Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 23. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne moreta udeležiti naslednji poslanki in poslanci: Violeta Tomić, gospa Ljudmila Novak od 12. ure, gospod Andrej Čuš, gospod Janez Janša, mag. Matej Tonin, Miha Kordiš do 12. ure in od 17. ure dalje, Luka Mesec, dr. Matej T. Vatovec, gospod Roberto Battelli in gospod Franc Breznik. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O PREPREČEVANJU PRANJA DENARJA IN FINANCIRANJA TERORIZMA, V DRUGI OBRAVNAVI. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za finance gospe Ireni Sodin.
Spoštovani predsednik, spoštovani poslanke in poslanci! Obstoječa problematika terorističnih napadov in nedavna odkritja raziskovalnih novinarjev v zvezi s tako imenovanimi panamskimi dokumenti nas vedno znova opominjajo na to, kolikšno škodo na nacionalni in mednarodni ravni povzročata pranje denarja in financiranje terorizma. Za učinkovit boj proti tema dvema pojavoma je potrebna ustrezna zakonska podlaga za delovanje domače finančne obveščevalne enote, ki jo predstavlja Urad Republike Slovenije za preprečevanje pranja denarja, njeno mednarodno sodelovanje in dosledno izvajanje ukrepov s strani zavezancev. S predlogom novega zakona o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma bo Slovenija implementirala četrto evropsko direktivo o preprečevanju uporabe finančnega sistema za pranje denarja ali financiranje terorizma. Rok za prenos njenih določb v slovenski pravni red je sicer 26. junij prihodnje leto, vendar pa je Evropska komisija zaradi groženj, ki jih predstavljajo teroristični napadi, objavila akcijski načrt za okrepitev boja proti financiranju terorizma, na podlagi katerega so se države članice zavezale za predčasen prenos do 1. januarja prihodnjega leta. Poleg implementacije omenjene direktive predlog novega zakona izboljšuje tudi skladnost slovenskega pravnega reda z uveljavljenimi mednarodnimi standardi. Omogoča večjo učinkovitost sistema za preprečevanje pranja denarja in financiranje terorizma z odpravo zaznanih pomanjkljivosti sedanjega zakona in upoštevanjem priporočil, ki jih je Sloveniji izdal odbor strokovnjakov za ocenjevanje ukrepov proti pranju denarja in financiranju terorizma pri Svetu Evrope. Slovenija bo v okviru petega ocenjevalnega obiska mednarodnih strokovnjakov MONEYVAL-a ocenjevana že v obdobju od 7. do 18. novembra. Zaradi obsežnosti sprememb in dopolnitev je bilo treba pripraviti nov zakon, ki temelji na sistematiki sedaj veljavnega. Ključne novosti predloga zakona so: vzpostavitev registra dejanskih lastnikov za zagotavljanje transparentnosti lastniških struktur poslovnih subjektov; pooblastilo Uradu Republike Slovenije za preprečevanje pranja denarja za izvajanje inšpekcijskega nadzora pri zavezancih na kraju samem za izboljšanje sistema nadzora in učinkovitejše sankcioniranje; uveljavitev pristopa, ki temelji na tveganju, kar bo pripomoglo k večji učinkovitosti izvajanja ukrepov na nivoju zavezancev ter državnem in evropskem nivoju; uvedba širše definicije politično izpostavljenih oseb, ki bo poleg tujih zajela tudi domače politično izpostavljene osebe; znižanje meje za sporočanje gotovinskih transakcij s 30 tisoč evrov na 15 tisoč evrov, kar bo po pričakovanjih imelo preventivni oziroma odvračilni učinek in predstavljajo večjo oviro za izvajanje nezakonite dejavnosti. Odbor za finance in monetarno politiko je na svoji seji 28. septembra k 4. členu predlaganega zakona sprejel amandma, s katerim se kot zavezance za izvajanje ukrepov za odkrivanje in preprečevanje pranja denarja ter financiranja terorizma določi tudi SDH in Družbo za upravljanje terjatev bank. Ključni namen je v izvajanju tako imenovanega načela poznavanja stranke v tistem delu poslovanja, katerega posledica je prehod premoženja iz javne oziroma državne v zasebno sfero. Opozoriti velja, da se z določitvijo statusa zavezanca obema subjektoma nalaga tudi izvajanje vrste drugih ukrepov in ne zgolj tistih, ki se nanašajo na pregled stranke. V okviru javne obravnave je potekalo intenzivno iskanje rešitev, ki predstavljajo učinkovitejše ukrepe na področju, ki ga obravnavamo. Na drugi strani pa posameznim zavezancem ne predstavljajo nepotrebnih ovir pri njihovem vsakodnevnem poslovanju. Predloženi zakon v danem trenutku predstavlja najbolj optimalen pravni okvir z vidika poslovanja zavezancev, delovanja urada ter spoštovanja evropskih predpisov in mednarodnih standardov. Upoštevaje navedeno predlagam, da predlog zakona podprete. Hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsednici odbora gospe Urški Ban.
Hvala lepa za besedo. Spoštovani kolegi in kolegice! Odbor za finance in monetarno politiko je na seji 28. 9. 2016 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje posredovala Vlada. Odbor je poleg predloga zakona prejel še naslednja dodatna gradiva: dopis Združenja bank Slovenije, mnenje Zakonodajno-pravne službe, dopis Združenja družb za upravljanje investicijskih skladov, mnenje Komisije Državnega sveta za gospodarstvo, obrt, turizem in finance, vložene amandmaje kvalificiranih vlagateljev, pregled amandmajev in predlog za amandma odbora k 4. členu predloga zakona. V skladu s 129. členom Poslovnika Državnega zbora so amandmaje k predlogu zakona vložile Poslanska skupina SDS ter poslanske skupine koalicije. Seje odbora so se udeležili predstavniki Ministrstva za finance, Urada za preprečevanje pranja denarja ter Zakonodajno-pravne službe. V uvodni dopolnilni obrazložitvi je državna sekretarka na Ministrstvu za finance pojasnila cilje in rešitve predloga zakona ter povedala, da je cilj zakona poleg prenosa direktive tudi učinkovitejši sistem boja proti pranju denarja in financiranju terorizma, okrepitev sodelovanja med uradom in drugimi državnimi organi, dodelitev inšpekcijskih pooblastil uradu ter določitev primernih kazni za nespoštovanje zakonskih določb. Zakonodajno-pravna služba je v mnenju predlog zakona preučila z vidika skladnosti z Ustavo, pravnim sistemom in zakonodajno-tehničnega vidika. Služba je v svojem mnenju podala konkretne pripombe k posameznim členom predloga zakona. Pripombe službe so bile z vloženimi amandmaji deloma upoštevane. Direktor Urada za preprečevanje pranja denarja in financiranja terorizma je na mnenje Zakonodajno-pravne službe podal dodatna pojasnila v zvezi z vsemi izpostavljenimi pripombami. V razpravi so bila izpostavljena vprašanja, ali so v zakonu kot zavezanci, ki morajo izvajati ukrepe za odkrivanje in preprečevanje pranja denarja, zajete vse pravne osebe, ki upravljajo naložbe za tretje osebe – izpostavljena sta bila Slovenski državni holding in Družba za upravljanje terjatev bank –, ter kdo nad njimi izvaja nadzor. Izpostavljena so bila tudi vprašanja glede višine kazni za tiste, ki ne spoštujejo zakonskih določb. Drugi člani so menili, da je Slovenija glede boja proti pranju denarja in financiranju terorizma na dobrem mestu glede na ostale države; da pa je treba zakon sprejeti, da bo zagotovil boljšo operativnost služb, ki se s tem ukvarjajo, in jim dal dodatna pooblastila ter zagotovil določene varovalke tudi za pravne osebe, ki se ukvarjajo z upravljanjem državnega premoženja. Predstavniki Vlade in urada so v razpravi podali dodatna pojasnila in odgovore na zastavljena vprašanja. Odbor je v skladu s 130. členom Poslovnika Državnega zbora sprejel amandmaje koalicijskih poslanskih skupin, ni sprejel treh amandmajev, ki jih je vložila Poslanska skupina SDS, sprejel pa je tudi amandma odbora k 4. členu predloga zakona. Odbor je v skladu s Poslovnikom Državnega zbora glasoval o vseh členih predloga zakona in jih sprejel. Hvala.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, v njenem imenu Matjaž Hanžek.
Pozdravljeni! Predlagani zakon ne spreminja bistva sistema, ki je v Sloveniji uveljavljen že dlje časa, odpravlja pa nekatere sive cone. Bistvene novosti so znižanje meje za sporočanje gotovinskega poslovanja, dolžnost odvetnikov, da prijavijo sumljive transakcije, vključitev domačih politikov v skupino oseb, za katere velja poseben nadzor. Vse te rešitve podpiramo v Združeni levici. Izrazil bi pa dve pripombi splošnega političnega značaja, ki se nanašata na boj proti terorizmu oziroma na privatizacijo. Vsi vemo, da se vodilne svetovne države na deklarativni ravni borijo proti izogibanju davkov in pranju denarja; v praksi pa te iste države, na primer Združene države Amerike in Velika Britanija, dopuščajo obstoj davčnih oaz na svojem ozemlju. Podoben razkorak med deklariranimi usmeritvami velja tudi za boj proti terorizmu. Po letu 2001 so ZDA velikokrat izkoriščale boj proti terorizmu za uveljavljanje svojih geostrateških interesov. Pri tem so pogosto bolj ali manj neposredno podpirale teroristične organizacije, od mudžahidov v Afganistanu do islamistov v Siriji. Financiranje terorizma je v predlaganem zakonu definirano kot zagotavljanje ali zbiranje oziroma poskus zagotavljanja ali zbiranja denarja ali drugega premoženja z namenom ali zavedajoč se, da ga bodo uporabljali teroristi ali teroristične organizacije. Zato je veliko hinavščine v tem, da Državni zbor po eni strani sprejema takšne zakone, po drugi strani pa naša država sodeluje v vojaški koaliciji z ZDA proti ISIS-u, v kateri so države, kot je Savdska Arabija. Dnevnik je zadnjič objavil podatek, da naj bi Savdska Arabija porabila 80 milijard dolarjev za financiranje vahabizma. Seveda vahabizem sam po sebi ni terorizem, zagotovo pa v Siriji delujejo teroristične skupine, ki so odvisne od katarskega in savdskega denarja. Znano je, da Združene države Amerike in Velika Britanija oborožujeta savdski režim, ki je tudi neposredno odgovoren za številne civilne žrtve v Jemnu; ampak civilne žrtve so za Zahod očitno problem samo takrat, kadar lahko zanje obtožijo Rusijo. Dobronamerni liberalci bodo rekli, da je Slovenija premajhna, da bi to spremenila. Res je, mi tega ne moremo spremeniti, lahko pa se izločimo iz zavezništev z državami, ki bi to lahko spremenile, pa ne bodo. Če si majhen, še ne pomeni, da ne moreš imeti dostojanstva in hrbtenice. Druga naša pripomba se nanaša na ustanovitev registra dejanskih lastnikov podjetij. V Združeni levici ta predlog podpiramo. Na podlagi tega registra bodo lahko inšpekcijske službe preprečile izkoriščanje delavcev preko veriženja podjetij. Vsekakor pa register dejanskih lastnikov ni nadomestilo za ustavitev privatizacije. Res je, da so se podjetja pogosto prodajala namenskim družbam z nejasnim lastništvom, vendar problem privatizacije Mercatorja, Žita, Heliosa ali Aerodroma Ljubljana ni v tem, da bi jih prodali neznanemu lastniku. Zelo dobro vemo, kdo so ti lastniki. Nov lastnik Mercatorja je podjetje z ogromno lastne proizvodnje, ki z Mercatorjevih polic izriva naše dobavitelje. Problem vseh teh podjetij je v tem, da smo s privatizacijo izgubili vrh dobavne verige v posamezni panogi, s tem pa smo izgubili tudi akumulacijo za prihodnje investicije in dopustili, da se o teh podjetjih odloča v tujih centrih moči. Zato je register dejanskih lastnikov dobrodošel, a ni alternativa ustavitvi privatizacije. Zakon bomo s temi pridržki podprli. Podprli bomo tudi amandma, da zavezanci za poročanje po tem zakonu postanejo tudi rejci in prodajalci plemenskih živali; vlada ni podala prav nobenih razlogov, zakaj bi zanje veljala izjema. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, v njenem imenu gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovana državna sekretarka gospa Irena Sodin, spoštovani kolegice in kolegi! Glavni cilj Predloga zakona o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma je prenos Direktive (EU) 2015/849; zelo pomembna direktiva. Poleg tega pa se po zatrjevanju Vlade želi z novim zakonom odpraviti nekatere ugotovljene težave obstoječe ureditve v Republiki Sloveniji. Te so: zagotovitev globalnega pristopa v boju zoper pranje denarja in financiranje terorizma z uporabo mednarodnih standardov, kadar je to mogoče, tudi izven meja Republike Slovenije; izboljšanje učinkovitosti sistema zoper pranje denarja in financiranje terorizma v Republiki Sloveniji z okrepitvijo pooblastil urada; okrepitev sodelovanja med uradom in drugimi državnimi organi; dodelitev inšpekcijskih pooblastil uradu; določitev učinkovitih, sorazmernih in odvračilnih kazni za primere nespoštovanja zakonskih določb. Predlog predvideva tudi obveznost izdaje nacionalne ocene tveganja za pranje denarja in financiranja terorizma, katere namen je ugotovitev in ublažitev tveganja ter usmeritev sredstev in moči v področja, na katerih so tveganja večja. Poleg tega bo moral tudi vsak zavezanec izdelati oceno tveganja s politiko, kontrolo in postopki za učinkovito blažitev in obvladovanje tveganj. Na podlagi teh mora kasneje izvajati tudi ukrepe. Združenje bank Slovenije je v fazi obravnave predloga zakona na njegovo vsebino podalo kar nekaj pripomb. Kot problematično določbo naj izpostavimo zahtevo po vzpostavitvi samostojnih služb notranje revizije za majhne in srednje velike družbe, ki bodo namenjene izključno vprašanju preprečevanja pranja denarja. Pri tem predlagatelj kot kriterij uporablja samo obseg poslovanja, ne pa tudi njegove narave, kot je predvideno v 8. členu direktive. Prav kriterij narave poslovanja utemeljuje zahtevo po posebni službi za notranjo revizijo, saj imajo družbe z že vzpostavljeno službo le-to urejeno prav zaradi njihove narave poslovanja. Žal je predlagatelj to dejstvo prezrl. Krščanski demokrati v predlogu zakona mestoma pogrešamo tudi spoštovanje načela sorazmernosti. Predlog v določenih primerih prinaša tudi zahteve pregleda stranke pri transakciji nad tisoč evrov. To pomeni znižanje meje s 15 tisoč na tisoč evrov. Primeri, ki se nahajajo v razponu med tema dvema zneskoma, pa kljub sorazmerno nižjemu tveganju prav tako prinašajo zahteve za pridobivanje podatkov in vodenje evidenc. To za zavezance prinaša nove obremenitve, ki pa bi morale biti glede na manjše zneske in manjši obseg tveganja predvidene sorazmerno manj intenzivno. V Novi Sloveniji na tem mestu pripominjamo, da na obravnavanem področju ostaja ključna in nenadomestljiva tudi vloga organov pregona, ki morajo opraviti svoj del odgovornosti, svoje poslanstvo za pregon pranja denarja in financiranja terorizma. V Novi Sloveniji opozarjamo tudi na dejstvo, da je na seji matičnega delovnega telesa predstavnica Zakonodajno-pravne službe povedala, da še vedno obstajajo neskladja zakona z Ustavo ter z vidika sistemskih pomanjkljivosti, saj jih koalicija z amandmaji ni v celoti sanirala. V Novi Sloveniji Predloga zakona o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma ne bomo podprli.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, v njenem imenu dr. Bojan Dobovšek.
Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo! Pred nami je zakon, ki ga v Poslanski skupini nepovezanih poslancev podpiramo, kajti gre za tematiko, ki izpostavlja transparentnost nad premoženjem, transparentnost nad tokovi denarja in tisto, kar še posebej opozarjamo, da je že čas, da začnemo nadzorovati institucije, ki so zelo pomembne za razvoj naše družbe, to sta SDH in DUTB. In da se transparentno prikaže, kako tokovi denarja potekajo iz teh institucij v tujino, pa mogoče iz tujine nazaj; kajti cilj je, da ugotovimo, kdo je povzročil bančno luknjo, kako se je le-ta sanirala in kam sedaj odtekajo te transakcije, da tisti, ki so povzročili bančno luknjo, ne dobijo teh sredstev nazaj. Kaj prinaša zakon? Gre za premik v svetu, kajti gre za implementiranje direktive, in sicer da se omejijo davčne oaze in da se pospeši odkrivanje denarja. Seveda je terorizem tisti, ki se napaja prav iz teh tokov umazanega denarja; in je premik v sodobnem svetu, da se ne sledi in odkriva teroristov direktno, temveč po tokovih denarja. S tem pa se na drugi strani prav tako odkrivata tako imenovana beloovratniška kriminaliteta, sodobna gospodarska in finančna kriminaliteta. In to so tisti pozitivni učinki. Kaj zakon poleg ostalega še prinaša? Prinaša tudi inšpekcijska pooblastila urada, kar je dobro, in tisto, kar sem jaz posebej izpostavljal, sodelovanje z drugimi institucijami. To je tisto, kar vodi v prihodnost – sodelovanje na mednarodnem nivoju in sodelovanje znotraj Ministrstva za finance in znotraj institucij Republike Slovenije. Na negativno plat je opozoril že kolega Horvat – da niso bila upoštevana vsa priporočila Zakonodajno-pravne službe. Žal mi je, da niso bili upoštevani vsi amandmaji opozicije. Izpostavljam, da zakon prinaša prve korake na področju odgovornosti pravnih oseb in transparentnosti lastništva. Seveda je pot do popolne transparentnosti lastništva in vseh transakcij, vezanih na SDH in DUTB, še dolga. Kje so problemi? Problemi so nadalje v dokazovanju, visokih pravnih standardih in predhodnih kaznivih dejanjih. Problem zakona pomenijo izjeme in te ocene tveganja. Pozdravljam, da je prvič implementiran v zakon tudi institut, ki omogoča transparentno sledenje denarja pri odvetnikih, kajti v svetu že dolgo opozarjamo na problem tako imenovanega whitewashinga, da gre poleg pranja denarja tudi za pravne probleme, ki jih spolirajo odvetniške družbe. Zato je prav, da se sledi denarju tudi na tem segmentu. Sodelovanje v mednarodnih institucijah in sodelovanje v mednarodnih preiskovalnih skupinah je pomembno in osnova zakona daje možnost temu sodelovanju. Za zaključek lahko omenim, da je zakon usmerjen v prihodnost, vendar mu manjka tisti element kibernetske kriminalitete, zato mislim, da bo kmalu doživel kakšne spremembe. In da je to prvi korak v dokazovanju problemov odgovornosti pravnih oseb, slediti mora tudi druga področna zakonodaja, ki bo uredila status pravnih oseb – kako jih ustanavljati, kako preprečiti veriženje; in kako, ko pravna oseba preneha, iščemo odgovornost civilnih oseb. Zakon podpiramo v tej fazi, bomo pa tvorno sodelovali pri nadaljnjih spremembah. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, v njenem imenu gospod Marko Ferluga.
Dobro jutro! Pozdrav državni sekretarki in direktorju urada! Danes s sprejemamo nov zakon o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma, ki bo omogočil, da Slovenija naredi korak naprej v boju proti pranju denarja in financiranju terorizma. Za kaj gre? V osnovi se prenašajo direktive Evropske unije, kot so že moji predhodniki povedali; vendar dobi urad tudi nova pooblastila. In dalje, kar je zelo pomembno, vzpostavi se register dejanskih lastnikov, ki so končni lastniki podjetja, ki nadzirajo oziroma kako drugače obvladujejo v svojem imenu transakcije. Pri novem registru, ki ga bo vzdrževala Agencija Republike Slovenije za javnopravne evidence in storitve, je v nadaljevanju tudi predvideno, da si bodo bodoče članice, ko se bo vzpostavil register dejanskih lastnikov, izmenjevale tudi tovrstne podatke. Urad za preprečevanje denarja bo dobil končno, lahko rečemo, inšpekcijska pooblastila, v skladu s katerimi bo lahko izvajal nadzor pri vseh zavezancih na kraju samem, kar je zelo pomembno. Trenutna ureditev uradu tega ne omogoča, niti ne omogoča optimalnega nadzora nad izvajanjem obstoječega zakona in posledično tudi nadzora pri preprečevanju pranja denarja ter financiranju terorizma. Zato bodo predlagane novosti prispevale k izboljševanju delovanja celotnega sistema. Sankcije se bodo usklajevale z višinami kazni in direktivami Evropske unije in lahko v določenih primerih dosežejo tudi 5 milijonov evrov oziroma 10 % letnega prometa. Dvigi in pologi v več zneskih še vedno predstavljajo povečano tveganje za pranje denarja in financiranje terorizma, zato predlog zakona znižuje mejne vrednosti, nad katerimi morajo zavezanci uradu sporočati podatke o gotovinskih transakcijah. Znižali smo jih iz 30 tisoč na 15 tisoč evrov. Zakon je tudi pomemben z vidika prenosa sredstev davčno ugodne jurisdikcije, ki so praviloma tvegane z vidika pranja denarja in financiranja terorizma. K temu bo pripomoglo tudi zagotavljanje transparentnosti lastniških struktur, poslovnih subjektov, predvsem pa tistih, katerih lastniki so tuja podjetja, ustanovljena v off-shore, finančnih centrih ali davčnih oazah, kjer so lastniki prikriti oziroma jih ni treba razkrivati. S tem se bo onemogočilo zlorabe poslovnih subjektov za pranje denarja in financiranje terorizma, pa tudi na drugih področjih, kot je netransparentno lastništvo. Če nadaljujem. Dodatno je treba omeniti, da bo po novem pri prenosu informacij zavezan tudi DUTB in SDH. Predlagana širitev zavezancev sledi načelu transparentnosti poslovanja ter zasleduje težnjo po doslednem izvajanju načela poznavanja strank ter tudi načelu gospodarske in transparentne porabe javnih sredstev, katerimi sta dodana subjekta zavezana. Zato je bilo potrebno in ključno zagotavljanje transparentnosti DUTB in SDH v tistem delu njihovega poslovanja, ki predstavlja pravne osebe, katerih posledica je prehod premoženja iz javne oziroma državne v zasebno sfero. Primarni cilj je poznati svojo stranko zaradi transparentnosti in gospodarnosti. Pri tem je treba vedeti, kdo v zasebni sferi postane lastnik javnega oziroma državnega premoženja; in s tem je to v zakonu tudi omogočeno. Predlog zakona pa tudi stremi k odpravi administrativnih ovir. V okviru nadgradnje informacijskega sistema Urada za preprečevanje pranja denarja bo omogočen prehod iz delnega na popolno elektronsko sporočanje zahtevanih podatkov, kar predstavlja finančno in administrativno razbremenitev za zavezance. Ob tem pa nas zelo veseli, da zakon podpira tudi tak strokovnjak na tem področju, kot je dr. Bojan Dobovšek. Zaradi vsega navedenega bo Poslanska skupina Stranke modernega centra zakon podprla. Upamo, da bomo s tem naredili korak naprej v boju proti pranju denarja. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, v njenem imenu mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. Spoštovana državna sekretarka, kolegice, kolegi! V Slovenski demokratski stranki gledamo pozitivno na spremembo in dopolnitev Zakona o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma. Prepričani smo, da gre zakon, ki uvaja direktive Evropske unije, v pozitivno smer. Predvsem pa smo prepričani, da gredo v pravo smer dopolnitve in spremembe, ki so prišle s strani predlagatelja, to je Ministrstva za finance in Vlade Republike Slovenije, v smeri podelitve dodatnih pooblastil inštitucijam, ki se ukvarjajo s preprečevanjem pranja denarja in financiranjem terorizma. Tukaj imamo v mislih predvsem inšpekcijski nadzor. Po eni strani v Slovenski demokratski stranki obžalujemo, da koalicija ni podprla amandmajev Slovenske demokratske stranke. Prepričani smo, da bi se denarni znesek, pri katerem gre za preverbo strank na področju igralništva in na področju plačevanja posameznih položnic, moral izenačiti. V Slovenski demokratski stranki smo vložili tudi amandma, ki bi širil nabor zavezancev k temu zakonu, predvsem s tistimi subjekti, ki se ukvarjajo z rejo in prodajo plemenskih živali. V nadaljevanju bomo še enkrat podali dodatne argumente, zakaj je smiselno, da se zavezanci širijo. Pričakujemo od poslank in poslancev koalicije, da nam prisluhnejo in da ta amandma tudi podprejo. Povedano je bilo dovolj, prepričani smo, da predlog zakona prinaša pozitivne smeri; zaradi vsega tega v Slovenski demokratski stranki Predlogu zakona o preprečevanju pranja denarja in financiranju terorizma ne bomo nasprotovali.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, v njenem imenu gospod Uroš Prikl.
Predsednik, kolegice, kolegi, državna sekretarka! Zakon o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma je zakon, ki ga bomo v Poslanski skupini Desus podprli. Podprli ga bomo zato, ker sledi usmeritvam reševanja problematike davčnih oaz, in sicer da se uvede register dejanskih lastnikov podjetij. Ugotovitev Desusa je več čas nesporna, da je velik problem odliv kapitala iz države v tujino, včasih pa celo njegov povratni tok nazaj v Slovenijo; vemo, za kakšne namene. Obstoječa problematika terorističnih napadov, odkritje tako imenovanih panamskih dokumentov nas namreč opozarjata na to, kolikšno in nepopravljivo škodo lahko pranje denarja in financiranje terorizma povzročita. Zakon bo vzpostavil register z namenom zagotavljanja večje transparentnosti lastniških struktur poslovnih subjektov, ki bodo morali zagotoviti podatke o svojih dejanskih lastnikih. Po domače povedano, nič več prodaje kaselcem. Znižala se bo meja za sporočanje gotovinskih transakcij s 30 tisoč na 15 tisoč evrov ter uvedlo se bo obvezno sporočanje gotovinskih transakcij tudi za odvetnike, odvetniške družbe in notarje, kar do sedaj ni bil primer. Natančno se bo opredelila funkcija državnega urada za preprečevanje pranja denarja ter njegove pristojnosti za pridobivanje podatkov. Do sedaj je urad opravljal le posredni nadzor nad zavezanci; predlog zakona pa mu daje tudi pooblastila za izvajanje inšpekcijskega nadzora. S tem bomo tudi omogočili izvajanje inšpekcijskih nadzorov nad zavezanci, ki nimajo primarnega nadzornika, po potrebi pa bo lahko opravil tudi inšpekcijski nadzor nad drugimi zavezanci, ki že imajo tako imenovanega primarnega nadzornika. Na matičnem delovnem telesu smo sprejeli tudi amandma k 4. členu, s katerim se obveznosti izvajanja ukrepov za odkrivanje in preprečevanje pranja denarja in financiranja terorizma širi tudi na Slovenski državni holding ter v zadnjem času vse bolj razvpito Družbo za upravljanje terjatev bank oziroma slabo banko. To pa je bil eden izmed poglavitnih rešitev v zavrnjenem zakonu o Slovenskem državnem holdingu in ga tukaj rešujemo na ustrezen način. Prodaja državnega premoženja podjetjem, katerih lastniki niso preverljivi, predstavlja velik in resen problem. Po poročanju medijev naj bi od osmih prodanih družb s seznama za prodajo, s tega famoznega seznama 15, kar tri končala v rokah kaselcev oziroma nabiralnikov iz davčno ugodnejših okolij; dve prodani podjetji pa sta postali del lastniške verige, v kateri imajo ključno vlogo podjetja iz tako imenovanih davčnih oaz. V Poslanski skupini Desus ponovno poudarjamo, da se nam zdi globalni sistem davčnih oaz, ki ponuja možnost utaje davkov, zelo škodljiv in povzroča dolgoročne in nepopravljive posledice. Ti utajeni davki bi lahko bili koristno namenjeni za izgradnjo šol, za izgradnjo cest, izboljšanje javnega zdravstva, več kosil, dvig pokojnin in še bi lahko našteval. Verjamemo, da bo zakon na eni strani zagotovil učinkovite ukrepe za preprečevanje in odkrivanje pranja denarja ter financiranje terorizma; na drugi strani pa posameznim zavezancem nikakor ne bo povzročil novih birokratskih ovir v vsakodnevnem poslovanju. Z eno besedo, gre za možnost uvedbe preventivnih ukrepov, da ne bo le kurative, ki je včasih ali zelo pogosto draga in povzroča številne nepopravljive posledice, ob tem pa ne bo nobenih dodatnih ovir pri poslovanju vseh poslovnih subjektov. Zaradi vsega navedenega bomo v Poslanski skupini Desus soglasno podprli predlog zakona. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, v njenem imenu gospod Janko Veber.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem tudi v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov, v kateri bomo Predlog zakona o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma podprli, saj se s tem preprečuje, da bi sicer z uporabo zakonitih poslovnih transakcij prišlo do pranja denarja nezakonitega izvora ali celo do financiranja terorističnih dejavnosti. Zavedamo se, da zakon ni popolnoma izčiščen in da tudi ni v celoti prenesena evropska direktiva, ki je tudi eden od razlogov, da se danes sprejema nov zakon o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma. Zadovoljni pa smo, da smo v zakonodajnem postopku, ko je zakon prišel v državni zbor, opozorili, da med zavezanci ni Slovenskega državnega holdinga in Družbe za upravljanje terjatev bank oziroma tako imenovane slabe banke. Zato lahko povemo, da smo zagotovo kot poslanci opravili zelo pomembno nalogo pri nadzoru nad upravljanjem s kapitalskimi naložbami in prodajo slabih terjatev, kar je ena od osnovnih nalog tudi poslank in poslancev. Gre za dejstvo, da Slovenski državni holding upravlja s 13-milijardnim premoženjem, ki je premoženje ljudi; in da smo tudi v sanacijo bank vložili 5 milijard sredstev, kar je možno razumeti in predstaviti tudi kot vložek ljudi, saj smo se zato tudi zadolžili. Morebiti ne bi prihajalo, če bi bil ta zakon sprejet že prej, do takšnih primerov, kot se je zgodil tudi pred kratkim, kjer smo bili vsi zadovoljni, vsaj tako je bilo prikazano, da smo uspeli prodati Cimos za vsega 110 milijonov evrov. Podjetje, ki je vrhunsko v svoji tehnologiji, ki zaposluje tisoč 700 ljudi, je bilo izčrpano do te faze, da je bilo na koncu prodano za vsega 110 milijonov. Kaj se je vmes dogajalo s tem premoženjem, je tisto, kar bi morali preverjati tudi na podlagi določb tega zakona; ampak v ta proces to ni bilo vključeno. Naslednji takšen primer je zagotovo tudi Nova Kreditna banka Maribor. V vseh teh procesih nikakor ni bilo treba nikomur niti pojasniti, kaj točno smo plačali z dokapitalizacijo v višini 1 milijarde, komu in zakaj se je potem tudi to premoženje prodajalo za 250 milijonov evrov, saj je bilo prodano podjetju, ki izhaja iz davčne oaze. Hkrati pa je bilo slabih terjatev, ki se jih je Nova Kreditna banka Maribor znebila, kar za 1 milijardo in 22 milijonov evrov. Diskont, torej popust, po katerem je bila prenesena ta terjatev na slabo banko, pa je znašal kar 61,31 % v povprečju. To pomeni, da smo 646 milijonov evrov prevzeli davkoplačevalci na sebe, slaba banka pa je za dobro milijardo plačala 374 milijonov evrov. To je tisto polje, ki odpira številne možnosti špekulacij. Zato smo zadovoljni, da je slaba banka vključena v ta proces in da bomo lahko govorili o tem, da ne samo kot danes velikokrat zahtevamo od najšibkejših, tudi od branjevk, da dokazujejo, kje kupujejo to, kar prodajo, in po kakšni ceni; in jih obremenjujemo z davkom. Vsaj takšna merila, kot veljajo za branjevke, morajo veljati tudi za bankirje. In prepričani smo, da bo ta zakon velik korak v to smer. Dejstvo je, da bodo morali pri prodaji teh terjatev in kapitalskih naložb v obeh družbah preverjati dejansko lastništvo in izvor kapitala, s katerim sklepajo posle. Nova orodja in pravila, kot so evropski register fizičnih oseb, dejanskih lastnikov podjetij, po našem mnenju mora to veljati za obe navedeni družbi, ki upravljata s premoženjem, so ključna, da lahko sledimo, od kod izvira denar, s katerim se kupuje slovensko premoženje. Pomembna sprememba je dejstvo, da Urad za preprečevanje pranja denarja dobiva s tem zakonom inšpekcijske pristojnosti; torej ne bo več odvisen od podatkov, ki mu jih zavezanci posredujejo, temveč jih bo lahko z inšpekcijskim nadzorom preveril tudi na mestu samem pri zavezancih. In to dejansko pomeni tudi sledljivost podatkov in jasne postopke v primeru sumov. To so razlogi, zaradi katerih bomo Predlog zakona o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma podprli. Pričakujemo, da bomo v nadaljevanju tudi še lahko izčistili in dogradili ta zakon tako, da bomo v celoti implementirali evropsko direktivo na tem področju. Hvala.
Končali smo s predstavijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členu in vloženem amandmaju, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 19. 10. 2016. V razpravo dajem 4. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Besedo ima mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Kot smo že uvodoma v stališču povedali, smo se v Slovenski demokratski stranki odločili, da ponovimo amandma, ki smo ga že predlagali na matičnem delovnem telesu, na Odboru za finance in monetarno politiko; in sicer da se razširijo zavezanci, tisti, ki so podvrženi temu zakonu. Predlagamo, da se k 20. točki prvega odstavka doda nov zavezanec, in sicer tisti, ki se ukvarjajo z rejo oziroma s prodajo plemenskih živali. Prepričani smo, da bi bil takšen korak pravilen. Glede na vse informacije, ki so razpoložljive na internetu ter pri uradnih organih, lahko pridemo do spoznanja, da je to področje v tujini tudi eno izmed najbolj kritičnih, kajti s prodajo predvsem plemenskih konj je bilo že ugotovljeno, da obstaja precejšnji sum oziroma precejšnje tveganje za pranje denarja. Mene po eni strani žalosti, da na Odboru za finance in monetarno politiko naš predlog ni bil podprt ter da je Vlada zavrnila podporo temu amandmaju brez podanega vsaj enega argumenta. In zato danes pozivam, spoštovana državna sekretarka, da se ponovno opredelite do tega amandmaja. V primeru, da ga ne podpirate oziroma mu nasprotujete, podajte konkretne argumente, zakaj Vlada ne podpira predloga amandmaja, in sicer da se širijo zavezanci, ki so podvrženi Zakonu o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma s strani reje oziroma prodaje plemenskih živali.
Najprej se je javila državna sekretarka na Ministrstvu za finance gospa Irena Sodin.
Najlepša hvala, gospod predsednik. Mislim, da je Vlada sicer že omenila v razpravi na delovnem telesu, zakaj tega amandmaja ne podpira, vendar pa bom ponovno podala našo obrazložitev. Vrste zavezancev, ki so določene v 4. členu, so določene glede na mednarodne standarde in glede na evropsko direktivo. Med razpravo o zakonu je gospod Horvat sicer pri 2. členu omenil, da bi morali v zakonu slediti načelu sorazmernosti. Pri določitvi zavezancev vsekakor sledimo temu načelu sorazmernosti. Po našem vedenju v Sloveniji doslej ni bilo zaznanega niti enega primera, kjer bi prišlo do kakršnihkoli tovrstnih kršitev pri prodaji plemenskih živali. Drugič, pravilnik, ki je izdan s strani Ministrstva za kmetijstvo, ima zelo široko določitev označevanja plemenskih živali, citiram: "Domača žival je vsaka žival vrste govedo, prašič, ovca, koza, konj, čebela, kokoš, kunec in ribe, ki jo človek redi za svojo korist, in živi pod njegovim varstvom ter oskrbo in ni prostoživeča žival po predpisih o ohranjanju narave; plemenska žival je vsaka domača žival, ki je ocenjena in odbrana na posameznih stopnjah selekcije v skladu z rejskim programom, v katerega je vključena." Če sledimo temu, da doslej ni bilo zaznanih kršitev na področju pranja denarja in financiranja terorizma, ki izhajajo iz plemenskih živali, bi bil ukrep, ki bi subjektom v sektorju kmetijstva nalagal dodatna preverjanja – torej vse, kar izhaja iz zakona: pregled stranke, vodenje evidenc, hramba podatkov –, izjemno nesorazmeren ukrep. Poleg tega imamo v zakonu dikcijo, ki Fursu nalaga, da preverja vse gotovinske transakcije vseh subjektov, če se plačila izvajajo v gotovini in vrednost teh transakcij presega 5 tisoč evrov. Iz razlogov, ki sem jih omenila, Vlada tega amandmaja ne podpira.
Besedo ima mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovani kolegice in kolegi, državna sekretarka, direktor urada! Kot je bilo že rečeno, v Slovenski demokratski stranki podpiramo večino rešitev v tem zakonu, ker dajejo večjo transparentnost in tudi večjo vlogo Uradu za preprečevanje pranja denarja in financiranja terorizma; tu mislim predvsem na inšpekcijsko vlogo. Do danes Urad za preprečevanje pranja denarja in financiranja terorizma nima te vloge, kar z drugimi besedami pomeni, da enostavno morebitne zaznave pranja denarja ugotovi in potem posreduje podatke drugim institucijam. Sam pa nima te vloge, da bi dejansko lahko inšpekcijsko pregledal nekoga, ki morebiti z namenom financiranja terorizma to počne. Mislim, da je zaradi tega tu največja vrednost tega zakona. V Slovenski demokratski stranki smo pred več kot letom dni predlagali spremembo obstoječega zakona. Takrat žal rešitev ni bila sprejeta, sprememba se pa je nanašala ravno na to, da se Uradu za preprečevanje pranja denarja in financiranja terorizma zagotovi inšpekcijski nadzor. V zvezi s tem imam nek pomislek, tudi glede na to, koliko inšpektorjev se bo dejansko ukvarjalo s temi inšpekcijskimi pregledi. Omenjena je številka, in še trije inšpektorji svetniki naj bi se s tem ukvarjali, to izhaja iz zakona oziroma iz obrazložitve. Glede na razmah financiranja terorizma in pranja denarja imam tu določen zadržek, verjetno pa se bo dalo to z letnimi načrti tudi spremeniti, ker mislim, da bo treba dati večji poudarek temu, tudi glede na razvoj mednarodnega terorizma, glede na nelegalne, pollegalne transakcije v tujino. Mislim, da bo Urad moral pridobiti na vrednosti oziroma tudi na moči glede vsega tega. Nekako me ne zadovolji odgovor Vlade glede tega, zakaj ne sprejeti našega amandmaja, ki razširja zavezance za poročanje, ker je ta izgovor na evropsko direktivo, kot sem razumel, nekako dvoličen. Dvoličen v tej smeri, da Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora ravno tako daje pripombe k 2. členu in pravi, da so določbe predloga zakona v nekaterih elementih bistveno drugačne, kot je opredelitev pranja denarja po Direktivi EU 2015/849 in v nadaljevanju tudi z ostalimi direktivami, ki so tukaj navedene. Da smo si na jasnem, tukaj gre Zakonodajno-pravna služba v drugo smer, ker direktiva opredeljuje zavezance tudi v povezavi, če gre za naklepno dejanje. Poleg tega direktiva določa zavestni element, da se mora storilec zavedati, da premoženje izvira iz kaznivega dejanja. Predlog zakona ne zajema vseh teh ravnanj, ki po direktivi pomenijo pranje denarja, zlasti ne ravnanj v točkah C in D; zato Zakonodajno-pravna služba predlaga, da se opredelitev dejanja v celoti uskladi z opredelitvijo v Direktivi (EU) 2015/849. Gre za drugo vsebinsko zadevo, vsaj tako pravi Zakonodajno-pravna služba, in jaz moram reči, da tukaj ni nobenega razloga, da ji ne bi verjel; ampak tukaj Vlada odstopa od te direktive. Ko se pa želi s tem amandmajem vključiti dodatne zavezance za poročanje za pranje denarja, se pa sklicuje na to direktivo. V tem je sedaj ta dvoličnost, ki jo jaz sicer ne razumem. S tem bi dejansko prispevali k temu, da bi bilo tega pranja denarja že v osnovi manj, kajti tudi ta razlog, ki ga omenja državna sekretarka, da ni bilo zaznati elementov, da ni bilo zaznati transakcij v povezavi s pranjem denarjem na tem področju. Mi stalno govorimo o preprečevanju pranja denarja. Poudarek je na preprečevanju. Če bomo mi čakali, da bo enormno veliko transakcij in da bodo nastale te transakcije, potem bomo prišli v situacijo, v kateri je cel svet danes, o čemer ste nekateri že govorili, kolegi in kolegice, da imamo davčne oaze, da imamo v teh davčnih oazah tudi denar, ki izhaja iz kaznivih dejanj. Moramo pa vedeti, da davčne oaze niso prepovedane. Problem je, če dobimo v te oaze denar, ki izhaja iz pranja denarja ali iz kaznivih dejanj; to je drug problem, ampak tukaj gre za preprečevanje. Jaz ne razumem, zakaj čakati na to, da se bodo neke transakcije zgodile, razširile; in šele kasneje bomo reagirali. Tukaj to nikomur nič ne škodi; tudi v povezavi, če tega dejansko ni, potem dejansko tega ni. Možno je uvesti tudi neko poenostavljeno rešitev, da ne bom rekel, da je to administrativno prezahtevna, verjetno je tudi v tem primeru možno. Ampak možno je pokazati na možnost, da se to lahko zgodi in da se to prepreči; samo za to gre. Gre za to, da je to neki pokazatelj; gre za to, da to enostavno pokaže tistim, ki bi to želeli, da tega dejansko ne morejo narediti, ker je to že zajeto v tem zakonu. Cela Evropa je čakala nekaj desetletij na to, da se je spomnila, da je treba glede davčnih utaj in davčnih oaz nekaj narediti. Petdeset let, če želite. Petdeset se je to razvijalo in sedaj se je spomnila tudi Organizacija za gospodarsko sodelovanje in razvoj pred tremi, štirimi leti, da bo sedaj tukaj nekaj naredila. Ampak zakaj, če govorimo o preprečevanju?! Preprečimo, dajmo znak, da bomo preprečili že vnaprej. Ti argumenti po mojem mnenju niso takšni, da ne bi na podlagi tega sprejeli tega amandmaja Slovenske demokratske stranke; še posebej zaradi tega, ker mislim, da je lahko to samo pozitivno. Ta zakon ima veliko pozitivnih zadev, stvari napisanih v teh členih. Mislim, da je to dobro tudi za v prihodnje. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Marko Ferluga.
Hvala za besedo. Kar se tiče tega 4. člena in pobude s strani Slovenske demokratske stranke. Jaz sprejemam vašo skrb in se mi zdi umestna, moramo pa tukaj paziti na eno zadevo, se pravi dikcija plemenskih živali, kot je že državna sekretarka povedala, je izredno široka. To je ena zadeva, ki je vprašljiva. In druga zadeva je določiti organ, ki bo to nadziral, to bo verjetno spadalo potem tudi pod Ministrstvo za kmetijstvo, ne samo pod tole. Če govorimo o tej skrbi in preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma, vemo sami, da so večji odkloni pri preprodaji slik ali plemenitih kovin. Tam se začne odvijati naslednja stopnja, s katero je zdaj urad dejansko dobil neko veljavo, se pravi ta inšpekcijska pooblastila. Ko govorimo o inšpekcijskih pooblastilih, se takoj zastavlja naslednje vprašanje, kar je že tudi gospod Šircelj omenil, da bodo ta pooblastila v prihodnje zagotovo prinesla tudi neko potrebo, in velja o tem tudi razmisliti, po povečanju števila zaposlenih v smeri inšpekcijskih organov. V tem kontekstu bo treba tudi ta inšpekcijska pooblastila razumeti in pozdraviti. Med drugim je bilo zaznati v tem času delovanja Slovenije tudi neke anomalije, ki so se pokazale tudi pri poslovanju v odvetniških pisarnah, ker se je poslovalo z gotovino. Tudi tukaj ima zdaj urad neko večjo možnost in veljavo. Predvsem pa je treba gledati na to, da ta urad začne delovati na učinkovitost in operativnost; in s tem zakonom smo zagotovo to dali. Je pa bilo tudi rečeno, kar se tiče tega 4. člena, če se vrnem še nazaj na to, da vsaj v Sloveniji ni bilo zaznati nekega velikega odklona v tej zadevi. Mogoče velja razmisliti o neki prevenciji v prihodnje, ampak zavezanci, ki se ukvarjajo s kmetijstvom, vsaj kolikor je meni znano, niso nek visok faktor tveganja pri pranju denarja in financiranju terorizma. Mogoče se lahko to v prihodnje pojavi, ampak v tem stanju in kolikor je meni znano, tudi urad sam ni zaznal nekih anomalij pri delovanju teh zavezancev, ki se ukvarjajo s plemenskih živalmi, tako da po mojem za enkrat ni smiselno tega širiti v neko širino. Gre se za to, da se v tem členu fokusira na določene segmente, ki so resnično kritični oziroma imajo tiste indikatorje kritičnosti pri odkrivanju pranja denarja in financiranja terorizma.
Želi še kdo razpravljati? Zdaj bi pa prosil, da se še prijavite. Besedo ima mag. Marko Pogačnik.
Predsednik, hvala za dano besedo. Spoštovana državna sekretarka, niste me prepričali z argumenti, ki ste jih navedli, zakaj Vlada ne podpira našega predloga širitve zavezancev, in sicer reja oziroma prodaja plemenskih živali, predvsem na področju preprodaje plemenskih konj. Vi ste rekli, da je eden od glavnih argumentov ta, da se v danem trenutku, v sedanjosti ali preteklosti, ni zaznalo nekih sumov pranja denarja oziroma financiranja terorizma. Zdaj me pa zanima, spoštovana državna sekretarka, ali ste vi pri Slovenskem državnem holdingu in pri Družbi za upravljanje terjatev bank zaznali sum pranja denarja in financiranja terorizma, da ste jih dali kot zavezance k 4. členu; oziroma pri vseh teh zavezancih, ki so, ali ste vi zaznali sum pranja denarja oziroma financiranja terorizma. Kajti vaš argument je bil – ne, mi tega ne podpiramo, ker doslej nismo zaznali suma pranja denarja. In iz tega si lahko interpretiramo, da pri vseh ostalih zavezancih ste pa vi že zaznali sum pranja denarja. Potem pa me zanima, kakšne ukrepe ste sprejeli? In res naprošam koalicijo, da premisli, zakaj tako vztrajno zavračate podporo temu amandmaju. Že na Odboru za finance in monetarno politiko ste zavrnili ta amandma brez nekih argumentov. Predlagam, da si malo pogledate v arhivih, kaj vse se lahko dogaja s preprodajo plemenskih konj in kaj se je že na tem področju naredilo v svetu oziroma do kakšnih ugotovitev so prišli. Ne samo v Združenih državah Amerike, kjer mehiški kartel preprodaje drog na veliko kupuje farme, plemenske živali in je prišlo do ugotovitev pranja denarja več milijonov dolarjev. Tudi v Evropi so se že pojavili takšni primeri.
Besedo ima gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa, predsednik. Še enkrat lep pozdrav vsem prisotnim! Jaz mislim, da pri tem zakonu sploh ni dileme, kar se mene tiče, ali podpreti ali ne podpreti. Seveda podpreti. Kaj je sploh osnova, da ta zakon sprejemamo? Formalnopravna osnova je Direktive (EU) 2015/849. Sicer je rok zapisan, da bi se morala zadeva v slovenski pravni red prenesti do 26. 6. 2017 zaradi latentnih in tudi odkritih groženj, ki jih predstavljajo teroristični napadi, zato je tudi na nek način odločitev skozi akcijski plan, da se stvar implementira v naš pravni red do konca leta 2016. Prav je, da enkrat morda tudi kakšen teden ali mesec prej sprejmemo neka priporočila, neke direktive, kot pa da čakamo na zadnji dan. Morda še to, poleg prenosa direktive predlog zakona posredno zasleduje tudi cilj uskladitve slovenskega pravnega reda s splošno uveljavljenimi mednarodnimi standardi na tem področju in priporočili projektne skupine za finančno ukrepanje. Jaz mislim, da je prav, da tej zadevi prisluhnemo in to zadevo sprejmemo. Kaj je bistvenega za moj okus pri tem zakonu. Prvi je ta preventivni vzgib. Vsi vemo, da je preventiva vedno, zmeraj in povsod dosti cenejša, dosti ustreznejša kot kasneje kurativa; torej ko že moraš nekaj zdraviti, vmes pa lahko nastanejo nepopravljive škodne posledice. Jaz ne trdim, da so te posledice nastale, ko smo že nekaj naših podjetij iz famoznega top 15 seznama podjetij prodali; to sem povedal tudi v predstavitvi stališča naše poslanske skupine, da je kar nekaj naših podjetij, v preteklosti paradnih konjev, srebrnine, zlatnine, kakorkoli hočete, končalo v nekih kaselcih ali nekih sumljivih lastniških strukturah. In ne vemo, kako bodo v prihodnje ta podjetja funkcionirala, kaj bo z zaposlenimi, kaj bo z razvojem in tako naprej. Poglavitna rešitev tega zakona je ta vzpostavitev registra lastnikov z namenom zagotavljanja transparentnosti lastniških struktur. Po domače "no more", nič več [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Jaz se opravičujem, ali lahko nadaljujem?! Pogovarjamo se verjetno malo širše kot pa samo o amandmaju.
Na začetku se vedno [[…]]
Tudi tega se bom v delu stavka dotaknil. Torej ne bo več kaselčkov, transparentno se bo vedelo, komu se prodaja, kaj je namen prodaje. Verjamem, da bo zadeva v prihodnje transparentna. Prav je tudi, da se zniža. Za moj okus bi jaz še znižal sporočanje podatkov o gotovinskih transakcijah, pa verjamem, da pri tem ne bi naredil hudih birokratskih ovir, še nižje, kot je sedaj mišljeno, iz 30 tisoč na 15 tisoč. Prav je tudi, da se na področje advokature, odvetnikov, odvetniških družb in notarjev prenese obveznost sporočanja teh gotovinskih transakcij. Na koncu, pa ne najmanj pomembno, pa je tudi to, da se natančno opredelijo naloge Urada za preprečevanje pranja denarja, da je zagotovljen direkten in indirekten ter tudi inšpekcijski nadzor. In verjamem, da pri vsem tem, kar ta zakon prinaša, je verjetno res zminimizirana možnost, da se zaobide črka zakona, čeprav si nekateri – slišimo, vidimo – v zadnjem času to zelo produktivno in na vso moč prizadevajo. Ampak jaz mislim, da bodo lahko takšni predpisi, kot je ta, vse te izkrivljene zamisli v kali preprečili in zatrli. Sedaj pa še tisti del stavka o predlaganem amandmaju. Manjkal sem na odboru, kjer ste se o tem že pogovarjali; in sem seznanjen z argumenti za in proti, tudi tukaj sem jih slišal. Mene argumenti proti temu amandmaju prepričajo, zato amandmaja ne bom podprl; zakon kot celoto pa z velikim veseljem, v izogib morebitnim in prihodnjim netransparentnostim na tem področju. Hvala lepa.
Želi še kdo razpravljati? Prosim za prijavo. Besedo ima mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala še enkrat za besedo. Zanimivo je, ko koalicija nima nekih argumentov, začne govoriti o nečem tretjem. To je bil sedaj lep primer te prakse, ko je bilo 5 minut porabljenih za tretjo stvar; ne pa razprava o vseh teh argumentih. Jaz pričakujem, spoštovana državna sekretarka, da se boste odzvali. Jaz sem vam zastavil še eno vprašanje. Ali ste vi pri SDH in DUTB zaznali sume pranja denarja oziroma financiranja terorizma, da ste ga uvrstili med zavezance; in da sedaj s tem argumentom preprečujete, da se med zavezance uvrsti predvsem tiste, ki se ukvarjajo s prodajo oziroma preprodajo plemenskih živali, konjev?! Spoštovana koalicija in spoštovana predstavnica Vlade, ali je eden izmed argumentov, da ne podprete tega predloga, da se uvrstijo med zavezance, ki so podvrženi Zakonu o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma, tisti, ki se ukvarjajo s preprodajo plemenskih konj, tudi to, da se menda eden izmed članov oziroma članic ministrskega zbora oziroma njegovih ožjih družinskih članov ukvarja s to dejavnostjo?
Besedo ima državna sekretarka na Ministrstvu za finance gospa Irena Sodin.
Hvala lepa, gospod predsednik. Ponovno odgovarjam na vprašanje, ki sem ga naslovila že prej glede sorazmernosti uporabljenega zakona pri določenih kategorijah, ki se zajemajo v zakonu. Ne vem, če bi bil cilj tega zakona nalagati rejcem čebel, rejcem plemenskih kuncev, da vzpostavljajo evidence in izvajajo vse ukrepe, ki sicer izhajajo iz tega zakona, da morajo pregledovati stranke, hraniti podatke. Ne vem, koliko čebelorejcev se ukvarja z rejo čebel z namenom pranja denarja in financiranja terorizma. Glede na prakso in predhodno omembo uporabe sorazmernosti s strani gospoda Horvata, on se je skliceval na 15. člen, kjer gre za srednja in velika podjetja, in zaradi tega mislimo, da je ta zakon tudi tu upošteval načelo sorazmernosti; absolutno to nista enaki kategoriji, da se upošteva tudi rejce plemenskih živali. Jaz o vaših navedbah, ki ste jih omenjali, ne vem ničesar. Z vidika Ministrstva za finance smo pri pripravi zakona zasledovali prenos 4. člena direktive, kar se tiče zavezancev. Ko me pa sprašujete glede tega, ali smo vključili SDH in slabo banko v zakon zaradi sumov pranja denarja; zagotovo ne. Pri prodajnih procesih se je zasledovalo transparentnost prodaje državnega premoženja, člen je bil pa vključen, če pravilno razumem, s soglasjem vseh strank v parlamentu. Hvala.
Želi še kdo razpravljati? Mag. Marko Pogačnik.
Spoštovana državna sekretarka, zdaj ste sami priznali, kaj je bil vzrok uvrstitve SDH in DUTB – tista nesoglasja koalicije in blamaže, ki so se dogajale pri sprejemanju Zakona o Slovenskem državnem holdingu. To je postala obstoječa praksa te vlade in te koalicije, da podvajate zakone; če nekaj ne gre v en zakon, daste zadevo v drug zakon. Zdaj je bil ključni argument, kot ste ga vi povedali, za uvrstitev SDH in DUTB na to listo. Spoštovana državna sekretarka, ali nočete ali pa ne poznate natančnosti tega zakona. Ne samo pri čebelarjih in tistih, ki vzgajajo plemenske kunce, kot ste navedli. Saj ni treba, da se vsako stranko preveri, saj se vedno javi sum, ne pa za vsako stranko; tudi večje stranke ne javijo vsakega suma in ne vodijo evidenc. In še enkrat, spoštovana koalicija, v premislek, zakaj tako odločno nasprotujete predlogu tega amandmaja. Ali pa so resnične govorice, da so vzroki, da tega ne podpirate, da se menda eden izmed članov oziroma članic ministrskega zbora in njihovi ožji sorodniki ukvarjajo s prodajo plemenskih konj. Hvala.
