Poštovane zastupnice i zastupnici. Zahvaljujem što ste nam omogućili da ovom Visokom domu predstavimo Izvješće o radu pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom za 2015. godinu. Razlog zbog kojeg godišnje izvješće po prvi puta u ovih 8 godina ne podnosi osobno pravobraniteljica Anka Slonjšak je istek mandata prije održavanja ove sjednice. A procedura izbora novog pravobranitelja za osobe sa invaliditetom nije dovršena. Predstavljanje izvješća od strane same pravobraniteljice ima značenje ne samo zbog prepoznatljivosti Anke Slonjšak, po jasnoći poruka, snazi uvjerenja da su jednakost i dostojanstvo osoba sa invaliditetom ostvarivi nego i zbog njezinog proaktivnog djelovanja u oblikovanju društvenog okruženja po modelu ljudskih prava. Izvješće prikazuje položaj osoba sa invaliditetom i djece sa teškoćama u razvoju na temelju njihovih pritužbi pravobraniteljici, uvida koje je pravobraniteljica stekla obilaskom prostora u kojima su smješteni, obrazuju se, liječe ili rade osobe sa invaliditetom kao i provođenja anketnih ispitivanja. U 2015. godini pravobraniteljica je postupala po 1745 pritužbi u svrhu zaštite ljudskih prava osoba sa invaliditetom što je 20% više u odnosu na godinu ranije. Najveći broj obraćanja pravobraniteljici u 2015. godini kao i ranijih godina odnosio se na područje socijalne skrbi, na drugom mjestu je rad i zapošljavanje, slijede mirovinsko osiguranje, odgoj i obrazovanje te pristupačnost. Postupajući povodom 672 pritužbe na povredu prava utvrđeno je da je u 219 slučajeva ili 33% došlo do povrede zakonom ili Ustavom zajamčenih prava, odnosno konvencijskih prava. Slučajevi u kojima nismo utvrdili kršenje važećih zakona upućuju na činjenicu da postojeća zakonska rješenja ne zadovoljavaju potrebe osoba sa invaliditetom niti odgovaraju na izazove s kojima se suočavaju. Pravobraniteljica je u odnosu na prethodnu godinu uputila 96% više preporuka i upozorenja jedinicama lokalne samouprave, državnim tijelima i drugim pravnim osobama. Na temelju provedenih 10-ak anketnih ispitivanja i istraživanja i obilaskom 49 prostora u kojima borave, rade ili se obrazuju osobe sa invaliditetom pravobraniteljica je uputila ukupno 65 mišljenja ili prijedloga izmjena i dopuna propisa. Od toga je na vlastitu inicijativu bilo 17 prijedloga. Podatak da je i dalje najveći broj pritužbi osoba sa invaliditetom u području socijalne zaštite ukazuje na ugroženost njihovog životnog standarda. Prema podacima Hrvatskog zavoda za javno zdravstvo oko 18% osoba sa invaliditetom živi u uvjetima siromaštva što je više od opće populacije. Brojke o smanjivanju korisnika naknada sa osnova invaliditeta ukazuju na provođenje mjera štednje na najsiromašnijoj i najranjivijoj populaciji. Broj korisnika doplatka za pomoć i njegu u 2015. godini smanjen je za 6514 korisnika u odnosu na 2014. godinu. A broj korisnika osobne invalidnine smanjen je za 329 korisnika. Svrha ovih naknada je podmirivanje potreba proizašlih iz invaliditeta i uključivanja u život zajednice. Zagovaramo pristup u kojemu će osobna invalidnina biti primanje čija će svrha doista biti uključivanje osobe u život i podmirivanje potrebe proizašlih iz invaliditeta. I kao takva posve neovisna o bilo kakvim drugim primanjima osobe što sada nije slučaj. Pravo na status roditelja njegovatelja odnosno njegovatelja, prema podacima za prosinac 2015. godine koristilo je 3476 osoba. Smatramo da ovo pravo treba redefinirati i staviti ga u funkciju prava osobe sa invaliditetom na ostanak u obitelji i osobni izbor. Sadašnje zakonsko određenje ne dopušta proširivanje kruga korisnika ovog prava u situacijama kada se njime osigurava najbolja skrb i poštuje pravo na izbor. Pravobraniteljica za osobe s invaliditetom je u 2015. godini u svojstvu nezavisnog mehanizma za praćenje UN-ove Konvencije o pravima osoba s invaliditetom sudjelovala u konstruktivnom dijalogu između UN-ovog odbora za prava osoba s invaliditetom i Vlade RH vezano uz provedbu konvencije u Hrvatskoj. Zaključna zapažanja UN-ovog odbora prikazana su u ovom izvješću pojedinačno po područjima vezanim uz određene članke Konvencije. Takav pogled izvana na sustav zaštite prava osoba s invaliditetom kroz prizmu ljudskih prava pokazao je da je ono što zakonodavci u Hrvatskoj općenito smatraju dobrim sustavom skrbi o osobama s invaliditetom još uvijek je daleko od standarda koji bi osobama s invaliditetom uistinu omogućavao ostvarenje njihovih ljudskih prava i dostojanstvo. Odbor je istaknuo i hitne preporuke preko kojih je zatražio poduzimanje brzih mjera Vlade RH unutar godine dana. Hitne preporuke se odnose na tešku situaciju u ustanovama u kojima su smještene osobe s invaliditetom, zaustavljanje ne dobrovoljnih tretmana i mjera sputavanja te zakonskog ukidanja bezuvjetnih sterilizacija bez slobodnog i informiranog pristanka osoba s invaliditetom. Prisilne hospitalizacije i uporaba mjera prisile u Hrvatskoj su dopuštene i zakonom regulirane. Izostaje svijest da takva postupanja narušavaju osobni integritet osobe i u mnogim slučajevima predstavljaju ponižavajuće postupanje. Čini se da i stručnjaci i same osobe smatraju da su prisilna postupanja opravdana medicinskim stanjem. Pravobraniteljica u stvarnosti nisu razvijene drugačiji načini pružanja pomoći u stanjim psihosocijalnih kriza. Pravobraniteljica za osobe s invaliditetom upozorava da i nadalje prevladavaju hospitalni oblici liječenja osoba s mentalnim oštećenjima te institucionalni oblici skrbi. Stoga se nameće potreba neodgodivih zaokreta kroz uspostavu sustava izvan bolničke i izvan institucionalnih oblika liječenja i skrbi. Osim po zakonu o pravobranitelju za osobe sa invaliditetom pravobraniteljica je postupala i po Zakonu o suzbijanju diskriminacije i po Zakonu o zaštiti osoba s duševnim smetnjama prema kojemu je od 1.1.2015.godine dobila posebnu ovlast provjere smještaja bez pristanka u psihijatrijskim ustanovama u svim slučajevima kada pisani pristanak za smještaj daje zakonski zastupnik. Pravobraniteljica za osobe s invaliditetom je u razdoblju za koje se podnosi ovo izvješće postupala u ukupno 97 pritužbi na diskriminaciju na osnovi invaliditeta. U 18 slučajeva pravobraniteljica je utvrdila sumnju na diskriminaciju i poduzela mjere suzbijanja diskriminacije sukladno Zakonu o suzbijanju diskriminacije. Najčešći oblik diskriminacije bio je propuštanje razumne prilagodbe posebno u područjima pristupa dobrima i uslugama pri zapošljavanju i radu, obrazovanju te socijalnoj zaštiti. Temeljna pretpostavka za uključenost i sudjelovanje djece s teškoćama u razvoju i osoba s invaliditetom u svim područjima ljudskih aktivnosti je osiguravanje elemenata pristupačnosti što podrazumijeva prilagodbe ovisno o potrebi osobe npr. ne samo za osobe s tjelesnim oštećenjem nego i oštećenjem vida, sluha te pristupačnost lako razumljivih informacija za osobe s intelektualnim i mentalnim oštećenjima. Broj od 97 pritužbi u području pristupačnosti govori o pristupačnosti kao osnovnom preduvjetu za ostvarivanje svih prava od zdravlja, obrazovanja te zapošljavanja i rada. Čak 69 pritužbi odnosilo se na povrede prava vezano uz pristupačno stanovanje, ne pristupačnost građevina javne namjene, nepropisno parkiranje i zloporabu korištenja prava na znak pristupačnosti te korištenje usluga u cestovnom i željezničkom prijevozu. Unatoč višegodišnjim preporukama smatramo i dalje da je nužno zbog bolje provedbe pravilnika o znaku pristupačnosti promijeniti nadležnost sa Ministarstva zdravlja na Ministarstvo unutarnjih poslova. Jedno od istraživanja koje smo proveli odnosilo se na pristupačnost sudova gdje smo zatražili podatke od 48 sudova, općinskih i prekršajnih. Prema dobivenim podacima od ukupno 36 zgrada u kojima sudovi djeluju samo njih 15 ima pristupačan ulaz za osobe s invaliditetom odnosno 41% a pristup prostorijama smještenima na katu osigurana je u svega 9 zgrada ili 25%. Sanitarni čvor prilagođen osobama s invaliditetom postoji u 5 zgrada ili 13% dok su u jednoj u tijeku adaptacije. Od sudova koji su se očitovali jedino u Općinskom kaznenom sudu u Zagrebu postoje taktilne trake vođenja za slijepe osobe. Nakon obrade podataka rezultati su zajedno s preporukom upućeni Ministarstvu pravosuđa kao nadležnom tijelu za osiguravanje financijskih sredstava za osiguravanje pristupačnosti pravosudnih tijela osobama s invaliditetom te su zatraženi i podaci što se planira poduzeti s obzirom na uočene nedostatke. Uz arhitektonsku pristupačnost poseban izazov je osiguranje pristupa pravosuđu u njegovom proceduralnom dijelu posebice za osobe s intelektualnim i psihosocijalnim teškoćama. Policijski pravosudni službenici i socijalni radnici trebaju pridavati njihovom svjedočenju vjeru kakva se pridaje drugim pouzdanim svjedocima. Vrste razumne prilagodbe treba razmotriti prije suđenja. Također smo preispitali pristupačnost skloništa, odnosno savjetovališta za smještaj osoba sa invaliditetom kao žrtava nasilja. Na temelju zaprimljenih odgovora od 16 organizacija, udruga, domova, sigurnih kuća samo je jedno sklonište i savjetovalište u potpunosti pristupačno za sve osobe sa invaliditetom, dok je kod ostalih organizacija pristupačno ili sklonište ili savjetovalište ili samo djelomično odnosno u cijelosti. Osobe s većom razinom potrebne podrške kao žrtve obiteljskog nasilja stavljene su u nepovoljniji položaj i sa aspekta pristupačnosti objekta, ali i sa aspekta pružanja potrebne podrške. Brojne pritužbe pogotovo iz sredina udaljenijih od većih centara poput Imotske krajine, Slavonije, Banovine i otoka govore o nedostupnosti potrebnih zdravstvenih usluga fizikalne terapije i medicinske rehabilitacije namijenjenih djeci s neuro razvojnim poremećajima i drugim teškoćama, te odraslim osobama sa invaliditetom. Pojedine ustanove kao pružatelji ovih usluga ističu neisplativost pružanja usluga korisnicima koji žive u udaljenijim područjima. Kao značajan problem navodimo nedostupnost primjerene stomatološke zaštite za osobe sa invaliditetom i djecu s teškoćama u razvoju, te višemjesečno čekanje na obavljanje potrebnih zahvata čime se krši njihovo temeljno pravo na zdravlje, a time i odredbe Konvencije o pravima osoba sa invaliditetom. Pravilnik o ortopedskim i drugim pomagalima stavlja u nepovoljan položaj pojedine osobe sa invaliditetom s obzirom na dob, odnosno obrazovni status. Na primjer uskračujući i pravo na besplatno elektroničko povećalo slabovidnim osobama ili baterije za slušne aparate za osobe oštećenog sluha ako su starije od 18 godina ili ako se ne školuju redovito. Ovakvim postupanjem, odnosno odredbama potičemo isključivanje odraslih, nezaposlenih, zaposlenih osoba sa malim primanjima umirovljenika i drugih. Unatoč kontinuiranim upozorenjima na potrebu uspostave sustavne rane intervencije na cjelokupnom području Republike Hrvatske pomaci su minimalni o čemu svjedoče pritužbe koje zaprimamo od roditelja djece s teškoćama u razvoju i udruga u kojima ukazuju na izostanak sustava rane intervencije, dijagnostike i psihosocijalne rehabilitacije djece s razvojnim rizikom i teškoćama u razvoju na pojedinim područjima Hrvatske. U područjima u kojima ne postoji niti jedan segment usmjeren na potrebe djeteta s teškoćama u razvoju krše se osnovna prava na zdravlje i prevenciju invaliditeta. Kako reagirati na ovakve pritužbe? Koje je ministarstvo odgovorno, koja razina vlasti, koja institucija? Odgovornost leži na svima. Većina županija navodi da su svjesni potrebe razvoja usluga namijenjenih djeci s teškoćama u razvoju od najranije dobi, te izražavaju spremnost i na preuzimanje svih obveza, ali uz prethodnu decentralizaciju sredstava. Smatraju da standarde usluga kao i nositelje procesa treba urediti država i to kroz sustav zdravstvene zaštite. U mnogim područjima u kojima nedostaju usluge organizacije civilnog društva prerastaju u pružatelje tih prijeko potrebnih usluga. Međutim, zbog nesigurnog projektnog financiranja ne mogu osigurati odgovarajuću kvalitetu niti kontinuitet, a mnogima prijeti zatvaranje zbog smanjivanja proračunskih sredstava u kojima se financiraju potrebni rehabilitacijski programi i projekti. Na složenu problematiku osoba s poremećajima iz autističnog spektra upozoravamo sve razine vlasti od 2010. godine. Konačno na našu inicijativu formirala je početkom 2013. godine Međuresorna radna skupina sa svrhom donošenja sustavnih rješenja na razini Republike Hrvatske, ali i statusa Centra za autizam. Na kraju 2014. još nije bilo vidljivog rezultata njihovog rada, te smo u svibnju 2015. godine zastupnicima Hrvatskog sabora podnijeli posebno Izvješće o zaštiti prava osoba sa autizmom i poremećajima iz autističnog spektra s preporukom da Sabor kao najviše zakonodavno tijelo osigura sukladno svojim ovlastima donošenje konkretnih oduka i poduzimanje konkretnih aktivnosti kako bi se za djecu i odrasle sa autizmom osigurala primjerena i sustavna skrb, te da se bez odgode nastavi sa realizacijom svih započetih aktivnosti. Pritužbe pravobraniteljici govore o grubim kršenjima prava djece sa teškoćama u razvoju na obrazovanje. Posebne obrazovne ustanove nisu u strateškim dokumentima predviđene kao oblik obrazovanja koji treba napustiti. Odbor za prava osoba sa invaliditetom izražava zabrinutost što se ovakvo segregirajuće obrazovanje ne smatra oblikom diskriminacije. Ne samo da škole odbijaju provesti zakonom obvezne prilagodbe djetetovim potrebama, nego unaprijed najavljuju njihov neuspjeh samo zbog invaliditeta. Odbor je izrazio i zabrinutost što veliki broj osoba sa invaliditetom nema osnovnoškolsko obrazovanje, a manje od 30% ima završenu srednju školu, te je također zabrinut izostankom mjera kojima bi se učenicima sa teškoćama u obrazovnom sustavu osiguravala razumna prilagodba. Danas još uvijek svjedočimo ozbiljnim preprekama inkluzivnom obrazovanju i obrazovanju djece i mladih sa invaliditetom i to na svim razinama od predškolskog obrazovanja preko osnovnoškolskog, srednjoškolskog do visokoškolskog obrazovanja. Bez inkluzivnog obrazovanja koji uključuje sve vidove podrške od asistencije, prijevoza, prilagodbe prostora, udžbenika, pomagala, educiranih nastavnika i drugoga, odnosno sustava usmjerenog na individualne potrebe djece s teškoćama nema istinskog opredjeljenja za inkluzivno društvo i punu uključenost osoba sa invaliditetom u područje rada i društvenog života. UN-ov Odbor za prava osoba s invaliditetom je posebno istaknuo napore Republike Hrvatske u ostvarivanju veće stope zaposlenosti izrijekom pohvalivši zakonske promjene temeljem kojih je obveza kvotnog zapošljavanja proširena na sve poslodavce. Godina 2015. bila je razdoblje provjere učinkovitosti Zakona o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba s invaliditetom donesenog 2014. godine. Tijekom 2015. godine prema evidenciji Hrvatskog zavoda za zapošljavanje zaposleno je 2613 osoba s invaliditetom što je više za 39,21% nego u 2014. godini. Prema očevidniku zaposlenih i samozaposlenih osoba s invaliditetom koji vodi Hrvatski zavod za mirovinsko osiguranje na dan 31.12.2015. godine u Hrvatskoj je bilo ukupno zaposleno 11 822 osobe s invaliditetom, što je povećanje za 15,86% u odnosu na prethodnu godinu. Na dan 31.12.2015. godine evidentirano je 8530 poslodavaca obveznika kvotnog zapošljavanja. I to 2531 u javnom sektoru i 5999 u privatnom sektoru. Od ukupnog broja obveznika kvotnog zapošljavanja i u javnom i u privatnom sektoru samo trećina njih udovoljava ovoj zakonskoj obvezi, a svega 130 poslodavaca opredijelilo se za zamjenske kvote. Kad govorimo o osobama s invaliditetom ne smijemo zanemariti 88 586 osoba s profesionalnom nesposobnošću za rad čija je prosječna mirovina 1729 kuna. Od ukupnog broja svega ih je 7243 u radnom odnosu. Smatramo da se radi o značajnom potencijalu koji bi se kroz sustav profesionalne rehabilitacije mogao radno aktivirati. 2015. godina bila je prva godina primjene Zakona o jedinstvenom tijelu vještačenja. Od zaprimljenih pritužbi u ovom dijelu najčešća pritužba bila je dugotrajnost samog postupka vještačenja. Uredba o metodologijama vještačenja osim što je zahtjevnija u primjeni ne definira rokove unutar kojih se mora provesti vještačenje što posljedično dovodi do nepravovremenog ostvarivanja prava iz pojedinih područja. Jedinstveno tijelo vještačenja je s početkom rada bilo suočeno s naslijeđem od 8800 nedovršenih predmeta vještačenja preuzetih od tijela u kojima se provodilo vještačenje do kraja 2014. godine što se uz neodgovarajuće prostorne i kadrovske uvjete odrazilo i na kvalitetu vještačenja. Velika prepreka neovisnom životu osoba s invaliditetom u zajednici a koja je još uvijek razlog za njihovo odvajanje ustanove je dramatičan nedostatak prilagođenih stambenih prostora i usluga podrške. Najveći zadatak je pred lokalnim zajednicama koje trebaju preuzeti obvezu izgradnje pristupačnog okruženja i prijevoza za sve svoje građane bez segregacije osoba s invaliditetom i djece s teškoćama u razvoju. Prema statističkom izvješću s mrežnih stranica Ministarstva socijalne politike i mladih za prosinac 2015. godine u domove socijalne skrbi izdvojeno je 7901 osoba s invaliditetom, a još 4068 smješteno je u udomiteljske obitelji najčešće u ruralnim područjima. To znači da zamjetan broj naših građana nije ostvario pravo na život u zajednici nego su upravo zbog svog invaliditeta prisiljeni živjeti u domovima socijalne skrbi. UN-ov Odbor za prava osoba s invaliditetom izrazio je zabrinutost što nisu sve ustanove poput manjih privatnih ustanova odjela za dugotrajnu skrb u psihijatrijskim ustanovama i udomiteljskih obitelji za odrasle osobe pokrivene planom deinstitucionalizacije. Pritužbe koje smo zaprimali iz različitih krajeva zemlje odnosile su se na nedostatak potrebnih usluga osiguravanjem kojih bi osoba s invaliditetom mogla ostati u vlastitom domu ili vlastitoj obitelji. Nedostatnost mreže usluga i podrške socijalnoj inkluziji posebno pogađa osobe s većim stupnjem tjelesnog invaliditeta. Jedan od najznačajnijih oblika podrške neovisnom životu osobe s invaliditetom je usluga osobnog asistenta. Niti višegodišnje upozoravanje pravobraniteljice za osobe s invaliditetom nije rezultiralo donošenjem zakona kojim bi se regulirala između ostalih i usluga osobnog asistenta odnosno svi oblici i sve vrste asistencije koje bi se osiguravale prvenstveno polazeći od vrste i težine invaliditeta te potrebe pojedine osobe za odgovarajućom podrškom. U 2015. godini kao i u prethodnim razdobljima surađivali smo s organizacijama civilnog društva, savezima i udrugama osoba s invaliditetom koji su u pojedinim sredinama jedini pružatelji usluga od primarne važnosti za djecu s teškoćama u razvoju i osobe s invaliditetom čime provode one aktivnosti koje ne osigurava država. Jedan od najvećih izazova je nedostatak njihovog kontinuiranog sustavnog financiranja. Prateći proteklih godina položaj osoba s invaliditetom vidljivo je da neke promjene u zakonodavstvu koje direktno utječu na život osoba s invaliditetom i njihovih obitelji ne donose željeni napredak već ih naprotiv stavljaju u još teži položaj. U uvjetima višegodišnje krize osobe s invaliditetom i djeca s teškoćama u razvoju indirektno su jednako pogođena kada članovi njihovih obitelji ostaju bez posla čime naknade za troškove invaliditeta u takvim situacijama nerijetko postaju jedini prihod za cijele obitelji. Usprkos brojnim upozorenjima pravobraniteljice umjesto da se osobama s invaliditetom olakša da budu aktivni članovi društva njih se kažnjava ukoliko se zaposle oduzimanjem iznosa osobne invalidnine od 1250 kuna. Takva uskrata dugoročno ne donosi uštedi državi, a osobama s invaliditetom daje do znanja da je vjera društva u ravnopravnost i sposobnosti osoba s invaliditetom i dalje samo deklarativna. Uskraćivanje pravovremenih zdravstvenih usluga ima učinak kratkotrajnih ušteda u zdravstvenom sustavu ali posljedično dovodi do invaliditeta ili njegovog pogoršanja što dugoročno iziskuje skupa liječenja i terapije. Država i jedinice lokalne i regionalne samouprave trebaju odrediti jasne kriterije za raspodjelu novčanih sredstava i usmjeriti ih onim udrugama koje su preuzele ulogu države u osiguravanju neophodnih usluga podrške bez kojih nema ravnopravnosti osoba s invaliditetom. I to mobilne podrške stručnjaka u obitelji, osobne asistencije, asistencije u nastavi, prilagođenog prijevoza, podrške u radu i provođenju slobodnog vremena. Osobe s invaliditetom nisu predmet institucija i posao stručnjaka, one su naši susjedi, kolege na radnom mjestu i u školi, prijatelji naše djece u vrtićima država im mora osigurati mobilne timove stručnjaka, asistente, ukloniti arhitektonske barijere ali na nama je da se otvorimo prema drugačijima sposobnostima i da ih prihvatimo u svojoj sredini kao sebi ravne, upoznamo načine na koje djeluju, žive i stvaraju. Hvala vam lijepa na vašem strpljenju i slušanju.
Hvala vam lijepa. Vaše izlaganje je izazvalo nekoliko replika. Prva je ona uvaženog zastupnika Željka Jovanovića. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Zamjenica je iznijela kvalitetno sažetak ovog izvješća ali se javljam iz razloga što mi je žao što tu priliku nije imala gospođa Slonjšak. Javljam se zbog toga jer sam kao predsjednik Odbora za zdravstvo i socijalnu politiku u proteklom periodu imao izuzetnu suradnju sa gospođom Slonjšak. I zapravo ta suradnja pokazuje kako bi trebali funkcionirati naši odbori. Rad odbora u ovom Saboru je podcijenjen i upravo primjer svega što smo radili kroz okrugle stolove, tematske sjednice i radne sastanke sa gospođom Slonjšak pokazuje kako i Sabor može rješavati probleme svih ljudi koji se tiču rada ovog Sabora. Stoga se kao bivši predsjednik Odbora za zdravstvo i socijalnu politiku želim zahvaliti gospođi Slonjšak koja je ovdje na svemu što je učinila da rad saborskog odbora i ovog Sabora bude zaista onakav kakav bi trebao biti i na korist svih građana ove RH. Hvala vam gospođo Slonjšak.
Hvala lijepa. Slijedeća replika je uvaženog zastupnika Miranda Mrsića. Izvolite.
Hvala lijepo. Žao mi je također što ovdje nema one koja je najzaslužnija za ovo izvješće i ja se nadam da će gospođu Slonjšak Vlada izabrati i da će ona nastaviti dalje raditi ovaj izuzetno važan posao. Ja bi se samo osvrnuo na jedan dio izvješća koji je vezan uz zapošljavanje osoba sa invaliditetom. Činjenica je da Zakon o zapošljavanju osoba s invaliditetom je zakon koji je donio napredak u zapošljavanju, s druge strane je to i zakon koji je konačno u Hrvatskoj omogućio da više zaposlimo osoba sa invaliditetom. Tako da mi je drago da je pravobraniteljica odreagirala vrlo jasno i vrlo čvrsto na ideju poslodavaca a i Vlade koliko vidi i Ministarstva rada i mirovinskog sustava da se ukine kvotno zapošljavanje. I to bi bio zločin prema osobama sa invaliditetom. Tako da evo još jedna pohvala na čvrstoći i nadam se da će ta čvrstoća se nastaviti i dalje u drugom mandatu. Zaposlili smo kao što ste rekli 40% više osoba sa invaliditetom ali s druge strane imamo konačno i na raspolaganju sredstva koja će omogućiti da osobe sa invaliditetom imaju pristupačna radna mjesta, da imaju pristupačnu okolinu jer na tom računu je preko 200 milijuna kuna koje su uplatili poslodavci koji nisu ispunili kvotu, ali ta sredstva se opet vraćaju njima. I mislim da na tome treba zajednički raditi. Hvala lijepa.
Odgovorit će uvažena zamjenica pravobraniteljice za osobe s invaliditetom. Izvolite.
Cijenjene gospođe zastupnice i gospodo zastupnici, predsjedniče Sabora zapošljavanje je jedno područje za koje je Hrvatska dobila jedino, gotovo jedino područje za koje je Hrvatska dobila pohvale od strane UN-ovog Odbora za prava osoba s invaliditetom. Bila bi velika, velika šteta da se odustane od zakonske obveze kvotnog zapošljavanja, a mi smo u proteklih nekoliko mjeseci svjedočilo o reakcijama u javnosti od strane predstavnika poslodavaca i svjedočili smo ponekim zahtjevima da se ta obveza ukine. Mislim da treba naglasiti da osobe s invaliditetom moraju biti promatrane kako one koje unatoč teškom invaliditetu mogu raditi određene poslove ako im osiguramo odgovarajuću podršku i ako im prilagodimo uvjete rada i radna mjesta i ako im prilagodimo načine izvršavanja zadataka. Prema tome, ono što je za svaku državu pa tako i RH od velike važnosti je da se zalažemo za to da osobe s invaliditetom budu one koje graditi hrvatsko društvo, koje će raditi, plaćati poreze i doprinose i osiguravati bolji položaj ne samo sebe samih nego društvene zajednice u cjelini. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepa. Slijedeća replika je uvažene zastupnice Gordane Rusak. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Od niza problema koje je gospođa spomenula istakla bih jedan koji mi se čini alarmantnim a to je činjenica da mi u ovom trenutku nemamo pravobraniteljicu za osobe sa invaliditetom. Obrazloženje da procedure nije dovršena je zapravo ono što je katastrofalno. Tražim da se hitno ta procedura dovede do kraja i smatram da kriza koju imamo nas ne amnestira od odgovornosti. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Sljedeća replika je uvaženog zastupnika Gorana Dodiga. Izvolite.
