest país, perquè no hi havien oportunitats, i que ara volem que torni, i torni amb garanties, torni amb un cert procés d'acompanyament; no tornin, diguem-ne, amb una mà al davant i una altra darrere. Recordem que en aquest Parlament, llavors un conseller, anomenat conseller Mena, va acompanyar els joves a que marxessin a Londres a servir cafès. El que volem és que tornin aquí no a servir cafès, sinó a fer un treball de millor qualitat. Per això volem un pla de retorn juvenil, perquè vinguin aquí acompanyats, tinguin una inserció laboral i tinguin un treball també estable. I, evidentment, també demanem que s'acompanyin en aquest procés les despeses de desplaçament, com fan altres comunitats autònomes, com són Andalusia o Castella, sense anar més lluny. Un altre punt que és molt important per a nosaltres és que el Govern convoqui d'una vegada per totes el grup de treball per afrontar el tema de les pràctiques laborals en aquest país. L'altre dia el conseller, repassant la seva intervenció en la qual comentàvem, debatíem sobre aquest tema, comentava que el Consell de Relacions Laborals estava sobre el tema en aquest cas; però la sorpresa va ser que, al llegir el control de compliment de la moció on s'aprovava aquest punt, el Consell de Relacions Laborals deia que ja no estava sobre la seva taula, no era competència seva i, per tant, tornava la pilota al Govern perquè actués, amb la qual cosa aquest punt es fa més oportú que mai i, conseller, li demano que aquest grup es convoqui al més aviat possible i es posi a treballar al més aviat possible. Perquè tenim molta gent que amb el marc i amb el paraigua i l'excusa de fer unes pràctiques per a la seva formació, per millorar la seva inserció..., el que fem és precaritzar els joves d'aquest país: amb sous molt baixos o sense cap tipus de sou, s'han de pagar el transport i encara han de tornar calés a l'empresa que els contracta. Per tant, hem de posar-hi fi i començar a abordar aquest problema, que és molt important per a molts i molts joves. També un tema que es va aprovar en aquest Parlament i que va quedar oblidat és un tema cultural –abans es parlava de cultura en aquest faristol–, és implementar la T-cultura, una iniciativa que el món municipal ja treballa en alguns àmbits i que volem que també sigui a nivell de tota Catalunya. Una T-cultura que implica una bonificació de cent euros per als joves i les joves que fan divuit anys, perquè facin consum cultural en el sentit més ampli –cinema, llibres, teatre, cultura en general– i que puguin consumir-la, ja que també sabem que l'accés a la cultura per part de molts joves és difícil en condicions de precarietat laboral. També un altre punt que a aquest Parlament no li sonarà estrany és que volem que es desplegui d'una vegada per totes la llei d'FP. És un tema que porta cinc anys pendent de desplegament, fa molt temps que demanem el desplegament d'aquesta llei d'FP, i, evidentment, cal que el Parlament ho abordi d'una vegada per totes i ho faci per tancar aquest cicle, que portem, com deia, cinc anys pendents d'aquest tema. En general, el que volem és que aquest Parlament, a part de parlar molt sobre els joves, comenci a posar fil a l'agulla. Portem molts anys perduts, moltes generacions que han hagut de marxar, i el que volem és que tornin amb garanties i, els que estan aquí, puguin tenir un futur millor que el que ara mateix tenen. El Parlament pot fer-ho, té capacitat i té un mandat ja d'aquest Parlament per tirar endavant, amb la qual cosa avui el que volem és reafirmar aquest mandat, que es prengui en consideració i que d'una vegada per totes aquest Govern es prengui «en sèrio els joves d'aquest país. Gràcies. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, té la paraula ara, per defensar les esmenes presentades, la diputada senyora Concepción Abellán.
Gracias, president. Diputadas y diputados, conseller, las consecuencias más crueles de esta década de crisis, austeridad y recortes han significado una degradación de la igualdad de oportunidades, del ascensor social, y un deterioro de los derechos y las condiciones materiales de vida. Y, como se ha dicho, esto ha repercutido especialmente en los jóvenes. No nos cansaremos de decir que nada de ello es casual, todo es fruto de unas políticas crueles que han desmantelado la protección social y los derechos, abandonando a su suerte a toda una generación para quien los recursos públicos como la educación, la universidad, la salud pública, el trabajo y la vivienda dejaron de ser un derecho para convertirse en un lujo al que acceder con más dificultades todavía, y especialmente para las clases populares. Vamos a dejar atrás esta década perdida, y habrá que hacerlo reconstruyendo todo lo derribado. Por ello, Catalunya merece pasar a este nuevo ciclo con un nuevo presupuesto que apuntale la recuperación de los recortes y un nuevo gobierno que recupere la agenda social y económica. Si alguien clama por este cambio es la gente joven que ha puesto sobre la mesa los desastres de un sistema cruel socialmente y depredador medioambientalmente. De la crisis social y climática saldremos con el empuje de esta generación de jóvenes. Y para el mientras tanto esta moción presenta medidas que han de dar respuesta a las necesidades más imperantes de la juventud. El 27,7 por ciento de paro juvenil es un muy mal indicador para cualquier gobierno, especialmente para un gobierno que ni se preocupó de dar salida a los fondos europeos para la ocupación, y dejó pasar 80 millones de euros para generar oportunidades. Esta moción no entra en los temas de ocupación salvo para los jóvenes que han tenido que ir al extranjero en busca de oportunidades laborales. Coincidimos con la propuesta porque recoge el acuerdo que desde En Comú Podem hemos arrancado al Gobierno para destinar 2,5 millones de euros a este plan de retorno juvenil. La vivienda tiene que volver a ser una prioridad para las políticas públicas. La exclusión residencial es una problemática cada vez más aguda por la especulación del mercado inmobiliario y por la falta de vivienda pública que pueda frenar esta especulación y garantizar el derecho a una vivienda, a emanciparse y a emprender el propio proyecto de vida. Por ser un tema tan esencial para los jóvenes les propusimos la enmienda para ampliar el parque de vivienda dotacional para jóvenes –les agradezco que la hayan incorporado. Como también era importante incluir en esta moción sobre la situación de la juventud la necesidad de abordar las mejoras en el sistema de salud mental. En la Comisión de Juventud, como todo plenario, sabemos del trabajo que han hecho desde el Consell Nacional de la Joventut para abordar la problemática del suicidio juvenil y, con ello, toda la prevención para una buena salud emocional. El sistema de salud mental está colapsado, tiene grandes márgenes de mejora y para ello hay que destinar recursos. De ahí nuestra enmienda, para destinar el incremento presupuestario en salud mental para la mejora de la atención a los jóvenes en los centros de salud. En tercer lugar, la agresiva presencia de los juegos de apuestas online ha emergido como una problemática grave entre la población juvenil, que es en buena parte su diana. Hicimos un trabajo específico sobre ello en mi grupo y, por ello, hemos considerado importante que en esta moción también se haga referencia a la lucha contra las ludopatías. Sobre el resto de puntos –la T-cultura, la formación profesional, los falsos autónomos y las prácticas académicas–, ya les trasladamos que les daremos apoyo. Son los grandes temas que hemos trabajado en la Comisión de Juventud y que hay que resolver con urgencia. Gracias.
Gràcies, diputada. En nom ara del Grup Parlamentari de Ciutadans, té la paraula la diputada senyora Mercè Escofet.
Gràcies, president. Bona tarda. Senyors del PSC, la seva moció d'avui és un conjunt de bones intencions per als joves, i parla de prioritats o, millor dit, de les no prioritats d'aquest Govern, les no solucions als problemes dels joves i l'oblit d'aquest col·lectiu per part del Govern. Però, senyors del PSC, són vostès un dels principals responsables del fracàs de l'habitatge, de l'atur i la precarietat juvenil. Anem pas a pas. Els primers tres punts de la moció volen acabar amb el problema d'accés a l'habitatge i l'especulació immobiliària, però aquí els diferents presidents del Govern d'Espanya socialistes, el tripartit a Catalunya i els diferents alcaldes socialistes de Barcelona han estat els responsables del model fracassat d'habitatge que hi ha avui. Per exemple, a Barcelona només hi ha un 2 per cent de parc públic d'habitatges, mentre que a les grans ciutats europees equivalents en dimensions i rellevància estan al voltant del 20 per cent. Els números parlen per si sols. Els preus de lloguer són desmesurats. El seu model es basava en construir habitatges públics en règim de propietat que després tornaven al mercat privat, en lloc de fer habitatges de lloguer assequible. Per tant, han estat vostès col·laboradors necessaris de l'especulació que ha patit aquest país. Els alts preus del lloguer són un dels grans problemes que tenen els joves per accedir a un habitatge. Respecte als punts que parlen de la fugida de cervells i la precarietat del nostre mercat laboral, novament són vostès responsables que a Espanya perdem talent i que els joves hagin de buscar una sortida professional fora del nostre país. Han estat els Socialistes els responsables que Espanya sigui campiona del món en atur. I les conseqüències que paguen els treballadors, i sobretot els joves, són tres: alta taxa d'atur, precarietat laboral amb sous baixos i falta d'oportunitats. Per combatre la precarietat laboral, des de Ciutadans defensem que és necessària una reforma laboral. Han d'anar desapareixent els contractes temporals i substituir-los per contractes indefinits, a més d'incrementar la protecció dels treballadors, apostar per les noves tecnologies, l'economia verda i circular i la investigació. Com tothom sap, des de Ciutadans sempre hem apostat per la formació professional dual, com la que hi ha a Alemanya, que combina el treball en empresa i la formació. Nosaltres volem que tot tipus d'educació i formació sigui de qualitat per a tothom i que ningú es quedi enrere. I, a més, com que nosaltres volem un treball de qualitat per a tothom, recolzem el punt 4, i agraïm que haguem arribat a una transacció per augmentar l'activitat inspectora a tots els autònoms, i, sobretot, per protegir i vetllar pels drets laborals dels joves. La justícia ja ha posat en evidència la precarietat laboral del sector dels riders, aquests repartidors que sí que eren treballadors i figuraven com a falsos autònoms. Amb relació al punt 9, volem un govern de fets i no paraules. Per què no es desplega la Llei 10/2015, de formació i qualificació professional? Mirin, la setmana passada es va aprovar una moció nostra que contemplava això. Fets i no paraules, demanem al Govern. Els joves no es mereixen un govern que, després de quasi cinc anys, malgrat que hi ha la llei aprovada, no posi en marxa mesures per combatre la precarietat laboral. I, per anar acabant, em sap greu que no hagin afegit el nostre punt 10 a la moció; em sap greu que tanquin els ulls i mirin a un altre costat, i es converteixin en còmplices de la falta de llibertat d'expressió en certes universitats catalanes. El punt que demanàvem era: «Vetllar per les universitats catalanes sense cap mena de violència per raó d'ideologia, nacionalitat, gènere, orientació sexual i de qualsevol altra índole personal i social, i condemnar els continus actes violents. La igualtat d'oportunitats comença per la igualtat de tracte i no permetre cap tipus de discriminació. Des d'aquí, tot el suport als estudiants valents que hi ha a la Universitat Autònoma i a la Universitat Pompeu Fabra defensant el constitucionalisme. I, senyors del Govern, com van poder llegir aquest cap de setmana a la premsa, no malgastin 1.000 milions d'euros en deixar viu el procés; si us plau, inverteixin aquests diners en els nostres joves, en els seus habitatges, en la seva formació i en el seu mercat laboral. Inverteixin en ells, perquè ells són el nostre futur. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. A continuació i en nom del Grup Parlamentari Republicà, té la paraula la diputada senyora Rut Ribas. Quan vulgui.
Gràcies, president. Molt bona tarda a totes i a tots. Encara ara els joves estem patint aquelles conseqüències de la darrera crisi econòmica; una crisi econòmica que ens ha portat, als joves, a ser la primera generació que viurem per sota del llindar econòmic dels nostres pares i mares. Per tant, encara ens manquen oportunitats per poder tenir una estabilitat i també per poder avançar millor. Però, a poc a poc, es van revertint aquestes retallades neoliberals que han tingut unes greus conseqüències per a les futures generacions. Però, tot i així, no ens podem quedar aquí i celebrem que se segueixi treballant des de diversos àmbits per combatre la precarietat de tots els joves del país. Volem seguir treballant per millorar les polítiques actives d'ocupació i així consolidar una estructura en el nostre mercat laboral que pugui combatre els contractes temporals, la parcialitat, els sous baixos; és a dir, combatre tots els contractes precaris. Però és que, a més a més, també des de fa un parell d'anys, ens trobem que molts joves del país es veuen abocats a treballar en feines que fins i tot, en ocasions, els posa en risc, com és el col·lectiu dels riders, i que contempla la moció. El sector dels riders majoritàriament està ocupat per joves. Treballen en condicions laborals precàries, hi ha una inseguretat jurídica i no es pot obviar la perillositat que troben en la seva feina. I tampoc no oblidem la mort del jove nepalès Pujan Koirala. I és que, malauradament, un important sector dels joves que hi treballen estan en situació irregular i utilitzen els llocs de treball d'algú altre que hi pugui treballar, perquè bàsicament necessiten treballar. Tot i així, Inspecció de Treball ha fet una feina important destapant la realitat dels falsos autònoms –hi ha una sentència que així ho avala–, ha realitzat actuacions en el sector, s'han atès les denúncies i s'hi ha actuat al respecte, i s'ha establert un adequat enquadrament dins del règim de Seguretat Social que li correspon. Però és que, a més a més, les empreses s'aprofiten dels joves treballadors que necessiten la feina i, si fan més hores que un rellotge, doncs, podran fer més repartiments i, per tant, així, cobrar més; però no es té en compte que hi ha joves que depenen d'aquesta feina com a font d'ingressos. D'altra banda, també es parla dels joves que van haver de marxar a l'estranger en busca d'oportunitats; una conseqüència més d'aquesta crisi de l'any 2012. Els joves no ens podem sentir expulsats del país per falta d'oportunitats, doncs, alhora, també hem de combatre aquestes especulacions que aboquen les classes treballadores a la precarietat. El fet de marxar a l'estranger ha de ser una decisió voluntària i feta des del desig, per tant, estem totalment d'acord amb que tots aquells joves que vulguin tornar ho facin en les millors condicions i també amb bones garanties. I, de fet, en els pressupostos d'enguany, es dediquen 2 milions d'euros al pla de retorn. Un pla de retorn que ha d'estar coordinat tant amb el SOC com amb aquelles entitats que així ho desitgin. D'altra banda, també la moció ens parla de les pràctiques. S'ha avançat perquè els joves puguem estudiar i formar-nos, com amb la rebaixa de taxes universitàries, però és obvi que també volem que aquest marc català de pràctiques que planteja la moció es tiri endavant, així com també el desplegament de la Llei d'FP. Però també crec que hem de recordar que les pràctiques remunerades són una normativa estatal i que només s'estableix que es remunerin les pràctiques de formació dual. També parla del dret a l'habitatge, és una de les principals dificultats que no ens garanteix als joves l'emancipació, no poder sortir del nucli parental per conseqüències econòmiques. Per tant, també estem d'acord en què cal canviar aquest paradigma de concepte de tinença d'habitatge, de passar del model compra/lloguer a les alternatives d'habitatge, i per fer-ho, doncs també cal entrar en coordinació amb la resta d'administracions per poder-ho promocionar i potenciar, i que tots els joves del país, i també totes aquelles persones que ho desitgin, en puguin fer ús. Tot i així, falten més ajudes per a l'habitatge per als joves, però crec que a poc a poc anem avançant, tot i que la majoria de recursos s'han anat destinant també per fer front a aquesta emergència habitacional. Però crec que no renunciarem a seguir treballant per aconseguir que els joves del país no ens quedem exclosos d'aconseguir aquestes ajudes que ens permetin la nostra emancipació, perquè tenim el dret a estudiar, tenim el dret a treballar, tenim el dret a emancipar-nos i ho volem fer, tot això, perquè realment sigui un dret real i amb independència de com siguem els joves, amb independència del nostre origen, del nostre gènere, de la nostra identitat, de la nostra classe social. Per això, defensem una rebaixa de taxes universitàries, exigim derogar la reforma laboral i la llei mordassa i la llei d'estrangeria, i també encapçalem les lluites davant l'emergència climàtica i mai renunciarem a combatre les violències masclistes. Per tant, els joves sempre hi som. Ens trobareu a totes les lluites socials i compartides, defensant els nostres drets i les nostres llibertats i reivindicant un futur més just i digne per a tothom. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. En nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya té la paraula la diputada senyora Mònica Sales.