Besedo ima gospod Marko Ferluga.
Se opravičujem, ampak se moram odzvati na to. To so insinuacije, ki gredo daleč stran od tega, o čemer se pogovarjamo. Že v vašem predlogu, če dovolite, ste napisali, da je plemenska žival opredeljena v Pravilniku o označevanju plemenskih živali in drugega plemenskega materiala. Če tam pogledate, boste videli širino vsega tega. In zdaj insinuirati na to, kaj ima kdo od članov vlade; mislim, da gremo predaleč in da se oddaljujemo od teme. Tema je Zakon o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma. Tu imamo tudi direktorja urada in že na seji Odbora za finance je bilo povedano, zakaj menijo, da to ni potrebno. Mislim, da direktor urada, ki deluje na tem področju, ve, kje so neke morebitne anomalije, na kar se tudi opozori in pove. Povedano je bilo že večkrat, zakaj naj se v to ne bi šlo, ker pač tu ni bilo teh indikatorjev. Zakaj sta DUTB in SDH vključena? Jasno, da zaradi političnih pritiskov in v končni fazi zaradi neke prevencije. Če to širimo in kopljemo daleč, ne bomo prišli do nečesa, moramo se usmeriti na ta zakon. Ta zakon je v osnovi zelo napreden in dober ter sledi tistim intencam, ki smo jim vsi v Državnem zboru naklonjeni, da naredimo učinkovit in operativen urad, ki se bo lahko boril proti pranju denarja; kjer vemo, da so vedno neke luknje in se vedno najde neka ovira v zakonskih osnovah. Ampak bistveno je to, da ta urad začne funkcionirati; in s tem mu to omogočamo. Če bomo iskali pikice in vejice pri vseh teh zadevah, ne bomo prišli daleč, ker ta krog zavezancev se lahko potem razširi v nedogled in lahko povsod govorimo o nekem morebitnem pranju denarja ali financiranju terorizma. Ampak če smo realni in če vidimo neke osnove, tisti, ki recimo pozna te dejavnosti, bo točno vedel, da se nekje lahko uokviri tole. Predlog s strani urada je bil takšen, mnenje je bilo podano in mislim, da ni treba izgubljati časa in širiti vsega tega, da gremo v neke ekstreme, ki ne vodijo v neko učinkovitost, racionalnost in operativnost. Hvala.
Želi še kdo razpravljati? Besedo ima gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Najprej se državni sekretarki zahvaljujem za obrazložitev naših pomislekov, ki smo jih izrazili v stališču Poslanske skupine Nove Slovenije glede spoštovanja načela sorazmernosti. Rad bi pošteno povedal, da ta zakon ima nekaj dobrih rešitev; predstavil pa sem v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije, kje pa imamo kljub vsemu pomisleke glede na Združenje bank Slovenije, glede na mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki niso zanemarljiva. In zato smo napovedali, da zakonu sicer ne bomo nasprotovali; ga pa ne bomo podprli. Ampak zdaj k amandmaju. Sprašujem se, ali bi kaj škodovalo, če sprejmemo amandma SDS, ker prodaja plemenskih živali je izjemnega pomena. Ker je izjemnega pomena, je zadaj tudi velik denar. Prodajo oziroma trg plemenskih živali imate vedno definiran tudi, pa bom navedel en primer, Pridružitveni sporazum med Evropsko unijo in njenimi državami članicami na eni strani ter Ukrajino na drugi strani. Pustimo zdaj, kakšna je trenutno usoda tega sporazuma, ampak tam boste našli natančna določila, kako mora teči trg plemenskih živali. Kolega Pogačnik gotovo ima pomembne informacije in je posebej izpostavil prodajo ali preprodajo plemenskih konj. To danes pomeni tudi nek statusni simbol za nekatere, kar je tudi prav, ampak ne vem, ali bi res bila tako slaba določba, če bi ta amandma sprejeli. Ali bi to zakonu kaj škodovalo, pa ne zakonu; ali bi to ljudem kaj škodovalo ali koristilo? Ali bi to preprečilo kakšno pranje denarja in financiranje terorizma? Tukaj se meni postavlja ključno vprašanje. Moram reči, da ne poznam trga plemenskih konj in drugih plemenskih živali, verjamem pa, da je lahko veliko denarja v teh poslih. Zato tudi sam vabim koalicijo k razmisleku in sprejetju tega amandmaja. Mi ga bomo podprli.
Besedo ima državna sekretarka na Ministrstvu za finance gospa Irena Sodin.
Hvala lepa. Naj odgovorim na vprašanje, ki ga je postavil gospod Horvat. Ko smo vzpostavljali davčne blagajne, je bilo ogromno debate o tem, kakšne obveznosti se nalagajo ljudem z vzpostavitvijo teh davčnih blagajn. V Sloveniji se s kmetijstvom ukvarja veliko ljudi, ne samo profesionalno, profesionalno manjši odstotek prebivalstva, ampak tudi kot dopolnilna dejavnost. Ne vem, če je cilj tega zakona, pri katerem nismo zaznali kršitev, posebej ne na področju pranja denarja in financiranja terorizma, da bi vsem kmetom naložili, da morajo vzpostaviti evidence, potem sprejeti razne pravilnike, voditi stranke. Poleg tega v tem trenutku nimamo nadzornega organa, ki bi to počel. Verjetno bi morali vzpostaviti znotraj Ministrstva za kmetijstvo določen organ, kamor bi se potem stekale tudi vse te evidence, pravilniki, kjer bi se tudi vršil nadzor; in posledično bi morali sporočati sumljive transakcije Uradu za preprečevanje pranja denarja. Gospod Horvat, to je zagotovo nesorazmeren strošek, ki bi ga morali vsi kmetje, vsi, ki se ukvarjajo z rejo čebel, z rejo plemenskih kuncev ali rib, zagotavljati. Z vidika Ministrstva za finance in z vidika tveganj, ki izhajajo iz tega sektorja, se nam to ne zdi upoštevanje principa sorazmernosti. Hvala.
Želi še kdo razpravljati? [[Ne.]] Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 10. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 3. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O URESNIČEVANJU JAVNEGA INTERESA ZA KULTRUO, SKRAJŠANI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade, in sicer ministru za kulturo gospodu Antonu Peršaku.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani gospe in gospodje poslanci! Zelo na kratko. Namen tega zakona je odprava nekaj neracionalnosti v dosedanjem zakonu ali pa pretiranih zahtev, ki so povezane zlasti z izobraževanjem članov svetov javnih zavodov in potrjevanjem strateških načrtov javnih zavodov. Bistvo pa je v treh določbah, in to tistih, ki urejajo vprašanje Nacionalnega programa za kulturo, ki ga želimo opredeliti kot resnično strateški akt načrtovanja na področju kulture in v skladu s tem tudi podaljšati čas trajanja tega akta, kar je glede na dolžino investicijskih ciklusov pri nas – recimo s takim strateškim aktom predvidene zakonske spremembe in potem preverjanje, kako zakoni dejansko dosegajo svoj učinek – verjetno nujno. Naj v zvezi s tem takoj povem, ker je bilo nekaj pomislekov, kaj to pomeni za občinske akte v zvezi z načrtovanjem na področju kulture. Določba, ki govori o občinskih, lokalnih kulturnih programih, ostaja nespremenjena. Poleg tega pa imajo ti občinski programi praviloma v večini primerov drugačen ritem, ker jih občine ne sprejemajo hkrati z nacionalnimi programi za kulturo, tako da tukaj ne pričakujemo kakšnih posebnih zadreg. Poleg tega gre za reševanje ali pa vsaj začetek reševanja nekaterih vprašanj samozaposlenih na področju kulture, predvsem za olajševanje njihovega položaja, in za vprašanje pogojev oziroma boljših možnosti za upokojevanje baletnih plesalcev, katerih delovni rok, če lahko tako rečem, je zaradi narave te umetnosti krajši kot pri večini drugih zaposlenih. Z določbo, ki je sedaj uvrščena v zakon, dejansko omogočamo njihovo predčasno upokojevanje oziroma upokojevanje z vsemi pravicami pred potekom štiridesetih let. Naj povem nekaj še o amandmaju. Ta amandma, ki se nanaša na prehodno določbo, vsebinsko nič ne spreminja zakona, samo odpravlja možnost ali nevarnost, da bi nastala pravna praznina, kar zadeva obravnavo vlog samozaposlenih, ker bi lahko prišlo do tega, da bi zaradi časa prišlo do zadrege v teh zadnjih mesecih. Spremembe uredbe, ki to ureja, že pripravljamo, tako da jo bomo lahko na Vladi sprejeli takoj, ko bo zakon začel veljati. Hvala.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za kulturo kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku dr. Draganu Matiću.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, dragi kolegice in kolegi! Odbor za kulturo je na 14. redni seji 7. 10. 2016 obravnaval Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložila Vlada. Kolegij predsednika Državnega zbora je na 70. redni seji 9. 9. 2016 sklenil, da se predlog zakona obravnava po skrajšanem postopku. Predloženi zakon je z vidika njegove skladnosti z Ustavo, pravnim sistemom ter z zakonodajno-tehničnega vidika proučila Zakonodajno-pravna služba in k njemu podala nekatere pripombe. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je povedala, da amandmaji koalicijskih poslanskih skupin sledijo njihovemu mnenju. Ob nekaterih členih predloga zakona pa je imela še nekaj pripomb. Svoje mnenje je podala tudi Komisija Državnega sveta za kulturo, znanost, šolstvo in šport, ki je predlog zakona podprla. Njen predstavnik pa je pojasnil, da predlog odpravlja nekatere administrativne ovire in bremena, ugotovljena pri uresničevanju veljavnega zakona, ustrezno dopolnjuje in tehnično nadgrajuje določbo glede poklicnega zavarovanja baletnih plesalcev ter ureja status samozaposlenih na področju kulture. Z namenom boljše razumljivosti in preprečitve napačne uporabe zakona pa so predlagali tudi spremembo novega 82.b člena. V poslovniškem roku so amandmaje vložile poslanske skupine koalicije in Poslanska skupina Združena levica. Uvodoma je predlog zakona predstavil minister za kulturo Anton Peršak. Razprava je potekala predvsem o podaljšanem roku za veljavnost Nacionalnega programa za kulturo, ki naj bi bil po mnenju nekaterih predolg glede na hitro spremljajoče se razmere v družbi. Drugi pa so menili, da je daljši čas potreben zaradi drugačnega ciklusa, ki ni vezan na mandate ministrov. Pri samozaposlenih v kulturi so nekateri opozorili na primerjavo med neto zneskom in primerljivo bruto plačo javnega uslužbenca, saj mora samozaposlen sam plačati prispevke za socialno varnost in druge dajatve; pri javnem uslužbencu pa jih plača delodajalec. S strani ministrstva je bilo pojasnjeno, da se bo pri določitvi minimalnega vplačila upoštevala višina sofinanciranega deleža s strani državnega proračuna, vrsta in obseg dela ter plačilo za primerljivo delovno mesto v sistemu plač v javnem sektorju; oziroma če primerljivega delovnega mesta ni, plačilo, določeno s kolektivno pogodbo primerljive dejavnosti. Nekaj govora je bilo tudi o izobraževanju članov javnih zavodov. Večina razpravljavcev je podprlo usposabljanje članov, saj po njihovem mnenju strokovnost pogosto ni kriterij za njihovo imenovanje. Ob koncu razprave je odbor sprejel amandmaje koalicijskih poslanskih skupin. Odbor je v skladu s 128. členom Poslovnika Državnega zbora glasoval še o členih predloga zakona in jih sprejel. Glede na sprejete amandmaje je na podlagi prvega odstavka 133. člena Poslovnika Državnega zbora pripravljeno besedilo dopolnjenega predloga zakona, v katerega so vključeni sprejeti amandmaji.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, v njenem imenu gospa Ljudmila Novak.
Spoštovani predsednik, spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Slovenska kultura je zakladnica narodovega ustvarjanja skozi stoletja, zato smo nanjo ponosni in jo želimo ohranjati; hkrati pa z ustrezno zakonodajo spodbujati ustvarjalnost in kulturno udejstvovanje sodobnih ustvarjalcev. Za sedanjost in prihodnost narodne skupnosti je kultura nepogrešljiva. Brez slovenske kulture ne bi bilo ne slovenske države ne slovenske politike. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo prinaša kar nekaj sprememb in novosti na področju kulture. Krščanski demokrati podpiramo predlog, da se postopki v zvezi s sprejemanjem strateških načrtov javnih zavodov pospešijo, kar pomeni odpravo nekaterih administrativnih ovir. Zanimiva je nova možnost za samozaposlene v kulturi, ki bodo lahko registrirani za več dejavnosti. Predlagatelj pa sam ugotavlja, da je status samozaposlenih v kulturi trenutno slab. Ministrstvo bo torej imelo dovolj izzivov pri izvrševanju tega zakona. Zdi se, da gre predlagatelju pri vprašanju samozaposlenih v kulturi bolj zato, da bi le-ti bili zavarovani; da pa je morda kakovost izdelkov lahko kdaj pa kdaj tudi vprašljiva. Spremembe pri plačevanju prispevkov za socialno varnost samozaposlenih, ki so vpisani v razvid, pa gredo v pravo smer; kot tudi določitev minimalnega plačila samozaposlenih v kulturi, ki na podlagi pogodbe opravljajo delo v okviru programa ali projekta javnega zavoda, financiranega iz javnih sredstev. Omenimo naj še določbe glede poklicnega zavarovanja baletnih plesalcev, ki so posledica dolge, vendar konstruktivne javne razprave. Te rešitve prinašajo pravno podlago za večjo varnost zaposlenih v kulturi ter manj možnosti za zlorabo njihovega dela in truda. Prav je, da se nekoliko poenostavi imenovanje članov svetov javnih zavodov. Pri tem pa vendarle ostaja odprto vprašanje, ali so v svete javnih zavodov s področja kulture vedno imenovani kandidati, ki so tej funkciji tudi strokovno dorasli. V Novi Sloveniji nas zanima, kako to, da ni bilo že prej ugotovljeno, da so v evidenci javnih zavodov s področja kulture tudi zavodi, ki niso bili ustanovljeni na podlagi krovnega zakona o kulturi. Žal se v naši državi na različnih področjih to vse prevečkrat dogaja. Poslanci Nove Slovenije – krščanskih demokratov bomo zakon podprli.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, v njenem imenu dr. Mirjam Bon Klanjšček.
Hvala lepa. Spoštovani! Novela Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo tudi po mnenju Poslanske skupine nepovezanih poslancev prinaša rešitve, ki predstavljajo potrebne korake k posodobitvi slovenskega kulturnega modela. Spremembe, ki so predstavljene v povezavi s samozaposlenimi v kulturi, in rešitve, ki so pripravljene na podlagi priporočila Nacionalnega sveta za kulturo, so za nas primerne. Je pa tu treba izpostaviti pričakovanje Nacionalnega sveta za kulturo o povezovanju in usklajevanju nacionalne strategije z lokalnimi. Seveda pa novela po našem mnenju ni popolnoma v skladu z našim razumevanjem zakonodaje ter razumevanjem izvajanja zakonodaje. Trenutna ureditev določa obvezno usposabljanje članov sveta javnih zavodov v prvih šestih mesecih od nastopa njihovega mandata in nato ponovno vsako leto. Praksa kaže, da se izvaja le prvo usposabljanje, vsa ostala pa ne, kar je narobe in pomeni nespoštovanje zakonskih določil. In kako se to sankcionira? Tako, da se zakon prilagodi dejanskemu stanju. Si predstavljate, da se vsako neupoštevanje zakonskega določila rešuje tako, da se zakon prilagodi stanju?! Prav tako pa se nam porajajo pomisleki in posamezna vprašanja ob izvajanju kulturnih žepnin in delovnih štipendij za samozaposlene v kulturi. Sedanji princip dodeljevanja namenskih sredstev Kdor prej pride, prej melje se v tem primeru ne sme izvajati. Zato upamo, da bo ministrstvo dejansko razširilo možnosti dodeljevanja sredstev za namen kulturnih žepnin in delovnih štipendij ter tudi izbire vrste postopka, ki bo primernejši glede na razpoložljiva sredstva. Kot že uvodoma nakazano, bomo v Poslanski skupini nepovezanih poslancev kljub nekaterim očitkom in pomislekom novelo zakona podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, v njenem imenu dr. Dragan Matić.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani gospod minister, dragi kolegice in kolegi! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo, ki ga danes obravnavamo, vsebuje le nekaj manjših sprememb in dopolnitev, ki pa jih v Poslanski skupini Stranke modernega centra pozdravljamo in menimo, da so dopolnitve potrebne. Kar si želimo, pa je to, da bi bile večje spremembe, sistemske spremembe, celovita prenova Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo zelo kmalu na naših poslanskih klopeh in da bi se o tem temeljito pogovarjali. Tukaj imamo v mislih čimprejšnjo pripravo izhodišč za prenovo kulturnega modela, ki je tudi prva od točk v koalicijski pogodbi, v poglavju Kultura; in pomeni osnovno izhodišče za doseganje ciljev na področju kulture naše vlade. Nacionalni program za kulturo se po tem predlogu zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo, o katerem danes govorimo, opredeljuje kot strategija kulturne politike, ki se ga sprejme za obdobje najmanj osmih let, na njegovi podlagi pa Vlada sprejme štiriletni akcijski načrt, ki določa cilje, obseg sredstev ter kazalce za doseganje in uresničevanje zastavljenih ciljev. Navedeno v Poslanski skupini Stranke modernega centra ocenjujemo kot ustrezno rešitev, pričakujemo pa, da bo to na ustrezen način dovolj natančno definirano in da ne bomo imeli težav pri izvajanju oziroma ocenjevanju same realnosti Nacionalnega program za kulturo. O tem bom spregovoril kasneje v razpravi. Predlog zakona uvaja možnost, da država ali lokalna skupnost za organizacije, ki izvajajo kulturne programe ali projekte v javnem interesu, najame ustrezno nepremičnino v zasebni lasti takrat, ko sama nima na voljo ustrezne prostorske infrastrukture. Najemna pogodba se sklene na podlagi ugotovljenega javnega interesa in ne sme biti daljša od desetih let; to se nam zdi vsekakor zelo dobrodošla novost. Nadalje pozdravljamo ureditev, da se lahko posameznik enostavneje registrira za upravljanje več specializiranih poklicev na področju kulture. Lahko rečemo, da tukaj zakonodaja sledi načinu procesa dela v umetnosti, ker umetniki posegajo po različnih zvrsteh, da lahko na koncu lahko ustvarijo neko umetniško delo. Enako je dobrodošla nova določba, da se pri ponovnem vpisu v razvid samozaposlenih v kulturi za posameznika, ki je že bil vpisan v razvid z istim specializiranim poklicem, pri ponovnem vpisu le preveri pogoj, da posameznik ni uživalec pokojnine. Tako mu ni treba iti še enkrat od začetka do konca skozi ves postopek vpisa v razvid. Podatki kažejo, da je položaj samozaposlenih v kulturi zelo težaven in nepredvidljiv, zato smo v naši poslanski skupini opravili veliko razgovorov na temo predlaganega novega 82.b člena in resno proučili pripombe in opozorila nevladnih organizacij. Zato tudi nismo podprli predloga amandmaja Združene levice, ki je povzel predlog Glose, s katerim bi se širil krog zavezancev za minimalno plačilo samozaposlenih v kulturi. Slednje bi lahko imelo usodne posledice za njihovo nadaljnje delovanje. Marsikatera nevladna organizacija namreč ne bi imela dovolj sredstev oziroma ne bi bila v stanju izpolnjevati teh zakonskih obveznosti. Predlog zakona med drugim spreminja ureditev na področju poklicne pokojnine baletnih plesalcev, kar jim omogoča večjo socialno varnost. Takšna ureditev izkazuje posluh za različne umetniške prakse in za delo umetnikov nasploh. Seveda pa se nam pri tem postavlja tudi vprašanje glede možne podobne ureditve, na primer področje sodobnega plesa ali tudi drugih primerljivih poklicev. Tudi to vprašanje bi bilo treba začeti reševati ob upoštevanju primerljivosti glede pridobitve izobrazbe za določen poklic, zahtevanega odrekanja za dosego poklica, težavnosti treningov, vadbe in podobno. Navedeno predstavlja širše vprašanje, kar bi moralo pristojno ministrstvo v doglednem času ustrezno obravnavati in pripraviti ustrezne rešitve. Glede na vse, kar sem povedal, bomo poslanci Stranke modernega centra predlog zakona podprli in nestrpno pričakovali njegovo celovitejšo prenovo. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, v njenem imenu gospa Anja Bah Žibert.
Spoštovani! Za vlado Mira Cerarja je več kot polovico mandata ali povedano drugače, ta vlada je izkoristila že več kot polovico svojega časa za uresničitev ukrepov in obljub, ki jih je dala državljankam in državljanom pred volitvami. Seveda pa bi ravnali neodgovorno in izpadli povsem naivno, če bi od te vlade sploh kaj konkretnega pričakovali, saj je kolovodja te koalicije Stranka modernega centra, ki je nastala dva meseca pred volitvami in brez pravega programa. Če sem nekoliko hudomušna in si izposodim besede kolega Matića, so gospôda iz Stranka modernega centra izkoristili čas dveh let vsaj za to, da so se poslanke in poslanci med seboj sploh spoznali. Pa pustimo šalo na stran. Vladni zapis o potrditvi Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo je namreč precej zaskrbljujoč. Gre namreč za temeljni predpis na področju kulture, vlada oziroma pristojno Ministrstvo za kulturo pa je bilo vse do zdaj sposobno pripraviti le manjše popravke oziroma spremembe. To priznavata vlada ter ministrstvo; in to brez kakršnihkoli zadreg. Temeljito spremembo oziroma prenovo kulturnega modela naj bi sicer še pripravljali, toda glede na tempo do zdaj pretiranega optimizma za kaj takšnega ni. Že te manjše spremembe, spoštovani, so se na pristojnem Odboru za kulturo pokazale kot nedodelane in površne. Temu primerna je bila tudi razprava predstavnice Zakonodajno-pravne službe, ki je bila na odboru ena daljših. Pri predlogu zakona gre za nekaj parcialnih rešitev, ki pa konkretnejših in korenitejših rešitev na področju kulturne politike žal ne prinašajo. Temu so v razpravi nekako pritrdili in se niso mogli izogniti tudi koalicijski poslanci. V Slovenski demokratski stranki nikakor ne nasprotujemo, da se v zakonu uredi področje baletnih plesalcev in samozaposlenih; a to je še daleč od vseh tistih sprememb, ki jih potrebujemo na področju kulture. Še vedno ni sprememb, ki bi omogočale izboljšanje delovanja javnih zavodov z namenom stroškovne učinkovitosti kulturnih programov v javnem interesu, in sprememb, ki bi odpravile nepotrebne administrativne ovire. Ni napredka na področju razdeljevanja javnih sredstev in ustreznejšega vrednotenja avtorskega dela; kulturne dobrine pa ostajajo nedostopne širšemu krogu ljudi. Še vedno ni ključnih sprememb, ki bi zaustavile odhod uspešnih kulturnih ustvarjalcev v tujino, kjer s svojim znanjem in umetniško žilico žanjejo uspehe; in na ta račun tudi država, v kateri delujejo. Odprto ostaja vprašanja, kaj oziroma kakšne projekte bomo v državi s sofinanciranjem spodbujali, kar predstavlja širši javni interes; in kateri projekti so tisti, ki jih bomo pustili regulaciji trgu. Vse to in še marsikaj drugega je tisto, kar bi danes pričakovali od ministra za kulturo. Namesto da se minister in njegova ekipa loti iskanja konkretnih rešitev za izboljšanje stanja na področju kulture danes, ta trenutek, za ta čas; se ukvarjamo z nekimi strategijami, ki sodijo daleč naprej, v čas drugih vlad, drugih ministrov in drugačnih prioritet. Trenutni problemi, ki jih pa žal ni malo, pa ostajajo. V Slovenski demokratski stranki predlaganim rešitvam ne bomo nasprotovali. Pričakujemo pa, da bo minister resno poprijel za delo in v ta državni zbor čim prej prinesel predlog celovitih rešitev. Naj vam bo pri tem, vladi in ministru, vodilo ničkolikokrat potrjene misli: državljani in državljanke imajo raje besede, ki rešujejo; kot tiste besede, ki so zgolj všečne.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, v njenem imenu gospa Marija Antonija Kovačič.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani minister in sodelavka, spoštovani poslanke in poslanci! Zakon o uresničevanju javnega interesa za kulturo je krovni zakon o kulturi. Sprejet je bil pred štirinajstimi leti, kasneje pa je bil večkrat noveliran, kar je razumljivo, saj lahko rečemo, da je področje kulture živo in v nenehnem spreminjanju. V Poslanski skupini Desus zato menimo, da je ta zakon potreben temeljite prenove. Kot že nekaj časa poslušamo, potrebujemo prenovo kulturnega modela. Tudi mi se s tem strinjamo. Predlagane rešitve odpravljajo pomanjkljivosti obstoječega zakona, spremembe se nanašajo na strateške načrte javnih zavodov, usposabljanje članov svetov javnih zavodov, izboljšuje se položaj samozaposlenih, odpravljajo se administrativne ovire, državi in lokalni skupnosti se omogoča najem nepremičnin in še bi lahko naštevali. Nacionalni program za kulturo je v veljavni ureditvi opredeljen kot strateški dokument razvojnega načrtovanja kulturne politike. Z njim se za vsako posamezno kulturno področje posebej opredeli javni interes, določa cilje ter kazalnike uspešnosti izvajanja nacionalnega programa. Sprejema se za obdobje štirih let, pri čemer pa lahko vsebuje tudi dolgoročne usmeritve, ki presegajo to obdobje. V Državnem zboru vsako leto obravnavamo Poročilo o izvajanju Nacionalnega programa za kulturo. Ugotovitve, do katerih pridemo, so, da je postavljenih ciljev veliko, malo pa uresničenih. Razlogov za to je več, nekateri so nerealno zastavljeni; postavljeni pa so tudi izrazito strateški cilji, denimo na področju investicij, ki pa zaradi določenega investicijskega ciklusa presegajo obdobje štiriletnega nacionalnega programa. Nezadostna realizacija je v veliki meri tudi posledica pomanjkanja finančnih sredstev, saj smo bili zadnja leta priča trendu zmanjševanja sredstev za kulturo. Praksa je pokazala, da je potrebna temeljita prenova Nacionalnega programa za kulturo, da bo bolj strateško naravnan in da se bo sprejemal za daljše časovno obdobje; tako bodo tudi cilji lažje realizirani. V Poslanski skupini Desus smo zadovoljni, da ta novela prinaša izboljšanje na tem področju; Nacionalni program za kulturo bo odslej bolj strateški in dolgoročnejši akt. Sprejemal se bo za obdobje najmanj osmih let. V Poslanski skupini Desus bomo predlagani zakon podprli. Podprli ga bomo v pričakovanju, da bo naslednja obravnava Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo obravnava novega sistemskega zakona, ki ga je napovedal minister. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, v njenem imenu gospa Marija Bačič.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani minister s kolegico, kolegice in kolegi! Predlog novele Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo je eden izmed tistih zakonov, ki ga Državni zbor pogosto spreminja. V zadnjih desetih letih je to že šesta novelacija. Praktično se pri vsaki spremembi napoveduje nov krovni zakon, ki naj bi kot čudežna paličica odpravil težave, ki so se nakopičile na tem področju. Napoveduje se tako imenovana prenova kulturnega modela, za katerega pa se kažejo zelo različna pričakovanja strokovne in zainteresirane javnosti; a prav dlje kot od napovedi še nismo prišli, kar je treba pripisati prav dejstvu različnih interesov. Zato vsake toliko časa krovni zakon zasilno pokrpamo. Tako kozmetično krpanje je tudi pričujoče besedilo, ki pa vendar vsebuje nekaj pomembnih rešitev. Mednje umeščamo dodatne ukrepe za izboljšanje statusa samozaposlenih v kulturi. Gre za nadvse pomembno skupino za kulturno ustvarjalnost te države, ki pa je zaradi prekarizacije v zelo težkem socialnem položaju. Po podatkih Finančne uprave velika večina izmed njih, približno dve tretjini, ne dosega niti praga minimalne letne plače. Pomenljiv je tudi podatek o pragu povprečne letne plače, ki ga ne dosega kar okoli 90 % vseh samozaposlenih. Pristojno ministrstvo skuša izjemno slab položaj vsaj nekoliko izboljšati. Tako se spodbude v obliki kulturnih žepnin razširjajo z delovnimi štipendijami, podaljšuje se pravica do plačila prispevkov za socialno varnost, uveljavlja pa se tudi primerljivost plačila samozaposlenim za delo, ki je opravljeno v okviru javnega zavoda. Prav je, da se vsaj delo, ki ga v javnih zavodih opravljajo samozaposleni, vrednoti primerljivo z delom, ki ga opravljajo redno zaposleni. V zvezi z zaposlenimi pa Socialni demokrati opozarjamo še na eno manjšo skupino, ki smo ji v preteklosti v naši poslanski skupini prisluhnili. Gre za poklicne baletnike, ki imajo pravico do beneficirane delovne dobe. S predlagano novelo se vnašajo potrebne spremembe, ki nadgrajujejo veljavne določbe v smeri povečanja njihove socialne varnosti. Pred iztekom Nacionalnega programa za kulturo prihodnje leto Vlada predlaga spremembe v zvezi z veljavnostjo tega strateškega dokumenta. Izkazalo se je, da je aktualni kulturni program neoperativen, preveč specifičen in preozko časovno zamejen. Če vemo, kolikšen čas je potreben za realizacijo večjih, zlasti infrastrukturnih projektov, je predlog podaljšanja veljavnosti s štirih na vsaj osem let smiseln. Velja opozoriti, da izkušnja z veljavnim nacionalnim programom kaže, da je uresničljivost dokumenta odvisna od pripravljenosti celotne vlade, kako visoko na lestvici prioritet umešča področje kulture. Za neambiciozno vlado bo namreč vsak, še tako skromen dokument preveč ambiciozen; bo zgolj zbir želja ekipe Ministrstva za kulturo. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo Predlog sprememb in dopolnitev Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, v njenem imenu Matjaž Hanžek.
Pozdravljeni! Ker danes obravnavamo Zakon o uresničevanju javnega interesa za kulturo, ZUJIK-F, ki je temeljni zakon na področju kulture, bi pričakovali večje spremembe, ki bi okrepile kulturni model in prinesle prepotrebne izboljšave. Vendar že nekaj časa na področju kulture spremljamo predvsem aktualne popravke ali usklajevanje z evropskimi direktivami. Novela ZUJIK-F vseeno prinaša kar nekaj sprememb. Z našega vidika so najpomembnejše določbe o samozaposlenih v kulturi. Ocenjujemo jih kot pozitiven korak naprej, pa vseeno preskromen, predvsem pri vrednotenju dela samozaposlenih. Koalicija kot že tolikokrat ni imela posluha za amandma, ki smo ga na predlog Glose in Sindikata ustvarjalcev v kulturi in informiranju, SUKI, vložili v Združeni levici, s katerim bi izenačili bruto plačilo s primerljivim plačilom javnega uslužbenca, ne pa neto znesek. Ocena je, da okoli tretjina samozaposlenih nima plačanih prispevkov iz državnega proračuna. Zavedamo se, da je položaj v kulturi kompleksen in da bi preveliko nenadno zvišanje stroškov dela lahko ogrozilo zavode, ki so tudi odvisni od javnega financiranja in šibkega ter omejenega kulturnega trga. Vendar je za zagotavljanje dostojnega dela in socialne varnosti preprosto nujno poiskati dovolj ambiciozne rešitve. Ne pozabimo, samozaposleni je opredeljen kot delodajalec, saj naj bi sam sebi zagotavljal delo. Vendar pa gre v mnogih primerih za vse elemente delovnega razmerja, predvsem takrat, ko posameznik ne dela za več naročnikov, temveč je ekonomsko odvisen zgolj od enega. Nemalokrat dela enako kot zaposleni, naročnik mu tudi odreja delovni čas, način dela in plačilo za delo; osnovnih pravic iz delovnega razmerja pa ne uživa. Pozdravljamo spremembe glede poenostavitve vpisov za ponovne prosilce za status samozaposlenega, podaljšanje obdobja priznavanja pravice do plačila prispevkov za socialno varnost iz državnega proračuna ter ureditev na področju pokojnin baletnih plesalcev in plesalk. Druga pomembnejša sprememba je, da bo nacionalni program za kulturo dobil drugačno vlogo, saj bo odslej veljal za dobo osmih let, pripravili pa se bodo tudi krajši akcijski plani. Glede te spremembe se je pojavilo kar nekaj pomislekov, podobno pa velja tudi za še nekaj drugih določb, na primer pri usposabljanju za člane svetov javnih zavodov. Utemeljitev za te določbe pa ni prepričljiva, saj se zdi, da so pripravljene preveč na slepo. Glede na vse povedano v Združeni levici zakonu ne bomo nasprotovali. Ministrstvu za kulturo pa pri koristnih rešitvah želimo več ambicioznosti. Hvala.
Hvala, gospod Hanžek. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členu in vloženem amandmaju, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 19. 10. 2016. V razpravo dajem 15. člen ter amandma poslanskih skupin SMC, DeSUS in SD. Želi kdo razpravljati? Gospa Anita Koleša, beseda je vaša.
Hvala lepa, gospod podpredsednik, da ste mi tokrat brez težav dali besedo. Lep pozdrav tudi našemu ministru, sodelavki ter kolegicam in kolegom! Vloženi amandma, ki ga je naša koalicija predložila temu zakonu, ni sporen; gre za rešitve, o katerih je govoril naš minister, in so popolnoma razumljive in logične, zato mislim, da v tem ni nekih posebnih težav. Ker pa gre za temeljni kulturni akt, o katerem danes govorimo oziroma govorimo o njegovih spremembah, je logično, da ta prihaja sedaj, ko sprejemamo proračun, kajti zdi se mi, da s tovrstnimi akti postavljamo cilje, ki se prevedejo potem v številke v proračunski postavki. Dejstvo je, da je abecednik naše kulturne politike Nacionalni program za kulturo. To, da se ta strateški razvojni načrt v tem aktu sedaj postavlja za najmanj osem let, je tudi naletelo na odobravanje širše kulturne javnosti; s pojasnilom, da to ne pomeni sprememb v kulturnih politikah lokalnih skupnosti oziroma da se ti časovni roki ne spreminjajo; pa tudi na odobravanje v lokalnih okoljih. Dejstvo je, da so spremembe v noveli zakona določen napredek, predvsem v tistem, kar smo danes večkrat slišali, v odpravah administrativnih ovir. Upoštevajo se tudi tiste pripombe javnih zavodov, ki so bile dane zaradi nepotrebnih stroškov pri usposabljanju članov svetov zavodov. Pri tem pa se tudi mi sprašujemo, ali so ti člani povsem ustrezni, da so lahko člani sveta zavoda, kulturnih zavodov oziroma kulturnih ustanov; zato glede tega vendarle nekaj premisleka, mogoče kakšen napor ministrstva, da to uredi z določenimi protokoli. Nevladne organizacije so pohvalile spremembe predvsem zaradi zagotavljanja prostorskih pogojev za izvajanje kulturnih programov. To tudi mi zelo pozdravljamo, prav tako pa tudi spremembe, ki zadevajo vpis v razvid samozaposlenih v kulturi. Največ težav je bilo pri usklajevanju – in prav je tako – glede določitve minimalnega plačila samozaposlenim v kulturi. Mislim, da smo našli ustrezno vsebino, ki bo v prid samozaposlenim ter tudi nevladnim organizacijam. Drugačna rešitev bi zagotovo vsaj njim prinesla veliko težav, zato tudi nismo mogli podpreti amandmaja, ki ga je vložila Združena levica. Mislim, da sta bila obrazložitev in razmišljanje o tem popolnoma na mestu. Zdaj velja obveznost, da so dolžni samozaposlenim zagotoviti plačilo za delo, ki ne sme biti nižje od najnižjega plačnega razreda za primerljivo delovno mesto v sistemu plač v javnem sektorju, naloženo zgolj javnim zavodom. Z zakonom urejamo tudi poklicno zavarovanje baletnikov. Spraševali smo se, ali je prav ali ni, da na podoben način ne urejamo tudi drugih primerljivih poklicev v kulturi, kar nekaj jih je. Lahko bi se lotili tudi tovrstne rešitve, da bi recimo sodobnim plesalcem in podobno uredili status na podoben način. Vendar je prevladalo stališče, da gre trenutno za najbolj pereč problem nekega specifičnega poklica, zato to rešitev pozdravljamo. Treba pa je dodati, da smo se ob sprejemanju novele Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo spomnili na obljube ministrstva, ki smo jih slišali ob zamenjavi ministra, kar je bil tudi precejšen razlog za naše nezadovoljstvo z delom ministrstva do sedaj. Dejstvo, da naša kulturna politika še vedno ohranja prevladujočo podporo institucionalni kulturi, pomeni, da preveč denarja namenjamo za delo v teh institucijah in bistveno premalo za projekte, za infrastrukturo teh projektov, za mednarodno uveljavljanje slovenske kulture, za kulturno dediščino, ki bo v vlogi gospodarskega razvoja države in podobno. Prav tako se ne ukvarjamo s področjem motivacijskih dejavnikov, ki bi spodbujali kulturno porabo prebivalcev. Pa tudi ne o novih tehnologijah, ki na področju umetnosti in nasploh kulturnega ustvarjanja prinašajo potrebne strateške preusmeritve. Veliko izzivov. Resnično pričakujemo, da bodo na tem področju sprejete ustrezne rešitve. Prepričana sem, da se tudi naše kulturne institucije zavedajo tega problema in pričakujejo, da bo naredilo ministrstvo bolj pogumne in smele korake. O tem smo prepričani tudi poslanke in poslanci Stranke modernega centra, ki smo svoja pričakovanja in te cilje jasno in glasno zapisali tudi v svojem programu na področju kulture. Sama bom novelo zakona podprla in mu želim, da bi bil dobro uresničen tudi v dejanskem življenju. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospa Koleša. Besedo ima dr. Dragan Matić.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovani kolegice in kolegi! Ne bom se ustavljal ob amandmajih in ob sami noveli ZUJIK-F, katero seveda podpiramo, kot sem omenil. Prinaša sicer ne nepomembne spremembe, ki pa so, roko na srce, zgolj majhen drobec od vseh tistih sistemskih sprememb, ki bi jih bilo treba uzakoniti, pa smo še zelo daleč. Niso nam niti jasni obrisi teh sprememb, ki bi lahko dajali upanje, da se bomo odlepili od tega stanja, v katerem se nahajamo; in neke vrste stanja letargije, ki pa, če smo povsem pošteni, ne traja dve leti, ampak traja že desetletja dolgo na področju kulture. Da stanje na področju kulture ni rožnato, smo pred kratkim ugotovili, ko smo na Odboru za kulturo obravnavali Poročilo o izvajanju Nacionalnega program za kulturo. In zakaj govorim o Nacionalnem programu za kulturo? 9. člen Zakona o uresničevanju javnega interesa na področju kulture pravi, da se javni interes za kulturo določa z zakoni ter Nacionalnim programom za kulturo. Poročilo o izvajanju Nacionalnega programa za kulturo je bilo porazno in dejansko odraža večdesetletno stanje, ki ga imamo. Tukaj so se na nek način pokazali simptomi neke bolezni, za katero tako dolgo bolehamo. Reče se ji nefunkcioniranje kulturnega modela, ki ga imamo. In ravno zato si je ta koalicija zastavila v koalicijski pogodbi kot prvo nalogo oziroma 1. člen v poglavju Kultura ravno prenovo kulturnega modela. Glede Nacionalnega programa za kulturo je bila ugotovitev ministrstva, če poenostavim, da se Nacionalni program za kulturo ne da izvajati, prvič, ker ni denarja, drugič pa zato, ker se velikega dela kazalnikov o tem, kako se ta Nacionalni program za kulturo izvaja, sploh ne da meriti, ker so kazalniki zastavljeni nerealno, ali se ne merijo, ali niso predvideni, ali pa sploh niso bili zastavljeni. Nekako se je skozi razpravo prostodušno priznalo, da je to seznam želja; ne pa neke vrste kulturniška ustava, v nekem določenem obdobju najvišji akt, ki ji mora vsakokratni minister slediti pri izpolnjevanju kulturne politike. Zanimivo je, da je isto Ministrstvo za kulturo nedavno nazaj, leta 2013, pred tremi leti pripravilo taisti Nacionalni program za kulturo. Res je, da je bil minister takrat nekdo drug, je imel verjetno drugačne poglede na to, kako je treba pristopiti k uresničevanju javnega interesa na področju kulture. Ampak ves uradniški in strokovni aparat na Ministrstvu za kulturo je pretežno enak, kot je bil, in verjetno vsi deležniki na področju kulture, ki so vsebinsko prispevali gradivo za Nacionalni program za kulturo, so enaki, niso se spremenili. Družbena razmerja se tako hitro ne morejo spreminjati. Tukaj je zanimivo dejstvo, da je Državni zbor potrdil Nacionalni program za kulturo na plenarnem zasedanju; in to samo z enim glasom proti. Mogoče celo je domnevati, da se je tudi ta eden nasprotujoči zmotil, ko je pritisnil tipko; vidimo, da dandanes to ni noben čudež, vsi smo zmotljivi. S to novelo ZUJIK-F se predvideva prehod na to, da bo Nacionalni program za kulturo trajal osem let. Glede na vse, kar sem povedal, je to po eni strani mogoče sprejeti, ker so določeni ciklusi daljši od štirih let; po drugi strani pa obstaja ta rizik, ker potem bo stanje še bolj rigidno in še bolj zapleteno, če bomo ugotavljali, da se Nacionalni program za kulturo ne more dopolniti, to je bilo tudi rečeno na Odboru za kulturo, čeprav obstaja zakonska možnost, da bi se lahko dopolnil, ampak da se ga ne da, ker je vse skupaj prepleteno, da se ga ne more. Če bomo imeli nekaj, kar bo za osem let nekaj predvidelo, in bomo potem hkrati ugotavljali, da je spet tako nerealno zastavljen in se ga vmes ne da spreminjati, bomo pa imeli še večji zastoj, če je to sploh možno, kakor ga imamo danes. Zato bi bilo dobrodošlo in celo nujno, da se v predpisih opredeli, ko je Nacionalni program za kulturo sestavljen, strukturiran, kako se meri njegovo izvrševanje, kako se zastavlja njegove kazalnike. Še bolj pomembno pa je, da se njegovo izvajanje poveže s finančnimi viri, da ne bomo spet poslušali, da je to seznam želja; kako se ta strateški dokument vpne v neke integralne proračune države ali kako se bo črpalo sredstva iz evropskih skladov za njegovo izvajanje. Mislim, da bi to moral biti nujen del vsakega nacionalnega programa za kulturo, da se premaknemo z mrtve točke, na kateri stojimo ne dve leti, ampak dolgo vrsto let. Zanimiva je simptomatika slovenskega odnosa do kulture. Imamo zakon, ki naj bi opredeljeval, kaj je javni interes na področju kulture. Tudi simbolno smo zelo povezani s kulturo, imamo kulturni praznik. Venomer se hvalimo, da smo utemeljeni na kulturi. Slovencem je skozi stoletja kultura poleg jezika nadomeščala državnost in jih je povezovala, čeprav so živeli v različnih državnih ali upravnih enotah. Razdeljevale so jih meje, ampak ravno kultura jih je povezovala. O tem priča tudi dejstvo, da je na nekdanjih tolarskih bankovcih, teh bankovcev je bilo osem, kar sedem kulturnikov; nobenega vladarja, politika, vojnega heroja; ampak kulturniki. To kaže na to, da je to res področje, na katerem temelji nacija in na katerem temelji naša skupnost. Ampak v praksi se potem zadeve izidejo tako, da je videti, kot da nimamo nobenega kompasa. Javni interes za kulturo, ki mora biti opredeljen v Nacionalnem programu za kulturo, je kar ena flotantna masa, ni financ; kako se izvaja, se sploh ne da meriti. Temelji nacije in države se zdijo precej trhli. In tu bi bilo treba spremeniti zadeve iz temeljev. In ravno to je Zakon o uresničevanju javnega interesa na področju kulture, ki mora temeljiti na jasnih izhodiščih prenove kulturnega modela. To stanje je več kot jasno treba presekati in preseči. Obstoječi zakon o uresničevanju javnega interesa na področju kulture je zastarel in neoperativen ter še zdaleč ne more parirati realnemu stanju oziroma ne odgovarja na prepotrebne zahteve po spremembah v kulturnem modelu, ki ga imamo. Naj omenim samo nekatere. Dialog Ministrstva za kulturo z deležniki o potrebnih vsebinskih vprašanjih je nestrukturiran do te mere, da se vsakokratnemu ministru očita, da v strokovne, dialoške skupine ali kakorkoli se jim že reče, ki odločajo o delitvi sredstev ter odobravajo programe in projekte, delegira svoje ljudi in da se interese stroke oziroma zainteresiranih skupin kulturnikov ne upošteva ali pa se favorizira samo del njih, seveda na račun drugih, in tako dalje. Kulturniška zbornica dejansko obstaja samo na papirju in ne funkcionira. Deležniki v Kulturniški zbornici ne prepoznajo nekoga, ki zastopa njihove interese. Kulturniška zbornica je utemeljena na zakonodaji o društvih, kar je popoln absurd; nima pravih pooblastil, ki bi bile prenesena na Kulturniško zbornico, ne podeljuje licenc, ne odloča o minimalnih tarifah za urno postavko tistih deležnikov, ki delajo na področju kulture, ne opravlja neke vrste podpore pri tem, da bi pomagala samozaposlenim pri iskanju, vključevanju v projekte, programe, ki bi bili neke vrste podpora nevladnemu sektorju. Drugi temeljni sogovornik Ministrstva za kulturo je Nacionalni svet za kulturo, za katerega lahko rečemo, da je njegova vloga, blago rečeno, sedaj neprimerno zastavljena. Kako majhen vpliv na kulturno politiko ima Nacionalni svet za kulturo, je bilo videti pred približno enim letom, ko se je pokazalo, da imamo sistem, v katerem nek politik lahko razume, da je Nacionalni svet za kulturo njegov posvetovalni organ; in ga ne dojema kot sogovornika, niti ne kot nadzornika nad tem, kako se izvaja Nacionalni program za kulturo. In potem večina članov Nacionalnega sveta za kulturo protestno odstopi, ker ugotavljajo, da so samo figov list za politiko ministra ter da nimajo nobene v predpisih utemeljene pristojnosti za neko konkretno ukrepanje. Svoje vloge ne vidijo več in potem grejo. Dejansko je problem v tem, ker v obstoječem Zakonu o uresničevanju javnega interesa na področju kulture Ministrstvo za kulturo nima niti opredeljenega ustreznega dialoga, ker ni niti ustrezne opore v predpisih. To bi bilo treba povsem jasno in nedvoumno regulirati – odgovornosti, pristojnosti. In uravnotežiti. Brez tega ne moremo pričakovati, da bomo lahko javni interes na področju kulture uspešno udejanjali. Antagonizem med javnim sektorjem in nevladnimi organizacijami ter samozaposlenimi na drugi strani je že dolgo let neka stalnica, o tem najraje niti ne bi razpravljal. Gre za nek boj, za prevlado, za denar, eni drugim očitajo marsikaj. Dejstvo pa je, da je sistem javnih zavodov v resnici zastarel in finančno požrešen. Ne izvajajo se racionalizacije, ki bi prevesile razmerja v kadrovski sestavi javnih zavodov v prid strokovnim kadrom, tako da se zmanjša število podpornih kadrov. Ni racionalizacije na področju nabav, sodelovanje pri skupnih projektih je šibko, ni sodelovanja pri investicijah v infrastrukturo javnih zavodov, le-ta pa je pretežno porazna. Naj navedem samo nekaj primerov, ki jih poznam še iz osebne preteklosti, ko sem služboval na Inšpektoratu za kulturo in Arhivu Republike Slovenije. Arhivska mreža, ki ima okoli 170 zaposlenih, je razporejena v sedem arhivov, en arhiv je organ v sestavi, pa šest javnih zavodov. Sedem sistemov, sedem direktorjev, sedem pravnih služb, sedem računovodstev, sedem informacijskih služb. Ali so to stalno zaposleni ali so najeti, outsourcani, to pustimo, stroški so tukaj. Ko sem imel takrat nek predlog o tem, da bi se to poenotilo, je prišlo do silovitega odpora vseh teh javnih zavodov, ki so želeli ostati neodvisni. Županski lobiji; to mora ostati, ne sme priti do poenotenja, čeprav bi bilo več kot smiselno, 170 ljudi v sedmih organizacijah! Da ne govorim o muzejih, kjer je še hujše stanje. Imamo mrežo občinskih muzejev, ki je popolnoma rigidna in nefunkcionalna. Pustimo zdaj strokovno debato o tem, ali je smiselno, da imamo 4 ali 5 vinogradniških zbirk, in ali je treba res vse to financirati. Dejansko država financira večino sredstev, in sicer do 80 %, v te javne zavode, vendar je odločanje o direktorju prepuščeno županom. In potem, ko gre za neke investicije, pa občin ni nikjer. Ne samo da bi se morale investicije združevati, da bi recimo več javnih zavodov imelo neke depojske prostore, ki bi bili ustrezni, na enem mestu; pa da bi se na ta način to rešilo. Ne, še celo za en sam muzej se potem trije ali štirje župani prepirajo, ali bi financirali neko manjšo zadevo, da bi prišli vsaj približno do nekih ustreznih depojev. In glede tega je popolni zastoj. Če se dotaknem samo še javnih zavodov s področja žive kulture – gledališča, opera, simfonični orkestri. Srečujemo se s kronično boleznijo, da se tu najbolj kažejo porazne posledice slabe kadrovske pretočnosti. Tu seveda ZUJIK ne upošteva specifik oziroma potreb na tem področju, da je delovnopravna zakonodaja v teh javnih zavodih dovolj fleksibilna, da ima vsakokratni umetniški vodja možnost, da svoj ansambel primerno izbere; ampak se dejansko sooča s stanjem, da ima tam zaradi bioloških zakonitosti človeškega organizma na žalost tak kader, s katerim si ne more prav dosti pomagati. Ljudje po petdesetem letu težko dosegajo razpone pri petju, kot bi jih pričakovali od njih zaradi umetniškega nastopa, težko plešejo. Poleg tega pa bi bilo ustrezno že samo zaradi narave tega poklica, da se ti ansambli na določeno časovno obdobje nekaj let prevetrijo, ker je tudi za publiko razmeroma dolgočasno, da gleda vedno ene in iste umetnike. To samo mimogrede, da navržem samo nekaj tém na tem področju, ki je zelo obsežno in zelo raznovrstno. Kultura je zelo raznolika. To, kar sem povedal, je samo nekaj problemov, s katerimi imamo opravka; vendar se nikakor nikamor ne premaknemo, in to že dve leti v tem mandatu, v zastoju, ki traja že vrsto let, podlaga je precej debela. In zdaj je treba počasi res preiti k nekim dejanjem. Vemo, da je Ministrstvo za kulturo ustanovilo delovne skupine za prenovo kulturnega modela za nacionalno medijsko strategijo. Prvi osnutek te strategije smo brali pred nekaj tedni in ni bil zadovoljiv. Od ostalega pa še nimamo nič oprijemljivega. Omenjal sem Odbor za kulturo pred nekaj tedni, na tem odboru smo dejansko videli, da po enem letu na vse pripombe, rezultatsko gledano, ni premikov. Vmes se je ministrica se poslovila, ampak nekdanji državni sekretar, sedanji minister gospod Peršak je neke vrste kontinuiteta. Sedaj je treba odkrito povedati, da pričakujemo rezultate; in pričakujemo jih v doglednem času. Če primerjamo in potegnemo paralelo s tem, kar smo pred kratkim govorili o področju zdravstva. Stranka Desus, katere član je tudi minister za kulturo, je bila precej kritična do ministrice za zdravje, ampak ministrica za zdravje je jasno povedala, s kakšnimi zakoni bo prišla do konca tega leta; ali bo prišla na ta način, da bodo že vloženi v proceduro, ali bo javna predstavitev mnenj. Seveda se jo bo potem ocenjevalo na podlagi uspešnosti teh predpisov, ki bodo vloženi oziroma ki bodo predstavljeni. Treba je jasno povedati, da mi pričakujemo primerljivo zadevo tudi na področju kulture. Na področju kulture je potreben korak naprej. Skrajni čas je, da se začnejo zadeve premikati v skladu s koalicijsko pogodbo, poglavje Kultura, 1. točka, Prenova kulturnega modela. To pa rezultira v novem in sistemsko prenovljenem zakonu o uresničevanju javnega interesa na področju kulture. Hvala.