Problem osoba sa invaliditetom definitivno je jedan od najsloženijih problema s kojima se susreće određeno društvo. A prema odnosu, prema osobama sa invaliditetom ja mislim da se i mjeri stupanj civiliziranosti određenog društva. Meni je potpuno jasno da u vašem izvješću vi ste obuhvatili sve, ali u tom obuhvatnom prikazu, i da nije bilo moguće drukčije. Ali spomenuli ste i nešto što mi je nekako zapelo za uho a to je prisilna hospitalizacija psihijatrijskih bolesnika. Ono što mi se čini to je nedovoljno poznavanje ove problematike, načelno možemo se složiti sa ovim što ste rekli, ali ta problematika je dovela do toga da je u Hrvatskoj bilo jako puno zadnjih mjeseci ili godina dana polemika oko toga jesu li neki ljudi prisilno hospitalizirani sa pravom ili ne. Moram vam reći da postoji zakonodavstvo koje to točno regulira i zapravo ljudi su prisiljeni se ponašati po tim zakonodavnim okvirima. Spomenuti ću vam samo činjenicu da kada su predstavnici Europske unije nadležni za ovu problematiku došli u Hrvatsku i izučavali taj problem znate što su zamjerili da imamo premalo prisilnih hospitalizacija. Dakle prisilnih hospitalizacija u Hrvatskoj ima manje nego u drugim zemljama. Npr. vidio sam kako se to radi u Americi. Tamo po psihijatrijskog bolesnika idu vatrogasci i policija, ne ide liječnik. Hoću vam reći prihvaćam vaše izvješće ali bih vas molio da, različite vrste invaliditeta dovode do različitih posljedica, sve u jednu kategoriju deklarativno vrlo je opasno. Nije svejedno osoba koja je slijepa, niti psihijatrijski bolesnik. Zato vam savjetujem dobronamjerno, probajte involvirati ljude koji će se baviti određenom problematikom unutar ove opće problematike i mislim da će biti puno manje problema. Hvala vam lijepa.
Hvala. Odgovorit će uvažena Mira Pekeč-Knežević, zamjenica pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom. Izvolite.
Hvala vam lijepa i hvala gospodinu zastupniku na ovom pitanju. Naime, kada smo mi pisali o ovom dijelu izvješća postupanja prema psihijatrijskim bolesnicima ili osobama sa duševnim smetnjama onda smo posebni naglasak dali upravo na zaštitu njihovih ljudskih prava i na poštivanje njihovog ljudskog integriteta i njihovog dostojanstva. To je bilo težište našeg rada u protekloj godini i iscrpno se može pročitati upravo o osobama sa duševnim smetnjama ili kako ih konvencija naziva osobe sa mentalnim oštećenjima u našem cjelovitom izvješću gdje su navedeni i neki zanimljivi primjeri. Naime, ja sam i u uvodnom izlaganju istaknula da smo mi prvi puta od 1.1.2015. godine, znači to je vrijeme kada je stupio na snagu novi Zakon o zaštiti osoba sa duševnim smetnjama. Mi smo prvi puta dobili i posebnu ovlast po tom zakonu a to je provjeravanje opravdanosti smještaja bez pristanka u slučajevima kada osoba sama nije sposobna dati pristanak, dobrovoljni nego to u njezino ime pisani pristanak podnosi, daje njezin zakonski zastupnik. Pravobraniteljica je upravo kao zaštitni mehanizam prema članku 33. stav 2. Konvencije o pravima osobama sa invaliditetom je ta kojoj je utvrđena ta dužnost da provjerava i kontrolira ta postupanja i u slučajevima kada pristanak na smještaj daje zakonski zastupnik. Kada ste spomenuli i pitanja prisilne hospitalizacije ja sam i to navela da je ona zakonom dopuštena, regulirana našim zakonom i jednako tako i da postoje, da mnogi stručnjaci pa i same osobe sa mentalnim oštećenjem smatraju da postoje takva stanja u kojima je opravdana primjena mjera prisile ili prisilna hospitalizacija. Međutim, da Hrvatska treba u tom dijelu biti, ići korak dalje u smislu zaštite ljudskih prava osoba sa mentalnim oštećenjima to je nešto što je i polazište novoga Zakona o zaštiti osoba sa duševnim smetnjama. I naravno da tu moramo apsolutno puno, puno graditi, puno učiti i puno se educirati. Mislim da sam možda odgovorila na vaše pitanje ako djelomično, međutim, ali ću vam spomenuti i to da je UN-ova izvjestiteljica kada je gostovala u Hrvatskoj prošle godine i kada je imala između ostalog izlaganje i u Vladi RH je napomenula da prema Konvenciji o pravima osobama sa invaliditetom čak niti prisilna hospitalizacija nije dopuštena. Hvala vam lijepa.
Hvala. I zadnja replika uvaženog zastupnika Blaženka Bobana. Izvolite.
Hvala poštovani predsjedniče. Uvažena zamjenice pravobraniteljice, prije svega dopustite mi da i ja izrazim zadovoljstvo radom jer uistinu to je jedina pravobraniteljica koja je u mojih 11 godina rada u lokalnoj upravi bila na terenu, jedina od svih pravobraniteljica. Takvu informaciju imam i od ostalih kolega sa lokalne razine i uistinu joj hvala. Ono što je bila ograda, što je moja jedna ograda, jedna opaska, ne na vaš izvještaj nego što bi trebalo zakonski regulirati temeljem Zakona o izradi lokalnih proračuna kao što je to regulirano za sport, za kulturu, za crveni križ tako isto da određeni postotak lokalnih proračuna se izdvaja i za osobe sa invaliditetom ili za udruge osoba s invaliditetom koji se nalaze na određenoj lokalnoj zajednici. Tako da ne bi bilo mogućnosti i unutar samih proračuna lokalnih zajednica da se to spušta na volju lokalnim gradonačelnicima, načelnicima nego da jednostavno je zakonska obveza da unutar lokalnih proračuna određeni postotak se izdvoji za takvu svrhu. I drugo, jedino što mogu na neki način ne vam zamjeriti nego reći, uistinu bi trebalo ovaj zakonski okvir koji postoji za zapošljavanje osoba s invaliditetom na lokalnim razinama pa reći ću tako prosto i prokazati lokalne zajednice koje to do sada nisu odradile u skladu sa zakonom. Na neki način ih prisiliti da i na taj način taj zakon jednostavno se mora poštivati na dobrobit osoba s invaliditetom i udruga koje i zaista neiscrpno i rade za takve osobe i na neki način ostaju jedine u područjima određenih lokalnih zajednica na vjetrometini u borbi sa birokratskim i ostalim rekao bih tako zaprekama koje se nalaze njima na putu. Hvala vam.
Hvala lijepo. Evo odgovorit će uvažena gospođa Mira Pekač-Knežević, zamjenica pravobraniteljice za osobe s invaliditetom. Izvolite.
Zahvaljujem gospodinu zastupniku na ovom pitanju i ovom otvorenom području, ja bih rekla, mi smo kroz ne samo u protekloj godini nego godinama upozoravamo da određene potrebe važne potrebe osoba s invaliditetom nisu zadovoljene na mnogim područjima RH i da doista postoji problem u sredinama koje su slabije razvijene i koje ne mogu financirati određene, vrlo važne programe, rehabilitacijske programe koje preuzimaju udruge. Naime, udruge su posljednjih godina ovisne jedino o projektnim financiranjima koja su znademo i u prošloj godini drastično smanjena i stvarno postoji velika opasnost i bojazan da će mnoge osobe s invaliditetom ostati bez potrebnih programa rehabilitacije ili programa podrške koje u ovom trenutku u pojedinim područjima Hrvatske osiguravaju samo udruge samo zato jer država nije na drugi način osigura podmirivanje tih izuzetno važnih potreba osoba s invaliditetom i djece s teškoćama u razvoju. Zato mi jednako tako mislimo i podržavamo taj način da se možda sredstva koja su namijenjena za potrebe osoba sa invaliditetom da se dislociraju na lokalne razine koje na najbolji mogući način mogu raspodijeliti ta sredstva upravo onima kojima su najpotrebnija. Hvala puno.
Hvala lijepa. Želi li izvjestitelji odbora uzeti riječ? Da. Uvažena predsjednica Odbora za zdravstvo i socijalnu politiku, doktorica Ines Strenja-Linić. Izvolite.
Poštovani predsjedniče, poštovani zastupnici. Ja bih se odavde htjela zahvaliti dosadašnjoj pravobraniteljici za osobe s invaliditetom i ovaj kratki period što sam ja predsjednica Odbora taj suradnja je bila na izuzetnoj razini i nadam se da će se nastaviti i dalje. Žao mi je da nije organiziran da tehničke službe nisu organizirale da ona može podnijeti ovo izvješće jer trebate je čuti, ono kad ona govori, onda vam je potpuno jasno da ona dobro poznaje ovu problematiku, itekako je upoznata unatoč i svom, svom visokom invaliditetu, kompletno drži pod kontrolom ovu priču o osobama i to se može zapravo vidjeti iz ovog izvješća koje ima praktički 300 stranica i koje treba zbilja iščitati. Dakle, Odbor za zdravstvo i socijalnu skrb i socijalnu politiku je u svojstvu matičnog odbora ovo izvješće imao na svojoj sjednici. Uvodno obrazloženje podnijela je i sama pravobraniteljica za osobe s invaliditetom upoznavši članove odbora s aktivnostima i radom na zaštiti, praćenju i promicanju prava i interesa osoba s invaliditetom u RH i sve to prikazano u ovom izvješću. Kako je istaknula u 2015.godini, zabilježen je daljnji porast obraćanja građana za 20% u odnosu na prethodnu godinu, ona je uputila čak 96% više preporuka, upozorenja i pisama podrške fizičkim i pravnim osobama na temelju saznanja stečenih prilikom obilazaka prostora u kojima borave, rade ili se obrazuju osobe s invaliditetom. Ona je postupala po 1745 pritužbi u svrhu zaštite ljudskih prava osoba s invaliditetom kao i u 2014. najviše pritužbi odnosilo se na područje socijalne zaštite, zatim na područje rada i zapošljavanja, mirovinskog osiguranja, odgoja i obrazovanja te pristupačnosti. Tijekom rasprave članovi odbora i predstavnici nadležnih ministarstava složili su se s mišljenjem pravobraniteljice da u pojedinim područjima ima itekako prostora i da su potrebne određena poboljšanja. Tako istaknut problem provođenja odnosno ne provođenja adekvatnog nadzora u udomiteljskim obiteljima o čemu smo u više navrata otvarali zapravo priču jer premalo je nadzora nad osobama koje su smještene u udomiteljske obitelji, prvenstveno govorim osobe starije životne dobi i u ovom trenutku osobe sa invaliditetom gdje se zapravo lokalna zajednica kao što znate nadređena je sam oda radi izvid u smislu sanitarnog i tehničkih uvjeta gdje su te osobe smještene dok način na koji se te osobe i kako se tretiraju i način na koji se postupa s njima, premalo je samo nekoliko inspektora za cijelu Hrvatsku a tu ima najviše kršenja ljudskih prava kao što znamo. U raspravi također je dosta smo raspravljali i zabrinuli se za nastavak rada Centra za posebno skrbništvo s obzirom da je bilo u proračunu planirano smanjenje sredstava predviđeno za to. Iznesen je i problem Spinalnog centra. O spinalnom centru će se ja se nadam još pričati. Spinalni centar smatramo da treba naći prostora u, kao što smo rekli, nadamo se u rebalansu proračuna, ako ne za sljedeću godinu, Spinalni centar u Varaždinskim toplicama u vezi kojeg sam i osobno i unutar odbora zapravo održano više sastanaka i koji će imati našu podršku, ali naravno uz pronalaženje adekvatnog i najisplativijeg rješenja koje ne bi smjelo ugroziti samu realizaciju projekta jer je od krucijalne važnosti za osobe sa invaliditetom posebno znači paraplegičare i tetra plegičare. Rasprava je provedena u dijelu prigovora za rad jedinstvenog tijela vještačenja, odnosno Zavoda za vještačenje, profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanje osoba sa invaliditetom. Tu su bile najbrojnije pritužbe koje su se odnosile na dugotrajnost postupka vještačenja koje posljedično imaju odgodu ostvarivanja značajnih prava osoba sa invaliditetom i djece s teškoćama u razvoju, te kvalitetu ekipiranost tijela za provođenje postupaka vještačenja pri vještačenju djece sa teškoćama u razvoju. S tim u vezi zapravo i ja osobno na osnovu saznanja, ali i članovi Odbora upoznati su sa situacijom da praktički u tim centrima nema pedijatara adekvatno stručno educiranih zapravo pedijatara koji procjenjuju djecu i vrlo često, znači onda su to liječnici za odrasle osobe, a radi se o djeci, znači od samog rođenja i u najranijoj dobi gdje se vrlo brzo treba i dobit rješenje kako bi roditelji mogli što ranije dobiti adekvatnu i financijsku naknadu, ali i potporu u provođenju sveg što je potrebno za ranu rehabilitaciju te djece. Poseban interes u raspravi iskazan je i u dijelu zapošljavanja osoba sa invaliditetom. I naravno drago nam je da je u 2015. došlo do značajnog povećanja broja zapošljavanja osoba sa invaliditetom u odnosu na 2014. za 39,21% kao posljedice obaveze kvotnog zapošljavanja. Članovi Odbora su izrazili nevjericu da istu obvezu zapošljavanja provelo i ima prema podacima pravobraniteljice samo unutar pet ministarstava, pet ministarstava naše Vlade. Znači, ostatak 15 nije se poštovala i u ministarstvima to kvotno zapošljavanje. S tim u vezi dogovoreno je i ja sam već uputila i predsjedniku Vlade, ali i Hrvatskoj udruzi poslodavaca preporuku od ovog Odbora da poštuju i da ih pozivam da poštuju tu obavezu, zakonsku obavezu kako bismo povećali broj osoba sa invaliditetom što je zapravo od bitne važnosti. Zaključno mogu reći da je ovaj izvještaj prihvaćen od strane, znači nadležnog odbora i predlažemo ovom Saboru da ga i prihvati kao takvog. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Sada bih otvorio raspravu i prva će u ime Kluba zastupnika HDZ-a govoriti uvažena zastupnica Nada Murganić. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana pravobraniteljice, gospođo Anka Slonjšak, zamjenici sa suradnicima, cijenjene kolegice i kolege. U ovom izvješću prikazan je rad pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom na zaštiti, praćenju i promicanju prava i interesa osoba sa invaliditetom u Republici Hrvatskoj u 2015. godini. Klub HDZ-a podržat će ovo izvješće kao i rad ureda i posebno cijeni rad gospođe pravobraniteljice u ovom sada isteklom mandatu. Uvijek kada govorim o osobama sa invaliditetom pitamo se da li smo i koliko smo u stvari ravnopravni. Iz izvješća pravobraniteljice zaključuje se da osobe sa invaliditetom nisu ravnopravni članovi našeg društva u stvarnom životu, u praksi iako imamo zakonske odredbe koje promiču prava i jednakost svih građana, a posebice osoba sa invaliditetom. Imamo zakone koji suzbijaju i kažnjavaju svake oblike diskriminacije i tako i po osnovi invaliditeta. U naše zakonodavstvo implementirana su međunarodni sporazumi, konvencije i ugovori. Ovo izvješće u mnogome liči na ona izvješća iz prethodnih godina, ali posebno ću zbog kratkoće vremena, jer izvješće je kao što vidimo obimno se osvrnuti na one specifičnosti i posebnosti koje je i pravobraniteljica istakla u 2015. godini. Pravobraniteljica je 2015. u svojstvu nezavisnog mehanizma sudjelovala u konstruktivnom dijalogu vezano za praćenje UN-ove Konvencije o pravima osoba sa invaliditetom između UN-ovog Odbora za prava osoba sa invaliditetom i Vlade RH. Zapažanja od strane UN-ovog odbora su da sustav skrbi za koje zakonodavce u Republici Hrvatskoj vole misliti da je na visokom nivou, u stvari je daleko od uvjeta u kojima bi osobe sa invaliditetom ostvarile svoja ljudska prav i pravo na dostojanstven život. U tom pravcu zaključnik zapažanja Odbora izradila je pravobraniteljica svoje izvješće. Pravobraniteljica kao pozitivno iznosi podatke vezane za izdvajanje iz ustanova socijalne skrbi u stambene jedinice organiziranog stanovanja radi integracije i socijalnog uključivanja. Ali ističe da još više od 11000 osoba je prekršeno njihovo pravo na neovisan život u zajednici budući su ostali i u ustanovama i u obiteljima udomitelja. Zatvoreno je svega nekoliko ustanova. Posljednjih nekoliko godina prevladava politika razvijanja i stimuliranja udomiteljstva za odrasle osobe. Pravobraniteljica smatra da je to zastarjeli koncept skrbi koji se u zapadnom svijetu napustio. Ipak na terenu se pokazuju pomaci u pružanju skrbi odraslih osoba sa psihičkim smetnjama. Iako su osobe sa psihosocijalnim smetnjama najveća grupacija kojoj je povrijeđeno pravo na život u zajednici. Često se smještavaju u ustanove i kada to nije neophodno, a primjena prisilnog liječenja često je učinjena na nedegradirajući i nečovječan način. Pravobraniteljica ističe da je pomak u tom smislu učinjen donošenjem Zakona o osobama sa duševnim smetnjama u 2014. Dakle, proces transformacije ustanova u Centre za pružanje usluga u zajednici je vrlo spor, a kada se i provede djelomično je sproveden. Osobe sa invaliditetom, sa tjelesnim poteškoćama se ne mogu integrirati u socijalne sredine jer cjelokupna infrastruktura u gradovima i selima je takva da ih isključe iz svijeta rada i društvenog života. Rehabilitacijskih centara nema, nema kadrova koji bi ih provodili, nema sredstava za njih, edukacija nema, što je posebno izraženo u nekim sredinama udaljenim od velikih gradova, na primjer rana intervencija. Roditelji upućuju vapaj za pomoć u liječenju i razvoju djeteta ali nema odaziva. Pravobraniteljica je u anketiranih 6 županija zaključila iz podataka da taj oblik pomoći u tim sredinama čak nije niti prepoznat. Grubo kršenje prava djece s teškoćama u razvoju na obrazovanje je i dalje prisutno. Pojedine škole nisu napustile segregirajuće obrazovanje niti ga smatraju diskriminirajućim, čak štoviše unaprijed se radi invaliditeta upozorava na neuspjeh u školi. Ne razumiju roditelje koji ističu potrebu i pravo djeteta na obrazovanje po redovnom programu. Škole i vrtići odbijaju provesti zakonom obvezne prilagodbe potrebama djece s teškoćama u razvoju. Postupak profesionalne orijentacije još uvijek se temelji na učenikovom ograničenju tako da je svega 30% djece sa invaliditetom završilo srednju školu. I naravno to se odražava i na zapošljavanje njihovo. Osobe sa invaliditetom su niske kvalifikacijske strukture ili imaju zanimanja koja nisu zanimljiva ili tražena na tržištu rada. Zakonske izmjene i obveza kvotnog zapošljavanja dovela je do povećanja broja zaposlenih. Tako u 2015. je zaposlenih više 39%. Pravobraniteljica ističe, i o ovome se govorilo u prethodnom izlaganju predsjednice odbora, da su ministarstva koja su trebala podržati osobe s invaliditetom i prednjačiti kako bi postali ravnopravni članovi društva nisu opravdali ono za što se deklariraju. Ministarstva ne poštuju kvote zapošljavanja niti omogućavaju pristupačnost osobama s invaliditetom. Od 20 ministarstava svega je 1 pristupačno, 12 djelomično, a 2 nepristupačna. 5 ministarstava se nije očitovalo na upite pravobraniteljice. Takav obrazac ponašanja istakla je i pučka pravobraniteljica, neodgovaranje na upite građana čak i na razna tijela od strane službi sa javnim ovlastima kao i na upite pravobraniteljice je zaista nedopustivo. Povećan je broj obraćanja pravobraniteljici u 2015. godini više čak za 20% a te pritužbe se najviše odnose kao i uvijek i ranijih godina na pristup dobrima i uslugama rada i radnih uvjeta na obrazovanje, a najviše iz područja socijalne zaštite. Ako znamo da su osobe sa invaliditetom naši najsiromašniji građani jer i naknade koje oni i njihove obitelji primaju sa osnova invaliditeta su jedini izvor prihoda a ti prihodi su zaista minimalni. I procjenjuje se da od više od 515 tisuća osoba koje ostvaruju neki oblik podrške u raznim sustavima od tog broja njih 18% živi u uvjetima siromaštva. 22 000 i više ih je sa najtežim invaliditetom. I djeca sa najtežim poteškoćama u razvoju ostvaruju osobnu invalidninu koja iznosi 1250 kuna kojim se podmiruju troškovi sa osnova invaliditeta, a oni su izuzetno skupi. Prosječna invalidska mirovina je 1841 kunu. Dakle, iz ovih podataka možemo vidjeti da su to zaista naši najsiromašniji članovi društva. Da Zakon o socijalnoj skrbi tretira osobnu invalidninu kao socijalnu naknadu i svako zaposlenje učenička je ili studentska stipendija dovodi do ukidanja osobne invalidnine također nije oprostivo. Unatoč brojnim upozorenjima pravobraniteljice i intervencija kod donošenja Zakona o socijalnoj skrbi vezano za osobnu invalidninu uz status roditelja njegovatelja i usluga u socijalnoj skrbi zakonska rješenja ovih prava nisu usklađena sa zahtjevima Konvencije o pravima osoba s invaliditetom i studentskih stipendija koje dovode do ukidanja te invalidnine. Od 2012. godine smanjuje se broj korisnika doplatka za tuđu njegu i pomoć, najviše u 2014., također i osobne invalidnine. Posebno u 2015. godini izražene su pritužbe na dugotrajnost postupka i rješavanja predmeta, posebno zahtjeva za vještačenje pri jedinstvenom tijelu vještačenja pri Zavodu za zapošljavanje, rehabilitaciju i vještačenje osoba sa invaliditetom. Uz dugotrajnost postupka smanjen je i broj postupaka za vještačenja, čak za 55%. Ni nakon nekoliko godina od donošenja Zakona o suzbijanju diskriminacije napretka na tom području nema, a nema ni sudske prakse. Prepoznaju se prekršaji i kaznena djela iz mržnje. Potrebno je u tom smislu educirati i stručnjake a i osobe sa invaliditetom, osnažiti ih za prijavljivanje i za procesuiranje. U tom smislu pravobraniteljica se zalaže za pokretanje postupka pravnog zagovaranja udruga osoba sa invaliditetom jer su same osobe dovedene u situaciju da je teret dokazivanja i neuspjeh u tome prebačen na njih same. Osim ekonomske situacije osobe sa invaliditetom su u neadekvatnim stambenim prostorima ili uopće nisu stambeno zbrinute. Stambena politika je prepuštena jedinicama lokalne samouprave i ovisi ne samo o njihovoj materijalnoj snazi nego i o svijesti potrebe i načina zbrinjavanja ove populacije. Kada se govori o pristupačnosti pravobraniteljica upozorava na potrebu uključenosti svih građana neovisno o njihovim fizičkim, senzornim, kognitivnim i dobnim sposobnostima a i arhitektonske i građevinske barijere stanovanja, ograničena ili potpuna nemogućnost korištenja javnog prijevoza, ovisnost o vlastitom automobilu, sve to skupa otežava. I još više upućuje osobe sa invaliditetom na ovisnost o drugim osobama. Brojna su kršenja prava osoba sa invaliditetom na području zdravstva i zdravstvene zaštite. Teška dostupnost zdravstvenih usluga i rehabilitacijskih tretmana je svakako i za očekivati s obzirom da uz invaliditet imaju i druge zdravstvene poteškoće. Udaljenost od gradskih i zdravstvenih centara, financijske teškoće uglavnom pogađaju više ili manje sve građane međutim osobe s invaliditetom još i više. I ono što bi pred kraj ove rasprave trebalo posebno istaknuti a to je odredba članka 23. konvencije koja se odnosi na zaštiti prava na roditeljstvo osoba sa invaliditetom i zaštitu prava djece sa teškoćama u razvoju da odrastaju u vlastitoj obitelji. Ono sadrži obje kategorije za koje se ponekad čini da su im interesi ponekad suprotstavljeni. Pravobraniteljica upozorava na izostanak društva u području i pomoći da pomogne roditeljima sa invaliditetom u njihovim roditeljskim dužnostima. I još uvijek se radi diskriminatornog odnosa prema roditeljima sa invaliditetom odvajaju djeca iz roditeljskog doma a lišavanje poslovne sposobnosti se koristi i kao prečac da bi se ostvario taj i omogućio postupak. Pravobraniteljica se nadalje zalaže za jednakost pred zakonom, na strože kriterije u postupcima lišavanja poslovne sposobnosti, na osiguravanje besplatne pravne pomoći, za izmjenu Zakona o policijskim poslovima i ovlastima, Zakona o kaznenom postupku, sve to što će doprinijeti učinkovitijem pristupu pravosuđa osobama s invaliditetom. Zločin iz mržnje prama osoba sa invaliditetom je otegotna okolnost a kao takva nije prepoznata dovoljno niti kod njih, niti kod stručnjaka koji rade sa osobama sa invaliditetom. Ponavljamo još jedanput, izvješće je zaista obimno i obuhvaća sve segmente društva, ali zbog obima nismo sve obradili. Prepuštamo daljnjem raspravama i replikama. Istakli smo ono što smatramo da je 2015. na neki način specifičnija.
Hvala lijepa. Imamo više replika. Prva je ona uvažene zastupnice Sabine Glasovac. Izvolite.
Hvala vam gospodine predsjedniče Hrvatskoga sabora. Kolegice Murganić, osvrnula bi se na dio u kom ste govorili o nedovoljnoj institucionalizaciji osoba s invaliditetom. Ono što želim reći je da vjerojatno nije slučajno što je gospođa pravobraniteljica u svom izvješću, a gospođa zamjenica u svom uvodnom izlaganju započela svoje izvješće baš s ovom problematikom. Pravobraniteljica Anka Slonjšak u svom izvješću apostrofira godinama UN-ovu konvenciju o pravima osoba s invaliditetom koju je Hrvatska potpisala sada već davne 2007. godine a posebno u sferi potpune, ostvarenja punine ljudskih prava i dostojanstva osoba sa invaliditetom. I činjenica jest da iz raznih razloga Hrvatska kaska za integracijom osoba s invaliditetom počevši od djece s teškoćama pa do odraslih osoba s bilo kojom vrstom teškoća za zapadnim zemljama, međutim uz tu konstataciju pravobraniteljica je konstatirala da je Hrvatska napravila određene pozitivne korake i nakon desetljeća otvaranja po prvi put su zatvarane ustanove u sustavu socijalne skrbi jer je pripremljen teren za smještaj korisnika za život u društvenoj zajednici. Međutim, ona je na neki način sramežljivo i uz opasku da se to dogodilo vjerojatno zbog pritisaka iz van napomenula da su ipak učinjeni pozitivni pomaci. Međutim, žao nam je što ti, te konstatacije nisu potkrijepljene i brojkama u samom izvješću, jer da su potkrijepljene onda bi bilo vidljivo da je taj iskorak zapravo dramatičan i da se u protekle 4 godine zapravo napravio iskorak koji se nije dogodio u prethodnih 15 godina kad govorimo o procesu deinstitucionalizacije. I tu vjerojatno jest, postoji pritisak izvana ali naprosto treba vrlo jasno i iskreno reći da je postojala vrlo jasna politička volja da se u taj postupak krene i da se naprave i ovakvi za Hrvatsku dramatični iskoraci. I vidjeli smo da se u 4 godine može napraviti puno, puno po tom pitanju, odnosno po integraciji osoba s invaliditetom u društvo, a ne njihovu institucionalizaciju u posebne ustanove koje na taj način znače određenu i segregaciju.