Gràcies, president. Consellera, conseller, diputades, diputats, la població jove ens preocupa i ens ocupa. I en aquesta moció del PSC es posa en el focus el conjunt de jóvens del nostre país, des de diferents plantejaments i des de diferents àmbits. S'hi parla d'habitatge i lloguer, de riders, de contractes, d'ajuts, de pràctiques i de qualitat de les pràctiques, de cultura, de formació i qualificació professional, d'addiccions al joc, etcètera, però s'hi podrien afegir molts més temes per la transversalitat del món juvenil en què intervenen múltiples temàtiques i múltiples competències. Cert és, i en la moció es posa de relleu, que el sector dels jóvens té millores a rebre per fer front als seus problemes i a les seues inquietuds, i sobretot per adaptar-se a la seua realitat. Vetllar pel seu dia a dia és vetllar pel futur, el nostre futur. Perquè els jóvens que avui són present, són l'esdevenidor, són el demà. La transversalitat de les polítiques de joventut són evidents i és per aquest motiu que el Govern les aborda des de diferents conselleries, i per això aquest Parlament té una comissió específica sobre jóvens. De manera conjunta, el Grup Republicà i Junts per Catalunya hem presentat una sèrie d'esmenes que no han estat acceptades i que no ens han permès arribar a acords amb el diputat Gibert. Ho hem intentat, i agraïxo la faena coordinada feta amb la diputada Rut Ribas, amb qui sempre es treballa a gust. Però, malgrat els no acords, sense dubtes, nosaltres estem disposats a continuar treballant pels jóvens i per als jóvens. Aquest és el nostre objectiu principal i per això el nostre vot favorable en la majoria de punts, excepte un. Pel que fa al punt 8, que entrellaça cultura i joves, lamentem que no s'haja acceptat l'esmena presentada que pretenia posar de manifest el compromís del Departament de Cultura per ampliar la línia de foment del consum cultural entre els jóvens amb diversos programes, com Escena 25, de descomptes per a la franja divuit - vint-i-cinc, el Carnet Jove, que tenen els jóvens de la franja de dotze-trenta, amb descomptes molt superiors als cent euros que proposen, o altres programes per dissenyar. Nosaltres no estem en contra de mesures com les que proposen, ja n'apliquem, com bé saben, i ens agrada dur-les a terme, per a xiquets, per a jóvens i per a adults; actuacions que podrien ajudar-se de més partida de l'Estat en cultura a Catalunya, ja que porta anys amb una manca sistemàtica d'inversió. Votarem a favor del segon punt, del tercer, del quart, del cinquè, del sisè, del setè, del setè bis, del novè, del desè i de l'onzè del document final, entenent que el primer punt s'ha retirat. Són punts que parlen d'habitatge per a jóvens i ajudes de lloguer; per combatre els falsos autònoms, com els riders; per posar en marxa un pla de retorn juvenil, amb contractes de llarga durada per a jóvens emigrants i ajuts; per un marc català de qualitat de les pràctiques i per impulsar les remunerades; per la formació professional; per la millora de l'atenció en salut mental, i per combatre, també, l'addicció al joc. En el tercer punt, però, m'han de permetre un apunt, que és d'ajudes de lloguer. Hi votem a favor conscients que cal el suport a la població menor de trenta-cinc anys, però expectants amb les bases del Plan estatal de vivienda que s'ha d'impulsar el 2021. Vostès, que poden incidir en les polítiques de l'Estado, no se n'estiguen d'exigir en tot, en el que ens toca i en el que ens cal. Jove és, etimològicament, el que ajuda a la societat, el que la sosté com a suport productiu, però jove és avui qui necessita l'ajuda de la societat per créixer i realitzar-se, per emancipar-se, per estudiar, per treballar, per arribar, certament, a ser una ajuda i un suport. Manifestem, per tant, el nostre compromís com a grup per treballar pels jóvens, que avui són present i que demà seran futur, i al mateix temps ens comprometem també amb els que seran els jóvens del futur i que avui creixen a casa nostra. Per ells també volem un país lliure, pels jóvens d'avui i adults de demà i pels menuts d'avui i jóvens de demà. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. A continuació, per fixar la seva posició, té la paraula, en primer lloc, la diputada Maria Sirvent, del Subgrup de la CUP - Crida Constituent.
Bé; bona tarda, diputats i diputades. No em puc estar de fer una referència a les dos intervencions que s'han fet abans de la meva intervenció. En primer lloc, perquè la diputada representant d'Esquerra Republicana ha parlat de que ja s'estan revertir les retallades neoliberals, quan encara a dia d'avui tenim cent vuit desnonaments diaris només de lloguer, sense comptar amb els invisibles. I, per altra banda, perquè m'ha sorprès també molt la intervenció de Ciutadans, perquè han defensat els drets laborals, han criticat l'especulació i també han defensat aferrissadament l'accés a l'habitatge mitjançant fórmules alternatives a la propietat. El partit de la motxilla austríaca i d'abaixar els impostos als propietaris ha criticat avui l'especulació i la propietat privada. Ho celebrem, per això, eh? Per altra banda, i respecte a la moció, només ens posicionarem respecte als punts en els que no votarem a favor. Votarem en contra del punt 1 i farem un sí crític al punt 3. Per què? Doncs perquè això de generar una bonificació del 99 per cent a l'ITP i a l'AJD a qualsevol que constitueixi un arrendament, doncs la veritat és que no ens sembla bé, perquè, de què estem parlant?, d'un fons voltor?, d'una persona que té cinquanta habitatges?, d'una persona física...? La veritat és que, amb el punt aquest tan genèric, no hi podem votar a favor. I respecte a les ajudes al lloguer..., perquè ja hem dit moltes vegades que les ajudes al lloguer al final és finançar els propietaris indirectament. Hi votarem a favor, però no creiem que sigui una mesura que aprofundeixi en un canvi de model. Per altra banda, i respecte a les mesures de retorn d'aquelles joves que han anat a viure a d'altres països, nosaltres entenem que ja no hi ha millor política pública que la d'apostar per uns serveis de titularitat, gestió i provisió pública per generar una ocupació de qualitat. Perquè, quina millor manera de generar ocupació de qualitat que que la generi la mateixa Administració? D'aquesta manera estan demanant vostès a empreses privades o no sé a qui que generin una ocupació de qualitat quan aquesta no és la realitat del context social. Respecte a la T-cultura. A nosaltres ens sembla que, com està plantejada, això és un traspàs de diners públics a arques privades, i per tant per nosaltres seria molt millor fomentar un model molt concret que el que intenti és que hi hagi ciutats amb una programació viva, gratuïta, pública i universal. I, per últim, ens abstindrem... –i ja acabo, president–, ens abstindrem respecte al punt 7, perquè entenem que d'aquesta manera es posa el mercat al centre i no pas els drets i les necessitats de la comunitat.
Gràcies, diputada. Finalment, és el torn de la diputada Esperanza García, del Subgrup del Partit Popular.
Gràcies, president. Diputats, diputades, dos minuts i mig; intentaré sintetitzar quin és el posicionament envers aquesta moció que tenim avui a votació. Nosaltres creiem que hi han tres eixos molt clars, no?, que són, en primer terme, les dificultats per accedir a l'habitatge per part dels joves; el treball precari, i la salut, tant la mental com la lluita i la prevenció contra les addiccions a substàncies o fins i tot el joc, que conté aquesta moció. Nosaltres creiem que, en la problemàtica de l'habitatge, que no només els afecta els joves sinó també a les famílies, l'aposta pública hauria de ser incrementar el parc d'habitatge públic. Però, malgrat això, creiem que l'incentiu i l'ajuda al lloguer per part dels joves menors de trenta-cinc anys és una bona proposta, i, per tant, la recolzaren. També, mesures que tenen a veure amb un treball que no sigui precari..., dels quals es veuen afectats la gran majoria de joves, i també l'aposta per la salut que conté aquesta proposta i aquesta moció. No tant així amb les pràctiques. Nosaltres creiem que tant l'FP dual com les pràctiques dins del currículum universitari tenen a veure amb els convenis de valoració educativa que signen les empreses que col·laboren amb les entitats educatives, i, per tant, ho deixem en mans del sector, que creiem que funciona prou bé, perquè l'objectiu és l'ensenyança, és l'aprenentatge, és l'acompanyament, és la tutoria, però mai la mà d'obra barata, i creiem que aquesta remuneració en pràctiques pot ser també la via per instaurar una mà d'obra barata. Respecte del pla de retorn, estem totalment d'acord. S'ha d'intentar, ho han fet d'altres comunitats autònomes, com bé ha dit el proposant, i estem d'acord en què es faci. No tant el segon punt. El segon punt sembla que és un premi: si tornes, t'ajudem a tornar. La part primera molt bé. Però la segona: si tornes, a més, tindràs un contracte fix. Nosaltres creiem que és un premi, envers aquells que s'han quedat, i que, fins i tot, en lloc de ser incentivador del retorn, serà el contrari, pot ser a la inversa, no?: incentiu de marxar per tenir el premi en arribar. I, per tant, a aquesta no li donarem suport. Creiem que la proposta és bona, creiem que és poc habitual veure propostes de jovent d'aquest plenari, i per tant felicitem el proposant. I moltes vegades quan es parla de jovent es parla de futur, i això de parlar de futur és com tirar la pilota endavant i els problemes ja els solucionarem més endavant, perquè són futur, no? Però els joves també són present.
Gràcies, diputada. Finalment, i per pronunciar-se sobre les esmenes, té un torn de nou el diputat senyor Pol Gibert. Quan vulgui.
Gràcies, president. Doncs començar agraint als diferents grups que han fet esmenes..., tant al grup dels comuns, que hem pogut arribar a un acord en pràcticament tots els punts, per la qual cosa també s'agraeix a la diputada l'esforç que han fet, i també als grups de govern, que tot i no ser, diguem-ne, possible arribar a un acord finalment hem pogut treballar plegats i la intenció final era compartida, amb la qual cosa el camí no ha sigut però la intenció sí. També deixi'm, diputada Escofet, també, que faci algunes observacions sobre el que vostè ha dit, no? Primer, al meu grup hi han senyors del PSC i també hi han senyores del PSC. [[Aplaudiments.]] Ho dic perquè a vegades caiem en aquesta..., quan vostè diu «senyors del PSC ja anem malament, perquè ja el que vindrà després no serà millor. Però, vull dir, deixem-ho clar també perquè cal també, quan parlem, ser inclusius amb el llenguatge. El segon tema que també li volia comentar a vostè és... Vostè ha fet referència a dos models: un és el model de «vivenda de Ciutadans, que jo no sé quin és, si és el model de venda de pisos a fons voltors de Madrid, per exemple, i l'altre és el model laboral de Ciutadans, que jo no sé si és el model del senyor expresident de Coca-Cola, o no sé quin era el seu model laboral, encara tinc alguns dubtes. I pel que fa a la condemna que vostè deia, vostè sap perfectament –i no ho ha dit aquí, però ho sap perfectament– que vam oferir una esmena transaccional perquè creiem que ara mateix no ha passat res amb «S'ha acabat!, amb la qual cosa, diguem-ne, estàvem oberts a condemnar qualsevol tipus d'intimidació... Si pel motiu que fos, vostè no va acceptar una esmena..., amb la qual cosa tampoc no tenia raó de ser una condemna ara mateix, no. I també l'hi dic, aquest diputat que li parla, senyora Escofet, ha fet activisme a l'Autònoma, ha fet activisme i ha patit també assetjament per part de grups, per la qual cosa sap perfectament del que li parlen. Vull dir que no cal donar lliçons des de la moral d'alguns. També a la diputada Sales, i hi feia referència la senyora García, no parlem dels joves com a futur, si us plau, fem-ho com a present, com a actiu que tenim, perquè, si no, a vegades caiem en aquesta frase típica que no ens agrada, no? I, per últim, a la senyora Sirvent també dir-li que en el model cultural segurament discrepem i és un model diferent, però mentrestant no hi ha un model cultural diferent intentem que els joves tinguin accés a la cultura, que és el que volem. I, per últim, president, deixar-li clar que retirem el punt 1 de la moció; el punt 1 de la moció, retirat. [[Aplaudiments.]]
Molt bé. Doncs, com ha dit el senyor Gibert, es retira el punt 1 d'aquesta moció. [[Remor de veus.]] De la resta de punts, no sé si hi ha alguna sol·licitud de votació separada... [[Pausa.]] Sí, senyora Caula.
El punt 8, respectant l'ordenament inicial.
Molt bé. [[Esperanza García González demana per parlar.]] Sí, senyora García. Silenci!
Nosaltres demanaríem el 5 i el 7 bis...
5 i 7 bis...
...que es poden votar conjuntament.
...que es poden votar conjuntament?
Sí. Gràcies.
Molt bé. [[Maria Sirvent Escrig demana per parlar.]] Sí, senyora Sirvent.
Nosaltres demanarien votació separada del punt 1, del punt...
El punt 1 s'ha retirat.
Ah, és cert –és cert–, que ho ha dit el diputat, sí. Del punt 3, del punt 5, del punt 6, del punt 8 i del punt 9. El punt 5, el punt 6, el punt 8 i el punt 9 es poden votar conjuntament.
Li demanaré que m'ho torni a repetir una mica més a poc a poc, si us plau, eh?
Sí. El punt 3 per una banda.
Molt bé.
I, per altra banda, el punt 5, el punt 6, el punt 8 i el punt 9, que els podem votar conjuntament.
Molt bé. Perfecte. Passem, doncs, a votar el punt número 3. Comença la votació –punt número 3. El punt número 3 ha estat aprovat per unanimitat: 132 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. Votem ara el punt número 8. Comença la votació. El punt número 8 ha estat aprovat per 63 vots a favor, cap en contra i 69 abstencions. I votem ara els punts 5, 6 i 9 conjuntament; 5, 6 i 9. Comença la votació... [[Esperanza García González demana per parlar.]] Disculpi. Sí, senyora García.
[[L'oradora comença a parlar sense fer ús del micròfon, motiu pel qual no n'han quedat enregistrats els primers mots.]] ...separat, i jo el que havia dit és que el podíem fer conjuntament amb el 7 bis, però el 5 no el podem votar conjuntament amb el 8, que ha demanat la CUP. Gràcies.
Disculpi, doncs. Votarem el 6 i el 9, 5 i 7 bis, sí? [[Pausa.]] 5 i 7 bis sí que poden votar-se conjuntament? Sí? [[Pausa.]] Molt bé. Doncs votem el 6 i el 9, disculpin, 6 i 9. Comença la votació. Els punts 6 i 9 han estat aprovats per 126 vots a favor, cap en contra i 6 abstencions. I ara els 5 i 7 bis –5 i 7 bis. Sí? [[Pausa.]] Comença la votació. Els punts 5 i 7 bis han estat aprovats per 125 vots a favor, cap en contra i 7 abstencions. I ara, si no ens hem deixat cap punt per votar separadament, votem la resta de la moció. Sí? [[Pausa.]] Comença la votació. La resta de la moció ha estat aprovada per unanimitat: 131 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'Administració de justícia]] [[302-00189/12]] Passem ara al següent punt de l'ordre del dia, que és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'Administració de justícia. Presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans, per exposar-la té la paraula la diputada senyora María Francisca Valle. [[Remor de veus. Pausa.]]
¿Sí? [[Pausa.]] Gracias. Buenas tardes, diputados, diputadas, consellers. Miren, noticia del pasado lunes, día 10, Televisión de Badalona; dice así: «Las obras de remodelación del edificio de los juzgados estarán paradas hasta al menos 2021, llevando ya otro año más estancadas. Mientras tanto, el inmueble se inunda cada vez que llueve, hay ascensores que no funcionan y humedades. Insalubridad, desde todo punto de vista. Los funcionarios ni siquiera pueden abrir las ventanas, precisamente por estas obras, que están paradas pero que se están haciendo. En invierno pasan frío, en verano pasan calor, porque no tienen climatización tampoco. Miren, otra prueba más: informe de los Bomberos. ¿Qué dice este informe de los Bomberos de los juzgados de Martorell? [[L'oradora el mostra.]] Pues que tienen deficiencias estructurales. Dicen, señora consellera, que hay un riesgo potencial para los trabajadores en los juzgados de Martorell. Lo digo, y se lo digo directamente, porque usted mintió una vez más la semana pasada, cuando dijo que no había deficiencias estructurales. Se lo enseño, y le puedo dar el recorte si lo quiere. Cuando estoy en este atril, fíjense, no hablo en mi nombre, sino en el de quienes han confiado en un proyecto, en unos valores que represento, en un programa de mi partido, y por eso me siento con una gran responsabilidad que no me permite mentir. Por eso está muy feo que usted diga que nosotros lo hacemos. Aquí soy la voz de muchos ciudadanos que quisieran poder decirles lo que ellos piensan pero que no tienen esa oportunidad. Con esta moción yo les pido a todos ustedes su compromiso no con palabras, sino con hechos, con las votaciones de los puntos de la moción. Y tienen dos opciones: una, votar por la convivencia pacífica, por el respeto a las normas e instituciones que tanto costó conseguir a generaciones anteriores y a favor de catalanes que ansían vivir tranquilamente, y de trabajadores que luchan por unas condiciones de trabajo dignas; o bien votar por la equidistancia, la irrespetuosidad de las normas y, por tanto, también a nuestros semejantes, en definitiva, política de mucho hablar y poco hacer. La Administración de justicia no comprende solo a jueces, fiscales, abogados. Nos atañe a todos nosotros. En algún momento de nuestra vida es posible que tengamos la necesidad de acudir a un juzgado, y desde entonces, entonces comprenderemos que nuestro futuro económico e incluso personal puede depender del tiempo que se tarde en decidir la cuestión. La campaña de hostigamiento que el Govern de la Generalitat ha desplegado hacia el poder judicial como medida de presión ha supuesto que los ciudadanos vean con recelo una institución imprescindible para velar por los derechos y libertades. Y esa situación que los partidos independentistas han alentado con sus actos en la calle y con sus actitudes en este Parlamento debe revertirse por el bien de Cataluña. Y para ello es necesario: uno, el reconocimiento de la labor que los miembros de la judicatura, de los fiscales y demás servidores de justicia realizan; dos, también es necesario que de una forma pública muestren su arrepentimiento. Sí, es necesario, porque ha habido actitudes de falta de respeto e injerencias intolerables, como intentar dejar sin efecto resoluciones judiciales o jactarse de incumplirlas, actitudes que son impropias de unos representantes públicos que debemos dar ejemplo. Y estas presiones de los partidos independentistas conllevan daños colaterales. ¿Y quién sufre esos daños colaterales? Pues los funcionarios de la Administración de justicia. Daños colaterales como la dejación reiterada de funciones que hace la conselleria, tanto en la deficiencia de equipamientos como en burlar sus necesidades y sus derechos. Es una indecencia. Es una indecencia que estos funcionarios sean los peor pagados de toda España, porque no se ha modificado desde el año 2006 el complemento específico, que depende de cada comunidad autónoma, y es la única comunidad autónoma que no lo ha tocado desde 2006. Es una indecencia, y deben solucionarlo ya y equipararlo a la media de España, con efectos retroactivos de enero del 2020. Es lo que pedimos en esta moción. Pero además, que no se les haya pagado ya a estos funcionarios la totalidad de la paga extra del año 2013; solo se les ha pagado..., ni siquiera el 50 por ciento; ni siquiera el 50 por ciento siete años después. Ustedes han establecido en su presupuesto subir el sueldo de altos cargos un 33 por ciento y nombrar dos altos cargos más. Pero además es que estos trabajadores tienen que suplir bajas laborales, porque ustedes no las suplen hasta transcurridos varios meses, y eso significa una sobrecarga de trabajo para los funcionarios. Y no es de recibo que usted lo niegue, consellera, o diga que ya se ha arreglado, porque no es cierto. Las personas –personas– que trabajan, que acuden a los juzgados de Martorell no pueden esperar, porque está en juego su salud, su integridad física. Y no me diga que en 2024 tendrán un edificio nuevo y magnífico. Requieren una solución ahora. Lo mismo ocurre con la climatización de los juzgados. Y para finalizar le voy a decir que es intolerable que seamos la única comunidad que no tiene implantadas las unidades de valoración forense. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] Hemos presentado nosotros una iniciativa, y a raíz de esto usted está diciendo que lo va a hacer. Se lo dije la semana pasada, consellera...