Hvala lepa, dr. Matić. Besedo ima mag. Branislav Rajić.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Dober dan vsem! Moram najprej povedati, da me struktura zasedenosti sedežev v tej dvorani, ko gre za vprašanja kulture, nekoliko navdaja s skrbjo; in upam, da imajo naši državljani in državljanke dosti večjo stopnjo interesa za to temo, kot se danes kaže. Zato želim tudi izraziti zahvalo kolegicam in kolegom, ki so tukaj ne glede na to, iz katerega dela naše notranje razdelitve so. Spoštovani gospod minister, seveda bom današnjo dopolnitev zakona podprl. Ker sem se zelo zavzeto prizadeval ob vašem imenovanju, naj poudarim, kako močno verjamem v vas, danes bom mogoče nekoliko bolj kritičen, bom izpostavil nekaj vprašanj, ki mene pestijo tukaj. Ob tem, ko sem vas podprl, sem želel povedati, da boste verjetno glede na preteklost in dosedanje delo na kulturnem ministrstvu lažje začeli hitre spremembe in izboljšave naše kulturne zakonodaje. V Stranki modernega centra nas skrbi, kdaj bomo sprejeli izhodišča za pripravo novega kulturnega modela ali sistema. Veste, da smo bili obveščeni, da bo to realizirano do septembra, to je zdaj že mimo. Zanima me, ali bomo imeli dovolj časa, da bomo do marca, ko je napovedano, imeli možnost že razpravljati o novem zakonu o varstvu kulturne dediščine, da se to res izpostavi. Kot veste, zelo je zastarelo to, kar imamo sedaj; in je potrebno, da bi se hitro lotili postavitve novih pogojev. Ker nas čaka veliko dela na tem področju, ne smemo puščati, da bi nam ušlo tisto, kar je prvo načel zob časa. Tudi sredstva, ki se ponujajo iz tujih virov, niso za večne čase in moramo misliti, da jih čim prej realiziramo, da jih čim prej izkoristimo. Vi ste do zdaj na ministrstvu pripravili kar nekaj novel zakonov, pri katerih je šlo za majhne spremembe pri posameznih zakonih. Še vedno želimo poudariti, da je treba, da čim prej vidimo začetek temeljite prenove tega kulturnega modela v celoti. Želim tudi povedati, da še vedno nimamo tistega, kar bi bilo zelo zaželeno in je potrebno v naši družbi. To večkrat ponavljam, tudi tokrat bom, upad gradbeništva in gradbene stroke. Arhitekti, ki se nenehno izobražujejo v določenem številu, zdaj se kopiči vse večje število izjemno dobro izobraženih, predvsem mladih ljudi, ki nimajo možnosti, da bi delali. V spomeniškem varstvu, varovanju kulturne dediščine, v drugih panogah kulture so prostori, so možnosti, da bi se angažiralo arhitekte. Mislim, da je potrebno, da vam položim na dušo, da v snovanju novega kulturnega modela že zdaj mislite na to in da aktivirate ta potencial, ki je neverjetno malo izkoriščen. Seveda ne bom tiho tudi takrat, ko bo to na dnevnem redu. Hvala
Hvala lepa, mag. Rajić. Besedo želi Anja Bah Žibert. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Danes se kar v veliki večini strinjam s kolegom Matićem, ki je opozoril na problematiko, ki ostaja v kulturi. Ampak dovolite, da se ustavim tudi ob tako imenovanem 15. členu, ki je amandmiran. Roko na srce, zadeva se prestavlja na konec leta in se bo začela uresničevati z naslednjim letom. Verjetno gre za zadeve, tudi povezane s proračunom. Ampak jaz samo upam, da bo to dejansko tako ostalo in da ne bomo na začetku leta deležni kakšnih novih sprememb, ker bomo ugotovili, da sredstev ni in da bo treba stvari zasukati, ko govorimo o samozaposlenih. Kar se tiče tega osemletnega Nacionalnega programa za kulturo. V novi spremembi piše – najmanj osem let. Najmanj 8 let. Pogledala sem si koliko časa traja kulturnih program Evropske komisije; krajši je, pa je njihov mandat daljši. Krajši je tudi na primer angleški. Če bi bila malo nesramna, bi rekla, saj mi rabimo ne samo osem in je prav, da smo zapisali vsaj osem; ker je najbolje, da sprejmemo za 25 let glede na to, da je tempo na področju kulture tak, kot je. Ampak se pa za tem skriva nekaj drugega. Ta nacionalni program se ravno zato podaljšuje, da se bo dogajalo točno to, na kar je opozoril gospod Matić, da se bo noter zapisalo še več želja. Zadeva je dolgoročna, v osmih letih se bosta zamenjali vsaj dve vladi, če bosta imeli cel mandat. Danes lahko napišemo noter marsikaj zelo všečnega, ampak je pa to neodgovorno tudi do tistih, ki prihajajo. Ti boš napisal noter nek seznam želja, ki bo fajn, dober; čeprav morda že danes veš, da je to nedosegljivo v nekem obdobju. In ko bo prišel na to mesto nekdo drug, bo imel opravka s tistim seznamom želja. Če ga bo želel spremeniti, bo zagotovo naletel na nasprotovanja stroke in zainteresirane javnosti, ker bo ta seznam želja zvenel simpatično in všečno. Jaz mislim, da je to neodgovorna poteza, in tukaj se strinjam s Mestno občino Ljubljana, kjer poteka zelo veliko kulturnih dogodkov. In oni so povedali, da ne vidijo potrebe po tem podaljšanju. V štirih letih pač narediš program, za katerega meniš, da ga je mogoče opraviti v štirih letih. Kar ti ne uspe, priznaš, priznaš in si narediš načrt, kako do tega priti v naslednjem mandatu. Prav tako, veste, bodo sedaj poročila o izvajanju na dve leti in ne več na eno leto. Jaz mislim, da je to slabo. Na področju kulture gre vse preveč počasi. In s tem, ko bodo ta poročila samo na dve leti, bo to pomenilo, da bodo neke stvari potekale še počasneje. Glede teh rešitev absolutno menim, da niso dobre in so v bistvu ena zvijača za vse tiste, ki prihajajo. Veste, najlažje je v nekem mandatu sprejemati ne konkretne stvari in rešitve za ta trenutek, za danes, ampak se usmeriš na neke strategije od leta 2020 pa še naprej. To ni samo na področju kulture. To je treba priznati. Z nekaj podobnega smo bili soočeni tudi na Ministrstvu za zdravje. Vse tam nekje daleč naprej. Mi imamo probleme ta trenutek in ti se pa prepočasi rešujejo. Ravno predlog zakona, ki je pred nami, to sem povedala, ima neke dobre rešitve, kar se tiče baletnih plesalcev in ne nazadnje so te rešitve bile tudi v prejšnjih predlogih zakona, ampak niso prišle do končne procedure. V tej zadevi ne gre za nič novega, gre samo za to, da se je na nek način zadeva lahko samo prepisala in dogradila. Glede samozaposlenih, kot rečeno, absolutno podpiram, me pa že moti, ker se stvari že prestavljajo za mesece naprej. Jaz glede na stanje v državi in tudi na to, kar vse je povedalo Računsko sodišče, nisem ravno prepričana, da bo zadeva obstala in da ne bo prišlo še do kakšnih sprememb, ko bomo potem videli, kakšen je žakelj, tudi na področju Ministrstva za kulturo in kaj lahko se tukaj stori. Jaz res upam, da bomo prišli čim prej tudi do konkretnih sprememb tega temeljnega zakona za kulturo, da se ne bomo ukvarjali toliko z nekimi strategijami za deset let naprej, če piše vsaj, da bomo programe tudi konkretizirali in povedali to, to in to in to bomo naredili v tem mandatu še v teh dveh letih. Kajti v teh dveh letih do sedaj, roko ne srce, in kritika predsednika Odbora za kulturo, ki je vidna skozi magnetogram, od začetka mandata, stoji. To stoji. Stvari gredo prepočasi. Na to so opozarjali tudi tisti poslanci, ki neposredno prihajajo s področja kulture. Včasih, veste, bi bilo dobro prisluhniti tudi tistim, ki delajo veliko na področju kulture in dejansko vedo neposredno iz lastnih izkušenj, kaj je tisto, čemur bi veljalo prisluhniti in spremeniti. Da ne bo pomote o teh tako imenovanih administrativnih ovirah. Saj zakon ne spreminja tega, da ne bo izobraževanj tako imenovanih svetov zavodov za kulturo. Ta izobraževanja ostajajo. Razlika je samo, da ne bodo sedaj vsako leto. Tukaj je ta ovira odpravljena, da ne bodo sedaj vsako leto prihajali. Mislim, da je res dovolj, tukaj se strinjam, da je to izobraževanje enkratno, predvsem da poteka glede na današnji čas zelo prikladnem načinu, to je e-izobraževanje. Se pač seznanijo s tistimi temeljnimi nalogami, kaj se od njih zahtevajo. Ko so posamezniki razpravljali na odboru, da so ti ljudje neizobraženi za to delo, in velikokrat neprimerni, to je pa vedno stvar predlagatelja, kakšne ljudi bomo predlagali. Jaz pač nisem tako pavšalna in ne govorim, da so zdaj kar vsi nestrokovni, da ne poznajo stvari. Morda nekateri s kakšnega drugega področja, kjer delujejo, pa prenesejo v neko tretje področje nekoliko več svežine pa tudi elastičnosti, prilagodljivosti. Tako da ni vse slabo, če nima ravno izkušenj nekdo s področja kulture, ker gre tukaj še tudi za druga vprašanja – od razpisov in ostalega, za kar je treba znati tudi še kaj drugega. Jaz mislim, da pač rešitve, saj pravim, baletne plesalce smo rešili po času, ko je bil predlog pripravljen, že leta 2013. Samozaposlenim se stanje izboljšuje, kot rečeno pa se žal izvedba zakona v tem delu prestavlja. Tudi jaz kot nekateri predhodniki si želim malo hitrejšega tempa. Podaljševanje obdobja raznih programov, to zagotovo ne prinaša. Še vedno verjamem, da bo to seznam želja. Samo da bo ta daljši in še bolj všečen. Kaj bo pa res kultura od tega imela, boste pa videli čez leto ali dve. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospa Anja Bah Žibert. Sprašujem, ali želi še kdo razpravljati k 15. členu amandmaja poslanskih skupin SMC, Desus in SD. Ugotavljam, da ne. Ker ne želi več nihče razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 10. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA O SOCIALNO VARSTVENIH PREJEMKIH. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina enaindvajsetih poslank in poslancev, s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina enaindvajsetih poslank in poslancev, s prvopodpisanim Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagateljev predloga zakona, in sicer gospodu Marijanu Pojbiču.
Spoštovani! V Slovenski demokratski strani v tem mandatu že drugič predlagamo sprejetje zakona, ki bi odpravil prepoved razpolaganja z nepremičninami tistim, ki prejemajo denarno socialno pomoč ali varstveni dodatek. Prav tako predlagamo, da se odpravi vračanje socialnih prejemkov, ki je v veljavi od leta 1976, ko je bil sprejet Zakon o delovanju. Takratni minister dr. Ivan Svetnik je predlagal sprejetje Zakona o socialno varstvenih prejemkih v letu 2010, ki je začel veljati 2012. Zakon je uvedel, da se zakonita zastava pravice Republike Slovenije oziroma občine pri prejemanju denarne socialne pomoči in varstvenega dodatka dopolni s tem, da se prejemnikom teh socialnih pomoči z vpisom v zemljiško knjigo prepove obremenitev in razpolaganje z nepremičninami, ki jo imajo v lasti. Socialni prejemki so se tako spremenili v kredit države socialno najbolj ogroženim, ki je bil zavarovan z njihovo nepremičnino. V Slovenski demokratski stranki smo že ob sprejemanju tega zakona jasno opozorili, da je takšen zakon kot je bil sprejet, nesprejemljiv, škodljiv in še dodatno povečuje revščino in trpljenje ljudi, ki že tako ali tako velika večina le-teh živi na samem socialnem robu. Po začetku veljave tega neživljenjskega zakona se je v začetku leta 2012 število prejemnikov varstvenega dodatka zmanjšalo za neverjetnih 78 odstotkov. Mislim, da je to dovolj zgovoren podatek, saj se takšno število prejemnikov ni zmanjšalo zato, ker bi se njihovo socialno stanje čez noč izboljšalo. Ker s strani vladajočih ni bilo razumevanja, smo v Slovenski demokratski stranki na začetku letošnjega leta v parlamentarno proceduro ponovno vložili predlog zakona, ki to anomalijo na področju socialne države odpravlja z namenom, da se takšno nedopustno stanje popravi in vsem prejemnikom varstvenega dodatka in socialne pomoči ponovno omogoči, da se bodo zaradi svojega socialnega položaja ponovno odločili za prejemanje teh dveh socialnih korektivov in vsaj malo odcepili od socialnega dna. Poglavitne rešitve, ki jih predlagamo v zakonu, so naslednje. Predlaga se, da se v zakonu o socialno varstvenih prejemkih črtajo določbe, ki določajo vpis prepovedi odtujitve in obremenitve nepremičnine za prejemnike denarne socialne pomoči in varstvenega dodatka ter celotna obveznost vračanja prejetih socialnih prejemkov iz dediščine prejemnika socialne pomoči za socialne prejemke. Naša prizadevanja za odpravo rešitev, ki so bile sprejete pod vlado Socialnih demokratov, pa so očitno naletela na plodna tla tudi pri vladi. Ministrica je v preteklem mesecu povzela nekatere naše rešitve v zakonu, ki ga je dala v javno razpravo, kar pa še ne pomeni, da bo takšen zakon sploh kadar koli predlagan v sprejetje Državnemu zboru. Pozdravljamo pa, da je s tem ministrica priznala eno od svojih napak socialne politike, saj je prepoved razpolaganja z nepremičnino za socialne upravičence večkrat zagovarjala v letu 2010 kot državna sekretarka, od leta 2013 naprej pa kot ministrica. V Slovenski demokratski stranki bomo seveda naš predlog zakona podprli, saj pomeni takojšnjo rešitev ene največje anomalije socialne države pri nas. Njegovo takojšnje sprejetje pa pomeni celostno rešitev tega vprašanja brez diskriminatornih izjem, ki jih prinaša vladni predlog v javni obravnavi, ki je neživljenjski in nedodelan, poleg tega pa socialne prejemke še vedno ohranja kot kreditiranje najrevnejših, saj ne odpravlja celotnega vračila socialnih prejemkov.
Hvala lepa, gospod Pojbič. Za uvodno obrazložitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade, gospe Martini Vuk, državni sekretarki na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke in poslanci! Skupina poslank in poslancev Poslanske skupine SDS z novelo Zakona o socialno varstvenih prejemkih predlaga, da se v veljavnem zakonu črtajo določbe, ki določajo vpis prepovedi odtujitve in obremenitve nepremičnin za upravičence do denarne socialne pomoči in varstvenega dodatka ter celotno obveznost vračanja prejete socialne pomoči iz dediščine upravičencev socialne pomoči, in sicer za prejeto denarno socialno pomoč, varstveni dodatek, oprostitve plačil socialnovarstvenih storitev in prispevka k plačilu sredstev, namenjenih za plačilo oziroma doplačilo pravic družinskega pomočnika. Vlada Republike Slovenije je na svoji seji 7. aprila letos sprejela sklep, da predloga zakona, ki ga je vložila Poslanska skupina SDS, ne podpira. Najprej želim poudariti tehnično pomanjkljivost zakona, in sicer vsebina sprememb, ki jih predlagajo v Poslanski skupini SDS, ne predvideva finančnih posledic. Ker pa bi sprememba imela velike obremenitve tako za državni proračun kot tudi za občinske proračune, bi bila za takšne spremembe potrebna analiza za pripravo ocene finančnih posledic. Druga zadeva je vsebinski poseg v druge zakone. S predlogom se namreč posega v 128. člen Zakona o dedovanju, posredno pa tudi v Zakon o socialnem varstvu. Stopnja tveganja revščine v letu 2015 je bila v Sloveniji 14,7 % in je prvič v zadnjem obdobju padla. Izračun, ki so ga pripravili na Statističnem uradu Republike Slovenije temelji na dohodkih iz leta 2014. Prav tako podatki Statističnega urada kažejo na to, da se je splošno zadovoljstvo državljank in državljanov v Republiki Sloveniji v zadnjem letu izboljšalo. Tako lahko povem na podlagi teh istih podatkov, da se v splošnem stopnja tveganja revščine zmanjšuje, zmanjšuje se socialna izključenost in povečuje se zadovoljstvo ljudi, žal pa se moram strinjati in izpostaviti, da to ne velja za revščino med starejšimi, zlasti samskimi ženskami, ki je še vedno precej višja kot pri splošni populaciji. Vlada Republike Slovenije se je že s koalicijsko pogodbo zavezala, da bo prejemnike varstvenega dodatka, ki imajo v lasti nepremičnino manjše vrednosti razbremenila prepovedi odtujitve nepremičnine. Na podlagi podatkov Statističnega urada, analiz in na podlagi koalicijske zaveze smo na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti pripravili Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o socialno varstvenih prejemkih, ki je bil v javni razpravi do včerajšnjega dne, torej do 19. 19. 2016. V zakonu v skladu s koalicijsko pogodbo predlagamo črtanje instituta zaznambe na nepremičnino, ki je v lasti upravičenca do denarne socialne pomoči oziroma do varstvenega dodatka. Zaradi specifične situacije Slovenije, ki se je pokazala, za katero je značilen visok delež lastniških stanovanj ali stanovanjskih hiš, zato predlagamo posebno mejo premoženjskega cenzusa, in sicer 120 tisoč evrov. Navedena meja predstavlja najvišjo zaokroženo povprečno vrednost stanovanjske hiše v najdražji statistični regiji po podatkih Geodetske uprave RS v mesecu avgustu 2016 oziroma mejo med tistimi, ki si preživetje z razpolaganjem stanovanja, v katerem živijo, lahko zagotovijo, in tistimi, ki si tega preživetja ne morejo zagotoviti. Namen denarne socialne pomoči oziroma varstvenega dodatka je zagotavljanje minimalnih sredstev za preživetje tistim, ki jih resnično potrebujejo. Zato smo v zakon zapisali tudi izjemo, če vrednost nepremičnine, v kateri upravičenec živi, presega 120 tisoč evrov. V tem primeru lahko center za socialno delo po prostem preudarku odloči, glede na trenutno stanje posameznika oziroma družine, da lahko še vseeno za določeno obdobje prejema denarno socialno pomoč oziroma varstveni dodatek in se zaznamba na nepremičnino v tem obdobju še ne vpiše. Kot že omenjeno, predlog zakona, ki ga je pripravilo ministrstvo, je bil do včeraj v javni razpravi, čaka ga še medresorsko usklajevanje in nato bo poslan v sprejetje v Državni zbor. Do takrat bo tudi usklajen v celoti z vso ostalo zakonodajo, usklajujemo pa ga tudi s strokovno javnostjo in občinami. Zaradi omenjenih razlogov predlagamo Državnemu zboru, da Predloga zakona o socialno varstvenih prejemkih, ki so ga pripravili v poslanski skupini SDS, ne podpre.
Hvala lepa, gospa državna sekretarka. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo dr. Mirjam Bon Klanjšček.
Hvala lepa. Pozdravljeni! Razpravo o tem, ali so sredstva, kot sta denarna socialna pomoč in varstveni dodatek predmet vprašanja, sploh v primeru smrti prejemnika takih sredstev, smo že večkrat opravili. Tudi Ustavno sodišče se je o tem izrekalo in o tem povedalo, da je legitimno, da se dajalec pomoči lahko poplača iz zapuščine, čeprav gre za poseg v pravico do zasebne lastnine. Poseg v pravico zasebne lastnine je opravičljiv zaradi varstva druge ustavne pravice, ki pa je pravica do socialne varnosti drugih državljanov Republike Slovenije, ki jo je dolžna zagotavljati vsem državljanom Republike Slovenije. V naši poslanski skupini nimamo težav s tem, ali je poseg države ali lokalne skupnosti v zapuščino prejemnika socialne pomoči ali varstvenega dodatka zakonito dejanje. Vemo, da je. Država ali lokalna skupnost to smeta, po veljavni zakonodaji celo morata storiti. Če je premoženje, se naj prejeta pomoč tudi poplača. Danes gre bolj za politično vprašanje – ali je prav, da nekomu pomagaš in nato to pomoč iščeš nazaj? Ali je prav, da to pomoč vračajo dediči? Ali je prav, da se naši upokojenci, ki so upravičeni do varstvenega dodatka, le-temu odpovedo zaradi zaznambe na nepremičnini, ki jo zapuščajo svojim otrokom oziroma vnukom? To so vprašanja, na katera si moramo odgovoriti predvsem kot ljudje, državljani, vsak posameznik sam pri sebi. Seveda ne pomaga pri tem dejstvo, da vlada kot končna odločevalka o teh vprašanjih nima konsistentnega stališča. Tako smo nedavno slišali napoved ministrice Anje Kopač Mrak, da na Ministrstvu za delo pripravljajo spremembe socialne zakonodaje, s katerimi bi za večino prejemnikov varstvenega dodatka ali denarne socialne pomoči ukinili zaznambe na nepremičninah, prav tako pa tudi dedičem ne bi bilo treba vračati prejete pomoči. Sprememba, ki naj bi predvidoma začela veljati že v začetku prihodnjega leta, ne bi veljala za vse, ampak le za tiste, ki imajo v lasti nepremičnino v vrednosti do 120 tisoč evrov in v njej bivajo. Center za socialno delo bo presodil, ali si posameznik ali družina zaradi nizkih dohodkov navkljub temu, da ima v lasti nepremičnino, začasno ne more zagotoviti preživetja brez denarne socialne pomoči ali varstvenega dodatka. V tem primeru bo eno ali drugo pomoč države lahko dobival brez bojazni, da bo država naredila zaznambo na njegovi nepremičnini in bodo dediči prejeto pomoč morali vračati. Uradno mnenje, ki smo ga vsi prejeli kot mnenje Vlade ob predlogu zakona, ki ga sedaj obravnavamo, pa je napisano popolnoma v drugačnem tonu. Vlada zakona ne podpira. V 7. točki celo zapišejo, da mu nasprotujejo vsa tri združenja občin, ki so jih tudi zaprosili za mnenje. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev predlagamo, da se v izogib nenehnim, kot kaže, jalovim razpravam v parlamentu o tem, ali so socialne pomoči in varstveni dodatki vračljivi, Vlada o tem dokončno odloči. V primeru, da se odloči, da se pomoči ne vračajo, naj nam v čim krajšem času posreduje ustrezne spremembe zakonodaje. V primeru, da bo ureditev takšna, kot je sedaj, naj to jasno pove in ne pošilja drugačnih napovedi. Hvala lepa.
Hvala lepa, dr. Mirjam Bon Klanjšček. Mag. Tanja Cink bo predstavila stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra.
Spoštovani podpredsednik, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Danes obravnavamo novelo zakona o socialnovarstvenih prejemkih, ki jo predlagajo v Poslanski skupini SDS. Omenjena novela predvideva črtanje določb, ki se nanašajo na vpis prepovedi odtujitve in obremenitve nepremičnine za prejemnike denarne socialne pomoči in varstvenega dodatka ter obveznosti vračanja celotnega zneska iz dediščine prejemnika, in sicer za prejeto denarno socialno pomoč, varstveni dodatek ter oprostitve plačil socialnovarstvenih storitev in prispevka k plačilu sredstev, namenjenih za plačilo oziroma doplačilo pravic družinskega pomočnika, pri katerih so upniki občine. Socialna zakonodaja je bila v zadnjih treh letih že novelirana z namenom zagotavljanja večje socialne varnosti posameznikov. Naj spomnimo, da je bil z novelo zakona o socialnovarstvenih prejemkih iz leta 2013 že razširjen krog upravičencev do denarne socialne pomoči in uvedena sprememba, s katero danes ni treba več vračati izredne denarne socialne pomoči ter denarne socialne pomoči, ki jo je oseba prejela za obdobje 12 ali manj mesecev. Naj spomnimo še, da se je ta novela dotaknila tudi področja dedovanja. V primerih, ko je oseba prejemala denarno socialno pomoč več kot 12 mesecev, se je dedovanje omejilo tako, da se od prejete pomoči najprej odšteje 12 najvišjih mesečnih zneskov, nato pa še ena tretjina od preostalih mesečnih zneskov prejete pomoči. Prav tako moramo izpostaviti, da je bilo podobno s spremembami pri določanju pogojev za upravičenost do varstvenega dodatka. Podatki o številu prejemnikov varstvenega dodatka decembra 2011 in decembra 2012 res kažejo, da se je število prejemnikov zmanjšalo za dobre tri četrtine. Veliko se jih je odpovedalo varstvenemu dodatku ravno zaradi zaznambe prepovedi odtujitve in obremenitve nepremičnine. Novela zakona o socialnovarstvenih prejemkih iz leta 2013 pa je uvedla omejitev na področju dedovanja na način, da se je premoženje osebe, ki je prejemala varstveni dodatek, omejilo do višine dveh tretjin vrednosti prejete pomoči. Poleg že omenjenega upada števila prejemnikov varstvenega dodatka moramo omeniti tudi, da se tudi struktura upravičencev do varstvenega dodatka v zadnjih letih spreminja. Upada število starejših, narašča pa število mlajših prejemnikov. Zavedamo se in tudi naša koalicijska zaveza temu sledi, da je treba prejemnike varstvenega dodatka, ki imajo v lasti nepremičnino manjše vrednosti, razbremeniti prepovedi odtujitve nepremičnine, vendar je pri tem treba upoštevati tudi vrednost premoženja, v tem primeru nepremičnine, ki za nekatere posameznike predstavlja osnovno sredstvo za preživetje. Vemo namreč, da imamo v Sloveniji več kot 80 % lastniških stanovanj in da v določenih primerih odločitvam v zvezi z varstvenim dodatkom botruje tudi navezanost na nepremičnine. Strinjamo se, da je treba zasledovati cilj, da razširimo krog upravičencev do varstvenega dodatka in zagotovimo socialno varnost posameznikom, ki ga potrebujejo, vendar ne na način, kot predlaga predlagatelj. Na podlagi vseh navedenih razlogov v Poslanski skupini SMC novele zakona o socialnovarstvenih prejemkih ne bomo podprli.
Hvala lepa mag. Cink. Besedo ima Poslanska skupina SDS, zanjo gospa Jelka Godec.
Spoštovani! Pred vami je že drug predlog spremembe zakona o socialnovarstvenih prejemkih, ki ga je v proceduro vložila Slovenska demokratska stranka. Ta predlog smo vložili že meseca januarja letošnjega leta po letu dni. Namreč pred letom dni, ko smo prvič vložili spremembo tega zakona, zakona o socialnovarstvenih prejemkih, se je Vlada oziroma ministrica takrat zavezala, da bo pripravila novelo tega zakona. Ker do tega ni prišlo do konca leta oziroma nekje do februarja, smo ponovno vložili to novelo. Kot vemo, je bil leta 2010 v času takratnega ministra gospoda Svetlika in pa v času vlade Socialnih demokratov oziroma Pahorjeve vlade v Državnem zboru sprejet Zakon o socialno varstvenih prejemkih. Ta zakon je med drugim prenesel pravice, ki so imele socialnovarstveno naravo, iz pokojninskega sistema v sistem socialnih pomoči in zaradi tega se je prenesel tudi varstveni dodatek v določbe omenjenega zakona. Varstveni dodatek se je torej prenesel v nov sistem, medtem ko je šlo pri državni pokojnini takrat za popolno ukinitev. Do državne pokojnine so bili takrat upravičeni starejši od 65 let, ki niso imeli nobenega drugega prihodka. Zakon je bil takrat s strani takratnega ministra Svetlika in pa takrat še državne sekretarke Anja Kopač Mrak predstavljen kot najbolj socialni zakon, ki naj bi omogočil zmanjšanje in preprečevanje tveganja revščine in pa socialne izključenosti. Kasneje poleti nekje sredi leta 2012 je takratni minister Vizjak naročil študijo, ki naj bi ocenila učinke izvajanja nove socialne zakonodaje, da se preveri, kako sprejeti zakoni vplivajo na posebne kategorije prebivalstva. Študija je bila končana 2013 in žal prepozno, da bi takrat lahko vlada Slovenske demokratske stranke podala predlog za spremembo Zakona o socialno varstvenih prejemkih. Namreč že takrat so se kazale zelo velike anomalije oziroma povečane stopnje revščine za starejše in pa upad prosilcev za varstveni dodatek. Je pa potem nova vlada pod vodstvom Alenke Bratušek glede na študijo morala narediti določene spremembe v zakonu, pa vendar te spremembe niso bile narejene v celoti oziroma v zadostni meri. Zakon o socialno varstvenih prejemkih določa, da je do denarne socialne pomoči upravičen posameznik, ki si zase in za svoje družinske člane sredstev v višini minimalnega dohodka ne more zagotoviti iz razlogov, na katere ne more vplivati. Denarna socialna pomoč se dodeli za določen čas, odvisno od okoliščin, ki so podlaga za dodelitev in višino denarne socialne pomoči. Dodeli se za različna obdobjalahko se pa denarna socialna pomoč dodeli tudi osebi, ki presega višino 48 osnovnih zneskov minimalnega dohodka, to je nekje 13 tisoč 863 evrov trenutno in ki je v zadnjih 24 mesecih denarno socialno pomoč prejela več kot 18-krat in soglaša z vpisom prepovedi odtujitve in obremenitve nepremičnin, katere lastnik ali lastnica je, v zemljiško knjigo v korist Republike Slovenije ter izpolnjuje ostale pogoje za upravičenost do denarne socialne pomoči po omenjenem zakonu. Do varstvenega dodatka pa so upravičene osebe, ki so trajno nezaposljive, trajno nezmožne za delo ali nezaposlene, starejše od 63 let za ženske, oziroma za moške nad 65 let. V mesecu februarju 2015 je ministrica Anja Kopač Mrak v enem izmed pisnih odgovorov na poslansko vprašanje zapisala tudi podatek, da sprememba zakonodaje glede prepovedi razpolaganja in prepovedi obremenitve nepremičnine prejemnika denarne socialne pomoči ni v ničemer pripomogla k znižanju števila prejemnikov denarne socialne pomoči. Po vseh napovedih o uveljavitvi Zakona o socialno varstvenih prejemkov bi pričakovali, da se bodo prošnje za denarno socialno pomoč zmanjšale, predvsem tudi glede na izjavo predlagatelja zakona Svetlika, ki je poudarjal, da je cilj, da se uveljavi načelo Splača se delati oziroma spodbujanje teh prejemnikov k večji delovni aktivnosti oziroma povečanje motivacije za delo. Podatki pa kažejo popolnoma drugače. Meseca septembra 2012, ko je ta zakon veljal 9 mesecev, je bilo število vseh upravičenih denarne socialne pomoči malo več kot 67 tisoč, leto dni kasneje je bilo teh upravičencev že malo več kot 75 tisoč. Zakon o socialno varstvenih prejemkih vsekakor ni spodbudil k večji delovni aktivnosti, ampak so se povečali upravičenci za denarno socialno pomoč. S tem se je tudi pokazalo, da se je socialna situacija v državi zaostrovala v teh letih pa vse do danes. Predvsem je najhuje na področju enostarševskih družin in pa samskih gospodinjstev. Na področju varstvenega dodatka pa je zadeva popolnoma drugačna. Ob uveljavitvi Zakona o socialno varstvenih prejemkih leta 2012 se je močno znižalo število prosilcev. Varstveni dodatek je bil pred uveljavitvijo Svetlikovega zakona mesečni denarni dodatek k pokojnini, nižji od mejnega zneska, bil je le korekcija z namenom izboljšati materialni položaj posameznika. Po sprejetju zakona je varstveni dodatek socialnovarstveni prejemek, ki ga dobijo tisti upravičenci, ki nimajo materialne varnosti oziroma si je ne morejo zgoditi zaradi okoliščine, na katere nimajo vpliva. Varstveni dodatek zagotavlja kritje stroškov, ki nastanejo v daljšem časovnem obdobju, vzdrževanje nepremičnine in tako naprej, ni pa za kritje stroškov za zadovoljevanje minimalnih življenjskih potreb. V decembru leta 2011, tik pred uveljavitvijo Zakona o socialno varstvenih prejemkih je varstveni dodatek prejemalo slabih 50 tisoč prebivalcev oziroma državljanov. Konec leta 2012, po enoletni veljavnosti tega zakona pa je bilo to znižanje za 30 tisoč državljanov. Torej nekje samo 10 tisoč je bilo tistih, ki so prejemali varstveni dodatek, kar je znižanje v letu dni od uveljavitve zakona 78 %. Največji razlog za upad, da se ljudje niso odločali, da bi zaprosili za varstveni dodatek, je zakon, katerega novelo imamo danes pred seboj, to je zakon o socialno varstvenih prejemkih, ki je v svojih členih uzakonil zaznambo prepoved odtujitve in obremenitve nepremičnine prejemnika varstvenega dodatka v korist države, torej Republike Slovenije, in pa hkrati omejitev pri dedovanju. Vseskozi se kaže trend zmanjševanja prejemnikov v starostni skupini nad 66 let in zadeva je v bistvu zelo zaskrbljujoča. Zmanjšanje število prejemnikov varstvenega dodatka je tudi posledica tega, da mnogi starejši, torej mnogi, ki bi bili upravičeni do prejemanja varstvenega dodatka, tega ne želijo, ker se bojijo vpisa na nepremičnino, prepoved razpolaganja z nepremičnino. To razumejo kot poseg v njihovo osebno dostojanstvo. Pri marsikomu gre za edino lastnino, ki jo imajo, za katero so v bistvu delali celo svoje življenje, varčevali in si jo na koncu tudi zaslužili s svojim denarjem, s svojim delom. In če želijo sedaj varstveni dodatek, tistih nekaj evrov, morajo pristati na to, da se vpiše zaznamba na to nepremičnino v korist države. Študije na področju socialnovarstvenih prejemkov oziroma socialnih prejemkov kažejo tudi na trenutno zelo slabo stanje, glede na to da ta zakon velja in da so nekatere kategorije družin in posameznikov zaradi tega zakona v slabšem materialnem položaju, to so predvsem enostarševske družine, osebe v starosti od 50 do 63 let in več in v bistvu za te ciljne skupine, predvsem starejše, ni možno predvideti izboljšanja socialnega položaja. Tukaj predvsem beležimo veliko stopnjo tveganja revščine in pa poglabljanja revščine predvsem pri starejših samskih ženskah. Ljudje, ki živijo v teh razmerah, živijo z nizkimi pokojninami. Na to so v Državnem zboru opozarjali nenehno Poslanska skupina Desus in tudi drugi, vendar žal do danes še nismo dočakali s strani Vlade oziroma Ministrstva za delo, družino in socialne zadeve spremembe tega zakona, kar bi omogočilo, da ti starejši, ki živijo z nizkimi pokojninami, pod pragom revščine, starejše samske ženske z nepremičnino, ki je nizke vrednosti, s kakšno hiško, stanovanjem, da bi lahko prejemali denarno socialno pomoč, varstveni dodatek, ki bi jim omogočal vsaj malo upanja, da lahko dostojno preživijo sebe, ne pa da se jim zaradi tega dobesedno grozi z vpisom na nepremičnino v korist države. Bojijo se pa ti starejši tudi za dediče. Žal je v Sloveniji še vedno tako, da je ta miselnost, da je treba ohraniti svoje nepremičnine, da jih podedujejo dediči, pa seveda brez kakršnihkoli obremenitev, kar je normalno. Starejši ne želijo zapustiti mladim poleg nepremičnine še to zaznambo oziroma ne želijo, da bi dediči vračali njihove dolgove. Tako v primeru varstvenega dodatka in denarne socialne pomoči to ni neke vrste pomoč, ampak je v bistvu kredit, ki ga je treba vrniti. Če ga pa sam ne moreš, ga bodo morali dediči. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo mnenja in v bistvu to poudarjamo že nekaj časa, da problema revščine ne moremo reševati le na področju socialnih transferjev, večji poudarki sistemskim rešitvam, ukrepi se morajo izvajati na področju trga dela, gospodarstva, šolstva v povezavi z gospodarstvom. Le s povečanjem števila delovnih mest z večjo fleksibilnostjo na trgu dela bomo omogočili tudi to, da se bodo ljudje lahko v večjem številu zaposlovali in da se ne bo povečalo število prejemnikov denarne socialne pomoči. Spremembe, ki jih predlagamo, je predlagal pred leti tudi že Inštitut za socialno varstvo Republike Slovenije, ki predlaga, da se iz Zakona o socialnovarstvenih prejemkih črtajo določbe, ki določajo vpis prepovedi odtujitve in obremenitve nepremičnine za prejemnike socialne denarne pomoči in varstvenega dodatka ter celostna obveznost vračanja prejete socialne pomoči iz dediščine prejemnika socialne pomoči, in sicer za prejeto socialno denarno pomoč, za prejeti varstveni dodatek, oprostitev plačil socialnovarstvenih storitev in prispevkov k plačilu sredstev, namenjenih za plačilo oziroma doplačila pravic družinskega pomočnika. V Slovenski demokratski stranki z novelo zakona o socialnovarstvenih prejemkih črtamo člene, ki določajo zaznambo na nepremičnine v primeru prejemanja denarne socialne pomoči in varstvenega dodatka, ki zelo obremenjuje te prejemnike in se zato predvsem starejši tudi ne odločajo za zaprosilo za varstveni dodatek, hkrati pa tudi predlagamo črtanje členov, ki v bistvu določajo, da dediči vračajo prejeto denarno socialno pomoč. Glede na to da je Vlada v bistvu po tem, ko smo že drugič predlagali ta zakon, napovedala spremembo istega zakona, bi bilo skorajda mogoče pametno, da bi se pred tem tudi ministrica oglasila v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke in bi lahko skupaj z opozicijo pripravili zakon, s katerim bi se danes lahko vsi strinjali in ne bi bilo tako, kot je dejala kolegica pred mano, tratenje časa, kar za mene definitivno ni, treba namreč opozarjati na zadeve, ki se dogajajo starejšim, predvsem samskim ženskam. Te razprave so dobre. Vlada v času, ki ga je obljubila, v lanskem letu ni pripravila tega zakona in šele na pobudo Slovenske demokratske stranke zakon pripravlja in jaz upam, da kljub temu da je gospa ministrica Anja Kopač Mrak nekako v slabi luči trenutno v slovenski javnosti, da bo ta zakon vendarle spravila v proceduro v Državni zbor. Hvala.
Hvala, gospa Godec. Gospod Uroš Prikl bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratske stranke upokojencev Slovenije.
Hvala lepa, podpredsednik. Spoštovane kolegice in spoštovani kolegi, predstavniki Vlade! Na kratko o stališču Poslanske skupine Desus do predloga zakona ZSVarPre oziroma Zakona o socialno varstvenih prejemkih. Na eni izmed prejšnjih sej Državnega zbora v tem sklicu mandata smo identičen predlog istega predlagatelja že obravnavali. Predlog zakona za črtanje in določilo o zaznambi prepovedi odtujitve in obremenitve nepremičnine za prejemnike socialnih pomoči, varstvenega dodatka in za upravičene oprostitve plačila socialnovarstvenih storitev, namenjenih plačilu pravic družinskega pomočnika, je bil takrat zavrnjen. Takrat poslanci Desusa nismo prispevali glas za zakon, razloge smo takrat pojasnili v stališču in skozi razpravo, ki je zdaj ne bom ponavljal. Naše splošno mnenje oziroma stališče glede te problematike pa se ni spremenilo do danes. Kolegice in kolegi, še vedno smo mnenja, da prejemanje teh pravic, ki sem jih prej naštel, teh socialnih transferjev, če hočete, ne more biti samo po sebi umevno in prosto odgovornosti upravičenca oziroma kasneje njegovih potencialnih dedičev, če gre za to, da bo ob transferju obstaja kakršnokoli premoženje samega prejemnika socialne pomoči. Drži, še kako drži, in prav je tako, da Ustava Republike Slovenije deklarira našo državo kot socialno državo ter zagotavlja našim državljanom in državljankam pravico do socialne varnosti. Zelo jasno pa tudi ta ustava poleg tega pove, da so te pravice zagotovljene pod določenimi pogoji, ki so opredeljeni v predmetni zakonodaji. Varstveni dodatek in denarna socialna pomoč sta v skrajnih ekonomskih razmerah pomoč države, ko se človek sam iz različnih razlogov, upravičenih, objektivnih razlogov ne more sam preživljati, si ne more sam zagotoviti sredstev za svoje življenje. Ker gre za socialna transfera, sta obe pravici po veljavni obstoječi zakonodaji podvrženi določenim pogojem oziroma kriterijem, ki jih za uveljavitev predvideva Zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev samo, famozni ZUJF in Zakon o socialno varstvenih prejemkih. Kriteriji in omejitve za pridobitev kakršnekoli pravice, pa naj bo to socialna ali katerakoli druga, morajo biti jasno postavljeni in morajo biti sorazmerni. S tem se v naši poslanski skupini globoko strinjamo. Prav tako menimo, da morajo biti pogoji postavljeni tako, da opravičijo namen pravice. Tako postavljanje materialnih cenzusov kot pogojev za pridobitev socialnih transferjev in s tem sredstev s strani države ali lokalnih skupnosti in sam institut zaznambe prepovedi odtujitve in obremenitve na nepremičnini prejemnika pomoči po naši oceni ne pomeni nesorazmernosti, saj samo na tak način lahko zagotavljamo varovanje ustavne pravice do socialne varnosti vsem državljanom in državljankam, ki so pomoči resnično potrebni. Tudi presoja Ustavnega sodišča v zvezi z določili Zakona o dedovanju, ki že od leta 1976 določa, da se dedovanje premoženja osebe, ki je uživala pomoč v skladu s predpisi socialnega varstva, omeji do višine prejete pomoči, je potrdila, da je poseg v pravico do zasebne lastnine nujen zaradi varstva druge ustavne pravice, to je pravice do socialne varnosti drugih državljanov, ki jo zagotavlja naša država, saj jo je dolžna zagotavljati vsem in pod enakimi pogoji. Ta pravica se ne sme ogroziti z neupravičenim siromašenjem, dovolite, da uporabim ta izraz, skladov za zagotavljanje te pomoči ali pa če hočete proračuna. Ustavno sodišče je tudi ugotovilo, da iz pravice do zasebne lastnine in dedovanja za dediče ne izhaja pravica, da bi lahko dedoval premoženje zapustnika, ne da bi bil pripravljen sprejeti morebitne obveznosti, ki so povezane z dedovanjem zapustnikovega premoženja. Dediči pa imajo povsem avtonomno možnost izbire, da povrnejo prejeto pomoč in dedujejo celoto zapuščino ali pa kot alternativo dopustijo izločitev dela zapuščine v korist dajalca pomoči torej države ali občine. Varstveni dodatek že nekaj let ni več prejemek iz pokojninske blagajne, to je bilo prej že povedano, pač pa ima ta pravica naravo socialnega transfera. V naši poslanski skupini smo se vedno zavzemali za to, da se pokojninska blagajna očisti vseh izdatkov, ki nimajo podlage vplačilo prispevkov, zato v naši poslanski skupini ob sprejemanju nove socialnega zakonodaje leta 2010 glede sprememb pri novem definiranju varstvenega dodatka in njegovem izvzetju iz Zpiza, temu nismo nasprotovali. Spomniti je treba tudi to, da smo s popravki socialne zakonodaje v letu 2013 že sprejeli rešitev, po kateri ni več treba vračati celotne vrednosti prejeti pomoči, pa to seveda ni dovolj. Spoštovani! V Desusu radi govorimo, in to mnogokrat, o medgeneracijski solidarnosti, pa ne zato, ker bi karkoli zahtevali od mlajše generacije, pač pa preprosto zaradi dejstva, ker že po zakonu narave ne moremo spregledati teh medsebojnih relacij. Zato se nam zdi primerno, da ta tem mestu in vedno znova opozorimo in opozarjamo, da tudi družinska zakonodaja, ki je, mimogrede, stara približno toliko kot dednopravna zakonodaja, v obeh smereh, torej v razmerju starši : otroci in otroci : starši določa medsebojne dolžnosti preživljanja. Moram pa ponovno kot pri prvem predlogu zakona SDS povedati, da žal v naši poslanski skupini ugotavljamo naslednje. Moralno-etična načela v naši družbi, o katerih tudi zelo radi govorimo eni bolj, drugi manj, glede možnosti preživljanja in glede pridobivanja socialnih transferjev izgubljajo na pomenu, so zvodenela, ne živijo želijo več. Nekako v našem prostoru počasi postaja prevladujoče mnenje, da nam država pač mora tako ali drugače zagotoviti, dati tisto, kar mislimo, da nam pripada. Obžalujemo, da je temu tako. Spoštovani! Dejstvo pa tudi je, da na drugi strani zavest o medgeneracijski skrbi in medgeneracijski solidarnosti omejujejo vse težje socialne razmere ljudi, vse težje socialne razmere svojcev, ki bi morali, zakonodajno gledano, in zaradi tega, ker so sami nepreskrbljeni in so se znašli v socialni stiski, poudarjam, ne morejo poskrbeti za svoje starše, družinske člane. Kot že povedano, socialna zakonodaja je že bila deležna takih sprememb, ki so šli v smer izboljšanja, v korist ljudem, je pa res tudi to, da rešitve še vedno niso optimalne in povsem pravične. Zlasti dejstvo, da smo Slovenke in Slovenci kot zelo marljiv narod, to je treba priznati in se tega zavedati, ustvarili veliko lastniških stanovanj, hiš, in navezanost na svoj dom je v tej luči omejevanje uživanja tega, kar smo zaslužili z lastnim delom, z lastnim odrekanjem, boleče izkušnje na starost, ko starostna pokojnina ni takšna, da bi dosegla prag, ki ga postavljamo kot mejo med revščino in dostojnim življenjem. Spoštovane kolegice in kolegi! Mi v Poslanski skupini Desus si prizadevamo, da se uresniči koalicijska pogodba oziroma tisti del koalicijske pogodbe, ki pravi, da se bo prejemnike varstvenega dodatka, ki imajo v lasti nepremičnino manjše vrednosti, razbremenilo prepovedi odtujitve nepremičnine. Zakaj manjše vrednosti? Ker je to še predmet pogovora pri sprejemanju zakonodaje s tega področja. Tako se ravno v teh dneh končuje razprava oziroma, če so moji podatki točni, se je končala javna razprava predloga novele zakona o socialnovarstvenih prejemkih, katere namen je ukinitev vračila prejetih sredstev iz naslova varstvenega dodatka in denarne socialne pomoči ter zaznambe na nepremičninah v veliki večini, želel bi si, v vseh primerih. Poleg slednjega bo, kot rečeno, predlagana zakonodaja uredila še nekatera druga vprašanja, ki pa jih predlagatelj tega zakona, o katerem se zdaj pogovarjamo, ne rešuje, so pa nujno potrebna, da se rešijo v sklopu najnujnejših in celovitih sprememb predpisov na področju socialne varnosti. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Vlada ali pa ministrstvo za delo, kakorkoli hočete, je pripravilo nov zakon o socialnovarstvenih prejemkih, ki bo ustrezno rešil to problematiko, in to tako, da država ne bo neizčrpen vir finančne pomoči brez pravih kriterijev in hkrati, kar pa je po naši oceni v Desusu še posebej pomembno, da ne bodo rabili tisti, ki so pomoči države resnično potrebni oziroma njihovi svojci, ostati brez trdo prigarane nepremičnine. Neprimerno je razmišljanje oziroma dilema dobiti od države denar za dostojno preživetje ali ohraniti nekaj, za kar smo se oziroma so se trudili in garali skozi celo življenje in bi želeli prenesti na sovje otroke. Spoštovani! Vse to, kar sem povedal, nekaj seveda tudi prebral, so razlogi, da predlaganega zakona ne bomo podprli, pričakujemo pa vladni zakon na naših klopeh še v letošnjem letu in uveljavitev zakona o socialno varstvenih prejemkih z začetkom leta 2017, s tem pa tudi popravek nekaterih nedoslednosti, če želite, asocialnih rešitev iz preteklosti. Hvala lepa.
Hvala, gospod Prikl. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospa Marija Bačič.
Hvala, gospod podpredsednik. Lepo pozdravljene kolegice in kolegi, predstavniki Vlade! Predmet današnje razprave je popolno črtanje določb, ki določajo vpis prepovedi odtujitve in obremenitve nepremičnine za prejemnike denarne socialne pomoči in varstvenega dodatka ter celotna obveznost vračanja prejete socialne pomoči iz dediščine prejemnika socialne pomoči za prejeto denarno socialno pomoč, prejeti varstveni dodatek in oprostitve plačil socialnovarstvenih storitev in prispevka k plačilu sredstev, namenjenih za plačilo oziroma doplačilo pravic družinskega pomočnika. Zakon o dedovanju je bil sprejet leta 1976 in v 128. členu že ves čas določa, da se dedovanje premoženja osebe, ki je uživala pomoč v skladu s predpisi o socialnem varstvu, omeji do višine vrednosti prejete pomoči. Seveda tudi velja, da lahko sodišče odloči, da dedujejo dediči vso zapustnikovo premoženje, če se ti obvežejo povrniti vrednost dane pomoči Republiki Sloveniji oziroma občini. Za pomoč v skladu s predpisi o socialnem varstvu se šteje vse, kar je zapustnik zaradi slabega premoženjskega stanja prejel v denarju ali obliki oprostitve plačila. Torej denarna socialna pomoč, varstveni dodatek, oprostitev plačil socialnovarstvenih storitev, recimo namestitev v domu starejših in prispevek k plačilu storitve družinskega pomočnika. Isti zakon v 129. členu določa, da se lahko tisti, ki je dajal pomoč, to je Republika Slovenija ali občina, pravici do povračila te pomoči tudi odpove, če so zapustnikovi dediči, torej njegov zakonec ali njegovi otroci, sami potrebni pomoči. Ustavno sodišče je ob presojanju ustavnosti zakona o dedovanju odločilo, da je legitimno, da se tisti, ki pomoč daje, lahko poplača iz zapustnikovega premoženja. Ugotovilo je, da je poseg v pravico do zasebne lastnine in dedovanja nujen zaradi varstva druge ustavne pravice, to je pravice do socialne varnosti drugih državljanov, ki jo zagotavlja Republika Slovenija, saj je dolžna zagotavljati socialno varnost vsem državljanom. Institut zaznambe prepovedi odtujitve in obremenitve predstavlja sredstvo zavarovanja, s katerim želi Republika Slovenija zavarovati svojo terjatev oziroma pravico. Zato namen instituta zaznambe prepovedi odtujitve in obremenitve nikoli ni bil zmanjševanje števila upravičencev do denarne socialne pomoči in prav tako ne števila upravičencev do varstvenega dodatka. A žal se je zgodilo prav to. Vlada Republike Slovenije je zato najnujnejše pomanjkljivosti socialne zakonodaje odpravila že leta 2013, ko je sprejela določene popravke zakonodaje, ki so se v praksi izkazali kot najbolj pereči. 1. januarja 2014 so tako v veljavo stopile spremembe socialne zakonodaje, ki so med drugim uzakonile, da več ni treba vračati denarne socialne pomoči in izredne denarne socialne pomoči, ki jo je oseba prejela za 12 ali manj mesecev, če jo je prejemala več kot 12 mesecev, pa se dedovanje omeji tako, da se od prejete pomoči najprej odšteje 12 najvišjih mesečnih zneskov, nato pa še ena tretjina od preostalih mesečnih zneskov prejete pomoči. Vlada se je tudi že s koalicijskim sporazumom zavezala, da bo prejemnike varstvenega dodatka, ki imajo v lasti nepremičnino v manjši vrednosti, razbremenila prepovedi odtujitve nepremičnine. Ministrstvo za delo je v javno razpravo že poslalo predlog novele, ki prinaša podobno rešitev, kot jo predlagajo v opozicijski stranki. V predlogu vladne novele se predlaga črtanje instituta zaznambe prepovedi odtujite in obremenitve na nepremičnini v lasti upravičenca do denarne socialne pomoči oziroma varstvenega dodatka, ki je do omenjenih pravic upravičen, ker v skladu z zakonskimi določbami nima dovolj sredstev za preživljanje. Kot taka se šteje oseba, ki z lastnimi sredstvi in s premoženjem ne presega zakonsko določene premoženjske meje, ter oseba, ki ima v lasti bivanjsko enoto, v kateri dejansko prebiva in ima prijavljeno stalno prebivališče ter katere vrednost ne presega 120 tisoč evrov. V Poslanski skupini Socialnih demokratov menimo, da je vladna rešitev primernejša, zato predloga opozicijske stranke ne bomo podprli. Glasovali bomo proti sklepu, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Se pa vseeno moramo dotakniti instituta družinskega pomočnika, ki se ga vladna novela še ne dotakne. Po našem trdnem prepričanju moramo v najkrajšem možnem času urediti tudi status teh oseb. Dejstvo je, da so med upravičenci do družinskega pomočnika poleg oseb, ki potrebujejo pomoč šele v starosti, tudi osebe, ki potrebujejo pomoč že vse od rojstva oziroma od zgodnje otroške dobe. Storitve za te osebe so v mladostni dobi, to je do 26. leta, brezplačne, kasneje pa so obravnavane kot vsi ostali, čeprav Vlada priznava, da te invalidne osebe ne posedujejo velikega premoženja, saj niso pridobitno sposobne, kar pa pomeni, da je nesmiselno vztrajati na poplačilu dane pomoči in s tem povezano zaznambo premoženja, saj v praksi to povzroča več težav kot pa pozitivnih posledic. Vlada se je zavezala, da bo uredila tudi to področje, ko je napovedala, da namerava predlagati odpravo omejitve dedovanja zgolj pri tej pravici in za omejen krog upravičencev, ker v primerih, ko se invalidna oseba ne nahaja v institucionalnem varstvu, vendar pa potrebuje 24-urno varstvo, ki ga prejema v obliki pomoči družinskega pomočnika, utemeljeno prihaja do težav in je tudi v interesu družbe kot celote, da se takšnim osebam olajša njihovo življenje. Zavedamo se, da je za to spremembo treba pridobiti tudi soglasje lokalnih skupnosti, zato že zdaj pozivamo vse lokalne skupnosti, da takšen ukrep podprejo. Naj spomnim, država in lokalne skupnosti so v okviru politik socialnega varstva dolžne zagotavljati pogoje, v katerih lahko posamezniki ustvarjalno sodelujejo in uresničujejo svoje razvojne možnosti ter s svojo dejavnostjo dosegajo raven kakovosti življenja, ki ustreza merilom človeškega dostojanstva. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospa Marija Bačič. Stališče Poslanske skupine Združena levica bo predstavil gospod Miha Kordiš.