Hvala lijepa. Odgovorit će uvažena zastupnica Nada Murganić. Izvolite.
Zahvaljujem kolegice Glasovac. Koliko sam ja uspjela pratiti vašu repliku očito da se mi uglavnom slažemo s ciljem, s vašom namjerom kako sam shvatila isto repliku bilo je da se potencira i da veći naglasak na deinstitucionalizaciju koja je napravljena u prethodnom izvještajnom razdoblju. Što se tiče deinstitucionalizacije pravobraniteljica svakako to podržava i svima nama treba biti cilj da svi naši građani trebaju biti uključeni u socijalnu zajednicu i u život društva i da koristi sve društvene resurse ali i da daju doprinos svim našim, u okviru svojih mogućnosti društvenim resursima. Vi ste u dvije, u dva navrata u replici istakli taj dramatičan iskorak, ja bi zaista volila da ti iskoraci ne budu dramatični, deinstitucionalizacija je zaista ozbiljan proces. Uvijek smo se zalagali i ranijih godina za deinstitucionalizaciju i za široku mrežu van institucionalnih usluga. Ako se radi samo izmještanje korisnika iz ustanove a da se nisu omogućili određeni supporti odnosno da se nije razvila mreža socijalnih usluga a počevši od ovog što svi uočavamo i ta barijera arhitektonska pa nadalje onda bi to zaista moglo biti dramatično. Dakle podržavamo van institucionalizaciju, podržavamo deinstitucionalizaciju ali uvijek će biti osoba koje mogu i moraju biti zbrinute u ustanovi i uvijek će biti i bilo je osoba koje ne trebaju i ne smiju biti zbrinute u ustanovi. Ovaj proces je hvale vrijedan zato što će se u tom smislu raditi ta razlika.
Hvala lijepa. Slijedeća replika je uvaženog zastupnika Milivoja Špike. Izvolite.
Kolegice Murganić, pretpostavljam da ćete se složiti samnom kako su teme poput ove uvijek one kada će se javiti veliki broj zastupnika i sudjelovati u raspravi iskazujući svoju solidarnost, svoju brigu i što bi rekli neki i tako dalje i tako bliže. No mislim da bi, i pitam vas, da li biste se složili samnom, i da bi možda ovo bilo vrijeme i mjesto kada bismo mi osobama sa invaliditetom trebali uputiti i ispriku i kao društvo i kao političari, zbog, reći ću otvoreno našeg licemjerja jer mi ovdje pričamo o jednoj stvari a u stvarnosti se događa nešto sasvim drugo. Jer evo i ovaj standard danas ovdje na koji način mogu pratiti određene osobe sa invaliditetom ovo zasjedanje i raspravu po ovoj točci otvara pitanje da li to mogu pratiti po svim točkama, po svakoj sjednici Sabora, sjednice Vlade, rad ministarstva i istupanja u javnosti mnogih ljudi. Dakle da li se slažete da bi možda bio i dobar zaključak za ovo da bi mi kao odgovorni ljudi u RH trebali biti malo manje licemjerni a malo više dosljedni i malo više pragmatični.
Hvala. Odgovoriti će uvažena zastupnica Nada Murganić.
Pa ja ću se složiti sa vama … [[Govornica se ne razumije.]] Složiti ću se u tome da smo skloni raspravljati o nekoj temi pogotovo o temi koja ima ovakav predznak, možda tada kada je to aktualno. Biti će puno rasprave i replika. I bez obzira na možda pristup nekakvoj temi i problematici mi ćemo u ovome imati svi jednaki stav da nismo ravnopravno društvo u odnosu osoba sa invaliditetom, da moramo njima zaista svi skupa više omogućiti. I tu ako je to licemjerje svakako da ću se i sa time složiti. Međutim, kada je ovako neki dan posvećen osobi sa invaliditetom, osobama slabog vida ili već da sada ne nabrajam isto se tim prigodama priča o toj temi ali dobro je da barem i tada pričamo i dobro je da se barem tada prisjetimo. Razumijem da ste htjeli reći da smo kao političari odgovorni za sve ono što je loše u društvu. I slažem se sa vama da trebamo biti manje licemjerni a ne samo u pogledu ove teme nego inače u svakodnevnom životu i radu.
Hvala lijepa. Sljedeća replika je uvažene zastupnice Margarete Mađerić. Izvolite.
Gospodine predsjedniče. Uvažena gospođo zastupnice, ono što ste u vašem izlaganju također istaknuli jest da je u pitanju socijalne skrbi u 2015. godini od ukupnog broja pritužbi, dakle njih 258 upravo bio vezan na području socijalne zaštite, dakle posljednjih 7 godina i na prvom mjestu je cijelo vrijeme zaštita tih najosnovnijih prava osoba sa invaliditetom. Što naravno i ne čudi s obzirom da je Hrvatska kada je riječ o siromaštvu i socijalnoj isključenosti među najpogođenijim zemljama EU. Pa tako prema podacima Državnog zavoda za statistiku u 2015. godini u Hrvatskoj 19,5% stanovnika živi na rubu siromaštva čime se Hrvatska uz Bugarsku, Grčku, Litvu, Rumunjsku i Španjolsku nažalost nalazi pri vrhu zemalja EU. Upravo zbog toga smatram važno ono što ste istaknuli u vašoj raspravi a to je status njegovatelja ili roditelja njegovatelja. Naime i sama pravobraniteljica jest bila mišljenja i apelirala je da je ovo pravo trebalo osigurati širem krugu osoba. Nažalost Izmjenama i dopunama Zakona o socijalnoj skrbi to nije učinjeno a posebice iz perspektive problema siromaštva kao što smo čuli u izlaganju uvažene zamjenice pravobraniteljice kada kriza pogodi obitelji, ostanu bez posla nažalost često puta žive samo od jedne takve naknade. Da ne govorimo onda da osoba sa invaliditetom jest u svojim stvarima koje su joj potrebne kako bi imala kvalitetan životni standard onemogućena jer se te naknade koriste za najosnovnije životne potrebe.
Hvala vam lijepo. Odgovoriti će uvažena zastupnica Nada Murganić.
Zahvaljujem predsjedniče. Poštovana kolegice, svakako da je najviše pritužbi na rad ustanova i institucija iz sustava socijalne skrbi iz razloga što evo nažalost istakli smo da su osobe sa invaliditetom naši najsiromašniji građani. Problem je još i u tome što naknade koje oni dobivaju sa osoba invaliditeta, to su invalidnine, doplatci za tuđu njegu i pomoć, ne znam opskrbnine druge vrste, ustvari njima služe, minimalne su a služe im za podmirenje osnovnih životnih potreba i troškova i njih i njihovih obitelji. A te naknade bi trebale biti naknade koje će služiti njima kao pomoć da ostvare sva ona prava koje građani koji nemaju invaliditet lakše ostvaruju. To su prijevozi, to su pomoći njege i sve drugo. Dakle zbog toga je najveća orijentiranost osoba sa invaliditetom upravo na socijalnu skrb. Drugo što bi trebalo istaknuti a to je činjenica da zbog te naše ekonomske krize nekako mjere sanacije i deficita proračuna uvijek krenu na štednji iz socijalne skrbi tamo gdje ne bi trebalo. Čak i oni koji posuđuju nam novac vrlo često znaju reći, morate smanjiti socijalne naknade, previše imate socijalnih naknada. A problem je u tome što mi prema postotku koji se izdvaja iz BDP-a nismo baš ti koji su pretjerali sa davanjem tih socijalnih naknada čak štoviše trebamo o tim svojim građanima bez obzira na poteškoće financijske imamo zaista i posebnom pažnjom skrbiti.
Hvala lijepa. Sljedeća replika, uvažene zastupnice Ljubice Maksimčuk. Izvolite.
Hvala lijepo poštovani predsjedniče. Uvažena zastupnica Murganić, u vašoj raspravi ste konkretno i kvalitetno iznijeli sve probleme ali i pomake koji ih je bilo u radu osoba s invaliditetom. Ono što me veseli je broj kao 39% više zaposlenih no međutim i dalje poslodavci trebaju prestati tražiti načine kako da osobe s invaliditetom isključe sa tržišta rada. Oni trebaju početi tražiti načine kako da iskoriste sve njihove potencijale. Ne smijemo dozvoliti da kvotno zapošljavanje bude uteg već primjer dobre prakse svima nama. Prilog … radnoga mjesta ne znači samo izgradnju prilazne rampe objektima nego ponekad i fleksibilne uvjete rada, podršku osiguranja, adekvatne opreme, zatim razne prilagodne koje ne zahtijevaju uvijek samo financijska sredstva već razumijevanje i volju okoline. Svi zajedno se moramo potruditi da se problemi osoba s invaliditetom rješavaju konkretnije i brže.
Hvala lijepo. Uvažena zastupnica Nada Murganić će odgovoriti. Izvolite.
Zahvaljujem predsjedniče. Zahvaljujem kolegice. Drago mi je da ste istakli i ovaj dio iz rasprave koji je vezan za zapošljavanje osoba s invaliditetom. Zakon koji je donesen i vezano za kvotno zapošljavanje kao i za postotak koji su poslodavci koji nemaju zaposlenu osobu sa invaliditetom obavezni izdvojiti, uplaćivati, sigurno je jedan dobar pomak, vraća osobe sa invaliditetom odnosno više ih usmjerava na svijet rada s jedne strane a s druge strane oni koji to ne čine ipak ostvaruju jednu masu novca koja bi se trebala i nadam se da da usmjerava prema tome da se stvore uvjeti za još veće zapošljavanje osoba sa invaliditetom. Mislim, ovaj puta ću biti i na strani poslodavaca. Mislim da ih ne treba baš u potpunosti kritizirati jer osobu sa invaliditetom nije samo tako ne zaposliti ako im ne omogućite još sve ono drugo što bi im bilo kao suport, kao pomoć da mogu funkcionirati na svojem radnom mjestu i puno sredina za to nemaju uvjeta ali slažem se da puno sredina radnih imaju uvjeta ali nemaju za to smisla, sluha i razumijevanja. Stoga sve mjere koje se rade na poticaju za zapošljavanje osoba sa invaliditetom, čak i ove postotke koje poslodavci neki put doživljavaju kao kažnjavanje su ustvari mjere poticaja i mislim da samo u tom pravcu treba i dalje nastavljati.
Hvala lijepa. Sljedeća replika, uvažene zastupnice Marije Budimir. Izvolite.
Hvala predsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovana kolegice Murganić, govorili ste o pravima osoba s invaliditetom i njihovom ostvarivanju. A vidim u ovom obilnom izvješću kako postoje brojna kršenja tih prava u kojima govori i pravobraniteljica za osobe sa invaliditetom svih ovih godina ne samo u izvješću za 2015.godinu. Ne znam hoćete li se složiti sa mnom a vjerujem kao i što pravobraniteljica govori da svi trebamo upozoriti i na potrebu dodatnih edukacija ljudi koji rade u sustavu ostvarivanju tih prava a sve sa ciljem interesa svakog djeteta. Kao npr. u hrvatskom zavodu za zapošljavanju ljudi koji rade na profesionalnom usmjerenju pri upisu djece u srednju školu, pri uredu državne uprave koje donose rješenje o određenom obliku školovanja jer samo školovanje će odrediti njihov daljnji životni put a na taj način i njihovu samostalnost pri radu. I sama kao majka djeteta s invaliditetom susrela sam se na niz nelogičnosti evo pri ovim institucijama kada je trebalo ostvariti određena prava.
Hvala lijepo. Odgovorit će uvažena zastupnica Nada Murganić.
Hvala gospodine predsjedniče. Kolegice, ja mogu samo podržati u potpunosti ovu vašu raspravu i dio ovog mog izlaganja u ime Kluba baš sam posvetila upravo toj problematici jer mi smo donijeli propise i omogućavamo da se djeca sa teškoćama u razvoju i sa drugim oblicima invaliditeta mogu uključiti u redovne i vrtiće i škole. Međutim, zaista roditelji nailaze na dosta problema kada zahtijevaju da njihovo dijete ostvari pravo na obrazovanje pod redovnim uvjetima. Da li tu ima objektivnih ili subjektivnih poteškoća, bez obzira koje jesu u školama od osoba koje su nama autoriteti, djeci pogotovo, koji ustvari i ne samo obrazuju nego i odgajaju našu djecu i određuju njihove stavove i usmjerenja se ne smije događati. Da li su to edukacije, da li su to mjere prisile, pod navodnicima obaveze sa nekakvim uredbama, zakonskim propisima ali u svakom slučaju na tome treba poraditi. Poražavajuća je činjenica da mi imamo takav odnos i ne razumijevanje prema osobama s invaliditetom i u našim ministarstvima to je istakla i pravobraniteljica u svome izvješću. Ja sam to i kolegica iz odbora je to također potencirala i što je još tužnije ne omogućavanje dostupnosti pa i neka druga prava nisu dopuštena niti iz jednog ministarstva ali tužnije je ako u tome kao pozitivan primjer ne prednjače Ministarstvo socijalne politike, Ministarstvo zdravstva pa i Mirovinskog i sva ona druga. I slažem se i ovo što je kolega Špika i vi rekli da puno toga kao društvo trebamo napraviti i puno poraditi na sebi.
Hvala lijepa. I zadnja replika je uvaženog zastupnika Gorana Marića. Izvolite.
Hvala lijepa. Kolegice Murganić, kad je riječ o osobama sa invaliditetom tada stvarno treba oprezno govoriti, ali oprezno i poduzimati određene aktivnosti jer je to iznimno osjetljiva skupina stanovnika. 7303 su nezaposlene osobe sa invaliditetom sa krajem godine, ali ako uzmemo u obzir osobe sa tjelesnim oštećenjima onda mislim da se ispravnom politikom može postići da svi oni koji bi htjeli raditi da im se nađe posao. I Zakon o rehabilitaciji, profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba sa invaliditetom je pripomogao ali on ne razlikuje neke bitne stvari. Ne razlikuje javno od privatnog i ne razlikuje djelatnosti. Nije jednako osobama sa invaliditetom zaposliti u građevinskoj firmi ili u obrazovnoj instituciji, u proizvodnom pogonu ili sa informatičkom djelatnošću, u tvrtki koja isključivo se bavi s fizičkim poslovima ili nekim administrativnim poslovima. Javna uprava je ponajprije najvećim dijelom otpada na administrativne poslove i tu je prostor za zapošljavanje osoba sa invaliditetom, a ne zakonski nametati privatnim tvrtkama koje nemaju nikakve mogućnosti u nekim slučajevima zbog posebne specifične djelatnosti zaposliti osobe sa invaliditetom, a to ovaj zakon ne razlikuje i zato je hitno promjena zakonskog okvira kako bi što više smanjili nezaposlenost osoba sa invaliditetom, ali ne stvarali obvezu onomu tko je ne može ispoštivati nikako. A istodobno uvodimo automatske sektretarice po javnim poduzećima u lokalnoj, jedinicama lokalne samouprave i državnim poduzećima na koje se nitko ne javlja. Po pola sata morate čekati jer se mogu sve osobe sa tjelesnim oštećenjima itekako zaposliti, a ponajprije hrvatski branitelji. Nije rješenje gurati ih samo u mirovinu. Hvala lijepa.
Hvala. Odgovorit će uvažena zastupnica Nada Murganić. Izvolite.
Zahvaljujem poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora. Kolega Marić, ja se sa vama potpuno slažem. Državna tijela, administracija, javne službe trebaju prednjačiti u svojim primjerima. Svojim primjerom kako i na koji način se osobe sa invaliditetom mogu zaposliti. Da, mi smo na centralama imali ja se sjećam kada smo imali zaposlene osobe koje su slijepe ili slabovidne i bile su izuzetno revne i bile su sigurno jedni od najboljih zaposlenika i radnika. Međutim, evo baš u mom susjedstvu iz naše karlovačke Elektre ovih dana otišlo je u mirovinu jedna takova slijepa osoba i vjerujte ni jedna sekretarica, ni jedan telefon bilo kakove boje ne može zamijeniti glas te naše sugrađanke i sve ono što je ona osim običnog spajanja telefona mogla i pružiti, da ne govorim koliko je to njoj značilo jer je bila ne samo u svijetu rada, nego je bila i društveno angažirana. Dakle, isto možemo samo potencirati da upravo mi iz državnih tijela, iz javnih službi možemo u tome i moramo prednjačiti pogotovo jer baš mi iz takovih državnih službi i javnih ustanova volimo o sebi misliti da smo samim svojim radnim mjestima na neki način humanitarno opredijeljeni i socijalno osjetljivi. Da li privatnici mogu tu dati svoj doprinos? U svakom slučaju ih treba i poticati i stimulirati. Ima i u privatnom sektoru radnih mjesta koja bi mogla biti prikladna osobama sa invaliditetom, a ovaj postotak ja ću vjerovati da nije kazna nego je doprinos stvaranju radnih uvjeta za osobe sa invaliditetom.
Hvala lijepa. Sada bismo prešli na sljedeći klub, pa će u ime Kluba zastupnika Hrvatskih laburista – stranke rada riječ uzeti uvaženi zastupnik Jaroslav Pecnik. Izvolite.
Poštovane kolegice i kolege, prvo da pozdravim predstavnike udruga koje su tu „Pomozimo djeci“ koji nas slušaju, a usput bih zahvalio onima u Osijeku koji su mi pomogli pri izradi ovoga mog malog istupa školi Ivan Štark, udruzi slijepih „Svjetlost“ itd. Jer naprosto su mi olakšali da neke stvari razumijem, jer ipak je to tematika koja nije nešto što se svakodnevno čovjek bavi. A budući da se radi o krajnje osjetljivoj skupini ljudi važno je o tome na pravi način progovoriti. Drago mi je što je gospođa Murganić iz HDZ-a zaključila da će podržati HDZ, izvješće gospođe Anke Slonjšak, odnosno pučke pravobraniteljice. Nadam se da je ta faza sječe pravobraniteljica došla kraju. Pohvalili ste rad gospođe Slonjšak, ali isto tako i taj rad je bio dobar i kod gospođe pravobraniteljice za djecu, pučke pravobraniteljice ali ste donijeli drukčije odluke. No, ovo smatram kao napredak i pozdravljam taj napredak. Kada govorimo o osobama sa invaliditetom onda, znači kad kroz prizmu ljudskih prava, onda treba reći da su to zapravo njihova prava daleko od onih standarda koja bi trebala biti i koja su željena. Jer ovdje se ne radi samo o ljudskim pravima, zaštiti ljudskih prava, nego se radi i o dostojanstvu tih ljudi o kojem treba svakako voditi i računa, uostalom kao i kod dostojanstva svakog čovjeka ali ovdje posebno. Neke stvari su ovdje bile rečene, pa ih ja neću previše ponavljati ali ću ipak podsjetiti da prema podacima Ministarstva socijalne politike u ustanovama socijalne skrbi je izdvojeno oko 3200 djece sa teškoćama u razvoju i osoba sa tjelesnim, intelektualnim i osjetilnim oštećenjima i preko 3800 s mentalnim oštećenjima. Kod udomitelja smješteno je oko 4000 osoba odraslih, starijih, uglavnom starije dobi i 675 djece u obiteljskom domu. Ovdje je već bilo govora o tome da li je to najpogodniji i najbolji način smještanja. Kaže se da je praksa na zapadu da se to izbjegava, praksa u srednjoj i istočnoj Europi kamo i mi spadamo je da se to na neki način promovira. Ali je činjenica jedna da se zaključuje iz ovog izvješća da je preko 11 000 osoba uskraćeno, prekršena su njihova prava na neovisan život u zajednici i naravno uz odgovarajuću potporu. U tom smislu zaključuje se da se ide prema ovom zapadnom modelu, da je to teško i usporeno jer to naravno iziskuje i sredstva i stručne ljude, a mi nemamo ni sredstva ni stručne ljude u dovoljnoj mjeri. Ali ono što nam je zapravo najveći problem to je izostanak napretka u osiguranju rehabilitacijskih programa posebice za djecu s poteškoćama u razvoju. Grubo se krše prava djece s teškoćama u razvoju i tu čini mi se nema strategije kako i na koji način ići dalje. Tako da dolazimo do jedne paradoksalne situacije, da segregacija u obrazovanju koju imamo danas je zapravo postala nešto što se ne smatra diskriminacijom. A to bi zapravo, to je jedan vid diskriminacije na koji svakako treba upozoriti i na koji se na koncu ovdje i upozorava. Veliki broj djece sa invaliditetom nema završenu osnovnu školu. Time se destimulira njihovo zapošljavanje. Dobro je što su uvedene tzv. kvote za zapošljavanje i povećao se broj osoba sa invaliditetom koje su se zaposlile, čak za 40%. Međutim i ovdje na neki način postoji cijeli niz problema i istraživanja pokazuju da samo u 5 ministarstava Republike Hrvatske je onaj broj invalida koji je primljen, radi onaj broj invalida na koji su se ministarstva obvezala. Ja sam neki dan čuo podatak koji naravno inače ne bih znao, predsjednik Udruge slijepih, mislim da se zove gospodin Vojin Perić, vrlo aktivan čovjek od kazališta do svih mogućih zalaganja za ljudska prava slijepih, poluslijepih, slabo videćih itd. je ukazao da je recimo i u Saboru bio zaposlen jedan čovjek koji je bio slijep ali danas više u Saboru, on je vjerojatno otišao u mirovinu, danas u Saboru više nema niti jednoga čovjeka koji bi tu bio zaposlen. Prema tome, znači ako krenemo od institucije u kojoj trenutno jesmo bilo bi dobro da se razmisli o tome da već kad je bio da se barem taj jedan netko novi zaposli i da se zapravo pokaže na djelu ta želja i volja da se pomogne. Gospodin Perić je navodio i neke druge institucije ali u svakom slučaju ovo mi se čini interesantnim. Kada pogledamo pritužbe koje je pravobraniteljica dobila a navodno je 1750 osoba je bilo, odnosno pritužbi je bilo oni se najviše odnose na zdravstvenu zaštitu, odgoj i obrazovanje, mirovinski sustav i na područje rada i zapošljavanja. Zabrinjavaju brojke koje ukazuju na provođenje mjera štednje na toj najsiromašnijoj i najranjivijoj populaciji. A ne smijemo zaboraviti da preko 18% osoba sa invaliditetom živi u uvjetima izraženog ili krajnjeg siromaštva. Bili smo svjedoci nedavno, ali to već traje godinama jel' ali to je samo tako isplivalo na površinu, gubitak prava na invalidninu kod djece s poteškoćama u razvoju. To je nešto što se barem najmanje 5 godina dešava. Tu se prije svega govorilo o djeci sa tzv. downovim sindromom kojih ima negdje oko 1650. I njima su invalidnine ili dijelu njih su invalidnine uskraćene. Ta djeca su imala pravo na invalidninu od 1250 kuna i to pravo su izgubile iako se zapravo njihovo stanje nije promijenilo na bolje, ostalo je manje-više isto. Koji su razlozi? Razlozi su u tom vještačenju. Doći ćemo i do toga. Ključni problem djece sa poteškoćama u razvoju jeste u tome što je za njihov eventualni oporavak ili barem da im ne bude lošije potrebna kontinuirana terapija raznih profila stručnjaka, psihologa, pedagoga, defektologa, logopeda, terapeuta, radnog terapeuta itd. I zapravo iz ovog zapravo podatka vidimo da se to radi o osobama prije svega o djeci ako se radi o djeci što je još osjetljivije ali o osobama koje zapravo mi tretiramo kao građane nižeg reda, drugoga reda. I to je nešto što je nedopustivo. Postroženi su kriteriji vještačenja, danas na vještačenje čeka 39 000 invalida koji imaju pravo na invalidninu. Ali recimo pravo na invalidninu po tim novim kriterijima stječe primjerice osoba koja samo je teško retardirana, izrazito teško retardirana. Ona osoba koja je teže retardirana nema to pravo. I sad je problem u tome što roditelji, recimo ako govorimo o djeci, te djece previše ne reagiraju i ne bune se jer se boje da će uz invalidninu izgubiti i potporu onu socijalnu koja im je potrebna. A to je sve zapravo kap u moru jer ako pogledate što sve treba da bi se došlo do vještačenja, recimo vi morate vještačenje platiti oko 5000 kuna, teško se stječe status majka koja ima takvo dijete da bude majka njegovateljica pa da dobije naknadu od 2500 kuna. To se vrlo teško stječe. I ljudi onda u tom strahu šute pa daj što daš. A to je nešto na što treba upozoriti i što svakako treba mijenjati. Kad govorimo o tom jedinstvenom vještačenju, brojni su prigovori, ja ću samo ukazati na činjenicu da nedostaje osoblja. Danas u tim ustanovama, to se zove Zavod za vještačenje, profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanje osoba s invaliditetom, danas radi 80 specijalista liječnika, 50 vještaka savjetnika raznih profila od socijalnih radnika, defektologa, logopeda itd. Ali činjenica je da nedostaje veliki broj administrativnih radnika, znači logistike koja priprema rad tih liječnika odnosno da mogu donijeti odluku. Na vještačenje se čeka i zavisi od stupnja oštećenosti, problema i do godinu dana. I to je nešto na što upozoravaju brojne udruge građana, inicijative građana koje imaju djecu sa teškoćama u razvoju i općenito koje se tim problemima bave. Čitao sam i naravno mišljenje Vlade o ovom izvješću i između ostaloga ovdje se postavilo pitanje da se izjednače potrebe prava svih osoba sa invaliditetom u RH. Potrebno je pojasniti da je poseban status za Hrvatske ratne vojne invalide takav i takav. Drugim riječima Vlada kaže otprilike ovako postanje posebnog sustava skrbi za HRVI iz Domovinskog rata Vlada Republike Hrvatske smatra opravdanim i potrebnim a vezano je za izvješće itd. Naravno ja se s ovim ne mogu složiti, naprosto mislim da onaj tko je invalid on je invalid i njegove su potrebe jednake bez obzira da li je stradao u prometnoj nesreći, da li je stradao u ratu, da li je stradao bilo gdje. No, to se nekome može činiti heretičkim ali ja mislim da ako gledamo interes invalida onda je to to. Jer problem se da riješiti naravno, pitanje je novaca, ali i dobre volje. A to je da se ne uskraćuje ništa invalidima Domovinskog rata nego da se ostali invalidi izdignu na razinu invalida Domovinskog rata. To je nešto što bi zapravo pokazali da smo socijalno osjetljiva država a mi se volimo time hvaliti. I na koncu konca ja moram priznati ne znam točno, ali skoro sam siguran da ni invalidi civilne žrtve, invalidi Domovinskog rata nemaju isti status kao branitelji. A svi znamo jako dobro da su svi ti tramvajci, pekari morali raditi svoj posao, imali su kao recimo ja radnu obvezu, morali ste biti tamo u gradu koji je bio granatiran naprosto zato što se to od vas očekivalo. Prema tome, svatko je na svoj način dao doprinos i sada imamo te razlike koje po meni nisu dopuštene. I kada govorimo o tim problemima koji se vežu, vežu uz osobe s invaliditetom ja bi ukazao na ono što mi je bilo rečeno u Centru za odgoj i obrazovanje Ivan Štark u Osijeku koji pristojno radi ako se može reći sa onim sredstvima koja ima i koji je meni na neki način pomogao da malo bolje shvatim o čemu se radi. Oni upozoravaju na to da u sklopu cjelovite skrbi o djeci s teškoćama u razvoju i odraslih osoba potrebno je razvijati oblike skrbi kroz ranu intervenciju to je do 6 godina, onda kroz odgoj i obrazovanje i rehabilitaciju učenika osnovnoškolske dobe, skrb o odraslim osobama sa invaliditetom itd. Ja ću se zadržati samo na ovome. I sad se tu navodi cijeli niz djelatnosti koje su potrebne da se ta skrb na primjereni način primjeni. Ja to neću sve čitati, ja ću samo neke senzibiliziranje društvene zajednice, nismo senzibilizirani jel? Uglavnom, evo ja često idem tramvajem na posao što bi se reklo u Sabor, i invalidi uglavnom moraju stajati i čekati u tramvaju jel mladi dečki i cure sjede i ne vide da trebaju ustati. Znači ta senzibilizacija na onoj elementarnoj razini ne postoji, a kamoli onda još na nekoj drugoj razini. Angažiranje stručnjaka raznih profila, patronažni rad … i stručnih timova, edukacija i savjetovanje roditelja i obitelji i djece, organizirana grupa za podršku psihosocijalne pomoći, razvoj psihodijagnostičkih i rehabilitacijskih sredstava i postupaka itd. itd. Ono što je bitno je da u mnogim dijelovima naše zemlje ne postoje mogućnosti za provođenje rane intervencije, a i tamo gdje je ona se vodi sporadično, primjerice navodi se ovdje da se ona pruža u Osijeku u poliklinici Suvag, udruzi za rane intervencije i djetinjstvo u Osječko-baranjskoj županiji pri Centru za odgoj Ivan Štark a radi se samo petkom poslijepodne. Prema tome, to je doista za onaj broj djece koji je tu prisutan jako, jako malo. Potrebe za ranom intervencijom su iznimno velike. Kada govorimo o odgoju i obrazovanju i rehabilitaciji učenika osnovnoškolske dobi onda treba osigurati materijalni prostor koji nedostaje i ono što je možda još i najbitnije naglasiti i onda ću time završiti iako toga ima jako puno ali već polako mi vrijeme ističe, ove školske godine primjerice samo da uzmemo Štark od 160 učenika do 21 godine s tendencijom njih 42 navršava tu 21 i mora napustiti taj sustav obrazovanja. Pa samim time ti ljudi će morati ostati kod kuće jer više neće moći koristiti prostor i kapacitete nakon školovanja i kvalitetne skrbi od 12 do 14 godine odgovarajućoj za njoj primjernoj ustanovi osobe gube sve oblike skrbi i odlaze u regresiju, depresiju u bolest uz njih i njihove obitelji. I još samo jedna stvar, ako imate recimo djece sa cerebralnom paralizom takva mi se jedna osoba obratila onda ona kad završi srednju školu ona mora odlučiti, odnosno njeni roditelji da li će prihvatiti invalidninu pa onda postaje trajno nesposobna za rad, nikada se više neće moći zaposliti i zašto se školuje, a s druge strane ako ne prihvati to ona zapravo dolazi u red onih nezaposlenih i potpuno ima jednake uvjete i prava kao i svi ostali koji su ajde recimo zdravi i nemaju tih problema. To su sve stvari koje se daju ispraviti samo trebam malo više senzibiliziranja, dobre volje i naravno novaca za prave stvari. Hvala.