Diputada…
...ustedes –en seguida, gracias– ponen en el centro de las políticas a las personas, pero solo a algunas personas: a los políticos que están presos; tan en el centro de sus políticas que gozan de privilegios que los demás catalanes ni siquiera podremos soñar, privilegios que nos dan una imagen del tipo de sociedad...
Diputada, ha acabat el temps...
...que en una hipotética república independiente ustedes construirían: una sociedad desigual e insolidaria. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. En nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, i per defensar les esmenes presentades, té la paraula la diputada senyora Yolanda Lopez. Quan vulgui.
Gràcies, president. Bona tarda, diputats, diputades, consellera. Un pleno más, Ciudadanos viene con el monotema. La verdad, queda claro, señoras y señores de Ciudadanos, que ustedes no vinieron aquí para hablar de la agenda social y de los problemas de la gente, sino para seguir avivando la llama y seguir con sus películas. Honestamente, no seremos nosotras, no será En Comú Podem quien les palmee las escenitas. Por eso votaremos «no al primer apartado de la moción que hace referencia al Parlament de Catalunya. Respecto a la segunda parte de su moción, honestamente espero que sea también por una cuestión de su particular estrategia de comunicación del engaño, que no por desconocimiento, el que vengan a esta cámara a presentar una serie de cuestiones que no son competencia de la Generalitat. Sobre los juzgados de Martorell, señora consellera, señores del Govern, bien saben ustedes que esto está en el acuerdo presupuestario que hemos pactado En Comú Podem con el Govern, así que, por favor, no intentar ponerse medallas de otros. Señores y señoras de Ciudadanos, no pueden venir a hacer propuestas como las que plantean en el punto número 7 de su moción, sobre la incentivación de servidores públicos, que ya sabemos que hablan de jueces y magistrados, cuando saben perfectamente que es competencia del Estado. Además, insisto: imagino que forma parte de su estrategia del engaño y de una lectura errónea de los datos. No es verdad que la gente de Cataluña quiera irse de su tierra, eso no es verdad, y cuando dicen ustedes esto están engañado a la gente. Los jueces que se van de Cataluña son opositores que han venido de otros territorios del Estado y deciden volver a su territorio. A lo mejor el planteamiento es trabajar para que existan más catalanes y catalanas interesados en la Administración de justicia, pero no solamente jueces y magistrados, señoras y señores de Ciudadanos, sino en todo el ámbito funcionarial de la Administración de justicia. Respecto al número 9 de su moción, fíjese usted hasta dónde llega su obsesión, que ustedes ni siquiera se habrán mirado el acuerdo del presupuesto para 2020. Información del acuerdo presupuestario que hemos hecho desde nuestro grupo parlamentario con el Govern de la Generalitat: recoge el 60 por ciento del reintegro a todos los funcionarios públicos de la Generalitat de Catalunya de la paga extraordinaria de 2013, es decir, un 20 por ciento más de lo que ustedes proponen. Le hemos lanzado una ayudita a través de unas «esmenas al punto 8, para que ustedes puedan salvar algo de la moción. Señoras y señores de Ciudadanos, si realmente ustedes están tan preocupados por el personal de la Administración y el reintegro de sus pagas extras, lo que deben hacer ustedes es aprobar los presupuestos. Sobre el punto número 10 de esta moción, señores y señoras de Ciudadanos y señores del PP, ustedes saben que el acuerdo presupuestario también contempla partidas para la deficiencia de los partidos judiciales. Si tan preocupados están ustedes y el PP, insisto: voten a favor de los presupuestos, hagan posible que en poco más de un mes Catalunya tenga presupuestos. Sobre los puntos 11 y 12, los votaremos a favor, pero nos gustaría saber qué buscan ustedes con el punto 13. ¿Fichajes a dedo? ¿De verdad están diciendo que en la Administración de justicia no existe gente capacitada interesada para ejercer diferentes actividades? Muchísimas gracias.
Gràcies, diputada. A continuació, i en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, té la paraula la diputada senyora Rosa Maria Ibarra.
Gràcies, president. Consellera, diputades i diputats, la moció que ens ha presentat Ciutadans té dues parts. La primera, si em permeten, molt de l'estil de Ciutadans, dibuixant una situació totalment, diguem-ne..., un panorama apocalíptic de la justícia a Catalunya. Miri, nosaltres no hi podem estar d'acord, amb aquesta primera part que ens dibuixen. Més ben dit, estem convençuts que, si es produís de la manera que ho plantegen vostès, l'Administració de justícia, el poder judicial té prouta força, té prouta entitat com per aturar-la i revertir-la. I en especial, quan en el punt 5 parlen del mal ús de les competències penitenciàries que fa el Govern i, a més, es refereixen a privilegis penitenciaris sense reunir els requisits de procediment, se'ns planteja un dubte, i és si el compliment de la condemna –suposo que dels polítics presos, deuen vostès referir-se– no està supervisada en última instància pel jutge de vigilància penitenciària, pels tribunals, com la de tots els altres presos. Per tant, si això no fos així, no tindria massa sentit o, si això és així, no té massa sentit que vostès ens plantegin aquest punt. A la segona part, en canvi, estem d'acord amb gairebé tots els punts. Estem d'acord, i n'hem parlat diverses vegades en comissió informativa, amb aquelles mesures que signifiquin millorar la situació de les seus judicials i de les persones que hi treballen i, en definitiva, del servei de justícia. I en aquest sentit compartim amb vostès que cal construir la nova seu dels jutjats de Martorell. La consellera ens va dir que ja hi havia un solar a disposició, es podria construir. Però sí que és veritat que, mentre això no passi, doncs creiem que és oportú que es puguin traslladar aquests jutjats, perquè a més a més, doncs, hi ha problemes de seguretat, i, per tant, creiem que, per a la seguretat de les persones que hi treballen i de les persones que hi van per utilitzar-los com un servei públic, cal que es traslladin. Els punts 8 i 9 fan referència a les condicions dels treballadors i treballadores de l'àmbit de justícia, i de fet no demanen res extraordinari: demanen que es revisi el complement específic i demanen que es pagui la paga extraordinària del 2013, que sembla ser que hi ha hagut algun acord de govern que ja diu que això es farà. Tot i així, recordar que ahir hi va haver mesa de negociació dels treballadors de Justícia, dels funcionaris de Justícia, que van sortir més aviat poc contents, diguem-ne, d'aquesta reunió. Per tant, tot el que sigui millorar les condicions laborals dels treballadors i treballadores públics, doncs ens sembla bé. El punt 10 té a veure amb el que ha passat en algunes seus judicials de Catalunya amb problemes de climatització, i creiem que ja s'hi ha de donar sortida. Per tant, també hi votarem a favor. Parlen també de la implantació de les unitats de valoració forense integral, i abans la diputada Valle comentava que ells havien presentat una proposta i que a partir d'aquí, doncs, la conselleria es movia. Bé, nosaltres, el nostre grup va presentar una proposta de resolució el 28 de setembre del 2018, que va ser aprovada, i que precisament posava sobre la taula que s'havien de posar en funcionament aquestes unitats de valoració integral. La consellera en aquell moment, en el compliment d'aquesta proposta de resolució, ens deia que ja hi havia un protocol que funcionava, i ara ens diu que no, que ara sí que es posaran en funcionament les unitats de valoració forense integral. Bé, més val tard que mai, tot i que ens sembla que hem perdut aquest any i mig. El tema de la cobertura de les baixes dels funcionaris. Evidentment la manca de cobertura durant molt de temps d'aquestes baixes el que suposa és un perjudici pel servei públic de justícia; es van endarrerint els expedients. Evidentment, el departament s'estalvia uns dinerets al no cobrir la baixa, però també això repercuteix en el mal funcionament del servei. I, per últim, referir-nos al punt 7, en el que els hem presentat una esmena. Som conscients de la situació de l'Administració de justícia a Catalunya quant a ser un destí poc atractiu, especialment per jutges, fiscals i lletrats de l'Administració. Tradicionalment, no ho ha estat, un destí atractiu. I creiem que s'hi ha de posar solució; és cert. Per nosaltres la solució, però, no pot venir només de l'actuació o d'un pla elaborat exclusivament pel departament, sinó que ha de ser un pla elaborat conjuntament entre el Departament de Justícia, el ministeri i el Consell General del Poder Judicial, que al cap i a la fi són els actors que tenen veu en l'àmbit de la justícia. I aquestes solucions han de comportar millores retributives, perquè entenem que el nivell de vida a Catalunya és més alt, i per tant això pot ser un factor que desincentivi aquests cossos a venir a Catalunya. També hem de plantejar solucions respecte d'un altre tema que creiem que es pot veure com un obstacle per ser un destí atractiu, que és el de la llengua. I, per tant, proposem que es faci una formació específica per aquells que vulguin venir a Catalunya. I això creiem que, a més, donaria sortida, donaria solució a un altre tema que és important, que és l'ús del català a l'Administració de justícia, que cada any veiem, quan se'ns ve a presentar la memòria del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya, veiem com la llengua catalana va en regressió a l'hora d'implementar-se, d'utilitzar-se a l'Administració de justícia. Per tant, creiem que aquesta hauria estat una bona solució. Vostès no l'han acceptat. No ho entenem..., si és que el que no volen és que el ministeri i el Consell General del Poder Judicial també actuïn o formin part d'aquest pla que creiem que aniria molt bé per solucionar un dels problemes importants que té la justícia a Catalunya. Però, en qualsevol cas, ja els hi hem dit, votarem de manera diferent a la moció depenent dels punts. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. En nom ara del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, té la paraula la diputada Esperanza García.
Gràcies, president. Diputats, diputades, consellera... Bien, la justicia no es solo un servicio público –esto lo sabe bien la consellera, porque me lo ha oído muchas veces– donde el cliente, digamos, es el ciudadano que acude y la Administración pública es el prestatario del servicio. La justicia es algo más: la justicia es protección, la justicia es garantía de igualdad, la justicia es el límite a la impunidad, la justicia es el seguro contra el abuso de los poderosos, la justicia es el pilar básico de la democracia. No parecen, muchas veces, compartirlo los miembros de este Govern, que cuando la justicia les da la razón es maravillosa y cuando la justicia se la niega en una resolución judicial la justicia es facha. Pero lo es: es garantía de democracia. Nosotros hemos leído muy atentamente esta propuesta, esta moción que nos trae Ciudadanos, y, aunque no compartimos el lenguaje –ya saben que tenemos un estilo distinto–, detectamos muchos de los problemas que ustedes relatan en esta moción, y, por tanto, la gran mayoría los vamos a apoyar, todos. Y además les presentamos una enmienda porque creíamos que, igual que segmentaban mucho los plazos de cumplimiento, había un punto exactamente donde se refería a la climatización de las instalaciones judiciales donde lo dejaban un poquito más en el aire. Y como yo ya he escuchado muchas veces a la consellera «estamos en ello, «estamos en ello, pero llegan todos los veranos y las instalaciones judiciales tienen el mismo problema, pues ahí les hemos pegado un pequeño empujoncito con un plazo de dos meses. Dicho esto, estamos totalmente de acuerdo con la devolución de las pagas extras. Este Gobierno, que además presenta unos presupuestos donde dice y, bueno, se enorgullece de que las devuelve, cuando hay que recordar que lo hace sobre todo forzado por sentencias judiciales que le obligan a devolverlo. En segundo lugar, estamos totalmente de acuerdo en el diagnóstico. Por mucho que repitan desde la conselleria que no es verdad que haya una fuga de jueces y fiscales de Cataluña, la realidad, desde luego, opera totalmente en contra de esas teorías, no solo porque lo diga así el informe memoria del Tribunal Superior de Justicia de Cataluña, que vino el señor Barrientos a presentarnos –y por mucho que diga la consellera «no, no, no, nos dio los datos exactos de jueces y fiscales que se fueron de Cataluña en el año 2018 y 2017–, sino porque así también lo demuestra y lo contabiliza la asociación mayoritaria de jueces, que se llama asociación APM, de la magistratura. Dicho lo cual, también apoyamos lo que hemos dicho, las instalaciones dignas. La enmienda que hemos presentado va en ese sentido, en ayudar. También apoyamos, no solo porque tengamos ese criterio, sino porque este Govern está obligado, la implantación de las unidades de valoración forense integral, básicamente porque somos la única comunidad autónoma que todavía no las tiene. Mucho que dicen ustedes: «Andalucía, ustedes pactan, gobiernan... Pues en Andalucía hay. Y aquí no las hay. Y además están ustedes incumpliendo el Pacto de estado contra la violencia machista desde el mes de septiembre pasado, porque hay precisamente una partida, una partida ya transferida, de carácter finalista, para la creación de estas unidades. Y, por tanto, les vamos a obligar a ustedes a que cumplan con esa implantación de las unidades de valoración forense integral. Miren, la justicia tiene deficiencias históricas, y eso no se lo vamos a negar, ni a este Govern ni a ningún otro, porque conocemos lo que pasa y qué problemas arrastra la justicia desde hace décadas, es cierto, pero da la impresión de que desde este Govern lo que se quiere –y mire que es difícil, ¿eh?– es todavía empeorar más la situación de la justicia en Cataluña.
Gràcies, diputada. En nom ara del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, té la paraula el senyor Vidal Aragonés.
Gràcies, president. Per intervenir des de l'escó. Serem una miqueta més breus que l'anterior portaveu, per explicar el sentit del nostre vot. En primer lloc, explicar que votarem en contra dels primers cinc punts perquè són un pur exercici de criminalització de l'independentisme. Per cert, l'únic que hem de fer és comparar les dades de quants jutges, magistrats i magistrades i secretaris judicials marxaven el 2009, 2010, 2011, 2012 i quants han marxat després, perquè les dades són molt iguals. Què ve a explicar això? Que hi ha molts magistrats i magistrades que venen aquí amb el seu primer destí i després decideixen tornar a la seva terra, al seu país. I és un procés normal, habitual. I, per tant, tant de bo es volguessin quedar com han fet milers de catalans i catalanes que hem vingut d'altres puntes del món o d'altres llocs de l'Estat espanyol, de molts llocs de l'Estat espanyol, i ens hem quedat o s'han quedat a Catalunya. Però, si hi ha qui vol marxar, evidentment que això no ho vulguin vincular amb una realitat que objectivament es demostra que és anterior a l'inici del procediment d'alliberament nacional d'aquest poble iniciat el 2012. També..., no assumirem mai un relat en el qual fins i tot es parla de que es denigra des del Govern. Jo crec que una cosa és anar a criticar allò en què es difereix, i és un exercici sa i necessari, una cosa és la separació de poders, i una altra cosa és el no poder anar a criticar, només faltaria, però no s'està denigrant. I ens sembla fins i tot que el Grup de Ciudadanos, en la seva moció, quan parla en el primer punt d'Administració de justícia, segurament del que vol parlar és de poder judicial. Perquè una cosa és l'Administració de justícia i una altra cosa és el poder judicial. I jo no he sentit cap element de crítica –perquè seria, de fet, d'autocrítica– del mateix Govern amb relació a l'Administració de justícia. Sí que dir que votarem a favor de la resta de punts, del 8 al 13, que fan referència a mesures que milloren l'Administració de justícia; algunes fins i tot ens han generat dubtes, perquè pensem que ja estan incloses en bona part dels acords del Govern per executar aquest any 2020, però, en tot cas, encara que hi estiguin incloses, nosaltres hi estem a favor i, per tant, votarem positivament. Però volem manifestar que no votarem a favor –i és com una excepcionalitat per a aquest subgrup– amb relació al punt 7; punt 7 que planteja incentius en les remuneracions. Nosaltres diríem que gairebé sempre votem a favor de millorar les remuneracions, però, miri, el que vostès plantegen, i llegeixo el literal, és «elaborar un plan de acción para incentivar que los servidores públicos de la justicia encuentren atractiva Cataluña para ejercer su profesión. Mirin, els operadors jurídics, ja siguin advocats, advocades, jutges, magistrades, lletrats de l'Administració de justícia, per exercir la nostra professió, de veritat que l'atractiu en aquest país no és cobrar més o menys. Per si mateix, Catalunya ja és atractiu per qualsevol operador jurídic. I per això hi votarem en contra. [[Alguns aplaudiments.]]