Hvala za besedo, predsedujoči. V Združeni levici nasprotujemo vračljivosti socialnih pomoči in vseh podobnih prejemkov. Zato smo pred kratkim pri obravnavi Zakona o dedovanju predlagali popolno odpravo vračljivosti, ampak naš amandma ni bil sprejet. Že na začetku naj povem, da zakon, ki ga danes obravnavamo, ne odpravlja vračljivosti v krovnem zakonu. Odpravlja pa vračljivost socialne pomoči, varstvenega dodatka in nekaterih drugih socialnovarstvenih prejemkov v področni zakonodaji, zato ga bomo v tej fazi postopka podprli. Prepričani smo tudi, da lahko z višjo obdavčitvijo kapitala in visokih dohodkov zagotovimo zadostna sredstva ne samo za odpravo vračljivosti, ampak tudi za dvig vseh cenzusov vsaj na raven minimalnih življenjskih stroškov. V nadaljevanju stališča se bom k tej poslednji misli vrnil. Pred tem pa je treba oceniti stanje na področju socialnovarstvenih prejemkov in vzroke za to, da je to stanje takšno, kakršno je, se pravi slabo. Odkar je bil februarja vložen ta zakon, je svoj predlog pripravilo tudi Ministrstvo za delo. Gospa Anja Kopač Mrak se v vlogi ministrice pojavlja kot rešiteljica problema, ki ga je kot državna sekretarka pravzaprav sama ustvarila. Zaradi zakonodaje, ki jo je sprejela Pahorjeva koalicija, je namreč 50 tisoč prebivalcev Slovenije ostalo brez socialnih prejemkov. Med njimi so bile praktično vse prejemnice državnih pokojnin in več kot tri četrtine prejemnikov varstvenega dodatka. To so starejši ljudje, zlasti ženske, večina jih pa sploh prihaja iz razvojno ogroženih regij. Ministrstvo, ki bi moralo biti posebej pozorno zlasti na te ranljive skupine delavskih razredov, je udarilo naravnost po njih. Političarka, ki je za to odgovorna, pa ministrstvo še kar naprej vodi in to še po tem, ko je za njeno interpelacijo glasovalo več poslancev kot jih je bilo proti. Ko ocenjujemo odgovornost za sedanje stanje, je treba povedati tudi to, da je veljavni Zakon o socialno varstvenih prejemkih sicer sprejela Pahorjeva koalicija, izvajal pa se je tudi v času druge Janševe vlade. Takratna vlada in koalicija, se pravi SDS, v svojem mandatu vračljivosti nista odpravila. Prvi resni popravek Zakona o socialno varstvenih prejemkih je bil narejen šele v času vlade Alenke Bratušek, pa še ta je bil bolj kozmetične narave. Tudi sicer je druga Janševa vlada nadaljevanja z varčevanjem pri socialno ogroženih, ki se je začelo s Pahorjevo vlado. Kot je znano, je Zakon o socialno varstvenih prejemkih določil znesek minimalnega dohodka pri 288 evrih, toda še preden se je ta odločba sploh začela uporabljati, je Pahorjeva koalicija z interventnim zakonom minimalni dohodek znižala na 260 evrov. Druga Janševa vlada je ta ukrep podaljšala z Zujfom. O Zujfu tukaj niti nima smisla izgubljati besed, med drugim je protiustavno znižal pokojnine 26 tisoč upokojencem. In to je naredila koalicija, v kateri je bila tudi stranka Desus, ki se na deklarativni ravni, se pravi v besedi zavzema za pravice upokojencev. Da desne vlade niso bile dosti bolj socialne od Pahorjeve, kaže tudi podatek, da se je v letu 2008 število revnih glede na leto 2007 povečalo za kar 16 tisoč. Kljub kreditnemu pregrevanju gospodarstva in nizki stopnji brezposelnosti je pod pragom tveganja revščine leta 2008 živelo kar 241 tisoč ljudi. Vse to kaže na hude napake socialne politike oziroma, natančneje, na protisocialno usmerjenost vseh teh vlad. Na podlagi povedanega si lahko državljani sami ustvarijo mnenje o verodostojnosti predlagatelja in Vlade, da nastopata kot rešitelja za problem, ki sta ga sama soustvarjala. Kar zadeva vsebino predloga, pa je naša ocena, da je v tej fazi zadovoljiv. Ampak v Združeni levici že ves čas trdimo, da je treba odpraviti vračljivost vseh socialnih prejemkov. Doplačilo domske oskrbe, pogrebnina in posmrtnina so tudi socialni prejemki, ki jih dobi samo tisti, ki ne presega cenzusa dohodkov in premoženja. Ta sredstva se izdajajo namensko, z njimi nihče ne more neupravičeno zaslužiti, praviloma ne gre za visoke zneske. Zato je še toliko bolj nesmiselno, da bi kljub odpravi vračljivosti socialne pomoči morali prebivalci vračati te druge, prav tako socialne prispevke. Zato smo, kot rečeno, socialisti na julijski seji predlagali črtanje instituta vračila socialnih prejemkov v Zakonu o dedovanju. Tako kot pred dobrim letom, ko smo prvič obravnavali podoben predlog, je tudi tokrat glavni argument Vlade ta, da bi s popolno odpravo vračljivosti, citiram, "osiromašili socialne sklade". To frazo je nekoč zapisalo Ustavno sodišče in zdaj se pojavlja kot kronski argument tistih, ki so socialno pomoč spremenili v kredit. Ampak, poglejte, izplačevanje socialne pomoči ljudem, ki izpolnjujejo vse dohodkovne cenzuse, ni siromašenje socialnih skladov, ampak socialna pomoč. To je izvajanje osnovne naloge omenjenih socialnih skladov, ne pa njihovo siromašenje. Za večino naših državljanov je to samoumevno zaradi tega, ker je socialna pomoč ogroženim ena osnovnih občečloveških vrednot. Ker pa s tem vodstva ministrstva seveda ne bom prepričal, naj podčrtam, da je socialna pomoč ključni del socialne države in socialne varnosti, ki jo morata vlada in ministrstvo zagotavljati po svoji ustavni dolžnosti. Zato zavračamo vsako govoričenje o siromašenju socialnih skladov, kadar gre za izplačila že tako prenizkih socialnih pomoči. Tako ali tako se vedno zaplete pri izdatkih za najranljivejše in najrevnejše. V neke podrobne razprave o siromašenju proračuna se nikoli ne zahaja, ko se pogovarjamo, recimo, o davčnih odpustkih najbolje plačanim ali pa kapitalu, ki so v resnici tisti, ki dejansko siromašijo socialne sklade, ob tem pa jih podpira naš politični razred in njegove vlade. Socialne pomoči prihajajo iz proračuna, proračun pa se napaja iz davkov in iz dajatev. Vlade, ki so bile na oblasti zadnjih 10 let, so sistematično zniževale potencialne prihodke in s tem res siromašile proračune države in občin. Najbolj pa so proračun osiromašili naslednji ukrepi: znižanje davka na dobiček podjetij v času prve in druge Janševe vlade; ukinitev davka na izplačane plače s strani prve Janševe vlade, v kateri je bil kot vedno tudi Desus, s tem je bil ukinjen davek, ki je vsaj delno kompenziral primanjkljaj pokojninske blagajne po letu 1996; dvakratno znižanje dohodnine za 10 % najbolje plačanih v državi v mandatu Cerarjeve vlade, prvič lani in drugič na septembrski seji Državnega zbora. Če potegnemo črto, lahko rečemo, socialnih skladov oziroma proračuna zagotovo ne siromašijo ljudje, ki jim lastni dohodki ne zagotavljajo niti preživetja, ampak vlade, ki 10 let sistematično znižujejo obdavčitev visokih dohodkov in kapitala. Če smo tu še nekoliko bolj aktualni, lahko rečemo, da socialne države ne siromašijo ljudje, ki so si z lastnim odrekanjem postavili hiše, ampak organizacije, kot je Rimskokatoliška cerkev, ki so si prigrabile našo skupno družbeno lastnino, zdaj pa od države terjajo še milijonske odškodnine, pri tem pa jim mi, državljani, plačujemo socialne prispevke. Ampak, seveda, v primeru RKC Ustavno sodišče in Vlada nista zaznala siromašenja socialnih skladov. Zagotovo je vsem v tej dvorani jasno, da institut zaznambe na nepremičninah ni namenjen varovanju socialnih skladov, ampak zastraševanju prejemnikov. V odgovoru na naše poslansko vprašanje je ministrica Anja Kopač Mrak odgovorila, da so prejemniki socialnih prejemkov v letu 2014 vrnili slabih 216 tisoč evrov. Podatka o višini sredstev, ki jih je Republika Slovenija pridobila s prodajo nepremičnin, ni mogla navesti, zapisala pa je, da so ta sredstva nizka. Zato ta institut ni samo nehuman, ampak je tudi nesmiseln. V času, ko v naprednih družbah potekajo razprave o temeljnem dohodku, imamo pri nas namesto socialne politike še vedno socialno represijo. Namesto da bi razpravljali o temeljnem dohodku, moramo vladajoči garnituri dopovedovati, da socialna pomoč ne sme biti kredit. Ta naša kreditna socialna politika izhaja iz preživele domneve, da so prosilci za socialno pomoč špekulanti, čeprav raziskave kažejo, da je odstotek zlorab izjemno nizek. Gre za tuje raziskave, ker pri nas celo najvišji predstavniki države govorijo o zlorabah, ne da bi imeli pred seboj kakršnokoli analizo dejanskih kršitev. Ker je to splošna razprava, se bom na kratko opredelil tudi do alternativnega predloga ministrstva za delo, ki je trenutno v javni obravnavi. Konec koncev bo koalicija verjetno zavrnila ta predlog z argumentom, da bo predlagala boljšo rešitev. Predlog ministrstva predvideva, da se denarna socialna pomoč in varstveni dodatek ne bosta vračala, če ima prejemnik v lasti nepremičnino, katere vrednost ne presega 120 tisoč evrov. Z vidika našega programa ta predlog še vedno ne rešuje problema v celoti in ni socialno pravičen. Po naši oceni ima dve glavni pomanjkljivosti. Prvič, še vedno niso zajeti vsi socialni prejemki, drugič, še vedno bodo morali pomoč vračati ljudje, ki so v resnični stiski. Že na začetku sem povedal, da smo v Združeni levici proti vračilu kateregakoli socialnega prejemka, ne samo varstvenega dodatka in socialne pomoči. Predstavljajte si, da bi nekdo zahteval vračilo otroškega dodatka. Za nas torej ni nobenega utemeljenega razloga za to, da bi bil kdorkoli prisiljen vračati na primer doplačilo občine za domsko oskrbo. Zato ves čas trdimo, da je treba institut vračanja izbrisati tudi iz krovnega zakona, to pa je Zakon o dedovanju. In to smo predlagali nekaj mesecev nazaj. S tem bi odpravili tudi težave z določanjem vrednosti nepremičnine, do katere ni treba vračati socialne pomoči. Mi smo za to, da vsak socialno ogrožen prebivalec dobi denarno pomoč, tudi če ima v lasti nepremičnino, katere vrednost presega 120 tisoč evrov. Seveda pod pogojem, da v tej nepremičnini dejansko prebiva. Po naši zakonodaji se šteje, da je primerno stanovanje za eno osebo 60 kvadratnih metrov, za dve osebi pa 90 kvadratnih metrov. Kdor pozna cene stanovanj v Ljubljani ali na Obali, ve, da tam nepremičnina, ki je vredna 120 tisoč evrov, ni luksuzna nepremičnina. Če bo sprejet predlog ministrstva, bo nekdo, ki ima v lasti stanovanje, vredno 121 tisoč evrov, moral vračati socialno pomoč, nekdo, ki ima v lasti stanovanje, vredno 119 tisoč evrov, pa ne. Nekdo, ki ima v Ljubljani v lasti staro enosobno stanovanje v kakšni boljši soseski, bo moral vračati socialno pomoč, nekdo, ki pa ima v kakšnem manjšem kraju veliko večje in novejše stanovanje, pa ne. In tukaj predlog ministrstva krši vsa bazična načela pravičnosti. Opozoriti pa je treba še na en dodaten problem. Naš sistem socialnih prejemkov je narejen na konceptu primernega stanovanja. Velikost primernega stanovanja pa je odvisna od tega, koliko ljudi v njem prebiva. Predlog ministrstva ruši to načelo in postavlja neko fiksno mejo 120 tisoč evrov, zato enako obravnava lastnika, ki v stanovanju za 120 tisoč evrov živi sam, kot lastnika, ki v enakem stanovanju živi skupaj z vzdrževanimi člani. Zato ponavljam, da je vsako fiktivno merilo neživljenjsko in socialno nepravično. Od socialnih delavcev zahteva, da se ukvarjajo s tem, ali je neka nepremičnina vredna 120 tisoč evrov ali pa 121 tisoč evrov, namesto da bi se ukvarjala s tem, za kar so tam, torej s socialnim delom. Zato v Združeni levici predlagamo, da se nepremična, v kateri prejemnik dejansko prebiva, ne upošteva pri pravici do socialne pomoči. Tukaj se moramo zavedati, da 85 % naših prebivalcev živi v lastniških stanovanjih. Pri nas lastništvo stanovanja ali hiše ni omejeno na premožne sloje, kot je v zahodni Evropi. Hvala bogu, da je pri nas drugače. To seveda ne pomeni, da bomo socialno pomoč dodeljevali bogatašem ali špekulantom. Kdor ima v lasti druge nepremičnine, se mora to upoštevati pri cenzusu za dodelitev pomoči. Če pa koga skrbi, da bodo socialno pomoč prejemali ljudje, ki živijo v luksuznih stanovanjih, lahko to veliko bolj pravično rešimo z davkom na nepremičnine. Če je nekdo socialno ogrožen, naj se njegov davčni dolg prenese na potomce. Nihče pa nima pravice siliti ljudi, da prodajajo hiše in stanovanja, v katerih dejansko prebivajo. Posledica tega bi bila gentrifikacija, se pravi izseljevanje revnejših prebivalcev iz boljših sosesk. S tem bi dobili, kot ponekod je že na zahodu, nesprejemljivo segregacijo prebivalstva. Zato se v Združeni levici zavzemamo za popolno odpravo vračljivosti socialne pomoči. To, da ima socialno ogrožen človek v lasti hišo ali stanovanje, je za družbo dobro. V tem primeru ima namreč družba en stanovanjski problem manj. In to, da bodo potomci socialno ogrožene osebe podedovali stanovanja ali hišo, je prav tako dobro. Revščina se namreč deduje, zato ni nič narobe, če nekdo, ki prihaja iz revnega okolja, podeduje hišo ali stanovanje. Spet bo ta človek imel vsaj en problem v življenju manj. Ta problem pa bo izginil tudi iz agende širše družbe. Nikoli ne bo mogoče v celoti preprečiti, da socialno pomoč dobi tudi kakšen špekulant pa mutonja, ampak taki primer so v resnici redki. Kar je veliko hujše, je to, da več tisoč ljudi, ki pomoč potrebujejo, danes te pomoči ne prejema zaradi zastraševanja, medtem ko poslušamo naš politični razred, da, joj, iz naše socialne pomoči se pa napajajo tisti, ki do nje pravzaprav sploh niso upravičeni. Konec koncev ta socialna pomoč znaša največ 288 evrov in se že po sedanjem zakonu ne vrača v celoti. Zato je siromašenje socialnih skladov namišljen problem in v resnici samo izgovor za varčevanje pri najšibkejših. Če bi se zaradi odprave vračljivosti nepremičnin število prejemnikov socialne pomoči povečalo za 10 tisoč, bi potrebovali maksimalno 35 milijonov evrov. To je približno toliko, kolikor naj bi RKC dobila v odškodninah in obrestih. Tako da ni res, da si ne moremo privoščiti odprave vračljivosti, lahko si jo privoščimo, če se odločimo, da bomo namesto velekapitalistom, kot je to cerkev, javna sredstva izplačevali socialno ogroženim. Če dam na tehtnico vladni predlog in predlog, ki je pred nami, moram reči, da je predlog, ki je pred nami, bolj pravičen in bolj življenjski. Hkrati pa ugotavljam, da so v tem zakonu odprti vsi členi, ki so tudi odprti v predlogu ministrstva. Zato pozivam koalicijo, da zakon v tej fazi podpre in v drugi obravnavi predlaga svoje rešitve. Na ta način se lahko sprejetje zakona pospeši za več mesecev. Hvala.
Hvala, gospod Kordiš. Besedo ima gospod Jožef Horvat, in sicer v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovana gospa državna sekretarka s sodelavci, drage kolegice in kolegi! Gre sicer za izjemno pomembno temo in danes bi tu morala biti ministrica dr. Anja Kopač Mrak. Res pa je, da se danes cela Slovenija sprašuje, kje je ministrica.,Kolegice in kolegi, ponovno razpravljamo o predlogu sprememb zakona o socialnovarstvenih prejemkih kolegov iz Slovenske demokratske stranke. Žal Vlada Republike Slovenije in Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti v preteklem letu na tem področju ni napravilo prav nič. Občutek je, da bi brez opozicije vladalo pravo mrtvilo v tem državnem zboru. Razmere pa so takšne, so zaskrbljujoče in zato od vseh na terjajo trdo delo, tudi od koalicije in tudi od ministrstva. Denarna socialna pomoč in varstveni dodatek sta socialnovarstvena prejemka, ki bi morala najšibkejšim omogočati vsaj osnovne pogoje za dostojno, za človeka vredno življenje. V resnici pa se stopnja tveganja revščine od leta 2008 nezadržno povečuje, na kar Nova Slovenija konstantno opozarja. Ponovno ocenjujemo, da številni ukrepi levih, no ja, levosredinskih vlad niso prijeli. Število prejemnikov denarne socialne pomoči se od leta 2012, ko jih je bilo 533 tisoč 11, stalno povečuje. V letošnjem letu jih je samo do avgusta že 437 tisoč 624, če jih po mesecih seštejem. Projekcija torej kaže, da bo teh prejemnikov socialne denarne pomoči na koncu leta 656 tisoč ali celo kaj več. Na drugi strani se je po uveljavitvi sprememb socialne zakonodaje takratnega ministra Svetlika leta 2012 znižalo število prejemnikov varstvenega dodatka. Številni starejši so se namreč odpovedali prejemanju varstvenega dodatka v strahu, da bi ostali brez nepremičnine, v kateri živijo oziroma brez možnosti razpolaganja s to nepremičnino, če bi jim država nanjo vpisala prepoved razpolaganja. Saj si predstavljamo, ko nekdo, sploh pa na podeželju, celo življenje skupaj spravlja, kot se reče, neko nepremičnino, hišo, gospodarsko poslopje, si predstavljamo, kakšen odnos ima ta človek do tega, kar je celo življenje ustvarjal. S prenosom varstvenega dodatka v sistem socialnih transferov je radikalno upadlo število prejemnikov varstvenega dodatka. Kot smo pred letom ob obravnavi tega zakona že opozorili, se je v Državnem zboru na predlog pristojnega ministrstva za socialne zadeve vedno pogovarjamo le o drobtinicah, minimalnih spremembah ekvivalenčnih lestvic in cenzusov denarne socialne pomoči, ne odpravimo pa vzrokov za naraščajočo revščino prejemnikov denarne socialne pomoči in varstvenega dodatka. Ravno zaradi tega krščanski demokrati predlagamo predloge za nižje davke in razbremenitev dela, da bi s tem spodbudili odpiranje novih delovnih mest, da bi spodbudili zasebno iniciativo, in da bi si vsi ljudje lahko s svojim delom zagotovili dostojno življenje. Koalicija pa naše predloge žal ustavi z glasovalnim strojem. Opozoriti pa moramo tudi na tako imenovane državne pokojnine, ki so bile leta 2012 s Svetlikovim zakonom ukinjene. To je bil velik udarec in tudi veliko ponižanje za približno 16 tisoč ljudi. Če se je potem državljan odločil, je oddal vlogo za prejemanje socialnega prejemka oziroma varstvenega dodatka. To pa je povezano z obvezo vračila zakonitih dedičev in se zaradi tega veliko upravičencev ne odloča za prejemanje teh transferjev. Posledica je, da se predvsem na podeželju stiske povečujejo. Vse to in še marsikaj so uničujoče posledice slabega odziva levih vlad na gospodarsko in socialno krizo. Mi bomo sicer ta predlog novele podprli, ker najšibkejšim prinese vsaj nekaj, ni pa to dolgoročna sistemska rešitev. Vlado Republike Slovenije ponovno pozivamo, da v najkrajšem času celovito uredi področje socialne politike na način, ki bo spoštoval človekovo dostojanstvo. Predvsem pa je že čas, da Vlada zagotovi učinkovito financiranje socialne države. To pa pomeni več posluha za slovensko gospodarstvo, ki ustvarja novo vrednost. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod Jožef Horvat. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Za besedo je prosil predstavnik predlagatelja gospod Marijan Pojbič. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Ponovno smo pred istim problemom kot vedno. Ko v Slovenski demokratski stranki predlagamo dober zakon, zelo dober zakon, dobre rešitve za naše državljanke in državljane, koalicija kot stroj stopi skupaj s podporo vlade in ga povozi. Danes praktično nisem slišal nobenega oprijemljivega argumenta, zakaj naš zakon, ki smo ga mi predlagali na tem področju, ni dober, dovolj dober, da bi ga lahko tudi vladna koalicija in pa vlada skupaj z amandmajipopravila in bi lahko v najkrajšem možnem času začel veljati. Jaz mislim, da bi bilo to edino pametno, smotrno in odgovorno. Ampak ker je Slovenska demokratska stranka predlagatelj tega zakona, so vse koalicijske stranke v svojem stališču napovedale, da tega predloga ne bodo podprle. Resnično, resnično nerazumno. Ne vem, kako dolgo bomo še v tem državnem zboru delali po tem principu. Ne vem, kako dolgo še. Jaz mislim, da smo tukaj v tem državnem zboru vsi bili zato izvoljeni, da iščemo najboljše rešitve. Zakon, ki ga mi predlagamo, je bistveno boljši, kot ga je predlagala vlada. Bistveno boljši. Jaz sem prej v stališču povedal zakaj. Ne bom ponavljal argumenta za argumentom. Povedali smo zelo jasno. Tudi moja poslanska kolegica, ko je govorila o stališču poslanske skupine, je zelo jasno poudarila, kje so tiste vrednosti. Ampak nič! Za vladno koalicijo, za vlado je ta zakon nesprejemljiv. In potem pride z nekim predlogom, ker se je pač ustrašila, ker se bližajo volitve, močno zgubljajo te stranke na ratingu, in je pač treba prinesti v državni zbor neko skrpucalo. Sicer boljše kot nič, ampak ne dovolj dobro. Ampak to samo zaradi tega, ker se počasi bližajo volitve. To se mi zdi popolnoma nesprejemljivo. Še enkrat trdim in sem prepričan, da je zakon, ki smo ga mi predlagali v Slovenski demokratski stranki, boljši, in ne bi bilo nobenega problema, če bi stopili skupaj koalicija, vlada in opozicija, pa ta zakon še v tistih delih, kjer ima kdo še kakšen pomislek, dodelali tako, da bi bil sprejemljiv za vse. Predvsem pa je pomembno, da bo začel čim prej veljati. Da odstranimo tisto neumnost ali pa kako naj temu rečem – svinjarijo, ki je bil narejena leta 2011, ko so vlado vodili Socialni demokrati. Socialni demokrati so sedaj tisti, ki sedaj predlagajo rešitve na tisto, kar so oni sami sprejeli. Svetlikov zakon je bil zakon Socialnih demokratov. V njem so bile zapisane te neumnosti, da danes ljudje trpijo. Sam prihajam iz Slovenskih goric, poznam starejšo gospo, ki ima 280 evrov pokojnine, ima majhno hišico, ki po moji oceni ni vredna več kot 50 ali pa 60 tisoč evrov, in se je odpovedala varstvenemu dodatku. Zdaj si vi zamislite – ta gospa živi z 280 evri, ker si je to hišo prigarala s krvavimi žulji 30 oziroma 40 let. S tem zakonom smo ji dali zaznambo na njeno hišo in je ne more niti prodati, tudi če bi hotela iti v manjše stanovanje. Ne more. In tako dalje in tako dalje in tako dalje. Potem se mi pogovarjamo tukaj o naši verodostojnosti, kako so v SD, Desusu in tako naprej stranke z velikim socialnim srcem. Ravno ti ljudje so sprejeli to odločitev, da je danes tako, da ti ljudje resnično živijo pod pragom revščine, ne samo pod pragom revščine, to sploh ni dostojno življenje. In ti ljudje so me opozarjali, pravijo, Marijan, poglejte si gor pa pojdite tja na tisto naše področje, na periferijo. Koliko je takšnih ljudi. Ali živijo sami ali pa živita dva, eden ima pokojnino, drugi pa praktično nič. Teh ljudi je veliko. Velikokrat se je v preteklosti dogajalo, da je eden hodil v službo, drugi pa je imel kmetijico doma 1,5 hektarja, ki je posledica, se ve koga, da se je tako uničilo naše kmetijstvo, in se s tem preživljal. Na koncu je seveda ostal brez pokojnine. Jaz mislim, da je to resnično neokusno in nedopustno. V zakonu, ki ga je Vlada predlagala, je nekaj zanimivih zapisov, ki jih bom citiral, tako da ne bo mogel nihče reči, da sem si to jaz izmislil, ker je to Vlada napisala. Napisala je: "Ocenjuje se, da se je pravici do varstvenega dodatka zaradi zaznambe na nepremičninah odpovedalo približno 13 tisoč ljudi." In to je 13 tisoč tistih ljudi, o katerih sem prej govoril, ki imajo 250, 260, 280 ali pa 300 evrov pokojnine. To so ti ljudje. In tu imamo stranko Desus, pri čemer resnično upam, da jo bo slovensko ljudstvo enkrat spregledalo in jim povedalo, da nimajo več kaj iskati tu. Nimajo več kaj iskati v parlamentu, ker ne zastopajo njihovih interesov, zastopajo samo privilegirane skupine, tiste, ki imajo že tako in tako vsega preveč. Namesto da bi zastopali interese teh ljudi, te ljudi bi bilo treba zastopati. Mislim, da so zaradi tega bili izvoljeni, ampak tega ne počenjajo. Eno je govoriti, drugo delati. In danes so zelo jasno povedali, "mi tega zakona, ki ste ga v Slovenski demokratski stranki pripravili, ne bomo podprli." Argumenti so bili pa, da ne rečem, no, daleč od nekih pravih argumentov, da bi jih človek lahko sploh vzel kot argumente. Nadalje piše naslednje v tem gradivu: "Stopnja tveganja revščine v letu 2015 je bila v Sloveniji 14,3 % in je prvič po dveh letih padla, leta 2013 in 2014 je bila 14,5 %, leta 2012 pa je bila 13,5 %. To pomeni, da je v Sloveniji v letu 2015 živelo pod pragom tveganja revščine približno 290 tisoč ljudi." Moram vam povedati, da jaz temu podatku ne verjamem, ker ni točen. Vsaj 400 tisoč jih je, in to je praktično tretjina vseh državljank in državljanov, ki živijo pod pragom revščine. Vi morate računati tudi na tiste, ki imajo doma dva otroka, pa je eden zaposlen pri hiši in dobiva minimalno plačo. Koliko je teh ljudi! In potem se to razdeli na štiri in boste videli, koliko je dodatno tistih, ki živijo pod pragom revščine. Mi se tu smejimo, zabavamo, hecamo in s tako lahkotnostjo pridemo prebrat stališče, "ja, mi pa tega zakona, ki bo pomagal takim ljudem, ne bomo podprli." Vsaj malo bi pomagal, da bi lažje preživeli, ker varstveni dodatek je samo dodatek k pokojnini ali pa razlika, da lahko pride do tistega praga, samo to. Mi smo s takim načinom ljudi prisili, da so se odmaknili od tega in so rekli," kar sem jaz delal 40 let ali pa 50 let, tega mi pa ne bo vzel nihče." Ali pa gre tu v ozadju za skrito nacionalizacijo, da bi država ponovno na lahek način prišla do tistega, kar so ljudje s krvavimi žulji pridelali, ko niso niti centa dali zraven. Ljudje so morali za vsako opeko, vsako vrečo cementa plačati davek. Danes bi na tako lahek način tem ljudem to na lep način vzeli, tako kot se zdaj počasi dela na področju gozdarstva, gozdov in tako naprej, da sploh ne govorim, kam gre ta državna politika. Naj nadaljujem: "Izračun temelji na dohodkih, prejetih v letu 2014. Navedeno pomeni, da se v splošnem revščina zmanjšuje, ne velja pa to za revščino med starejšimi, zlasti samskimi, ki je še vedno dvakrat višja kot pri splošni populaciji." Gospodje iz Desusa, ali slišite? Slišite, kaj berem tu? To je Vlada napisala zdaj. Kaj ste naredili za to? Povejte! In Socialni demokrati z velikim socialnim srcem, kaj ste naredili za to, da bi to ne bilo tako? Več kot dve leti imate v rokah vlado. Več kot dve leti! Socialna politika je totalna katastrofa! Popolnoma katastrofa, popoln zlom! Sistem sploh ne funkcionira. Direktorje centrov za socialno delo malo povprašajte! Pravijo, "s strani ministrstva ne dobimo nobenega praktičnega navodila, kako naj ravnamo, kako naj delamo." Katastrofalno stanje! Tu prihajate v Državni zbor predstavniki ministrstva za socialo pa nas tu, da ne bom rekel kaj, zavajate, v resnici pa je stanje popolnoma drugačno. Prav socialno področje je fevd SD, ki je po moji oceni pred popolnim kolapsom. In zadnji čas je že, da ministrica za delo in družino enkrat odide, saj ni čudno, da danes ni tukaj, ker jo je strah, ker je videla, kaj zdaj se je zgodilo na sodišču. Nezakoniti odvzem otrok. Sploh se ne bi smela nikjer več pojaviti, takoj mora odstopiti brezkompromisno. Tu ni več nobene dileme, mora to narediti, ker to mora slovenski narod zahtevati od nje, ker to je preko vsake meje. In to bi naj bila dobra socialna politika v naši državi! Da nadaljujem. Stopnja tveganja revščine, starejših od 60 let, je višja kot znaša povprečje v Republiki Sloveniji. Kar ena četrtina moških, starejših od 70 let, in ena tretjina žensk, starejših od 70 let, živi pod pragom tveganja revščine. Med upokojenci v Sloveniji jih je tako več kot polovica izpostavljena revščini. In vi tukaj enostavno pridete v Državni zbor, se usedete lepo, pridete prebrat stališče pa rečete: "Mi tega zakona ne bomo podprli, ker bo se nekaj zgodilo." Kako je mogoče, kakšen odnos je do tistih, ki so za vas glasovali? Tukaj ponovno ne morem mimo Desusa in SD-ja, da ne govorim o – kako se imenuje? Moderni center. Ne. Lobistični center. Stranka lobističnega centra, mislim, da se tako imenuje, če se ne motim. Se opravičujem, če sem narobe povedal, ampak mislim, da je to to. Takšna ekipa ste tista koalicija, ki to delate, kar delate, in mislim, da uničujete državo od pike do pike, namesto da bi pomagali ljudem reševati probleme, s katerimi se srečujejo. In to je nedopustno. Med upokojenci v Sloveniji jih je tako več kot polovica, to sem že prebral, izpostavljena revščini, saj pokojnine pogosto ne dosegajo praga tveganja revščine, na primer 2015. Povprečna neto starostna pokojnina je 609 evrov, prag tveganja revščine v letu 2014 596 evrov. V skrbi za izboljšanje socialnega položaja neaktivnih starejših je potrebna prilagoditev obstoječim in napovedanim demografskih gibanjem. Povprečna neto pokojnina je po podatkih Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje Republike Slovenije leta 2015 znašala 561 evrov, starostna pokojnina pa 609. Decembra 2015 je več kot 50 % upokojencev prejemalo pokojnino v višini 600 evrov, 28,8 % starostnih upokojencev je prejemalo pokojnino nižjo od 500 evrov in 39,5 % vseh upokojencev – starostnih, invalidskih, družinskih, vdovskih je prejemalo pokojnino nižjo od 500 evrov. Dragi gospodje, ali se vam zdi, da so te višine pokojnin višine, s katerimi bi lahko ljudje preživeli, ali se vam to zdi? Ali je kdo izmed vas, ki sedi tukaj, poskušal s 450 evri preživeti na mesec? Ali je kdo kdaj poskušal? Ali se znate sploh predstavljati, kaj to pomeni? In potem še tistim, kot smo v Slovenski demokratski stranki, ki predlagamo dobre rešitve, nasprotujete. In to samo zato, ker smo mi v Slovenski demokratski stranki tisti, ki smo sposobni vlagati pravočasno, hitro in odlično zakonodajo. Če ne bi bilo Slovenske demokratske stranke, pa da ne bom izpustil še nekatere opozicijske stranke tukaj v parlamentu, jaz ne vem, o čem bi pravzaprav razpravljali. Razpravljali bi samo o tem, kako na novo obremeniti državljanke in državljane Republike Slovenije. To, kar ste včeraj naredili v Zakonu o motornih vozilih. Sramota, čista sramota. In zadnjič, da ne govorimo dan prej, ko smo imeli na dnevnem redu interpelacijo proti zdravstveni ministrici, kakšne svinjarije so še tam notri. Ne morem, enostavno resnično ne morem razumeti, da je tako stanje, kot je. Da lahko nekdo pride z levo roko predstavit tukaj stališče in reče "zakona ne bom podprl" in navede neke argumente, ki so daleč od neke resnice, ali pa so pač argumenti, ki jih noben ne razume. Danes sem poslušal nekaj stališč poslanskih skupin, v resnici nisem vedel, na začetku je bilo nekaj stavkov iz zakona, potem pa nobene vsebine več zadaj. Sama manipulacija, obračanje stavkov, levo, desno, pa s kakšno težavo je bilo potem na koncu rečeno, "mi tega zakona ne bomo podprli". Ker ni ustreznih argumentov, da ti ta zakon zavrneš, ne obstajajo. In koalicija in socialno čuteče stranke bi morale, najbolj enostavno bi bilo reči, da v prvem branju ta zakon podpremo, ga amandmiramo do drugega branja, in zakon bo začel veljati v najkrajšem možnem času. Rešili bi en velik problem naših ljudi na samem socialnem robu. Jaz sem prepričan, da še vedno obstaja možnost, da do konca te razprave, poslanke in poslanci, tisti, ki vam gre zares za te ljudi, spremenite svoje mnenje in ta predlog zakona podprete, ker je definitivno, kot sem uvodoma povedal in argumente že navedel, boljši od tistega, ki ga je predlagala vlada. In predvsem kar je pomembno, čas sprejemanja. Ta zakon lahko velja zelo hitro. Tisti, ki pa je prišel s strani vlade, je pa spet vprašanje, kako dolgo bo trajalo, kar pomeni, da še dodatno obremenjujemo tiste ljudi, namesto da bi takoj pomagali, v tem trenutku, če se ve, da je politika, ki jo vodijo Socialdemokrati na socialnem področju tako napačna, in zdaj smo vsi skupaj ugotovili, vlada je ugotovila, da je napačna, potem bi pričakoval, da bi rekli, glejte, mi smo napako priznali, smo nesposobni, ministrica mora takoj s svojo ekipo, ki je na vrhu, oditi, postaviti je treba druge ljudi tja in podpreti tisto, kar je kvalitetnega. Kot sem že prej povedal, to delamo v Slovenski demokratski stranki ves čas, poskušamo resnično biti konstruktivna opozicija, ne pa opozicija, ki nagaja nekomu. Zato prihajamo s kvalitetno zakonodajo, pa nimamo zadaj celega ustroja vlade, ministrstva, vseh teh uslužbencev, ki so velikokrat sami sebi namen. Samo toliko, da še gre vse bolj počasi, ker pač če nič ne narediš, ne moreš za nič odgovarjati in tako dalje. Filozofija nekaterih posameznikov znotraj vseh podsistemov, ki jih imamo v družbi in državi. In to je narobe. Jaz mislim, da na tem področju bo treba marsikaj postoriti. Upam, da bo ta koalicija in ta vlada še vsaj pred volitvami prišla k pameti, upam, v dobro naših državljank in državljanov, predvsem tistih, ki živijo na robu revščine. Zato še enkrat predlagam, da si do konca te seje premislite, tiste poslanke in poslanci, ki vam je nekaj za te ljudi, ki živijo na pragu revščine, in potem ta naš zakon v prvem branju tudi podprete.Hvala.
Hvala lepa. Gospod Uroš Prikl, izvolite, proceduralno.
Hvala lepa, predsedujoči. Jaz vas vljudno prosim, da kolega Pojbiča opozorite, da se pri svojem izvajanju vzdrži vrednostnih sodb, kdo ima kaj in kdo nima kaj za iskati v Državnem zboru. Bilo je eksplicitno povedano, da Desus nima tukaj kaj iskati. Vedno odločajo volivci in volivke, kdo sme biti oziroma komu se podeli mandat za odločanje v Državnem zboru in kdo ostane pred vrati Državnega zbora. Jaz moram povedati, da bi si v vsakem sestavu Državnega zbora želel, da je poslanec kolega Marijan Pojbič. Marijan zelo fino bi bilo, da me poslušaš, ko govorim in se direktno navezujem na tvojo razpravo. Zakaj pa si to želim, da bi Marijan Pojbič vedno sedel v sestavi Državnega zbora? Ker je ena popestritev tega Državnega zbora, njegove ideje so v končni fazi dobre, so konstruktivne, tudi njegove razprave na matičnem delovnem telesu. Direktno se fokusirati in metati eno politično grupacijo iz Državnega zbora, pa se mi res ne zdi korektno. Najbrž se je osredotočil na Desus, ker sem ga jaz zelo natančno poslušal, gledal sem ga in poslušal sem, o čem razpravlja in kako razpravlja. Jaz bi si želel, da dejansko vsi skupaj pridemo do ustreznih rešitev. Če je kolega Pojbič mislil pri mojem izvajanju, pri mojem stališču poslanske skupine, da gre za pamflete in da gre za neko slepomišenje, seveda ni temu tako. Jaz kolegu Pojbiču priznavam, da je v tem svojem predlogu naredil korak naprej, če ne drugo, Marijan, če ne drugo, si naredil to, da si spodbudil vlado oziroma ministrstvo, da je prišlo s predlogom, za katerega ocenjujem, če mi bo čas ostal v razpravi, bom tudi povedal, v katerih točkah je boljši od tvojega predloga, zakaj je boljši in kako bo dolgoročno vplival na blaginjo ljudi. Predvsem pa moramo vsi skupaj vedeti in tega se verjetno zavedamo, da nikakor ne sme in ne more biti ali ostati dilema: dobiti nekaj od države, da lahko dostojno preživiš, na drugi strani pa kolebanje oziroma alternativa, da ohraniš trdo prigarano premoženje, če hočete, hiško, stanovanje, nepremičnino in jo pustiti zanamcem. Mislim, da ni korektno Marijan, da izkoriščaš to, da te jaz poslušam in ker me s pogledom najdeš, se spraviš na Desus in govoriš o tem, da nimamo kaj tukaj iskati. Verjamem pa, prepričan sem, in to moram priznati, da smo v preteklosti vse premalo naredili tudi ali pa predvsem za upokojence, ki so plačali največjo ceno socialne krize in minulega obdobja. In to popravljamo. S tem zakonom, ki ga vlada pripravlja in s katerim bo prišla naslednji mesec v parlament, popravljamo asocialne rešitve. In prav je, da je temu tako, da popravljamo.
Hvala lepa. Gospod Pojbič je opozorilo slišal. Izvolite, gospod Pojbič, predlagatelj.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Moj namen je bil popolnoma drugačen. Želel sem poudariti samo to, da ste stranka Desus tisti, ki pravite, da ste socialno čuteči, in če imamo tak predlog zakona na mizi, bi bilo prav, da ga podprete v prvem branju, ker veste, da se da v drugem branju pripraviti tako, da bo za vse primeren ter za vse dovolj kvaliteten, da bomo takoj rešili ta problem, ki ga imamo pred seboj. To sem želel povedati in upam, da ste me tudi v takem smislu razumeli. Moj interes je, da vsi skupaj stopimo in delamo dobro za ljudi. Ne to, kdo je v kateri stranki. Ampak ne morem vam drugače reči, vi ste član Desusa in ne morem vam reči, da ste član SD, ker ste član Desusa.
Hvala lepa. Za besedo je prosila gospa Martina Vuk, državna sekretarka, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz cenim vašo iskrenost in neposrednost, gospod Pojbič, mi je všeč. Vendar pa ko navajamo neke določene podatke, ko se na njih sklicujemo, pač moramo tudi vedeti, kaj so viri za to in jih ne navajamo na pamet. Zato je seveda od vas odvisno, ali tem podatkom verjamete ali ne. Ampak ko ste brali te podatke, ki jih je vlada navajala v svojem stališču, si jih nismo izmislili. In sicer, osnovni kazalniki revščine in socialne izključenosti, stopnja tveganja socialne izključenosti v letu 2014 20,4, v letu 2015 19,2. Stopnja tveganja revščine v letu 2014 14,5, v letu 2015 14,3. Stopnja resne materialne prikrajšanosti v letu 2014 6,6, v letu 2015 5,8. Stopnja zelo nizke delovne intenzivnosti, starost od 0 do 59 let leta 2014 8,7, leta 2015 7,4. To niso naši podatki. Niso podatki našega ministrstva, ampak so podatki Statističnega urada Republike Slovenije. Tudi jih niso začeli meriti lansko leto ali pa letošnje leto, ampak jih merijo že vsa ta leta po isti metodologiji, ki je metodologija Evropske unije in ki je primerljiva z drugimi državami v Evropski uniji. Tako kot ste se na te iste podatke sklicevali ob lanskem merjenju in ob lanski predstavitvi podatkov, ko se je stopnja tveganja revščine dvignila, je prav, da tudi zdaj tem podatkom zaupate ali pa rečete, sploh se ne bomo več pogovarjali o stopnji tveganja revščine, sploh se ne bomo pogovarjali o socialni izključenosti, ampak se bomo pogovarjali o občutku ljudi. In se strinjam. Občutek ljudi je izredno pomemben, najpomembnejši je občutek ljudi. Ker tisti, ki se počuti, da je njegovo stanje slabo, da slabo živi, da mu ni dobro in da mu kaže na slabše, pač ne glede na to, kakšen je njegov dejanski materialni položaj, ne bo dobro živel. Se strinjam. Ampak letošnji podatki tudi po samooceni ljudi kažejo na vseh postavkah, da se je samoocena ljudi izboljšala, da torej ljudje sami sebe ocenjujejo da boljše živijo. Vedno rečem isto, da seveda tudi če bo en sam reven, temu človeku ne bo nič pomagalo, če ne bo še 100 tisoč takšnih, kot je sam, ali pa še milijon takšnih ali pa če bo samo on sam. Za njega bo življenje enako, zato si moramo prizadevati da se te številke izboljšujejo. Ker izboljševanje številk pomeni tudi boljšo kvaliteto življenja vsakega posameznika in vsake posameznice. Zato morajo na nečem temeljiti te ocene, iz katerih izhajamo. In strinjam se z vami in prav ste navedli te podatke, da je stopnja tveganja revščine med starejšimi višja od povprečja. In je bistveno višja. Roko na srce, že ves čas je bila višja. Ampak ni prav, ker če lahko rečemo za neaktivna gospodinjstva, ki imajo tudi visoko stopnjo tveganja revščine, da bomo do njih pristopili s socialno aktivacijo, kjer je prav tisti, ki je delovno zmožen, tisti, ki zaradi takšnih in drugačnih razlogov ne more dobiti službe, da se mu stopi naproti, da se mu omogoči, da odpravi te svoje nevšečnosti ali pa neko stanje, zaradi katerega ne more postati aktiven in da se mu omogoči tudi približanje k trgu dela. In to bomo naredili s socialno aktivacijo. Pri starejših pa težko govorimo, da se bodo aktivirali, ker se ne morejo aktivirati, ker ni prav, da se aktivirajo, ker so oni že dali to svojo aktivnost z vidika zaposlenosti, z vidika pridobivanja drugih dohodkov. Zato so pomembne te številke, da se lahko zmanjševanja stopnje tveganja revščine med starejšimi lotimo na način, da jim omogočamo pasivne prejemke, torej socialne transfere. Glede na to, da se kriteriji, cenzus in ostali pogoj za pridobitev tako denarne socialne pomoči in predvsem varstvenega dodatka zdaj ne bodo spremenili – je kaj naš namen? Da s tem predlogom zakona, glede katerega se je včeraj končala javna razprava, ljudi razbremenimo tega strahu. Ja, zato ker ljudje so bili ustrahovani s strani marsikoga, takšnih in drugačnih razlogov in namenov. Ni pa bilo prav, da so ustrahovani. Ni bilo prav. Zato ker jim ni nihče dovolj jasno in glasno povedal ali pa jim je kdo ravno obratno povedal, da za časa življenja ne bodo ničesar plačevali, da jim nihče ne bo vzel njihove hiše ali pa stanovanja, ki so si ga težko zgradili z lastnimi rokami in z lastnimi sredstvi, ampak da šele po smrti se bo pogledalo, ali imajo kakšne dediščine in iz te dediščine se bo en del sredstev, ki so jih prejemali, poplačal. Ampak, ja, praksa je res pokazala, da ne glede na to, da mednarodne primerjave, da praksa v drugih državah, da sorodne ureditve so takšne, da se pričakuje, da bo najprej tisti, ki potrebuje pomoč, unovčil vse lastno premoženje in šele potem zaprosil za pomoč s strani države, da v Sloveniji situacija je drugačna. In to se je pokazalo, da je ta strah in to širjenje strahu tako močno, da se ljudje bojijo, da jim bo za časa življenja kdor koli kar koli vzel in da se bodo morali preseliti in težko se odločajo za spremembe. To smo vzeli v zakup in zato predlagamo zdaj spremembe. Ampak spremembe na način, da vendarle ena meja mora obstajati. Ena meja mora obstajati, glede katere se pa moramo strinjati – kaj pa to je, da je nekdo reven? Kaj pa to je, da nekdo mora zaprositi za dodatno pomoč in jo tudi mora dobiti? Zato je ta cenzus 120 tisoč evrov, o katerih se lahko še pogovarjamo seveda. Ampak kot pravim, neka meja mora biti določena. Zdaj žal gospoda Kordiša ni več tukaj, ampak ko govorimo o pravičnosti, kaj pa je absolutna in ultimativna pravičnost, kako pa bomo kdaj na temu svetu dosegli absolutno pravičnost. Zelo težko. Zato moramo doseči nek družbeni konsenz glede tega, kaj je v naši družbi prav, kaj je narobe. In ko dosežemo to soglasje, ga potem lahko tudi izvajamo. Dokler pa soglasja ne bo, dokler bomo na eni strani pri nekaterih zakonih deležni očitkov, kako lahko tako zelo obremenjujemo občine, ki niso zmožne nositi vseh teh finančnih stroškov. pri drugih zakonih bomo pa rekli, ne glede na to, kaj občine mislijo, mi bomo v to posegli, toliko časa pač ne moremo govoriti, da smo se zmenili glede osnovnih predpostavk in kazati s prstom na to ministrstvo, kako uničuje socialno državo in kako je edino odgovorno za položaj ljudi v tej državi. Težko se na tak način pogovarjamo. Ko govorimo, da se vsa ta leta ni nič naredilo, vsi ste v bistvu v svojih uvodnih nastopih izpostavljali, katere zakonske spremembe so bile že sprejete, tako glede zakona o socialnovarstvenih prejemkih kot glede zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. To pomeni, da zelo dobro veste, da spremembe so bile. In spremembe so vedno temeljile na tistih analizah, ki so bile redno letno delane glede socialnega položaja ljudi, glede stopnje tveganja revščine, glede položaja družin. Na podlagi tega so bile potem pripravljene tudi zakonske spremembe. Če pa kdo misli, da je položaj ljudi izoliran, popolnoma neodvisen od tega, kako se je v letih 2009–2014 povečevala stopnja brezposelnosti, če kdo misli, da je ta položaj popolnoma izoliran od tega, kako je bila negativna gospodarska rast, če kdo misli, da je ta položaj popolnoma neodvisen od tega, kakšno krčenje je bilo doseženo v proračunu Republike Slovenije, potem pač težko govorimo o istih kriterijih in o istih izhodiščih, v katerih smo. Verjetno se pa strinjamo, da položaj ljudi je še kako odvisen od situacije, v kateri se nahaja država. In na srečo in s precej truda je ta situacija danes boljša. Ko bomo naslednje leto govorili o stopnji tveganja revščine, bo ta še nižja, kot je bila letos. In tudi ta naslednje leto bo temeljila na dohodkih iz leta 2015. Torej ne bo kazala realnega stanja v letu 2017, v katerem bomo naslednje leto, ker tako pač to je s statističnimi podatki. Zato moramo tudi predvidevati za naprej, ne samo gledati izključno te podatke. Hvala.