Hvala lijepa. I vaše izlaganje izazvalo je nekoliko replika. Prva je ona uvaženog zastupnika Blaženka Bobana. Izvolite.
Hvala poštovani predsjedniče. Uvaženi kolega Pecnik vi jednostavno ne možete o kojoj temi se radilo u ovom Hrvatskom saboru a da ne politizirate pa tako kad se radi i o invalidima i radu pravobraniteljice odnosno izvještaju pravobraniteljice o radu s invalidima. Jednostavno ne možete ne politizirati ali ću vam ja odgovoriti što se tiče mog stava. Dakle, rekao sam u prethodnom izlaganju gospođa pravobraniteljica ova ovdje osoba s invaliditetom je jedina u 11 godina mog lokalnog rada bila na terenu, bila u mojoj lokalnoj sredini ali ne radi se samo o mojoj lokalnoj sredini nego vjerujte mi kroz 11 godina od niz kolega sam čuo da je bila i u njihovoj lokalnoj sredini i jedina, ponavljam. Ali slažem se jednim djelom s vama vezano za zapošljavanje u Saboru, samo ću vas podsjetiti, to je i zakonska obveza kao i svake druge javne ustanove, institucije, tako i ovog Hrvatskoga sabora da ima zaposlene osobe sa invaliditetom. Vjerojatno u nekom novom zapošljavanju će se i to regulirati. I ono što sam želio posebno istaknuti a to je popularizacija i to medijska pozitivnih primjera. Jedan nedavno primjer ovdje pomoći će kolege iz Zadra, jedan ugostiteljski objekt u Zadru zaposlio je dvije osobe sa Downovim sindromom. Vjerujte mi da jedan bračni par iz Solina je sutradan otišao u taj ugostiteljski objekt u Zadar jednostavno provesti dan u tom ugostiteljskom objektu. Uistinu je to jako korisno i kvalitetno da popularizacija pozitivnih primjera u društvu će naići na široki odjek svih ljudi a ne samo osoba sa invaliditetom i na taj način njima jako, jako puno pomoći a takvih primjera vjerujte mi ima još jako puno. Zato i taj primjer sam želio ovdje u Zadru istaknuti kao jedan vrlo pozitivan primjer i tim smjerom trebamo ići i dalje svi skupa. Hvala.
Hvala lijepo. Odgovorit će uvaženi zastupnik Jaroslav Pecnik. Izvolite.
Kolega ja doista ne vidim što sam sada ja nešto rekao ružno ili kritički o HDZ-u ili bilo čemu. Ja sam samo konstatirao ono što su činjenice. Ali eto ja ću vas opravdati time da ste vi trenutno u HDZ, doista jedna osjetljiva i ranjiva skupina i da s vama treba u ovoj situaciji dosta pažljivo i pozorno postupati dok se sve ovo ne sredi ova kriza koju ste proizveli pa vam opraštam.
Hvala lijepa. Sljedeća replika biti će ona uvaženog zastupnika Dražena prosa. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovani gospodine predsjedniče Sabora, uvažene kolegice i kolege, uvaženi Pecnik. Evo ovo Izvješće pravobraniteljice osoba sa invaliditetom pokazuje na kojem smo stupnju razvoja kao društvo po pitanju skrbi ovih najosjetljivijih i najugroženijih kategorija našeg društva. I iz ovog izvješća je vidljivo da je puno toga potrebno napraviti bolje a odgovornost za činjenje tog boljeg je zapravo na svima nama koji donosimo zakone na kojima moramo povećati, podignuti tu kvalitetu i života i rada osoba sa invaliditetom. Ne zaboravimo da je snaga jednog društva, jedne zajednice zapravo upravo u tome koliko je snažna njegova najosjetljivija karika. I zato upravo ova pitanja koja su vezana za i rad i život osoba sa invaliditetom u hrvatskom društvu trebaju biti glavne teme. Međutim, isto tako kolega Pecnik, upravo ovo što ste rekli, nadamo se da će se ova jedna gotovo praksa ovdje u Hrvatskom saboru po pitanju instituta pravobraniteljstva i ne prihvaćanja izvješća zapravo zaustaviti. Isto tako moramo voditi brigu o tome da su evo i u ovom državnom proračunu za 2016. godinu smanjenja sredstva za osobe, naknadu osoba sa invaliditetom. Najavljeno je uvođenje imovinskog cenzusa … [[Govornik se ne razumije.]] doplatka za tuđu pomoć i njegu. Gotovo je najavljena mogućnost zatvaranja i saveza i udruga za osobe sa invaliditetom s obzirom da nije regulirano njihovo održivo financiranje. I naravno da bi se na taj način ako se nastavi pokazala jedna nebriga na ove segmente društva ili možda i ovim potezima ukidanja instituta pravobraniteljstava. A nadam se da to neće biti kod ovog slučaja instituta pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom učinili bismo jedan zaista ogroman korak u razvoju demokratskog društva. Hvala.
Hvala lijepa. Odgovoriti će uvaženi zastupnik Jaroslav Pecnik. Izvolite.
Evo hvala kolega. Ja bih samo nadopunio i rekao da sam zaboravio reći ja mislim da je to također važno pa se to može vezati za ovo što vi govorite, ulogu civilnih udruga i civilnoga društva koje je sigurno vrlo značajno da se promiče svijest o važnosti i svega ovoga o čemu pričamo. A da se može roditi bolje i više, recimo dokaz je kada se odrađuje stručno osposobljavanje osobe bez prava na zapošljavanje. Pa kada se radi o slijepim osobama onda je zapravo u pitanju invalidnina, cijeli niz, to se sve da lako riješiti jer to nisu neka velika sredstva a zapravo tim ljudima onda pogodujemo. I doista tu treba biti prisutna pozitivna kako da kažem diskriminacija. Drugim riječima te osobe doista su povlaštene i moraju biti povlaštene i mi zapravo moramo raditi na tome da budu povlaštene. Hvala.
Hvala lijepa. I zadnja replika je uvažene zastupnice Nade Turine-Đurić. Izvolite.
Zahvaljujem predsjedniče. Kolega Pecnik, potaknuli ste me da se javim za ovu repliku kada ste se osvrnuli na mišljenje Vlade odnosno na dio mišljenja Vlade koji se odnosi na konstataciju pravobraniteljice u njenom izvješću gdje ukazuje na to da naši invalidi nisu jednako tretirani odnosno da nisu u jednakoj poziciji s obzirom na to gdje su stekli taj invaliditet. Ja bih rekla da je mišljenje Vlade, da je naime izvješće pravobraniteljice jako dobro sačinjeno iako je Vlada u svom mišljenju taksativno navodila cijeli niz nekakvih statističkih ustvari propusta. Pitam se uopće, vjerojatno je pravobraniteljica to dobila od nekih institucija državni pa pretpostavljam da sa istim institucijama komuniciraju i nadležna ministarstva i naša pravobraniteljica. No očito da je neki službenik u ministarstvu imao potrebu, odnosno imao je nalog vjerojatno da napiše ovakvo mišljenje gdje je ukazivao na nekakve ustvari formalne, ako uopće i jesu propusti u radu pravobraniteljice. No ono što me posebno iznenadilo da ta bahatost Vlade u mišljenju gdje nije rekla ništa u ocjeni ovog izvješća ali se osvrnula znači na nekakve propuste ostavljajući prostor za to da se danas ustvari raspravlja o ne smjeni, jer pravobraniteljicu nažalost nemamo nego o propustu, jednom propustu gdje nismo imenovali ne samo pravobraniteljica u smislu izbora nego da izaberemo one ljude koji su to do sada činili vrlo dobro bez obzira o kome se radilo. Tako da ono što bi ja rekla zaključno, razlike u pravima naših invalida ne bi smjele biti prema mjestu nastanka invaliditeta nego prema stupnju oštećenja i mislim da je tu i pravobraniteljica i svi koji to zagovaraju u pravu a sve ostalo treba rješavati kroz druga zakonska rješenja. Hvala.
Hvala lijepa. Odgovorit će uvaženi zastupnik Jaroslav Pecnik.
Evo, hvala kolegice. Ja se s vama slažem i doista mislim da ovo društvo može pokazati punu osviještenost, humanost da je zapravo jedno zdravo društvo u punom smislu te riječi ukoliko doista tih razlika nema i ne bude i ja bih bio sretan kad bi recimo i udruge invalida Domovinskoga rata javno iskazale da se slažu sa tim stavom, ne mojim nego stavom pravobraniteljice da se to izjednači jer doista ne vidim razloga u bolesti, u invalidnosti da postoji nekakva razlika. Hvala.
Hvala lijepa. Sada ćemo nastaviti dalje sa klubovima pa će u ime Kluba zastupnika SDP-a riječ uzeti uvažena zastupnica Ana Komparić Devčić. Izvolite.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče. Zamjenici pravobraniteljice za osobe s invaliditetom, kolegice i kolege. Ja na samom početku želim reći da Klub podržava dosadašnji rad pravobraniteljice kao i njezinog tima i sve ono što ste vi činili za poboljšavanje položaja osoba s invaliditetom u našem društvu. Ali također smatramo bez obzira što je ovo izuzetno bitna tema da Klub SDP-a ne može sudjelovati u daljnjoj raspravi zbog nerada i nesposobnosti Vlade koja je dopustila da istekne rok, odnosno da istekne mandat pravobraniteljici za osobe s invaliditetom i da pri tome nije našla vremena za ovako bitnu temu da izabere novu. Ono što se desilo a desilo se sljedeće. Prema članku 22. Zakona o pravobraniteljici za osobe s invaliditetom Vlada je u roku od 30 dana po isteku mandata dužna izabrati novog pravobranitelja. Istina, rok još nije istekao, to je 30.6.2016. Javni poziv upućen je 1.4.2016., javilo se 7 kandidata, provedena su tri intervjua 24.5.2016. Ministarstvo socijalne politike i mladih uputilo je svoje mišljenje Vladi RH i tu priča staje. Mi danas nemamo pravobraniteljicu za osobe s invaliditetom samo i jedino zato što Vlada i Sabor ne funkcioniraju. Ono što još želim istaknuti a Klub SDP-a je upozoravao na to i u vrijeme donošenja proračuna, da je ova Vlada odlučila rezati i štedjeti na najsiromašnijim skupinama ovoga društva, da je odlučila rezati i štedjeti na ljudima kojima je naša pomoć najpotrebnija a to su osobe s invaliditetom, da se je Klub SDP-a podnio nekoliko amandmana koje ste vi ovdje u ovom Saboru bez da trepnete odbili a danas iz vaših redova čujemo da se silno brinete i da ste silno zabrinuti upravo za položaj osoba s invaliditetom. Poštovani predsjedniče ovog Visokog Doma, Klub SDP-a mišljenja je i da ova točka dnevnog reda nije smjela doći na raspravu, na dnevni red danas kada još uvijek nemamo pravobraniteljicu za osobe s invaliditetom, da smo trebali sačekati da se pravobraniteljica ili pravobranitelj za osobe s invaliditetom izabere i da tog trenutka dođe ovako važna tema na raspravu a tim više što je pravobraniteljica koja je napisala ovo izvješće sjedi s nama u ovom Domu i ne može nam se obratiti. Poruku koju smo mi danas poslali je poruka da nas nije briga, da nam nije stalo jer da nam je stalo mi danas se ne bi ovako ponijeli. I da, drage moje kolegice i kolege. Ono što želim reći na kraju, bivša pravobraniteljica je ovdje s nama u ovom Visokom domu, da, sjedi tamo u kutu iza stupa. Da li vam se čini da je to ono i da je tako odnos nas, našeg društva i da nam to zorno prikazuje kakav je odnos prema osobama s invaliditetom u hrvatskome društvu, ponižavajući i nedopustiv. Zahvaljujem.
Hvala lijepa. Vaše izlaganje je izazvalo nekoliko replika. Prva je uvažene zastupnice Nade Murganić. Izvolite. A oprostite, povreda Poslovnika, uvažena zastupnica Margareta Mađerić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Uvažena zastupnica povrijedila je Poslovnik, članak 238. stavak 1. govorila je o temi koja nije predmet rasprave. Ja vas podsjećam, predmet je Izvješće o pravobraniteljici za osobe sa invaliditetom, tijek postupka, izbora pravobraniteljice još uvijek traje. A znate što je nedopustivo? Nedopustivo je izvješće o radu pravobraniteljice za osobe s invaliditetom koristiti za politička prepucavanja sitne političke svrhe i ono što ste htjeli reći o radu ove Vlade mogli ste koristiti poslovničko pravo i na početku zasjedanja tražiti stanku za klub a ne ometati raspravu pravobraniteljice na jedan ovakav sramotan način.
Hvala lijepo. Procjenjujem da nije povrijeđen Poslovnik nego je kolegica iskazala svoj stav i stav kluba s kojim se možemo ili ne moramo slagati. Dapače, evo svjedoci smo da je većina govornika iskazala zapravo vrlo pozitivni stav i o izvješću i o pravobraniteljici. Prema tome, pitanje ovo tehničko pitanje nije uistinu stvar rasprave i politizacije. Ali procjenjujem da nije povrijeđen Poslovnik. Sljedeća replika bit će ona uvažene zastupnice Nade Murganić. Izvolite.
Zahvaljujem poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora, poštovana kolegice Devčić Komparić. Ja sam zaista isto malo bila zbunjena, jer vi ste u uvodnom izlaganju rekli da klub SDP-a ne može dalje sudjelovati u ovoj raspravi, pa onda sam očekivala da ćete tako i raspravu završiti. Međutim, iskoristili ste to vrijeme da govorite o Vladi, jer na žalost ta nervoza o kojoj vi pričate i vaši partneri da je prisutna u Hrvatskoj demokratskoj zajednici ne postoji, nervozni ste očito vi. Dakle, samo da nastavim. U onom dijelu u kojem ste se vi osvrnuli na Vladu, a vezana je za stanje osoba sa invaliditetom, gdje ste rekli ova Vlada je učinila sve da ukine prava osobama sa invaliditetom. Ja ne znam koji je to donesen zakon o ovoj Vladi, za vrijeme ove Vlade gdje su ukinuta prava, a isto tako niti gdje su ukinuta sredstva. Pravobraniteljica u izvješću, ne znam da li ste se pripremali za izvješće ili ste se pripremali samo da kritiku Vlade navodi da od 2012. godine se smanjuje broj korisnika tuđe njege i pomoći, osobnih invalidnina i taj vrhunac je dosegao 2014. godine. Toliko o ovoj Vladi. A što se tiče sredstava predviđenih u proračunu kolegice proračunska sredstva su rađena na bazi potrošnje koju ste uspjeli vi osigurati za potrebe osoba sa invaliditetom, a na žalost neće biti čak niti sva utrošena zbog toga što osobe sa invaliditetom ne mogu ostvariti svoja prav zbog nerada tijela za vještačenje što je isto posljedica vaše velike brige i suradnje oko osoba sa invaliditetom. A i na te i zakonske odredbe pravobraniteljica vas je upozoravala.
Hvala lijepo. Odgovorit će uvažena zastupnica Ana Komparić Devčić.
Zahvaljujem gospodine predsjedniče Hrvatskog sabora. Pa kolegice, nema riječi i nema načina da opravdate nerad ove Vlade i nerad ovog Sabora koji vodite vi, odnosno vaša stranka. Vi naprosto nećete moći nikako to opravdati i to ovi ljudi vide.
Hvala lijepa. Ovo uistinu nije bila tema, naravno i to vi znate da nije bila tema. Ali dobro. Idemo na sljedeće klubove, pa će u ime Kluba zastupnika MOST-a nezavisnih lista riječ uzeti uvaženi zastupnik Marko Sladoljev. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, poštovana pravobraniteljice, zamjenice pravobraniteljice. MOST nezavisnih lista će podržati ovo izvješće. Mi ćemo se u ovom izlaganju bazirati na dvije teme. Jedna je jedinstveno tijelo vještačenja i drugo je autizam. Zadnjih par tjedana bilo je puno riječi oko jedinstvenog tijela vještačenja i neki saborski zastupnici izjavili su da je ova Vlada ukinula invalidnine djeci sa Downovim sindromom. No, iz izvješća gospođe Slonjšak vidimo da problemi datiraju od siječnja 2015. godine kada je jedinstveno tijelo vještačenja trebalo početi sa radom. Gospođa Slonjšak je na vrijeme upozoravala, te je smatrala da će u uvjetima posve novog preustroja, kadrovskog i prostornog kapacitiranja, potrebnih edukacija u primjeni uredbi biti teško postupati po zahtjevima za vještačenje, te smo preporučili hitno poduzimanje mjera koje bi osigurale protočnost sustava vještačenja, a time i skratili vrijeme za provedbu ovog postupka. Povodom ovog upozorenja i preporuke održan je sastanak u Ministarstvu socijalne politike i mladih uz sudjelovanje predstavnika nadležnih ministarstva na kojim je istaknuto da je Zavod za vještačenje i profesionalnu rehabilitaciju i zapošljavanje osoba sa invaliditetom preuzeo na kraju 2014. godine iz svih sustava u kojima su se provodila vještačenja oko 8800 nedovršenih predmeta, te da se zbog objektivnih teškoća nije moglo očekivati da će ovi predmeti, ali i novi predmeti završiti u razumnom roku. Postignut je dogovor oko prioritetnog vještačenja predmeta koji ne trpe odgodu kakvi su ostvarivanje prava na dopuste roditelja zbog njege djece s teškim razvojnim smetnjama. Vidimo po ovom pitanju da je pravobraniteljica na vrijeme reagirala i upozoravala da poduzete mjere nisu bile adekvatne, te je do kraja godine broj predmeta narastao na 39205. To je oko 1% građana Republike Hrvatske danas čeka na vještačenje ili pretočeno to konkretno danas grad veličine Varaždine čeka na vještačenja. Vidimo da je unatoč dogovor o prioritetnom vještačenju od 25000 predmeta iz sustava socijalne skrbi ostalo neriješeno više od pola, tj. oko 13850. Uz nedopustivo dugo čekanje u izvješću gospođe Slonjšak čitamo: „Učestali su prigovori na nedovoljnu educiranost, te stručnu i profesionalnu kompetentnost vještaka u pojedinim područnim uredima, osobito u predmetima vještačenja djece. Pojedine udruge koje zastupaju interese djece s teškoćama, roditelji pa i stručnjaci nalaze da su procjene djece sa teškoćama od strane vještaka sa iskustvom u predmetima vještačenja odraslih osoba za potrebe mirovinskog sustava manjkave, budući ne prepoznaju specifičnost razvojne dobi djece, ishode rehabilitacija i liječenja, smatraju da bi u vještačenjima djece s teškoćama u razvoju morali obavezno biti uključeni pedijatri za djecu predškolske dobi odnosno liječnici školske medicine za djecu školske dobi. Navodimo neka od zapažanja i prijedloga iz njihovih odgovora. Jedna od osnovnih polazišnih točaka je bila da se uvođenjem novog modela vještačenja neće više vještačiti po medicinskom modelu već će se vještačenje bazirati na funkcionalnosti. Vještačit će se u svom mjestu prebivališta, a to je regionalni centar. Onda će imati mobilni tim koji će doći u mjesto prebivališta osobe. Namjera je bila vještačenja približiti samom korisniku i omogućiti mu da bez troškova prijevoza ali i drugih dodatnih troškova obavi vještačenje. No, uvjerili smo se da je kompletna metoda rada zabrinjavajuća kako zbog rokova tako i zbog površnosti osoba koje provode vještačenje. Ranije smo išli na vještačenja više puta, na više različitih mjesta kad smo trebali ostvariti prava iz različitih sustava, a sada kad podnesemo zahtjev za prava iz različitih sustava isto idemo više puta na vještačenje ali sada na jednom mjestu. Uvjeravali su nas da ćemo imati jedan nalaz i mišljenje i da ćemo ga koristiti za ostvarivanje različitih prava ali se čini da se to nije dogodilo. Iz svega ovoga jasno je na kome je odgovornost za lošu provedbu dobre ideje, s obzirom na broj problema koji su zbog svega ovog kulminirali i moralo je doći do kolapsa. No ponavljam, za taj kolaps su odgovorni oni koji nisu osigurali tranzicijski model i osigurali dovoljno kvalitetno vještačenje. MOST nezavisnih lista je poduzeo korake da sustav korigira u pozitivnom smjeru i određenom roku poštujući sve prijedloge ovdje iznesene i da ispostavimo puno bolji model od onog koji smo naslijedili. Drugi problem je autizam, posebno veliki problem istaknut u izvješću odnosi se na autizam i tako čitamo sljedeće: Republika Hrvatska nema u primjeni jedinstveni algoritam dijagnostike autizma i poremećajima iz autističnog spektra. Roditelji stoga previše vremena gube u traganju za dijagnozom, a kasno dijagnosticiranje znači i zakašnjelu rehabilitaciju. Posebno negativna je činjenica da u tom slučaju nema pravilnog odnosa okoline prema djetetu i njegovim potrebama. Za cijelo to vrijeme pedijatri koji najprije dolaze u kontakt s djetetom i roditeljima premalo su usmjereni na ranu detekciju ovih poremećaja, a čak i kad ih roditelji uvjere da nešto treba poduzeti niti oni ne znaju tko i gdje treba provesti dijagnosticiranje. Pravobraniteljici se tijekom godina pritužuju roditelji djece s različitim razvojnim teškoćama, posebno iz područja udaljenih od velikih gradova zbog nemogućnosti ostvarivanja potrebnih rehabilitacijskih programa koji su djetetu potrebni. Posebnim izvješćem predloženo je da Sabor kao najviše zakonodavno tijelo osigura sukladno svojim ovlastima donošenje takvih konkretnih odluka i poduzimanja konkretnih aktivnosti kojima će se osigurati pod jedan jedinstvena metodologija dijagnostike dostupne na cijelom teritoriju Republike Hrvatske, rana intervencija dostupna svakom djetetu i njegovoj obitelji bez obzira na to gdje žive, prilagodba sustava obrazovanja potrebe djece sa autizmom, uključivanje u redovne sustave obrazovanja uz osiguranje najrazličitijih oblika podrške, profesionalno usmjeravanje, odgovarajuća specijalizirana i multidisciplinarna zdravstvena skrb s posebnim naglaskom na zaštiti mentalnog zdravlja i različiti oblici zbrinjavanja u odrasloj dobi. Tijekom prošle godine bili smo svjedoci prosvjeda roditelja djece sa autizmom u Osijeku koji su ultimativno tražili specijaliziranu ustanovu za njihovu djecu. Oni pišu, našoj djeci potrebna je rana intervencija koja je od ključne važnosti, potreban nam je individualni program. Dakle, program kreiran za svaku osobu pojedinačno u skladu s njenim mogućnostima u cilju njihovog razvoja a koji bi bio proveden od strane terapeuta. Što bi bilo moguće kad bismo u Osijeku imali Centar za autizam. Isprike poput država nema sredstva pa se izgradnja centra odgađa, postoje centri za autizam u Zagrebu, Rijeci i Splitu, više ne prihvaćamo. Krajnje je vrijeme da prepoznate potrebe prava djece i mladih sa autizmom iz našeg dijela države. Oni traže dijagnostiku, rano otkrivanje, ranu intervenciju, rješavanje problema djece predškolskog i školskog uzrasta, rješavanje skrbi i radne terapije odraslih osoba sa autizmom nakon 21. godine i osnivanje stacionarnog odjela centra sobe za krizna stanja. I na kraju moram naglasiti da ono što očekujemo jest kvalitetan sustav usmjeren na odgojno-obrazovne socijalno-zdravstvene i rehabilitacijske potrebe djece i mladih, odraslih sa autizmom na cijelom prostoru Republike Hrvatske. Stoga preporučujemo Vladi Republike Hrvatske da bez odgode nastavi sa tim projektom i svih započetih aktivnosti. I očekujemo od svih nadležnih ministarstava da se u što kraćem roku očituju o svim poduzetim mjerama i rokovima provedbe. Hvala.