Gràcies, diputat. En nom del Grup Parlamentari Republicà, té la paraula ara el diputat senyor Jordi Orobitg.
Moltes gràcies, senyor president. Consellera, diputades i diputats, bé, avui tenim una moció de Ciutadans que en definitiva és un llençol que ens proposa tretze acords, que en definitiva no és més que una recopilació dels hits que habitualment ens dediquen les tardes de la Comissió de Justícia. I, en aquest cas, com bé ha explicat la meva companya, la Rosa Maria Ibarra, volem desglossar dos aspectes. Un és l'apartat 1 a 5, que és el que té a veure amb la típica retòrica de Ciutadans, que amb aquesta dialèctica grandiloqüent el que vol és enfrontar en aquest cas les formacions independentistes amb els servidors públics de l'àmbit de la justícia. I la resta, que sí que tenen una aplicació pràctica en el que seria la mateixa Administració. Bé, nosaltres no volem deixar passar l'ocasió de dir que nosaltres respectem, com no pot ser d'altra manera, els jutges, fiscals i treballadors de l'Administració que desenvolupen la seva tasca amb fidelitat als principis que han d'inspirar un estat democràtic i de dret; que considerem un frau de llei que un ens administratiu pretengui inhabilitar el president de la Generalitat de Catalunya, i encara és més fraudulent que el Tribunal Suprem, que hauria de vetllar perquè no es produeixin aquests atropellaments, els avali; que considerem que sí, que en un estat de dret homologable a les democràcies occidentals més avançades cal acatar les resolucions judicials fermes, resultats d'un procés amb totes les garanties, també les que dicta el Tribunal de Justícia de la Unió Europea, i per això els interpel·lem perquè demanin que s'apliqui d'una vegada la doctrina Junqueras; que lloem el treball de les juntes de tractament dels centres penitenciaris i també la dels jutges de vigilància penitenciària, i, en aquest cas, totes les mesures que s'han adoptat en aquest àmbit han estat validades pels jutges de vigilància penitenciària. No sento que es queixin pels permisos de Rodrigo Rato, ni que la fiscalia s'oposi a aquest permís; sí, sempre, pel que respecta als polítics independentistes. Pel que respecta als jutjats de Martorell, home, votarem que no. Però és que és una condició impossible: no es pot reubicar el jutjat de Martorell en tres mesos. I la consellera no ha dit cap mentida: no existeix cap informe que digui que hi ha inseguretat estructural. Si vostès coneixen l'edifici.., i és un edifici residencial. Vostès creuen que cap tècnic permetrà que hi visquin persones si està en risc la seva integritat? Per tant, qui està mentint, si és el cas, són vostès. El compromís del Govern és destinar-hi 8 milions d'euros fins l'any 2023. No votarem a favor del doping retributiu que vostès proposen per als jutges i fiscals de la resta de l'Estat. La lògica del que ens proposen seria concloure que els jutges, els fiscals i els funcionaris tenen menys por o no es senten coaccionats si cobren més. I jo crec que és ofensiu pels mateixos jutges i funcionaris. També és incert que marxin jutges i funcionaris. El mateix president del Tribunal Superior de Justícia ens ho diu any rere any, quan presenta la seva memòria, tot i que, en connivència en certa manera amb aquestes afirmacions, doncs, manté el dispositiu Toga amb els costos que això comporta de recursos policials que podríem destinar a altres assumptes més prioritaris. Nosaltres faríem més per despertar vocacions entre el jovent català, eh?, perquè sembla allunyat de l'Administració de justícia, i potser seria la manera que poguéssim escoltar parlar català a les nostres seus judicials. No votarem tampoc a favor de l'esmena que han transaccionat amb el PP, perquè és impossible, és una condició impossible en dos mesos arranjar les deficiències de climatització de tots els jutjats de Catalunya. Però el Govern sí que s'ha compromès, aquest any, a destinar 2.750.000 euros a diferents seus judicials per arreglar-ho. No votarem tampoc per suplir les baixes de funcionaris. Algú ho ha apuntat, és una manera de posar funcionaris a dit i va contra el règim general de trenta dies que estableix per a tota la funció pública del Govern de la Generalitat. Només votarem a favor de dos punts: el relatiu al pagament del 60 per cent de la paga del 2013 i el del desplegament de les que vostès diuen unitats de valoració forense integral. Per què? Perquè són propostes que ha desenvolupat ja el Govern: una, amb un acord aquest mateix dimarts, i una altra, per un acord de la secretaria general del departament del 24 d'octubre de 2019, no d'ahir. Ens acabarem abstenint pel que respecta al complement específic dels funcionaris, tot recordant que tenim la ràtio de funcionari per jutge més elevada després de la del País Basc i de Madrid, i que el complement potser sí que és més baix, però que el salari base és el més elevat dels que existeixen a tota la Península. I fer-los un recordatori a vostès, els comuns i els socialistes, que a dia d'avui tenen responsabilitats de govern: si rebéssim allò que efectivament es recapta per taxes judicials en el nostre territori, entre 40 i 60 milions d'euros, probablement podríem afrontar amb unes molt millors garanties aquestes situacions i aquestes mancances, que tothom reconeix que existeixen però que ens hem de dotar dels pressupostos adients per poder-los-hi fer front. Perquè mai, eh?, mai és de bon governant proposar millores que no vinguin avalades per una provisió de fons per fer-los-hi front. Moltes gràcies, senyor president. [[Aplaudiments.]]
Moltes gràcies, diputat. En nom ara del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula la diputada senyora Elena Fort.
Gràcies, president. Consellera, diputades i diputats, sota el títol d'«Administració de justícia, doncs, es presenta una moció amb tretze punts, tretze propostes, que, en cinc minuts..., com deuen comprendre són prou importants per no donar temps a la resposta que es mereix, acuradament, cadascuna d'elles. Però bé, intentarem fer el que es pugui. La moció té aquestes dos parts que ja s'han dit: una part més política i una part més tècnica. Començaré per la part més tècnica, i em permetràs, company Orobitg, que, ja que vinc darrere teu i he de parlar després, em faci meves totes les paraules i les argumentacions que has fet per no repetir-nos, eh? En tot cas, agrair a Ciudadanos que posi sobre la taula qüestions que –com ja ha contestat– o ja estan fetes o ja s'estan fent, el que demostra que el Govern està fent la feina ben feta, perquè allò que els interessa que fem ja ho estem fent. Per tant, agrair-los, en tot cas, deixar-nos explicar-ho. En tot cas, deixin-me aturar-me en els cinc primers punts, que potser la resta de companys no s'hi han aturat tant, i permeteu-me una petita llicència personal, eh? Els explicaré una història, una història real –l'he viscuda jo com a jurista–, els parlaré de la Rosa. La Rosa és una dona vídua de setanta anys que vivia en una caseta amb jardí, planta baixa i un..., que havia heretat dels seus pares. Aquesta caseta va ser afectada per l'obertura de la Diagonal i va ser expropiada. El Jurat d'Expropiació, i posteriorment el TSJ, van ratificar un «justipreu per a aquesta finca, que era insuficient per tal de poder accedir a la compra d'un habitatge de reallotjament. Aquesta senyora de setanta anys, vídua i amb una petita pensió, va haver de demanar una hipoteca per tal de poder reallotjar-se, quan ella ja tenia un habitatge i l'hi van expropiar. Saben una cosa? La sentència aplicava la llei, interpretava la llei? I tant que ho feia. Però, la sentència era justa? No. Ningú em pot dir que sigui justa. Senyors, el dret és un mitjà, i la finalitat és la justícia. I, malauradament, algunes vegades no coincideixen. Malauradament, en els darrers dos anys, en aquest país hi ha hagut molt de dret però molt poca justícia. És per això que ni hem demanat permís ni demanarem perdó per denunciar les vegades que calgui tots aquells actes judicials injustos que consagren l'exercici repressiu de l'Estat espanyol a tots els ciutadans i ciutadanes, polítics o no polítics, que pacíficament actuen per assolir la independència de Catalunya. [[Aplaudiments.]] Recordin que hi ha qui deia que el president Puigdemont, el conseller Comín i la consellera Ponsatí no serien mai eurodiputats. Com deia el meu company Campdepadrós, potser la justícia realment comença als Pirineus. L'únic respecte real a la justícia és exercir-la, més enllà, si cal, de l'estricta aplicació de la llei. Perquè la llei, com a eina d'autoorganització social de la que els ciutadans ens dotem, es pot modificar, anul·lar, discutir, posar en dubte i fins i tot es pot combatre. Perquè la llei ha d'estar al servei dels ciutadans, i no els ciutadans al servei de la llei. Diputats i diputades de Ciudadanos –perquè són Ciutadans qui han presentat la moció–, com ens demostra la petita història aquesta que us he explicat de la Rosa, que és real, un estat amb dret no és sempre un estat de dret, i un estat amb dret no és sempre un estat just. Moltes gracies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Per pronunciar-se sobre les esmenes té la paraula de nou la diputada senyora María Francisca Valle. Quan vulgui.
Bueno, vamos a empezar por los señores de la CUP. Pues sí, debe ser muy atractiva Cataluña, sobre todo para los jueces y fiscales y todos aquellos..., incluso los funcionarios que están dentro de los juzgados recibiendo los excrementos que Arran les lanza en la puerta. [[Aplaudiments.]] Porque les recuerdo que no solo los jueces se marchan, también los funcionarios. Fíjense, ustedes no hacen prácticamente ninguna propuesta en la Comisión de Justicia. Pero es que, además, se jactan de estar en el Congreso de los Diputados, de cobrar y no ir a trabajar. [[Aplaudiments.]] Sigo con Catalunya en Comú Podem. No nos sorprende en absoluto. Me da la sensación de que usted no ha leído la memoria del Tribunal Superior de Justicia de Cataluña. ¿Que nosotros aprobemos unos presupuestos como hacen ustedes? Unos presupuestos, ¿en qué sentido? ¿En el de subir 60 millones de euros la publicidad institucional y no mirar por los derechos de los trabajadores que son estos funcionarios de justicia? Desde luego, nosotros no lo vamos a hacer así. Seguimos con el Partido Socialista. Fíjense, ustedes nos dicen que hemos hecho un dibujo apocalíptico –un dibujo apocalíptico–, que somos los únicos que vemos esto. Pues oigan, les voy a decir una cosa: nosotros estamos orgullosos de ser los únicos que defienden a los jueces, a los magistrados, a los fiscales y a los funcionarios [[aplaudiments]] y a todos ellos. ¿Por qué? Porque ellos son los que nos defienden a nosotros, a todos nosotros, incluso a los que reniegan de ellos. Y voy a continuar ya, para finalizar, con Esquerra Republicana y Junts per Cat. Que ustedes respetan a los jueces..., ha comenzado usted –no lo veo ahora, al señor Orobitg– diciendo que ustedes respetan a los jueces. Pues díganselo al señor Rufián, que ha dicho hace poco que alerta..., alerta al señor Sánchez, le alerta del fascismo de corbata y toga, peor incluso que el chusco de Vox. ¡Suerte que ustedes respetan a los jueces!, porque, si no, no sé cómo lo harían. [[Sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció.]] Parece mentira que usted no haya visto el edificio «residencial, que dicen, de Martorell. De residencial tiene bien poco, como no sea porque allí viven unos vecinos...
Diputada...
...y nada más. [[Remor de veus.]] Vergüenza ajena, vergüenza ajena me da...
Silenci!
...vergüenza ajena me da que ustedes digan que ahora se van a comprometer a la climatización...
Silenci.
...de los edificios, cuando llevan esperando los juzgados de Sabadell...
Diputada...
...desde que el conseller Mundó..., que ya se comprometió. Tienen ustedes suerte –y finalizo aquí, presidente, si me permite–...
Sí, acabi aquí.
Sí, finalizo, diciendo: tienen ustedes mucha, pero mucha suerte de vivir realmente en un estado de derecho. [[Aplaudiments. Jordi Orobitg i Solé demana per parlar.]]
Digui'm, senyor Orobitg.
Bé, senyor president, jo li demanava la paraula per unes al·lusions evidents. [[Remor de veus.]]
Digui. Trenta segons.
Em puc esperar que s'assegui tothom? Perquè és que... [[Pausa llarga i remor de veus.]]
Diputat, quan vulgui.
Sí; no, només dir-li a la senyora Valle que un edifici residencial vol dir precisament això, que hi ha gent que hi viu, eh?, que és una residència i, per tant, no hi veig cap mena d'incongruència. I només dir-li que nosaltres respectem els jutges espanyols, i ho fem sempre. Jo no crec que vostè pugui dir que, en tot el judici del procés, hagi vist cap desconsideració per part dels excompanys d'aquesta cambra respecte... [[Forta remor de veus.]] Perdoni –perdó–, en les sessions del judici del procés jo no he vist cap desconsideració adreçada cap als membres del tribunal. Vostès, incomplint les resolucions del Tribunal de Justícia de la Unió Europea, sí que estan fent un menyspreu evident...
Diputat...
...als drets [[aplaudiments]] de tots aquests ciutadans. Moltes gràcies.
Gràcies. [[Eva Granados Galiano demana per parlar.]] Senyora Granados...
Sí, per demanar votació separada, que poden anar junts: 1, 2, 3, 5 i 7 –1, 2, 3, 5 i 7. Gràcies.
Tots aquests conjuntament, eh? [[Vidal Aragonés Chicharro demana per parlar.]] Senyor Aragonés...
Sí, president, per demanar votació separada del punt 1 al punt 5, que poden anar conjuntament; el punt 6 i el punt 7, i del punt 8 al punt 13, que es poden votar conjuntament.
Molt bé. Si concilio tots els interessos de votació separada serien un primer paquet amb els punts 1... [[Susanna Segovia Sánchez demana per parlar.]] No? Digui'm, senyora Segovia.
Molt em temo que haurà de ser punt per punt, perquè nosaltres necessitem el 8, el 9, l'11 i el 12, per una banda; el 6 i el 10 per una altra.
Doncs, votem separadament tots els punts, sí. Passem a la votació, doncs. Comencem pel punt número 1. Comença la votació. El punt número 1 ha estat rebutjat per 38 vots a favor, 94 en contra i cap abstenció. Votem ara el punt número 2. Comença la votació. El punt número 2 ha estat rebutjat per 38 vots a favor, 94 en contra i cap abstenció. Votem ara el número 3. Comença la votació. Aquest punt ha estat rebutjat per 38 vots a favor, 94 en contra i cap abstenció. Votem ara el punt número 4. Comença la votació. Aquest punt ha estat rebutjat per 54 vots a favor, 78 en contra i cap abstenció. I votem ara el 5. Comença la votació. Aquest punt ha estat rebutjat per 38 vots a favor, 94 en contra i cap abstenció. I ara el 6. Comença la votació. Aquest punt ha estat rebutjat per 59 vots a favor, 65 en contra i 8 abstencions. I votem ara el punt número 7. Comença la votació. Aquest punt ha estat rebutjat per 38 vots a favor, 94 en contra i cap abstenció. Votem ara el número 8. Comença la votació. El punt número 8 ha estat aprovat per 67 vots a favor, 1 en contra i 64 abstencions. I votem ara el punt número 9. Comença la votació. Aquest punt ha estat aprovat per unanimitat: 132 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. Votem ara el punt número 10. Comença la votació. El punt número 10 ha estat rebutjat per 59 vots a favor, 64 en contra i 8 abstencions. I votem ara l'11. Comença la votació. Aquest punt ha estat aprovat per unanimitat: 132 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. I votem ara el número 12. Comença la votació. Aquest punt ha estat aprovat per 67 vots a favor, cap en contra i 65 abstencions. I votem finalment el punt número 13. Comença la votació. El punt número 13 ha estat rebutjat per 59 vots a favor, 73 en contra i cap abstenció. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la protecció dels menors a les escoles]] [[302-00190/12]] Passem ara al següent punt de l'ordre del dia, que és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre la protecció dels menors a les escoles, presentada pel Grup Parlamentari de Ciutadans. Per exposar-la, té la paraula la diputada senyora Sonia Sierra.
Sí, sí; no pateixi. A veure, provi-ho...