Hvala lepa. Izvolite, gospod Marijan Pojbič, predlagatelj.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Najprej moram reči, gospa državna sekretarka, jaz sem uporabljal dokument, ki ste ga vi napisali. To je dejstvo. Hkrati vam povem, tudi če ti podatki držijo, so izjemno alarmantni in so nesprejemljivi za Slovenijo, kjer imamo 2 milijona ljudi in skoraj 400 tisoč pod pragom revščine. Je nesprejemljivo. Potem se lahko vprašamo, kakšno socialno politiko vodimo v tej družbi in v tej državi. Jaz sem prepričan, mi Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve, invalide in enake možnosti ne potrebujemo, če ni krivo za nič. Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve, invalide in enake možnosti je tisto, ki usmerja politiko na tem področju. Ne trdim pa, da je izvzeto iz ostalega dela funkcioniranja te države. Ampak je odgovorno, definitivno. In predolgo ima to ministrstvo v rokah stranka SD. Zaradi tega je tako, kot je. Predolgo ga ima v rokah, preveč je lobijev zadaj, preveč je povezav in tako dalje. Gospa državna sekretarka, ko ste govorili o ustrahovanju, sedaj pa hočem slišati, kdo je koga ustrahoval in kdaj, da so se ljudje odpovedali varstvenemu dodatku. Zahtevam, da mi to poveste, sicer lažete in zavajate javnost. Ljudje so se odpovedali varstvenemu dodatku zato, ker si niso dovolili, da bi jim kdo vzel tisto, za kar so 40, 50 ali 60 let delali. Vi pa povejte, kdo je tisti, ki jih je ustrahoval in proti tistim je treba vložiti kazensko ovadbo. Zahtevam, da mi jasno odgovorite na to vprašanje.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jožef Horvat. Pripravita naj se gospa Nada Brinovšek in mag. Bojana Muršič. Izvolite, gospod Horvat.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Spoštovana državna sekretarka! Meni je zelo všeč vaš energični nastop, tako da si ljudje, ki vas spremljamo, bolje zapomnimo to, kar sporočate javnosti. Morda so vas k temu spodbudili mladi obiskovalci, ki jih lepo pozdravljam. Ampak poglejte, spoštovana državna sekretarka, ta zakon, ki pravite, da je sedaj v javni obravnavi, govorim o zakonu o socialno varstvenih prejemkih, s tem zakonom, ki je v javni obravnavi, vi v bistvu popravljate vašo napako. Vaša napaka ali bolj točno napaka naveze Svetlik-Mrak je naredila napako, in to napako je sedaj treba popraviti. Izražam spoštovanje in priznanje, da ste zaznali napako in da ste jo pripravljeni tudi popraviti. Vendar bi tudi sam želel, pa sem iz opozicije, da je koalicija tukaj enotna. Vi morate držati skupaj. To sicer ni skrb poslancev Nove Slovenije, ampak to je vaša skrb. Tukaj vidim tudi, da gre za nek prestiž Socialnih demokratov, ki je kar butnil ta zakon ven v javno razpravo in kolikor imam informacij, ne vem, če so ravno vsi moji kolegi iz koalicije bili s tem zakonom seznanjeni. Ampak to sedaj ni današnja tema. Tema je socialna politika, tema je pravzaprav 2. člen slovenske ustave, ki pravi, da je Slovenija pravna in socialna država. Mislim, da je to eden najpomembnejših členov od vseh 174 členov. O tem smo imeli, zanimivo, včeraj tudi zelo dobro razpravo v poznih popoldanskih urah na Odboru za finance, ko smo govorili o proračunskih dokumentih za leto 2018. Nismo govorili zgolj knjigovodsko, računovodsko, zgolj o številkah, ampak smo se spraševali, kakšni so odgovori glede proračuna Republike Slovenije za leto 2018 na vprašanje, kako bomo mi živeli leta 2018, kako bomo v tej državi živeli glede na proračun, ki pač deli dobrih 9 milijard evrov. Kako bodo živeli stari, kako bodo živeli aktivni ljudje, zaposleni, kako bodo živeli mladi, da ne bodo odhajali iz te države? Mladi izobraženi na žalost ne rabijo študirati proračunskih dokumentov, ki so takšen špeh, ampak imajo občutek in se takole hitro odločijo, kje bodo lažje udejanjili svoje potenciale, intelektualne in druge. Mi v Novi Sloveniji želimo, da v Sloveniji, tujci nam pravijo, kako lepo državo imamo, da mi živimo bogato življenje, da smo tukaj bogati ljudje, da živimo v blaginji. Blaginjo mi razumemo kot duhovno blaginjo in kot materialno blaginjo, je najmanj dvodimenzionalna blaginja, duhovna in materialna. Da smo tukaj srečni ljudje. Ampak nazaj k politiki te vlade ali pa konkretno k proračunskih dokumentom za 2018, kjer ni nobenih garancij, da bomo živeli boje, ni nobene modernizacije ne zdravstvenega sistema ne šolskega sistema, ni nobenih instrumentov, ki bi jih v proračunskih dokumentih zaznali, da bo gospodarstvo dobilo več kisika. Tam se ustvarjajo nova delovna mesta, tam se ustvarja dodana in nova vrednost. Torej tega ni, ta vlada je pač narejena zato, da vlada, ne pa zato, da dela prepotrebne reforme. OECD nam je povedal, da imamo še vedno socialistični zdravstveni sistem, in nič se ne premakne. Ne bom sedaj ponavljal podatkov, kakšno je tveganje revščine. Vsi si lahko na spletnih portalih, predvsem na portalu Statističnega urada te podatke pogledate. Ljudje nismo številke, moramo pa prešteti vse tiste, ki živijo pod pragom revščine. Zato je res frapanten podatek, da je v lanskem letu pod pragom revščine živelo skoraj 290 tisoč ljudi. Od 2 milijona in nekaj 10 tisoč. Skoraj 290 tisoč ljudi je živelo pod pragom revščine. Zakaj smo mi poslanci Nove Slovenije predlagali novelo zakona o dohodnini in dvig splošne olajšave na 7 tisoč evrov, zdaj je nekje 3 tisoč 200? Zato ker je Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve izračunalo, da je letni prag tveganja revščine za enočlansko gospodinjstvo lansko leto znašal 7 tisoč 399 evrov. Tukaj moj spoštovani kolega mag. Šircelj, ki se zelo dobro spozna na davčno problematiko, v razpravi večkrat pove, da ni moralno obdavčiti tisti del dohodka, ki ga človek ali pa gospodinjstvo potrebuje, da živi, da preživi. Ni moralno. Ampak vi ste rekli, ne, ne, gremo čez to, kaj nas briga morala. V redu. Zanimivo, na to temo, na temo zakona o socialnovarstvenih prejemkih, ki so ga tokrat vložili, že drugič, kolegice in kolegi iz Slovenske demokratske stranke, sem pred parlamentarnimi počitnicami ministrici za delo, družino in socialne zadeve in ministru za pravosodje postavil poslansko vprašanje, ker me je zanimalo, kaj pravzaprav zdaj dela vlada z nepremičninami, ki jih je dobila, ker je država nekomu izplačevala socialnovarstvene prejemke, koliko je teh nepremičnin in kakšni so sploh učinki z upravljanjem teh nepremičnin. Zelo zanimivi odgovori, in morda sem tudi s tem, pa nisem idealist, ali pa sem, morda sem s tem tudi ministrstvo in vlado spodbudil, da vendarle naredi nek razmislek, ali je smiselno še naprej na nepremičnine prejemnikov socialnovarstvenih prejemkov dati plombo, kot po domače rečemo. Spraševal sem, koliko vpisov prepovedi odtujitve in obremenitve nepremičnin je izvedenih od sprejema zakonodaje. Ministrstvo korektno odgovarja, da od sprejetja zakonodaje leta 2012 je bilo na podlagi odločb o upravičenosti do denarne socialne pomoči v 6494 primerih vpisana zaznamba prepovedi odtujitve in obremenitve na premoženju upravičencev do denarne socialne pomoči. Skupaj zaznamb na premoženju je 80 tisoč 348, na podlagi odločb o uveljavljenju varstvenega dodatka, je bila v tisoč 565 primerih vpisana zaznamba prepovedi odtujitve in obremenitve premoženja upravičencem do varstvenega dodatka. Skupaj zaznamb na premoženju iz tega naslova je 11 tisoč 109. Naslednje vprašanje: V koliko primerih je lastnica nepremičnin oziroma delov nepremičnin postala Republike Slovenija? Odgovor: V letu 2015 smo imeli cca 150 zadev iz naslova pridobitve lastninske pravice na podlagi omejitve dedovanja na podlagi 128. člena Zakona o dedovanju, v prvi polovici leta 2016 pa cca 110 zadev. Naslednje vprašanje: Koliko od teh nepremičnin so stavbe in koliko je zemljišč? Odgovor: Večinoma, več kot 95 %, gre za kmetijska in gozdna zemljišča. Naslednje vprašanje: Kolikšna je skupna površina teh zemljišč in kolikšna je skupna kvadratura stavb stanovanj oziroma drugih objektov? Odgovor: Podatkov o številu in površini zemljišč ter kvadraturi stanovanj ne vodimo. Naslednje vprašanje: Kdo v imenu Republike Slovenije upravlja s tem premoženjem in kako? Pri stavbnih in pozidanih zemljiščih se je Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve na podlagi sklepa o dedovanju s sklepom Vlade Republike Slovenije imenuje za upravljavca. Pri kmetijskih in gozdnih zemljiščih se Skladu kmetijskih zemljišč in gozdov Republike Slovenije pošlje predlog, da se ga določi za upravljavca. In še naslednje vprašanje: Kakšni so donosi od tega premoženja v korist Republike Slovenije? Odgovor: V letu 2015 smo prodali 11 nepremičnin, zanje smo prejeli 83 tisoč 158 evrov. Zanimive številke, ki bi že davno po naši oceni morale terjati tudi neko ukrepanje. Poglejte, kolegice in kolegi, že 25 let imamo samostojno državo in mi se v Novi Sloveniji resnično sprašujemo, kaj moramo narediti, katere ukrepe mora sprejeti Vlada, da bomo vendarle lahko odločno zakorakali v čase blaginje za vse državljane. Jaz razumem, da je kriza udarila po Sloveniji zelo močno. Jaz razumem, da so podatki še vedno zastrašujoči pravzaprav. Mi smo v lanskem letu ustvarili samo za 3,39 % več kot leta 2008, ki je bilo leto pred krizo, če gledam BDP, primerjajte bruto družbeni produkt. In smo v teh sedmih letih povečali BDP samo za 3,39 %, da imamo danes število aktivnih ljudi, aktivnih državljanov za približno 62 tisoč manjše kot leta 2008, se pravi aktivnega prebivalstva je za približno 62 tisoč manj kot leta 2008. To kaže na veliko potrebo po novih delovnih mestih. Mene ne moti, če Ginijev koeficient za Slovenijo kaže, da smo egalitarna družba, me ne moti, moti me pa to, da smo egalitarna družba v revščini. In ostaja vprašanje, kaj moramo narediti, da bodo državljani, ki imajo fantastične potenciale, te lahko sprostili doma v Sloveniji, ne pa v tujini. Zato me močno skrbi, ko gledam podatke o selitvenem deficitu. Še več, ko gledam podatke, da imamo negativni naravni prirast prebivalstva. To bi moral biti rdeči semafor, alarm za to vlado in pod nujno, to pa res po nujnem postopku bi morala sprejeti neke ukrepe. Opozicija, predvsem desni blok opozicije, desna stvar opozicije je predlagala fantastično število rešitev, ampak skoraj vsi, no, ja, velika večina so enostavno bili povoženi. Torej kaj zdaj čakamo? Samo da se bo čas vrtel, vrtel, vrtel in nekoč bo najbrž prišel čas, da bo tudi v Sloveniji zavladala blaginja, blaginja za vse, ne samo za tiste, ki imajo dolge prste. Zato je ta razprava ob tej noveli zakona smiselna, smiselna so vprašanja, kako in kdo bo financiral socialno državo, saj odgovore poznamo. Pravzaprav odgovore na vsa težka vprašanja pozna, sem nekje prebral, 95 % Slovencev, ampak tistih 5 %, ki jih ne pozna ali pa jih noče poznati, tisti morda zavirajo ukrepe, ki bi lahko naredili ljudi v tej dražbi bolj srečne in bolj zadovoljne. Jaz ne vem, kakšen kontakt ima Vlada ali pa Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve s podeželjem in z obrobjem slovenske države. Lepo je živeti v Ljubljani, kjer so relativno dobre službe, dobra zaposlenost, ko pa se peljete proti vzhodu, ko pogledate problemska območja, najslabše razvite regije, veste, tam pa ni enostavno. Ampak še več, imamo zakonske rešitve, da bi najmanj razvita območja, konkretno Pomurje, Pomursko regijo, širše gledano, v razvojnem smislu vsaj za nianso dvignili. Imamo zakon, tukaj sprejet, ampak Vlada pravi, "ne, naredili bomo izjemo, kakšnega zakona o razvojni podpori Pomurski regiji pa nam tudi ni treba spoštovati." Vlada zavestno ne zagotovi zadostnih finančnih sredstev za realizacijo omenjenega zakona. Tu pravzaprav enostavno človek ne najde odgovorov. In vse to je vezano na nova delovna mesta in vse to je vezano na socialno stanje državljank in državljanov te države. Naša skrb je, vseh nas 90 – tu nas zdajle sicer bolj malo sedi, ker običajno, če pride na mizo opozicijski predlog, se hitro klopi zredčijo – naša naloga je, oči slovenskih državljanov so uprte v nas, praviloma so demonstracije tukaj pred našo hišo, pred Državnim zborom, ne pa pred kakšno drugo institucijo. Mene pač to skrbi, zato je moja razprava v tej smeri. Nisem želel nikogar užaliti, nimam tega namena, to ni moj način, ampak nekako pričakujem, da ta vladni stroj dejansko da na mizo, da na klopi poslancev Državnega zbora neke konkretne rešitve, da se bo socialno stanje v tej državi izboljšalo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Nada Brinovšek. Pripravita naj se gospod Uroš Prikl in gospa Marinka Levičar.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Res je malo poslancev tu v dvorani, ampak s strani ministrstva ni ministrice, ni državne sekretarke [[…]]Se opravičujem, ja, ravnokar je prišla v dvorano. Glejte, če nas danes državljani spremljajo in poslušajo, kaj se tule pogovarjamo, mislim, da so malo zmedeni. Ko smo poslušali stališča, je, recimo, kolega Pojbič obrazložil, kaj predlagamo s svojim zakonom, medtem ko s strani koalicije smo pa poslušali predvsem, česa ni, kaj je star zakon, kaj je nov zakon, kako nov sistemski zakon pripravlja Vlada in tako naprej. Bom čisto po domače povedala, tako da me bodo tudi moji Zgornjesavinčani tam gor v Savinjski dolini razumeli. Poglejte, Slovenska demokratska stranka v letošnjem letu že drugič vlaga spremembo Zakona o socialno varstvenih prejemkih. In kaj je to? Kaj predlagamo s tem zakonom? S tem zakonom predlagamo, da upravičencem, ki so prejemali oziroma ki prejemajo denarno pomoč ali pa varstveni dodatek, le-tega ne bo treba več vračati oziroma se država ali lokalna skupnost ne bosta usedli na njihovo premoženje. Pika. Res je, kot smo slišali, da se ta zakon tiče predvsem tistih, ki so pod pragom revščine, ampak mislim, da je tudi marsikateri drug državljan zainteresiran, da se ta zakon spremeni v dobrobit ljudi, kot predlagamo. Kot smo se maloprej pogovarjali oziroma bockali, 14,3 % državljanov živi pod pragom revščine, ali je to 290 tisoč državljanov ali je to 400 ali koliko je, 2 % državljanov ki živijo pod pragom revščine, bi bilo preveč. Ne pa, da kar tako rečemo, dobro 14,3 %, saj to je 290 tisoč pa gremo naprej. Kot je tudi bilo rečeno, prag revščine je za starejše generacije še višji. In tukaj, kolegi iz Desusa, jaz upam, da boste podprli naš predlog sprememb. Pa tudi podatek, mislim, da smo že danes zasledili, da več kot 40 % upokojencev prejema penzijo pod 500 evrov. Veste, kaj je to 500 evrov? Si znate predstavljati, kaj je to 500 evrov? Število oseb, ki so prejemale varstveni dodatek v letu 2015, smo tudi poslušali podatek. Res je, 9 tisoč 800 je prejemnikov. Ampak letos se jih je pa 13 tisoč odpovedalo zaradi tega zakona. 10 tisoč 244 je v tem trenutku upravičenih do te pravice, ampak so se raje odpovedali, kot pa da bo njihovo premoženje po njihovi smrti prišlo na državo oziroma v dobrobit lokalne skupnosti, občine, bom rekla po domače. Mene čudi, res tukaj se tako preklamo sem in tja varstveni dodatek ali se potem usedemo na premoženje ali ne. Poglejte, z levo roko damo 5 milijard za banke. Z levo roko damo dodatnih 300 milijonov ljubljanski občini za izvajanje nekih projektov. Me prav zanima kako se bodo ti projekti izvajali. Ta vlada je v teh dveh letih zaposlila 3 tisoč 51 novih javnih uslužbencev. Veste kaj je to? In za to je pokurila v teh dveh letih 390 milijonov. Veste, koliko je to denarja? Zasledila sem tukaj notri v pisanju Vlade, ko se sprašujemo, kakšen obseg sredstev bi pa mi potrebovali za to, da ne bi bilo treba upravičencem vračati denarne pomoči ali pa varstvenega dodatka, pa mrtvo hladno zapišete, da ni mogoče oceniti, saj ni mogoče pridobiti podatkov o tem, koliko ljudi zaradi obstoječe zakonodaje ne uveljavlja denarne socialne pomoči. Spoštovani sodelavci ali spoštovana sekretarka, pa še kako se da to ugotoviti, samo treba je imeti voljo pa pridnost. Vlada oziroma premier vedno, ko se pojavi na TV, se hvali, kakšno gospodarsko rast imamo. Bravo, super, to je dobro. Ampak zanima me pa, kolikšen je tisti procent Slovencev, ki občutijo to gospodarsko rast. Vlada je prej v stališču tudi povedala, da sama pripravlja nek zakon, ampak da se še usklajujejo, da bo ta zakon sistemski. Ampak poglejte, mandat se vam bo zdaj, zdaj iztekel. Za kakršen koli sistemski zakon, bom rekla, da je že prepozno, in jaz mislim, da tukaj ni treba odkrivati tople vode, bom rekla rajši drugače, da je voda tukaj že zelo vroča. Ko je prej kolega Horvat rekel glede socialne države – res je, pravimo, da je Slovenija socialna država. Ampak jaz bi rekla za koga? Za posameznike, za izbrane posameznike? Za izbrane posameznike je res socialna država, ampak za tiste, ne rada rečem, ampak mislim, da nas nehotedelite na prvorazredne in drugorazredne. Ampak za tiste drugorazredne pa ni država socialna država, ampak je prava mačeha. Žal. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Uroš Prikl. Pripravita naj se gospa Marinka Levičar in gospod Jan Škobrne.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Še enkrat lep pozdrav vsem v dvorani in tistim, ki nas poslušajo. S predlogom zakona, ki ga pripravlja Vlada oziroma je v fazi, ko je že prestal na nek način tudi javno razpravo, se popravljajo napake iz preteklosti, se popravljajo anomalije, se popravljajo asocialne rešitve iz preteklosti, popravljajo se dosti pozno, ampak včasih, mnogokrat boljše pozno kot pa nikoli. Ni in ne sme biti dileme, ali vzeti prejemek države, denarno socialno pomoč, varstveni dodatek, katerikoli prejemek države, na eni strani, ali ohraniti svoje premoženje, svoje stanovanje, svojo hiško in tako dalje. Tukaj seveda ni dileme. Kar je bistveno za ljudi, ki nas poslušajo. V zakonu, ki ga je pripravila Vlada in ga pričakujem v Državnem zboru meseca decembra, pričakujem pa njegovo uveljavitev v januarju, 1. 1. 2017, sta dve bistveni komponenti. Prvič, itak da ne bodo ljudje, ki prejemajo te prejemke, če se smem tako izraziti, za časa svojega življenja za nič prikrajšani. Drugič, kar je bistveno, vsi ti ljudje, ki prejemajo socialnovarstveni prejemek, 13 tisoč se jih je odpovedalo. Vsi ti ljudje se ne rabijo bati za to, da bi njihovi sinovi njihove hčere bili brez teh nepremičnin, teh hišk, teh stanovanj, ki so si jih ljudje, ki prejemajo te prejemke, ki bodo prejemali te prejemke, mukoma zaslužili, od ust trgali, da so to ustvarili. In tukaj se zgodba konča. Pika. Ljudem je treba to jasno povedati in jih ne strašiti. Žalostno pa je, to pa moram povedati, da je sploh potrebno v tej državi, da so ljudje prisiljeni uveljavljati pravice do teh ali drugih transferjev. Da jim penzija ne omogoča, penzija kot rezime 40-letnega dela, odrekanja, garanja, ne omogoča dostojnega življenja in da morajo v strahu živeti in se odločati o tem, kar sem prej povedal. Tukaj imamo priložnost in bomo naredili korak naprej. Bela knjiga o pokojninski reformi je zunaj, treba je preučiti vse možnosti in priti do te rešitve, do takšne formule, da ne bo nobena pokojnina za nikogar nižja, kot pa je tisti prag za tveganje oziroma socialno izključenost. To pa je tudi dejstvo. Če je potrebno, bomo pač institut po vzoru minimalne plače morali enostavno odreči. Še enkrat, zakonodaja, ki prihaja v klopi Državnega zbora, sistematično ureja to področje in ljudem ne bo treba kolebati med socialno pomočjo, med varstvenim prejemkom in tem, da bi izgubili svoje premoženje. Ne bodo ga izgubili tudi njihovi sinovi in hčere. Na tej točki si moramo natočiti čistega vina in ne ljudi puščati v neki negotovosti. Jaz upam, da smo tukaj bili zadosti jasni, ne glede, kot moj prijatelj Pojbič pravi, iz katere politične opcije prihajamo. Gre za ljudi, ki prejemajo, ki so primorani uveljavljati določene socialne transferje, pa bi bilo prav, da jim država omogoči, da živijo dostojno življenje. In to je to. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Marinka Levičar. Pripravita naj se gospod Jan Škoberne in doktor Anže Logar.
Hvala lepa, podpredsednik za besedo. Lep pozdrav vsem! Ker imamo v Poslanski skupini Desus malo časa, se bom jaz navezala na nadaljevanje tega, kar je moj kolega Uroš Prikl ravnokar povedal. Mi bi se morali bolj vsi skupaj, predvsem pa se sedaj obračam na kolega Pojbiča, ki je malo prej govoril o revščini. Mi vsekakor nismo imuni do tega problema. V Poslanski skupini Desus, to bi rada poudarila, se zavedamo tudi tega, da je revščina najvišja med samskimi ženskami. Te so socialno najbolj ogrožene. Zato jaz mislim, da je velik izvirni greh tu v odmeri pokojnin, v teh odmernih odstotkih. Tako nizke pokojnine se odmerjajo zaradi sedaj veljavnega zakona ZPIZ-2, ki ga je sprejela vlada Janše oziroma pod ministrom Vizjakom so bili ti odstotki sprejeti. Samo da osvežim spomin, kakšni so. Leta 2016 je odmerni odstotek za eno leto delovne dobe za žensko 1,41 %, drugo leto bo 1,38 %, do leta 2023 bo samo še 1,3 % in od leta 2023 naprej bo za vse, za moške in za ženske 1,25 %. Če se moški danes upokoji, 40 let delovne dobe, se mu pokojnina odmeri v višini 64,25 %. Dobrih 64 %. Če se ženska upokoji danes s 40 leti delovne dobe, znaša njen odmerni odstotek od pokojninske osnove dobrih 57 %. Mislim, da je tu izvirni greh, zakaj so pokojnine tako nizke in še naprej bodo tako nizke, če ne bomo tega zakona spremenili. Zdaj je v razpravi bela knjiga, kot je že kolega Prikl povedal, in na vseh nas skupaj bi moralo biti, da bi s to pokojninsko reformo ali pa že prej s kakšnim zakonom zagotavljali solidne pokojnine že ob njihovi odmeri. Vsi vemo, kako so nizke zdaj plače zaposlenih, da ni nobenih izgledov, da bodo kaj dosti višje, razen tisti minimalni odstotki najnižjih plač, ki se dvigujejo. Ampak če se zamislimo ob tem, da bo človek s polno delovno dobo, tako moški kot ženske, enako, njegova pokojnina ob odmeri zanašala samo 57 % pokojninske osnove, ta pokojninska osnova se pa še daljša, tako da bo še nižja, ne vem, kam nas to vodi. Zamislimo se ob tem, najprej, da bomo zvišali pokojnine, da bodo pokojnine dostojne, takrat ko se človek upokoji. Potem pa je seveda še ta valorizacija pokojnin, samo če se že človek upokoji s tako nizko pokojnino, mu valorizacija zagotavlja samo, da se mu pokojnina realno še naprej ne znižuje, da pač ohranja svojo vrednost. Hvala.
Hvala lepa. Predlagatelj ima besedo, gospod Marijan Pojbič. Izvolite.
Gospod podpredsednik, bom zelo kratek. Ne morem verjeti, da nekdo v parlamentu iz Desusa razpravlja na tak način, kot je to zdaj gospa počenjala, če pa je bila njihova stranka v vladi, ko so se sprejemale te odločitve. Ona je imela ključno besedo, kar se tega področja tiče, in ona je tista, ki je za takšno rešitev glasovala. In danes tukaj v parlamentu govori takšne oslarije. Mislim pa, da je to višek.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jan Škoberne. Pripravita naj se dr. Anže Logar in gospod Franc Jurša. Izvolite.
Najlepša hvala, spoštovani gospod podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Seveda je osnovni namen socialnih transferjev, socialne politike in intervencije države, da skozi sistem solidarnosti, da na pravičen način omogoča dostojno človeka vredno življenje, da pomaga tistim, ki sicer ne bi imeli možnosti biti enakopravni v družbi bodisi pri ustvarjanju svojega eksistenčnega okvirja bodisi pri uresničevanju svojih potencialov in naloga države je, da te sisteme solidarnosti ureja pravično in tako da transferji naslovijo potrebe tistih, na katere se cilja, torej najšibkejše, ne pa, da se sredstva prelivajo k tistim, ki pomoči in podpore, vsaj v smislu socialnih transferjev ne potrebujejo. Verjetno se je dogodilo vsakomur v tej dvorani, pa večinoma vsem ljudem, da so se tu in tam srečali z razpravo, bom rekel, v parku med sprehodom, da ne rečem ravno v gostilni, ko je debata tekla o tem, da se nam v državi dogaja, da ljudje, ki prejemajo državno denarno socialno pomoč in otroške dodatke in brezplačni vrtec in še kaj, svoje otroke potem v vrtec vozijo z avtomobili višjega cenovnega razreda, živijo v izjemno velikih in lepih stanovanjih in tako naprej. To vse je ljudi izjemno jezilo in jih jezi še danes. Zato je pomembno, da država skozi instrumente nadzora pa tudi skozi ustrezen sistem zagotavljanja socialnih transferjev prepreči v največji možni meri, da bi socialni transfer, varstveni dodatek, otroški dodatek prišel do nekoga, ki ima možnost uporabe avtomobila višjega elitnega cenovnega razreda, namesto da bi prišel morda v višjem znesku do tistih, ki se borijo z eksistenco, do tistih, ki so žal na robu naše družbe tudi po svoji eksistenčni plati. Tudi narava zakona, ki je uvedel vračilo denarnih socialnih prejemkov, transferjev v primeru, da je nekdo posedoval premoženje, je želel nasloviti ta problem. Morda ga ni naslovil ustrezno. Po nekaj letih izvajanja tega zakona smo ugotovili, da ni ustrezno upošteval dejanskega stanja v Republiki Sloveniji, kjer imamo pomemben ali pa večinski odstotek lastniških stanovanj. Ker so se mnogi ljudje bali, da bodo s plombo na svojo nepremičnino in posledično prejemanjem oziroma obratno, prejemanjem denarnih socialnih pomoči, varstvenih dodatkov in tako naprej, izgubili streho nad glavo, svojo nepremičnino, ker se bodo v postopku dedovanja poračunavali ti zneski, pa so lahko v tej nepremičnini živeli tudi širši člani njihove družine, morda dve, tri generacije, se je pojavila potreba po tem, da se ta rešitev predrugači, da se jo posodobi in jo naredi skladno z nameni. Lahko razumem, da je tukaj skladno z namenom tudi to, kar v delu predlaga SDS. Se mi pa zdi, da je bistveno boljša rešitev zakon, ki je v javni obravnavi, ki ga predlaga Vlada, ker po mojem mnenju na ustrezen način vključuje temeljno rešitev, torej da do neke vrednosti za nepremičnino, v kateri upravičenec do denarnih socialnih pomoči živi, ne pride v poštev poračun oziroma vračilo teh pomoči po njegovi smrti, ker gre za nepremičnino, ki je temeljnega eksistenčnega okvira, in ker sicer višina tega premoženja ne daje, da rečem, možnosti luksuznega življenja. Ta okvir, ki ga je predstavila Vlada, se mi v tem pogledu zdi bistveno ustreznejši, ker zdi se mi pa prav, da vendarle nekdo, ki pa ima poleg nepremičnine, v kateri živi, še vikend pa avtoprikolico, pa dva avtomobila in tako naprej, morda ne sodi več med eksistenčno najbolj ogrožene, in morda ni prav, da v tem primeru solidarno participira, hkrati pa ne prispeva. Tukaj gre za vprašanje in vrednostnega sistema, po drugi strani pa vprašanje tega, kako razumemo solidarnost. Ali je prav, da tistemu, ki ima dvakrat, trikrat več, pomagamo enako kot tistemu, ki nima nič. Pomembno je, da imata oba enake možnosti in priložnosti, da vzpostavita svoj življenjski eksistenčni karierni okvir, in da imata oba možnost živeti dostojno življenje. Kot že rečeno, ocenjujem tudi predlog SDS kot eno izmed možnih rešitev, si pa mislim in po tem, kar lahko vidim v javni razpravi, da bo predlog, ki ga je pripravila Vlada, bistveno bolje in bolj učinkovito, ocenjujem, da tudi bolj pravično, razrešil situacijo, ki jo imamo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Anže Logar. Pripravita naj se gospod Franc Jurša in gospa Suzana Lep Šimenko.
Hvala, predsedujoči. Mene zanima, koliko je takih, ki imajo v garaži porscheja, luksuzno vilo, hišo na nekem hrvaškem otoku, neko dačo v hribih, jadrnico, pa prejemajo denarno pomoč in varstveni dodatek. Koliko je takih? Ker če so, je nekaj močno narobe s sistemom, če jih pa ni in se na ta način ruši predlog Slovenske demokratske stranke, je pa to čista demagogija. Varstveni dodatek in državno pomoč imajo tisti, ki nimajo dovolj premoženja, da bi začetek meseca povezali s koncem, in jim država, socialna država, priskoči na pomoč, socialnodemokratski blok SD in Desus bi verjetno to morali vedeti. Ampak, zanimivo; ta zakon, ki je omogočil plombo, zaseg in prodajo teh nepremičnin, je nastal ravno pod socialdemokratsko vlado, torej ob podpori teh dveh strank, ki se domnevno borita za načela socialdemokratske države. Vemo, leta 2012 je stopila v veljavo, kaznovala neko drugo vlado, ker se je vmes ta vlada že spremenila, ampak zakon je bil sprejet takrat, ko je bila aktualna ministrica Kopač Mrak državna sekretarka. Kar pomeni, ne moreš spreminjati zakona, ki je začel veljati v tistem trenutku, to pa oba veva, kajne, ker če smatrate takšen način upravljanja z državo, da se vsak mesec menja zakonodaja, za dobrega, potem imamo pa nedelujočo državo, tega si pa tudi vi verjetno ne želite. Poglejte, v tem obdobju imamo zdaj tri leta delovanja tega zakona in v tisti analizi, ki jo podaja zakonodajalec oziroma ne, Vlada, piše, da so kazni, ki so bile obračunane pri teh zasegih oziroma plombah in potem prodaji po zapuščinskih razpravah, tja do 3 tisoč evrov. V treh letih! Povprečno; ali pa, recimo, imamo primere, ko je strošek tega pod tisoč evrov na leto, v treh letih veljavnosti zakona. Predstavljajte si, da ta zakon – nekateri pač nikoli ne bodo prišli na zeleno vejo, bodisi imajo invalidsko težavo bodisi jih je življenje tako kaznovalo in tako naprej –, predstavljajte si ta strošek v 20 letih veljavnosti tega socialdemokratskega zakona. Kako bodo pa potem njihovi potomci to poravnali? V istem odgovoru pišete, da od teh prejemnikov denarne pomoči in varstvenega dodatka 60 tisoč 400, mislim da, v letu 2016 jih ima 7 tisoč 700 nepremičnino ali 13 %. Poglejte, kako deprivilegirana skupina je to že samo po tem odstotku! Povprečje v Sloveniji je 80 % lastniških stanovanj, tu imamo pa 13 %. Torej jih dvakrat tepete. Prvič so deprivilegirani zaradi svojega statusa, zdaj se pa še tisti manjšini, ki ima celo nepremičnino, usedete na njihovo nepremičnino. Ali ni to dvojna krivičnost socialdemokratskega bloka? Kolega Horvat je predstavil zelo zanimivo statistiko, ki dejansko pokaže realno brutalnost tega zakona, ki se je verjetno nihče od nas ne more zavedati. Ampak nekomu, ki pa živi v taki nepremičnini ali pa ki ima takšno zemljišče, je pa strašljivo, če je že tako ali tako na socialnem robu, potem mu pa še država vzame zemljišče. Ista oseba, torej državna sekretarka leta 2010, zdaj pa ministrica, je vzela državne pokojnine z letom 2010. Torej tistim, ki ste jim vzeli državne pokojnine, zdaj jemljete še zemljišča. 95 % teh zasegov oziroma prodaj je zemljišč – spet, že tretjič kaznovani. To, da predlagate zakon v javno obravnavo, kaže na to, da ste tudi sami ugotovili zgrešenost tega zakona, ki ste ga predlagali v sprejetje Državnemu zboru. To, kar je prej državna sekretarka govorila, da ljudi ustrahujejo, da jih je nekdo ustrahoval, kaj bo ta zakon prinesel [[…]]Kdo jih je ustrahoval? Kdo je tisti, ki jih je ustrahoval? Strašen je sam zakon in posledice tega zakona so strašne. Kaj pa je za nekoga, ki trpi skozi življenje, ki je na socialni margini, še strašnejšega kot to, da mu vzamejo nepremičnino, da se zaveda, da bodo to po njegovi smrti naredili njegovim zanamcem? Kaj pa je še strašnega? Že tako je v to življenje redko posijalo sonce, edina svetla misel, ki jo ima, je, da bo njegovemu otroku lepše, da ne bo moral iti čez to kalvarijo. In kaj danes sliši? Poglejte, ne sekirajte se, saj vas ne bomo obremenili, obremenili bomo vaše otroke, oni bodo šli čez to kalvarijo. Še tisto zadnjo svetlo točko ste mu vzeli s tem, ko mu pravite, ko vas ne bo več, bodo pa vaši otroci plačevali za vami. Nesprejemljiv je ta zakon. Tudi z makrofinančnega vidika je popolnoma nepotreben. Pol milijona, v vašem gradivu piše, ste dobili nazaj iz teh nepremičnin. Pol milijona za državo je nič, je pa to pol milijona tragičnih zgodb, posameznikov, ki so finančno obubožani, pa se jim je država usedla na edino, kar imajo. V toku te razprave me je poklicala oseba, ki je spremljala oziroma ki spremlja današnjo razpravo. 38 evrov varstvenega dodatka je imela in ko ste se želeli usesti na hišo, ki je 200 let stara, zaradi 38 evrov varstvenega dodatka, se je odločila, da bo živela mesečno z 38 evri manj. To ste dosegli s to socialdemokratsko zakonodajo. 38 evrov manj je pa za takšno osebo velik denar. Še enkrat poudarjam, ta zakon je dobronameren in gre naproti, na koncu koncev vašim volivcem – socialdemokratska načela. Če ste zdaj dali ta zakon v javno obravnavo, ravno ste zaključili, torej ste večino ugotovitev že prejeli, zakon je v proceduri, podprite ga v prvem branju, potem ga pa z ustreznimi ugotovitvami iz te javne razprave nadgradite; ampak naredite to čim prej! Zakaj čakati vsak dan? Vsako zaseženo zemljišče, vsaka zasežena hiša je ena tragedija več. Ker smo se že vsi strinjali, da je zakon popolnoma neprimeren, je vsak dan odlašanja s spremembo te zakonodaje izgubljen dan za državo, predvsem pa dodaten dan tragedij za tiste, ki se jim bo v vmesnem času to zgodilo. Poglejte, to je krivično do vseh tistih, ki se jim ravno zdaj to dogaja, pa boste potem to ukinili, ali pa do tistih, ki ste jim že vzeli, pa boste zdaj ta zakon ukinili. Si predstavljate to dvojno moralo? Pod Anjo Kopač Mrak, državno sekretarko, se je omogočilo, da jim to zemljišče, nepremičnino odvzamete, zasežete, potem pa pod Anjo Kopač Mrak ministrico, ko ugotovi svojo napako, da je v bistvu ta zaseg ali pa odvzem neprimeren, ker sama predlaga tudi to zakonodajo. Podprite, na koncu koncev boste lahko potem tudi rekli, da niste vi ugotovili te zmote, ampak da ste sledili argumentom SDS. Ampak, odpravite to napako, ki je bila narejena v preteklosti, in čim prej odpravite to neustrezno zakonodajo.Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Jurša, pripravita naj se gospa Suzana Lep Šimenko in mag. Andrej Šircelj. Izvolite, gospod Jurša.
Podpredsednik, hvala za besedo. Lep pozdrav vsem kolegicam in kolegom, kakor tudi seveda državni sekretarki s sodelavcema! Ta tematika je za našo slovensko javnost zelo všečna in zanimiva. V vsakem primeru ljudi zelo zanima, kako se bomo na tem področju dejansko opredeljevale poslanske skupine posameznih političnih strank. Nekateri razpravljavci pred menoj, pa ne bi rad polemiziral pa vseeno moram to povedati, omenjajo socialdemokratski blok, omenjajo, da smo mi, Desus bili najbolj glavni na tem področju takrat, ko se je dejansko to tudi sprejemalo. Od tega dejansko nič ne drži oziroma ni res. S petim poslanskimi mesti ne moreš nikoli biti najpomembnejši v vladi, ampak je tvoja teža takšna, kakršno število poslanskih mest tudi imaš. Nekoč je že rekel predsednik stranke, ki ji pripadam, ko bomo dobili 46 glasov v tej državi, 46 poslanskih mest, bomo sigurno uredili tudi vprašanje pokojnine v taki višini, da bodo ljudje lahko dostojno živeli. In ko to bo, potem bo z naše strani to tudi urejeno. Ta zakonodaja se je dejansko sprejemala za časa Pahorjeve vlade, tisti, ki smo bili zraven, vemo in tega ne zanikamo. Seveda pa moram tudi povedati, da je SDS imel to možnost in priložnost, da v času svojega vladanja tudi to zakonodajo spremeni. Mi smo bili zraven in če bi jo največja stranka predlagala, bi mi v vsakem primeru to tudi podprli. Moram pa reči, da smo v koalicijski dogovor, v pogodbo zapisali, da bomo to zadevo uredili. Kot vam je že bilo povedano s strani državne sekretarke in tudi nekaterih razpravljavcev, ta stvar teče, so že bile predstavitve, javna razprava in računam, da bomo s skupnimi močmi koalicijske stranke, pa tudi opozicijske, takrat to potrdili. Ta predlog ne bo zajemal samo teh vprašanj, ki ste jih v SDS predlagali, pa moram reči, nimam nič proti, da je ta predlog prišel z vaše strani. Prav je, da skrbite in vsi skupaj bomo morali skrbeti za tiste, ki so v tej državi najbolj ogroženi. Tem ljudem bomo morali v prihodnosti dati bistveno večjo pozornost in jim omogočati dejansko tudi dostojno življenje. Res pa je, da je eden od razpravljavcev razpravljal tudi o tem, da znotraj koalicije nismo najbolj zadovoljni s pristopom do razrešitve te problematike. Res je, moram to potrditi, tudi mi nismo zadovoljni s tem, kako se je pristopilo, ampak pristop je takšen, kot je, je pač z naše strani ocenjen kot malo nepravilen, teče pa vseeno in bomo prišli s skupnimi močmi tudi do sprejetja novele tega zakona. V Ustavi Republike Slovenije, kot nas je že večina ugotavljala oziroma tudi zdaj se priključujem tej ugotovitvi, je jasno zapisano, da je Slovenija socialna država. Seveda, podrobnosti pa so opredeljene v zakonu, varstveni dodatek in denarna socialna pomoč sta v skrajnih ekonomskih razmerah v pomoč države do tistega, ki v tistem trenutku enostavno nima možnost, da s svojimi prihodki tudi preživi; se pravi, to je pomoč države za tistega, ki je v slabem socialnem stanju. To je socialni transfer in ta socialni transfer, varstveni dodatek, se je na nek način tudi v preteklosti izločil iz pokojninske blagajne in je na drugi postavki državnega proračuna. Varstveni dodatek že nekaj let, kot sem že omenil, ni več znotraj pokojninske blagajne. Moram pa še tudi mogoče opozoriti na to, da je Ustavno sodišče ugotovilo tudi, da pravica do zasebne lastnine in dedovanje za dediče ne izhaja pravica, da bi lahko dedovali premoženje zapustnika, ne da bi bili pripravljeni sodelovati pri morebitnih obveznosti, ki pa je v dosti primerih ta obveznost otrok do staršev in obratno. Se pravi, če želimo dedovati, je tudi prav, da pomagamo svojim staršem.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Suzana Lep Šimenko. Pripravita naj se magister Andrej Šircelj in gospod Jože Tanko. Izvolite, gospa Suzana Lep Šimenko.
Najlepša hvala, podpredsednik, za besedo. Spoštovane poslanke, poslanci, prisotni gostje tukaj v naši dvorani in tisti, ki spremljajo za televizijskimi zasloni, lepo pozdravljeni! Kolega Jurša je rekel, da je to všečna in zanimiva tematika, se strinjam; všečna, zanimiva, predvsem pa izjemno pomembna za velik del državljank in državljanov Republike Slovenije. Obžalujem pa samo dejstvo, da več kot očitno se pa ta tematika ne zdi tako všečna in zanimiva in pomembna sami ministrici, ki danes ni tukaj prisotna. Z vsem spoštovanjem do državne sekretarke, vem, lahko jo nadomešča, ampak kakorkoli. Glede na to, da je sama predlagala in dala v javno obravnavo, bom rekla, kar precej podoben zakon, bi bilo seveda prav, da bi bila danes tukaj prisotna. Ampak očitno so morda kakšne druge okoliščine tiste, ki so jo zadržale kje drugje, kot pa da bi prišla v Državni zbor. Kolegi iz Desusa, ne vem, ampak vse preveč radi pozabljate, da ste zmeraj v koaliciji in da ste zmeraj tisti, ki pomagate soustvarjati zakonodajo. Soustvarjali ste tudi to zakonodajo, ki jo je predlagal minister Svetlik pod vlado Boruta Pahorja. Tudi to. In ste to podprli. Mi je zelo zanimivo vse vaše razpravljanje, pa bom rekla, marsikaj tudi taktiziranje. Pa če samo malo spomnim na interpelacijo, ki smo jo junija obravnavali zoper ministrico Anjo Kopač Mrak v tem državnem zboru, in zakaj ste glasovali za interpelacijo. Kateri so bili razlogi? Ne vsebinski, ampak več kot očitno kateri drugi. Tako je včasih mogoče bolje biti malo tiho. Kar pa se tiče vsebine tega, kar predlagamo; predlagamo ukinitev celotnega vračanja varstvenega dodatka in drugih socialnih transferjev in ukinitev omejitve razpolaganja z nepremičnino. To predlagamo že drugič v tem mandatu tega sklica državnega zbora. Zakaj? Zato, ker se nam zdi resnično pomembno. Saj cenim, da ste spregledali to tudi v SD oziroma da je to spregledala trenutna ministrica in da ste dali pobudo za spremembo tega resnično neživljenjskega zakona. Javna obravnava se je zaključila. Ampak veste, ne morem pa mimo tega, tako kot je bilo tudi rečeno, da mogoče ste vzeli malo nepravilen pristop. Zelo bi se strinjala. Tudi vsi tisti piar nastopi: SD ukinja! Ja nekaj ste pozabili, da je SD tudi to uvedel in predlagal oziroma vaša ministrica. Takrat sicer še kot državna sekretarka. Sami ste omenjali, da se zavaja javnost, da so ljudje zastrahovani glede tega, zaznambe za nepremičnine – ja saj jih tudi vi zavajate! Odkrito povejte: mi smo to predlagali, ugotovili, da je to popoln nesmisel in sedaj to popravljamo. Potem pa tako delajte piar nastope. Poglejte si malo vaše objave takrat, ko ste prišli ven s tem predlogom, ki je bil dan v javno obravnavo: SD to ukinja. Ja super, ampak vi ste to uvedli! Saj vem, ja, ljudje zelo hitro pozabijo. Sploh pri zakonih, ki je bil sprejet julija 2010, začel pa je veljati 1. 1. 2012. Februarja 2012 pa je nastopila druga vlada. Potem pač ljudje, aha zdaj to velja, torej vi ste to naredili. Ampak žal. Naš predlog je tukaj drugič. Več kot očitno vsi pravite, da gre v pravo smer, je v redu. Ampak zakaj ga niste že takrat, ko smo ga prvič obravnavali, podprli? Zdaj pač greste spet z nekim vašim izboljšanjem. Ampak ne! Poglejte, to, kar mi predlagamo, je boljše, zato ker v celoti ukinjamo vračanje. In imate spet neke dodatne zahteve. Poglejte, to gre za ljudi, ki se že takorekoč na pragu neke revščine. Zelo dobro veste, kakšni so ti podatki, zelo dobro veste, koliko ljudi se je zaradi tega odpovedalo varstvenemu dodatku. Veste, kaj Slovenkam in Slovencem pomeni imeti nepremičnino! Koliko so skozi svoje življenje za njo garali in kaj jim to tudi tako čisto osebno pomeni. In raje so se odpovedali varstvenemu dodatku, kot da bi pisalo nekje, da je tu neka zaznamba in da ne bodo mogli tega dati svojim potomcem. Ker je to edino, na kar so ponosni, da bodo vsaj nekaj lahko naredili, da bo vsaj njim lažje. Resnično ne morem razumeti, zakaj ne nadgrajujemo tega zakona. Nisem razumela že niti takrat, ko smo to predlagali. Saj včasih, če to spodbudi nek val, pa greste potem vi v malo boljšo smer, to vedno pozdravljam, ker več kot očitno opozicijskih predlogov ne sprejmete. Ampak, vseeno, mi želimo stvari rešiti, tako da dejansko bo to, kot da ni obstajalo. Ker je bil ta vaš zakon takrat resnično katastrofa in resnično nepravilen za ljudi. Glede zaupanja, mogoče za konec samo to, raziskava OECD o zaupanju vladi. Pač, socialna država, ki jo imamo v Ustavi Republike Slovenije, se tiče vseh nas. In je za ljudi še kako pomembna, zato ker se jih mogoče osebno bolj dotika kot karkoli drugega. Če pogledamo, kakšno je zaupanje tej vladi – po raziskavah OECD, ki je v povprečju na 42 %, v Republiki Sloveniji pa, spremljano povprečje, v letu 2014/2015 tu nekje 18, 19 %. Ja, spoštovani, to pa je resnično zaskrbljujoče! Če pa pogledamo še tisto obdobje, o katerem vi tako zelo neradi o njem razmišljate, kaj šele govorite, 2007/2008, je pa bilo to okoli 48 %, celo nad povprečjem takrat OECD. Te številke verjetno niso zanemarljive in povedo marsikaj, ampak res, tako radi govorite o socialni državi, predloge, resnično dobre predloge, ki bi izboljšali situacijo ljudi, pa ne podprete. Enostavno, tega ne morem razumeti. Hvala.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Franc Jurša, izvolite. Postopkovno? Izvolite.
Hvala, podpredsednik, za besedo. Ko človek razmišlja o tem, kako posamezni poslanci in poslanke razpravljajo, in ko razmišlja, kako posamezniki obtožujejo stranke, ko obtožujejo tiste stranke, s katerimi so v danem trenutku pod določenimi pogoji z njimi tudi sodelovali, in jih ocenjujejo, da so bili oni dejansko sokreator te politike – res je, da smo bili sokreator določene politike. Priznam in se pred vso slovensko javnostjo tudi opravičujem, da so nas nekatere uspeli v nekaterih stvareh zavesti, ker so med vrsticami določene stvari bile tako zapisane, da jih enostavno in preprosto nisi mogel razbrati. To pa zdaj res mislim, da smo tudi skupaj s SDS v takratni vladi dejansko sprejeli ZUJF, s katerim smo popravljali ne vem koliko, 43 ali 45 zakonov, in je to bila ena velika mešanica, in vsega dejansko nismo mogli tudi ugotoviti, kaj je notri zapisano. Priznam, da brez tega zakona v tistem danem trenutku ne bi bilo mogoče uspešno izpeljati in prebroditi te krize, v kateri smo takrat bili. Ampak, ti nenehni očitki pa ocenjevati druge poslanske skupine ali politične stranke, da so bili glavni nosilci in glavni krivci, to pa niti najmanj ni korektno in pošteno. Zato vam podpredsednik kot postopkovni predlog predlagam, da posameznike na to, takrat ko razpravljajo, tudi opozorite in da se naj osredotočijo na svoje lastne predloge in svoje lastne zaključke.
Hvala lepa. Seveda ne morem vplivati na to, o čem kdo diskutira. To seveda je bila rahla zloraba, bi človek rekel. Gospod dr. Logar, postopkovno, izvolite.
Dobro. Hvala, predsedujoči. Prosim, da kot predsedujoči vodjo poslanske skupine opozorite, dolgo časa je že poslanec in da s tem, ko pravi, potem ko se je že petkrat podaljšal Zakon za uravnoteženje javnih financ v vsaki vladi, kjer je sedel, da še danes ne ve, kaj v tem zakonu piše, da naj pred odločanjem v Državnem zboru, ker to je pa nedostojno do volivcev, ki so ga volili, in do vseh nas poslancev, ki poznamo zakonodajo, o kateri glasujemo, je to žalitev. Prosim tudi, da mu razložite to dikcijo v zakonu, ki ga je pod vlado, ko je bila državna sekretarka Anja Kopač Mrak, pod vlado gospoda Pahorja, v zvezi z zasegom nepremičnin podprl v razpravi, ker tam piše v tistem členu, da "dedovanje zapustnikovega premoženja se omeji do višine dve tretjine prejetih sredstev, ki jih je zapustnik prejel", da mu razložite ta stavek, ker je zelo enostaven. Za ves varstveni dodatek oziroma pomoč, ki jo je dobil, mora zapustnik poravnati dve tretjini te pomoči. Predlagam, da poslancu, vodji koalicijske poslanke skupine, razložite ta stavek, da bo vedel, o čem je glasoval leta 2010, in da bo vedel, o čem danes razpravljamo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Tudi to ni bilo postopkovno. Gospod Pojbič, predlagatelj.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Seveda se moram tukaj oglasiti ravno zaradi te diskusije, ki smo jo sedaj poslušali na drugi strani s strani Desusa. Temeljno in ključno je in za slovensko javnost pomembno, da vedo: gospod Svetlik je bil iz vrst oziroma kvot Desusa. Gospa Kopač je bila državna sekretarka in je bila iz SD in skupaj so bili scenaristi tega gnilega zakona, ki danes maltretira tiste ljudi, ki živijo na robu revščine. Mi samo s tem predlogom že drugič predlagamo, da to svinjarijo, ki je bila takrat narejena, in ti ljudje, ki so jo naredili s tem zakonom, spremenimo v korist tistih, ki živijo na pragu revščine. To je prav, da slovenska javnost izve, kdo je bil kreator te svinjarije.
Hvala lepa. Replika gospod Uroš Prikl. Izvolite. Bi radi postopkovno ali repliko? Izvolite, postopkovno.
Hvala lepa za besedo. Postopkovno bo seveda. Resnično bi želel, opozorili ste mojega vodjo poslanske skupine Juršo, da je zlorabil. Jaz bom prosil, podobno kot on razmišlja, da opozorite razpravljavce, da se osredotočajo na vsebino razprave, ne pa, da nam tukaj govorijo histogram; histogram, kdo je kdaj bil v vladi in kdo je za kaj odgovoren. Na tem mestu bi rad, ker nimamo več toliko časa, poslušal to razpravo in, če bo potreba, se bom še v tistih nekaj sekundah tudi kot replika oglasil, sicer pa sem svoje povedal. Pa še nekaj bom sedaj tukaj dodal, mogoče bo v tem polstavku malo zlorabe, verjamem, da sem obrazložil svoj postopkovni predlog. Ja. Tudi meni je žal, da je Desus v preteklosti podpiral slabe rešitve, in to danes je popravek oziroma ta zakon Vlade, ki bo prišel v Državni zbor v naslednjem mesecu oziroma najkasneje v decembru, je popravek napak iz preteklosti. Hvala bogu, da prihaja do tega in ljudi ni treba v prihodnje strašiti, da bodo ob kaj in tudi njihovih dedičev ne.
Hvala lepa. Tudi to je bila zloraba, ker seveda ne morem ljudem reči, o čem naj diskutirajo. Razpravljali so pa ljudje oziroma poslanci ste razpravljali znotraj tega mnogi tudi v preteklosti. Hvala lepa. Besedo ima mag. Andrej Šircelj, pripravita naj se gospod Jože Tanko in gospod Žan Mahnič. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik. Skušal bom v svojem prispevku govoriti o samem zakonu, ki ga predlagamo in v bistvu pozvati Desus in Socialne demokrate, da dejansko podprejo ta predlog. Povedal bom tudi, zakaj je naš predlog boljši od tistega, ki ga pripravlja Ministrstvo za delo. Dejansko bom govoril o vsebini. Prva zadeva, ki je in jo lahko vsi priznamo, da sedanja rešitev na tem področju ni socialna. Prvo kar je, ni socialna in socialna država, ki je zapisana v ustavi in na katero so tudi nekaterih poslanci Desusa opozarjali, je žal samo na papirju. Drugo, kar je, ta zakon in ta rešitev, ki ste jo predlagali v tistih vladah in tako naprej, je krivična. Mislim, da je to krivičnost najbolje obrazložil kolega Logar in ne bom še enkrat ponavljal, zakaj so najrevnejši, tisti, ki rabijo pomoč, dvakrat, trikrat udarjeni. Štirikrat, če želite. Mislim, da tudi glede tega se lahko strinjamo. Naslednja zadeva, ki je, je seveda da je Slovenska demokratska stranka že predlagala rešitve pod tak zakon, kot je sedaj, pa ga niste sprejeli. In še enkrat ga predlagamo. Zakaj ga predlagamo? Zaradi tega, da bi odpravili nepravilnosti, anomalije, nepravičnost, ki se danes dogaja, in da bi vrnili vsem tistim, ki jim je zapečatena nepremičnina, če ne drugega, tudi dostojanstvo. Dejansko dostojanstvo tem ljudem, ki se morajo odpovedati nekemu socialnemu varstvenemu dohodku ali dodatku, zato da ne bi zastavili svoje nepremičnine, ob psiholoških, socioloških vidikih vsega tega in tako naprej posameznikov ob tem. O tem smo tudi danes že veliko govorili in ne bi še enkrat govoril. Vsekakor so pa to težki trenutki za ljudi. Če podprete to rešitev v tem branju, boste lahko uvedli tudi svoje rešitve v naslednjem branju. Ampak sedaj je tukaj samo, spoštovana koalicija, spoštovani Socialni demokrati, spoštovani Desus, tu je samo vprašanje, ali boste za stvar, da se anomalija odpravi takoj in sedaj, ali se boste šli politični prestiž. Kajti, to, da vi zavračate pri glasovanju takšne rešitve, po drugi strani jih pa, ko govorite, dejansko podpirate, sprejemate, veste, da je nekaj narobe, mislim, da potem gre samo za politični prestiž. Nič drugega kot politični prestiž. Rešitev, o kateri je govorila tudi državna sekretarka in ki naj bi jo predlagalo Ministrstvo za delo in naj bi šlo to še skozi različna usklajevanja na Vladi in tako naprej [[…]]Gospe in gospodje, določili ste mejo nekega stanovanja 120 tisoč evrov – gor, dol, kakor želite, zaradi mene 80 tisoč, zaradi mene 140 tisoč, katerakoli –, pa vam bom povedal, kaj je ta številka. Spomnite se razprave, ki smo jo imeli o Zakonu o davku na nepremičnine, o vrednotenju, o tem, kje je kakšna nepremičnina, koliko in kako vredna. Po Gursovih evidencah, po ne vem katerih drugih evidencah in vseeno je, katero številko daste. Samo če bo številka, bo spet nepravična za toliko in toliko ljudi. Spet bo nepravična in spet bo stvar presoje, proste presoje – kot je bila že omenjena ta beseda danes – ljudi na ministrstvu, ljudi na uradih, ljudi na Geodetski upravi in tako naprej. In v vsakem primeru bo nepravična in v vsakem primeru bo zapletla celoten sistem in v vsakem primeru bo prišlo do tega, da bodo spori glede te nepremičnine in glede vrednosti te nepremičnine. Vseeno, katero številko daste, vedno bo s tem nekaj narobe. In potem se bo zgodilo, da je ta nepremičnina, vzel bom sedanjo številko, vredna 125 tisoč danes in zaradi tega bo treba plombo na njen narediti, čez tri leta se bo pa župan odločil, da bo tam cesto naredil, ker bo mimo hrup in tako naprej, bo ta nepremičnina vredna 85 ali 95 tisoč. Ja, kaj pa zdaj? Ja, kaj pa zdaj? Kaj boste pa zdaj s temi ljudmi? Pa plomba je gor, pa treba bo plombo dol vzeti, pa gor, pa levo pa desno [[…]] Pa sprejemajte enostavne rešitve! Podprite zakon, ki dejansko omogoča, kot da te napake, ki ste jo storili, ni bilo, ki poravna zadeve za nazaj in ki stvar naredi čisto. Če boste šli v to vrednotenje, pa dajte, brez zveze. Samo zapletli boste in spet boste rešitve sprejemali čez dve ali tri leta in spet boste naredili toliko in toliko krivic. Res vam predlagam, da pustite politični prestiž pri miru, podprite tole in potem izglasujte rešitve, ki bodo enostavne, pravične in bodo dale ljudem to, da bodo imeli dostojanstvo, da jim boste povrnili dostojanstvo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jože Tanko. Pripravita naj se gospod Žan Mahnič in gospa Janja Sluga.
Hvala lepa za besedo. Kadar razpravljamo o socialnih temah, bi pričakoval, da bodo v prvi vrsti pri branjenju pravic tistih, ki morajo dobiti določene socialne pravice, tisti, ki se prodajajo za največje socialne demokrate, gre za stranko SD, pa tudi za Desus. Vi ste tisti, ki se hvalite s 30 centi popravka pokojnin, vi ste tisti, ki se hvalite z nekimi drobtinicami, ki jih z vsako valorizacijo izsilite. V resnici ste pa izredno antisocialno naravnani. Meni je žal, da imamo to koalicijo in njihovo koalicijsko pogodbo zdaj praktično že več kot dve leti – pogodba je bila še nekoliko prej napisana, če se ne motim. V tem času se od tistega, kar piše s področja sociale v koalicijski pogodbi, ni storilo skoraj nič. Mi smo predlagali že – mislim, da aprila ali maja lani je bila prva obravnava v Državnem zboru tega istega zakona s podobno rešitvijo, pa tudi takrat, pred letom in pol, je bilo stališče Vlade in vladne koalicije popolnoma enako. Od takrat do danes je minilo leto in pol in ker ta vlada in ta ministrica, za katero Škoberne pravi, da je najboljša v tej vladi, ni naredila ničesar, smo ponovno predlagali zakon, s katerim odpravljamo to pomanjkljivost. Mi tega ne bi storili, če bi vi ravnali v svojem dosedanjem mandatu drugače. Ampak vi ste tovarna krivic, krivica na krivico, in ko pride sodna odločba ali pa karkoli, se umakne odgovorna oseba in je ni več, da ni kriva, pravi. Če boste pogledali 2. člen Ustave, tam piše, da Slovenija je socialna in pravna država. Torej mora država v svojem poslanstvu izpolnjevati kriterije za socialno državo in pravno državo. Ampak na eni strani imamo Zakon o socialnovarstvenih prejemkih, kjer uradniki brez napake poknjižijo vsako hipoteko, vsako plombo na vsak mesečni prejemek, ki ga dobi neka oseba, in na drugi strani imamo to isto državo, ki ni sposobna procesirati niti enega kazenskega postopka proti tistim, ki so povzročili največji kriminal v tej državi. Popolnoma nobenega postopka! Šlo je za bančno luknjo, za lastninska preoblikovanja, kraje premoženja, utaje in tako naprej. To vlado oziroma to politiko vodi ta koalicija dve leti in pol že oziroma več kot dve leti. Mislim, da se vi na tak način ne morete sklicevati, da ste karkoli na tem področju naredili. Niste in ne boste. Tudi to, kar predlagate, neko spodnjo mejo vrednosti premoženja, pomeni samo to, da bo treba zaposliti še nekaj sto uradnikov, birokratov, ki se bodo ukvarjali s temi evidencami in prekladali papirje. Nič drugega ni to. To je poziv k novim zaposlitvam za določene inštitucije v tej državi, ki se bodo ukvarjale s preračunavanjem, primerjanjem in tako naprej. Ta zakon ni pravičen še iz enega drugega razloga. Ta plomba zadane samo tiste, ki imajo neko majhno premoženje. Tistih, ki živijo v najemniških stanovanjih, takšna plomba ne zadene. In vi točno veste, kje živijo tisti ljudje, ki imajo nekaj malega premoženja, točno veste – na podeželju. Mali kmetje, tisti, ki niso mogli v službe; tisti, ki so vzdrževali zeleni pas ob mejah, severne ali južne, čisto vseeno, kje; tisti, ki so ohranili kulturno krajino; tisti, ki jim država ni plačala nič že v njihovem življenju, vzela jim je pa državno pokojnino. To je dosežek tudi te vlade ali pa ministrice, ki je bila v tisti ekipi, ki je to storila, in to je vse, kar ste storili za te ljudi. Popolnoma nič drugega. In delate izključno proti določeni kategoriji šibkih. Ne proti vsem, proti določenim kategorijam šibkih in to proti tistim, ki živijo na podeželju in imajo male posesti. Ker so zaradi okoliščin, do katerih je pripeljala tudi neka politika, so se njihovi otroci prisiljeni preseljevati in tako naprej. Meni ne gre nekako, da bi spregledali ali da ne bi mogli določenih stvari urediti, to so dejstva, o katerih sem govoril. Da je pa sprenevedanja dovolj, je pa tudi izjava gospoda Jurše. Jurša je dejal, da bi, če bi mi predlagali takrat, ko je bila druga Janševa vlada, ta zakon, bi ga oni podprli. Kaj se je pa v tem času spremenilo? Ali ni čisto vseeno, kdo takšno rešitev predlaga: ali sem koalicijski partner ali pa sem opozicijski poslanec ali pa opozicijska stranka. Jurša je povedal vse s tem stavkom. Popolnoma vse. Takrat bi podprli, če bi predlagali, zdaj ker predlagamo rešitev, ki je takrat nismo, pa tega ne bo podprl. In čaka boljše čase. To, kar se dogaja v tej koaliciji, ko se pri vsakem našem predlogu izgovorite na prihodnost, na neke celovite proučitve in tako naprej, kar piše tudi v tem mnenju Vlade, je čista neumnost. Vi sploh niste sposobni pripraviti neke rešitve nekega zakona, če ga prej koalicija oziroma opozicija ne predlaga. To je za vas motiv, čakate tri mesece, pet mesecev, leto, dve leti in pol, da se nekaj zgodi, nekaj predlagamo, potem pa pridete z odgovorom, da to celovito urejate in proučujete. Kakšen sistem, kakšna politika je to? Potem pridejo sem predstavniki Vlade in nas poučujejo, kaj je sociala, kaj je ono, kaj je tretje in kaj je peto. Pojma nimajo, kaj je sociala! Če bi imeli pojem in pa občutek za težave ljudi, se s takšnimi floskulami in parolami, ki jih prihajajo sem razlagat, niti ne bi ukvarjali, ker to je ponižujoče. To, kar poslušamo danes in tudi v nekaterih drugih primerih v obravnavi teh socialnih zakonov, je ponižujoče. Ta oblast se ukvarja izključno z zaščito privilegijev, tistih, ki imajo podeljene, in brani vse tisto, kar so odvzeli malim ljudem, ki imajo več ali manj nekaj mrtvega premoženja. Če bi bilo tako dobro na malih kmetijah na južni meji, bi tam ljudje živeli in se ne bi izsiljevali. Tako pa jim poleg tega, da ste jim obesili takšna bremena gor, ste jim vzeli šolo, ste jim vzeli vse druge pridobitve, tudi elektronske revolucije, ki se pač te dni dogajajo. Skratka predlagam, da se zakon spusti v drugo obravnavo, da tam Vlada, če ima kakšne rešitve, da pride z rešitvami, da pride z amandmajem, da se ta zakon popravi, in potem gremo naprej reševat tudi druge probleme. Sklicevati se samo na neke parole, samo na neke zgodbe – spoštovani, čas je minil, ljudje trpijo. Niso vse krivice samo pri, bom rekel, istospolnih pa pri podobnih, pa asimetričnih in podobno. Tukaj so glavne krivice. Vse tisto je mnogo bolj obrobno in najbrž v nekem delu celo nadstandardno. Ampak tam ste top, najdete top rešitve za ceno referendumov in vseh podobnih zgodb. Tam strošek ni važen; en ali dva referenduma o Družinskem zakoniku sta stala polovico morda poprav teh krivic, ki jih vztrajno zavračate. Sedaj tisto, kar imate, pomeni nič drugega kot novo krivico, ki se bo spet zgodila, in pa predvsem podlago za kakšnih 200 novih državnih uradnikov. In ko boste prišli z drugo socialno rešitvijo, še 200 novih državnih uradnikov. To je koncept. Zato je prišlo do 3 tisoč zaposlitev ali še celo več. Zato je prišlo do 90 milijonov evrov dodatnih plačnih obremenitev v tem mandatu. Tu se pa ukvarjamo, ali bo nekdo dobil, tisti, ki res potrebuje, 100 ali 200 evrov varstvenega dodatka, brez da bi kdorkoli se mu usedel na katerokoli premoženje. Milan Kučan dobi dve pokojnini, nadstandardni obe, pa ni nobene težave v koaliciji, da bi se kaj usedli na kakšno premoženje. Hvala lepa.