Hvala lijepa. Imamo 2 replike čini mi se. Prva je uvaženog zastupnika Miranda Mrsića, izvolite.
Uvaženi kolega Sladoljev ja bih želio da kad u diskusiji diskutiramo o nekim stvarima da imamo i točne podatke. Dakle, jedinstveno tijelo vještačenja je želja udruga osoba sa invaliditetom, ja se sjećam jedno 15-ak godina već se pokušavalo to jedinstveno tijelo formirati. Jasno da kada se formira nešto novo da nije, da se ne mogu predvidjeti sve okolnosti. S druge strane kad govorimo o vještacima prošle godine je zaposleno 20 novih vještaka, održano je 5 edukacija vještaka. Dakle, ne može se govoriti o tome da vještaci nisu educirani. Jasno da treba još vještaka, međutim ono što je osnovni problem je da imamo vrlo malo kolega koji hoće otići u tu struku. Jer to je već struka. Prema tome, cilj je jedinstvenog tijela i drago mi je da unatoč onim idejama da se jedinstveno tijelo ukine da je ta ideja nestala i da će jedinstveno tijelo vještačenja nastaviti svoj daljnji put sa temeljnim ciljem da osigura da invalidnost bude ocjenjena jedinstveno, dakle bez obzira koji stupanj invalidnosti imate da imate mogućnost da ta prava ostvarujete svugdje u sustavu. I to je benefit ovog sustava. To znači da bez obzira gdje ste stekli invaliditet, u kojem dijelu da li su to branitelji, da li je to socijala, da li je to radno zakonodavstvo da taj invaliditet vam je jedinstven i stoga i metodologija koja je usvojena ide za time da bez obzira koji stupanj oštećenja organizma imate da imate jedinstveni invaliditet. Ono što nedostaje i što je izazvalo ove velike probleme su pravilnici. Dakle Ministarstvo socijalne politike i mladih nije donijelo pravilnik o invalidnini koje vam ide uz vaš stupanj invalidnosti i to je dovelo do svih ovih problema a pravilnik može ministar donijeti u roku 15 dana. I mislim da Ministarstvo socijalne politike i mladih bi trebalo što prije donijeti taj pravilnik i riješiti dosta problema koji se onda prenose na jedinstveno tijelo vještačenja a de facto ono nije krivo za to.
Hvala lijepa. Odgovorit će uvaženi zastupnik Marko Sladoljev.
Poštovani gospodine Mrsić, ja sam prije ovog izvješća kontaktirao sa baš sa udrugama, dakle ja nisam govorio napamet, oni su mi govorili dakle da što se tiče jedinstvenog tijela vještačenja da je ideja bila dobra. I ja sam to napomenuo, ali njihova su iskustva da su vještaci preslabo obučeni, da u tih jedinstvenim tijelima vještačenja nema dovoljno pedijatara i da tu dolazi do problema. Dakle, to je bila njihova ne moja zamjerka a mislim da su oni najbolje upućeni u ono što se događa u sustavu.
Hvala. Slijedeća replika je uvažene zastupnice Gordane Rusak.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Poštovane kolegice i kolege, izlaganje kolege Sladoljeva je pokazalo da ovdje ima problema koji su postojali i prije dakle za vrijeme prošle Vlade, postoje problemi i danas dakle za vrijeme ove Vlade. Sjetimo se ne tako davno, ali u vrijeme prošle Vlade problema onog dječaka koji nije mogao dobiti odnosno njegov brat nije mogao dobiti status njegovatelja nego samo njegovi roditelji. I ta se priča provlačila medijima. Danas čujem u izvješću naše zamjenice pravobraniteljice da i danas taj zakonski okvir nije riješen, da krug ljudi kaj status njegovatelja mogu dobiti i dalje nije proširen. Pa čija je to krivica? Da li ovih koji su sada na vlasti ili onih koji su bili? Ali ja u ovom trenutku ne želim baš nikoga prozivati i dosta mi je tog prebacivanja loptice lijevo-desno, desno-lijevo. Prihvatimo odgovornost jedni i drugi i počnimo raditi a nemojmo skupljati političke poene. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepa. Prije nego što pređemo na slijedeći klub ima potrebu nešto reći. Svašta smo tu maloprije čuli i naravno bilo je kritike i Vlade, ali i kritike ovog Sabora. I zanimljivo je da onda nakon tih kritika ti koji izriču kritike onda otiđu i u ovom času iako se svi zaklinju u to da im je silno stalo do invalida, do osoba sa invaliditetom itd. u ovom času niti svaki šesti zastupnik nije prisutan u ovoj dvorani. I sad me silno zanima kako će neki koji su diskutirali prije pola sata ili prije sat vremena i silno se zalagali za prava za osobe s invaliditetom i kritizirale ovaj Sabor da ne čini dovoljno, da ne raspravlja dovoljno itd. opravdati to što i njih sad nema ovdje jer svoje su izrekli uglavnom iz političkih razloga i onda se maknuli iz ove sabornice. Dakle to nažalost isto nešto govori sve skupa, ali dobro. Krenimo dalje na klubove. Sada će u ime kluba HSS-a, HDS-a vrijeme podijeliti uvaženi zastupnici Branko Hrg i Goran Dodig. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Poštovana zamjenice pravobraniteljice, gospođo Slonjšak pozdravljam vas. Kolegice i kolege da zanimljivo je uvijek slušati rasprave o skupinama u društvu za koje smo posebno senzibilizirani ako jesmo. U svakom slučaju iz ovog izvješća koje je podnijela pravobraniteljica za osobe s invaliditetom i koje će klub HSS-a i HDS-a prihvatiti. Kao što je navedeno vidimo da je ono što zakonodavci u Hrvatskoj općenito smatraju dobrim sustavom skrbi o osobama s invaliditetom još uvijek daleko od standarda koji bi osobama sa invaliditetom uistinu omogućavao ostvarenje njihovih ljudskih prava i dostojanstva. Nažalost kako izvješće navodi po izdvajanju za osobe s invaliditetom iz društva iz raznih navedenih razloga Hrvatska je sličnija zemljama istočne i srednje Europe nego zapadnim zemljama kojima toliko teži. Kad čitamo izvješća pogotovo jedno ovako izvješće u ovako velikom obimu onda bi vjerojatno trebali početi razmišljati kako primijeniti ono što se u primjedbama i preporukama daje. Što napraviti da u narednom izvješću neće biti takvih primjedbi i preporuka. Pravobraniteljica je napravila izvješće koje nije samo u velikom obuhvatu napisano, ono je stvarno na terenu odrađeno i to stvarno pohvaljujem iskreno i od srca. I ono što je meni posebno drago kod pravobraniteljice sa osobe s invaliditetom ovdje se ne može osjetiti u ovom izvješću nikakvih političkih konotacija. Dakle ovdje se stvarno radi o interesima osoba s invaliditetom. Dvije stvari koje na neki način želim ovdje naglasiti i možda dati neke prijedloge, možda nam baciti bubu u uho da razmišljamo kako posložiti zakonodavstvo u RH, kako urediti te silne pravilnike, zakone, uredbe, ni sam ne znam više što, te silne administrativne prepreke koje onemogućuju osobama sa invaliditetom da se kreću, koje onemogućuju i osobama koje nemaju fizički invaliditet da se kreću također. Što napraviti da to bude bolje, efikasnije, jeftinije i da se osobama sa invaliditetom vodi sustavna briga. Jer mi smo u jednom vremenu kada se ljudi samoorganiziraju, kada se građani određenih skupina organiziraju u razne udruge i sami pronalaze rješenja i nude rješenja. I sada je samo možda na nama da mi neke od tih rješenja stavimo u neke zakonske okvire, u pravilnike i da ih počnemo primjenjivati. Ljudi se samoorganiziraju u prostoru i vremenu kada im sustav nije omogućio zadovoljavanje njihovih životnih potreba. Gledajući djecu su obrazovnom sustavu od predškolskog odgoja, osnovnoškolskog odgoja, srednjoškolskog obrazovanja, ovdje moramo reći da su napravljeni određeni pomaci i koraci unazad ovih godina otkako smo samostalna država. I sigurno da ovo izvješće koje danas imamo je znatno, znatno bolje i da pokazuje znatno više dobrih stvari koje su napravljene za osobe sa invaliditetom od onih prijašnjih izvješća koja su bila tu prije 10-ak i više godina. Ali sjetimo se pomoćnika u nastavi. Znači nešto što je isto pokrenuto putem određenih udruga, sustav je to na neki način prihvatio i sada smo već u drugoj godini kada krećemo u jedan takav model rada s djecom. Stavimo ovdje malo jedan znak na stručno osoblje u osnovnim ili srednjim školama. Da li možda možemo puno jeftinije, puno efikasnije i puno bolje taj sustav posložiti da on bude na veću korist osobama sa invaliditetom ali i društvu, djeci? Mi smo napravili i na temelju ovog izvješća jedan mali pilot projekt, jednu ideju, probali smo računati i došli do zaključka kada bi se u određenim sredinama, u određenim mini regijama osnovali mobilni centri za potporu da bi se moglo kudikamo efikasnije pomoći djeci u obrazovnom i odgojnom sustavu, da bi se pomoglo i roditeljima i da bi to sve skupa koštalo barem duplo manje nego što košta sada. O čemu govorim? Govorim o tome da u jednom gradu i pripadajućim općinama umjesto da imate u svakoj školi jednog psihologa, jednog pedagoga, jednog defektologa, jednog logopeda da napravite jedan centar koji će opsluživati sve te škole, sve te jedinice lokalne samouprave koji će raditi i vršiti i edukacije za pomoćnike u nastavi, koji će raditi edukacije pomagati roditeljima, koji će biti stručni tim. Takav stručni tim kada smo napravili izračun bi koštao duplo manje nego što košta sada sve to zaposleno po školama pojedinačno gdje ustvari nemate suradnje i gdje taj tim nije kompletan nego je pojedinačan, individualan. Mene je ovo izvješće iniciralo na neka takva razmišljanja. Druga stvar koja je također bitna i o kojoj treba ovdje govoriti je zapošljavanje osoba sa invaliditetom. O tome je već bilo dosta govora ovdje. I u tom vremenu u kojem se ne zapošljavaju osobe sa invaliditetom ili se nedovoljno zapošljavaju opet su se ljudi samoorganizirali. Opet su počeli raditi neke programe, neke projekte i zapošljavati. Evo moja udruga, pošto sam i gradonačelnik onda sam i sa one lokalne razine dosta uključen, moja Udruga osoba sa invaliditetom u Križevcima ovoga trenutka zapošljava 33 osobe od čega je 9 osoba sa invaliditetom dok ostale osobe pomažu osobama sa invaliditetom. I postoji mogućnost ali moramo malo isto modificirati neke zakonske stvari. Socijalno poduzetništvo, nešto na čemu se može poraditi, nešto što nema isključivo namjeru zarade da bi se dijelila dididenda, nego zarade da bi se zapošljavali novi ljudi i širilo zapošljavanje, između ostalog i na prvom mjestu osoba sa invaliditetom. I ovdje je još rečeno, ovo govorim iz praktičnih primjera, dakle sve možemo dokazati, na praktičnom primjeru i samo staviti u okvire. I još završno prije nego što prepustim kolegi Dodigu, zamoljen sam da svakako naglasim ono što je prije mene kolega govorio problematiku osoba iz spektra osoba sa autizmom. Dakle kada razgovaramo sa osobama sa invaliditetom moramo posebno spomenuti djecu, mlade i odrasle osobe sa poremećajem iz spektra autizma. I naglasiti da još uvijek nije dovoljno učinjeno za njihovu rehabilitaciju, odgoj i obrazovanje. Ponovno treba naglasiti da su obitelji sa djecom sa autizmom izložene velikom stresu i da se svakodnevno nose sa teškim situacijama. I ovi centri o kojima je kolega govorio malo prije, koji postoje nisu ono što bi trebali biti. Njih treba doraditi, njih treba modernizirati da se ljudi ne muče nego da im to bude stvarno prava pomoć. Hvala lijepa.
Hvala lijepa. Sada će preostalo vrijeme iskoristiti uvaženi zastupnik goran Dodig. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče Sabora. Možda je 5, 6 minuta koje imam i previše govoriti iz jednostavnog razloga o ovom problemu, iz jednostavnog razloga što u tih 5, 6 minuta ne može se reći ono sve što ja mislim da bi trebalo govoriti općenito o ovom problemu. Ja također suglasan sam sa ovim ocjenama da treba podržati ovo izvješće ali najvažnije je to što želim evo iskazati zahvalnost opće činjenice da se netko bavi s ovom problematikom. Nažalost vidjeli smo da u ovom Saboru gdje bi zaista to trebalo biti ne političko pitanje nego civilizacijsko pitanje se pretvara u političko pitanje. To zaista nije dobro jer ne zaboravite da smo mi svi potencijalno invalidi ili da jesmo invalidi i da zaista ovo je pitanje odnosa čovjeka prema čovjeku a ovog Doma prema ljudima koji su na određeni način a i to je uvjetno rečeno hendikepirani. Dakle, problema u odnosu sa osobama s invaliditetom ima, to nema nikakve dvojbe isto kao što ima problema sa svakom društvenom skupinom ali ovdje je posebno osjetljiva priča. Ja želim postaviti nekoliko načelnih pitanja. Je li uvijek osoba s invaliditetom što se administrativno definira zaista invalid? Znate? Može li jedan invalid, jedna vrsta invaliditeta biti oznaka za opću oznaku invaliditeta? Ja vam mogu spomenuti slučajeve gdje su osobe sa teškim duševnim poremećajima dobile Nobelovu nagradu. Jesu li to invalidi? Jel možemo poći od pretpostavke da takva osoba može kompenzirati koja ima nešto defektno zaista ili nešto manjkavo, da njen mozak takve osobe pa i određeni tjelesni organi mogu kompenzirati to na druge načine i da ta osoba postaje zapravo vrjednija od nas koji sve to imamo ili koji sve to nemamo. I ne bih uopće zbog toga o ovom problemu razgovarao na način sažalijevanja tih osoba nego jednog zaista korektnog odnosa i imajući u vidu te činjenice. Mi imamo u medicini, ne vidim više ovdje ovih kolega liječnika koji su što mi je zaista nije drago ali vidim kolega Reiner zna da čovjek može živjeti bez jednog bubrega pa da preuzme ovaj drugi njegove funkcije i to dobro. I kad bi gledali samo iz tih aspekata onda bi rekli evo nema jedan bubreg, on je invalid. Dakle, problem invaliditeta je nešto što je iznimno složeno, iznimno složeno i iznimno važno. A najgora je činjenica stigmatizacija takvih osoba koja onda počinje sa ja bih rekao licemjernim suosjećanjem i žaljenjem. Takvim osobama samo treba dati šansu i ja vas uvjeravam da kad im se da šansa da će te osobe znati to iskoristiti. I sad bih još kratko se zadržao na osobama sa psihičkim smetnjama. Je li nužno osoba sa psihičkim smetnjama invalid? Nije. Onaj koji to kaže ne zna, ne razumije i to je tragično. Osoba sa psihičkim smetnjama može imati izuzetno ozbiljnu psihičku bolest i u određenoj toj bolesti može biti intelektualno jači, ima više energije, studenti sa takvim smetnjama polažu ispite brže i mogu jako puno raditi. Dakle, označiti tu osobu nužno u tom trenutku kao invalidnu osobu je zločin koji se onda proteže kroz njegov čitavi život i o tome moramo razgovarati. Mogu vam reći da sam jednom često puta se pozivamo na zapadne standarde. Radio sam neke kliničke pokuse kad je u pitanju lijekovi pa ću vam samo reći podatak da je uvjet za sudjelovanje u studiji bio šest mjeseci boravaka na psihijatriji. Bilo je nas iz 20-tak zemalja među kojima su bile i Amerika i Rusija iz EU. Znate tko je jedino to prihvatio? Prihvatili su Amerika i Rusija. Nitko iz Europe to nije prihvatio. Dakle, držat nekoga u bolnici šest mjeseci samo zbog kliničkog pokusa i to su činjenice koje moramo imati na umu. S druge pak strane ova prisilna hospitalizacija nema vremena, mora voditi računa kako riješiti problem kad ga imamo a ne deklaracije koju nam je netko dao jer zaštita ljudskih prava i rješenje aktualnog problema nije jedno te isto. Hvala vam lijepo.
Hvala lijepa. Imamo dvije replike. Prva je ona uvaženog zastupnika Anđelka Stričaka. Izvolite.
Predsjedniče, hvala lijepo. Kolegice i kolege, uvažene zastupnice i zastupnici. Kolega Hrg, vi ste naveli da bi bilo poželjno da već u srednjim školama se polako učenici senzibiliziraju za potrebe osoba s invaliditetom odnosno pretpostavljam da ste čak i mislili da bi i bilo dobro zaposliti osobe s invaliditetom. Jedan takav dobar primjer je srednja strukovna škola u Varaždinu gdje u radionicama u kojima učenici uče svoj zanat su zaposlene upravo osobe s invaliditetom. Znači, već sad postoji cijeli niz dobrih primjera u praksi samo bi trebalo vidjeti gdje i na koji način ih je moguće još primijeniti u ostatku Hrvatske. Evo hvala lijepa.
Hvala. Evo odgovorit će uvaženi zastupnik Branko Hrg. Izvolite.
Hvala lijepa kolega Stričak. Pa apsolutno pozdravljam takvo, mislim da to svi mogu pozdraviti, da je to dobar primjer. A kao što je ovdje rečeno i u nekoliko rasprava u pravilu mi premalo tih dobih primjera dajemo u javnost. Većinom se nekako ide uvijek sa nekim lošim stvarima, a sa ovim dobrim stvarima se ne ide. Vjerojatno bi prikazivanje ovako dobrih primjera moglo pokrenuti još takvih primjera puno više nego ukazivanje na neke loše stvari. Iako treba i na loše stvari ukazati. Isti, sličan slučaj dakle je i kod mene u Križevcima. Mi smo osnovali poduzeće, socijalno poduzeće u kojem rade pomoćni kuhari, konobari i slastičari i proizvode čokoladu. Dakle, ima divnih primjera.
Hvala lijepa. Sljedeća replika je uvažene zastupnice Gordane Rusak. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Pokušavam shvatiti prijedlog gospodina Hrga koji se odnosi na to da bismo stručne timove u školama mogli zamijeniti nekim centrom koji bi onda usluge, te usluge pružao za određenu regiju, općinu ili kako god to već nazvali. Pokušavam shvatiti, ali mi to baš ne ide najbolje. Koliko se ja sjećam, dijete kad napravi neku nepodopštinu obično ga se u školi pošalje na razgovor pedagogu ili psihologu. Što bi to bilo u ovom slučaju? Bi li platili taksi, pa odvezli dijete u taj centar pa ga vratili ili bi bilo n eko drugo rješenje? Meni se čini dobra ideja za uštedom, ali neprovedivo. Hvala lijepo.
Hvala. Odgovorit će uvaženi zastupnik Branko Hrg. Izvolite.
Hvala lijepa. Poštovana kolegice, puno vam hvala na ovom pitanju i mogućnosti da kažem još dvije, tri rečenice. Ali dat ću vam razrađeni dokument koji smo napravili. Ne treba taksi, jer u nekakvoj sredini jedne mikro lokacije, hajde recimo jedne nekadašnje općine do '93. godine, znači grad i 4 okolne općine sve je dostupno za nekih 15 minuta. Znači, ovdje se radi o mobilnom timu. Znači, ne neki centar u koji se dovode djeca, ne. Nego o stručnom timu koji dolazi u školu, on ide van. Znači on je praktički mobilan i na taj način radi opservaciju određenu, rješava problem. Ali ga ne rješava samo jedna osoba. Što sad imamo? Imamo u školi socijalnog radnika i pedagoga, primjer. I dogodi se nešto. Nema psihologa, nema defektologa, ne znam logopedi hajde o.k. druga priča tu je već sustavni rad. A ovako na ovaj način vi dobijete praktički jedan cjeloviti tim koji može stvarno porazgovarati i sa roditeljima i sa djetetom i sa učiteljem. Dakle, jedna kompletna, kompletna priča. Dat ću vam razrađen projekt.
Hvala lijepa. Sada ćemo priječi na sljedeći klub zastupnika, a to je Klub zastupnika HSU-a i u čije ime će govoriti uvažena zastupnica Marija Ilić. Izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče, poštovani predsjedniče Sabora, zamjenice pravobraniteljice sa kolegama i kolegicama. Naime, prvo da kažem da bih se složila sa uvaženim zastupnikom Dodigom koji kaže da 10 ili 15 minuta, pa ako hoćete i sat vremena nije i ne može bit dovoljno za ovako osjetljivu i složenu grupaciju ljudi i naravno njihovog statusa u našem društvu. Zato je to zavrijedilo sigurno, ali i naravno u okviru Poslovnika ne možemo duže od toga, pa onda ovako sažeto nešto na brzinu kažemo, a ne do kraja. Naime, slušajući predstavljanje izvješća o radu pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom za 2015. godinu možemo se upoznati, rekla bih okvirno s glavnim problemima koje pravobraniteljica ističe, a s kojima se susreću osobe sa invaliditetom. Tek čitanjem cjelovitog izvješća pravobraniteljice moguće je spoznati svu složenost problema s kojima se susreću osobe sa invaliditetom u gotovo svim područjima života. Unatoč opredjeljenju Republike Hrvatske za socijalni model invaliditeta i obvezi Republike Hrvatske preuzeto ratificiranjem Konvencije o pravima osoba sa invaliditetom, da će jamčiti jednakost osobama sa invaliditetom u ostvarivanju temeljnih ljudskih prava. Moramo primijetiti da je u našem društvu još uvijek izražen onaj rekla bih medicinski model odnosa prema osobama sa invaliditetom i djeci s teškoćama u razvoju što je istaknuto osobito u području obrazovanja, zapošljavanja i pristupačnosti. Društvo smo u kojem prevladavaju stavovi da je invaliditet osobni problem pojedinca i njegove obitelji, da se djeca s teškoćama trebaju školovati u nekim posebnim školama i da osobe sa invaliditetom ne mogu raditi. S takvim posljedicama takvih stavova susrećemo se gotovo svakodnevno, a još uvijek se smatra i nečim iznimnim da se dijete s teškoćama u razvoju školuje u redovnim školama, da raste i obrazuje se zajedno sa vršnjacima, da osoba sa invaliditetom može raditi i biti uspješna ako joj osiguramo uvjete prilagođene njezinom invaliditetu. Poražavajući je podatak da imamo čak 18% osoba sa invaliditetom koje su siromašne, a smanjivanje proračunskih sredstava za naknade koje se ostvaruju po osnovi invaliditeta smatramo nedopustivim i krajnje neosjetljivim za one koji su najslabiji i najranjiviji. Osim toga sve su naknade u nominalnom iznosu među najnižima ne samo u Europi nego i u zemljama iz okruženja. Za primjer navodim da je veći iznos doplatka za pomoć i njegu u BiH koja ima manji BDP i ekonomski je nerazvijenija. Smatramo da je upravo na nama odgovornost za očuvanje dosegnute razine skrbi, naravno i o unapređenjima o osobama s invaliditetom. Jednako je nedopustivo da Zakon o socijalnoj skrbi dopušta i dalje da se ukida osobna invalidnina osobi s teškim invaliditetom ako se zaposli ili na bilo koji način radno aktivira. Ovakvim zakonskim određenjem destimuliramo osobe s invaliditetom na obrazovanje i na zapošljavanje umjesto da potičemo da svaka osoba koja je s invaliditetom iskoristi svoje preostale sposobnosti, da vodi jedan ispunjen život, da plaća doprinose, koristi sve proizvode i usluge i živi životom sličnim ili istim svima nama. Umjesto toga mi ih pasiviziramo, doživljavamo ne kao ravnopravne članove već ih promatramo samo kao korisnike socijalnih naknada. Zabrinjavaju podaci da je obvezu kvotnog zapošljavanja ispunilo tek trećina poslodavaca, a još više nas moraju zabrinuti javni istupi pojedinih predstavnika poslodavaca koji su naknadu zbog neispunjavanja obveza zapošljavanja osoba s invaliditetom okarakterizirali kao namet. Unatoč zakonskoj mogućnosti korištenja zamjenskih kvota iznenađuje da ih je od ukupnog broja poslodavaca koji su obveznici zapošljavanja osoba s invaliditetom, a koji premašuje brojku 8000 svega njih 130 opredijelilo za zamjenske kvote. Ovi podaci govore o poražavajuće niskoj razini svijesti o vrijednostima i sposobnostima osoba s invaliditetom. Zanimljivo je da ovoj obvezi ne udovoljavaju niti ona državna tijela koja bi trebala biti primjerom u poštivanju zakonskih obveza poput raznih ministarstava, a još više iznenađuje podatak da je Ministarstvo znanosti, obrazovanja i sporta od svih ministarstava najlošije u pogledu poštivanja zakonske obveze kvotnog zapošljavanja pa niti ne čudi da je najviše pritužbi pravobraniteljici zbog nepoštivanja prava prednosti zabilježeno upravo na odgojno-obrazovne ustanove. Smatramo obvezom države osigurati minimalne standarde u razvoju usluga namijenjenih djeci s teškoćama i osobama s invaliditetom. A obveza je lokalnih i regionalnih samouprava snimiti stanje potreba svojih građana te donijeti socijalne planove u kojima će osiguravati prioritet zadovoljavanja potreba ljudi s invaliditetom. Vlada Republike Hrvatske naravno mora posebnom pažnjom uvažiti zaključna zapažanja Odbora UN-a prava osoba s invaliditetom posebno u dijelu koji se tiče hitnih preporuka po kojima je Republika Hrvatska trebala postupiti u roku od godine dana od donošenja. Osvrnula bih se još na pitanje žena s invaliditetom kao posebno osjetljive kategorije izložene riziku višestruke diskriminacije i to na svim područjima života. Posebice rad i zapošljavanje nasilja u obitelji, medicinske skrbi, obrazovanja, sudjelovanja u političkom i javnom životu. Pritom je posebno težak položaj žena s invaliditetom u ruralnim područjima obzirom na slabije obrazovanje i zaposlenost žena s invaliditetom one su u većoj mjeri izložene i ekonomskom nasilju ali i zanemarivanju te socijalnoj izolaciji koja predstavlja specifičan oblik nasilja nad ženama s invaliditetom. Činjenica je kako žene s invaliditetom u većoj mjeri žive same ili se smještaju u ustanove nego muškarci s invaliditetom. Izvješće pravobraniteljice iscrpno je u svim prikazanim područjima u smislu detektiranja problema, teškoća, slabosti u sustavu skrbi o osobama s invaliditetom i dobra je osnova za donositelja zakona i odluka jer sadrži konkretne prijedloge i preporuke za unapređenje sustava brige o osobama s invaliditetom. Smatramo da je upravo na nama odgovornost za očuvanje dosegnute razine ali i unapređenje sustava skrbi o osobama s invaliditetom. Klub zastupnika HSU-a i nezavisne liste Stipe Petrine podržat će Izvješće o radu pravobraniteljice za osobe s invaliditetom. Hvala lijepa.