Bona tarda, un altre cop, i benvinguts els convidats que ens acompanyen aquesta tarda. L'assetjament escolar produeix un mal terrible a les persones que el pateixen, i alhora és també molt negatiu per als assetjadors, perquè, si no s'intervé d'una forma correcta, poden acabar veient reforçades les seves conductes antisocials i reproduir-les al llarg de la seva vida. En aquest sentit, el millor que pot passar és que l'assetjament no s'arribi a produir mai, perquè s'han pres les mesures de prevenció escaients. El primer pas per acabar amb l'assetjament és la transparència. I per això nosaltres demanem l'elaboració i publicació d'una base de dades anuals amb informació com el nombre de víctimes, el nombre de protocols oberts i el resultat quan es tanca, etcètera, perquè només amb totes les dades sobre la taula podrem prendre les mesures més adients per a cada cas. Com deia, la prevenció és fonamental. I per això proposem la incorporació de l'educació emocional des de l'etapa infantil, com ja s'està fent a Andalusia des de que nosaltres governem. I, si de veritat volem acabar amb l'assetjament, el professorat és una peça clau. Actualment el professorat no té les eines necessàries per poder detectar els casos d'assetjament escolar, i encara menys els de ciberassetjament. I per això és necessari garantir que el professorat tindrà la formació en prevenció, detecció i actuació de l'assetjament escolar. Però no es pot deixar sol el professorat, que ja va prou carregat de feina. Els centres han de poder comptar amb els mitjans tècnics i professionals per poder detectar i actuar en cas d'assetjament, i s'ha de garantir que tots els centres educatius catalans contemplin el tema de l'assetjament en el seu projecte educatiu de centre i en els seus plans d'acció tutorial. Com deia, no podem deixar el professorat sol en la lluita contra l'assetjament. I per això cal conscienciar els alumnes que l'assetjament és intolerable i que ells han de ser una part activa per acabar amb aquesta xacra. En aquest sentit són molt importants els programes com el Tei, que són tutories entre iguals i que serveixen per implicar a tothom en la lluita contra l'assetjament. I des d'aquí vull agrair tota la tasca que fan des de l'associació Nace contra l'assetjament escolar i de la qual aquesta moció és clarament deutora. Segons diferents estudis –perquè, com dic, no tenim malauradament xifres oficials–, un de cada quatre alumnes dels centres de primària de Catalunya pateix assetjament escolar. Aquestes xifres em semblen del tot inacceptables, però és que quan parlem del col·lectiu LGTBI les xifres són encara més esgarrifoses, perquè la meitat d'aquestes persones, d'aquest col·lectiu, asseguren haver estat víctimes d'agressions físiques o psicològiques. I per això nosaltres demanem que es prenguin mesures específiques per combatre l'assetjament a l'alumnat del col·lectiu LGTBI i mostrar-nos ferms amb la tolerància zero contra la LGTBIfòbia. I un altre col·lectiu que pateix greument l'assetjament escolar és el dels alumnes amb autisme. En aquest cas les xifres són encara pitjors, poden arribar fins al 60 per cent, i per això demanem també un pla específic per l'assetjament a persones amb trastorn d'espectre autista. Com poden veure, gran part de la moció gira al voltant d'acabar amb l'assetjament escolar. Tots els alumnes han d'estar protegits als centres: els que pateixen l'assetjament, i també els agressors, que han d'entendre que el seu comportament no és acceptable. Però perquè la protecció als alumnes sigui completa, hem de vetllar també perquè no hi hagi ingerències d'associacions de caire polític a les escoles. Per això demanem que es condemni l'actuació de Plataforma per la Llengua, que va reconèixer en roda de premsa que havien enganyat professors i directors per poder estar a l'hora del pati per veure quines llengües parlaven els alumnes. Evidentment, aquí el més important són els alumnes, han d'estar protegits, però alhora tampoc pot ser que s'enganyi professors i directors per uns interessos espuris d'una associació amb una finalitat clarament política. Demanem respecte per al professorat i demanem respecte per als alumnes, i per això demanem que es condemni l'actuació de Plataforma per la Llengua. A més, és que els nostres centres no poden ser el laboratori d'associacions parapolítiques, i molt menys, els nostres alumnes, els seus conillets d'Índies. I en aquest sentit demanem també que es vetlli perquè els alumnes no hagin de fer públiques les seves simpaties polítiques ni les de la seva família. I, finalment, demanem que es mostri suport a la nena que va ser agredida a una escola de Terrassa, i des d'aquí vull enviar tot el meu escalf i de tot el Grup de Ciutadans tant a la nena com a la seva família, perquè sabem que s'ho estan passant molt malament. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Per defensar les esmenes presentades té la paraula ara, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, la diputada senyora Esther Niubó.
Bé; gràcies, president. Bona tarda. En primer lloc, agrair a Ciutadans la moció, aquesta Moció sobre la protecció dels menors a les escoles. Segurament des del PSC li haguéssim donat un enfocament una mica diferent, no?, sobretot més enfocada a donar recursos que són necessaris per atendre adequadament l'alumnat i per garantir aquesta protecció, com per exemple que cap infant amb necessitats educatives especials estigui sense un suport específic a l'aula quan sigui necessari, o donar més formació al professorat i més professionals per fer una adequada atenció i detecció precoç amb alumnat amb trastorns o dificultats específiques, poder iniciar abans un tractament. Però compartim el fons d'aquesta moció i celebrem que estirin el fil d'una compareixença que va sol·licitar el nostre grup precisament a l'associació Nace –No al Acoso Escolar–, que aprofito també per saludar, que treballa de manera integral amb joves, amb infants víctimes d'assetjament, i sobretot també que contribueixen a donar visibilitat a una xacra, que, segons un informe que ja té uns anys, de Save the Children, deia que afectava gairebé un 10 per cent d'estudiants a Catalunya de diferents nivells educatius, que asseguren haver patit assetjament o ciberassetjament, rebut insults... A més a més, una xifra que cada curs creix, malgrat la sensibilització. Doncs bé, ja fa anys que hem anat coneixent, abordant, diferents casos de violència de les aules, d'assetjaments entre iguals, o també per part fins i tot de docents, i des del Parlament hem instat a elaborar i a aprovar diferents protocols, a donar-los a conèixer als centres, a les famílies, als mestres..., precisament per sensibilitzar i ajudar també a prevenir determinades conductes des dels entorns més propers i, per tant, fomentar la prevenció, per poder fer també una bona detecció, i assegurar una correcta intervenció millorant la coordinació entre departaments, i sempre fomentant actituds, valors cívics de respecte als altres; que no es rebutgin, sinó que donin valor a la diferència. I en aquesta proposta demanen oferir dades oficials sobre assetjament, perquè és cert que normalment les dades que tenim, doncs, són ofertes per entitats, per associacions, i tenim molt poca o gens d'informació del departament. I, d'altra banda, demanen al Govern contribuir també a visibilitzar l'existència d'aquest fenomen, precisament per ajudar a combatre'l. I afegim que, si convé, podríem..., poder incidir-hi fins i tot fent alguna campanya als mitjans per conscienciar els joves del patiment que comporta, i que a vegades acaba comportant suïcidis. El bullying o l'assetjament no és un joc de nens. Cal incidir, per tant, en aquesta prevenció en els projectes educatius dels centres, en els projectes de convivència, i vetllar per evitar casos d'assetjament en col·lectius específics, com nens amb TEA, com la mateixa diputada comentava. Incorporar també aquesta educació afectivosexual des de l'etapa infantil, durant tota l'obligatòria, per combatre també la violència masclista o la LGTBIfòbia, i reforçar aquesta formació del professorat per poder prevenir-la i intervenir-hi a temps. I dit això, doncs, volem donar suport des del nostre grup a tots els menors, joves i infants que han patit, que pateixen, moltes vegades en silenci, episodis de violència diversa, diaris, que els fan patir, que els fan anar a l'escola amb l'estómac encongit, que passen por i que sovint els comporten conseqüències negatives en molts àmbits de la vida, sobre la salut, sobre el rendiment acadèmic o en les relacions socials. No estan sols. I amb referència a episodis diversos, molt més polititzats, que s'han comentat públicament, també volem recolzar l'alumnat que s'ha sentit assetjat o agredit en centres educatius per motius diversos –polítics, d'origen, de raça, d'orientació sexual, de gènere–, així com altres membres de la comunitat educativa, com molts docents que han estat assenyalats injustament i de manera imprudent i irresponsable. Si l'educació és una eina fonamental per a la construcció d'una societat plenament democràtica i socialment cohesionada, hem de garantir el dret a l'educació amb respecte a tothom, amb independència de les seves idees i sense discriminació. I per això sempre des del PSC hem volgut preservar l'escola del conflicte polític, preservant qualsevol tipus de instrumentalització política de l'educació, i hem instat el conjunt de forces polítiques a treballar per garantir precisament aquesta convivència als centres. I, per tant, volem agrair a la diputada Sonia Sierra que se'ns hagi acceptat l'esmena on demanem que el Govern elabori i aprovi un protocol d'actuació per autoritzar estudis o investigacions que es produeixin en centres educatius –això ja existeix en altres comunitats autònomes; per tant...–, perquè precisament aquest protocol vetlli per preservar aquesta convivència, assegurar la informació als claustres, a les direccions, per assabentar les famílies, per tal de garantir el dret a la protecció dels menors o la Llei de protecció de dades. No podem continuar mantenint desregulat aquest àmbit tan important: episodis com el de Plataforma per la Llengua investigant l'ús del català als patis de les escoles sense autorització, centres passant enquestes que pregunten afinitat amb l'independentisme a alumnes que són menors... Per tant, demanem al Govern –que no està aquí, però ens agradaria que els hi arribés– que posin fil a l'agulla i que elaborin un protocol clar que posi ordre i que sobretot garanteixi els drets dels menors també a les escoles. Per tot plegat, doncs, votarem a favor del conjunt de la moció. Moltes gràcies.
Gràcies, diputada. En el Grup Parlamentari Republicà, té la paraula ara la diputada senyora Mònica Palacín.
Bé; moltes gràcies, president. Benvinguts, els membres de l'associació Nace, una salutació. I traslladem també les disculpes que ens ha fet arribar el conseller Bargalló per no poder ser avui, aquesta tarda, aquí al Ple. Bé, és una moció amb dues cares; no sé si de la mateixa moneda, però, en tot cas, dues cares. Per una banda, els vuit primers punts són referents a l'assetjament entre iguals, cosa que ens ha permès, entre els proposants i aquest grup parlamentari, plantejar acords i desacords des d'un posicionament raonable. Vostès demanen millores al sistema –evident–; nosaltres defensem la feina del departament, sempre millorable, segur, això segur. Però la segona part d'aquesta moció és la falca setmanal, és..., cap oportunitat perduda, sigui en comissió, en plens, interpel·lacions, mocions, proposicions, algunes fallides: l'adoctrinament, la persecució, l'espionatge. Pel que fa al primer bloc de la moció, agraïm l'acceptació d'una esmena i la transacció d'un punt. I és per això i per la feina que precisament defensem que fa el departament, aquesta feina que està implícita en molts dels seus punts i les seves peticions, que votarem a favor dels sis primers punts. Perquè es fa referència a la necessitat de que els equips d'assessorament i orientació, els EAPs, es coordinin amb els departaments dels centres de salut mental de cadascuna de les zones, que derivin i que facin el seguiment... Perquè també es fa referència a que el projecte de convivència del Departament d'Educació..., on ja s'ofereix als centres educatius orientacions i recursos per desenvolupar les competències socioemocionals com a element de formació integral dels alumnes. També hem de parlar, i s'hi fa referència, del programa d'innovació pedagògica «Aquí prou bullying, que fa front a l'assetjament i el ciberassetjament entre iguals i ofereix la formació per elaborar el projecte de prevenció, detecció i intervenció, amb la participació de tota la comunitat educativa. I un dels projectes que s'ha engegat des del departament, important, el programa «Coeduca't, aquest programa per tal de garantir l'educació afectivosexual i no sexista en tota l'educació obligatòria de manera transversal. Parlen també de la formació, evidentment: plans de formació de zona, que s'han fet i que s'han de seguir fent, planificats pel departament i, evidentment, segurament amb el seu ajut i col·laboració en l'aprovació dels pressupostos per poder tirar endavant totes les iniciatives que plantegen en aquesta moció. En el punt 7, però, ens abstindrem, perquè el Protocol d'assetjament escolar a persones LGTBI ja existeix, i ho torno a dir, ja existeix, com molts dels punts als quals vostès fan referència, i, si hem de seure millorar-los, així ho farem. Respecte als altres protocols d'assetjament, dir que Save the Children reconeix el Protocol d'assetjament i ciberassetjament entre iguals de la Generalitat i el programa «Aquí prou bullying com dues de les deu bones pràctiques implantades a Catalunya. Pel que fa al punt 8, nosaltres entenem que no és necessari un protocol específic per als alumnes amb trastorn d'espectre autista, ja que contradiu, entre d'altres coses, el que determina el Pacte contra la segregació, i nosaltres entenem que estigmatitza aquests alumnes. I, pel que fa al segon bloc, votarem que no a la resta de punts, inclosa l'esmena del Partit dels Socialistes. Miri, tant se val les vegades que s'hagi explicat en aquest Ple i en comissions, referent a les pràctiques de Plataforma per la Llengua. Als patis de les escoles hi han entrat i hi entren associacions i entitats diverses: culturals, esportives, sanitàries... Mai hi ha hagut cap problema. Només el veuen vostès. Respecte al punt d'addició del Partit dels Socialistes, dir que nosaltres creiem que es respecta molt poc la llibertat de càtedra, d'universitats i dels centres de recerca, perquè creiem que els alumnes són part de la societat, i amb aquestes actituds intervencionistes no els fem cap favor si el que volem són nens i joves lliures i crítics. I, finalment, si volen vetllar pels i les alumnes, no facin tuits assenyalant uns alumnes que van participar de la vaga d'estudiants lliurement. Devem estar d'acord que un sistema educatiu democràtic ha d'educar des del respecte a la llibertat i els drets humans, per tant, també haurien de respectar els drets dels alumnes que es volen significar políticament. I per aconseguir una societat amb ciutadans lliures, tolerants i amb esperit crític, cal desitjar un sistema educatiu que els doni les eines, i uns governs que respectin la feina dels seus professionals, no posar en qüestió [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] , com fan vostès, per exemple –acabo, president– amb el pin parental, posant-lo com a veto a certs continguts educatius, com identitat de gènere, feminisme o diversitat sexual, tan importants per lluitar contra l'assetjament escolar. I, per cert –i acabant...
Diputada...
...m'estimo més una escola on ensenyin els meus fills a debatre sobre política que ensenyar els infants a torejar, com el que promou la Junta d'Andalusia. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. En nom del Grup Parlamentari de Junts per Catalunya, té la paraula la diputada Imma Gallardo.
Gràcies, president. Consellera, diputats i diputades, personal que avui ens acompanyeu, avui debatem sobre aquesta moció de la protecció de menors a les escoles i, certament –ho han dit les companyes que m'han precedit–, compartim el fons d'alguns dels punts d'aquesta moció, però els que tracten veritablement sobre aquesta greu problemàtica, i aquests els votarem a favor. Efectivament, la protecció dels menors a les escoles és un tema molt important: tant l'assetjament com el ciberassetjament malauradament són una veritable xacra en la que cal la implicació tant dels infants i joves com del professorat i personal dels centres, però també de les famílies. En definitiva, de tota la comunitat educativa, i no només per als col·lectius LGTBI o afectats pel TEA, que també, sinó per a tots els infants i joves que per raons del seu color de la pell, la seva ètnia, el seu idioma, les seves característiques físiques o psíquiques o les seves tendències sexuals poden ser susceptibles de ser assetjats. Per tant, completament d'acord en que el primer pas ha de ser visibilitzar l'assetjament escolar per acabar amb ell. El Programa d'innovació pedagògica #aquiproubullying de prevenció, detecció i intervenció enfront d'aquest assetjament i ciberassetjament ja ofereix als centres inscrits en el programa aquesta formació necessària. Pel que fa al punt 2, compartim que cal una major incidència perquè els projectes educatius de centre i els projectes de convivència incloguin aquest treball en prevenció i intervenció enfront de l'assetjament escolar, tal com marca la Resolució ENS/585/2017 del 17 de març. Però també ens sembla molt important incorporar l'educació emocional, afectiva i sexual des de l'etapa infantil i durant tota l'educació obligatòria, per tal de contribuir a evitar situacions de violència masclista i d'assetjament. De fet, aquesta va ser una de les primeres demandes que, des de Junts per Catalunya, també aquesta diputada en aquesta mateixa tribuna, va fer. Personalment, encara aniria una mica més enllà, i ja incorporaria, amb les adaptacions que calguessin, els zero-tres anys, perquè els humans som emocionals afectius i sexuals des que naixem, i com més aviat les noves generacions comencin a ser-ne conscients molt millor ens anirà. De la mateixa manera, ens sembla molt important reforçar els programes de formació per al professorat i per a tot el personal dels centres: personal de monitoratge dels menjadors, d'extraescolars, personal de consergeria. Referent al punt 6, coincidim en que cal promoure que els centres educatius desenvolupin programes de prevenció d'assetjament escolar, com l'educació socioemocional, l'educació sexual i afectiva, la resolució positiva de conflictes i la tutoria entre iguals –el Tei–, per citar-ne alguns. Els impulsors d'aquest programa, l'associació No al Acoso Escolar –Nace–, van comparèixer recentment a la Comissió d'Educació. Crec que fa més d'onze anys, van dir, que treballaven en centres escolars tant a nivell de Catalunya com en d'altres comunitats de l'Estat espanyol, amb molt bons resultats. Pel que fa al punt 7 –ho ha comentat la diputada Palacín–, el departament ja disposa d'un protocol específic adreçat al col·lectiu LGTBI. Potser millorable, però en tot cas ja existeix. Al punt 8 el que proposàvem és garantir l'aplicació del protocol per evitar conductes d'assetjament i ciberassetjament als alumnes amb TEA. En aquest cas, i en el marc del decret d'escola inclusiva, entenem que no és necessari un protocol específic. Pel que fa al punt 10, el sistema educatiu ja vetlla i ha de vetllar per evitar i actuar davant de qualsevol tipus d'agressió o assetjament. En el cas mencionat, el departament ja va contactar amb la família des del primer moment; el cas es troba sota instrucció judicial i no ens sembla gaire adequat parlar d'un cas particular en aquesta cambra. La nostra esmena anava en el sentit de mostrar el suport a tots els membres de la comunitat educativa que s'han vist assetjats i assenyalats públicament i a tots els menors que han patit qualsevol tipus d'assetjament en l'entorn escolar. Finalment, per al punt 11, proposàvem el text de seguir treballant des de la neutralitat política en l'àmbit educatiu, i condemnar qualsevol assenyalament públic als membres de la comunitat educativa, perquè el sistema educatiu de Catalunya ja exerceix les funcions que li són pròpies amb estricta neutralitat política i, com diu la LEC, exclou qualsevol mena de proselitisme o adoctrinament. I ja per acabar –ho deia el mateix conseller Bargalló en la seva interpel·lació i ho diuen molts col·lectius ben diferents–: deixin l'escola catalana que treballi, deixin els professionals fer la seva feina, i, als infants i joves, aprendre i formar-se per esdevenir en un futur millors ciutadans i ciutadanes de Catalunya. I acabo fent meva una frase de l'associació Nace, que diu: «Una societat sana no pot permetre que els seus infants vagin a patir a l'escola. I aquí tots hi som interpel·lats per la part que ens toca. Agrair la bona feina de la diputada Palacín i la predisposició de la diputada Sierra per acceptar l'esmena i transaccionar-ne una altra. Per tant, el nostre grup ens abstindrem al punt 7, votarem en contra dels punts 8, 9, 9 bis, 10 i 11 i votarem a favor de la resta de punts. Moltes gràcies. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. Per fixar la seva posició, té la paraula en primer lloc, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, el diputat senyor Marc Parés.