Besedo ima gospod Žan Mahnič, pripravi naj se gospa Janja Sluga in potem pridemo v sklepni del.
Hvala za besedo, predsednik. Kolegice in kolegi, državna sekretarka! Smešno je, ko o tem zakonu, ko v Državnem zboru o zakonu, ki ga je vložila Slovenska demokratska stranka, razpravljamo na tak način. Da zakon zagovarjamo tisti, ki smo največkrat v tem parlamentu označeni za grde neoliberalce, nasprotujejo pa mu tisti, ki se imajo v tem parlamentu za socialno najbolj čuteče, se celo naslavljajo socialisti in kaj vem s čim še vse. Mi smo dobili v zvezi z zakonom, ki ga boste tudi vi predlagali – in tukaj je dvojni problem. Prvi problem je ta, da zakon vlaga ministrica, ki nima večinske podpore v Državnem zboru in je zame izgubila vso kredibilnost, tako da je vprašanje sploh o smiselnosti razpravljanja o zakonu, ki ga vloži minister, ki niti v svoji koaliciji nima več podpore. Včeraj je bilo še potrjeno, da ta ministrica tudi krade otroke oziroma da nič ne ukrepa proti temu, da se starim staršem ne bi kradlo otrok. Nobene izjave. Nobenega problema. Drugi problem pa je, da ta zakon tudi sindikati označujejo kot neprimeren oziroma kot tisti, ki ga bo treba popraviti. Ne vem, od kje so dobili tisto številko 120 tisoč. Nekateri predlagajo, da bi šli namesto te številke 120 tisoč v to, da imajo še poleg tiste nepremičnine, v kateri živijo, še dodatno. Ampak ravno to je problem. Ljudje se odpovedujejo prejemu kakršnekoli socialne pomoči – mi smo tukaj navedli tri primere, katere predlagamo, da se zaplemba pač ne uveljavlja za prejeto denarno socialno pomoč, za varstveni dodatek in oprostitev plačil socialno varstvenih storitev. To je problem. Naši ljudje, Slovenci morajo ta denar vrniti. Povejte mi, koliko bodo vrnili muslimani, migranti, ki prihajajo, radikalni islamisti. Koliko bodo vrnili, ko se več kot 2 tisoč evrov mesečno zapravi za enega od njih? Koliko bodo ti ljudje vrnili? Mogoče kdo ve? Ali se jim bo dalo plombo na kakšno nepremičnino, ki jo bodo potem mogoče dobili, ali se jim bo usedlo na plačo, potem ko bodo mogoče enkrat zaposleni? Kako bodo ta denar vrnili? Ne, ni problem metati 123 milijonov evrov za muslimane, ki prihajajo z območja radikalnega islama, ni problem za Alžirce, za Maročane, za tiste, ki bežijo sem ne pred vojno, ampak zaradi ekonomskih razlogov, je pa problem za Slovenke in Slovence. Tak mačehovski odnos do lastnega slovenskega naroda, ki ga ima slovenska levica, ne vem, če sem še kje videl. Verjetno zaradi tega, ker bolj prisegate na ekonomske razrede kot pa na narodno pripadnost, ker narodna pripadnost je tista, ki vas moti, ker delate vse na tem, da bi tisti, ki so tukaj delali, ki so tukaj plačevali, ki so Slovenci, nekaj od tega imeli – to jim je treba vzeti. Pozdravili bomo pa 50, 100, 150 tisoč novih državljanov arabskega porekla, ki jih sem uvažate z namenom, da jih bodo volili na naslednjih volitvah. Upam, da bodo ljudje to spregledali. Mi sedaj to drugič letos vlagamo. Vlada vedno pride šele potem, ko mi vložimo, z nekaterimi popravki. Z naslednjimi zakonom, ki ga bomo obravnavali pri naslednji točki, bomo videli, da se isto počne z dualnim šolskim sistemom. Kljub temu da imamo pripravljene rešitve, se v dveh letih ni zgodilo nič, razen tega, da se bodo sedaj pričeli odvijati trije pilotni projekti, leta 2020 pa naj bi šele začeli to postopoma uvajati nazaj. Ampak, ko se pogovarjaš z nekaterimi koalicijskimi poslanci, ta vlada te možnosti ne bo imela oziroma vsaj ministrica iz kvote SMC te možnosti ne bo imela. Podprite ta naš zakon, ravno zato smo ga vložili v prvo obravnavo in ne v drugo, da se odpravijo socialne krivice. Samo še nekaj. Veliko ste govorili o ZUJF. Nobenemu upokojencu, ki je imel penzijo neto manj kot 622 evrov, ni bil vzet niti evro. Niti evro. Tukaj pa poglejte, katerim ljudem se jemlje iz tega zakona.
Besedo ima gospa Janja Sluga. Pripravita naj se potem predstavnica Vlade in predlagatelja.
Hvala lepa za besedo. Danes sem zelo pozorno poslušala to razpravo in lahko rečem, da dejansko zelo težko dodam kaj novega. Ker so bili vsi argumenti nekako že izpostavljeni, tisti za in tisti proti; se pravi to, da se bo sanirala socialna ogroženost starejših, da se bo omogočil nek boljši materialni položaj prejemnikov denarne socialne pomoči, seveda s tem se vse lahko strinjam. Poslušali smo tudi o tem, ali je tak ukrep sorazmeren ali ni sorazmeren. Slišali smo, da je o tem odločilo tudi Ustavno sodišče. Slišali smo nekaj tudi o odgovornem državljanstvu, predvsem o tem, da se moramo državljanke in državljani zavedati, da smo pač del ene skupnosti in da skupaj s to skupnostjo prihajajo tako pravice kot tudi dolžnosti. Lahko rečem to, kar sem povedala že v resnici tudi lanskega aprila, ko smo obravnavali ta identičen predlog, da kjerkoli so postavljeni neki kriteriji, kjerkoli se pogovarjamo o nekih socialnih transferjih, za katere seveda morajo biti postavljeni neki kriteriji, ti kriteriji nikoli in nikdar ne morejo biti čisto za vse pravični. Vedno nekomu nekaj pripada in drugemu ne pripada in tu pri socialnih transferjih, kjer se pogovarjamo o najšibkejših ljudeh, vedno so med seboj ti prejemniki v neenakopravnem položaju. To smo danes že slišali. Tudi v neenakopravnem položaju so potem tisti, ki posedujejo določeno nepremičnino, in tisti, ki je ne, in tako naprej. Lani smo tudi že ob obravnavi tega predloga povedali določene argumente, zakaj se nam mogoče ne zdi najbolj primerni in zakaj smo ga že lani zavrnili in ugotavljam, da se do danes s tem v zvezi ni nič spremenilo. Pa če se za trenutek še pomudim mogoče tudi pri tej zgornji vrednosti nepremičnine, ki je sestavni del novega predloga zakona, teh 120 tisoč evrov. Tudi sama imam pri tej številki neke pomisleke. Zelo težko se bomo verjetno sporazumeli, ali je ta številka prenizka ali je ta številka previsoka. Pa vendar, predvsem bi rada izpostavila to, da se strinjam s tistimi, ki so danes govorili, da ministrstvo s tem predlogom nekoliko zamuja. Meni je zelo žal, da smo se v bistvu o tem predlogu pogovarjali aprila 2015 in danes, oktobra 2016, se pogovarjamo o identičnem predlogu zato, ker pač drugega še nimamo. To res iskreno obžalujem, ker se mi zdi, da bi se stvari lahko nekako odvijale hitreje. Za konec pa naj samo še povem, da ugotavljam po tej današnji razpravi, da je naš cilj, vseh nas, enak; in to je, da posameznikom, ki so upravičeni do varstvenega dodatka in ki so upravičeni do denarne socialne pomoči, omogočimo, da to tudi prejmejo in da se ne ukvarjajo potem z vprašanjem, kako bo po njihovi smrti, kako bodo dediči to izplačali ali neizplačali, da v bistvu določimo nek tak način, da se bodo za prejemanje varstvenega dodatka, predvsem, kjer gre prav za tiste najbolj socialno prizadete, da jim to socialno varnost nekako omogočimo. Hvala lepa.
Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobite besedo še predstavnica Vlade in predstavnik predlagatelja. Besedo ima predstavnica Vlade, državna sekretarka na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti gospa Martina Vuk.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Saj ne vem, kako naj se odzovem na vse te razprave, ki so bile danes, in na vse besede, ki so bile izrečene, bolj je šlo vse skupaj za obračunavanja ad personam ali pa neko medstrankarsko obračunavanje kot za neko kakovostno vsebinsko razpravo. Zato glede na svoje pristojnosti, glede na področje, ki ga pokriva naše ministrstvo, in glede na to, da ne morem ne osebno obračunavati ne odzivati se na nekatere zelo zelo neprimerne navedbe, mislim, da je bila [[…]]Stališče Vlade ste prejeli v pisni obliki. Na začetku je bilo predstavljeno, vmes sem se tudi odzvala na nekatere navedbe. Močno upam, da tudi ko bo vložen vladni predlog sprememb Zakona o socialnovarstvenih prejemkih, da bo tudi takšno široko govorjenje o socialni državi, kako je treba to področje podpreti, kaj pomeni socialna država, čemu se je treba posvetiti in kaj morajo biti prioritete. Tudi ko bomo govorili o kakšnih drugih zakonih, da se bo znalo postaviti lestvico, prednostno lestvico, ki se jo bo obravnavalo in kateri se bomo najprej posvetili. Naj pa samo rečem, da ko govorimo o znižanju števila prejemnikov in prejemnic varstvenega dodatka, ste vsi poudarjali, da se ljudje iz strahu niso odločili, da bi za ta prejemek zaprosili. Vsi po vrsti ste dejali, da se ljudje bojijo, ne želijo in da zaradi tega, ker ne želijo, da kdorkoli poseže po njihovem premoženju, ne želijo sploh zaprositi za ta varstveni dodatek. Potem ste pa mene obtožili, da naj naštejem ljudi, ki ustrahujejo. Že lansko leto sem govorila, da je žalostno to, da se ljudje bojijo, če komaj preživijo, pa da se bojijo, da bi zaradi tega, ker bo po smrti nekdo se za en delež teh sredstev, ki so jih prejemali, poplačal iz tega, kar bodo zapustili, če bodo kaj zapustili, da se zaradi tega bojijo zaprositi za ta varstveni dodatek, da je to prežalostno in da moramo storiti vse, da jih razbremenimo tega strahu in da jim jasno in direktno povemo, kaj to pomeni, da za časa njihovega življenja, ko se gre za njihovo preživetje, ko potrebujejo to zase, jim nihče ne bo posegel v to njihovo nepremičnino, ki jo imajo. Ko govorimo o tej ultimativni pravičnosti – kaj pa boste rekli tistemu, ki nima ničesar? Kaj pa je za to osebo ali to družino pravično?! Težko se pogovarjamo tako zelo zelo na splošno in tako pavšalno in potem zahtevate neke zelo natančne odgovore. Kot sem rekla, ko bo Vlada vložila ta predlog sprememb Zakona o socialnovarstvenih prejemkih, pričakujem enako zaskrbljujoče in enako podporne razprave in pač računam na vašo podporo tako temu zakonu kot tudi, ko se bomo pogovarjali o načinu, kako zagotoviti potrebna finančna sredstva, zato da se ta zakon lahko dejansko izvaja. Ker če ugotavljamo, da je strah tisti, ki preprečuje 10, 13, ne vem koliko tisoč ljudem, da bi zaprosili za varstveni dodatek, potem to pomeni, da ko bo ta strah odpadel, da bo vendarle treba zagotoviti dodatna sredstva, da se jim lahko ta pravica izplačuje. Takrat res računam na vso podporo tega državnega zbora. Hvala lepa.
Besedo ima predstavnik predlagatelja, gospod Marijan Pojbič.
Hvala lepa, spoštovani gospod predsednik. Ker mi ni ostalo več veliko časa, naj povem, da v Slovenski demokratski stranki s tem predlogom zakona, ki smo ga vložili v parlamentarno proceduro, želimo doseči, da bi se tistim ljudem, ki živijo pod pragom revščine, vrnilo dostojanstvo in da bi bili njihovi pogoji za življenje malenkost boljši in da bi si tudi v prihodnje, če živijo s takšnimi majhnimi dohodki, kot so tam, 200, 300, 400 evrov, lahko privoščili oziroma zaprosili za varstveni dodatek. To je temeljno in ključno sporočilo tega zakona. Druga stvar, enostavno moram reči, da sem tudi zelo razočaran, da nismo prepričali poslanskih skupin koalicije, da bi ta naš predlog zakona podprli. Ker je bilo danes že velikokrat povedano, da je boljši, da rešuje določene strani bistveno bolj konkretno in bolj enostavno; da so se poslanske skupine koalicije odločile, da glasujejo proti temu zakonu, izključno iz prestiža, zato ker smo ga vložili v Slovenski demokratski stranki, čeprav potem, kot sedaj vidimo, da Vlada vlaga svoj zakon in večino teh rešitev, ki jih imamo v tem zakonu mi, jih ima tudi zakon, ki ga predlaga večina. Pomeni, da bi se ta naš zakon z lahkoto dodelal v drugem branju z določenimi amandmaji in bi lahko bil v zelo kratkem času sprejet. S tem bi zelo hitro rešili tisti problem, o katerem danes govorimo, in pomagali tistim, ki v tem trenutku tega dostojanstva nimajo, to pa zaradi tega, ker so se odpovedali varstvenemu dodatku, tisto, kar pa jim ostane brez varstvenega dodatka, jim praktično ne omogoča, da bi lahko dostojno in normalno preživeli. To je tisti absurd in to je tisto, za kar mislim, da nihče v tem državnem zboru ne bi smel spregledati. Še enkrat vas prosim, spoštovane poslanke in poslanci, da dobro premislite in naš zakon, ki smo ga predlagali, sprejmete kot dobronamernega. V resnici nam gre izključno za to, da pomagamo ljudem, tistim resnično najbolj ranljivim. Nobenega razloga ne vidim, argumentiranega, utemeljenega, da ta zakon ne bi mogel iti v proceduro oziroma v drugo branje. Ne vidim resnično nobenega pravega razloga. Zelo žalostno je, da ne prisluhnete in da se mi zdi, da jaz tukaj v parlamentu in vsi moji kolegi in kolegice, ki smo danes tukaj tri, štiri ure razlagali, poskušali obrazložiti vse in odgovoriti na vsa vprašanja koalicije, da vas nismo prepričali. Čeprav smo prepričani, da je za tiste ljudi, ki nas danes gledajo in so s tem problemom obremenjeni, to vprašanje zelo pomembno in pričakujejo, da bomo stopili korak do njih čim prej in takoj. Mi bi s tem zakonom to storili. S tistim, ki ga pa Vlada vlaga, pa ne samo to, da so stvari polovično rešene, sploh vprašanje, ko govorimo o limitu, o katerem je govoril danes moj kolega Andrej Šircelj, mislim, da ste koalicijski poslanke in poslanci tudi se malo zamislili. Ker veste sami, ko postavljaš številke, kakšni problemi se pojavljajo šele potem, kako je in kakšna nepremičnina ocenjena in tako dalje in tako dalje. Videli smo tisoč in en problem, ko se je sprejemal ta zakon o obdavčitvi nepremičnine in tako dalje, in smo takrat lahko bili priče, kakšne krivice se na podlagi tega lahko zgodijo, če bo zakon na tak način sprejet, kot ga predlaga Vlada. Je pa tudi res, moram reči za konec, da sem pa sam zelo vesel, da je vsaj nekaj se zgodilo, vsaj to, da smo v Slovenski demokratski stranki že tretjič vložili ta zakon, dvakrat v tem mandatu, že tretjič, da smo vsaj, če nič drugega, prepričali ali celo delno prisilili ministrstvo in to koalicijo, da bodo sedaj prišli z neko rešitvijo, ki je slabša od naše, pa vendar je neka mala rešitev. Hvala bogu, da smo v Slovenski demokratski stranki dovolj vztrajni! Mislim, da so nas začeli tudi ljudje na tak način, naše volivke in volivci, prepoznati. Vedo, da nam gre za ljudi, da nam ne gre za lasten prestiž in da nam ne gre samo za privilegirance. Ampak nam sploh ne gre za privilegirance, ampak za tiste, ki so pomoči potrebni. V bistvu bi moralo biti to bistvo našega dela tukaj v Državnem zboru. Za privilegirance ni nobenega problema, oni se znajdejo na kubik, živijo kot bogovi. Ti ljudje, ki so na socialnem robu, pa so v stalno večjih težavah. Da še to dodam, da ta vladna koalicija in ta vlada ni naredila nič drugega kot samo to, da jih z novimi davki in z novimi obremenitvami še dodatno obremenjuje. Resnično mora reči, da sem sam osebno zelo žalosten, da sedim v takem parlamentu, kjer koalicijske stranke in tisti, ki bi morali nositi odgovornost, ne razumejo bistva stvari. Če ne boste glasovali, da bo ta zakon šel v drugo branje, je ravno to to. Se pravi, niste razumeli bistva in vam ni za to, da bi delali za ljudi, ampak vam je za to, da vam gre dobro, da pomagate tistim, ki imajo vse. Tisti, ki se ne morejo preživeti, niti ne vedo, kako bi začetek meseca zaključili s koncem, za tiste vam je pa očitno čisto zelo malo mar. Take koalicije si naše državljanke in državljani zagotovo niso predstavljali, še manj pa, da imamo tukaj največjo koalicijsko stranko, ki se je danes zelo malo oglašala, ki je govorila o morali, etiki in tako dalje in kako bo pomagala, kako bo zmanjšala razlike in ne vem kaj vse, da ne bom začel o teh zadevah razlagati, pa je praktično danes nekaj minut namenila tako pomembni problematiki, kot je problematika, o kateri danes govorimo in katere zakon smo tudi vložili v parlamentarno proceduro s strani Slovenske demokratske stranke Še enkrat vas prosim, ne bodite takšni, da bi zaradi nekega prestiža, kdo je kakšen zakon vložil, glasovali proti temu zakonu. Zakon je dober, zakon rešuje ključno problematiko tistih, ki rešitve potrebujejo. Prosim vas, videl bom danes na glasovanju, kako ste socialni, kako ste solidarni, kakšno srce imate in kakšni ljudje ste. S svojim pritiskom na tipko boste danes odgovorili na to temeljno in pomembno vprašanje slovenskih ljudi in slovenskih davkoplačevalcev.
Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi prvega odstavka 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Nihče. Potem zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinjeni 10. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O POKLICNEM IN STROKOVNEM IZOBRAŽEVANJU V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 19 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 19 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja predloga zakona gospodu Tomažu Liscu.
Predsednik, hvala za besedo. Kolegi in kolegice, lep pozdrav! Sicer mi je žal, da med nami ni predstavnikov ministrstva, da bi se lahko odzvali na navedbe, ki jih bomo danes predstavili. Dejstvo je, da v Sloveniji že dolgo časa govorimo o povezanosti obrti in gospodarstva z izobraževanjem. Zato je danes spet pred vami oziroma nami novela Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju, ker želimo te ključne momente in strukture za slovenski razvoj združiti. Zdaj je pa dejstvo, da tudi ta vlada veliko govori o pomembnosti izobraževalnega sistema in njegovi povezanosti z gospodarstvom in obrtjo. Ko smo leta 2014 že predlagali dokaj podoben zakon, je bilo mnenje Vlade sledeče: ni dober, pripravili bomo boljšega. Ko smo junija 2015 pripravili zakon, ki smo ga spremenili v približno 30 % zaradi pogovorov z obrtniki, sindikati, gospodarstveniki in tako naprej, ne nazadnje tudi na predlog posameznih pobud s strani ministrstva, je bil odgovor Vlade ponovno isti: Zakon ni dober, pripravili bomo svojega. Pa je danes oktober 2016, 16 mesecev po tistem, ko je Vlada nazadnje rekla, kako bo pripravila svoj zakon, pa ni še nič. Le tu in tam kakšen piar sestanek ministrice oziroma njenih sodelavcev s predstavniki sindikatov, obrtnikov in gospodarstvenikov, ne naredi se pa nič. Skratka, tipičen zakon in tipičen odnos Vlade do te zakonodaje. Ogromno besed, lepi fotografski spomini, v praksi pa se ne zgodi nič. Ravno zaradi tega smo v Poslanski skupini SDS ponovno vložili zakon, ki smo ga spremenili še približno v 10 % na tisti zakon iz leta 2014. Skratka, skoraj polovico zakona smo spremenili, ker smo želeli biti zelo eksaktni, sistemski in smo hoteli iti nasproti tako na eni strani obrtnikom in gospodarstvenikom, poslušali smo tudi opozorila sindikatov, ne nazadnje pa želimo sodelovati tudi z ministrstvi, ki se jih ta zakon dotika. Ampak Ministrstvo za izobraževanje, Ministrstvo za gospodarstvo, Ministrstvo za delo, družino – nič. Le kakšen piar nasmešek. Ogromno je pomembnih in pozitivnih komponent, ki bi jih prinesel ta zakon in nekako sledi trendom, ki zasledujejo tudi primerljive evropske države – Nemčija, Avstrija. O tem, kako bi bili mladi v tem času, ko bi delali, praktično delo zaposleni, kako bi se jim ta čas upošteval v delovno dobo, kako bi bili zavarovani in z zadnjim predlogom zakona smo dodali še nekatere pomembne komponente: vlogo posameznih zbornic pri tem zakonu, vlogo posameznih ministrstev. Poleg tega, da smo zelo eksplicitno določili, kdo daje nagrado vajencem, kakšna bo ta nagrada, smo se odločili, da je treba tudi podrobneje razdelati, kakšna naj bo nagrada mentorjem. Kajti, če želimo dobre vajence, moramo imeti tudi dobre mentorje. Mentorji, skoraj jih ni več na zemljevidu izobraževalnih ustanov, vajencev tako ali tako nimamo in namesto da bi sledili trendu, da poklicno in strokovno izobraževanje dvignemo na višji nivo, kmalu ne bomo imeli več mentorjev in bo ta naš sistem popolnoma izumrl. Želimo, da se zakon uvede, potem ko je proračun že sprejet, in da se postopoma uvede do leta 2020. Zakaj smo se ravno v teh dneh odločili, da vložimo zakon? Novo šolsko leto, ministrstvo pa v prejšnjem ni naredilo nič. Ne nazadnje, zakaj smo se odločili? Ker je predsednik Vlade na obrtnem sejmu v Celju na široko razlagal o tem, kako potrebujemo uspešne obrtnike, uspešne gospodarstvenike in zadaj kot neka podpora močen izobraževalni sistem na tem področju. Ampak prepričani smo v Poslanski skupini SDS, da bi minilo še eno leto in ponoven poskus Poslanske skupine SDS, da se na tem področju kaj premakne. Žalosti nas, spoštovani, v tem trenutku, več pa v nadaljevanju, da medtem ko po zadnji raziskavi skoraj 90 % slovenskih podjetij želi sistem vajeništva v Sloveniji, imamo na drugi strani prazne klopi, ki so za tiste, ki bi morali ta zakon ne samo pri njem sodelovati, predvsem pa ga podpreti. Hvala.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Postopkovno gospod Žan Mahnič.
Hvala, predsednik. Ta parlament je razdeljen približno tako, da tam sedi levica, tukaj sedi desnica, na sredini tisti, ki so enkrat malo tam, malo tam; skratka, neka mineštra. Kar je pa bistveno, je pa to, pod vami sedi Vlada Republike Slovenije. Ti stoli so prazni. Ti stoli so prazni. Ne spomnim se še, da bi kadarkoli v tem mandatu, ko smo obravnavali zakon Vlade ali kakšne poslanske skupine, bili ti stoli prazni. Mene zanima, kakšno je stališče Vlade Republike Slovenije do tega zakona. Če pogledate dnevni red za četrtek, jasno piše, v imenu predlagatelja najprej Tomaž Lisec, predstavitev mnenja Vlade, 5 minut. Prekinite sejo, dobite ministrico za izobraževanje ali kakšnega od njenih sekretarjev – zdaj ne vem, ali ministrica še prejema bajne tisočake za stalno pripravljenost, če je stalno pripravljena, mora biti stalno pripravljena, da pride tudi sem, če je to potrebno – in da zagotovite njeno prisotnost in stališče Vlade. To stališče je bilo najavljeno, ministrica mora priti, če ne ona, pa en od njenih dveh sekretarjev in predstaviti njeno stališče. V primeru, da kakšen poslanec, kot smo bili na zadnjih sejah, mislim, da tam nekje maja, aprila priča, da ko je gospod Krivec zamudil ustno poslansko vprašanje in je prišel takoj zatem, ko je bilo postavljeno poslansko vprašanje ministrici za okolje, in mu niste pustili oziroma mu gospod Hainz ni pustil, da bi postavil vprašanje tej isti ministrici, ker je pač zamudil in ni smel razpravljati – pričakujem, da boste ta hip ustavili razpravo in da boste zagotovili nekoga z vladne strani, ker je to naloga Vlade Republike Slovenije, da pride sem in pove stališče. Še nikoli v tem mandatu se ni zgodilo, da ne bi bilo pristojnega z ministrstva, da bi povedal, kaj si misli o tem zakonu. Kako lahko poslanci potem o tem razpravljamo? Smo dobili neko stališče, ampak jaz bi rad slišal, kakšno mnenje ima ministrica ali pa njena državna sekretarja. Takšnega ignorantskega odnosa do tega parlamenta, kot se ga gre vlada [[znak za konec razprave]] Mira Cerarja oziroma v tem primeru ministrica, ki prihaja iz vaše stranke, gospod predsednik, ki prihaja iz stranke SMC, iz njene kvote, zdaj ali je članica ali ni, ne vem, še nisem videl v tem parlamentu. Zagotovite, da bo nekdo iz Vlade prišel, da bo povedal stališče, potem pa lahko gremo naprej.
Postopkovna vprašanja se rešujejo na podlagi poslovnika. Jaz kot predsedujoči moram pogledati, če so izpolnjeni nujni pogoji za to. Nujni pogoj za to je predvsem, da je predlagatelj tukaj, plus tega smo zdaj v tem trenutku [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Prosim, prosim, prosim, prosim. Prosim! V tem trenutku smo na točki stališč. Stališče Vlade ste prejeli 19. 10. 2016. Tako kar se tega tiče, sem bil obveščen, da se nam bo Vlada pridružila v razpravi in da bo izrazila svoje stališče. Zato ker nimate postopkovne osnove za to, da bi zahtevali prekinitev na podlagi poslovnika, pravim, da lahko na tej točki nadaljujemo z razpravo. Zgodilo pa se je nekaj, to pa je dejstvo, danes smo glede na časovni potek, prihranili že 3 ure, tako da razumem, da se ministrstvo ni moglo pravočasno pojaviti v Državnem zboru. Drugače pa ne gre za nespoštovanje. Tisti, ki ga po dnevnem redu – in je bil najavljen – ni, pač ne dobi besede. To pravilo pa je povsem neodvisno od vsega, tudi če kakšnega predstavnika kakšnega odbora ni ali karkoli takšnega, se preprosto to ne upošteva. Če je pa cel čas ne bi bilo, bi pa tudi sam to štel za nespoštovanje Državnega zbora, in če se to do takrat, ko končamo s stališči, ne bo popravilo, bom pa pripravljen res tudi prekiniti. Postopkovno dr. Anže Logar.
Hvala lepa, predsednik. Meni je žal, da ne morete obsoditi odločitve Vlade, da ne sodeluje na tako pomembni razpravi, razpravi, ki tlakuje stanje v slovenskem poklicnem izobraževanju v prihodnje. Poglejte, v 235. členu Poslovnika piše v prvi alineji: "Predsednik Vlade in ministri predstavljajo Vlado v Državnem zboru." Sprašujem se, kje je predsednik Vlade ali ministri? Naprej, v stališču Vlade, ki je priloženo piše: "Na podlagi poslovnika je Vlada določila, da bodo kot njeni predstavniki na sejah Državnega zbora, njegovih delovnih teles sodelovali dr. Maja Makovec Brenčič, dr. Andreja Barle Lakota in Elvira Šušmelj, generalna direktorica." Kje so? No, dosegli smo z našim proceduralnim, da je tudi Vlada prisotna in da bo lahko predstavila svoje stališče. Hvala.
Dosegli ste toliko, da je postopkovno mogoče izvesti tudi ta del, rekel sem pa, da ni nujni pogoj za to. Vem, da bi prekinil, če bi bili res na točki razprave, smo pa na točki predstavljanja stališč. Tako za uvodno obrazložitev mnenja [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Se zdaj pa kdo iz mene dela norca? [[oglašanje iz dvorane]] Postopkovno? Postopkovno gospa Anja Bah Žibert.
Predsedujoči, vas vedno tako obravnavam kot prvega med enakimi; in to je tudi prav, ste predsednik Državnega zbora. Ko je kolega Anže Logar dal svoj postopkovni predlog, ste mu dobesedno vskočili v besedo sredi njegove obrazložitve. Vi nas nenehno v tem državnem zboru opozarjate na red, na tišino, na to, da ne klepetamo in kar vam dam vedno zelo prav, ampak jaz mislim, da tudi vi kot prvi med enakimi se morate tega držati. Mislim, da je to slabo, tudi zato da se bo v tem državnem zboru ohranjal red naprej. Hvala.
Jemljem na znanje vaš postopkovni predlog. Držal se ga bom najmanj toliko kot vsi predsedujoči posameznih organov tega državnega zbora. Najmanj toliko. Besedo za uvodno obrazložitev mnenja dajem predstavniku Vlade, državnemu sekretarju na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport dr. Tomažu Bohu.
Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovani predsednik Državnega zbora! Najprej hvala lepa za besedo in prosim sprejmite iskreno opravičilo ob zamudi začetka te točke. Verjamemo, da bomo pojasnili naše stališče, ampak naša neprisotnost na začetku te točke, žal, ni bila drugega kot nekoliko prometnega zadržka. Tako res prosim, sprejmite iskreno opravičilo na to temo. Hvala lepa. Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju, ki ga je v obravnavo vložila skupina poslancev oziroma poslanska skupina, se poleg nekaterih drugih vprašanj dotika ključnega in temeljnega vprašanja vajeništva. Temeljno načelo urejanja in izvajanja poklicnega in strokovnega izobraževanja v Sloveniji je socialno partnerstvo. Sistemska ureditev tega dela izobraževalnega sistema izhaja iz načela, da je treba pri poklicnem in strokovnem izobraževanju usklajevati interese delodajalcev in delojemalcev in ministrstev s ciljem zagotavljanja splošnih in poklicnih znanj in kompetenc, ki posamezniku omogočajo ustrezno vključevanje na trg dela in tudi sicer širše v posameznikovo življenje. Princip socialnega partnerstva je upoštevan pri načrtovanju, programiranju in izvajanju poklicnega in strokovnega izobraževanja. V socialnem partnerskem dialogu morajo delodajalci skupaj z ostalimi partnerji opredeliti potrebne poklicne zmožnosti, kompetence, ki so potrebne za opravljanje določenega poklica ali poklicne dejavnosti. Pri tem ne gre zgolj za opredeljevanje povsem specifičnih poklicnih znanj in spretnosti, ampak za široko pojmovanje zmožnosti, ki obsegajo generična znanja, strokovno specifična poklicna znanja in spretnosti, pa tudi razvoj nekaterih osebnostnih lastnosti in kompetenc. V tem kontekstu mislimo oziroma upoštevamo predvsem timsko delo, odnose s sodelavci, strankami, reševanje konfliktnih in kompleksnih situacij in tako naprej. Na podlagi socialnega partnerstva so bili pri izvajanju poklicnega izobraževanja že do sedaj razvite različne oblike sodelovanja šol in podjetij tako imenovanega dualnega izobraževanja. V Sloveniji so tako razvite različne oblike dualnega izobraževanja predvsem v kontekstu šolske oblike individualnih učnih pogodb. Z zakonom je določeno, da mora v poklicnem izobraževanju šola sodelovati s podjetjem oziroma z delodajalcev, z izobraževalnimi programi poklicnega izobraževanja pa je določeno, da mora dijak opraviti najmanj 24 tednov praktičnega usposabljanja pri delodajalci. Dijak, ki se praktično izobražuje pri delodajalcu, ima lahko individualno učno pogodbo, s katero se lahko praktično izobraževanje tudi podaljša. Navedene oblike poklicnega izobraževanja poznajo tudi druge evropske države, pri čemer šolska oblika poklicnega izobraževanja prevladuje predvsem v skandinavskih državah. Ob že navedenih oblikah poklicnega izobraževanja se je tako s strani delodajalskih združenj kot tudi posameznih podjetij pojavila iniciativa, da se v izobraževalni sistem ponovno uvede sistem vajeništva. Zlasti je ta iniciativa močna in prisotna v Nemčiji in še nekaterih drugih državah, ki so sklenile tako imenovano alianso oziroma zavezništvo za vajeništvo, iniciativo pa je v letu 2013 sprejel oziroma podprl tudi Svet Evrope kot posebno izjavo Evropska koalicija za vajeništvo. Za uresničevanje te zaveze je bila vzpostavljena poklicna koordinacija, temu smo sledili tudi v Republiki Sloveniji in na ta način je bila vzpostavljena koordinacija, v kateri so zastopani predstavniki vseh deležnikov. Pripravljen je bil do sedaj predlog zaveze za vajeništvo v Republike Sloveniji, imenovani delovni skupini za pripravo predloga zakona o vajeništvu in delovni skupini za pripravo novih izhodišč za pripravo programov za področje poklicnega in strokovnega izobraževanja. Ravno tako se je v tem kontekstu Slovenija vključila v projekt tematskega pregleda vajeništva v Sloveniji, ki pomaga idetificirati ključna vprašanja vajeništva v tem delu Dejstvo je, da je Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport že pripravilo predlog, ga od 5. julija do 19. avgusta poslala v javno obravnavo in na podlagi tega 19. 10., torej včeraj, v medresorsko usklajevanje, znotraj katerega verjamemo, da bomo uskladili še zadnje neusklajene podrobnosti. S tega vidika poudarjamo, da Vlada meni, da predlog, ki je pred nami, ni primeren za nadaljnjo obravnavo, kajti tik pred medresorskim usklajevanjem oziroma pred nadaljnjimi procedurami je zakon, ki je pripravljen na našem ministrstvu in za katerega verjamemo, da temeljiteje in bolj poglobljeno ureja področja skupaj oziroma v sodelovanju in v soglasju z vsemi ključnimi deležniki. Zaradi tega menimo, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Ivan Škodnik.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki Ministrstva za šolstvo, kolegice in kolegi poslanci! Danes že tretjič v tem mandatu razpravljamo o spremembah in dopolnitvah Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju, ki ga je v parlamentarno proceduro vložila Poslanska skupina SDS. Veseli nas, da si s predlagatelji delimo skrb in zavedanje, da o pomembnosti vajeništva znotraj sistema poklicnega in strokovnega izobraževanja. Seveda vajeništvo ne more biti skupno in čudežno zdravilo proti brezposelnosti mladih, lahko pa odigra pomembno vlogo pri tesnejšem povezovanju izobraževalnega sistema in gospodarstva ter trga dela, pri boljši poklicni socializaciji, pri vpetosti vajencev v realna delovna okolja in podobno. Na potrebo po učinkovitem vajeniškem sistemu nas opozarjajo mednarodni primeri dobrih praks in izkušnje tujih držav. Ena od zadnjih študij Organizacije za ekonomsko sodelovanje in razvoj kaže, da je trg dela v segmentu mladih v zadnjih letih uspelo stabilizirati povsem državam, ki svojim mladim omogočajo, da izobraževanje lahko povezujejo z delom. Ta ista organizacija države članice tudi spodbuja, naj v svoje izobraževanje uvrsti učinkovit vajeniški sistem, ki bo temeljil na povezovanju šolanja s praktičnim izobraževanjem v podjetjih. Danes ponovno poudarjamo, da se v Poslanski skupini Stranke modernega centra odgovorno zavedamo potrebe po takih krepitvah poklicnega in strokovnega izobraževanja, ki bi omogočila hitrejšo in boljšo odzivnost na potrebe trga dela in ob izpolnjevanju določenih pogojev ponovno uvedla sistem vajeništva. Zato moramo že uvodoma zavrniti predlagane trditve oziroma tezo, da že dve leti poslušamo predstavnike aktualne Vlade po urejanju tega segmenta, vendar pa Vlada doslej ni naredila še ničesar. To preprosto ne drži. Rezultat vseh dosedanjih aktivnosti in predvsem konsenz ključnih akterjev, da se področje vajeništva uredi s posebnim zakonom, je predlog novega zakona o vajeništvu, ki je že pristal v fazo javne obravnave in lahko kmalu pričakujemo v parlamentarni proceduri. Bojazen predlagateljev, da bo Vlada v zadnjem trenutku pripravila zakon, ki bo slab, pri tem pa ga bo prodajala za sistemskega, je odveč. Ničesar ne bomo prodajali, želimo samo, da bo zakon dovolj realen in bo v ključnih točkah usklajen s socialnimi partnerji, da bo lahko dejansko zaživel v praksi. Ne smemo namreč ponovno ponoviti napake v obdobju, ko je pravzaprav ta zakon pričel delovati – to je od leta 1996 do 2006 –, ko je bil sistem vajeništva uveden in ukinjen, ker ni prinašal želenih učinkov. Ključna točka razlike je, da predlagatelji najprej predlagajo spremembo zakona, šele nato pa bi iskali široko družbeno soglasje za implementacijo vajeniškega sistema. Mi pa si najprej želimo soglasja, saj je to pogoj za razvoj vajeniškega modela in sprejemanja ustreznih zakonskih rešitev. Kot že rečeno, smo pri urejanju tega tik pred zdajci. Na očitek o tem, da je Predlog zakona o vajeništvu slab in da ga nihče ne podpira, odgovarjamo, da smo z njim hkrati zadovoljni vsi in nihče. Normalno je, da imajo socialni partnerji pomisleke, saj na predlog vsak gleda s svojega vidika. Zakon je in mora biti kompromis, zato tudi v naši poslanski skupini pričakujemo dodelavo in nadaljnje usklajevanje stališč. Ponovno poudarjamo tudi naslednje. Za uspešno izvajanje sistema vajeništva je pomembna kondicija gospodarstva. Vajeništvo lahko obstaja, če obstajajo delovna mesta. Zato je smiselno in potrebno, da pilotske modele vajeništva najprej in postopoma uvajamo tam, kjer obstajajo realni interesi posameznih delodajalcev. Model vajeništva mora biti finančno sprejemljiv za delodajalce in vzdržen za državni proračun. Zato zgolj pavšalne ocene predlagateljev, da je glede postopnega uvajanja zakona težko napovedati natančne posledice za državni proračun, ne moremo sprejeti. Predloga zakona v Poslanski skupini Stranke modernega centra ne bomo podprli. Veselimo pa se današnje in vseh prihodnjih razprav o uvedbi takšnega sistema vajeništva, ki bo prinašal družbeno želene učinke. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Žan Mahnič.
Hvala za besedo, predsednik! Gospod državni sekretar kolegice in kolegi! Tretjič že vlagamo predlog, podoben, ne vedno isti zakona, ki bi ponovno uvedel dualni šolski sistem. Temu smo se zavezali tudi državljankam in državljanom na predčasnih parlamentarnih volitvah leta 2014 in temu se je zavezala tudi vladna koalicija. Ne nazadnje tudi stranka takrat še Mira Cerarja, ko je tudi obljubljala, da bo uvedla vajeništvo. Po več kot pol mandata nismo še nikjer oziroma imamo nek predlog njihovega zakona, ki je bil v javni obravnavi in največ, kar bomo oziroma največ, kar boste v tem mandatu storili, je to, da boste izvedli dva, tri, mogoče štiri pilotne projekte, potem pa bo zgodba končana in ne bo več ne te vlade, ne dualnega šolskega sistema. Slišati je bilo, da je vse odvisno od tega, kakšna je kondicija gospodarstva. Zdaj pa res ne vem, ali spremljam vse seje samo tega državnega zbora ali sem tudi poslanec še kakšnega državnega zbora. Kadarkoli govorimo o gospodarstvu, kadarkoli poslušamo ministra za gospodarstvo, bivšega ministra, sedanjo aktualno ministrico za finance, je vse zopet v redu. Gospodarstvo cveti, brezposelnost se niža, ni več socialnih problemov, ljudje spet na polno trošijo; skratka, vse je spet tako kot v pravljici. To se pravi, razlog, da je potrebno počakati, da bo gospodarska kondicija zopet takšna, kot mora biti, da se bo potem uvedlo vajeništvo, potem ne zdrži več. Zakaj, če je vse v redu? Če je gospodarska kondicija takšna, kot mora biti, potem bi vajeništvo lahko uvedli; ampak ga ne. Da potrebujemo nova delovna mesta. Kako potrebuje nova delovna mesta, če se pa vlada Mira Cerarja hvali s tem, da je znižala brezposelnost za 23 tisoč? To se pravi, da so delovna mesta in da gospodarstvo ima delovna mesta, ki bi jih lahko ponudili tudi za izvajanje vajeniškega sistema. Hkrati pa se na drugi strani ne pove, da od teh 23 tisoč si jih je 12 tisoč našlo delo v Avstriji, 3 tisoč se jih je zaposlilo v javni upravi, 8 tisoč pa jih je odšlo v tujino. Kako se izboljšuje sociala, če proračun, namenjen ministrstvu za socialo, višate za 52 milijonov evrov, in to ne na postavkah, ki bi ustvarjala delovna mesta, ampak na postavkah, ki gasijo požare. Govorimo o socialnih problemih. Skratka, trenutno imamo v tej situaciji dvojno sliko in te dvojne slike ne prikazuje na eni strani koalicija, na drugi strani opozicija, ampak jo prikazuje vlada Mira Cerarja, tako da pravi, da gospodarstvo cveti, hkrati pa, da vajeništva še ne moremo uvesti, ker ni dovolj delovnih mest; da ni več socialnih problemov, hkrati dajemo 52 milijonov evrov več za socialo, predvsem na transferih. In da se brezposelnost niža, hkrati pa vidimo, da jih je 21 tisoč odšlo, 3 tisoč jih je pa v javnem sektorju. Dvojna slika, ki jo ustvarja Vlada sama, ne koalicija na eni strani in opozicija na drugi strani. V tem mandatu, v teh dveh letih ste samo dvakrat potrdili predlog Slovenske demokratske stranke. Enkrat – ja, gospa Murgel, če je še to preveč, boste imeli potem priložnost potrjevati kakšne druge zakone mogoče kje drugje. Skratka, prvič ste ga potrdili takrat, ko smo predlagali za sodelovanje med Državnim zborom in Vlado o zadevah Evropske unije, drugi pa je bil zakon o ukinitvi volonterskega pripravništva. Takrat ste ga prvič v prvem branju potrdili, v drugem branju pa ste glasovali proti. Lahko sta samo dve razlagi: zaradi političnega prestiža ali pa zato, ker v treh mesecih niste bili sposobni pripraviti amandmajev, ki bi naš predlog ustrezno popravili, da bi vam bil po godu. Danes je tako vajeništvo kot pripravništvo, še vedno problem. V dveh letih, ko se o tem pogovarjamo, niste na teh področjih naredili nič. Ampak o tem bomo razglabljali tudi ob interpelaciji, ki je bila vložena na podlagi vaše koalicijske pogodbe, samo na podlagi koalicijske pogodbe, od točke do točke, kaj ste obljubili 2014 in kakšna je situacija danes. Zakon, ki je pred vami, je drugačen od prejšnjega, predvsem smo se približali zahtevam in pobudam gospodarstvenikov. V Slovenski demokratski stranki dobro sodelujemo z zbornicami, tako Gospodarsko kot tudi Obrtno-podjetniško, in nikjer nisem naletel na gluha ušesa, ko smo jih vprašali, kaj si pa oni mislijo o sistemu vajeništva. Kako lahko sistem vajeništva pripomore k večji, recimo, tudi gospodarski rasti, k večji zaposlenosti. Več kot je zaposlenih, več je vplačevanja prispevkov; več ko jih že v šolskem sistemu povežemo z gospodarstvom, več možnosti ustvarimo, da se lahko ti ljudje tudi zaposlijo. Ker če je nek mlad že v šolskem sistemu navezan na delodajalca, če pri njem ustvari 50, 60, 70 %, kot predlagamo, vsega časa v svojem izobraževalnem procesu, bo tudi delodajalcu v interesu, da bo takega mladega, ki je že navajen na delovne procese, na podjetje, ki ve, kakšna je klima v tem podjetju, bo temu delodajalcu v interesu, da takega mladega tudi zaposli. Če imamo mi sistem takšen, kot ga imamo danes, kjer mladi vidijo delo v proizvodnji, delo v podjetjih, predvsem v mesecu juliju in avgustu – govorim za dijake, ki koristijo študentsko delo za to, da gredo nekam delat. Če imajo srečo, seveda, lahko delajo na področju, za katerega se tudi izobražujejo, če nimajo te sreče, je pač dobro, da nekaj zaslužijo, da nekaj naredijo. To koristi tudi za naprej, takrat ko se bo tudi Vlada zganila, da bomo končno začeli tudi neformalne izkušnje formalno priznavati, taki mladi pa imajo problem, ker ko pridejo iz šole, vemo, da se zahteva toliko in toliko izkušenj. Če bi imeli danes dualni šolski sistem, takšen kot ga ima Avstrija, kot ga ima Nemčija, kot ga ima tudi Švica. Belgijci so šli v neke korekcije, ker niso bili zadovoljni z njihovim sistemom, ker so bile pomanjkljivosti. O teh pomanjkljivostih sva se tudi pogovarjala ravno s kolegom Liscem, ko sva se lansko leto v Bruslju udeležila srečanja mladih poslancev, sva se pogovarjala z belgijskimi poslanci. Oni so šli v določene spremembe, da bi optimizirali ta njihov proces. Ampak predlog, ki je pred vami, je podoben predlogu držav, ki so blizu nas, in držav, kjer to funkcionira. Vsi govorimo, kako si želimo biti takšni, kot je Nemčija, takšni kot je Avstrija, ko pa imate na mizi predlog, da tudi zakonsko gremo v smeri Avstrije in Nemčije, takrat pa ta predlog zavrnete, ker čakate vlado. Spoštovane gospe in gospodje, v našem sistemu lahko zakon vloži vlada, lahko ga vloži poslanska skupina, lahko ga vloži vsaj en poslanec ali pa 5 tisoč volivk in volivcev z overjenimi podpisi. Ni treba vedno čakati samo na zakone vlade, ker včasih se zgodi, da kdo misli in pokriva tudi področje, ki ga vlada prioritetno nima na svojem seznamu. In prioritetni seznam Slovenske demokratske stranke je rast in razvoj gospodarstva. Kako se to dela, smo pokazali 2004 do 2008. Ko pa smo res znižali brezposelnost in je bila ta najnižja v vsej zgodovini Slovenije, ko je bila Slovenija druga najmanj zadolžena država v Evropski uniji, ko smo vzeli v štirih letih samo 700 milijonov evrov kredita, potem pa vlade, ki so prihajale za njimi, vlada Boruta Pahorja 8 milijard v treh letih, vlada Alenke Bratušek 8 milijard v enem letu. Tako se gospodari z državo, tako se dela! Mi smo to že pokazali, vi boste še morali. Bojim se, pa da ne boste imeli, pa bodimo objektivni, časa za to, ker tudi, če bo mandat cel, v dveh letih nadoknadi vse zamujeno, kar ni bilo narejenega v teh dveh letih, in roko na srce, razen nekih analiz, nekih pilotnih projektov, nekih sestankovanj, razglabljanj, ni narejeno nič. Ni narejeno nič. Če ne bi bila klima v Evropski uniji takšna, kot je, če ne bi bila klima v Nemčiji takšna, kot je, bi danes še vedno capljali na mestu in stagnirali, kar pa se pod vašo Vlado dogaja. Ampak to ni to, kar ste obljubljali državljankam in državljanom! V mnenju Vlade, ki ga je poslala glede našega zakona, piše, da se mora v šoli izvajati minimalno 40 % celotnega izobraževalnega programa. Naš predlog je 30 %. Zakaj torej ne potrdite našega predloga in daste amandma na tisti člen, ki določa 30 %, če Vlada predlaga 40 %? To bi bilo potem, recimo temu, kolektivno in pravo sodelovanje. Ni naloga opozicije, da hodi k vladnim strankam in k vladi jih spraševati, kakšen zakon naj vložimo, da vam bo po godi. Za to imate vlado. To bi bilo v nasprotju s tistim, kar smo mi obljubljali našim volivkam in volivcem. Ko imate predlog, je ravno zato vložen v prvo branje, da lahko gre potem na odbor in da se tam popravi, tam pa se potem lahko razvije diskusija o tem, kaj bi še bilo potrebno in kaj ne. Vlada je tudi zapisala, da za ponovno uvedbo vajeništva ključna pripravljenost delodajalcev, da z vajeništvom dosežejo boljšo poklicno socializacijo, daljše obdobje vključenosti vajencev v delovno okolje in s tem večjo možnost za usposabljanje vajencev v danem delovnem okolju. Uvedba vajeništva je vključena v socialni sporazum, ki je bil podpisan 2015, in je ena od nalog, ki jih je opredelila Vlada Republike Slovenije v svojem programu v skladu s koalicijsko pogodbo. Niti ene besede niti enega argumenta za to, da zavračate naš zakon! Niti enega. Tudi naprej samo opisujete, kaj delate, kakšni so trenutni procesi, kako zadeva teče. Z ministrico za izobraževanje sem sedel lansko leto poleti, ko sva se pogovarjala, kaj bo z vajeništvom, sem ji tudi ponudil pomoč. Mi imamo v Poljanski dolini odlično podjetje, Marmor Hotavlje, odlično podjetje, dobro sodelujemo. Če bi seštel vse ure in dni, ki sem jih opravil v tem podjetju tako v proizvodnji kot tudi v administraciji, bi verjetno imel že dve leti pa pol, tri leta delovne dobe, ker sem preko študenta delal; dopoldne na faksu, popoldne v podjetju Marmor Hotavlje, kjer sem si nabiral bogate izkušnje tako v proizvodnji kot tudi v pripravi dela. Ta zakon so pozdravili in so pripravljeni, to sem ministrici tudi povedal, da pomagajo pri tem pilotnem izvajanju projektov. Nobenega klica, nobenega vprašanja, nič od nič! Delodajalci, ki so dejansko pripravljeni pomagati, ki so dejansko pripravljeni, da se uresničijo tako koalicijske zaveze kot zaveze, ki smo jih v naši stranki dali volivkam in volivcem, so razočarani. Gospodarstvo potrebuje to. Nisem slišal obrtnika in podjetnika, ki bi bil proti našemu predlogu. Naš predlog pa je danes tukaj še tretjič v tem mandatu, spremenjen tako, kot so bile zahteve obrti in podjetništva. Mimogrede, iz prejšnjega mandata se verjetno spomnite poslanke, ki je ni več tukaj, ko je zbornica prišla s predlogi, kako izboljšati klimo v gospodarstvu, in je rekla, da so to njihove mokre sanje in da do tega nikoli ne bo prišlo. Upam, da tudi ta dualni šolski sistem za koalicijo niso samo mokre sanje gospodarstvenikov, obrtnikov in pa podjetnikov, ki to še kako potrebujejo, vi pa jih pri tem samo zavirate. Zakon sledi temeljnemu načelu, da se kar se da pohitri oziroma da izboljšamo prehod izobraževanja v delo, ki zagotavlja kakovostno in kvalitetno zaposlitev, ne samo zaposlitev za to, da zaposlitev je, ampak zato da dejansko nekdo, ki se je na določenem področju šolal, to tudi počne. Ker če se je šel za to šolat, če ga to zanima, potem bo tudi v delu, ki ga opravlja, užival. Zakon sledi tudi načelu, da je vajeništvo učenje z delom in omogoča vključevanje v vajeniški sistem različnim skupinam; tistim, ki so končali osnovno, srednjo ali pa tudi visoko šolo. Ker eden od očitkov, mislim da leto nazaj, je bil kaj pa odrasli. Kako bomo pa odrasle vključili v sistem vajeništva? Tudi zato smo v Slovenski demokratski stranki z našim predlogom poskrbeli. Žal pa je, da pač vajeništvo danes izgublja pomen, kot ga je imelo v preteklosti, dobiva pa značaj razvoja posameznika na delovnem mestu, razvoja v samem podjetju in pa tudi sledi principu vseživljenjskega učenja. Slišati je bilo, da smo premalo specificirali finančna sredstva, ki bodo za to potrebna. V oceni finančnih posledic tega zakona za državni proračun in druga finančna sredstva smo zapisali približne okvirne številke, ki sledijo nekako našemu cilju, da ta sistem postopoma uvedemo do leta 2020. Tukaj smo zapisali, da za pripravo učnih mest za praktično usposabljanje za generacijo 10 tisoč dijakov potrebujemo 20 milijonov evrov in za nagrade mentorjem po 200 evrov mesečno. V drugem delu je predvidena polna zasedenost učnih mest, tako da druga generacija zahteva 20 milijonov evrov, skupaj s prvo znese potem vsota 30 milijonov evrov. Tretje leto je vsota 50 milijonov evrov in četrto leto 70 milijonov evrov, nato vsako leto po 70 milijonov evrov. Koliko že namenimo za migrante? Še enkrat ponovimo. 123 milijonov evrov. 123 milijonov evrov vržemo skozi okno in s tem plačujemo še morebitne socialne, predvsem pa varnostne nemire. Ker zdaj mislim, da je že vsakemu jasno, da 123 milijonov evrov namenjamo za to, da tudi teroriste uvažamo v Evropo. Če ne verjamete meni, verjemite obveščevalnim službam.