Hvala vam lijepa. Sljedeći će biti klub HNS-a u ime kojega će govoriti uvažena zastupnica Nada Turina-Đurić, izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče, kolegice i kolege. Izvješće pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom je uobičajeno kvalitetno sačinjeno i ističe ključne probleme s kojima se susreću osobe sa invaliditetom u RH. Izvješće ukazuje na to da ti problemi s kojima se naši invalidi susreću unatoč i nekim dobrim zakonskim rješenjima nažalost se ne rješavaju na način koji bi vremenski prije svega zadovoljio osobe koje su u toj poziciji i adekvatno potreba osoba s invaliditetom. Znači sve ono na što je pravobraniteljica ukazala u svome izvješću je za Hrvatsku narodnu stranku apsolutno prihvatljivo pa ćemo mi u tom smislu i podržati ovo izvješće jer smatramo da prihvaćanje izvješća u ovom visokom domu je ustvari poticaj i podrška da se problemi i zapreke rješavaju. Nije naša zadaća ovdje u Saboru kritizirati kritičke osvrte pravobraniteljice koje je iznijela u ovom izvješću odnosno u analizi stanja i koje su usmjerene ka potrebama invalida odnosno ka potrebi da se problemi rješavaju, a mi bi trebali inzistirati ovdje da se prije svega provode zakoni i da se poboljšavaju u korist osoba sa invaliditetom. Ono što je meni, nama u HNS-u puno veći problem, ne puno veći problem nego je problem to da naša Vlada koja je dala mišljenje na ovo izvješće se u svom mišljenju izrazila potpuno neutralno ja bih rekao u smislu davanja ocjene tom izvješću da li je ono dobro, da li je ono loše, da li je ono nekakvo osrednje. Znači ocjene u mišljenju nema. Ali u mišljenju koje je dosta obimno postoji cijeli niz taksativno navedenih propusta koji se manje-više odnose na neke formalne podatke. Ja se čudim da pretpostavljam da mišljenje nije pisao onaj ko ga je potpisao, potpisao ga je predsjednik Vlade, nego da ga je pisao netko iz nadležnog ministarstva. Međutim, čudno je da podaci s kojima raspolaže pravobraniteljica i podaci s kojima raspolaže ministarstvo su očito u nekakvom razmimoilaženju, znači ispravlja se, u tom mišljenju se ispravljaju statistički podaci koji su iznijeti u izvješću što je po meni potpuno apsurdno. Pretpostavljam da svi koriste izvore istih institucija, državni institucija i da bi se oni trebali podudarat. I to je onda više kritika upućena samom ministarstvu, ako je tome tako nego što bi ta kritika trebala biti upućena kroz mišljenje Vlade prema pravobraniteljici odnosno prema njenom izvješću. Sramotno je da je mandat pravobraniteljici istekao, da je danas ova točka dnevnog reda stavljena pred nas bez prethodne najave, da u ovom trenutku dok mi raspravljamo o ovoj točki dnevnog reda je direktan prinos sjednice Povjerenstva za odlučivanje o sukobu interesa koje odlučuje o potencijalnom sukobu interesa prvog potpredsjednika Vlade koji je u ostavci. To govori o tome koliko vodstvo ovog Sabora, koliko vodstvo ove države drži do digniteta osoba sa invaliditetom što smatramo da je apsolutno neprihvatljivo. Znači ova tema nikako nije smjela biti u ovom tajmingu pa bez obzira što se dogodilo u današnjem ili sutrašnjem danu ili ovog tjedna ova tema je zaslužila da ima kvalitetniji tretman u ovom visokom domu i da se o njoj konstruktivno i uz pun angažman svih saborskih zastupnika raspravlja. Međutim, to nažalost tako nije, mi nemamo pravobraniteljicu jer smo propustili odnosno Vlada je propustila ju izabrati na vrijeme. S nama je zamjenica koja je ovih dana također ističe mandat prema informacijama koje imamo i to je naprosto nešto što opet baca ljagu na institucije ove države, odnosno na najvišu instituciju ove države to je Vlada Republike Hrvatske pa i ovaj Hrvatski sabor koji u takvoj situaciju o ovom izvješću raspravlja. Ono što bi još rekla o mišljenju znači Vladi, to mišljenje Vlade dosta bahato ustvari polemizira sa pravobraniteljicom u odnosu na ove podatke o kojima sam maloprije govorila, ali polemizira i sa sadržajem Obiteljskog zakona odnosno detaljima u izvješću koji se odnose na Obiteljski zakon. Očito je istog mišljenja da Vlada odnosno nadležno ministarstvo taj Obiteljski zakon ne podržava ali apsolutno smatram da nije mjesto i to smatram legitimni ali mislim da nije mjesto da se u mišljenju koje se daje na izvješće o radu pravobraniteljice unutar tog mišljenja polemizira sa sadržajem Obiteljskog zakona. Još jedan detalja o kojem je govorio i jedan kolega prije mene, a to je da u tom mišljenju Vlade isto tako si Vlada nedopustivo dozvoljava objašnjavanje pozicije različitih pozicija invalida u RH. Znači startnih pozicija u smislu realizacije njihovih prava vezano naravno na invalide iz Domovinskog rata. I kaže ustvari jednu vrlo uvredljivu rečenicu, kaže da imaju poseban status invalidi iz Domovinskog rata jer su oni dobrovoljno postali invalidi. Mislim da je tako nešto, na tako nešto je potrebno sa ovog mjesta ukazati. Nitko nije nažalost, vjerojatno dobrovoljno htio postati invalid kako bi iz toga imao neka prava. I on što su već neki ukazivali kolege ovdje i stav je HNS-a, također da podržavamo pravobraniteljicu u stavu da svi invalidi moraju imati jednaka startna prava, da njihova prava ne mogu proizlaziti iz situacije u kojoj je invaliditet nastao nego da njihova prava proizlaze iz stupnja njihovog invaliditeta. Sva druga prava koja mi želimo osigurati i drugim društvenim skupinama a u ovom slučaju i braniteljima se trebaju riješiti i regulirati na druge načine, odnosno kroz druge zakona i kroz druga prava. Invalidi sigurno ne. Vladi RH bi u tom izvješću i kroz to izvješće trebalo bi je brinuti, odnosno trebalo bi je potaknuti da razmišlja da naše institucije da pa u konačnici i sama Vlada pa i mi kao zakonodavna vlast nedovoljno činimo, da pretjerujemo sa administriranjem, da nismo uklonili mnoge administrativne prepreke i barijere kao što nažalost nismo još ni fizičke barijere a bili smo obavezni zakonom to činiti, uklonili pred našim osobama sa invaliditetom. To bi ih trebalo brinuti, trebalo bi ih brinuti kako poboljšati zakone kako ukloniti te barijere, kako tim ljudima osigurati pristojan život i osigurati im uključivanje u društvo i sve društvene i gospodarske tokove a ne da kritički se odnosi prema nekim podacima i poziva se na neke zakone unutar tog mišljenja koje je dano. Osim ovoga što sam rekla, vrlo kratko ću se još na jednu specifični dio ovog izvješća osvrnuti a odnosi se na, zato jer će ono vrlo brzo postati aktualno. I vrlo brzo ćemo se vjerojatno suočiti sa problemom da naša djeca koja imaju invaliditet, koja pohađaju naše škole neće biti svi obuhvaćeni ili će biti nedovoljno obuhvaćeni sa asistentima u nastavi koji ih prate, koji su im neophodni. Znači naše škole prije, znači tokom ovih mjeseci dostavljaju potrebe procijenjene potrebe asistenata. Nije prošla niti jedna godina nažalost pa i u bivšoj Vladi da nije bilo problema sa time da je nedostajao broj asistenata u nastavi odnosno pomoćnika, da nisu osigurana naime bila sredstva pa se to na razno razne načine onda pokrivalo, kombiniralo kako bi se ipak tokom onog prvog polugodišta to pokrilo pa su onda tu jedinice lokalne samouprave sa dodatnim sredstvima uskakale. Uglavnom sustavno nije kvalitetno riješeno. I bojim se da i ovim planom koji je za sljedeću školsku godinu će tih problema u narednoj godini opet biti. I to je ustvari samo jedan primjer, jedan model kako mi loše funkcioniramo kada se radi o osobama sa invaliditetom. Znači nikako oni ne bi smjeli biti ti koje ćemo dovesti u poziciju da 1.9. moraju krenuti u školu a da ne znaju, odnosno da im nije odobren pomoćnik u nastavi koji im daje podršku jer to se nažalost evo iz godine u godinu ponavlja kao jedna loša praksa. Pa pozivam ovdje da nadležna ministarstva pravovremeno ipak učine sve da se to i ove, odnosno sljedeće školske godine ne dogodi. I isto tako pozivamo vezano za djecu koja idu u vrtiće, znači prečesto, i to je u izvješću i rečeno, prečesto se događaju situacije da nažalost djeca sa poteškoćama u razvoju i sa invaliditetom ne mogu biti prihvaćena u redovne vrtićke programe jer nisu osigurani uvjeti, odnosno nisu osigurani standardi. Naravno da nije moguće svugdje i odmah sve riješiti. Međutim, postoji i problem taj što nema ni dobre volje da se riješi ni kroz same institucije vrtića a tu imamo i primjere u izvješću kakve su probleme roditelji imali sa svojom djecom, otprilike gdje im je rečeno možete dovesti dijete u vrtić ali ćete cijeli dan sa tim djetetom morati biti u vrtiću jer mi nemamo osigurane kadrovske kapacitete da to pratimo. Znači to je nešto što mislimo da je nedopustivo i da ta rješenja moraju biti sustavna, da se moraju pratiti podaci o tome koje su potrebe i koliko takve djece treba krenuti i u predškolu jer tamo gdje imamo, a imamo i dobrih iskustva, tamo gdje ta djeca jesu u predškolskom sustavu, ta djeca izuzetno velike pomake imaju u svom razvoju, u svojim potencijalima koje imaju ako su uključene u predškolsku ustanovu i idu u taj program naravno po posebnom programu. Evo to je nešto što posebno istaknuti, roditelji su u velikim problemima kad dolaze pred zid takvih nemogućnosti odnosno zaustavljanja svojih prava pa pozivam ovdje da i država i sve institucije učine sve kako to u budećem nerednom periodu bi se popravilo. Još jedanput ponavljam HNS će podržati izvješće pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom. Hvala.
Hvala lijepo. Vaše izlaganje je izazvalo nekoliko replika. Prva je ona uvažene zastupnice Marije Budimir. Izvolite.
Hvala predsjedniče Hrvatskog Sabora. Poštovana kolegice Đurić, evo većim djelom vašeg izlaganja mogu se složiti jer svi danas ovdje koji su govorili su svjesni problematike osoba s invaliditetom. Da li je to niže dobi, da li je to djece, da li je to odraslih, da li je to žena, zapošljavanja. U ovom djelu kada ste govorili asistentima u nastavi, da evo, približava nam se nova školska godina. Vidjeli smo Ministarstvo je već objavilo natječaj za udruge, za lokalnu zajednicu. Ja ću reći na primjeru grada iz kojeg dolazim, grada Vukovara koji već dugi niz godina osigurava pomoćnike, asistente u nastavi i za djecu sa invaliditetom ili s djecom s teškoćama u razvoju i za vrtićku skupine i za osnovne škole što je samo evo bez obzira što je grad Vukovar mjesto od posebne državne skrbi, znači samo je stvar na rukovoditelj, odnosno gradonačelniku ili načelniku i naravno i o proračunu ali da li će se manja sredstva usmjeriti u nekakve sportske, kulturne udruge ili na bilo koji drugi način jer naravno svjesni smo da o proračunu ovisi i financiranje tih pomoćnika ali ako govorimo da su to ranjive skupine, da li je to djeca i ako je to potrebno za njihovo obrazovanje, za njihov odgoj, odrastanje da se uvijek mogućnosti mogu naći ne samo o projektima koje ovisimo Ministarstva znanosti i obrazovanja. A u ovom djelu rasprave kada ste govorili da nije mi bilo jasno na koga ste točno, na koga se žalite da li na naše kolege zastupnike koji u ovo vrijeme gledaju prijenos povjerenstva, koji nisu ovdje, ne raspravljaju s nama o izvješću, da li o HRT-u koji je prekinuo prijenos sjednice Sabora da bi prenio povjerenstvo, ili tako da u tom djelu evo nije mi u potpunosti bilo jasno na koga se žalite. Mi koji smo ovdje raspravljamo o ovom izvješću i vjerujem da će ovo izvješće biti adekvatno i na neki način skupa s našim primjedbama u sljedećim godinama i nekim mjerama i u našoj Vladi, ministarstvima i usvojeno.
Hvala lijepo. Odgovorit će uvažena zastupnica Nada Turina-Đurić. Izvolite.
Poštovana kolegice, ja se slažem sa svime što ste rekli u replici posebno na onaj dio koji se odnosi na podršku ovom izvješću odnosno problemima s kojima se suočavamo i potrebi da se ti problemi rješavaju. Ja bih se složila s vama, da, lokalna samouprava često uskače ja bih rekla kao ona institucija koja rješava interventne probleme pogotovo kad se radi o onoj lokalnoj samoupravi koja ima i osnivačka prava nad školama pa u slučaju osnovnih škola to veći gradovi u pravilu jesu pa imaju na neki način takvu i obavezu. Međutim, vi u RH imate cijeli niz manjih lokalnih samouprava koje nemaju osnivačka prava nad svojim osnovnim školama, Vukovar nema, evo nisam znala i gdje u suštini ta obaveza da, pogotovo obaveza vezano za funkcioniranje školstva nije izborna obaveza lokalne samouprave i onda se izdvajanjem naravno tih sredstava mora zakinuti nešto drugo ili neko drugi da bi se rješavao ovaj problem koji bi trebao biti sustavno riješen. Pa sam ja na to ukazala. Znači, država bi ga sustavno trebala riješiti na način da se te potrebe točno znaju, da se znaju unaprijed i da budu pokrivene sredstvima iz proračuna ili nekim drugim sredstvima kao što smo imali i imamo mogućnost povlačenja sredstava iz Europskih fondova. Žalila sam se, ne svaka čast svim kolegama koji danas sudjeluju u ovoj raspravi ali ono što nije dobro, nije dobar tajming odabran za to, evo na neki način zamjeramo, zamjeramo onima koji su stavili na dnevni red znajući jer je bilo najavljeno naime što će se danas događati i što će medijski biti interesantnije, da se ova tema stavila na dnevni red danas, nije dobro. eto.
Naravno, ja moram to komentirati jer zanimljivo je kako oporba jedanput im paše da se nešto stavi, jedanput im ne paše i volili bi upravljati radom Sabora što će možda moći nakon sljedećih izbora ali u ovom času sasvim sigurno ne mogu. I mi idemo po onom redoslijedu koji je utvrđen ovdje, upravo u ovoj dvorani i vi ste ga svi prihvatili, e sad događaji koji se zbivaju naravno utječu ili ne utječu na onaj naš rad. Međutim, ne bi smjeli utjecati. Ja ponovno vraćam se na onu temu koju sam već spomenuo, da mi je žao što su posebice neki koji su se silno zalagali za to, da se raspravlja o tome i veliku skrb pokazivali, ih nema i dvorana je nažalost sad nešto punija, u jednom razdoblju nas je bilo tek svaki 6-i, sad je malo bolje ali nije dovoljno ponekad verbalno iskazivati veliku skrb za osobe s invaliditetom nego i to je iskazivanje da smo tu, da raspravljamo itd. No, hvala lijepa. Sljedeća replika je onog uvaženog zastupnika Branka Hrga. Izvolite.
Hvala lijepo gospodine predsjedniče. Poštovana kolegice, nisam vas stvarno shvatio u ovom dijelu kad ste rekli da nije u redu da se sad raspravlja o Izvješću pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom jer se na televiziji prenosi nešto drugo. Zar stvarno bi trebali čak i na taj način javno priznati da radimo cirkus od ovog Sabora. Reći ću da sam se javio za repliku samo da vam omogućim da možda kažete nešto i o samom izvješću jer ste većinom govorili o mišljenju Vlade, a govorim o izvješću pravobraniteljice za 2015. godinu. A onda nakon vaše daljnje rasprave imam nekoliko stvari s kojima se s vama ne slažem. Dakle, govorili ste o natječaju za asistente u nastavi, malo prije je kolegica već nešto spomenula. Podsjetit ću, prošle godine su raspisani natječaji u sedmom mjesecu i cijeli deveti mjesec djeca nisu imala asistente u nastavi jer su se oni tek uhodavali, pripremalo se je sve skupa. Sada su raspisani natječaji drugog lipnja i stići će se napraviti da djeca imaju 1.9. svoje asistente u nastavi. Ja pozdravljam i prošlogodišnje raspisivanje natječaja, uvođenje tog modela, pozdravljam ga i ne smatram to nešto previše lošim što se malo kasnilo, a ove godine je to krenulo na vrijeme. A govorili ste o standardima u vrtićima i o dobroj volji. Dakle, podsjetit ću malo. Dobra volja u vrtićima i lokalnoj samoupravi je vezana uz ovakve stvari malo i uz novce. U par godina zadnjih odlukama bivše Vlade i Sabora, većine u Saboru je lokalnoj samoupravi uzeto 2 i pol milijarde kuna za decentralizirane funkcije i milijardu i sto milijuna kuna onih redovnih novaca koje su prije imali izmjenama samo jednog zakona. E pa sad vas ja pitam kako riješiti dobru volju?
Hvala lijepo. Odgovorit će uvažena zastupnica Nada Turina Đurić.
Kolega Hrg, ne znam kako me niste shvatili. Pa mislim, valjda shvaćate da već petnaestak dana ili možda čak i nešto više, na žalost Republika Hrvatska funkcionira bez Vlade. Da Vlada ne funkcionira i duže vrijeme od toga govori i činjenica da niste uspjeli izabrati novu pravobraniteljicu za osobe sa invaliditetom, pa ne znam šta bi sad tu trebalo dodatno vam objašnjavati. Šta se tiče asistenata u nastavi i ovih timinga što ste rekli za raspisivanje natječaja. Ja sam i u svojoj raspravi rekla da nije bilo sve savršeno u proteklom periodu, znači bila sam kritična ili ako hoćete samokritična. Znači da upravo zbog toga što su se ulazni podaci vezano za broj ljudi koje je uopće trebalo angažirati i stvarni podaci sa kojima smo se suočili početkom školske godine na žalost nisu bili podudarni, pa se onda na razno razne načine to rješavalo početkom školske godine što ste vi lijepo rekla uhodavali smo se. I samo sam pokušala upozoriti da se tako nešto, je neoprostivo da se događa kad su u pitanju osobe sa teškoćama, odnosno osobe sa invaliditetom. U tom smislu sam bila dobronamjerna. I ovo što se tiče vrtića također u pravu ste. Sve je povezano sa novcima kad se radi o državi, odnosno o funkcioniranju uprave i države i samouprave. I sigurno da su novci i proračuni nešto što su nama ograničavajući faktor na razini lokalnih samouprava. Ali uvijek znate kad se radi o ovakvim stvarima pitanje je prioriteta i potreba.
Hvala lijepa. Sljedeća replika je uvažene zastupnice Margarete Mađerić. Izvolite.
Hvala gospodine predsjedniče. Vezano uz ovaj dio zašto je ova točka došla upravo sada na sjednicu Hrvatskoga sabora. Ja se ne bih ovdje upuštala u političke prepirke zbog toga što smatram da izvješće o radu pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom je pitanje u kojem bismo definitivno svi trebali biti jedinstveni. I da svi mi koji sudjelujemo sada u raspravi i koji smo se javili ili su raspravljali da se nismo javili za raspravu zbog prijenosa televizije već zbog istinske želje i volje i zbog najvažnijeg cilja integracije osoba sa invaliditetom u društvo i da imaju jednaka prava koja između ostalog su im i Ustavom zajamčena i koja moraju imati kao i zdrave osobe. A sa druge strane također bih ukazala i kod uvažene gospođe zastupnice, nekih kolega zastupnica i zastupnika vezano uz terminologiju. Dakle, ne postoji termin invalidi već osobe sa invaliditetom. Ne postoji termin djece sa posebnim potrebama, već djeca s poteškoćama u razvoju. Djecu niste, ali su neke kolege drugi zastupnici. Dakle, Deklaracijom iz 2003. godine ujednačena je terminologija osobe sa invaliditetom i djeca s poteškoćama u razvoju jer i djeca i osobe sa invaliditetom nemaju posebne potrebe. Oni imaju jednake potrebe kao i zdrave osobe, a na društvu, na najvišim državnim tijelima jedinicama lokalne samouprave i svima onima koji sudjeluju u društveno-političkom životu Republike Hrvatske jest glavna zadaća da im osigura te jednake potrebe koje imaju i zdrave osobe.
Hvala lijepo. Odgovorit će uvažena zastupnica Nada Turina Đurić.
Hvala lijepa. Kolegice Mađarić, nije stvar u tome da li se neki od nas vole gledati na televiziji, odnosno da li vole da ih se gleda na televiziji kada raspravljaju o nekoj temi, nego se radi o tome da je fokus cijele javnosti na žalost usmjeren na nešto potpuno drugo i da je to šteta da je to učinjeno i da, pogotovo i osobe sa invaliditetom koje vrlo pomno, znam to to unatrag četiri godine, vrlo pomno prate raspravu u Saboru koja je u ovom trenutku isključena. I ja nisam govorila o tome da bih htjela da me čuju ili vide osobe sa invaliditetom na televiziji zbog mene nego zbog svih nas i našeg fokusa na probleme i ukazivanje na probleme koje ta grupa ljudi ima. To je problem. I zato sam rekla da mislim da to nije dobro. No, eto što je tu je jel'. Da se naprosto možda moglo i drugačije napraviti. Uvažavam sve što ste rekli predsjedniče u vašem obraćanju ali mislim da je moglo i bolje.
Hvala. Sljedeća i zadnja replika je uvažene zastupnice Štefanije Damjanović, izvolite.
Hvala predsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovana saborska zastupnice slažem se sa vašim izlaganjem i samo bih još nadodala da su osobe sa invaliditetom najosjetljivije skupine naših građana. Hrvatski zakonodavni okvir destimulira uključivanje u tržište rada, prihodi koje osobe sa invaliditetom ostvaruju iz rada čine zakonsku prepreku za ostvarivanje određenih socijalnih naknada. Ono što mi kao građani možemo učiniti mi zastupnici donosimo i mijenjamo zakone pa mislim da ćemo i prijedlog zakona u tom okviru tako da osobe sa invaliditetom koje daju pojedinačnu dodatnu snagu i napor da poboljšaju svoj način života mi kao društvo moramo im to omogućiti. I ono što bih još željela napomenuti da je nedovoljna institucionalna potpora ženama s invaliditetom u ostvarivanju obiteljskih uloga. Tu smo zakazali kao društvo i imamo veliki prostor da njima olakšamo i pojednostavimo njihov život i da se što lakše integriraju u društvo kao ravnopravni građani Republike Hrvatske. Hvala.
Hvala lijepa. Odgovorit će uvažena zastupnica? Neće odgovoriti, ništa onda. Hvala. Onda ćemo prijeći na pojedinačne rasprave. Tu se javila uvažena zastupnica Margareta Mađerić, izvolite.