Gràcies, president. Bona tarda, diputats i diputades. Bé, ja s'ha dit, aquesta és una moció que té dues parts clarament diferenciades, i a mi m'agradaria centrar-me en la primera, que és la que va de la lluita sobre l'assetjament escolar. De fet, la moció recull bona part de les propostes que ens va traslladar, a la Comissió d'Educació, l'associació Nace –No a l'Assetjament Escolar–, a qui aprofito també per saludar. Miri, senyora Sierra –sincerament, eh?–, nosaltres creiem que vostè presenta aquesta moció des de la bona..., de fet, sabem que presenta aquesta moció des de la bona fe. Aquesta és una realitat que ens commou a tots i, des del nostre grup, doncs, li volem agrair que porti al Ple aquesta temàtica i que porti aquesta moció. En primer lloc, perquè això ens permet visibilitzar el tema, i aquesta era una de les primeres demandes que ens feia l'associació Nace, és un tema del que n'hem de parlar, s'ha de fer visible. I, en segon lloc, perquè ens permet, des d'aquesta cambra, poder aprovar tota una sèrie de mesures per començar a incidir sobre aquesta problemàtica. Bé, vostès ens diuen en el primer punt que l'Administració ha d'oferir dades i hi estem d'acord. De fet, Euskadi és l'única comunitat que periòdicament va publicant dades sobre assetjament escolar. Sabem que un de cada cinc nens a primària pateix assetjament, que a secundària és un de cada quatre i que la tendència, a més a més, és creixent. Per tant, el problema existeix i és greu. Nosaltres entenem, d'altra banda, que l'assetjament s'ha de combatre des d'una perspectiva global com es planteja, per exemple, a través del Programa Tei –que ens presentaven en aquesta compareixença–, un programa basat en la prevenció, on els grans protagonistes són els mateixos alumnes. La sensibilització, deia, ha de ser de caràcter global i, per això, no votarem a favor del punt 8, perquè entenem que si és sectoritza el problema en determinats col·lectius, com ens planteja vostè amb els alumnes amb TEA, doncs això té un efecte pervers, que és l'estigmatització d'aquests col·lectius, i això ho volem evitar. Votarem a favor, per això, de la resta de punts, de l'1 al 7. També creiem que cal abordar el tema, no només des de l'assetjament, sinó sobretot des de la convivència. La LEC, de fet, té un capítol sencer destinat a la convivència –el capítol 5–, on el seu article 30 ens diu: «Tots els membres de la comunitat escolar tenen dret a conviure en un bon clima escolar i el deure de facilitar-lo. I ens diu, també, que l'aprenentatge de la convivència és un element fonamental del procés educatiu i així ho ha d'expressar el projecte educatiu de cada centre. L'aprenentatge de la convivència, aprendre a conviure, l'escola com un espai on aprendre a conviure. I això em porta a una certa contradicció amb la segona part de la seva moció. Perquè, mirin, jo crec que la convivència passa pel reconeixement de la diversitat, per aprendre a escoltar, per entendre que som diferents i que no tots pensem igual, i que cal respectar les idees dels altres. I això passa, al meu entendre, per fomentar el debat, no per evitar-lo. Passa per fomentar el pensament crític, no per prohibir que cadascú pugui expressar les seves idees. També els infants; o és que potser creiem que els infants no pensen? Nosaltres creiem que l'escola ha de servir per fomentar el debat, també el debat polític. Miri, no vull entrar massa en aquest tema perquè entenc que no era el tema objecte d'aquesta moció, però és que malauradament vostès no se'n saben estar i fins i tot quan tracten temes tan sensibles, tan rellevants, com l'assetjament escolar, acaben afegint tota una sèrie de punts que ens porten sempre al mateix lloc, que ens porten al monotema, que és el seu tema. I la veritat és que és una llàstima, senyora Sierra. I pensem això o diem això també en una moció sobre assetjament, perquè entenem que no casen..., que el que vostès plantegen no casa. En primer lloc, perquè, ens ho deien també, l'assetjament escolar es produeix entre alumnes, no entre professors i alumnes, per tant, estan barrejant conceptes. Però, en segon lloc, perquè Catalunya no té més casos d'assetjament escolar que altres territoris. No hi ha una relació entre el procés polític i l'assetjament escolar. I si hi fos, nosaltres creiem que la manera d'afrontar-ho seria fomentant el debat, no prohibint la paraula com vostès ens plantegen en alguns punts d'aquesta moció. Per tot això, però sobretot perquè creiem que no tocava en aquesta moció parlar d'aquests temes, sinó que ens hauríem d'haver focalitzat en la problemàtica, que és l'assetjament escolar..., doncs, per tot això, els deia, votarem en contra dels punts 9 a 11 de la seva moció i a favor, com els he dit, dels punts 1 a 7. Moltes gràcies.
Gràcies, diputat. Passem ara a la intervenció, en nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, del diputat senyor Carles Riera.
Gràcies, president. Des de l'escó. Bé, nosaltres en aquesta moció de Ciutadans, de fet, n'observem dues, com ja han citat alguns diputats o diputades que m'han precedit en la paraula. De fet, observem una primera moció relativa a la problemàtica de l'assetjament escolar, que majoritàriament compartim i, per tant, hi votarem que sí –amb alguna observació que els hi faré després–, i després, una segona moció que correspon al tradicional assetjament que Ciutadans promou contra l'escola pública catalana i, òbviament, respecte a aquesta segona moció nosaltres no hi podem votar a favor. Bé, comentaris o observacions. Si bé votarem favorablement als punts de la primera part de la moció, la que fa específicament referència a la qüestió de l'assetjament escolar, nosaltres votarem a favor dels punts 1 al 7. Efectivament, ens abstindrem en el cas de la sol·licitud d'un pla específic per erradicar l'assetjament als alumnes amb TEA, perquè considerem que, efectivament, si bé és un col·lectiu que requereix una especial atenció atesa la seva diversitat i necessitats específiques, efectivament, un pla d'aquesta naturalesa no és la millor solució, precisament per raons que ja s'han dit, per no generar efectes discriminatoris afegits. Sí que votarem a favor del punt 7, el pla específic per erradicar l'assetjament en el cas LGTBI, perquè tot i que sí que existeix un pla, la precarietat amb què actualment aquest pla s'està aplicant pensem que requereix o que mereix un especial esforç. I bé, pel que fa a la segona part de la seva moció, la de l'assetjament contra l'escola pública catalana... Nosaltres..., insistir, com sempre hem dit, que, per nosaltres, l'escola pública catalana és el millor espai, l'espai més propici per a seguir fomentant la pluralitat, la llibertat d'expressió, el debat democràtic, la participació política, i la cultura i el sentit crític. I també hem de dir que ens sorprèn que Ciutadans en la seva moció, per exemple, no destaqui el fenomen evident d'adoctrinament que es produeix en molts centres concertats, o en molts centres privats de naturalesa confessional o elitista, en què realment hi ha un biaix ideològic obligat cap a tots els alumnes, un biaix ideològic i cultural en la formació, que té una evident naturalesa doctrinària. I ens sorprèn que mocions com la de Ciutadans, en aquest cas, no assenyalin la problemàtica. Per alguna cosa deu ser. Gràcies.
Gràcies, diputat. En nom del Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya, té la paraula ara el diputat senyor Daniel Serrano.
Gracias, presidente. Desde el escaño. Nosotros apoyaremos la moción, porque creemos que contribuye a poner el foco en un problema grave, como es el acoso en la escuela, o fuera de ella, en sus distintas vertientes, y creemos que busca soluciones y avances sobre todo en la materia de prevención y detección de una lacra que afecta a demasiados menores en Cataluña, y, por tanto, creemos que es importante el encontrar soluciones que ayuden, que contribuyan a buscar soluciones precoces a la aparición previa de ese tipo de problemas que lastran el normal desarrollo de estos menores. Por tanto, nosotros apoyaremos la moción, excepto el punto número 4, donde creemos que no procedería, a nuestro entender... Ya sabemos que está muy de moda el ser «modernete; nosotros somos conservadores clásicos y no creemos que incorporar educación sexual en la etapa infantil, pues, sea realmente una prioridad educativa en ese tramo de edad. Por lo tanto, nosotros en este punto nos abstendremos y apoyaremos el resto de la moción, que creemos muy acertada y oportuna. Muchas gracias.
Gràcies, diputat. I finalment, per pronunciar-se sobre les esmenes, té un torn de nou la diputada senyora Sonia Sierra.
Moltes gràcies. En primer lloc, vull agrair les esmenes presentades, que sens dubte milloren el text. En el cas de l'esmena del PSC, incideix en la major protecció del professorat, i també perquè les famílies puguin sentir-se més còmodes. I, en el cas de l'esmena d'Esquerra i de Junts per Catalunya, amplia l'educació emocional a l'educació afectivosexual i creiem que reforça el nostre punt per combatre l'assetjament al col·lectiu LGTBI. Miri, senyora Palacín, li dono tota la raó: ni una oportunitat perduda per part de Ciutadans, ni una oportunitat perduda per protegir els alumnes, ni una oportunitat perduda perquè les famílies se sentin escoltades, ni una oportunitat perduda per garantir que no s'enganyi el professorat i, sobretot, ni una oportunitat perduda per millorar el nostre sistema educatiu. Per això som els que més treballem en educació, i es nota a la Comissió d'Educació i també aquí al Ple. [[Aplaudiments.]] I els recordo que va ser Plataforma qui va dir que havia enganyat els professors; no ho diu Ciutadans, ho va dir Plataforma. Evidentment, existeix el protocol LGTBI, però no funciona, perquè les xifres són esgarrifoses, i el mateix passa amb el col·lectiu TEA. Tampoc entenc que alguns partits ens diguin: «Votarem a favor d'un pla específic per al col·lectiu LGTBI, però no per als alumnes amb TEA, perquè els discrimina. Home, o discrimina a tothom o no discrimina a ningú, però la veritat és que no té gaire sentit el seu posicionament. Per cert, pel que fa al pin parental, és que..., nosaltres hi estem en contra, però és que a més els recordo [[remor de veus i rialles]] que l'únic partit que a la Comissió d'Ensenyament ha presentat propostes de resolució per tal d'incloure el punt de vista de gènere i del col·lectiu LGTBI al currículum escolar ha estat Ciutadans. Enfront dels mantres buits de continguts, els fets; i els fets cauen de la banda de Ciutadans. [[Persisteix la remor de veus.]] Però, a més, és que en aquesta mateixa proposta hi ha un punt específic al col·lectiu LGTBI. Deixin d'inventar coses, si us plau. No puc baixar el volum, perquè estan parlant tant que és impossible...
Silenci...
...no em sento ni a mi mateixa. Després... [[Remor de veus.]]
Diputada, de fet ha acabat el temps.
Sí, però és que m'interrompen. Deixi'm acabar, si us plau... No hem parlat, no parla, aquesta moció, de cap cas que estigui en judici. Només demanem...
Diputada, ha acabat el temps.
...expressar escalfor i empatia enfront d'una nena que ha estat agredida per... [[El president retira l'ús del micròfon a l'oradora i aquesta continua parlant uns moments. Remor de veus i aplaudiments.]] [[Daniel Serrano Coronado demana per parlar.]]
Digui'm, diputat.
Sí, presidente. Para pedir votación separada del punto 4.
Molt bé. Més peticions? [[Carles Riera Albert demana per parlar.]] Sí, senyor Riera?
Sí, per nosaltres podríem votar conjuntament de l'1 al 7, votació separada del punt 8, i després conjunta del 9 a l'11. Gràcies. [[Remor de veus. Susanna Segovia Sánchez demana per parlar.]]
Silenci! Un moment, diputada...
Per contradiccions, per demanar-li...
Digui.
...a la diputada Sierra que potser estaria bé que es llegeixi les propostes d'altres partits també, i que no només hi han propostes de resolució a la comissió, sinó mocions al Ple i que s'han aprovat aquí a instància com a mínim del nostre grup parlamentari. Potser cal ampliar una miqueta el que llegim, i no sigui només el que fem com a grup. I després per demanar la votació separada –crec que ja s'ha dit– de l'1 al 7; al 8, abstenció, i la resta es poden votar en conjunt. [[Aplaudiments i remor de veus.]]
Està bé que avanci el sentit del vot, diputada. Només li demanàvem votacions separades. [[Rialles. Anna Caula i Paretas demana per parlar.]] Senyora Caula...
Del que han esmentat, demanaríem votació separada del punt 7.
Molt bé. Tal com s'ha demanat i crec intuir que podem agrupar, s'ha proposat votació separada del punt número 4, de l'1 al 6, el 8 per separat, del 9 a l'11 i el 7, sí? [[Pausa.]] D'acord. Doncs passem a la votació del punt número 4. Comença la votació. El punt número 4 ha estat aprovat per 128 vots a favor, cap en contra i 3 abstencions. Votem ara els punts que van de l'1 al 6 –excepte el 4, òbviament. De l'1 al 6, excepte el 4. Comença la votació. Aquests punts han estat aprovats per unanimitat: 131 vots a favor, cap en contra i cap abstenció. Votem ara el punt número 8. Comença la votació. El punt número 8 ha estat rebutjat per 55 vots a favor, 63 en contra i 13 abstencions. Votem ara els punts que van del 9 a l'11, 9, 10 i 11. Comença la votació. Aquests punts han estat rebutjats per 54 vots a favor, 76 en contra i cap abstenció. Votem el punt número 7. Comença la votació. El punt número 7 ha estat aprovat per 67 vots a favor, cap en contra i 64 abstencions. I, si no ens hem descomptat, no queda cap punt per votar d'aquesta moció? [[Pausa.]] Molt bé. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'acció exterior]] [[302-00191/12]] Doncs seguim amb el següent punt de l'ordre del dia, que és la Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'acció exterior, presentada pel Subgrup Parlamentari del Partit Popular de Catalunya. Per exposar-la té la paraula el diputat senyor Daniel Serrano. [[Pausa.]] [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'emergència climàtica (retirada)]] [[302-00193/12]] Diputat, abans de la seva intervenció, anunciar al Ple que s'ha sol·licitat la retirada de l'última moció. Per tant, aquesta serà l'última. [[Moció subsegüent a la interpel·lació al Govern sobre l'acció exterior (continuació)]] [[302-00191/12]] Diputat, quan vulgui.
Gracias, presidente. [[Remor de veus.]] Conseller, diputados y diputadas, la presente moción deriva...
Silenci!