Mislim, to pa res nima ničesar opraviti s to točko, zato prosim, da nehate [[…]]
In ob tem [[…]]Gospod predsednik, navajam primer, da vam je škoda dati 70 milijonov evrov za to, da bi dobili dodatne zaposlitve, ni vam pa problem dati 120 milijonov evrov za migrante. V čem je tukaj problem?
V tem, da razlagate stališče poslanske skupine in tlačite v njega čisto vse, kar vam pade na pamet.
To je stališče poslanske skupine. Rdeča nit je zakon o vajeništvu, ampak veste, da je potrebno na široko razložiti, pa še takrat ne razumete. Ob tem zakon predvideva [[…]]
Prosim, da tudi niste žaljivi.
[[…]]način financiranja praktičnega dela, tako da sodelujejo deležniki delodajalci, pristojno ministrstvo za izobraževanje, za gospodarstvo, za delo in Zavod za zaposlovanje. Tudi finančna sredstva tistih, ki bi participirali v tem, smo drugače razdelili. V prejšnjem zakonu je bilo 50 % na strani delodajalcev in pa 50 % na strani ministrstva, sedaj gre ta predlog v smeri, da bo 30 % na strani delodajalcev, na ministrstvu za izobraževanje največ 50 %, na pristojnem zavodu največ 10 %, Ministrstvo za gospodarstvo pa bo namenilo tudi največ 10 %. V čem potem nismo specifizirali finančne porabe, finančnega načrta? Vse, kar očitate, da v tem zakonu ni, v tem zakonu je. Glavni očitek je predvsem to, da imate že nek predlog, ki ga pripravljate, in da zaradi tega ne morete in da ne boste podprli našega predloga. Spoštovane poslanke in poslanci, v Slovenski demokratski stranki za razliko od vladnih strank sledimo svojim predvolilnim obljubam, lahko naredite njihovo analizo – zakonov, ki smo jih vložili – s tem, kar smo pred volitvami obljubljali, in videli boste, da je med nami velika, če že ne svetlobna razlika. Mi tisto, kar smo obljubljali, tudi delamo; vi delate ravno obratno. V Slovenski demokratski stranki bomo zato ta zakon podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovani predstavniki ministrstva, spoštovane poslanke in poslanci! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju je vložila Poslanska skupina SDS. V uvodni obrazložitvi o zakonu ugotavlja, da je uveljavljeni sistem dualnega šolstva v devetdesetih letih povzročil upadanje zanimanja delodajalcev za izvajanje poklicnega izobraževanja, ki ga izvajajo delodajalci. Zato je šolski sistem prevzel večino izobraževalnega programa praktičnega usposabljanja sam, manjši del pa se izvaja kot praktično usposabljanje z delom pri delodajalcu. Dejstvo pa je, da je v Sloveniji temeljno načelo urejanja in izvajanja poklicnega in strokovnega izobraževanja socialno partnerstvo. Iniciativa, da se v izobraževalni sistem ponovno uvede vajeništvo, se je pojavila predvsem v Nemčiji in še nekaterih državah, ki so potem sklenile alianso za vajeništvo. Iniciativo pa je prevzel leta 2013 tudi Svet Evrope s posebno izjavo Evropska koalicija za vajeništvo. V Sloveniji je vajeniška oblika poklicnega izobraževanja bila uzakonjena med leti 1996 in 2006, ko jo je takratna vlada pod vodstvom SDS ukinila. Za ponovno uvedbo vajeništva je ključna pripravljenost delodajalcev, da z vajeništvom dosežejo boljšo poklicno socializacijo, daljše obdobje vključenosti vajenca v delovno okolje in s tem večjo možnost za usposabljanje vajenca v danem delovnem okolju. Uvedba vajeništva je vključena v Socialni sporazum, ki je bil podpisan leta 2015 in je ena od nalog, ki jih je opredelila Vlada Republike Slovenije v svojem programu v skladu s koalicijsko pogodbo. Vlada je pripravila Predlog zakona o vajeništvu, ki odgovarja na potrebe gospodarstva in ureja ključna vprašanja glede načina oziroma oblike tovrstnega izobraževanja, ureja status in pravice ter obveznosti vajenca, delodajalcev, šol, zbornic in združenj delodajalcev ter ministrstev. Spoštovani državni sekretar je danes pred to govornico povedal, da je vladni zakon o vajeništvu trenutno v medresorskem usklajevanju. V Poslanski Desus ocenjujemo, da Predlog zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju, ki ga danes obravnavamo, ne odgovarja na vsa vprašanja vajeništva, ki ga želimo koalicijske partnerice urediti po evropskemu modelu – mislim tukaj avstrijski sistem vajeništva pa tudi na nemški sistem –, zato ga v Desusu ne bomo podprli. Za zaključek pa še naslednje. V koaliciji si prizadevamo za sprejem takega zakona o vajeništvu, ki bo povečal ugled vajeništva in poklicnega izobraževanja. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Jan Škoberne.
Spoštovani gospod predsednik, spoštovani državni sekretar s sodelavci, spoštovani predlagatelj, drage kolegice in kolegi! Koncept dualnega izobraževanja, poklicnega izobraževanja in strokovnega izobraževanja, je seveda bistveno več kot zgolj pridodati teoretičnemu naboru znanj, veščine in kompetence, ki izhajajo iz prakse. Gre za vprašanje, kako dolgoročno nasloviti tudi pomembno vprašanje demografskih trendov, zaradi katerih se že danes upravičeno sprašujemo, ali bodo vsi ljudje zmogli enako intenzivnost opravljanja svojega dela skozi vse faze svoje karierne poti ali pa je morda naša družba prišla v obdobje, v fazo, ko bomo tudi s pomočjo izobraževalnega sistema morali razmišljati o drugačnem konceptu kariernih poti, predvsem v smislu, da se permanentnost izobraževanja prenese iz sistema tudi v industrijske panoge oziroma med delodajalce. Če se pričakovana delovna doba in delovna aktivnost prebivalstva povečuje, potem je logično, da tisti, ki vstopa na trg dela pri 18., 20. ali 25. letih, ne more z enako intenzivnostjo opravljati dela kot tisti, ki se s trga dela poslavlja pri 64., hkrati pa prvi ni nosilec enakega obsega izkušenj, kompetenc in veščin kot tisti, ki se s trga poslavlja. Zato interakcija med njima, prenos znanja in ustrezen in optimalen izkoristek potenciala znanja veščin in kompetenc zaposlenega, ključen ne le za delodajalca, pač pa tudi za funkcioniranje družbe kot celote. Zato je ob naslavljanju vprašanja, kako urediti vajeniški sistem, potrebno v okvir razprave vključiti bistveno več kot le vprašanje, čigav je zakon, naš ali njihov, in ali zakon ustrezno naslavlja vprašanje nagrad, je bolj naklonjen tezi o tem, da vsako delo šteje, ali manj naklonjen tezi, da mora biti vajeništvo vezano na delovno mesto, na dolgoročnejši karierni načrt. V tem pogledu v Poslanski skupini Socialnih demokratov seveda razumemo in pozdravljamo kot pred letom dni iniciativo predlagatelja, ki sledi tudi temu, kar je bilo v tej dvorani dogovorjeno pred letom dni, vendar je tej iniciativi sledilo tudi Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport. Njihov predlog je nekoliko obsežnejši in nekoliko bolj širok v smislu naslavljanja dolgoročnejših trendov in izzivov, ki so pred nami. Je pa ravno zaradi svoje širine naletel tudi na potrebo po dodatnem usklajevanju in po nekoliko daljši poti od predstavitve do same vložitve zakona v parlamentarno obravnavo. Ključno torej ostaja, in to je pred zborom, da današnje razprave ne bi obrnili, tako kot se je morda skozi predstavitve poslanskih skupin začelo – ali gre za naš ali vaš predlog, ampak ali smo ustrezno premislili koncept vajeništva, ki si ga želimo. Ker tisto, česar ne želimo, je, da bi vajeništvo ostalo ali pa postalo zgolj praksa "na stružnici" za določeno število ur, za katero ne bi stal niti karierni načrt niti potencialni zaposlovalni bazen znotraj industrije, javnega sektorja ali storitvene dejavnosti. Ključno ostaja, da zakon omogoči dolgoročno načrtovanje kariere in uspešno povezovanje, interakcijo med gospodarstvom in izobraževalnim sistemom. V tem delu lahko tudi v okviru današnje seje najdemo rešitve, ki jih naslavlja tako današnji predlagatelj, in jih vkomponiramo v pomemben segment rešitev, ki jih je v nekoliko širšem koceptualnem razumevanju vajeništva že od julija dalje predstavilo Ministrstvo za izobraževanje, znanost in šport. Socialni demokrati ne moremo trditi, da je predlagateljev zakon neprimeren za nadaljnjo obravnavo. Smo namreč mnenja, da določen rešitve lahko ustrezno vkomponiramo v širši zakon Vlade, zato podpiramo rešitev, ki je bila javno predstavljena s strani Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport, in verjamemo, da bo v okviru medresorskega usklajevanja in nadaljnjih prilagoditev Vlade slednje omogočilo tudi vključitev pripomb delodajalcev, stanovskih zbornic in vseh deležnikov, ki so v javni predstavitvi imeli o tem zakonu kaj povedati. Predvsem pa ne želimo, da bi se o konceptu vajeništva razpravljalo kot o enem izmed tehničnih ukrepov ali zakonov, ki se piše samo zato, da bomo zadostili predvolilni obljubi, ker pomemben del vajeništva danes, če se obrtnik, podjetnik in šola tako dogovorita, že izvajamo. Ključno ostaja, ali bomo to znali in zmogli sistemsko in horizontalno podpreti. Zakona Socialni demokrati iz tega naslova ne bomo podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo Matjaž Hanžek.
Pozdravljeni! Pred nami je znova predlog SDS o uvedbi vajeništva. Predlog sicer skuša odgovarjati na specifično potrebo po praktičnem znanju in usposobljenosti, vendar je napisan izključno s perspektive zaposlovalcev, saj večino stroškov prevali na javna sredstva, premalo pa se ozira na vajenca, ki ga obravnava zgolj kot mezdnega delavca. Vajeništvo za marsikoga na prvi pogled izgleda kot zelo privlačna rešitev. Pogosto slišimo o starih mojstrih in poklicih, ki izumirajo, kljub temu da gre za znanja in spretnosti, ki so danes še potrebna in dragocena. Vendar je ob problematiki tega treba razmišljati tudi onkraj tega. Ključni sta vprašanji, ali lahko z vajeništvom dosežemo cilje izobraževalnega sistema in kdo bo imel korist od uvedbe takega sistema. Primarni cilj srednješolskega izobraževanja, pa naj bo poklicno, strokovno ali splošno, je vsestranski razvoj mladih ljudi. S tega stališča je lahko vsako usposabljanje na delovnem mestu zgolj dopolnilo, ne pa glavni steber izobraževanja. Namen sistema vajeništva, posebno tam, kjer je razvit – v nemško govorečih državah –, je čimprejšnje zaposlovanje mladih. Zaposlovanje mladih je seveda ključno vprašanje današnjega časa – ne le mladih, ampak zaposlovanja sploh. Stopnja registriranja brezposelnosti sicer počasi pada, a je še vedno zelo visoka, hkrati pa je velika večina novih zaposlitev izjemno negotovih. Slovenija se v Evropski uniji uvršča na prvo mesto po prekarnih zaposlitvah mladih. Imamo veliko število mladih, ki so visoko izobraženi in usposobljeni, a nikakor ne najdejo pravega delovnega mesta. Zato je treba obrniti logiko – ne, da je treba te mlade dokvalificirati oziroma jim onemogočiti višjo izobrazbo in razvoj, treba je s sistematičnim razvojem odpirati takšna delovna mesta, da bodo mladi, pa tudi vsi ostali delavci, lahko našli kvalitetna delovna mesta za dostojno plačilo. Uvedba vajeništva seveda ni rešitev za to. Zgodnje zaposlovanje mladih je, sploh v času, ko se zahtevana delovna doba neprestano podaljšuje, ko delavci v podjetjih nimajo realnih možnosti za soodločanje in so deležni vse hujših pritiskov na zdravje zaradi intenzivnosti dela, prej ovira kot spodbuda za vsestranski razvoj mladih. To seveda ne pomeni, da bi morali mladim preprečevati, da se sami odločajo, ali se bodo izobraževali ali iskali zaposlitev. Pomeni pa, da je treba javna sredstva usmerjati v izobraževalni in kulturni sistem, da je treba odpravljati socialne ovire za svoboden razvoj mladih, torej neenakost v premoženjskem, kulturnem in sploh družbenem smislu. Praktična znanja so seveda izjemno pomembna in tudi del vsestranskega razvoja, vendar zaradi pridobivanja teh spretnosti preko obveznih praks ali vajeništva ne sme biti okrnjeno njihovo širše vsestransko izobraževanje in razvoj. Predvsem pa je treba jasno razmejiti, kaj je poklicno oziroma praktično izobraževanje, s katerim se delavec usposobi za širok spekter nalog, kaj pa je usposabljanje za konkreten in specifični delovni proces konkretnega posameznega delodajalca. Ta slednji pa ne more in ne sme biti krit iz javnih sredstev. Z javnofinančnega vidika predlog namreč predpostavlja dodatno obliko subvencioniranja gospodarske dejavnosti. Ker pa gospodarstvo ni harmonična skupnost, kjer smo po neoliberalnih mitih vsi le podjetniki in nič drugega, ampak je v resnici konfliktna povezava kapitala oziroma drugih zaposlovalcev in delavcev, se je treba vprašati, v čigavem interesu je tako subvencioniranje. Odgovor je jasen. Sistemov, kjer skorajda ni soočanja delavcev in dejanske delitve prihodkov, kjer so dohodki menedžmenta včasih 10- do 15-krat večji od dohodkov delavcev, subvencioniranje gospodarstva pomeni subvencioniranje menedžmenta in lastnikov kapitala, torej ozkega privilegiranega sloja. Menedžerji in lastniki kapitala direktno povedo, da pričakujejo, in jih seveda že obilno dobivajo, obsežne spodbude iz javnih sredstev. Javna sredstva, ki bi po definiciji morala zagotavljati javni interes, gredo naravnost v zasebne žepe. Če pogledamo, od kje pridejo ta javna sredstva, je še bolj jasno, zakaj gre za zgrešeno in nepravično pretakanje bogastva. Davki so se v zadnjih 10, 15 letih znižali za kapital in bogate, vse bolj pa so na udaru mali ljudje. Spomnimo se le zadnje davčne reforme, za katere tisti z najvišjimi plačami za javno dobro prispevajo precej manj, proračun pa bo ostal brez približno 60 milijonov. Davčni denar torej roma od ljudi h kapitalu, kapital pa pričakuje, da bo uvajanje delavcev na novo delovno mesto plačevala javna blaginja. Delodajalci kot problem vidijo predvsem plače oziroma nagrade za novopečene vajence, prispevke, zavarovanja, obveznosti v primeru nesreče, obveznosti do vajencev v primeru težav podjetij in tako naprej. Težavo imajo skratka s tem, da si pošteno delo zasluži pošteno plačilo. V Združeni levici ne podpiramo načelne usmeritve, ki je podlaga tega predloga, zato po našem mnenju zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije - krščanskih demokratov, zanjo gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani gospod državni sekretar s sodelavci, drage kolegice in kolegi! Bom kar direktno povedal v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije, da bomo mi novelo Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju podprli. Pravzaprav ponovno podprli. Direktno povem, ker pač od retoričnih bravur se ne da živeti. Nadaljujem z zelo zanimivo izjavo, ki jo je letos v jeseni nekdo izrekel. Glasi se približno takole: "Otroci, ki so letos prvič prestopili šolski prag, bodo opravljali poklice, ki jih danes še ne poznamo." Se zelo strinjam s tem, pravzaprav nek aksiom je to pravzaprav. Kolegice in kolegi, obravnavamo vsebinsko podobno novelo Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju, ki smo jo obravnavali pred dobrim letom in še enkrat pred tem. Koalicija tega predloga noče sprejeti, njenega predloga ureditve tega področja pa, žal, zaenkrat še ne vidimo. Predlagatelji so prejšnji predlog dopolnili in dodali nekaj manjših sprememb. Nova Slovenija - krščanski demokrati nismo spremenili svojega stališča glede uvedbe dualnega sistema izobraževanja oziroma vajeniškega sistema v slovensko srednješolsko poklicno in strokovno izobraževanje. Še vedno menimo, da je v izobraževanju treba tesneje povezovanje teorije in prakse. Strokovno, poklicno in srednje šolstvo imajo pomembno vlogo pri razvoju kadrov, za razvoj občin, regij in države. Zavzemamo se za doseganje višjih ravni znanja. Krščanski demokrati še zdaleč nismo osamljeni v tem prepričanju, kljub temu pa je trenutno slovensko strokovno in poklicno izobraževanje še daleč daleč od teh ciljev. Mi moramo Slovenijo narediti po meri gospodarstva ali pa tudi po meri gospodarstva in posledično bo to dobro za vse ljudi. Znova je treba povezati izobraževalni sistem in gospodarstvo. Povezava med teoretičnim izobraževanjem in pridobivanjem kakovostnih praktičnih kompetenc po mnenju predlagateljev zagotavlja lažji prehod med poklici, kar je stvarnost sodobnih kariernih poti. Življenjsko oziroma vseživljenjsko izobraževanje zahteva, da vsak posameznik pridobi široko paleto teoretičnega znanja in tudi čim več neposrednih praktičnih izkušenj. Obstoječo zakonodajo, ki poklicno šolstvo umešča zgolj v šolo v sodelovalnem odnosu z delodajalcem, želijo predlagatelji nadgraditi, tako da se ob obstoječem sistemu omogoči tudi dualni sistem. Slednji odgovornost za izobrazbo podeljuje delodajalcu, ki si vzgaja zanesljivi bodoči kader in tako skrbi za kakovost proizvodnje oziroma storitve. Nemčija je primer države, ki žanje dobre sadove takšnega šolskega sistema. Dvig kakovosti dela bi po naši oceni neposredno spodbudil gospodarsko aktivnost, hkrati pa bi bilo manj strukturne brezposelnosti, saj bi se mladi laže odločali za izobraževanje za poklice, če bi jih med šolanjem, predvsem pa po zaključku šolanja že čakalo delovno mesto. Zakon predlaga postopno uvajanje dualnega sistema, ker bi dejansko sedanji in dualni sistem sobivala. Dualni sistem se bo zelo verjetno uveljavil predvsem tam, kjer že delujejo uspešna podjetja in gospodarske družbe, ki povprašujejo po določenih poklicnih profilih. To bi pozitivno vplivalo tudi na ugled teh poklicev. Pričakujemo, da bodo podjetja zaradi stimulacij, ki bi jim morale slediti tudi davčne spodbude, pripravile programa vajeništva in uspešno pričela s prestrukturiranjem izobraževanja. Zelo pomembna je rešitev, da se vajencem čas praktičnega izobraževanja šteje v delovno dobo, kar bo za mlade dodatna spodbuda, da se bodo laže odločali za poklicno izobraževanje ter redno napredovanje iz letnika v letnik. In še enkrat, novelo Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju bomo poslanci Nove Slovenije ponovno podprli.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo dr. Mirjam Bon Klanjšček.
Hvala lepa. Pozdravljeni! V javnosti in tudi v Državnem zboru je bila problematika ureditve področja vajeništva že večkrat izpostavljena in tako tudi danes ponovno obravnavamo tematiko vzpostavitve dualnega sistema izobraževanja. Predlagatelji, Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, v predlogu novele Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju posebej izpostavljajo pomembnost ponovne povezave izobraževalnega sistema in gospodarstva z namenom zmanjšanja brezposelnosti mladih. Spomniti želim, da smo v začetku tega mandata prejeli poziv Obrtno-podjetniške zbornice Slovenija za ponovno vzpostavitve dualnega sistema poklicnega izobraževanja. Iz takratnega poziva je bilo moč razbrati tudi navedbo, da si bodo za ponovno vzpostavitev le-tega prizadevali v dogovoru s pristojnim ministrstvom. Zakon o poklicnem in strokovnem izobraževanju je bil sprejet pred 20 leti. Ustreznost dualnega sistema je bila v letu 2005 ocenjena v okviru programa Phare MOCCE, kjer so študije opozorile na neustrezno uveljavljanje statusa vajencev in potreba po temeljiti modernizaciji izobraževalnih programov za pridobitev srednje poklicne in srednje strokovne izobrazbe. V letu 2006 je novi Zakon o poklicnem in strokovnem izobraževanju odpravil poseben status vajenca v izobraževalnih programih v dualnem sistemu ter uvedel individualno in kolektivno učno pogodbo. Danes obravnavni predlog novele pa obnavlja zakonsko ureditev vajeništva, tako da v celoti in skoraj nespremenjeno povzema poglavje o vajeništvu, kakršno je bilo urejeno z zakonom iz leta 1996. Skoraj enak predlog, kot ga danes obravnavamo, je Poslanska skupina SDS vložila že marca 2014 in decembra 2014 in junija 2015. Državni zbor je vse predloge zavrnil. Ob tem pa je treba poudariti, da so bile zakonske rešitve iz leta 1996 usklajene tudi z Zakonom o delovnih razmerjih, leta 2013 pa je bila ta materija iz delovne zakonodaje izločena. Poleg uveljavitve in ureditve vajeništva pa aktualni predlog novele vajencem za ves čas praktičnega izobraževanja pri delodajalcu predvideva priznavanje delovne dobe kot dodatno spodbudo mladim k odločitvi za poklicno izobraževanje. Šole bi v nezasedenih terminih brezplačno oddajale prostore in naprave najboljšim diplomantom kot obliko pomoči za ustanovitev podjetja. Le-ti bi plačevali le tekoče stroške, amortizacijo pa bi poravnala država. Kot sem že omenila, predlog zakon ki ga imamo pred seboj, na novo opredeljuje pravna razmerja ter oblike dela z vajenci, določa možnost, da se kot vajenci izobražujejo tudi odrasli v programu Zavoda za zaposlovanje, ter na novo ureja vprašanje statusa dijaka in udeleženca izobraževanja odraslih. V Poslanski skupini nepovezanih poslancev se zavedamo pomembnosti iniciative po uvedbi vajeništva, zato se strinjamo, da je uvedba le-tega oziroma sprememba poklicnega izobraževanja v smeri zgodnejšega zaposlovanja mladih nujno potrebna. Vendar je pri obravnavi predmetne materije treba upoštevati dejstvo, da uvedba vajeniškega sistema pomeni v temelju spremenjen odnos do poklicnega izobraževanja, saj se temeljna odgovornost za izobraževanje vajenca prenaša iz šole na delodajalca. Zgledi vajeništva, ki ga poznajo druge primerljive države v Evropski uniji, še zlasti pa dualnega sistema, kakršnega poznajo v nemško govorečih državah Srednje Evrope, nas opozarjajo, da gre predvsem za vprašanje statusa vajenca, ki je izenačen ali vsaj primerljiv s statusom delavca. Iz tega izhaja tudi zakonska ureditev področja, ki ni zgolj šolska zakonodaja, temveč je treba poiskati predvsem odgovore na vprašanja, povezana s statusom mladih, ki bi poleg šolanja delali, kar pomeni, da bi bili vajenci na nek način v delovnem razmerju. To tudi pomeni, da bo treba skupaj s socialnimi partnerji doseči konsenz o strategiji razvoja poklicnega izobraževanja vsaj do leta 2020 ter s posebno skrbnostjo pripraviti zakon, ki bo kvalitetno urejal šolanje naših mladih. Glede na povedano bomo v Poslanski skupini nepovezanih poslancev v prvi fazi Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju sicer podprli, vendar v nadaljnji obravnavi pričakujemo večje prizadevanje za ustrezno in celovito ureditev normativnega okolja in delovnopravnih podlag ter dosego družbenega in socialnega konsenza. Od vlade oziroma pristojnega ministrstva pa pričakujemo tiste konkretne rešitve ter iniciative, ki jih je sicer nekdanja ministrica te vlade izpostavila ter obljubila že v letu 2015. Hvala lepa.
Končali smo s predstavijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Prvi se je k besedi javil predstavnik predlagatelja predloga zakona gospod Tomaž Lisec.
Hvala, predsednik, za dano besedo. Dovolite, da se najprej odzovem na uvodničarje, tako na mnenje Vlade kot tudi na mnenje poslanskih skupin. Moram pohvaliti na začetku Vlado, da ne bodo rekli, da je vse narobe, za razliko od prejšnjih dveh mnenj to mnenje vsaj ni copy-paste, je malo drugačno, je pa res, da na koncu je skoraj ena stran mnenja, kjer imam občutek, da je Vlada Zakonodajno-pravna služba, ne pa vlada. Zanimivo mnenje, jaz moram reči, da prvič vidim, kaj konkretno manjka v kakšnem zakonu, da to napiše vlada. Ampak, saj veste, jaz osebno imam problem s pravnimi službami, pa sem že od leta 2005 v Državnem zboru. Ni ta vlada edina, ki prinese v državni zbor predlog zakona pa ga naša hišna zakonodajno-pravna služba razcefra. Je v tem mandatu morda teh primerov več, sploh glede na dejstvo, da je zakonov, ki prihajajo s strani vlade, manj. Moram reči, da če ne drugega, od junija lanskega leta, ko smo nazadnje vložili približno podoben predlog zakona, smo očitno vsaj prisilili ministrstvo, da se je odločilo. V prejšnjih dveh mnenjih je napisalo "pripravili bomo svojo novelo zakona", sedaj pa očitno, vsaj kolikor imam pred seboj, vidim Predlog zakona o vajeništvu. Skratka, zopet ste se odločili po mojem mnenju za malo čudno prakso, ki jo ima ta vlada. To pa je, govorite o sistemskih rešitvah, potem pa iz sistemskega zakona, kot je tudi Zakon o poklicnem in strokovnem izobraževanju, vzamete določen del in ga daste kot poseben, nov zakon, in dobimo množico členov, ki pa so potem z vprašljivo vsebino podani najprej v javnost, potem pa na koncu šele v izvajanje. Ampak mi je vsaj všeč, da vsake toliko časa prisilimo vlado oziroma določeno ministrstvo, da za dva meseca pa le ministri rečejo, glejte, spet imamo en opozicijski zakon, dajte ga vsaj malo pogledati, pa dajmo kakšen sestanek narediti, tokrat z obrtno zbornico, gospodarsko zbornico, sindikati in tako naprej, pa bomo nekaj naredili. Spoštovani predstavniki ministrstva, junija 2015 ste zapisali, da boste uredili. 16 mesecev kasneje pravite, da je bila javna predstavitev mnenj in sledi medresorsko usklajevanje. Do leta 2020, ko naj bi postopoma uvedli sistem vajeništva, boste ravno zakon pripravili in ga prinesli v državni zbor. No, ne boste ga vi, verjetno bo kakšna druga vlada bolj pohitela, ampak to je vprašanje politike in ne vsebine. Ko govorimo o medresorskem usklajevanju, že v našem predlogu zakona govorimo vsaj o treh ministrstvih, ki naj bi bila udeležena v ta predlog zakona. To pa so: ministrstvo za izobraževanje, ministrstvo za delo in ministrstvo za gospodarstvo. Jaz sem prepričan, če imate jutri koalicijsko usklajevanje, se ne boste znali zmeniti kaj in kako. Če boste samo opazovali še predstavnike vseh teh treh ministrstev, boste šli še bolj narazen pri problemu reševanja vajeništva v Republiki Sloveniji. In potem ko ste dobili toliko in toliko pripomb s strani Obrtne zbornice in Gospodarske zbornice in pri nas vsepovsod prisotnih sindikatov, boste še bolj narazen. Spet bo ogromno pogovorov, o tem kako si prizadevate, skušate reševati, razumete stiske gospodarstva in obrti, kot je rekel predsednik vlade na obrtnem sejmu, manjka pa tisto, ne samo pika na i, ampak celotna zadnja beseda. Ne pridete niti v parlament, verjetno bo tudi Zakonodajno-pravna služba kaj rekla in bomo imeli spet problem in nek zakon, ki kadar bo prišel, kakšen bo. SMC – delimo skrb. Zelo všeč, ampak, vi ste največja vladna stranka, ne pa najmanjša opozicijska stranka. Tako da mi je všeč, da delite skrb, ampak jaz upam, da vsaj tisti kolegi, za določene vem, da prihajate tudi iz obrti in gospodarstva, da nam boste pomagali in morda tudi vi vsak mesec postavil poslansko vprašanje, kje je ta zakon, kaj se z njim dogaja, da ga dobimo pred letom 2020. S strani SMC je bilo rečeno, da rezultat bo nov zakon. Saj zakon je tukaj. Če pogledate naš zakon, še tistega iz leta 2014, pa smo ga potem 30 % spremenili v letu 2015, pa še zdaj 10 %, in če pogledate naš zakon in vaš osnutek zakona, ki je nastal po tistem, ko smo mi vložili že drugi predlog zakona v tem mandatu, če bi dali tisti program, ki ga dajo za plagiatorstvo, bi ugotovili, da je 70 % zelo podoben našemu zakonu. Pa, hvala bogu, da je vsaj toliko podoben. Sploh nismo toliko na bregovih, kot bi se morda komu zdelo, so pa posamezne številke vprašljive, kdo bi dal komu kaj, kdo bi komu kaj vzel in tako naprej. Ampak, spoštovani, enkrat je treba začeti. In, ja, danes je prva obravnaval, lahko bi sledila tudi javna predstavitev mnenj, ampak ne nazadnje kot ugotavljamo pri vseh zakonih, nikoli ne bo zakon za vse super, ampak vsak zakon bo boljši kot to, kar imamo zdaj, ko nimamo nič. SMC, ko pravite, soglasje vseh. To je napoved, da zakona nikoli ne bo. Si predstavljate na enem sestanku predsednika Obrtne zbornice in enega ali dva glavnih sindikalistov v Sloveniji. Tema pa vajeništvo. Niti pod razno ne bodo prišli skupaj. Včeraj je bil en članek, vajenci bodo praktično usposabljanje opravljali tudi v tujini, jih bomo lahko zadržali. Seveda, ne eni strani imamo mnenje Gospodarske zbornice, Obrtne zbornice, že tukaj prihaja do posameznih odmikov. In kdo se oglasi na koncu? Glavni tajnih Sviza, češ, da tako pa ne gre. Prvo vprašanje je, ki se zastavlja, da država da premalo denarja. Ste pripravljeni ministrstvo dati še več denarja? Medtem ko nas obtožujete danes, da nimamo natančne finančne slike, potem ko ministrica sama reče, da za pilotne projekte je denar že v proračunu za 2017 in tudi v 2018, mi pa želimo narediti sistem, da bo začel v polni meri delovati s 1. 1. 2020, me zanima, če vi veste, kakšna je finančna slika vašega predloga zakona in koliko smo vsak k sebi. Sem prepričan, da ne veliko. Morda le v tem, da mi vemo in smo lepo zapisali, koliko želimo dati tako mentorjem kot pa tudi samim vajencem in kdo naj bi to prispeval. Za razliko od prejšnje dokaj pavšalne osnove v zakonu, ko smo rekli, da do leta 2020 poskrbi država, smo sedaj točno napisali, kdo naj koliko da. Še več. Ni samo država prek ministrstva tista, ki bi morala zagotoviti določena sredstva, so tudi šole, ki morajo posamezne zadeve zagotoviti, in na drugi strani so tudi zbornice, ki morajo narediti svoj del pri uveljavitvi tega zakona. Vsi morajo nekaj dati, če hočejo nekaj dobiti. Desus – bolj kot ne je bilo mnenje vlade prebrano, pa itak tako nikoli za nič ne odgovarjajo, bodo pa podpirali dobre rešitve. Ampak samo tisti, ki so koalicijski, ker je Desus vedno v koaliciji. Če bi bila vlada Nova Slovenija, SDS in pa Desus, pa če bi vi prišli s takim zakonom, bi spet rekli, da ni dober, ker bi bili v koaliciji. Če bi bili pa v opoziciji, pa je vprašanje, kaj bi naredili. SD – pozdravljam lepe besede, ampak saj veste, v državnem zboru smo. Pritisk na tipko je tisti, ki odloča o tem. Tako kot sem rekel, vedno me zmoti ko, zdaj dva dni poslušam, kako smo poslanci sprejeli nek bedast zakon. Ne, saj ga nismo sprejeli poslanci. Koalicija ga je sprejela. Jaz sem včeraj dobil nekaj esemesov od parih kolegov, ki so rekli, če smo na glavo padli v državnem zboru. Sem rekel, da ne, da jaz sem pritisnil tipko proti. Tudi danes se ne bo štelo tisto, kar nekdo za slovenske medije pove, ampak tisto, kar pritisne. O Združeni levici je škoda zgubljati besed. Jaz bi samo predstavnika Združene levice vprašal, kdo jih plačuje. Oni dobijo denar iz Save, ki teče dolvodno, ali imajo kakšno posebno drevo, iz katerega nabirajo svoje plače, ali pa jih plačujeta obrt in gospodarstvo oziroma tako imenovani realni sektor. Jaz mislim, da nimajo pojma, od kod njihove funkcionarske plače. Za konec. Ja, hvala Novi Sloveniji in Nepovezanim poslancem za podporo. Čeprav bi kolegici Mirjam Bon Klajnšček malo razložil, da zakon ni isti kot leta 1996. Jaz upam, da je prebrala tisti zakon, ne pa, da ji je samo nekdo napisal. Zakon iz leta 2013 in pa sedanji poskus imata pa skoraj 40 % spremenjenih členov. Če je to copy-paste, potem je ogromno plagiatorjev v naši državi. Vsaj vlada je tista, ki se veliko bolj približuje našemu predlogu zakona kot pa naš prvotni in sedanji predlog zakona. Zakaj se mi zdi, da je ključno, da v teh časih, ko se ta vlada hvali, kako je super na področju sociale, vse cveti, gospodarstvo cveti, imamo pa nek realen problem. Mladi bežijo v tujino. Ne samo tisti doktorji in magistri, ki jim čestitamo. Jaz imam kar nekaj kolegov, ki so zadnjega pol leta šli v Nemčijo, da o Avstriji oziroma Koroški sploh ne govorimo, so šli fantje pa tudi kakšno dekle v Avstralijo, na Novo Zelandijo, pa niso bili doktorji. Triletno poklicno šolo so imeli. In kakšen dobim od njih feedback? Oni pravijo, da tisti poklici, katerim se pri nas smejimo, so tam zelo cenjeni in tudi zelo plačani. Pri nas pa se iz vajencev dela neka tretjerazredna kasta. Ko sem sam delal prek študenta štiri leta pri enem podjetju pa pustimo, kaj sem še drugje delal pri drugih podjetjih, sem se vedno smejal, da nisem nek vajenec, ampak sem pripravnik pripravnika. Malo lepše se je slišalo kot pa vajenec, čeprav sem delal tista dela, ki jih delajo pač študentje. Namesto da bi mi mlade spodbudili tako z nagradami, z zavarovanjem, da bi jim to delo bilo všteto v delovno dobo, mi zavračamo takšne predloge zakona v prvi obravnavi in jim rečemo, mladi go, Avstrija, Nemčija, tam, kjer imajo vajeništvo, vas rabijo, Avstralija vas rabi, v Sloveniji pa ali pojdite za doktorje znanosti, tu in tam, drugače pa ste dokaj nezaželeni. Še enkrat, prva obravnava in sistemski zakon sta pred nami. Mislim, da ministrica res ne bi smela imeti nobenih problemov, da bi naš zakon podprla, kajti če vam bi v nadaljevanju preštel samo naslove vseh členov, ki so v našem zakonu, in naslove členov, ki so v vladnem zakonu, še enkrat trdim, 70 % ste podpirali naš sistem in zato tudi pričakujem, spoštovani državni sekretar, ja, da ko boste končno se med koalicijsko, medresorsko in ne vem kako še uskladili, da boste prišli tudi v Poslansko skupino SDS in preden bo zakon v proceduri v Državnem zboru, tudi nam predložili predlog zakona, da ga še mi dopilimo v kakšni malenkosti, kajti v teh treh letih je vsaj znotraj strokovnega sveta SDS na različnih področjih kar nekaj ljudi se oglasilo, ki v detajle poznajo tako delovno zakonodajo kot tudi sistem izobraževanja. In zakaj ne verjamem, da bo vlada prišla s tem zakonom pred poslance. Mislim, da na predlog Poslanske skupine SDS smo dvakrat obravnavali že tako imenovani regresni zahtevek, ki je eden izmed predpogojev, vsaj Obrtne zbornice, če želimo resen sistem vajeništva do leta 2020. Spoštovani poslanci koalicije, kako ste glasovali pri tistih zakonih? Proti. Toliko o tem, kako si želite vajeništva. Pri zakonih, ki pa naj bi podpirali vajeništvo, pa ste proti. S tem tudi izkazujete, da vam je le za teorijo v šolah, prakso pa naj si ljudje, predvsem mladi dobijo kjer želijo. Pa da končam. Upam, da predsednik Vlade, da ne bo potreben še kakšen mednarodni obrtni sejem, kjer se bo hvalil kako vse skupaj funkcionira, kako predsednik Vlade ne more spati, če kaj ni urejeno, na drugi strani pa on in njegovi ministri ne naredijo nič, da bi se ta sistem rešil. Skratka, danes je ena lepa priložnost, da po rednem postopku sprejmemo v nadaljnjo proceduro predlog zakona, ki pa je sistemske narave. Če ga boste zavrnili, boste dobili vladni nesistemski zakon. Toliko za začetek. Hvala.
Besedo ima gospa Vesna Vervega, pripravita naj se dr. Bojan Dobovšek in gospa Suzana Lep Šimenko.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice in kolegi poslanci! Dovolite mi, da začnem z besedami, ki jih je nekoč izrekel Kempinski: "Če želiš da te drugi prenašajo, prenašaj ti druge." To je predvsem odziv na nekatere besede, ki so bile danes izrečene pred to govornico tukaj v Državnem zboru. Sedaj pa novela zakona. Od leta 2006, ko je takratna vlada in ministrstvo, ki ga je vodil Milan Zver, ugotovila, da je poglavje 5, Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju, ki je urejalo vajeništvo, treba črtati zato, ker ne dosega rezultatov, je Poslanska skupina SDS štirikrat vložila novelo tega istega zakona do danes. Naj spomnim, torej to je bilo prvič aprila leta 2014, potem pa januarja 2015 in junija istega leta ter sedaj. Tokratni predlog, tako kot tudi druga dva predloga, zadnja dva, vsebuje nekaj ustreznih rešitev, ki jih predlagajo predlagatelji v spremenjenih okoliščinah. Izkušnje iz preteklosti lahko upoštevamo, lahko jih mogoče s posameznim delom implementiramo v sedanje razmere. Vendar, kot smo že prej večkrat slišali, zakaj jih ne podpremo, če je v velikem deležu usklajen s sedanjim predlogom vlade, je stvar je v tem, da tudi v poslanski skupini podpiramo nov zakon, zakon o vajeništvu, ne pa novele Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju, ki je že v svojem poglavju ugotovila ali pa ugotavljala, da te rešitve niso ustrezne, ne dosegajo ustreznih rezultatov. Poglavitni vzrok, zakaj novela v vseh dosedanjih poskusih ni bila sprejeta v Državnem zboru, je podoben. Nekaj teh vzrokov ozirom razlogov bi naštela in tudi nekaj vprašanj bi namenila predlagateljem. Iz predloga ni razvidno, ali obstaja vsaj minimalno soglasje med vsemi socialnimi partnerji. V tem segmentu se razlikuje urejanje problematike vlade in tega predloga Poslanske skupine SDS. Na tem mestu sprašujem, ali je predlog usklajen z delodajalci, na katere se s predvidenimi rešitvami v tokratni različici najbolj obračate. Ali je usklajen tudi s sindikati in ali ti ocenjujejo, da predlog prinaša zadostno varstvo pravic vajencev? Ali pristojna ministrstva soglašajo z delitvijo finančnih bremen, kot jih navajate ali predlagate v tej noveli. Pomembno je, da imamo vsaj približne ocene, na katerih območjih, področjih in koliko vajencev bi v začetnih fazah premogel vajeniški sistem, ki je predlagan s spremembo zakona, ker namreč pristojno ministrstvo napoveduje izvajanje 8 do 9 programov poklicnega izobraževanja, v prvih treh letih pa načrtujejo do 200 vajencev na generacijo. Torej imamo nek konkreten podatek. To je pomembno tudi zato, da ne bomo na koncu ugotovili, da realnih interesov delodajalcev ni in da bo pravzaprav vsa ta zakonodaja zaman. V tem primeru bi tvegali približno enako izvajanje vajeništva, kot je to bilo med leti 1996–2004. Za pravilno, bom rekla, vzpostavitev vajeniškega modela je treba upoštevati realne potrebe po novih delovnih mestih, ki so se spremenile v zadnjem desetletju. Švicarski izračuni na primer kažejo, da če je delovno mesto realno, potem ima delodajalec, če zapusti vajenca na tem delovnem mestu, 7 % dobička. Vlada je v svojem mnenju opozorila, da bi bilo poglavje, ki ureja vajeništvo, težko izvedljivo v praksi. Naj še sama dodam nekaj nedoslednosti oziroma pomanjkljivosti, če tako rečem. Predlog ne določa možnosti in poti sodnega varstva pravic vajencev. V poslanski skupini menimo, da mora biti to obvezen del te zakonske rešitve, torej zakona o vajencih. Prav tako v predlogu ne najdemo spremenjenih kazenskih določb na primer glede neizplačevanja vajeniških nagrad in drugih prejemkov. V plenarni razpravi ob obravnavi novele januarja leta 2015 sem komentirala namen in cilje v noveli, ki je bila takrat predstavljena, seveda ta namen in cilje tudi sedaj izpostavlja. Namreč navedeno je, da se slovenski poklicno izobraževalni prostor sooča s problemom večletnega upadanja v poklicno in strokovno izobraževanje. Torej upadanja števila dijakov. Vendar podatki iz Statističnega urada kažejo, da temu ni tako oziroma da se delež iz leta v leto povečuje. V šolskem letu 2015–2016 je znašal 63,6 %, ostalo pa je v gimnazijskem programu. V Stranki modernega centra že od prve novele, ki so jo predlagatelji predstavili, zagovarjamo vajeniški sistem, vendar v okviru novega zakona, ki je, kot smo slišali, v fazi medresorskega usklajevanja in ga bomo še letos po vsej verjetnosti dobili v Državni zbor. To omeni, da se lahko ali da se začne izvajati že v šolskem letu 2017/2018 po tej časovnici. Seveda so pomisleki. Socialni partnerji, kot ste že omenili, imajo pomisleke, ali je usklajen. Ni. Ni usklajen. Mi si želimo in bomo tudi spremljali ta nadaljnja usklajevanja in verjamemo, da bo dosežen večinski konsenz. Kot ste že omenili – ali lahko sploh dosežemo popoln konsenz in popolno usklajenost pri tem zakonu? Zelo težko. Jaz upam, da ga bomo, zato te novele ne moremo podpreti in pričakujemo v kratkem novi zakon o vajeništvu. Hvala.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Tomaž Lisec. Izvolite.
Hvala. Hvala sicer za konstruktivno debato in določena vprašanja. Ni razvidno, ali vsaj minimalno soglasje oziroma če je predlog usklajen, ste začeli gospa Vervega, potem pa ste sami rekli, da tudi vaš zakon zagotovo ne bo 100-odstotno usklajen. Torej smo na istem. Verjetno niti naš zakon ne bo optimalen za vse, niti vaš. Si pa upam staviti, da bo naš zakon bolj naklonjen obrtnikom in gospodarstvenikom, vaš pa bolj ministrstvom, kajti ministrstva so tista, ki bodo pripravila zakon. Jaz sem že rekel, da na morebitne pomisleke bi lahko odgovorili z javno predstavitvijo mnenj, kljub temu da smo se srečevali z obrtniki oziroma z zbornicami, eno in drugo. Glede sindikatov je pa tako. Jaz osebno imam probleme z njimi že kar nekaj časa in vem, da bodo vedno proti, karkoli bomo naredili, zlasti kar bomo naredili v Poslanski skupini SDS. Potem ste rekli, da vas je strah, da ni interesa delodajalcev. Uvedbo vajeništva podpira skoraj 90 % slovenskih podjetij. Torej jaz upam, da interes je, da gospodje in gospe, ne samo iz Obrtne in Gospodarske zbornice ampak tudi njihovi člani podpirajo vajeništvo v Sloveniji. Da bo to težko izvedljivo v praksi. Jaz se strinjam, verjetno zakon ni optimalen. Ampak zato je prva obravnava in če ga spustimo naprej, bomo dobili mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki bo verjetno v določeni meri dala kakšna vprašanja, pobude in tudi ne nazadnje pomisleke. Če so edini problem kazenske določbe, potem problema ni. Potem je toliko drugih zakonov s strani Vlade, ki bi morali pasti na prvi oviri, pa so sprejeti. Kar pa vas bi na koncu kljub konstruktivni debati popravil, bi pa rekel, da je zdaj nov moment s strani ministrstva. Prej je bilo vedno, "pripravili bomo novelo Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju". Po juniju lani pa se je ministrstvo očitno le odločilo, da bo imelo svoj zakon o vajeništvu in tudi tu sem samo rekel vsaj pohvale ministrstvu, da vsaj ni copy-paste mnenje Vlade, ampak je v določeni meri izboljšano. Noben zakon verjetno ne bo optimalen, še bolj pa bo verjetno vprašljivo vsaj do leta 2020 izvajanje v praksi. Zato smo tudi napisali med prehodne določbe, da se podjetja po svojih zmožnostih vključijo v sistem vajeništva, torej imajo tri leta in pol, štiri leta časa, da država na eni strani, na drugi strani pa delodajalci najdemo tisti moment, morebiti tudi kakšno novelo takšnega ali drugačnega zakona s področja vajeništva, da naredimo zadevo vsaj normativno sprejemljivo, seveda v upanju, da bo v praksi čim bolj izvedljiva. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Suzana Lep Šimenko. Pripravita naj se gospod Jan Škoberne in gospod Jožef Horvat.
Najlepša hvala za besedo. Sprememba Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju je nujna. O njej smo že govorili v tem državnem zboru in očitno bomo govorili, dokler na tem področju ne bo prišlo do spremembe. Zakaj je to tako pomembno? Predvsem zaradi velike stopnje brezposelnosti zlasti mladih ljudi. Ta zakon se ne nanaša zgolj na mlade, ampak tudi tiste brezposelne, ki so se željni izobraževati po tem sistemu. Zaradi tega se mi zdi ta zakon prav tako zelo dober. Na eni strani imamo veliko število brezposelnih, čeprav vem, ja, zelo radi se pohvalite, število brezposelnih pada. Podatki, zelo lepo, spodbudno, ampak še zmeraj, če pogledamo na obdobje pred krizo, smo izgubili za 68 tisoč delovnih mest v gospodarstvu. To je izjemnega pomena. In takšen zakon, verjamem, da bi pripomogel k temu, da bi katero od teh delovnih mest dobili nazaj. Na eni strani imamo brezposelne, ker pač ne najdejo ustreznega delovnega mesa. Marsikdo je tudi, bom rekla, neustrezno izobražen. Neustrezno v tem smislu, ker enostavno imamo preveč izobraženih določenih profilov, med tem ko imamo na drugi strani manko. In to je velik problem za družbo kot celoto. Sem precej na terenu, dosti govorim tudi z raznimi podjetniki, delodajalci, in zelo pogosto slišim, da ko pa imajo razpis, zlasti za posamezen bolj tehnični kader, pa zelo težko dobijo zaposlene. To je spet eden izmed razlogov, zakaj je sistem vajeništva za Slovenijo izjemnega pomena. Dostikrat vsaj v preteklosti so na nek način starši kar forsirali svoje otroke, naj gredo na gimnazijo ali pa se marsikdo od mladih ni znal niti odločiti, kaj bi v življenju rad počel in je bilo najlažje iti na gimnazijo, saj potem bo še štiri leta čas, da se bo odločil, kaj bo s svojim življenjem. Številni poklici imajo v očeh mladih še danes malo negativni prizvok. Pa bi bilo mogoče zelo lepo, če bi se kdaj sprehodili po proizvodnji kakšnega podjetja in se prepričali, kako kakšen poklic izgleda. Številna podjetja to počno. Številna podjetja dajejo štipendije, da pritegnejo mlade. Imajo dneve odprtih vrat, kjer vabijo mlade, "pridite, poglejte si, kako izgleda proizvodnja". Ravno zato da jim pokažejo, da je delo v bistvu čisto, da je delo nekaj čisto drugega, kot je bilo včasih v kakšni proizvodnji. Zakaj? Zato ker želijo pritegniti mlade za posamezne poklice, ker se zavedajo dejstva, da za obdobje, ne vem, petih, desetih let sploh ne bodo imeli ljudi, ki bi jih lahko zaposlili. Zato je to toliko pomembnejše. Na drugi strani imamo pa tudi mlade, pa ne samo mlade, delovno aktivne, ki odhajajo v tujino. In to je velika izguba za državo. Ravno zaradi tega so zakoni, kot je ta, ključnega pomena. Na eni strani imamo izobraževanje, na drugi strani imamo gospodarstvo. Zelo dolgo časa že govorimo o tem, da je to dvoje treba povezati. Ni dovolj, da pride na povezavi zgolj med univerzo in gospodarstvom, seveda je tudi to izjemnega pomena. Do te povezave mora priti tudi v srednjem in poklicnem izobraževanju. Še kako je pomembno, da lahko stvari zaženemo naprej. Slišali smo, da 90 % podjetij podpira sistem vajeništva. In ta sprememba Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju, o kateri govorimo danes, vpeljuje ravno to, vpeljuje sistem vajeništva na način, da sodelujeta na eni strani delodajalec in na drugi strani šola, s programom, ki dejansko poteka na precej individualni ravni, preko osebnega izobraževalnega načrta, ki ponovno poteka na eni strani s šolo, na drugi strani z delodajalcem, kar je ključno, in se na tak način v bistvu prilagodi tudi sposobnostim posameznega učenca, vajenca. Nekdo morda ni najboljši učenec, je pa v posameznem delu lahko odličen strokovnjak in odlično napreduje in tukaj je možnost, da se mu dejansko prilagodimo do te ravni, ne nazadnje, imamo tudi športnike, umetnike, tudi njim je treba sistem prilagoditi, da lahko uspešno delajo tudi ostale aktivnosti. Sama ocenjujem, da je vzpostavitev sistema vajeništva ključna, če mi želimo, da se naša gospodarstvo še naprej uspešno razvija. Ne želimo si, da bi gospodarstveniki odhajali v tujino, ker bi tam lažje našli ustrezno delovno silo in zaposlene. Podjetja se še kako zavedajo, kako pomembni so ljudje. In zavedajo se tudi tega, kako težko je včasih dobiti ustrezno usposobljenega zaposlenega ravno zaradi tega, ker naš izobraževalni sistem tega ne omogoča. Trenutno je prakse tudi v poklicnem izobraževanju premalo. Podjetja si želijo skozi ta vajeniški sistem ali pa dualni sistem izobraževanja spoznati ljudi. Ne nazadnje je to dobro tudi za mlade, ker s tem se bodo morda bodočemu delodajalcu predstavili že v času šolanja. In verjemite, vsi boljši bodo zagotovo službo dobili, in bo ta prehod iz izobraževanja v delo tako rekoč gladek. In to je izjemnega pomena. Zato ponovno pozivam, poglejte, zakon je pred vami, izboljšali smo ga glede na kritike, ki smo jih slišali v prejšnji obravnavi. Seveda verjamem, da še ni popoln, ampak danes je prva obravnava. Skozi zakonodajno proceduro je še obilo možnosti, da ga dodelamo, izpilimo. Jaz predlagam, da ga podprete. Jaz ga absolutno podpiram, ker vem, kako pomembno je to za mlade, za tiste, ki so brez službe, in ne nazadnje tudi za razvoj slovenskega gospodarstva. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jan Škoberne, pripravita naj se gospa Irena Kotnik in gospod Franc Breznik.
Najlepša hvala, spoštovani gospod podpredsednik. Kolegice in kolegi! Kolega Lisec je v odzivu na naše stališče poslanske skupine dejal, pa na stališče Vlade seveda, da je tudi vladni predlog v 70 % v resnici usklajen s tem, kar predstavlja v svoji ideji videnja urejanja vajeništva in strokovne poklicnega izobraževanja Ministrstvo za izobraževanje in šport. V tem pravzaprav ne vidim nič slabega, ker kot sem povedal v svojem uvodnem stališču, je predlog ministrstva nekoliko širši in konceptualno pokriva nekatere aspekte, ki v zakonu, ki je pred nami, danes niso rešeni. Nekoliko širše razume koncept, da vsako delo šteje, da ni vprašanje samo v nagradi in da tudi ni vprašanje samo v tehnični izvedbi prakse, ampak v zaslombi, ki jo vajeništvo kot takšno mora ponuditi v odnosu do kariernega načrtovanja in celovitega razvoja kompetence posameznika. Kompetenca kot takšna, pa je sestavljena iz znanja in veščine. Ni se mogoče strinjati, da temu zakonu kdorkoli nasprotuje, zato ker je predlagateljev. Zakona preprosto ne bomo podprli, ker tudi predlagatelj sam ugotavlja, da je predlog ministrstva širši. Res je, ni še v parlamentarni obravnavi. Ampak tudi če ta zakon, ki ga predlaga ministrstvo, pride s še 3-mesečno zamudo, ga lahko ustrezno umestimo v naslednje in naslednja šolska leta. Enako tudi ta zakon, če je potrjen do konca novega leta, letos ne spreminja nič bistvenega. V vsakem primeru naslavlja šolska leta, ki prihajajo, in je v tem pogledu, vsaj po mojem osebnem mnenju, modro, da se ob sorodnosti obeh predlogov vendar skuša naslavljati širši segment vprašanj. V tem primeru bi moja vest bila povsem čista, če predloga ministrstva ne bi bilo, in bi podprl predlog SDS in bi mirno spal. Ker pa vem, da obstaja predlog, ki mi je konceptualno bližji, bom prav tako imel čisto vest, ko bom danes ta predlog zavrnil. In še enkrat, razumem namen, intenco in tudi dobro voljo predlagatelja, ki tretjič vlaga ta zakon, vendar ocenjujem, da je tudi z zadnjo vložitvijo ta namen bil dosežen. Ministrstvo je pospešilo proces, je stopilo v dialog z vsemi ključnimi deležniki, na mizi je zakon, ki je bil v javni obravnavi, narava javne obravnave je, da se zbere večina predlogov, običajno takšnih, ki pravijo to in to in to ni dobro, zato da ministrstvo potem v medresorskem postopku to, kar ni dobro, uskladi, izčisti, da na vlado in pripelje na državni zbor, kjer bomo še ugotovili, da je treba še kaj popraviti. Ampak tisti zakon bo po mojem mnenju bolj primeren za uveljavitev, kot je ta, ki je na mizi današnji. Iz tega razloga tega zavračam.