Hvala lijepa gospodine predsjedniče. Sve što je danas rečeno, ono što je uvažena zamjenica pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom istaknula, sve teme o kojima smo raspravljali a odnose se na standard i život osoba s invaliditetom jesu ustvari i najveći problemi s kojima se osobe s invaliditetom susreću u RH. U 2015. godini u odnosu na 2014. došlo je do povećanja obraćanja građana pravobraniteljici za otprilike oko 20%, što pokazuje da je pravobraniteljica i opravdala svoju svrhu postojanja te da su osobe s invaliditetom upravo u njoj pronašli instituciju gdje se mogu obratiti i zatražiti svoju adekvatnu zaštitu prava i sve one probleme s kojima su joj se obraćali. Nažalost, najveći broj kršenja prava zajamčeni su zakonom ili Ustavom kao grupaciji osoba s invaliditetom ili kršenja prava zbog dugotrajnosti postupka. Bilo je ponajviše takvih prava iz područja socijalne zaštite. Također, najveća vrsta kršenja prava upravo su zajamčeni Konvencijom o pravima osoba s invaliditetom. Velik dio obraćanja bio je vezan u području obrazovanja dok su prava prema drugim međunarodnim dokumentima najčešća kršena u području mirovinskog osiguranja. Sumnja na diskriminaciju najčešće je utvrđena u području pristupačnosti odnosno pristupa dobrima i uslugama i upravo jest ono o čemu smo danas ovdje razgovarali, veliki problem naravno financijske naravi ali i jedinica lokalne samouprave, općina, gradova i županija koji su dužni ustanove koje su u vlasništvu jedinica lokalne samouprave, a država koja je vlasnica državnih ustanova i objekata prilagoditi osobama s invaliditetom. I dok zadnji takav objekt neće biti prilagođen mi ne možemo i ne smijemo biti zadovoljni. Osjećaj diskriminacije kod osoba s invaliditetom uglavnom najčešće proizlazi upravo iz neusklađenosti između zakonskih propisa koji uređuju prava osoba s invaliditetom i njihove provedbe u praksi u svakodnevnom životu. U 2015. godini pravobraniteljica je postupala u 97 pritužbi, od čega je najčešći oblik diskriminacije bio propuštanje razumne prilagodbe, posebno u područjima pristup dobrima i uslugama, kod zapošljavanja i rada, obrazovanja te socijalne zaštite. I preporuke UN-ovog Odbora za prava osoba s invaliditetom jest da koncept razumne prilagodbe i univerzalnog dizajna bude reguliran izvan konteksta legislative o suzbijanju diskriminacije u područjima obrazovanja, zdravstva, prometa i graditeljstva. Kao što smo i mogli čuti u današnjim raspravama najviše pritužbi, dakle njih 258 bilo je iz područja socijalne zaštite. I to je područje koje je proteklih 7 godina i dalje na prvome mjestu po zaprimljenim pritužbama onih koji su se obraćali pravobraniteljici za osobe s invaliditetom. Činjenica da je i dalje najveći broj pritužbi osoba s invaliditetom u području socijalne zaštite ukazuje na ugroženost njihovog životnog standarda. Prema podacima Hrvatskog zavoda za javno zdravstvo oko 18 osoba s invaliditetom živi u uvjetima siromaštva. Upravo zbog toga problemi da je u RH u 2015. godini gotovo 19,5% stanovnika živi u riziku, dakle na samome rubu siromaštva, osobe s invaliditetom one naknade koje dobivaju temeljem invalidnosti u stvari se troše na egzistencijalne potrebe. Dakle, na svakodnevne stvari kako bi preživjeli. A te naknade su zamišljene kako bi osobe s invaliditetom omogućili si rehabilitaciju, bolji kvalitetniji standard i sve ono što ustvari zdrave osobe, s čim se zdrave osobe ne susreću. Također, postoji problem status roditelja njegovatelja. Prema podacima za prosinac 2015. godine takav status roditelja njegovatelja koristilo je 3411 osoba, dok je pravo na status njegovatelja koristilo 65 osoba. Odnosno sveukupno je navedeno pravo koristilo 3476 osoba. Uspoređujući podatke s 2014. godinom vidljiv je porast za 128 korisnika prava njegovatelja odnosno roditelja njegovatelja. Međutim, kad govorimo o statusu roditelja njegovatelja pravobraniteljica je istaknula mišljenje da bi ovo pravo trebalo se osigurati širem krugu korisnika i u svim slučajevima kada se osigurava ostanak osobe u obitelji i u određenoj životnoj sredini. Izmjenama i dopunama Zakona o socijalnoj skrbi nisu predviđeni ni uvaženi prijedlozi pravobraniteljice vezano uz definiranje prava na status roditelja njegovatelja i ono što se može također iščitati iz izvješća da se pravobraniteljica obratila Ustavnom sudu prijedlogom za pokretanje postupka za ocjene suglasnosti tog zakona s Ustavom. Još uvijek odluka o prijedlog nije donesena, ali mislim da itekako treba i u tom djelu, djelu asistenata u nastavi posvetiti više pažnje a naravno i više financijskih sredstava. Također, unatoč propisno uređenom sustavu profesionalne rehabilitacije koja je definirana Zakonom o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanju osoba s invaliditetom a detaljno razrađena pravilnikom o profesionalnoj rehabilitaciji i centrima za profesionalnu rehabilitaciju osoba s invaliditetom u 2015. godini ona se nije provodila prema navedenim propisima. Razlog tome je nepravodobno osnivanje centra za profesionalnu rehabilitaciju čije je osnivanje bilo predviđeno za 1. siječnja 2015. godine. Kako bi se osobe s invaliditetom u potpunosti integrirale u zajednicu i u društvo u kojem žive sigurno da je najvažnije omogućiti im zapošljavanje, djeci s poteškoćama u razvoju obrazovanje, pohađanje dječjih vrtića, škola sa svojim vršnjacima i to je zadaća svih onih koji sudjeluju u društveno-političkom životu kako općina, gradova, županija tako i RH. Upravo u području zapošljavanja i rada u 2015. godini zaprimljeno je 207 prijava. Najčešće su se one odnosile na kršenje prava pri prednosti zapošljavanja. Međutim, donošenjem Zakona o zapošljavanju i rehabilitaciji osoba s invaliditetom uvedeno je kvotno zapošljavanje. Iz statističkih pokazatelja vidimo da je ono dalo rezultate, da se povećao broj zapošljavanja osoba s invaliditetom ali i dalje se ističu problemi vezano uz neprilagođenost radne okoline, arhitektonske i komunikacijske barijere. Usprkos izrazito i nepovoljne obrazovne strukture koje je glavna prepreka u zapošljavanju sigurno da jest primarni cilj raditi na obrazovanju mladih, djece i osoba s invaliditetom i sigurno da tijekom evidencije koju imao iz hrvatskog zavoda kao što sam rekla iz zavoda za zapošljavanje da je gotovo 39% više zaposleno osoba s invaliditetom u 2015. nego u 2014. godini. Mora biti cilj da se što veći broj osoba s invaliditetom zaposli kako bi se oni mogli osamostaliti i voditi samostalna život. Pristupačnost, mobilnost i stanovanje, dakle to su definitivno uz obrazovanje i zapošljavanje najveći problemi ali i najvažniji ciljevi u ispunjavanju i integraciji osoba s invaliditetom i rješavanje njihovih najvećih problema. Pristup dobrima i uslugama je područje u kojem se osobe s invaliditetom najčešće stavljene u nepovoljniji položaj u osnovu na osobe bez invaliditeta, na zdrave osobe. Zaprimljeno je 97 pritužbi od čega se 69 odnosilo na povrede prava vezano uz nepropisno parkiranje, zlouporabu korištenja prava na znak pristupačnosti, korištenje usluga u cestovnom i željezničkom prijevozu, pristupačno stanovanje te nepristupačnost građevinama javne namjene. Ono što sam sigurna, tih 97 pritužbi je možda tek 1% stvarnih pritužbi s kojima se osobe s invaliditetom i njihovi pratitelji, članovi obitelji koji s njima svakodnevno se kreću se susreću. Vjerujem da gotovo svaki dan jedna osoba s invaliditetom susretne se upravo s problemom mobilnosti i nepristupačnosti i to je jedan od najvažnijih ciljeva uz zapošljavanje i obrazovanje koje mora i resorna ministarstva i jedinice lokalne samouprave ispoštivati koje je usklađeno između ostalog i temeljnom ljudska prava na mobilnost svih osoba bez obzira imale one invaliditet ili ne.
Hvala vam lijepa. I vaše izlaganje izazvalo je više replika. Prva je ona uvažene zastupnice Nade Murganić. Izvolite.
Zahvaljujem poštovani predsjedniče Hrvatskog sabora. Kolegice Mađerić, ja ću svoju repliku uputit vama možda ne za ono što je bilo u vašoj raspravi nego za ono možda što smo trebali istaknuti u raspravi. Govorilo se o raznim segmentima u društvu i situacijama u kojima su osobe s invaliditetom diskriminirane odnosno radi kojih situacija se nalaze u teškom položaju. Međutim, nas sada u sabornici je dosta žena ali malo smo govorili o položaju žena sa invaliditetom a zna se da su one trostruko diskriminirane u odnosu na ženu, na svoj spol i na invaliditet. Posebno žene koje su žive i rođene i ostale su u ruralnim sredinama gdje im je uskraćeno obrazovanje, gdje su zbog predrasuda posebno izvrgnute stigmatizaciji. I ako ostaju u obiteljima onda uglavnom imaju status sluškinje a zbog neobrazovanja vrlo često su nezaposlive i njihova sudbina ili ostanak u takvoj obitelji ili odlazak u neku ustanovu. Vi ste se u svom političkom radu kao članica Zagrebačke skupštine i kao predsjednica Povjerenstva za ravnopravnost spolova po pitanju položaja i ravnopravnosti žena zaista prepoznali i dosta ste se bavili o tome da li smo mi dovoljno progovorile o statusu žena sa invaliditetom ili smo više govorili o tome koliko i kako trebamo percipirati u vlasti i u politici.
Hvala lijepo. Odgovoriti će uvažena zastupnica Margareta Mađerić. Izvolite.
Hvala. Uvažena zastupnice u potpunosti prihvaćam vašu repliku i sigurno da žene sa invaliditetom kažu trostruko pa nekad i višestruko su diskriminirane samim time što su žene, što imaju invaliditet i što onda temeljem tog invaliditeta su im onemogućene mnoge, mnoge stvari koje su zdravim osobama pristupačne i koje se, pa možemo reći shvaćaju kao da je to nešto što je normalno. Obrazovanje, zapošljavanje ali i oni svakodnevni problemi s kojima se susreću žene sa invaliditetom jest jedan veliki problem posebice u ruralnim područjima. Ovdje sigurno da raspravljamo nacionalno i treba na taj način i usmjeriti raspravu. Grad Zagreb samim time što ima i najveći proračun i najveća financijska sredstva glavni grad je RH, europska i svjetska metropola i doista je mnogo učinio vezano uz položaj osoba sa invaliditetom samim time i žena sa invaliditetom. Omogućena je u gradu Zagreb adekvatna i zdravstvena skrb, dakle od ginekoloških stolova, stomatoloških pregleda i svih ostalih zdravstvenih pregleda za žene sa invaliditetom ali mi ne možemo i ne smijemo biti zadovoljni dok u svakom gradu žena sa invaliditetom neće moći obaviti npr. ginekološki pregled. Možete li si samo zamisliti kako je zdravim ženama iz nekog manjeg grada ili iz sela doći na pregled u Zagreb, a koliko je to onda onemogućeno ženama sa invaliditetom. Na taj način njima se onemogućava i njihovo temeljno ljudsko pravo, to je pravo na zdravlje. I moramo inzistirati i vezano uz razvoj i zdravstvenog sustava ali i općenite zaštite žena sa invaliditetom jer kao što ste i sami rekli, kao što i znamo često puta su višestruko diskriminirane.
Hvala lijepa. Sljedeća replika je uvažene zastupnice Nade Turine-Đurić.
Kolegice Mađerić vi ste stvarno odlično pripremili svoju raspravu, jako ste dobro govorili i zauzeli ste se za ja bih rekla vrlo bitne odnosno ključne probleme koje imaju osobe sa invaliditetom a proizlazi iz izvješća kojem su to ključni problemi s kojima se oni suočavaju. Pa ću se ja iz tog razloga opet vratiti na dio moje rasprave, odnosno ukazivanja na situaciju u kojoj jesmo. Ovakvih rasprava kao što ste ju vi danas imali je prije godinu, dvije ili tri dana u Parlamentu bilo na desetke pa smo, sjećam se jednom raspravljali dan i pol, znači raspravljali smo cijeli dan do kasno navečer i drugi dan smo raspravljali do negdje, do stanke i sve rasprave su bile vrlo konstruktivne i ukazivale su na prave probleme i bitno je da se o ovakvom izvješću diskutira i što više govori i da javnost to prepozna. Zato sam u svojoj raspravi ukazala na to da ovaj tajming nije dobar. Zašto? Zato jer mi kroz svoje rasprave i kroz ukazivanje na probleme i podršku koju dajemo rješavanju tih problema senzibiliziramo opću javnost i sve građane u RH. Na neki način vršimo i pritisak prema onima koji ne poštuju zakone a trebali bi u raznim segmentima što je vidljivo iz izvješća. I upravo je šteta, moram to naglasiti da nismo iskoristili i da ne koristimo tu priliku kao što smo ju u nekim prošlim godinama prilikom izlaganja o ovom izvješću koristili. I naravno temeljem toga imali i neke pomake. Ti pomaci su uvijek relativno mali, nedovoljni, nisu ono što mi očekujemo ali svaka godina i svako izvješće ipak pomakne stvar za jedan barem mali korak naprijed.
Hvala lijepa. Odgovoriti će uvažena zastupnica Margareta Mađerić. Izvolite.
Poštovana zastupnice ja se apsolutno s vama slažem. Meni je doista žao što su zastupnici SDP-a i zastupnice koje su se javile za raspravu za Izvješće o radu pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom kako bi poslali neku drugu političku poruku povukli svoje rasprave. I replikom na, prethodnim replikama upravo sam ukazala da ova tema definitivno nije i ne smije biti mjesto političkih obračuna. Tema Izvješće o radu pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom ne smije biti mjesto s kojeg će SDP slati neke političke poruke, to su trebali učiniti ili na samom početku današnjeg zasjedanja, putem tiskovne ili nekih drugih mogućnosti temeljem Poslovnika i općenito političkog djelovanja. Ali to je njihov izbor, evo ja ne mogu sada evo kolegice prisiliti da raspravljaju o jednoj ovoj izuzetno važnoj temi a to je standard i život osoba s invaliditetom u RH. Ja bih bila sretna da mi do ujutro raspravljamo o tome. Odmah bih potpisala a također i predlažem u Gradskoj skupštini grada Zagreba jednom godišnje mi imamo tematsku sjednicu na kojoj se raspravlja i o izvješću strategije za osobe s invaliditetom i općenito o statusu osoba s invaliditetom u gradu zagrebu da uvedemo takvu praksu i u Hrvatskom saboru i da onda sudjelujemo svi jer to je tema o kojoj se ne smijemo politički dijeliti. Tu moramo svi jednako misliti jer sigurno da osobe s invaliditetom zaslužuju barem ovdje jedinstvo svih političkih stranaka.
Hvala lijepa. Sljedeća replika je uvažene zastupnice Ljubice Maksimčuk. Izvolite.
Hvala lijepo predsjedniče. Uvažena kolegica Mađerić, pa evo već nekoliko puta u raspravama smo se osvrnuli na zapošljavanje osoba s invaliditetom. Drago nam je što je ta brojka ovoga puta 39% veća u odnosu na prethodne godine. Naravno da je jako bitno prilagoditi radno mjesto i uvjete rada ne samo kao što sam već rekla u prilaznim rampama nego i u drugim uvjetima. A nekada je dovoljno samo okruženje da bude fleksibilnije odnosno da radni uvjeti budu fleksibilniji. Ne smijemo dozvoliti da kvotno zapošljavanje bude uteg ali evo u izvješću pravobraniteljice smo vidjeli da je pravobraniteljica poslala u svih 20 ministarstva odnosno zatražila podatke o kvotnom zapošljavanju, 5 ministarstava se niti nije očitovalo što je žalosno. Mi moramo biti primjer znači kako pomoći u zapošljavanju osoba sa invaliditetom i tema o kojoj smo se evo sada osvrnuli pri samom kraju, to je diskriminacija žena s invaliditetom. Naravno da moramo inzistirati posebice na zdravstvene ustanove da prilagode uvjete kako bi ženama s invaliditetom barem onaj osnovni zajamčeni dio osigurali, evo znači da imaju pristupačnost pri dolasku na kao što ste sami rekli ginekološke preglede. Naravno trebamo se zalagati i sve zdravstvene ustanove da se prilagode tome ali ovdje stoji u izvješću da 18% osoba s invaliditetom žive u uvjetima siromaštva što je evo stvarno strašno i nedopustivo u ovo današnje vrijeme i naravno moramo brže i efikasnije rješavati probleme osoba s invaliditetom.
Hvala vam lijepo. Odgovorit će uvažena zastupnica Margareta Mađerić:
Hvala. Uvažena zastupnica, pa doista je žalosno da pet ministarstava uopće nije dostavilo podatke. Dakle, nisu se potrudili niti dostaviti podatke bez obzira da li su ispunili kvotu ili nisu a samo je 5 ministarstava poštivalo obveze kvotnog zapošljavanja. Dakle, od 20 ministarstava samo 5, 25%. A kako ćemo onda očekivati da ako ministarstva svojim primjerom dakle ne zapošljavaju temeljem odluke o kvotom zapošljavanju da će onda te odluke poštivati u javnom i privatnom sektoru. Pa oni su ti koji bi trebali biti prvi koji će se držati zakona i propisa a nakon toga onda prozivati one koji to nisu učinili. I vjerujem da su ministarstva ispunila svoju zadaću da bi onda i taj postotak od gotovo 40% većeg broja zaposlenih osoba s invaliditetom u 2015. nego li u 2014. bio još i veći, dakle, bio još i veći. A svake godine što gubimo, gubimo svi mi. Jer imam izuzetno pozitivnih primjera poslodavaca koji su zaposlili osobu s invaliditetom. Bili su na to obvezni temeljem kvotnog zapošljavanja ali tako su dobre reakcije upravo je kolegice i Murganić rekla savjesne su osobe, odgovorne, zahvalne za to što su dobile mogućnost za zapošljavanjem i temeljito i savjesno odrađuju posao koji im je povjeren i vjerujte mi itekako i itekako zarade plaću na radnome mjestu koji odrađuju.
Hvala lijepa. Sljedeća replika je uvažene zastupnice Marije Budimir, izvolite.
Hvala predsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovana kolegica Mađerić, evo slušala sam vaše izlaganje o današnjem izvješću pravobraniteljice za osobe s invaliditetom i vjerojatno bi da raspravljamo o pravima nacionalnim manjina bilo više rasprava i više replika jer je ovo skupina ljudi koji čine jednu manjinu u našem društvu ali njihova prava su često ugrožena i sami ste izdvojili određena područja. Da li su to arhitektonske barijere, ali te arhitektonske barijere nisu od godinu dana samo u sustavu zdravstva. One su i u sustavu obrazovanja, mi od preko 800 škola osim novijih izgrađenih škola dugi niz godina, mi nemamo uvjete za našu djecu, da li su oni i djeca u kolicima, da li su na bilo koji način njihova invalidnost koja im ne omogućava školovanje, često su to škole i na dva kata, nemaju rampu za ulaz itd., itd. To je već i dugi niz godina, to je već dugi niz naših propusta i da, složit ću se mi jesmo i na neki način i licemjerno društvo. Evo u prošloj Vladi kada su i ovi pomoćnici u nastavi postali sustavni dio, sustavno pravo tih učenika, donesen je prijedlog odnosno nacrt, odnosno prijedlog pravilnika o pomoćnicima u nastavi i stručnim komunikacijskim posrednicima sukladno zakonu. Prošlo je i javno mišljenje, međutim taj pravilnik nije zaživio koji često mi donosimo baš u ovom domu određene zakone ali pod zakonskih akata na kraju nema i ne možemo sustavno brinuti evo u ovom segmentu i ovom području to su i učenici i s teškoćama u razvoju a u ovom izvješću i pravobraniteljica se dotakla niz propusta koje već i kod tih pomoćnika u nastavi roditelji i djeca doživljaju. Hvala.
Hvala lijepa. Odgovorit će uvažena zastupnica Margareta Mađerić.
Hvala gospodine predsjedniče. S obzirom da gotovo 15% stanovništva u Hrvatskoj jesu osobe sa invaliditetom sigurno da jest primarni cilj omogućavanje adekvatne skrbi ali i osnovnih temeljnih ljudskih prava koje imaju sve osobe bez obzira imale one invaliditet ili ne. Posebna, posebno ranjiva skupina i oni koji iziskuju posebnu pažnju jesu djeca s invaliditetom. I zbog toga je bilo doista žalosno gledati prvi dan školske godine 2015. na 2016. kad su djeca sretno, vjerujem svi sretno, ovi malo stariji naravno da su bili žalosni što su praznici gotovi kretali u školske klupe. Djeca s invaliditetom prosvjedovala su ovdje na Markovom trgu zbog toga što im bivša Vlada i bivše resorno ministarstvo nije na vrijeme osiguralo asistente u nastavi. To je njihovo temeljno ljudsko pravo. Na taj način su sva ta djeca doživjela upravo ono što nisu smjela, a to da su diskriminirani, da su različiti, a nisu i da nemaju ono pravo koje im pripada. Jer asistent u nastavi je njima njihova temeljna potreba kako bi se obrazovali i kako bi danas-sutra završili škole, fakultete, zaposlili se i živjeli jednako sretno kao njihovi vršnjaci koji nemaju invaliditet.
Hvala lijepa. I zadnja replika je uvaženog zastupnika Steve Culeja. Izvolite.
Poštovane Hrvatice i Hrvati, vidim da jedva čeka da se ja javim. U zaštitu naših najugroženijih invalida javljam se iz više razloga, a to je prvo da ih se nikako ne bi smjelo koristiti kolegice Mađerić posebice u takim nastupima. A da je potrebno da oni imaju asistenciju u nastavi, potrebno je i da imaju i asistenciju i u životu svakodnevnome. Pa ću se tako prisjetiti jedne udruge koja se zove „Bubamara“ iz Vinkovaca koja ima 1300 članova, koja ima stotinjak zaposlenih kroz svoje programe, koja je učestvovala i na natječajima EU u projektima upravo te asistencije u životu gdje je i dvadesetak ljudi zaposleno. Htio bih reći isto tako kod zapošljavanja invalida da u Hrvatskoj je malo poduzeća koji zapošljavaju invalide, a da u protekle četiri godine u Vukovarsko-srijemskoj županiji zaposleno je samo dvije osobe i to ženske. Udruga „Bubamara“ muku muči sada ne bi li otvorila poduzetništvo. Mislim da ugostiteljstvom bi se bavili gdje bi osobe sa invaliditetom usluživale one koje to interesira, koji imaju za tim potrebu i nailaze na probleme upravo zbog onih famoznih 1200 kuna koje oni imaju kao mirovinu svoju. Mislim da to nije primjereno spram onoga što bi to značilo tim invalidima. Invalidi su još posebice zakinuti zbog toga što ih predstavlja jedna nacionalna zaklada koja novce dobiva od lutrije i igara na sreću, a koja te novce dijeli i drugim inim udrugama kao što su Documenta, kao što su GONG i ostali koji koriste ta sredstva neprimjereno, pa su pošto su sad zakinuti, zakinuti su i naši invalidi. A kod tih projekata koji idu prema EU posebno im još teškoće stvaraju i HZZO i Agencija za cjeloživotno obrazovanje. 18 sekundi. Hvala
Hvala. Odgovorit će uvažena zastupnica Margareta Mađerić.
Hvala lijepa. Uvaženi zastupniče osobe sa invaliditetom, o tome smo govorili i mislim da je to važno ovdje također istaknuti i ispravljati. Sigurno da mi je drago što je upravo Vukovarsko-srijemska županija i grad Vinkovci ali i ostali gradovi u županiji jedan pozitivan primjer odnosa prema osobama sa invaliditetom. Ali i u gradu Zagrebu i u većini županija upravo nevladine udruge vrijedno i kvalitetno rade kako bi poboljšale i omogućile bolji standard osobama sa invaliditetom. Vidjela sam ovdje jedan pozitivan primjer bio je i predstavnik i predsjednik Udruge studenata sa invaliditetom ovdje iz grada Zagreba i postoji niz takvih udruga. Ja se uopće ne bih usudila ih sada isticati jer bi uvijek nekoga izostavili, a doista rade jedan pretežak posao, a pomažu na najbolji mogući način ne samo osobama sa invaliditetom i djecom s poteškoćama u razvoju već njihovim obiteljima i sa svim problemima sa kojima se njihove obitelji susreću. Ali ono što je važno da ministarstva, resorna ministarstva budu ti koji su pokretači. Ne može nevladin sektor vuči i za ministarstva i za izvršnu vlast, jer oni doista čine mnogo, ali potrebno je naravno i adekvatnija skrb i onih kojima je to primarno i posao, a naravno potrebno je i više financijskih sredstava.
Hvala lijepa. Sada će u ime izvjestiteljice riječ uzeti uvažena gospođa Mira Pekeč Knežević, zamjenica pravobraniteljice za osobe sa invaliditetom. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedniče, poštovane zastupnice i zastupnici Hrvatskog sabora. Slušajući danas vaše rasprave možda smo dužni neke stvari pojasniti, nešto potvrditi, nešto ponoviti. Kad je gospodin Dodig, zastupnik govorio o tome postavio pitanje da li su osobe sa psihičkim smetnjama, osobe sa invaliditetom onda je odgovor koji nam nudi Konvencija da. Znači, svaka osoba koja ima dugotrajno oštećenje kako kaže Konvencija, bilo da se radi o tjelesnom, mentalnom, intelektualnom, senzoričkom oštećenju je osoba s invaliditetom ako zapreke koje postoje u okolini i prepreke onemogućavaju puno sudjelovanje u društvenom životu. Prema tome, svaka osoba koja ima neko oštećenje, a zbog tog oštećenja i zbog zapreka u okolini ne može biti angažirana u bilo kojem području je osoba s invaliditetom. Dakle, invaliditet je posljedica neuspjeha društva da odgovori na potrebe svojih građana, a to su osobe koje imaju određena oštećenja. Činjenica je da je invaliditet osoba sa mentalnim i intelektualnim oštećenjima nevidljiv ali da su, kao što je činjenica da su te osobe izložene izolaciji i da su često puta predmetom predrasuda koje su u okolini i koje im otežavaju sudjelovanje u svim područjima života i izvršavanje određenih aktivnosti. Još bih možda nešto rekla, puno je bilo govora o zapošljavanju osoba s invaliditetom i čak u nekom dijelu je bio jedan od prijedloga da ne bi trebali nametati obvezu poslodavcima da zapošljavaju određeni postotak osoba s invaliditetom. Smatram da mi još kao društvo nismo dovoljno izrasli da bismo bili, da bi naša svijest bila razvijena u tolikoj mjeri da smatramo da je pitanje ugleda i poslovne politike, uspješne poslovne politike bi bilo zapošljavanje osoba s invaliditetom kao što je to danas u razvijenim zemljama. Ja se nadam da ćemo kroz nekoliko godina doći do te razine da nam neće biti potrebno nekoga obvezati da zapošljava osobe s invaliditetom i da će to biti slobodna odluka poslodavaca koji će shvatiti da doprinos osoba s invaliditetom je pitanje njihove dobre poslovne politike. Jer ne smijemo zaboraviti da su osobe s invaliditetom korisnici proizvoda usluga. Prema tome, poslodavcima bi trebao biti interes da između ostaloga i zapošljavaju osobe s invaliditetom kao što bi im trebao biti interes i da osobe s invaliditetom kupuju njihove proizvode, koriste njihove usluge i ono što se možda manje zna da su osobe s invaliditetom one koje su turisti. Prema tome moramo razmišljati i o tome jer smo turistička zemlja da moramo prilagoditi sve turističke sadržaje potrebama osoba s invaliditetom. Kad govorimo o obrazovanju, obrazovanje u Hrvatskoj ne priprema niti osobe niti djecu s teškoćama u razvoju kao niti drugu djecu za buduća zanimanja. I mislimo da je krajnje vrijeme da u sustavu obrazovanja se moraju napraviti krupniji iskoraci u smislu da bi obrazovanje moralo postati ono koje će pripremati osobe za buduća zanimanja. Jednako tako se odnosi i za osobe sa invaliditetom. Zašto je Hrvatska premda taj proces traje nekoliko godina prosvjetne institucionalizacije u tom procesu je spora i nije učinila dovoljno? Osnovna zapreka što smo istaknuli i u ovom izvješću kao i u prethodnim godinama je ta zašto premalo osoba koje su smještene u velikim institucijama se izmještaju iz tih institucija u neke druge oblike organiziranog života u zajednici uz podršku. Upravo nedostatak usluga potrebnih za osiguravanje života osoba sa invaliditetom u zajednicama je glavna prepreka zašto taj proces teče tako sporo. Na kraju bih možda rekla samo to mi osobe s invaliditetom ne zapošljavamo zato što su one osobe s invaliditetom nego zato što su kompetentne, stručne i sposobne. I moramo napustiti ta razmišljanja da postoje posebna zanimanja za osobe sa invaliditetom. Jer osobe s invaliditetom uz odgovarajuću podršku mogu raditi u mnogim zanimanjima. I tu smo čuli i razmišljanja zašto ne bismo telefonske centrale zamijenili sa osobama, sa slijepim osobama, rekla bih da iskustva pokazuju da slijepe osobe su vrlo uspješni u mnogim zanimanjima i ne smijemo ih gledati kao osobe koje ćemo osposobljavati samo za zanimanja telefonista. Zaključno bih htjela reći nekoliko riječi. Prateći položaj osoba s invaliditetom posljednjih 8 godina vidljivo je da Republika Hrvatska nije u dovoljnoj mjeri iskoristila potencijale osoba s invaliditetom što se odražava u nedostatku međuresorne povezanosti te definiranja jasnih dugoročnih i realnih ciljeva. Danas kao i ranijih godina osobe s invaliditetom su u najvećem broju prepuštene socijalnim naknadama koje su nedovoljne, nepoticajne a u nekim segmentima i proturječne konvencijskim načelima. Osobe s invaliditetom su u startu u nepovoljnom položaju. S jedne strane zbog teže dostupnosti obrazovanju i zapošljavanju, a s druge strane zbog pretjerane ovisnosti o naknadama koje imaju status socijalnih naknada. Bilo bi prejednostavno cjelokupnu politiku prema osobama s invaliditetom svesti samo na naknade. Nismo učinili dovoljno ako im ne omogućimo pravo na primjerenu zdravstvenu zaštitu i rehabilitaciju, obrazovanje, rad, pravo na obitelj i roditeljstvo, na osobne izbore i život u zajednici. Da bi se položaj osoba s invaliditetom u RH unaprijedio u svakom području potrebno je učiniti brojne promjene, kroz sinkronizirano zakonodavstvo, međusektorsku suradnju i usmjerenosti skladnom djelovanju svih društvenih sastavnica. Izvješće za prethodnu godinu je slika stanja i položaja osoba s invaliditetom i djece s teškoćama u razvoju u promatranom razdoblju, uočenih problema i nedostataka u ostvarivanju prava u pojedinim područjima ali i ciljeva koje trebamo kao društvo slijediti u budućem razdoblju. Apeliramo na donositelje zakona, političkih odluka, kreatora javnih politika na svim razinama da u svakom segmentu svoga djelovanja budu vođeni potrebom osiguravanja podrške koja će omogućiti svim građanima ljudsko dostojanstvo. Ne smijemo zaboraviti da je propuštanje potrebne rehabilitacije u dječjoj dobi nenadoknadivo i da djeca s teškoćama ne mogu čekati neko bolje vrijeme. Ne zaboravimo da smo za jednakost naših sugrađana s invaliditetom odgovorni svi mi. Vrijeme i prostor koji dijelimo naša je zajednička vrijednost bez otvorenosti prema različitostima, poštivanja prava drugih bez istinskog interesa za potrebe drugih ne možemo izgraditi zajednicu zadovoljnih pojedinaca. Sve što je ovdje rečeno neće imati onaj značaj i onu težinu koju će imati stvarna i konkretna naša djela. Hvala vam lijepa na strpljenju.