Como decía, la presente moción deriva de la interpelación practicada al señor conseller, al señor Bosch, la semana pasada, una interpelación que tenía por objetivo demostrar la inutilidad de la acción exterior del Govern, tal y como la plantea el conseller. No sé si logré mi objetivo..., yo lo intenté, señor Bosch, ¿no?, el intentar demostrar la inutilidad. Inutilidad porque, a pesar de que la propaganda vaya a toda máquina en el exterior, no hay ningún objetivo tangible que se pueda vender por parte del Govern. Y entre objetivos tangibles, pues, podríamos buscar alguno como por ejemplo el reconocimiento de algún gobierno a los objetivos separatistas del conseller y del Govern. Y en ese sentido, pues, no hay ningún gobierno en el exterior que a ustedes les haya reconocido. Desgraciadamente, sí tenemos uno en el interior, que es el Gobierno del señor Pedro Sánchez. Este Gobierno sí que, desgraciadamente, a ustedes les ha reconocido como interlocutores, ¿no? Pero más allá del Gobierno de España, fuera no hay nada. De ahí la inutilidad que nosotros entendemos que se desprende de su acción exterior. Eso no significa que esa acción exterior..., a pesar de que entendemos que sea inútil, no es innocua ni económica. Y no es inocua porque, como decía al principio, la propaganda va a toda máquina, y en ese sentido la propaganda de las declaraciones políticas en el exterior, para nosotros, es tóxica. Es tóxica porque no solamente perjudica la imagen de España, sino que también perjudica, y muy especialmente, la imagen de Cataluña en el exterior. Porque ustedes crean un relato ficticio, fantasioso, falso, que, nosotros creemos –lo afirmamos–, perjudica claramente la imagen de Cataluña. De hecho, le decía la semana pasada al señor Bosch que su departamento, más que de acción exterior, debería llamarse «de difamación exterior, porque fundamentalmente es a lo que se dedican su departamento y sus delegaciones políticas en el exterior: a difamar la imagen de España fuera de nuestras fronteras. Y, como decía también, la acción exterior tampoco es económica. Yo sé que el señor Bosch se lamenta porque su presupuesto es modesto, 76 millones de euros; es cierto que tampoco es mucho, pero también le decía que en sus manos era mucho, demasiado, mucho más de lo que nosotros podemos soportar. De ahí que creemos, entendemos que es mejor prescindir de esas delegaciones en el exterior, porque creemos que perjudican, y mucho, la imagen de Cataluña fuera. Por eso nosotros, en nuestra moción, pedimos que se prescinda de estas delegaciones políticas. Y no porque no entendamos que sea necesaria una acción exterior para promocionar la cultura, la lengua, la economía, que para eso ya hay instrumentos que tiene la Generalitat en el exterior para promocionar la cultura o la lengua, como pueda ser el Ramon Llull, o la economía catalana con las oficinas Acció. Pero creemos que ustedes crean una red paralela, política, que se dedica a otra historia, y fundamentalmente se dedica a blanquear el procés, a vender el derecho de autodeterminación de Cataluña y a vender la supuesta represión del Reino de España. Y ustedes tratan de vender fuera, pero realmente nadie les compra esta mercancía averiada, porque ni procede el derecho de autodeterminación ni nadie se cree que en España pueda existir represión. Por eso es una red cara, inútil, y de ahí que planteemos nosotros que sea mucho más efectivo el prescindir de esas delegaciones, insisto, políticas en el exterior, que ustedes se dedican a lo que se dedican. Porque ni tan siquiera introducen sinergias de colaboración con las herramientas que proporciona la diplomacia del Reino de España en el extranjero, como utilizan algunas comunidades autónomas. Ustedes crean una red paralela, clientelar, para hacer lo que hacen. Y por lo tanto, señor Bosch, nosotros no lo compartimos y creemos que es mejor prescindir de las delegaciones y prescindir también de los delegados en el exterior, y esperemos que también acatando y cumpliendo la sentencia del Tribunal Superior de Justicia de Cataluña reciente, en la que le ordenaba a usted el proceder al cierre de seis delegaciones. También, como conseller de Transparencia, pedíamos que los delegados que existen comparezcan. Y es que, usted, o no les permite comparecer o los delegados en el exterior se amparan en la mayoría parlamentaria para no hacerlo. Pero resulta sorprendente que, siendo una consejería de Acción Exterior y Transparencia, no se predique con el ejemplo; nos parece muy sorprendente y muy poco democrático. De ahí que nosotros pidamos un informe anual sobre el balance y la actividad de los delegados en el exterior y una reforma de la Ley de acción exterior y de relaciones con la Unión Europea, para que los delegados que pueda haber en un momento puntual tengan la obligación de comparecer ante el Parlament para someterse al control parlamentario. Es que es una auténtica anomalía que los delegados en el exterior no tengan la obligación de comparecer. De ahí que nosotros prediquemos y pidamos la reforma de esta ley, para que tengan la obligación de comparecer. Porque para creer en esta transparencia hay que predicar con el ejemplo, señor Bosch, y de momento, con esto, nada de nada. Muchas gracias.
Gràcies, diputat. Per defensar les esmenes presentades té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Ciutadans, la diputada senyora Susana Beltrán. Quan vulgui.
Gràcies. ¿Cómo quieren que no sospechemos que el Govern ha donado 150.000 euros a Naciones Unidas a cambio de nada? ¿A cambio de nada? Antes el Govern, objetivamente hablando, pagaba para convencer sobre la independencia; acuérdense de los lobbies americanos Independent, Diplomat, SGR..., que fueron contratados específicamente porque estaban especializados en procesos de secesión. Y ahora han cambiado el proceso o convencer sobre el proceso de secesión, en vistas de que no lo han conseguido, para convencer a la opinión pública internacional de que los que cometieron el golpe de estado... –«golpe de estado en el sentido de Kelsen, es decir, de aquel cuando desde el poder político se subvierte, se carga, el orden constitucional, y, partidos separatistas..., es exactamente lo que hicieron ustedes en septiembre y octubre de 2017–, pues han cambiado convencer sobre el proceso de secesión por convencer que los que cometieron el golpe de estado no hicieron absolutamente nada. Pero el modus operandi es exactamente el mismo. La delegación de Suiza, Ginebra... –en Ginebra es donde están todos los organismos en materia de derechos humanos. ¿Por qué tenemos una delegación ante los organismos de Naciones Unidas de derechos humanos? El president Torra...; usted, conseller Bosch, ha dicho que hay que decir la verdad al mundo, hay que hablar de la represión, hay que hablar de las víctimas, ¿no?, de los que cometieron el golpe de estado. Entonces, es lógico que sospechemos que lo que está haciendo la delegación de Ginebra, la delegación de Suiza en Ginebra, es exactamente eso. Y, si yo estoy equivocada, si esta diputada de Ciudadanos no tiene razón, ¿por qué los delegados de las..., los responsables, los delegados de las delegaciones exteriores hace más de cuatro años que no comparecen en el Parlament para decir lo que están haciendo. ¿Cómo es que nosotros pedimos las reuniones, los contactos de lo que están haciendo, y el Gobierno se niega sistemáticamente a darnos esa información? ¿Por qué cuando pedimos las actividades, los informes de actividades, qué es lo que están haciendo esas delegaciones exteriores, nos niegan esa información porque dicen que son documentos internos? ¿Cómo vamos a creernos que lo que están haciendo no es exactamente convencer a nivel internacional que los que cometieron el golpe de estado no hicieron absolutamente nada y, por tanto, necesitan los organismos de Naciones Unidas para hacer lobby y para convencer de las bondades de aquellos que ahora mismo están en la cárcel? Si no es así, lo que tienen que hacer es venir al Parlamento. Primero, a dar toda la documentación y toda la información que estamos pidiendo en un ejercicio de transparencia. ¿Qué menos? O sea, la transparencia en primer lugar. Y, en segundo lugar, la rendición de cuentas. Hay que someterse al control del Parlamento. Es un ejercicio de transparencia, es un ejercicio de democracia, es un ejercicio de buen gobierno. Es un ejercicio para alejar cualquier sospecha sobre la corrupción de su departamento. Mientras ustedes no lo hagan, conseller Bosch –y le agradezco que esté usted aquí–, no tenemos un Departamento de Acción Exterior; no es un problema de acción exterior, es un problema de falta de transparencia y falta de rendición de cuentas. Y mientras eso sea así, tenemos un departamento de propaganda, porque no se debate, no se discute absolutamente nada, ni se rinde cuentas en el Parlament. Es un departamento de fake news y es un departamento de escapismo: escapa el dinero a manos llenas, totalmente descontrolado; escapan todos aquellos que tienen cuentas pendientes con la justicia, les colocan en algún cargo a nivel internacional y, encima, no comparecen en el Parlamento para dar explicaciones de lo que están haciendo, y estamos hablando de años y años. Escapan también las actividades: ¿Qué están haciendo? ¿Qué han hecho durante todos esos años? Desde Ciudadanos no nos vamos a cansar de exigir responsabilidades, de exigir transparencia, de exigir rendición de cuentas. Vengan aquí, sean valientes, ¿que nos tienen miedo? ¿Que damos miedo? ¿Que doy miedo? ¿No? Pues discutan con nosotros y alejen de su departamento, que para colmo es el Departamento de Transparencia, las sospechas de corrupción. [[Aplaudiments.]]
És el torn ara, en nom del Grup Parlamentari Socialistes i Units per Avançar, del diputat senyor Ferran Pedret.
Bé; gràcies, president. Conseller, diputades, diputats, s'atribueix al dramaturg Èsquil aquell aforisme que diu que la veritat és la primera víctima de la guerra i, mutatis mutandis, també hauríem de convenir que ho és en gairebé tot tipus de conflicte: polític, social, etcètera. Jo crec que ens trobem en un d'aquests moments en què això és més manifest. Segurament, en tot moment de la història de qualsevol societat humana hi ha, efectivament, diversos atacs a la veritat, si és que n'hi ha una de sola, diguem-ne. Però aquest és un moment en què això ha estat efectivament així i, per tant, hi ha hagut molta propaganda –molta propaganda–, potser en la mala accepció del terme, que ha faltat a la veritat, a vegades amb major o menor grau de consciència per part de qui emetia aquesta propaganda, però que s'ha produït tant en l'àmbit intern com, efectivament, en l'àmbit internacional. I a nosaltres ens sembla que el Govern de la Generalitat i organismes com Diplocat han estat activament difusors de la hipèrbole, a vegades de la calúmnia, de la difamació, de manera molt activa. I nosaltres no pretenem, com alguna vegada s'ha insinuat per part dels grups que donaven suport al Govern, que un govern de la Generalitat de Catalunya, que té, evidentment, una línia política, perquè és fruit d'una determinada majoria política que sorgeix d'unes eleccions determinades i, per tant, amb una distribució de preferències determinada..., com deia, que un determinat govern de la Generalitat a Catalunya no pugui explicar quina és la seva posició al voltant del que està passant a Catalunya en aquests darrers anys. El que passa és que jo crec que no està tan autoritzat a fer-ho amb una difamació, diguem-ne, grollera, barroera, del conjunt del funcionament de les institucions d'Espanya. I jo crec que això ha passat, que això ha passat, a més, sovint, amb maneres grandiloqüents, hiperbòliques, pretenent que aquest en el que vivim és un estat autoritari, sense democràcia, cosa que crec que es desmenteix de manera molt clara. Miri, nosaltres som una rara avis, una estranya classe de nació oprimida en la qual els partits nacionalistes han governat Catalunya trenta-tres dels quaranta anys en què ha tingut autogovern, des de la recuperació de les institucions democràtiques. En què, a més, els partidaris de la secessió de Catalunya es troben majoritàriament –no únicament, però majoritàriament– entre les classes mitjanes i mitjanes altes, no tant entre les altes, evidentment, però entre les classes mitjanes i mitjanes altes és on està el gruix del suport al moviment secessionista. I a més, moviment de secessió que es produeix en una de les regions, per parlar en termes europeus, més riques del país i també que es troba entre les més riques de la Unió Europea. Per tant, és una mica curiós que es digui això que s'està dient una i altra vegada des del Govern de la Generalitat de Catalunya, ja dic, tant cara enfora com cara endins. Ara bé, la solució dràstica –i ens referim amb això al punt 2 del que proposa el Partit Popular– de dir, doncs tanquem-ho tot, tanquem totes les delegacions, tanquem-ho absolutament tot, ens sembla que no és l'aproximació més adequada, quan, al cap i a la fi, aquest tipus de delegacions són delegacions que tenen altres comunitats autònomes i de les que nosaltres pensem que se n'està fent un mal ús i que des d'allà s'estan difonent missatges amb els que no podem estar d'acord en absolut i que considerem que contenen en bona part falsedats, però que no per això haurem de tancar, perquè, si seguíem la mateixa lògica, senyors i senyores del Subgrup del Partit Popular, hauríem d'anar tancant departament rere departament de la Generalitat de Catalunya, i crec que aquesta no hauria de ser la lògica que presidís això. Nosaltres demanàvem que l'acció exterior de la Generalitat de Catalunya es dugués a terme de conformitat amb el que diu la mateixa Llei d'acció exterior, i específicament pel que fa a la cerca del consens polític en les orientacions i estratègies generals de l'acció exterior que s'ha de cercar aquí, també amb les forces de l'oposició, i el principi de lleialtat institucional mútua i de cerca de sinergies amb el Govern d'Espanya. I a la vegada demanàvem que es racionalitzés –no tancar sinó racionalitzar– la xarxa de representació a l'exterior, buscant, en la mesura del possible, que totes les diferents unitats de representació, d'Acció, de l'Agència Catalana de Turisme, de l'Institut Català d'Empreses Culturals, es poguessin concentrar, en la mesura del possible, en les delegacions. Però no tancar-les. I, per tant, nosaltres hi ha alguns dels elements d'aquesta moció als que els donarem suport i d'altres que ens semblen excessivament dràstics. El que cal és combatre, en tot cas, les difamacions que s'han estat produint, i no vam veure això per part del Govern anterior, del Govern de Mariano Rajoy, que semblava dedicar-se al que en política internacional potser seria una innovació, que és la política del Marca i del puro, mentre altres difonien el seu missatge.
Gràcies. A continuació, per fixar la seva posició té la paraula, en nom del Grup Parlamentari de Catalunya en Comú Podem, la diputada senyora Susanna Segòvia.
Moltes gràcies. Diputats, diputades, conseller... Jo, tot i que no té a veure massa amb la moció que estem, però a partir de la intervenció de la representant de Ciutadans sí que m'agradaria fer una reflexió. Quin és el concepte que té Ciutadans de les institucions multilaterals si es pensen que per 150.000 euros es pot comprar una resolució d'una instància de Nacions Unides? Quin concepte és aquest del multilateralisme i del respecte a la Unió..., per exemple, a la Unió Europea? I si això és possible, perquè entenc que és el que han insinuat i que alguns mitjans han tret, avui hi ha hagut una sentència del Tribunal de Justícia de Drets Humans d'Estrasburg, de la Unió Europea, que, malauradament, ha rectificat sobre el seu posicionament pel que fa a les devolucions en calent. Seguint aquesta lògica, ens hauríem de plantejar qui ha pressionat o qui ha pagat llavors el Tribunal de Drets Humans d'Estrasburg, perquè entenem que les resolucions tenen a veure amb les pressions i amb els diners que es donen. Per tant, són vostès mateixos els que estan posant en qüestió el sistema multilateral, que serveix en moltes ocasions per fer resolucions i per fer dictàmens sobre drets humans, sobre conflictes i més. Però bé, això no és el que estàvem parlant. Estàvem parlant d'una altra moció que nosaltres anàvem a proposar, que igual que existeix el Test de Bechdel per veure quines pel·lícules compleixen uns criteris mínims d'equitat i de feminisme i de dones protagonistes i tal, haurien de fer un test al Parlament pel «test procés, quines són totes aquelles mocions que se suposa que parlen d'una cosa però que en realitat el que fan és parlar del procés. I seguir atiant el conflicte, i seguir buscant la confrontació, i seguir buscant la judicialització. En aquest cas és, evidentment, el que pretén el Partit Popular, no és que sigui una sorpresa, és senzillament una constatació. Però és que a més a més, el que pretén el Partit Popular és retallar l'autogovern. Ja no és només que tinguin sempre la Constitució com a bandera i la seva particular interpretació restrictiva de la Constitució, sinó que, a més a més, ja tampoc sembla que estiguin d'acord ni respectin l'Estatut, que també està aprovat i que hi ha molts aspectes de l'Estatut que no han estat recorreguts pel Constitucional, que estan vigents, com per exemple el de l'acció exterior de la Generalitat de Catalunya i les delegacions a l'exterior. Vostès fan referència al tancament de les delegacions de França, Regne Unit, Irlanda, Alemanya, Estats Units, Suïssa i Itàlia per una sentència del Tribunal Superior de Justícia que anul·lava el decret de creació. Sí, però és que resulta que el que ha fet el Govern de la Generalitat és tornar a fer uns altres decrets que sí que s'ajusten a la legalitat i que les tornen a posar en funcionament. Per tant, si sempre ens estem queixant quan des del Govern de la Generalitat es salten la legalitat, quan la compleixen potser que no ens queixem, no?, i que en realitat deixem que ho facin bé, com ja li va insistir en la seva resposta a la interpel·lació, el mateix conseller. Ha fet els decrets ajustant-se a la legalitat, per això no s'han recorregut. Però no només per això, sinó perquè també –i nosaltres ho volem dir clarament– creiem que l'etapa de confrontació per part del ministre Borrell no va ser una etapa que ajudés tampoc a avançar cap a la resolució del conflicte, sinó que va ser més aviat per confrontar. Segurament a vostès ja els anava bé i se sentien..., bé, era un dels ministres amb els quals se sentien més identificats com a Partit Popular, però a nosaltres, en canvi, ens agrada més com ho fa ara l'actual ministre, que no s'hi ha posat, en aquest tema, perquè, a més a més, entén que és una de les competències que té la Generalitat de Catalunya. Vostès podrien proposar moltes coses: canviar el que fan, qüestionar quin és l'objectiu de les delegacions, els recursos..., però no, directament les tanquem totes –les tanquem totes. Doncs, miri, jo crec que el paper de les delegacions a l'exterior de la Generalitat de Catalunya és defensar els interessos, en aquest cas, de les persones que viuen a Catalunya i dels catalans i catalanes que viuen a l'exterior, milers i milers de catalans i catalanes que van haver de marxar durant la crisi i arran de les polítiques d'austeritat i de la reforma laboral del Partit Popular. I és per donar resposta també a tota aquesta gent que sí, que calen delegacions, i que cal, per exemple, un pla d'acció exterior per fomentar el retorn d'aquests joves, com hem inclòs nosaltres a l'acord de pressupostos que hem signat amb Junts per Catalunya i Esquerra Republicana de Catalunya. El problema amb el PP és quan ells creuen que només s'han de defensar els interessos d'Espanya a l'exterior. I el problema és què entenen pels interessos d'Espanya? Perquè per a vostès els interessos d'Espanya no són els interessos dels ciutadans i ciutadanes d'Espanya, sinó de les empreses espanyoles: Repsol, Endesa i totes aquelles empreses que utilitzen moltes vegades els recursos d'altres països per enriquir-se. Però no només això, també són els interessos del senyor Pedro Gómez de la Serna i de Gustavo de Arístegui, aquest ambaixador que van utilitzar el seu rol al Partit Popular i el seu rol a l'ambaixada per ser aconseguidors per a empreses espanyoles i treure's la seva comissió. Si aquests són els interessos dels ciutadans espanyols que Espanya ha de defensar a l'exterior, nosaltres no creiem que sigui el paper que han de fer les delegacions de la Generalitat a l'exterior. Gràcies.