Hvala lijepa. Ja time zaključujem raspravu o ovoj točci. Mi ćemo glasovati kad se steknu uvjeti. Sada ćemo po ustaljenom običaju imati stanku do 3 sati i u 3 sata ćemo krenuti dalje redom. Slijedeća točka koja dolazi na red je: - PRIJEDLOG ODLUKE O PROGLAŠENJU „NACIONALNOG DANA AMBLIOPIJE.“ Evo hvala lijepa. STANKA U 13,30 SATI. Podnositeljica je pravobraniteljica za osobe s invaliditetom. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu saborskih radnih tijela dajem na glasovanje sljedeći zaključak: Prihvaća se izvješće o radu Pravobraniteljice za osobe s invaliditetom za 2015. godinu. Molim vas glasujte tko je za? Hvala lijepo. 89 za, 3 suzdržana, nitko protiv. Utvrđujem da je većinom glasova donesen Zaključak kako su ga predložila saborska radna tijela.
Evo kolega nastavljamo dalje sa radom. Sljedeća točka je: - Prijedlog odluke o proglašenju „Nacionalnog dana Ambliopije“. Predlagatelj je Vlada Republike Hrvatske. Temeljem članka 172. Poslovnika. Materijale ste primili. Raspravu su proveli Odbor za zdravstvo i socijalnu politiku, Odbor za zakonodavstvo. Izvješća su dana na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja? Uvaženi zamjenik ministara zdravlja gospodin Ivan Bekavac. Izvolite.
Poštovani gospodine predsjedavajući, uvažene dame i gospodo zastupnici Hrvatskoga sabora. Ambliopija ili slabovidnost se definira kao smanjenje ili gubitak dijela vidnih funkcija, vidne oštrine, percepcije kretanja, osjećaja dubine prostora, razlikovanja kontrasta bez prisutne vidljive bolesti oka. Uzrok razvijene ambliopije je izostanak dozrijevanja vidnog dijela mozga zbog nedovoljne vidne stimulacije. Ukoliko se u ranom periodu života djeteta ambliopija ne liječi oko može postati funkcionalno slijepo jer je nakon 7. godine života razvoj vidnog dijela mozga najvećim dijelom završeno. Rizični čimbenici za nastanak ambliopije su u više od 90% slučajeva izražene refraktorne greške i strabizam ili škiljavost, bijeg oka. Liječenje ambliopije ovisi o uzroku. Smatra se da je probir testiranjem vidne oštrine četverogodišnjaka najpouzdaniji za otkrivanje ambliopije s obzirom da se tim jednostavnim testom može otkriti i do 97% svih anomalija oka. U 10-ak razvijenih zemalja rani probir i liječenje ambliopije uvriježena su javno zdravstvena politika. Rano liječenje ambliopije među najisplativijim je postupcima a Nobelova nagrada za medicinu 1981. godine dodijeljena je upravo za objašnjenje patofizioloških procesa ambliopije. Procjenjuje se da je prevalencija ambliopije u svijetu oko 5% i da danas u RH živi najmanje 200 tisuća slabovidnih osoba. Jedino pravovremenim liječenjem moguće je ambliopiju izliječiti u preko 90% slučajeva. Promicanje svjesnosti o ambliopiji kontinuirani je cilj hrvatskog društva u cjelini, stoga je od osobitog značaja inicijativa referentnog centra Ministarstva zdravlja za dječju oftalmologiju i strabizam pri klinici za očne Kliničke bolnice Sveti Duh za obilježavanje Nacionalnog dana ambliopije 12. rujna. Jer skrining vida otkrivanje i liječenje ambliopije stvara zdravog pojedinca a time i društva napretka sa identitetom prepoznatim u svijetu po razvijenoj svijesti o važnosti zdravlja djece i neupitnim naporima za stvaranje zdravog društva u cjelini. Hvala.
Hvala. Žele li izvjestitelji odbora netko uzeti riječ? Ne. Otvaram raspravu. Za raspravu se prijavila u ime kluba HDZ-a uvažena zastupnica Marija Budimir.
Poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani zamjeniče ministra gospodine Bekavac, poštovane kolegice i kolege. Na dnevnom redu je Odluka o proglašenju Nacionalnog dana ambliopije. I željela bih vas podsjetiti kako smo do sada u Hrvatskom saboru samo u 7. sazivu imali proglašenje Nacionalnog dana oboljelih od multiple skleroze, Nacionalnog dana Nikole Tesle i proglašenje Nacionalnog dana hitne medicinske službe. A ove godine i u ovom sazivu proglasili smo 2016. godinu, godinom Nikole Šubića Zrinskog. Danas kako rekoh raspravljamo o Odluci o proglašenju dana ambliopije i to 12. rujna. Ambliopija ili kako je još nazivaju slabovidnost jest pojava oslabljenog vida na oku a da se pri tome nikakve patološke promjene ne vide na oku. Istražujući malo ovu bolest i problem, dakle ambliopiju uspjela sam saznati da je njezin uzrok fiziološki poremećaj u mozgu odnosno u centru za vid. U ravnom djetinjstvu dok se još vid razvija jedno oko može vidjeti slabije uslijed strabizma ili uslijed refrakcijske anomalije. Bitno je spomenuti ako se taj poremećaj ne ukloni na vrijeme mozak će potiskivati vidne informacije koje stižu iz slabijeg oka i vidni centar će ostati nedovoljno prijemljiv za te informacije. Zato je jako važno da se ambliopija otkrije na vrijeme. Pored određivanja dobre vidne korekcije, odnosno ispravljanja vida naočalama najbolja terapija ambliopije je kako sam uspjela shvatiti pravovremeno povremeno zatvaranje boljeg oka i vježbanje vida na slabijem oku. Ponekad je potrebno i operirati kako bi se oči dovele u pravilan položaj i omogućilo istovremeno gledanje s oba oka. Ova nezgodna bolest ili poremećaj prisutan je procjenjuje se oko 1-5% populacije. Ambliopija obično u većini slučajeva zahvaća jedno oko no može biti i obostrana. Kada oba oka podjednako ne mogu stvoriti jasnu sliku na mrežnici. To naravno izaziva strašne poteškoće osobi koja ima ambliopiju. Kako sam već i rekla prepoznavanje ovog stanja u ranom djetinjstvu povećava šanse uspješnog liječenja jer kako i piše u ovom prijedlogu djetinjstvu povećava šanse, znači za djecu nakon 7 godine života, razvoj vidnog djela mozga najvećim djelom je završen. O odluci koju imamo ispred sebe piše da i u desetak zemalja na svijetu rani probir i otkrivanje ambliopije i njeno liječenje pripadaju javnoj zdravstvenoj politici. Njeno rano liječenje među najisplatljivijem je postupcima. Bitno je jer dio mozga koji prima vidne informacije od zahvaćenog oka nije adekvatno stimuliran pa se ne razvija pravilno. To su dokazala izravna ispitivanja mozga a David Hobel i … [[Govornik se ne razumije.]] su 1981.godine zbog toga dobili Nobelovu nagradu za medicinu. U odluci i piše kako je Svjetska zdravstvena organizacija pokrenula globalnu inicijativu za smanjenje preventivnog gubitka vida pozivajući sve zemlje svijeta da do 2020.godine doprinesu lokalno ovoj inicijativi. Evo Vlada RH danas to ovdje u Hrvatskom saboru i čini i daje svoj obol proglašenjem 12.rujna „Nacionalnim danom ambliopije“. Vjerujem kako ćemo svi ovdje ovaj prijedlog i podržati jer na koncu onima kojima imaju ovaj poremećaj to puno znači i to je najmanje što se za i zbog njih može učiniti. U našoj zemlji kako piše ima oko 200 tisuća a pravovremenim liječenjem ona je izlječiva u 90% slučajeva. Stoga je pohvalna i hvale vrijedna inicijativa referentnog centra Ministarstva zdravlja za dječju oftalmologiju i strabizam pri klinici za očne bolnice u bolnici Sveti Duh u Zagrebu. To je svakako pohvalno i treba podupirati i dalje još više što god se može napraviti jer kako rekoh osobama koje imaju ovaj nezahvalni poremećaj je najteže i naša pomoć im je potrebna a pogotovo ako se može spriječiti i liječiti. Naime, proučavajući problematiku ambliopije uočila sam kako veliki broj osoba s ambliopijom naročito one s blažim poremećajem često nisu svjesni svoje bolesti do starije dobi budući da je vid na jačem oku održan. No osobe s teškom ambliopijom pate od poremećaja vida, osobito slabe percepcije dubine. Osim toga mogu se razviti slaba prostorna oštrina, loša percepcija kontrasta te neki sofisticiraniji poremećaji vida poput oslabljene percepcije pokreta. Navedeni su poremećaji obično specifični za ambliopiju. Simptomi uključuju i poremećaj binokularnog vida kao što je ograničena stereoskopska percepcija dubine te bolesnik obično teško zamjećuje prikrivene trodimenzionalne slike poput onih prikazanih u autostereogramima. Normalna ostaje percepcija dubine dobivena jednim okom. Veličina, perspektiva, paralaks kretanja. Saznala sam da se ambliopija fiziološki može javiti kao posljedica dugotrajnog konzumiranja nikotina ili konzumiranja alkohola što je dodatan razlog potrebne svijesti i edukacije o ovoj bolesti. To je razlog zašto mi je drago da i mi danas ovdje u Hrvatskom saboru o tome razgovaramo. Koliko nam je dakle poznato a kako se da iščitati o ambliopiji, postoje tri vrste iste a to su ambliopija zbog strabizma, ambliopija zbog refrakcijske greške i ambliopija zbog nekorištenja i ambliopija zbog okluzije. Što se liječenja ambliopija tiče i ako je najveći uspjeh postignut, ako je liječenje započeto prije 5-e godine života istraživanja su pokazala da do poboljšanja može doći i u djece starije od deset godina i ponekih odraslih. Za razliku od neliječene djece, djece između 7 i 12 godine kojima je bolje oko bilo okulirano, u koje su izvodili ortopičke vježbe imale su 4 puta veće šanse za poboljšanje vidne oštrine sa dva retka na standardnim snelovim tablicama. Adolescenti između 13 i 17 godine također su pokazivali poboljšanje no u manjim razmjerima. Vjerujem kako ćemo svi u Hrvatskom saboru podržati ovaj prijedlog odluke i na taj način uspjeti u naumu podizanja svijesti o ambliopiji. Zaključno, Klub HDZ-a će podržati proglašenje dana 12.rujna Nacionalnim danom amblioije. Hvala.
Hvala. Imamo dvije replike. Prva je uvaženi zastupnik Željko Jovanović.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa ja bih samo i ovom prilikom želio istaknuti u kojoj mjeri je prevencija bitna. Proglašavanje dana naravno da podupiremo, međutim, ne treba ostati samo na proklamiranom činu proglašenja ovog dana. Treba ukazati u kojoj mjeri je bitno da sva djeca na vrijeme odu na pregled. Ja bih ovom prilikom istaknuo potez ministra Varge iz prošlog saziva koji je donio odluku da sva djeca više ne čekaju upis u školu kada je bio obavezan pregled sa 7 godina što je prekasno nego je odlučeno da svako dijete sa navršene 4 godine mora otići na pregled vida jer upravo u tom periodu do 7 godine se može spriječiti sve one posljedice koje nastaju kao posljedice ambliopije. Prema tome, naravno da podržavamo ovu odluku ali inzistiramo da to ne bude samo još jedan dan koji obilježavamo reda radi, nego da se svakodnevno kroz preventivne aktivnosti u sustavu Ministarstva zdravlja koje je na žalost u proteklom mandatu ove Vlade su potpuno zanemarene učini puno više za prevenciju svih oboljenja koje u konačnici mogu dovesti do toga da sva ta djeca žive zdravo. Uostalom danas imamo i slabovidne i slijepe osobe koje su i doktorirale. Prema tome, svakako obrazovanje je ključno da ova djeca mogu do maksimuma razviti sve svoje sposobnosti unatoč slabovidnosti. Hvala lijepo.
Hvala. Odgovor na repliku uvažena zastupnica Marija Budimir.
Hvala potpredsjedniče Hrvatskog sabora. Poštovani kolega Jovanoviću, slažem se sa vama naravno. Sve više djece nam je slabovidno i naravno da s time i na neki način je i otežano njihovo školovanje. Da li je to razlog, evo napredak tehnologije. Svjesni smo svi kako nam djeca, prije smo evo imali samo kompjutere sa velikim ekranima, pa smo krenuli sa laptopima. Sad imamo i iPod, imamo iPhone, ekran je sve manji, slova također, a naša djeca već od najranije dobi neki već u vrtićkoj dobi već se koriste. Je li to uzrok ili nije to ćemo prepustiti liječnicima i struci. I slažem se da ne možemo samo nacionalnim danom proglašenja ambliopije i o ovom problemu treba govoriti i više i kako bi evo u školi, ja mislim kad bi sad imali rezultate ispred sebe sve više djece nose nam naočale. Vid je važan i znamo da općenito zdravlje je najveće bogatstvo. Kada ostanemo bez njega, onda ga znamo cijeniti, tako i vid. Ali ne smijemo zanemariti svu onu populaciju koja ima problema i poteškoće da li je to oslabljeni vid, sluh ili neki drugi nedostatak o čemu smo već danas imali prilike govoriti kada je bilo na dnevnom redu Izvješće pravobraniteljice za djecu i za osobe sa invaliditetom. Prema tome, mislim da u svakom slučaju ne samo ovim proglašenjem Nacionalnim danom ambliopije i mi odrasli često se možemo zapitati i na koji način i kako spriječiti i razvoj ovih bolesti. Hvala.
Hvala. Sljedeća replika, uvaženi zastupnik Ladislav Ilčić.
Uvažena gospođo Budimir. Samo bih nadodao na to što ste govorili još jednu vrijednost, a to je vrijednost solidarnosti. Znači, sigurno da bi osobama sa, koje imaju poteškoće sa vidom bilo puno lakše kad bi svi drugi ljudi razumjeli njihovu situaciju. I mislim da je upravo ovaj dan jedna prilika da svi to bolje shvatimo kako je njima. Znam da su se radile nekakve vježbe, da su ljudima znali zavezati oči da vidimo kako je to ljudima koji ne vide, pa su hodali. Ne znam, vodio ih je pas i uglavnom u svakom slučaju kad se tako nešto dogodi, kad tako netko nešto zdrava osoba isproba, onda sigurno puno bolje razumije i razmišlja o osobama koji ima problema sa vidom. Također i kad su djecu vodili u recimo specijalne škole da se ona druže sa djecom koja imaju bilo kakve poteškoće, bilo tjelesne, bilo kakve druge, ta djeca su pokazivala puno veću solidarnost razumijevanja za te osobe. Tako da smatram da bi evo i proglašenje ovog dana u svakom slučaju pomoglo toj solidarnosti, a ta solidarnost mislim da će biti ključna za bolji položaj tih osoba u društvu.
Odgovor na repliku uvažena zastupnica Marija Budimir.
Hvala potpredsjedniče. Poštovani kolega Ilčiću, slažem se u potpunosti s vama, razvoj solidarnosti je nešto što bi mi često i odrasli a i trebali razvijati među svojom djecom i učenicima pogotovo kada su poglavito bilo koje poteškoće u pitanju. Evo kada bi mi samo za trenutak danas ovdje zatvorili svoje oči, oba dva oka i pokušali se kretati po Hrvatskom saboru mislim da bi nam bilo otežano a kamoli evo i ja često nakon cjelodnevnog boravka ovdje osjetim da i moj vid je oslabljen, da li je to zbog umjetnog svjetla ili gledanja u laptop i ove papire. I mislim da u svakom slučaju trebamo biti solidarni pogotovo prema tim osobama koje imaju oštećenje vida i ostalih oštećenja koje ste vi evo i sami nabrojali.
Hvala. Sljedeća pojedinačna rasprava, uvažena zastupnica Nada Murganić.
Zahvaljujem poštovani potpredsjedniče Hrvatskoga sabora, poštovani zamjeniče ministra, kolegice i kolege. Evo kao što vidimo nema puno prijavljenih rasprava na ovu temu pa i moja rasprava možda neće trajati toliko predviđenih minuta međutim imala sam potrebu možda reći nešto i na ovu temu i točku dnevnog reda. Tim više što evo od jutros smo u problematici vezano za invalidnost a ova tema je vrlo značajna baš sa aspekta prevencije kako ne bi do nekih oblika invalidnosti, invaliditeta došlo. Uvijek kada se sa međunarodne ili nacionalne razine neki dan proglasi ili se posveti nekoj temi, bolesti, pojavi u društvu, onda nam se nekako čini da je to puka forma, da ćemo tih dana davati u medijima poneke izjave na tu temu, da će stručnjaci sa svoga aspekta ponešto reći i da ćemo već sljedeći dan zaboraviti što smo to rekli i govorili. Svakako da to neće biti dovoljno i ovaj dan ne smijemo sa tim očekivanjima i sa tom predispozicijom niti obilježavati na taj način. Međutim i takvo obilježavanje dana, u ovom slučaju Dana ambliopije imati će svakako svoj cilj. Imati će cilj podizanje svijesti, potrebe i mogućnosti osoba koje imaju to oboljenje, imati će za cilj edukaciju stanovništva, edukaciju prije svega u ovom slučaju roditelja i svih onih koji skrbe i koji se brinu o djeci a i odraslima ako imaju naznake tog oboljenja. I ono što je rekao kolega prije u replici, svakako da to nije dovoljno, da trebamo iza toga prionuti i na zakonske obveze, na pravilnike, i na sve ono što će omogućiti da se ta bolest u najranijoj fazi prepozna, da se dijagnosticira i da se pristupi liječenju. Liječenje u najranijoj fazi je izuzetno značajno zbog toga što se pojavljuje već u najranijoj dječjoj dobi, a pojavljuje se najranije kao što su već stručnjaci danas rekli i napisali uglavnom na jednom oku. Dijete se slobodno kreće i prilagodi drugo oko na vid i ne uočava se ta neka anomalija. Isto tako roditelju se može dogoditi da to ne uoči. Najčešće što se tada uočava je jedna nespretnost djeteta koja možda može se i povezati sa njegovim poteškoćama odnosno nespretnostima vezanim za najraniju dob. Pravi problemi se uočavaju u školi prilikom čitanja i tada dijete zbog teškoća u savladavanju gradiva ima i određene psihološke poteškoće i svakako da trebamo opet ćemo se vratiti na rješavanje uzroka jer pregledi koji su vezani kao obvezni za upis u osnovnu školu su već za dijagnosticiranje odnosno liječenje ove bolesti uglavnom prekratko. Dakle ovaj dan, proglašenje ovog dana ima svakako najznačajniju ulogu, ulogu osvijestiti društvo o tome da postoji bolest i o tome da je to rano otkrivanje i liječenje ustvari najbolja prevencija od onoga što se može dogoditi razvojem bolesti, a to je visoka slabovidnost odnosno sljepoća. Svjetska zdravstvena organizacija je rekla da je vid temeljno pravo svakoga čovjeka i zbog toga trebamo i upravo liječenju odnosno prevenciji bolesti oka posvetiti pažnju. 12.09. će biti i vrijeme kada već počinje škola, vrijeme kada profesori i učitelji mogu već sa djecom razgovarati o toj bolesti kao što je i inače u svim školskim programima i vrtićima uvriježeno da se obilježavaju neki prigodni datumi. Pa ono što mladi vole to su igre, to je crtanje na tu temu, to je ovo što je gospodin rekao simuliranje zavezanih očiju, kretanje zavezanih očiju. Sve skupa to može upozoriti na važnost vida i na potrebu vida. Slijepe osobe, ako jasno se dogodi do sljepoće, imaju zaista problema i možemo i moramo sve napraviti da do sljepoće ne dođe. Bez obzira što su i tehnologije napredovale međutim osobe koje su slabovidne i koje su slijepe imaju i problema u adaptaciji, imaju problema u zapošljavanju, imaju problema sa školovanjem jer se teže uklapaju u integrativni proces školovanja, a tehnologije koje su im moguće dostupne, koje postoje za njihovu edukaciju su skupe i nisu im dostupne, rehabilitacijskih programa također nema i nisu svima dostupni. Dakle, svakako je dobro da u ovom Hrvatskom saboru se progovori na sve teme u koje mogu doprinijeti da se razvijamo u društvo jednakih mogućnosti. Hvala.
Hvala. Imamo jednu repliku, uvaženi zastupnik Željko Jovanović.
Hvala lijepo gospodine potpredsjedniče. Pa evo gospođo Murganić iskoristit ću još jedanput i vašu raspravu da istaknem u kojoj mjeri je važan nacionalni preventivni program svih bolesti, a u ovom slučaju pogotovo jedan podatak radi svih nas ali i radi javnosti. Da su prije postojali obvezni pregledi vida kod djece u predškolskoj dobi danas ne bi u Hrvatskoj bilo 200 tisuća slabovidnih osoba nego svega 20 tisuća. Dakle, ukoliko se na vrijeme otkrije, a to je do 4. godine, do 7. godine slabovidnost je izlječiva u 90% slučajeva. Prema tome neka i ova rasprava bude još jedanput podstrek svima da se odazivaju na sve preventivne programe koje organizira Ministarstvo zdravlja jer će to značiti bolju kvalitetu života, duži život za sve one koji se odazivaju na vrijeme na preventivne preglede.
Odgovor na repliku, Nada Murganić.
Nekako moj princip je da treba odgovoriti na repliku jer evo ja mislim da to nije pristojno. Premda nemam sada vama što posebno replicirati osim toga što ću se u potpunosti složiti sa ovim što ste istakli, pregledi su obavezni, preventivni pregledi, pregledi najranije dobi. Evo ja imam dovoljno godina da mogu biti malo i nostalgična pa se sjetiti onih nekadašnjih školskih, predškolskih dispanzera, dolazaka liječnika i medicinskih sestara u škole kada su nam oči pregledavali u našim učionicama i kao mali dječaci i djevojčice stajali smo u redu. Tada smo evo strahovali od toga da li ćemo dobiti naočale ili nećemo dobiti naočale. Međutim sada sa odmakom ovih godina zaista vidim koliko je to bilo značajno i koliko su bili značajni oni odazivi na obavezna cijepljenja koja smo kao roditelji dobivali pod ne znam prijetnjom prekršaja i drugih sankcija ako ne vodimo računa o vlastitom zdravlju, odnosno o zdravlju svojih najmlađih. Tako da evo i potvrda i odgovor na vašu repliku je zaista potvrda ovoga što ste i sami izrekli.
Hvala. S ovim završavamo raspravu. Zaključujem ovu raspravu. Glasovat ćemo kad se steknu uvjeti. A s ovim završavamo današnju sjednicu i sutra nastavljamo s točkom Konačni prijedlog zakona o izmjenama i dopuna Zakona o obveznom zdravstvenom osiguranju, prvo i drugo čitanje, hitni postupak, prijedlog zakona br. 74. Hvala vam, u 9,30 sutra nastavljamo. SJEDNICA PREKINUTA U 15,25 SATI.
Sljedeći je Prijedlog Odluke o proglašenju Nacionalnog dana „Ambliopije“. Predlagatelj je Vlada RH. Rasprava je zaključena. Sukladno prijedlogu saborskih radnih tijela dajem na usvajanje Odluku o proglašenju Nacionalnog dana „Ambliopije“. Molim vas glasujte tko je za? 99 za, nitko protiv, nitko suzdržan. Utvrđujem da je jednoglasno donesena Odluka o proglašenju Nacionalnog dana „Ambliopije“. Dobro jutro poštovane kolegice i kolege. Predlažem da zauzmete svoja mjesta i da počnemo sa radom. Odmah na početku imam jedan prijedlog, a taj je da objedinimo, da napravimo objedinjenu raspravu o ova dva zakona koja su nam sad na redu, a to je: - Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakona o zdravstvenoj zaštiti, hitni postupak, prvo i drugo čitanje, P.Z.br.75. - Konačni prijedlog Zakona o izmjenama i dopunama Zakon o obveznom zdravstvenom osiguranju, prvo i drugo čitanje, P.Z.br. 74 Kako se radi o tematici koja se zapravo dobrim djelom preklapa i zapravo rješava jedno gotovo identično područje predlažem da tu raspravu objedinimo. Da li se vi s time slažete? … [[Upadica se ne čuje.]] Vidim da neki se ne slažu, neki se slažu. Vidim da se kolege iz SDP-a neki ne slažu, onda očito nažalost ne možemo to … [[Upadica se ne čuje.]] Pogledajte ja mislim da nema smisla forsirati ako jedan dio ljudi to uporno ne želi. … [[Upadica se ne čuje.]] Oćete objedinjenu? Slažete se? Dobro, evo drago mi je da ste se i vi složili, onda ajmo to objediniti. Dakle raspravljat ćemo objedinjeno oba zakon. Predlagatelj oba zakona je Vlada Republike Hrvatske temeljem članka 85. Ustava RH i članaka 172. i 204. Poslovnika Hrvatskog sabora. Materijale ste primili u pretince. Prigodom utvrđivanja dnevnog reda prihvatili smo prijedlog predlagatelja da se ovaj zakonski prijedlog raspravi u hitnom postupku. sukladno članku 204. Poslovnika hitni postupak objedinjuje prvo i drugo čitanje, a amandmani se mogu podnositi do kraja rasprave sukladno članku 197. Poslovnika. Amandman je podnio Odbor za zakonodavstvo. Raspravu su proveli Odbor za zakonodavstvu i Odbor za zdravstvo i socijalnu politiku. Njihova izvješća primili ste na sjednici. Želi li predstavnik predlagatelja dodatno obrazložiti prijedlog za oba zakona? Da. Uvaženi ministar zdravstva Dario Nakić. Izvolite. Samo malo kolega Nakiću, oprostite, evo kolega Petrina je digao povredu Poslovnika. Izvolite.