Gràcies, diputada. A continuació té la paraula, en nom del Subgrup Parlamentari de la CUP - Crida Constituent, el diputat senyor Carles Riera.
Bé, gràcies, president. Bé, nosaltres sí que considerem que la política exterior catalana, que l'acció exterior ha de projectar la realitat del nostre país amb tota la seva complexitat i amb tota la seva diversitat. Per tant, òbviament, si ha de ser una acció exterior fidel a la realitat ha d'expressar i ha de projectar a nivell internacional l'existència d'un conflicte polític, d'un conflicte democràtic que s'activa en funció de la reivindicació del dret a l'autodeterminació i de la defensa de determinats drets civils i polítics. I més quan això és matèria, és objecte, de l'actuació de molts organismes internacionals i fa referència a determinada normativa internacional. Si l'acció exterior catalana vol representar la realitat del país, òbviament, si no vol excloure ningú, ha de representar el com a mínim 50 per cent de persones d'aquest país que es posicionen a favor del dret a la independència, però també el 70 per cent que són crítics o crítiques amb la monarquia espanyola, i les que formen part d'aquest 80 per cent que està d'acord amb una solució referendària o el 70 per cent que es mostra favorable a la no-judicialització i a la resolució política del conflicte. Per tant, si l'acció exterior catalana vol ser fidel a la realitat, ha d'expressar també aquesta realitat, s'ha de fer portaveu davant dels organismes internacionals d'aquesta realitat de la nostra societat catalana. I més –hi insisteixo– quan es tracta d'organismes internacionals que tenen competències i capacitats en el seu cas per resoldre i mediar en aquest tipus de conflictes. I acabo. La diplomàcia pública –ho hem dit sempre i seguirem insistint– és un element clau en la construcció d'un país, i aquesta entenem que s'ha de basar en la cooperació, en la solidaritat i en l'internacionalisme, perquè, a més, això, i el compromís amb els principis de l'internacionalisme, és la millor manera de projectar i de corresponsabilitzar un país i una nació en el món. I això s'ha de fer, això s'ha de fer sempre i d'aquesta manera, senyora Segovia, tant si correspon com si no correspon a la legalitat espanyola. Gràcies.
Gràcies, diputat. En nom del Grup Parlamentari Republicà és el torn ara de la diputada senyora Adriana Delgado.
Gràcies, president. Bona tarda a tothom. Bé, com vam poder veure ja en la interpel·lació al conseller –i ho hem vist en altres intervencions del Partit Popular– sobre les delegacions que treballen pel procés independentista, és el hit que comparteixen amb Ciutadans, i l'objectiu d'aquesta moció no és un altre que difamar sobre l'acció exterior de la Generalitat. Per tant, el Grup Republicà, evidentment, votarà en contra de tots els punts. Sí, el Govern de la Generalitat té delegacions a l'exterior i promouen i defensen els interessos dels catalans i les catalanes. Delegacions, a més, l'obertura de les quals està prevista a l'Estatut –com passa en altres estatuts– i reconeguda per la jurisprudència del Tribunal Constitucional. I què fan, aquestes delegacions? Doncs no fan res que no facin altres delegacions a l'exterior de governs, per exemple, com la Junta d'Andalusia. I com és obligació de qualsevol govern que busca el benestar en diversos àmbits de la seva ciutadania, les utilitza per explicar a l'exterior què passa a Catalunya i a Catalunya què passa a l'exterior sense tenir intermediaris. Treballen per la millora de l'economia. Treballen per la projecció internacional del país en un món cada vegada més global per projectar les seves empreses, les universitats, les entitats, la cultura, etcètera. Per tant, on està la inutilitat? On està la toxicitat, que deia el diputat Serrano? I fan aquesta feina de projecció internacional de forma legítima i de forma legal, emmarcada també en la Llei d'acció exterior del Parlament. Les delegacions catalanes no munten festes ni gasten irracionalment, com se sap que fan ambaixades espanyoles. Són útils per al país a molts nivells i segur que si les ambaixades espanyoles es modernitzessin i miressin de veritat també per l'economia espanyola, pel benestar dels seus ciutadans a l'Estat espanyol també li aniria millor. I afegim que aquestes delegacions del Govern català són més necessàries encara quan evidentment no esperem que les estructures de l'Estat espanyol expliquin i defensin la realitat del que succeeix a Catalunya. De fet, ha quedat demostrat amb les ingerències contínues del Govern espanyol en l'acció exterior de la Generalitat. Primer amb els ministres Dastis i Margallo, garants de la política antidiplomàtica espanyola, que després va mantenir Borrell i el seu «Borrellgate. Totes les delegacions a l'exterior –i ho ha comentat la diputada Segovia– estan operatives, van ser recorregudes per defectes de forma en la seva creació, es van corregir els decrets que van derogar els anteriors i, per tant, normalitat i regularitat. No expliquin una altra cosa. En la moció, senyor Serrano, no només ataquen les delegacions a l'exterior, també ataquen el Diplocat, que haurien de saber que no forma part del Govern de la Generalitat ni de les delegacions. Es tracta d'un consorci publicoprivat que desenvolupa les activitats doncs en base a uns valors, a una interactuació, a uns vincles –sí, també amb el Govern de la Generalitat, però també amb diferents actors de la societat civil catalana que representen, de manera plural, la societat catalana. Pel que fa a les compareixences, doncs, no hi ha d'haver cap problema en comparèixer regularment en seu parlamentària. Així ho ha fet el conseller Bosch i així també els ho va explicar en la interpel·lació per explicar les actuacions del Govern. Sí, som transparents. Però és que la voluntat del PP no és la transparència i el bon govern, més aviat és l'intent de boicotejar i criticar tota l'acció exterior que es du a terme, tot el que s'ha fet, tot el que es fa –i també des d'aquí, doncs un record al conseller Romeva. Una moció no és el mecanisme per demanar les sol·licituds de compareixença, sinó en les comissions, i presenti les peticions de compareixença, segueixin el procediment parlamentari establert i que s'aprovin aquestes peticions de compareixença. Se m'acaba el temps. Hi havia moltes coses en aquesta moció. Sí que faig una resposta també, si em permet, a la diputada de Ciutadans. No té res a veure aquesta donació de què parlaven dels 150.000 euros a les Nacions Unides, que són per a programes de drets humans, de protecció de persones que defensen els drets humans a Colòmbia. Espanya destina deu vegades aquesta quantitat a la mateixa oficina. Per tant, carai, sí que tenim influència, eh?, a Catalunya. I el grup de treball depèn d'un altre organisme de l'ONU, per tant, són experts independents que, en el seu moment, els van triar estats. Per tant, Catalunya tampoc hi va tenir res a veure. Per tant, posar aquest dubte sobre la taula no ens insulta a nosaltres, insulta directament les Nacions Unides. Per últim, ens ha sobtat el que demanaven del pressupost quan les delegacions catalanes costen 6 milions d'euros...
Diputada...
...per quinze delegacions i a Andalusia, a la Junta d'Andalusia, costen 24 milions d'euros, i aquests els semblen bé. A mi el que em fan por són aquests governs que blanquegen l'extrema dreta, parlar-hi i governar-hi, això sí que em fa por a mi. [[Aplaudiments.]]
Gràcies, diputada. En nom del grup parlamentari de Junts per Catalunya és el torn ara de la diputada senyora Aurora Madaula.
Bona tarda. Gràcies, president, conseller. Deixi'm que faci una prèvia en aquesta tarda, en què crec, en aquest dia que hem estat una mica més feliços en veure el somriure de Jordi Cuixart en llibertat de nou. [[Aplaudiments.]] Suposo que, entrant en matèria, aquesta moció és un dels primers exercicis que faran en aquesta coalició de dretes que volen fer amb el grup de Ciutadans perquè, de fet, fa uns mesos ja vam debatre i votar una moció molt semblant, amb uns punts gairebé iguals, que vam, de tota manera, rebutjar, per tant no pot ser. No passa res, tornarem a debatre, tornarem a votar, perquè no ens fa por votar, sempre que no ens vinguin les forces d'ocupació a pegar. [[Remor de veus.]] L'objectiu d'aquesta moció, evidentment, és tancar les delegacions a l'exterior i la seva voluntat és que les tanquem, però per fer-ho, vostès, diuen, senyors del Partit Popular, que les delegacions a l'exterior han perjudicat greument la imatge de Catalunya a l'exterior. Però és clar ho fan, ja és mala sort, la setmana en què el Financial Times, amb la seva revista fDi, treu un informe on diu que Catalunya és la regió del sud d'Europa que és millor per invertir, els estrangers, els inversors exteriors, estrangers. Per tant, ja és mala sort que aquesta imatge exterior no hagi arribat al Financial Times. Com ja li han fet saber, tanmateix, demanen fer efectiu el tancament de les delegacions per complir amb l'anul·lació del decret, però ja li han fet saber que aquests decrets ja no hi són, ja han estat substituïts i derogats per sis de nous decrets del 7 de setembre del 2019, plenament vàlids, vigents, per tant, totalment lícit que aquestes delegacions estiguin obertes. Com si no en tinguessin prou a demanar que es tanquin les delegacions, vostès demanen, cito textualment: «el cessament de tots els delegats del Govern de la Generalitat, inclosa la delegada del Govern davant la Unió Europea. Sort que són de dretes, perquè si no hagués pensat en Stalin i les seves purgues. [[L'oradora riu.]] [[Remor de veus.]] Perquè, clar, demanar el cessament de tots els delegats així, però és cert que més endavant demanen, en el punt 4, que el Govern nomeni un delegat o delegada del Govern davant de la Unió Europea, una persona amb àmplia i reconeguda trajectòria, amb experiència internacional en l'àmbit professional de les relacions internacionals. Segurament l'exemple és el senyor Millo, que és el secretari d'Acció Exterior a la Junta de Andalucía, que segurament l'única experiència exterior que ha tingut és ser el delegat del Govern a Espanya a Catalunya. [[Aplaudiments.]] Per tant. Gràcies per reconèixer Catalunya com l'acció exterior espanyola. El departament, de fet, nomena els delegats responent a diferents valors de meritocràcia, experiència, professionalitat, per ocupar el càrrec i s'ha fet mitjançant els mecanismes transparents i de concurs. Transparència. Transparència que vostès demanen també en el punt 2 bis i 3 que s'exerceix en el portal de transparència on hi ha tota l'agenda de govern, per tant no cal que demanin els punts perquè ja hi és, l'Agenda del Govern en el portal de transparència. On també hi són les activitats dutes a terme per aquestes delegacions a l'exterior. Activitats que es fan sempre que no es boicotegen per part de les ambaixades espanyoles o es veten per part de les ambaixades espanyoles o alguns enviats, en que s'arriba fins i tot a espiar ciutadans catalans o comunicacions, com van ser les comunicacions del vicepresident d'aquesta cambra, espiat per algunes accions que havia fet Exterior. Per tant, espiar ciutadans sí que són actituds de difamació exterior que vostè deia. Difamació exterior del sentit democràtic que hauria de tenir Espanya i que no té. No sé si són aquestes les sinèrgies que demanava vostè amb Espanya i amb les altres institucions espanyoles: espiar ciutadans catalans a l'exterior. Però el Govern ha decidit destinar 7 milions i mig per ajudar les empreses, les oenagés, la cultura, els ciutadans que viuen i treballen a l'estranger i que tenen interessos a Catalunya o que els representen. Les delegacions també són una finestra oberta al món per explicar qui som, què som, què fem i com Catalunya s'insereix en el món globalitzat que encara està dominat pels estats tradicionals. Però, mirin, vam reobrir les delegacions exteriors que el tripartit del 155 va tancar aprofitant el cessament de l'autonomia. Fa unes setmanes hem obert tres noves delegacions a Tunísia, a Mèxic i a l'Argentina on hi ha ciutadans catalans i on hi ha ciutadans d'aquests països que viuen aquí i que les necessiten. I n'obrirem més on creiem que fa falta per incrementar la presència de Catalunya al món. Ho farem per promoure la cultura, la llengua [[sona el senyal acústic que indica que s'ha exhaurit el temps d'intervenció]] –i acabo, president–, l'economia i l'ajuda al poble de Catalunya, però també ho farem per denunciar la situació de repressió que vivim els independentistes, la vulneració dels nostres drets, la politització de la justícia i per reclamar sempre llibertat presos polítics i retorn dels exiliats. Gràcies. [[Aplaudiments.]]
Per pronunciar-se sobre les esmenes, té un torn de nou el diputat Serrano. Quan vulgui.
Presidente, desde el escaño. Previamente, solamente dos observaciones. Señora Delgado, si precisamente presentamos la interpelación y esta moción es porque en comisión pedimos la comparecencia de los delegados de la Generalitat en el exterior y su partido, junto con Junts per Catalunya, la bloqueó. Por eso nos hemos visto obligados a presentar esta moción e intentar reformar la ley, ya que ustedes bloquean que esos delegados cumplan con su función y obligación de transparencia y den explicaciones ante este Parlamento. En cuanto a las enmiendas presentadas por Ciudadanos y por el Partido Socialista de Cataluña, aceptaremos las enmiendas de Ciudadanos, porque creemos que contribuyen al objetivo de la moción, en este caso de la transparencia, y, por lo tanto, las admitiremos. En cuanto a las del Partido Socialista de Cataluña, pues ya nos gustaría que, tratándose de un gobierno autonómico, el principio de lealtad institucional y de la racionalización funcionaran, pero es que estamos hablando de un gobierno que no solamente se jacta de haber incumplido la legalidad, sino que están diciendo y amenazado que en cuanto puedan lo van a volver a hacer. Por tanto, yo creo que es pedir peras al olmo. Y, en ese sentido, yo creo que predicar o pedir que el señor Bosch cumpla con el principio de lealtad institucional, pues, insisto, yo creo que es pedir, en una visión muy buenista de la realidad, peras al olmo, ¿no? Y, simplemente, por último, decirle que efectivamente el Partido Popular es de los partidos, junto con otros, que pide el cierre de este tipo de delegaciones políticas. Pero no es el único. El alto representante de la Unión Europea en política exterior, que no es de mi partido sino del suyo, pues también piensa lo mismo. Por lo tanto, yo creo que, en ese sentido, y respecto a esta cuestión, no estamos tan solos como usted se cree.
Gràcies. Hem cridat a votació. [[Ferran Pedret i Santos demana per parlar.]] Sí, senyor Pedret.
Per demanar votació separada del punt 2 i del punt 4, però que haurien d'anar, al seu torn, per separat. [[Susana Beltrán García demana per parlar.]]
Senyora Beltrán? [[Pausa.]] Trenta segons.
Diputada Segovia, diputada Delgado, si no hi ha transparència i no hi ha rendició de comptes al Parlament, hi han sospites de corrupció. Els delegats exteriors fa més de quatre anys que no compareixen al Parlament, que depenen del Departament de Transparència. La transparència i la rendició de comptes no tenen color polític. I em sorprèn que, vostès, comuns, vostès, d'Esquerra, no li donin importància a aquest fet que mesura la qualitat democràtica d'un govern. Gràcies. [[Aplaudiments. Susanna Segovia Sánchez demana per parlar.]]
Senyora Segovia?
Sí, per contradiccions.
Trenta segons.
Em podria dir a quin indicador internacional el fet de no aconseguir que s'aprovin les compareixences que demana un grup polític es considera un indicador de transparència. Gràcies. [[Aplaudiments i forta remor de veus.]]
Silenci. [[Pausa.]] Passem a votació. Hi ha alguna petició de votació separada més? [[Persisteix la remor de veus.]] Silenci! Hi ha alguna petició de votació separada més? No? [[Pausa.]] Passem a votar els punts 2 i 4 per separat. Per tant, votem primer el punt número 2. Comença la votació. El punt número 2 ha estat rebutjat per 38 vots a favor, 93 en contra i cap abstenció. I votem ara el punt número 4. Comença la votació. El punt número 4 ha estat rebutjat per 38 vots a favor, 76 en contra i 17 abstencions. I votem ara la resta de la moció. Comença la votació. La resta de la moció ha estat rebutjada per 55 vots a favor, 76 en contra i cap abstenció. Hem votat tots els punts d'aquesta moció. Com els he dit abans, no hi ha més punts a tractar a l'ordre del dia. Per tant, s'aixeca la sessió. Gràcies.