Hvala lepa. Besedo ima gospa Irena Kotnik. Pripravita naj se gospod Franc Breznik in gospod Daniel Krivec.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani predstavniki ministrstva, kolegice, kolegi! Predlagatelj si želi, da bi se uredilo področje vajeništva. Prav to si želimo v stranki SMC. To pomeni, da imamo skupen cilj, kar je zelo pozitivno. Edina razlika pri vsem tem pa je, da predlagatelj predlaga spremembe zakona pred doseganjem družbenega soglasja. Naše stališče pa je drugačno. Najprej je treba najti ustrezno soglasje deležnikov, šele nato pa do potankosti razviti vajeniški model in sprejeti ustrezne zakonske rešitve. Kolega Mahnič se je dotaknil problematike, da vajeništvo ni cenjeno. Pri tem bi omenila, da izvedena anketa v javnosti kaže skoraj 100-odstotno podporo vajeništva. Prav tako podatki za obdobje 2009–2013 kažejo, da je delež dijakov, ki se izobražujejo v programih poklicnega in strokovnega izobraževanja, približno za 40 % višji od deleža dijakov, ki se izobražujejo v gimnazijskih programih. To kaže na to, da se trend vpisa v izobraževalne programe s področja srednjega poklicnega in srednjega strokovnega izobraževanja povečuje. Kolegica Lep Šimenko je govorila o tem, da se je pogovarjala z delodajalci in tudi sama sem se precej pogovarjala tudi s podjetniki, bila sem na obisku v Damatechu na Jesenicah, kjer so mi povedali, da si želijo sodelovati in pa tudi financirati, ker jim primanjkuje tehničnega kadra. Bi pa tukaj izpostavila še en pozitiven vidik, ker vse dni in tudi danes poslušam veliko več negativnih kot pozitivnih stvari. V Železnikih v Donelu, v LTH Castings in pa na MIC v Škofji Loki sem se pogovarjala z vsemi deležniki in zanimivo pri vsem tem je, da ti trije deležniki med seboj že delujejo, pa tudi Ministrstvo za šolstvo, ki je odobrilo tri oddelke za izobraževanje dijakov. Vsi trije sodelujejo tako, da sta obe podjetji prispevali sredstva za opremo učilnic, da imajo dijaki možnost, da se izobražujejo, imajo možnost izobraževanja oziroma prakse. Kar mi je bilo pa pri vsem tem najbolj všeč, pa je bilo tudi to, da imajo vsi ti dijaki, ki se kasneje v teh podjetjih zaposlijo, tudi možnost kariernega napredovanja. Tako da mislim, da imamo, ne glede na to, da se vedno radi zgledujemo pri sosednjih državah, kako imajo to urejeno, imamo tudi mi že pri nas primere dobre prakse in kar je pomembno šeza naprej, mislim, da ta zakon res potrebuje, da se vsi deležniki med seboj dogovorijo. Razumljivo je, da prihaja do pomislekov. Nekateri pomisleki so upravičeni, vendar vsak deležnik gleda s svojega vidika, prepričana pa sem, da se lahko najdejo kompromisi, da bo ta zakon res dober. Predloga predlagateljev ne podpiram, podpiram pa predlog dobrega zakona, ki je v pripravi in sem prepričana, da bo tudi ugledal luč sveta. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Danijel Krivec. Pripravita naj se gospod Franc Laj in gospod Saša Tabaković. Izvolite gospod Krivec.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Lep pozdrav vsem prisotnim! Najprej moram za začetek povedati, da bom jaz Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju podprl. Vsi ugotavljate, da je to že tretji poskus vlaganja tega zakona z naše strani. Upam, da se tudi vprašate, zakaj je tretji poskus vlaganja tega zakona. Očitno zato, ker koalicija navkljub vsem obljubam in zagotovilom do zdaj še ni prinesla zakona v Državni zbor, ki bi to problematiko reševal. Predhodnica je rekla, da je ta zakon potreben, da je to dualno izobraževanje, vajeništvo in tako naprej je potrebno, vsi o tem govorite, v zaključku pa je rekla, da je treba, da se deležniki dogovorijo o tem in na osnovi tega tudi sprejmemo dobre rešitve. V tem delu se popolnoma strinjam s predhodnico, s kolegico, vendar je pozabila, da imamo prvo branje, kar pomeni, da je zakon v začetni fazi in da je še veliko stopenj do takrat, ko se zakon potrdi. To pa pomeni, da lahko zakon v veliki meri izboljšamo, če menite, da je tako slabo pripravljen. Vendar pa pozabljate, da je vmes lahko tudi faza javne predstavitve mnenj v tem državnem zboru, kar je običajna praksa tudi takrat, ko vi prinesete zakon, ki je bil v usklajevanju znotraj koalicije in znotraj strokovnih služb z deležniki več kot leto dni, pa v branju na matičnem odboru ne dobi podpore. Se pravi, da postopki omogočijo tako eno kot drugo tudi v primeru, ko se Vlada z vsemi sodelujočimi v procesu priprave zakonodaje dogovori, da se v koaliciji dogovorite, pride še vedno v proceduro v Državni zbor in v matičnem odboru pride do predloga, da se opravi še vedno javna razgrnitev, navkljub temu da ste tak zakon eno leto in še več usklajevali z vsemi deležniki. Govorimo jasno o zakonu na področju zdravstva, o lekarniški dejavnosti. Torej tudi ta zakon ima še dolgo pot, da pridemo do neke usklajene rešitve, vendar je to samo v primeru, da prvo branje podprete. Nato v naslednjih fazah najdemo rešitve, pa verjetno prej kot v enem letu ali pa enem letu in pol, to, kar se dogaja z vašim zakonom o lekarniški dejavnosti, ki je, da ne bo pomote, predhodno usklajen v koaliciji in z vsemi deležniki. Tako je bilo razbrati iz priloženih gradiv. Mi govorimo pri tem tretjem vlaganju zakona, da smo se na nek način prilagodili vsem deležnikom tako pripombam, ki so bile v predhodnih razpravah nam predstavljene, in ta zakon nekako povzema vse te pripombe, jih vključuje. Nikakor pa ne želimo trditi, da je defenitivno dokončna rešitev in da se ne bi dal v nadaljevanju in v procesu sprejemanja znotraj Državnega zbora še dopolniti, še izboljšati in tudi prilagoditi mogoče nekaterim željam. Sicer ni koalicija, tudi pri nekaterih predhodnikov je bilo govora, da je sedaj predlog Vlade v medresorskem usklajevanju, da je sigurno boljši, da je sistemski. Jaz, ki sem dlje časa v tem državnem zboru, pač te stvari na nek način poznam, pa jih težko kupim. Spet se bom vrnil na predlog o lekarniški dejavnosti, ki je bil ne samo v medresorskem usklajevanju, ne samo usklajen z vsemi deležniki na tistem strokovnem področju, ampak je bil dejansko usklajen znotraj koalicije, pa še vedno ni dober in tako naprej. Se pravi, da ima ta zgodba sorazmerno slabo podlago, če govorite o tem, da je že zato, ker je v medresorskem usklajevanju, boljši kot ta predlog, ki ga je predlagala naša stranka oziroma moji kolegi, ki so se potrudili in to pripravili. Ta zakon dejansko povzema zahteve tako gospodarstva kot vseh drugih deležnikov znotraj tega procesa izobraževanja in ne vidimo razloga, da ne bi dobil vaše podpore glede na vse vaše razprave, kako je to primerno, da se uredi tudi znotraj našega sistema in ne nazadnje vsi priznavate, da je to pomembno tudi iz tega naslova, ker ste to vključili v koalicijsko pogodbo in ves čas ste tudi v predvolilnem času govorili o tem, da imamo nekako deformiran izobraževalni sistem predvsem na področju kadra, ki pokriva predvsem strokovne poklice, kjer dosegamo z zdajšnjim izobraževanjem to, da pridejo ljudje z neke primarne ravni tega strokovnega izobraževanja, dve, tri, štiriletne šole v gospodarstvo, v podjetja in ugotovijo ti zaposlovalci, da so to praktično neuporabni mladi ljudje. S tem delamo predvsem mladim veliko škodo. Če pogledamo v preteklost, tudi v tistem času, ko sem jaz hodil tako v srednjo šolo kot na fakulteto, so bile to obvezne stvari, da je nekdo opravljal prakso največkrat tam, kjer je imel štipendijo, in s tem pridobival potrebne izkušnje za to, da je lahko takoj nastopil z nekim aktivnim udejstvovanjem v delovnem procesu. Na drugi strani pa so imele tudi te družbe, ki so to financirale, gospodarske družbe nek vpogled v kader, ki prihaja po zaključku šolanja in so si lahko že neke stvari tudi v tej smeri prilagajale. Zdaj pa imamo primere, ko dejansko mladi ljudje zaključijo šolanje, pa se ne morejo zaposliti. Na drugi strani pa tudi zaradi neznanja ne morejo odpreti svojih podjetij, največkrat pa se niti na tem trgu delovne sile na nek načni pozicionirati. Vsi procesi pri zaposlovanju tudi govorijo o nekem predhodnem predznanju, o neki praksi, ki je opravljena, o nekih delovnih izkušnjah, in na takšen način, kot imamo to uzakonjeno oziroma kot se zdaj izvaja v praksi, je to za mlade ljudi vedno teže. Vse te anomalije se na nek način s takšno rešitvijo, kot je predlagana, kot jo imate na mizi, poskušajo rešiti. Pa bom še enkrat poudaril, da je to prva faza, prvo branje, vendar je to vsaj začetek, na vaši strani pa je to vedno samo veliko govorjenja o sistemskih rešitvah, ki bodo reševale zadeve na dolgi rok, vendar če teh rešitev ni v parlamentarnih klopeh, tudi rešitev na koncu ni in tudi efekta iz tega naslova ne bo. Zmotilo me je tudi nekaj razpravljavcev, ki so ves čas poudarjali, da je zadeva pripravljena, usklajena z gospodarstvom, obrtjo in tako naprej, ni pa usklajena na nek način z izobraževalnim sistemom. Zelo širok pojem je bil uporabljen. Se pravi, jasno, tisti, ki zdaj na nek način stalno zaposlujejo, učitelji, vztrajajo na novih programih, ki pa na koncu ne prinesejo neke kvalitete v kadrovskem smislu, se pravi ne dobimo kadra, ki bi pokrilo potrebe v gospodarstvu. Tem sigurno ni v interesu, da se nekatere stvari izboljšajo, poenostavijo, kajti s tem bodo verjetno v nekem delu lahko tudi prikrajšani. Dokler se mi ne bomo poenotili glede tega, kaj je dobro za bodoče volivce, ker verjetno niso še vsi polnoletni, ki jih zajema ta zakon, bomo zelo težko naredili korak naprej in vedno bomo ugotavljali, da je pri vsaki zakonodaji očitno nekdo, ki bo zadevo zaustavil, ker mu ni povšeči. Mislim, da je skrajni čas, da pa kakšen zakon ne glede na to, s katere strani pride, ki pa rešuje stvari tudi v smislu izboljšanja v realnem stanju, tudi podpremo in mu s tem omogočimo, da se v nadaljnjih fazah izboljša. Tako da vseeno pričakujem glede na vaše razprave o tem, kako je tak zakon potreben in kako je treba ta sistem tega srednjega izobraževanja pa tudi širše izboljšati, uvesti pripravništvo, vajeništvo in podobne prijeme, kot jih poznajo vse naše sosednje države, se pravi s tega vidika, da vsi o tem razpravljate v pozitivni smeri in vsi ugotavljate, da je to potrebno, pričakujem, da boste zakon tudi podprli.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Saša Tabaković, pripravita naj se mag. Marko Pogačnik in gospod Žan Mahnič. Izvolite, gospod Tabaković.
Spoštovani predsedujoči, hvala lepa za besedo. Lep pozdrav ministrstvom, kolegicam in kolegom! Danes se ponovno pogovarjamo o vajeniškem sistemu, o vajeništvu in tudi tokrat kot koalicijski poslanec žal predloga Poslanske skupine SDS ne morem podpreti. Moj glas proti seveda ne pomeni glas proti vajeniškem sistemu. Namreč vprašanje vajeništva je zagotovo eden izmed ključnih delov strategije boja proti brezposelnosti mladih, ker enostavno spodbuja povezovanje med delom in izobraževanjem. Ampak vseeno tudi tokrat moram opozoriti na pomanjkljivost določb ter nedoslednost samega predloga, ki ni samo vsebinska, pa tudi vsebinska. Namreč predlagane spremembe zakona so zelo konceptualno podobne, niso copy-paste, so pa konceptualno podobne tistim iz let 1996–2000, ko je zakonska ureditev že obstajala, pa jo je, kot smo danes lahko že slišali, gospod Milan Zver, takratni minister, enostavno črtal, ker se je izkazalo, da so te določbe neučinkovite. Ne glede na to da se politično z gospodom ne strinjam, mu dam v tem oziru zagotovo prav. Če želimo govoriti o razvoju vajeništva, je ta močno odvisen od prizadevanj delodajalcev, da enostavno zagotovijo učna mesta in usposabljanje v podjetju ter primerno oblikujejo kurikule v skladu s šolami. Če želimo uspešno delovanje vajeništva, je treba medsebojno odgovorno povezati pristojne akterje, kar pa predlog novele ne naslavlja. Vaš predlog je enostavno pisan na kožo delodajalskim organizacijam in obrtnikom. To ste tudi sami povedali v vašem stališču, in to je tudi jasno razvidno iz delitve bremen pri financiranju vajeniškega modela. Jaz se seveda lahko strinjam s tem, da je bremena treba razdeliti in v tem ne vidim nobenih težav, ampak jih je treba razdeliti na nek pravičen način, predvsem pa pravičen z mislijo na proračunska sredstva. Dejstvo je, da vaš predlog ne daje niti približne ocene, kakšne so finančne posledice za državni proračun. Moram povedati, da sem se zelo zabaval pravzaprav na to temo, moram povedati na nek način shizofreniji Poslanske skupine SDS ko pravzaprav imamo na klopi predlog gospoda Lisca, ki je tudi sam zapisal, da ocene ne more dati, da ne ve, kakšne so ocene tega predloga, potem pa poslušamo kolega Mahniča v predstavitvi stališč Poslanske skupine SDS, ki predstavlja finančne posledice iz predloga novele, ki jih je Poslanska skupina SDS vložila junija 2015. Potem imamo spet to shizofrenijo, ko imamo na eni strani kolega Lisca, ki govori, kako so pravzaprav nadgradili to novelo zakona, hkrati pa kolega Mahnič pravzaprav podaja finančno oceno, ne da bi morda pravzaprav sploh upošteval, kaj mu kolega Lisec govori. Glede na to da pravzaprav kolega Mahnič in kolega Lisec sedita skupaj, bi veljalo, da morda bi staknila glave skupaj, pa se sama pravzaprav odločila, kateri predlog si želita, naj koalicija sploh podpre. Ko se pogovarjamo o tem, kdo je v resnici dober gospodar in kako bi dober gospodar moral delovati za dobrobit državljanov, državljank in države, tudi to smo se že državljani lahko prepričali, če pogledamo, kaj pravzaprav vlada počne s konsolidacijo javnih financ v primeru dobrega gospodarjenja z javnimi financami in kaj se je pravzaprav dogajalo v času vlade Janeza Janše, ko je dolg države poletel v nebo, si seveda tudi v tem smislu državljani lahko odgovorijo, kdo je pravzaprav v tem smislu dober gospodar. Kot rečeno, predlog se zelo nagiba k željam delodajalcev. Tu je treba opozoriti, da se zakonodaja, če bi se sprejela takšna, kot je, da bi se lahko s časom enostavno izrodila. Če vpeljemo sistem, kjer država enostavno plača večino stroškov za vajeniški model, na ta način lahko trasiramo pot delodajalcem na način, ki bi lahko vodil v neko zlorabo. Zlorabo, da bi vajeništvo postalo na nek način, če zelo grobo rečem, trgovina z ljudmi v smislu neke brezplačne delovne sile. Ker najslabše je to, da bi delodajalci izkoriščali vajence v smislu, da bi jim država pokrila čim več stroškov, ko bi se vajeništvo končalo, bi temu vajencu pokazali vrata. To je v resnici verjetno nekaj, česar si nihče od kolegov tako iz opozicije kot koalicije ne želi. Res je, jaz se popolnoma zavedam, da tudi predlog novele ne moremo reči, da ni usklajen, ampak da ne bo po volji vsem deležnikom. Če govorimo o usklajenosti, zagotovo govorimo o usklajenosti na način, da je zagotovljen nek minimalni konsenz, da se o vajeništvu kot sistemu, ko ga bomo lahko dejansko implementirali, sploh v resnici konkretno pogovarjamo. Moram še dodati, da ko sem obiskal velenjski center MIC, ki je eden izmed najboljših centrov v Sloveniji, ki se jih pravzaprav to vprašanje zelo dotika, sem jih dejansko zelo neobremenjeno v resnici pobaral o predlogu Poslanske skupine SDS in so menili, da je za njih kot tak enostavno slab. Verjamem pa, da ni slab za delodajalce. Ko poslušam kolega Pojbiča, ki govori, da je pravzaprav Poslanska skupina SMC poslanska skupina, ne vem, lobistov, se pravzaprav, ko gledam tale predlog, sprašujem v resnici o njegovih besedah in kako jih pravzaprav pravilno nasloviti in jih razumeti. Če kakorkoli razumem predlog Poslanske skupine SDS, jih enostavno razumem v luči političnega pritiska, ki ga opozicija pravilno in popolnoma legitimno izvaja lahko na izvršno oblast, da opozori na neko tematiko in samo dinamiko sprejemanja sprememb. Tukaj se jim popolnoma pridružujem. Ampak glede na člene zakona vladnega predloga vseeno mislim, da bo predlog Vlade nekako bolj konkretno in kvalitetno naslovil vprašanje, o katerim se danes pogovarjamo. Zato, izključno zato danes predloga Poslanske skupine SDS ne bom podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospod Saša Tabaković, jaz mislim, da izraz shizofrenija je malo preresen, ker je to resna bolezen. In prosim, da se izogibate tega v prihodnje. Izvolite, proceduralno, gospod Žan Mahnič.
Hvala, podpredsednik. Jaz upam, da ne bo tako celovita rešitev, kot je bil Pomorski zakonik, ker ste tako štalo naredili, da smo morali čez nekaj mesecev potem zakon spreminjati. Moj postopkovni predlog, gospod podpredsednik, je, da gospodu Tabakoviću prinesete dva dokumenta. Prvi je prejšnji predlog, ki smo ga vložili v Slovenski demokratski stranki. Drugi pa je magnetogram prejšnje seje, na kateri smo ta predlog obravnavali, da bo videl besede ministrstva. Rekel je, da sva midva shizofrena oziroma da smo v SDS shizofreni. Zakaj? Ker gospod Lisec govori, kolega Tomaž, da ne bo finančnih posledic oziroma da jih je težko oceniti, jaz pa sem specificiral te številke, natančno, koliko bi v vsakem letu lahko naredili. Jaz nisem bral samo tega predloga, ki smo ga sedaj vložili, ampak tudi tistega, ki samo ga predprejšnjič in predpredprejšnjič. In v zadnjem predlogu smo mi točno napisali za vsako leto, koliko milijonov bi bilo potrebno. In od leta 2020, ko bi ta predlog prišel v popolno veljavo, bi bilo potrebno 70 milijonov evrov letno. Takrat je vlada rekla, da te številke ne držijo, ker ne vemo, kakšne bodo finančne posledice. In mi smo obrazložitvi, sami veste, kakšen je formular, ko vložiš zakon, dobili ste ga na mizo, Ocena finančnih posledic predloga zakona, samo napisali to, kar je vlada rekla. Kljub temu da smo mi imeli številke smo zapisali: "Glede na postopno uvajanje zakona do leta 2020 je težko napovedati natančne posledice za državni proračun." Se pravi, v tem predlogu smo mi samo povzeli besede Vlade. Ker gospod Tabaković tega očitno ne ve ali si ni prebral še prejšnjega predloga, predlagam, gospod predsednik proceduralno, da se mu da na mizo prejšnji predlog in pa še magnetogram, da bo videl, da je Vlada to res rekla.
Hvala lepa. Jaz seveda ne bom tega naredil. Gospod poslanec je govoril v svojem imenu in kar je rekel je rekel in pač za tem stoji ali pa ne stoji, bo to sam ocenil. Besedo ima predlagatelj, gospod Tomaž Lisec.
Hvala, podpredsednik. Rekli ste, poslanec je govoril v svojem imenu. Ampak če poslanec laže ali pa nima pojma, o čem govori, naj bo raje tiho. Gospod Tabaković je govoril o dolgu države med leti 2004 in 2008. Spoštovani gospod Tabaković, kdaj smo imeli edinkrat v Republiki Sloveniji izravnan proračun? Kdaj javni dolg? In kdaj dolg države? Dvomesečni tečaj mogoče tam v zadnjo vrsto, jaz mislim, da gospod Han, gospa Bratušek vsaj to vesta, kaj je. Če pa ne veste, pa o tem ne govorite, pa se pozanimajte. Naj bi bil lobističen zakon in ga zato ne bo podprl, 70 % copy-paste s strani ministrstva bo pa podprl. Toliko o tem, o shizofreniji predlagatelja in tako naprej. O finančnih posledicah je kolega Žan že povedal. Imeli smo natančno napisano v prejšnjem zakonu, kdaj bi začel veljati, pa je ministrstvo reklo, "ne vemo kako bo, mi bomo pripravili zakon, ki bo začel veljati leta 2020". Pa niti sami ne vedo. Me zanima, spoštovani poslanci koalicije in predstavniki ministrstva, sem že v uvodu vprašal, ali veste, kakšne bodo finančne posledice vašega predloga zakona. Vam še enkrat citiram prehodne določbe. "Podjetja se do leta 2020 postopno vključijo v sistem vajeništva v skladu s svojimi možnostmi." Kako naj potem vemo, ali bodo vsi že s 1. 1. 2017 zagrabili ali pa s 1. 1. 2020? Vi veste, gospod Tabaković? Mi samo vemo, da interes je velik. Kako pa bo, pa verjetno ne vemo ne mi natančno, ne ministrstvo. In brez skrbi, vi ste začeli s proceduro vlaganja zakonov, ko – ali ste se zlagali glede finančnih posledic ali pa ste isto napisali kot mi, da je finančne posledice težko predvidevati. Kar se tiče tega, kako je minister Zver kriv, saj vemo, 2004–2008 vse krivi, pa bom citiral mnenje enega visokega uradnika iz tistega mandata. "Pravijo, da smo mi ukinili v tistem mandatu vajeništvo. To ni res. Ko smo prišli na ministrstvo, so se že uvajali nekateri novi programi, mi smo le nadaljevali že prej začeto uvajanje sedanjega sistema poklicnega in strokovnega izobraževanja, celoten sistem pa se je spremenil oziroma začel spreminjati leta 2000." Šment! Takrat pa ni bil ne dr. Zver, ne Janševa vlada. Ena druga antisocialna vlada je bila, ki je sistem začela podirati in potem smo le ugotovili, da je sistem propadel in ga bo treba enkrat na novo vzpostaviti. Tista vlada je šla leta 2008 v zgodovino. Nova vlada, socialna vlada pa tega ni nazaj uvedla. Gospod Škoberne, škoda, da ga ni tukaj, jaz bi ga skoraj konkretno vprašal, da če ve, kje so razlike med našim zakonom in med vladnim zakonom, ker je "kao" vladni širši. Sploh ni res. Rekel sem, da je edino, kar so razlike, so v določenih številkah, kdo komu kaj da. To je edini koncept. Lahko gremo po členih. Nekateri členi so dobesedno copy-paste našega predloga, in to pozdravljamo, kar pomeni, da smo na dobri poti, vi pa temu nasprotujete iz enega samega razloga – napačen predlagatelj. Samo to vas moti. Če je tistih 30 % problem, verjemite, ko boste vi prišli v Državni zbor – koliko bo pripomb Zakonodajno-pravne službe in koliko bo še vedno pripomb ali obrtnikov ali gospodarstvenikov ali sindikatov? In ne nazadnje mislim, da boste imeli velik problem znotraj vlade. Ko bodo na isti seji sedeli gospe in gospodje z ministrstva za izobraževanje, ministrstva za delo in Ministrstva za gospodarstvo. Ko bodo vsi roke imeli takole nazaj, pa rekli, "mi pa ne bi dali toliko, mi pa ne bi dali toliko". Na drugi strani boste imeli pa obrtnike, ki bodo rekli, "toliko ali pa se ne gremo tega". In še več. Imeli boste vam naklonjene sindikate, ki bodo želeli še več od tega. A ste prepričani, da boste lahko tem apetitom zadostili? Glede na sedanje predloge proračunov nikakor ne. Vsaj do leta 2018. Ampak kaj bo po letu 2018, vam pa itak dol visi, ker vas ne bo. In še enkrat, zakaj smo se odločili, da imamo sedaj oktobra ta zakon. Imamo še novembrsko sejo in decembrsko in bilo je tudi s strani ministrstva v prejšnjih obravnavah rečeno, da rabijo vsaj 9 mesecev, da se zadeve, potem ko je zakon sprejet, izpeljejo tako znotraj vlade oziroma ministrstev kot v sodelovanju vseh tistih, ki se jih zakon dotika. Vi pa boste zakon sprejeli 1. junija in potem verjetno med poletnim počitnicami leta 2017 naredili revolucijo na področju vajeništva. Ne boste je, ker preveč sanjate in flancate slovenski narod s tem, kako si vse želite. Tisti, ki si to želite, ste zato v parlamentu del koalicije, da to naredite, ne da sanjate. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Marko Pogačnik. Pripravita naj se gospod Žan Mahnič in gospod Ivan Škodnik.
Spoštovani predsedujoči, hvala za dano besedo. Uvodoma bi rad povedal, da bom predlog zakona podprl. Prepričan sem, da so na tem področju nujne spremembe. Predvsem nam to govorijo obrtna zbornica, gospodarstvo, mali podjetniki in Slovenija ima tukaj veliko rezerve in napake, ki so se naredile v preteklosti, je treba popraviti. Dejstvo je, da je potrebno sodelovanje tako med gospodarstvom kot med poklicnimi šolami, predvsem pa sem jaz prepričan, da tukaj predvsem del izobraževanja premalo prisluhne potrebam gospodarstva. Jaz sem prepričan, da poklicnim šolam bi programe moralo dejansko pisati malo gospodarstvo. Prepričan sem, da zgolj obrtna zbornica, gospodarstvo ve, kakšen profil ljudi, kakšni so trendi, potrebujejo. Žalostno je, ko se pogovarjamo predvsem z malimi podjetniki, ki potrebujejo novo delovno silo, ki razpišejo delovno meto. Na razgovor pride recimo več kot 200 zainteresiranih in potem sam lastnik ali tisti, ki opravi z njim razgovore, ugotovi, da kljub temu da je končal šolo, da dejansko tistega znanja, ki bi ga moral imeti oziroma ki ga gospodarstvenik pričakuje, nima. Predvsem je tukaj pomembno, da učenci imajo vpogled in da se seznanijo že bistveno prej skozi proces izobraževanja z dejanskim stanjem v poklicu, za katerega se izobražuje. Jaz sem prepričan, da teorija je nekaj, praksa je bistveno nekaj drugega, in tukaj je treba zadevo podpreti in narediti vse, da se ta segment tudi v Slovenijo vrne. Mislim, da bi morala povzeti predvsem dobre prakse sosednje države Avstrije, kjer imajo to organizirano na način, da je dejansko tukaj notri dodana vrednost tako za učenca kot za tistega, ki ga bo kasneje zaposlil. Po eni strni ne razumem koalicije, koalicija igra ponovno neko igro, ki smo jo v stranki Slovenske demokratske stranke že navajeni. To pomeni ponovni izgovor, "ne bomo podprli, mi bomo pripravili zakon, ki bo boljši, zakon se trenutno pripravlja". Vendar na žalost po izkušnji, ki jo imamo z zakoni te koalicije, potem vidimo, da so ti zakoni neusklajeni in da so pripombe Zakonodajno-pravne službe. Ne razumem pa predvsem tudi zaradi tega, ker je danes prvo branje. Če bi bilo komu v interesu, da dobimo res kvaliteten zakon, in predvsem tiste besede, ki jih koalicija zelo rada govori zunaj te dvorane oziroma zunaj tega parlamenta, kot neko povezovanje med opozicijo in koalicijo, da od opozicije pričakujejo predvsem predloge na mizo, ne pa da dela koalicije oziroma dela vlade oviramo z interpelacijami in ostalimi zadevami, ko pa opozicija prinese v parlament konkretni zakon, ki ponuja neke rešitve, ga pa glasovalni stroj te koalicija SMC, SD in Desusa zavrne. Prepričan sem, da bi bil postopek in tudi vsebina tega zakona boljša, kvalitetnejša, hitrejša, če bi se koalicija danes odločila za podporo pri tem prvem branju. Sam osebno se strinjam, da verjetno tukaj določene stvari bi bilo treba popraviti in ne vidim razloga, zakaj ne bi teh zadev, podprl v prvem branju, potem pa nekako s skupnimi močmi, tako sodelovanja izobraževalne dejavnosti kot predvsem gospodarskega segmenta, obrtne zbornice, ki je nekako še najbolj vpeta v ta zakon, ponuditi rešitev, ki bo imela dodano vrednost tako za izobraževalni sistem kot za gospodarstvo. Danes je bila tudi že večkrat omenjena problematika, ki jo navaja obrtna zbornica, vendar ne vlada Mira Cerarja, ne koalicija nimate posluha, tukaj mislim pa predvsem na regresne zahtevke. Dajte tukaj prisluhniti obrtni zbornici, kajti regresni zahtevki, ki nimajo neke omejitve, so takšni, da ga danes nobena izmed zavarovalnic ne bo hotela zavarovati in da marsikateri regresni zahtevek, ki navzgor ni omejen, lahko povzroči, da mora kakšen podjetnik svojo dejavnost zaradi regresnih zahtevkov tudi zapreti. Jaz sem prepričan, da v interesu vsega je, koalicija je danes povedala, da tega ne bo podprla. Res že z nestrpnostjo pričakujem vaš zakon, ki razlagate, da bo kvalitetnejši. Jaz sem prepričan, da bo konec koncev, ko ga bo matično delovno telo obravnavalo, bistveno debelejši. Debelejši pa ne bo zaradi vaše vsebine, ampak predvsem verjetno zaradi popravkov in pripomb Zakonodajno-pravne službe.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Žan Mahnič, pripravita naj se gospod Jože Tanko in gospod Ivan Škodnik. Izvolite, gospod Mahnič.
Hvala, podpredsednik. Skozi razpravo smo slišali, da edini argument za zavrnitev tega zakona je, da je vlada že prišla nekako s svojim predlogom, ki je bil v javni obravnavi, da je vlada že imela raznorazna posvetovanja, sestankovanja, da je že ustanovila neke strateške skupine, da bo zdaj izvajala pilotne projekte in tako naprej. Mi smo jasno povedali, v čem smo ta naš tretji predlog v tem mandatu še bolj približali zahtevali obrti in podjetništva. To je, da smo spremenili financiranje in da po tem novem zakonu delodajalci ne prispevajo več 50 %, ampak 30 % v ta proces, ostalo si razdelijo ministrstva. In kar je bil mogoče očitek tudi prej, da smo tudi starejše vključili, da ravno tako lahko participirajo v tem dualnem šolskem izobraževanju oziroma da so tudi starejši lahko vajenci. Ne morem pristati na to, da finančnih posledic ni. Kljub temu da smo tukaj zapisali, da niso znane, smo v prejšnjem predlogu jasno orisali kakšna bo finančna shema in kakšne bodo finančne posledice sprejetja tega zakona. Ampak kot sem danes že dvakrat dejal in bom še tretjič, če govorimo tukaj o 10 milijonov za naslednje leto, ker vemo, da smo zapisali, da bomo šele leta 2020 postopoma prešli na popolno uvedbo tega dualnega šolskega sistema, torej če vzamemo teh 10 milijonov evrov in če vzamemo še tisto, kar smo predlagali, da se popravijo krivice, ki so se v preteklosti zgodile vsem tistim, ki so se potem zaradi nove zakonodaje odpovedali prejemu socialnovarstvenih prejemkov, ne pridemo niti na polovico tega, kar ta koalicija namenja v enem letu za migrante, to je 123 milijonov evrov. To je praktično več kot en odstotek proračuna. Ta zakon so podprli tako v različnih zbornicah kot tudi v sistemu izobraževanja. Jaz mislim, da se mi že predolgo pogovarjamo o tem. To je že naš tretji predlog v dveh letih. Vlada pa sedaj začenja šele pilotni projekt, ko mi z zakonom predlagamo, da bi leta 2020 prišlo potem do te polne uveljavitve. Do takrat postopoma, a dvomim, da ob takem tempu, kot ga imamo sedaj, da bo takrat sploh prišlo še do realizacije oziroma uvedbe v praksi tega, kar se sedaj oziroma kar se boste naučili oziroma kar boste videli iz teh pilotnih projektov. V začetku letošnjega leta je Območna obrtno-podjetniška zbornica Škofje Loke sklicala sestanek, zanimivo, od vseh vabljenih poslancev sva se ga udeležila samo jaz in pa moj kolega magister Marko Pogačnik, kjer smo se pogovarjali tudi o tem dualnem šolskem sistemu. Tam so gospodarstveniki poleg vseh ostalih težav, ki jih pestijo, izpostavili tudi potrebo po tem. V Združeni levici govorijo, da gre za to, da želijo gospodarstveniki dobre kadre izšolati na račun državnega denarja. Gospe in gospodje, gospodarstveniki že morajo dobiti dobre kadre v svoje podjetje, ker, kot vemo, javno šolstvo je brezplačno, ne bomo se pogovarjali, koliko je brezplačno in koliko ni, pa vendarle, gospodarstveniki pričakujejo, če se že vsi ki plačujejo davke v tej države, tudi podjetja jih plačujejo, in iz teh davkov gre tudi denar za izobraževalni sistem, da bodo dobili takšne kadre, ki jih bodo potem tudi zaposlili in tudi njihovo znanje uporabili v tem podjetju. Ker stanje ni takšno, in to se strinjamo, da je na nek način, da podjetniki dobijo kadre in da jih izšolajo na račun državnega denarja, pa saj to je smisel javnega šolstva, takšnega, kot ga imamo, da se bodoči kadri, ki jih bo gospodarstvo potrebovalo, izšolajo na račun davkoplačevalcev. Ker temu ni tako in ker je predvsem premalo prakse, si lahko dober primer pogledate Šolski center v Škofji Loki, kjer predvsem zaradi tega pomanjkanja povezovanja izobraževalnega sistema s sistemom izobraževanja, imajo delavnice, so naredili praktično celotno proizvodnjo tam in se tam v praksi učijo tisto, kar imajo v teoriji, da ko bo prišel nek CNC operater v podjetje, ne da bo imel tam problem, kako se izračuna kot, kako je treba, recimo, če govorim o podjetju, ki ga sam iz te branže najbolj poznam iz mojega okraja, podjetje Marmor Hotavlje, kjer sem tudi sam delal tako v proizvodnji kot tudi v pripravi dela, da dobimo take kadre, ki bodo, ko bodo prišli v to podjetje, lahko šli za ta stroj, za ta NC stroj in da bodo lahko delali, ne da bi podjetje moralo ne vem še koliko zraven vlagati in ne vem še kakšno mentorstvo jim zagotavljati. Ker ravno to se sedaj počne. Podjetje nekoga zaposli in ta zaposleni, ki dobiva že plačo, vse prihodke, je na nek način breme podjetja v tem smislu, da imajo enega zaposlenega, ki tega človeka mesece in mesece uvaja. Konkreten primer, NC-1300, to je zelo eden od naprednih strojev v podjetju Marmor Hotavlje, kjer delajo 3D tehnologijo, ki so bili glavni izvajalec za Hram svetog Save v Beogradu, tam si lahko pogledate, kaj naša tehnologija zmore, je prišel nekdo iz srednje šole, ker pa nimamo tega dualnega šolskega sistema, je bilo treba tega mladega vsega od začetka do konca naučiti, da si ga potem lahko kot nekega samostojnega delavca postavil za ta stroj. To se pravi, ne samo da se iz pobranih davkov plačuje izobraževalni sistem, ki ti ne prinese takšnih kadrov, kot jih potrebujejo, še dodatno se potem tam zapravlja, da se še dodatno izobrazi predvsem v praksi, kar bi pričakovali in kar bi že morala biti naloga izobraževalnega sistema. To naš zakon prinaša. Če ga ne boste podprli, jaz pričakujem, da bo minilo leto, maksimalno dve pred volitvami, ko v tem parlamentu ne bomo dobili takšnega zakona, ki bi te spremembe pripravil, predvsem pa uveljavil do leta 2020, tako kot to počne naš zakon.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Jože Tanko. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Tisti, ki smo prišli v politiko iz dela, zagovarjamo delo. Mi vemo, da se dodana vrednost ne gradi v kabinetih, na uradih, na centrih za socialno delo in podobnih ustanovah, institucijah države, ampak se gradi v tovarnah. Se pravi, pri malem in velikem gospodarstvu. Odgovorna država mora storiti vse, da gospodarski sistem funkcionira dobro, da ima zagotovljene pogoje, da ima, bom rekel grdo, zagotovljeno reprodukcijo tudi kar zadeva obnovo kadrov. Sprašujem vas, ali smo glede na to, kar poznamo, storili zadosti oziroma dovolj, da so ti pogoji izpolnjeni. Nismo. Kdo je odgovoren za izobraževalni sistem v Sloveniji? Najbrž država, Ministrstvo za šolstvo. Je naredilo tisto, kar se od njega pričakuje na tem področju ali ni? Ni. Mnogi tu med vami se sedaj sprašujete, kako. Ampak če potrebujemo mi tak sistem, če mi ta model izobraževanja potrebujemo, potem ga mora država zagotoviti. Če se hvalite, koliko vlagate v izobraževanje, potem moramo vlagati ne samo v raziskave in razvoj, ker vemo, zakaj je to treba narediti, ampak je treba narediti nekaj za bazični del, to se pravi, da bo prišlo do implementacije raziskave in razvoja v praksi v podjetjih, da bomo naredili produkt in ga prodali. To je temeljni problem. In potem nam razni ljudje tu predavajo in razpravljajo o tem, katera vejica v našem predlogu zakona manjka. Z gotovostjo trdim, da niti en vladni zakon, ki je prišel v zakonodajni postopek, ni toliko popoln kot je ta. Niti eden. Pa vas ni nič motilo. Včeraj ste potrdili dva zakona, dva veta, ki se nanašata na promet, kjer je minister rekel, potrdite to, mi bomo takoj pripravili spremembe. To se pravi, da ste zavestno potrdili dva zakona z napako, s kiksom, pa vas ni nič motilo. Danes se pa tu sprašujete, ali je kakšna vejica v tem našem predlogu zakona postavljena pravilno ali ne. To je škandal, kar počnete in na kakšen način o tem razpravljate. Vi zahtevate od nas, da pripravimo zakon, ki bo usklajen z Ekonomsko-socialnim svetom, če poenostavim. Opozicija nima Ekonomsko-socialnega sveta. Pa da vas spomnim, tudi Vlada ga nima več, kajti gospodarstvo je zaradi raznih zadev izstopilo iz Ekonomsko-socialnega sveta. Ekonomsko-socialni svet sestavljata samo še Vlada in sindikati. Sedaj pa vprašam vas, glede na to da zbornični sistem spremembe na tem področju podpira, ali določajo kriterije in merila za gospodarstvo sindikati. To, kar gospodarstvo v izobraževalnem sistemu potrebuje. Ali to določajo sindikati? Ali se bomo ravnali po tistih, ki se srečujejo na trgu, ki se srečujejo z domačo in evropsko in svetovno konkurenco, se tam borijo za produkt in prodajo svojih produktov, in edino tisto, kar se tam zgodi, to se pravi v izvozu, je merilo ali pa bazna komponenta tistega kumulativnega podatka o gospodarski rasti? Koliko prispevajo sindikati h gospodarski rasti? Najbrž ne veliko. Vi govorite, da se je Vlada lotila nekega pilotnega projekta, ki ne vemo, kdaj se bo končal. In najbrž to plava nekje ne pod oblaki, ampak nad oblaki, to se pravi, da še ne bo vidno. Vsi pravite, da je vladni predlog zakona nek osnutek, ki kroži nekje po medresorskem usklajevanju, da je boljši kot naš. V katerih postavkah? V katerih rešitvah je boljši? Lahko da to na mizo kdo danes, ki tukaj razpravlja? Vlada še ni rekla A v razpravi kolegov poslancev v tej točki. Še ni rekla A do zdaj. Ko pridejo vladni predstavniki, ki naj bi zagovarjali ali branili svoje rešitve ali pa komentirali naše, ne govorijo, ne komentirajo. Sedijo, da vse mine, potem pa povedo v petih minutah pet stavkov in to naj bi bilo tisto, kar je. Razočaran sem nad delom te vlade. Nikoli se še ni zgodilo, da vladni predstavniki ne bi upali dvigniti roke in povedati poslancem, "poglejte, tukaj, pa tukaj nimate prav". Tukaj pa tukaj imamo mi takšno rešitev. V tem mandatu je to pravilo. Potem si kakšen igralec z največje vladne stranke dovoli, da nas poučuje, kako je prav in kaj je prav in kaj imamo mi vse narobe. Ta pristop je škandalozen. Kolegi so povedali, da smo mi že večkrat v tem mandatu poskušali uzakoniti to rešitev. Ni problem v spremljajočih obveznih vsebinah zakona. Ali stane malo več ali malo manj, noben problem ni to. Prav noben problem. To so sami izgovori. Vse tisto, kar tam piše, je tako ali tako orientacijski podatek. Ampak če ni razlogov, če nimaš argumentov, da bi oponiral neki rešitvi, ki jo je prinesla SDS na mizo, se potem zapenjate za te drobnarije. Jaz mislim, da na tak način ta vlada ne more narediti nobenega razvojnega preboja. Vse, kar se dogaja, teče po inerciji. Vse gre po inerciji. Ni enega ukrepa vlade za gospodarsko rast, ni enega ukrepa vlade na področju izboljšave izobraževanja za manualne poklice, če poenostavim, to se pravi za obrtnike, za podjetnike, za sposobno delovno silo, ki bo delala na zahtevnih tehnoloških strojih in tako naprej. Nič na tem področju se ne naredi. Kljub temu da smo predlagali večkrat, se v vladi pravzaprav ni v teh dveh letih in dveh mesecih premaknilo popolnoma nič na tem področju. Če bi se kaj, bi zadeva že tekla, bi bila že izboljšana. Gospodarstvo ve, kaj potrebuje. Tudi mi, ki smo iz gospodarstva, ker smo delali 10 ali več let, vodili investicije, iskali nove produkte in kupce, vemo, kako se temu streže. Edino neki, ne vem, neka skupina ljudi temu ne prisluhne in si izmišlja raznorazne izgovore. Jaz bi toplo priporočal vladi in koalicijskim poslancem, da v tej prvi obravnavi, ki je namenjena smotru, ciljem, poglavitnim rešitvam zakona, da ugotovi, da so to primerne rešitve. In če karkoli manjka, spoštovana vlada in spoštovani koalicijski poslanci, ki imate vedno zadnjo besedo, boste ustrezno dopolnili, popravili vsaj s tako vnemo, kot popravljate svoje nedorečene zakone in rešitve. Teh dilem koalicijski poslanci takrat, ko pride vlada z maskami v državni zbor, nimate. Ta dvoličnost Slovenijo tepe, in upam, da tega čim prej konec, da država ne bo plačala prevelikega davka na take neresne vladne predloge in vladne blokade, kot se dogajajo v tem mandatu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zadnji od prijavljenih razpravljavcev je gospod Ivan Škodnik, nato pa sta na vrsti predstavnica vlade in predstavnik predlagatelja. Izvolite, gospod Škodnik.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani predstavniki ministrstva za šolstvo in šport, vse ostale kolegice in kolegi! Sem zelo vesel danes pravzaprav zato, ker je vajeništvo moja tematika. Sem pa že enkrat povedal v tem državnem zboru, da sem bil vajenec v obdobju od leta 1971 do leta 1974. Sem pa kasneje delal tudi v gospodarstvu deset let, ko je bilo prej omenjeno, da poslanci iz določenih skupin nimajo pojma o gospodarstvu. Sem bil tudi v šoli štiri mandate ravnatelj in smo imeli celo izmenjavo vajencev. Prvo tako večjo skupino leta 2002 z Avstrijci, deset vajencev je bilo pri nas tri tedne in istočasno tri tedne so bili naši v Avstriji. Moram reči, da sem takrat ta avstrijski model dodobra spoznal. Je pa bistveno drugačen od nemškega, tako da tam ne morem karkoli diskutirati, vsekakor je pa nemški boljši, ker ga gradijo že tudi dlje časa, več kot 50 let in tudi lahko rečemo, da so Nemci v Evropi, kar se tiče gospodarstva, sigurno vodilni, če niso vodilni celo v svetu. Jaz sem čisto na začetku, ko sem poslušal razprave kolega Horvata, gospoda Lisca, se strinjam, seveda ne v vseh stvareh, ampak marsičem. Tudi večkrat smo že o tem debatirali. Moram reči, da tudi kar se tiče kolega Tanka, ko je rekel, da dodana vrednost nastaja v podjetjih, tovarnah, ne v kabinetih, se strinjam. Res je, tukaj nastaja. Ampak ne morem se pa strinjati s tem, ko si rekel, Tanko, da gospodarske rasti pa pri nas ni. Saj pa vsak dan oziroma zelo pogosto tukaj v državnem zboru govorimo, kakšno gospodarsko rast imamo, tako da tukaj pa ne morem reči, gospodarsko rast imamo in ta vlada se s tem lahko pohvali. To pa mi moraš priznati, gospod Tanko. Sedaj bi se pa vrnil nazaj v leto 2006, ko je danes bilo tolikokrat rečeno, pa ne zato da bi sedaj slabo govoril o Janševi vladi takrat, še manj pa o ministru za šolstvo, ki je bil takrat dr. Zver. Moram reči, da sem bil takrat ravnatelj in da sem z dr. Zverom zelo dobro sodeloval. Marsikaj smo takrat naredili. Bom pa povedal, kaj je bil vzrok leta 2006, da je bil minister prisiljen ta dualni sistem opustiti. Veste, kaj je bilo? Takrat na začetku leta 1996, ko je ta sistem prišel k nam, ko je zaživel, je bilo dovolj denarja. Potem ga je pa manjkalo, vedno manj ga je bilo. Jaz se spomnim, v tistih letih so starši prihajali v šolo in govorili, da je postalo nevzdržno, ker delodajalci hočejo nove interne pogodbe, ker ne bodo plačevali potnih stroškov, ne bodo plačevali malice in celo nagrade ne. Tako da dejansko se v javnosti sploh ni vedelo, kakšno je dejansko stanje. Ni bilo denarja. Zato so bili takrat prisiljeni, da ta sistem ukinejo, in da ga bo treba kasneje pa na novo dodelati. Zato je pa zdaj ta vlada in ministrstvo za šolstvo pristopilo k novemu zakonu malo drugače. V mesecu juliju je poslalo v javno razpravo Predlog zakona o vajeništvu. Zakaj sedaj to pomembno? Pomembno je zato, ker zakon ureja ključna vprašanja statusa vajeništva: pravic in pa obveznosti delodajalcev, šol, zbornic in združenj delodajalcev ter ministrstev. Jaz bom samo nekaj povedal, mi smo ta šolski model, ki sedaj še vedno teče, pa moram reči, da je zelo dober, ker smo ga kopirali od Skandinavcev, Fincev, ni slab, samo mi tukaj nimamo praktičnega pouka pri delodajalcih in pa praktično usposabljanje je zelo različno po letnikih oziroma po usmeritvah. Ampak ko smo mi imeli analizo potem tega sistema, ko je zaživel ta celoletni sistem poklicnega izobraževanja oziroma model, ki je bil delno povezan tudi z gospodarstvom, s praktičnim usposabljanjem, smo imeli v Zrečah okroglo mizo in so bili tam tudi predstavniki Obrtne zbornice. In zanimivo, ko je sistem že deloval, je pomemben gospodarstvenik oziroma predstavnik Obrtne zbornice rekel: "Ja, kakšen pa je ta sistem? Ali ne pridejo k delodajalcem za pol leta?" Takrat je bil sistem, da ima samo 24 tednov v treh letih praktičnega usposabljanja oziroma največ 29 tednov pri določenih programih, kot so gostinci. Takrat mi je to dalo jasno misliti, da obrtne zbornice govorijo eno, ko pa bi bilo treba nekaj sistemsko rešiti, se pa niso poglobili in sistemsko rešili. Pa to ni bil Branko Meh, da ne bi kdo mislil, sedanji predsednik Obrtne zbornice. Jaz moram reči, da gospoda Meha zelo cenim, ker sva že marsikje sodelovala in v marsikaterih točkah, ki jih tudi sedaj predlaga in jih tudi zahteva v tem predlogu zakona, ki je v pripravi, se strinjam. Se strinjam tudi s tem, kar je bilo zapisano v Dnevniku 19. oktobra o tem, kaj meni Branko Meh, predsednik Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije, je prepričan, da se morajo slovenski vajenci izobraževati in zaposliti v slovenskih podjetjih. To moramo doseči. Zato moramo preiti k temu problemu in ga reševati na pilotski način, tako kot zdaj ta zakon pripravlja Ministrstvo za šolstvo. Veliko lažje bo to, ker ko bo ta zakon sprejet, jaz upam, da bo kmalu, se bo v različnih programih vpisalo v vajeništvo največ do 200 vajencev. Mogoče celo manj, ampak več sigurno ne. In prav bi bilo, da po treh letih, ko gre generacija skozi, se naredi analiza in se ugotovi, kje so pravzaprav hibe, da se odpravijo, da se celovito reši financiranje, nagrajevanje vseh deležnikov, potem bomo lahko šli po poti, ki jo zdaj gradijo tudi Nemci. Kar govoriti, da nemški sistem je v redu, a mi ga sploh ne poznamo. Jaz govorim, da ga tudi ne poznam tako dobro kot avstrijskega. Avstrijskega sem pa poznal zelo dobro. Kaj je še drugega, kar bo treba tudi tu pravzaprav pogledati. Treba bo analizirati, koliko delodajalcev je sposobnih izvajati praktično usposabljanje. Pri tem mislim predvsem na pedagoško izobrazbo. Ali obstajajo podatki, koliko delodajalcev ima to pedagoško izobrazbo? Vedeti moramo, da bo zdaj vajenec prišel k delodajalcu in se bo praktično učil, ne usposabljal, in tu bo pristop malo drugačen. To bo treba vse postoriti, in to ne gre čez noč. Po mojih opažanjih, po podatkih, ki jih imam, se mi zdi, da je takih, ki imajo te pogoje, zelo malo. Druga zadeva. Prenova programov temelji na poklicnem standardu. Najprej bi morali pripraviti nov poklicni standard, na osnovi tega pa nov izobraževalni program. Tako da bo tukaj treba še marsikaj pripraviti, jaz upam, ne poznam toliko, je včasih pri tej prenovi sodeloval celo Center Republike Slovenije za poklicno izobraževanje. Jaz upam, da je sedaj vključen in da bodo tu tudi svoje naredili, kar pač morajo. Kako bo z učnimi pogodbami? Problem je tudi v tem, ali bo ta pogodba za vsa tri leta ali bo za vsako leto posebej pri delodajalcu? Zdaj je bilo to zelo različno tolmačeno. Najbrž bo po sedanjih izkušnjah prepuščeno šolam oziroma kako se bodo pač znašli. Ampak v čem je pa zdaj tu problem? Problem je v tem, da imamo velika podjetja, ki so specializirana. Recimo jaz bom govoril za lesno industrijo, ki jo malo bolj poznam. Nekdo dela samo iz ivernih plošč, drugi dela neke lepljence, neke polproizvode. Če se bo tisti vajenec praktično učil tri leta, verjetno to ne bo šlo. Verjetno bo treba tudi pogodbe pri tem urediti na tak način, da bodo spremenljive za vse te vajence, da bo šlo. Drugo je pa nagrajevanje in vse ostalo, da bodo starši zadovoljni. In še nekaj, ko bo prišlo do tega, svetujem vsem šolam, da se prijavijo na ta dualni sistem samo tiste, ki imajo več oddelkov razpisanih, da bo en oddelek recimo dualni sistem, nikakor pa ni dobro za tiste, ki imajo na poklicnih šolah samo en oddelek. Potem bodo dijaki zelo v dilemi, nekaj se jih bo vpisalo v dualni sistem, nekaj v šolski sistem, tukaj so potem pa lahko težave in učenci, vajenci, kakorkoli jih imenujemo, ne morejo biti poskusni zajci. Mi moramo te stvari dodelati, in to ima ministrstvo prav, da se te zadeve sistemsko uredijo in jaz mislim, da čez nekaj let bomo imeli tudi ta model vajeništva v Sloveniji, ki bo šel po poti bodisi Avstrije pa tudi Nemčije in čez nekaj let bomo prav gotovo prišli tudi na tisto mesto, ko bomo lahko rekli, imamo dobre vajence, imamo dobro gospodarstvo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Andreja Barle Lakota, državna sekretarka.
Spoštovani poslanci, najlepša hvala za besedo. Najprej bi rada pojasnila razliko. Spraševali smo se, kje je razlika. Razlika na videz zgleda drobno, je pa v statusu, kdo vajenec sploh je, kakšen je njegov status. Pa bom povedala, predlog, ki ga obravnavamo ravnokar, v 5. členu opredeljuje, da se s sklenitvijo vajeniške pogodbe med vajencem in delodajalcem sklene delovno razmerje. Točno to je bilo izhodišče dve in polletnih pogovorov z gospodarstvom. Ko je gospodarstvo reklo, da si želi vajeniške oblike izobraževanja, ker se jim zdi ključno za dobro usposobljenost, je Ministrstvo za šolstvo izvajalo 2,5 leti aktivnosti, pisalo razne člene, ki so se nanašali na status vajenca, ki je izhajal iz tega, da je vajenec takrat v delovnem razmerju. Prepričani smo bili, da je to naše skupno izhodišče, prepričani smo bili da je to vajeništvo tisto, ki bo odpiralo nova delovna mesta, tako kot ste danes tudi večkrat poudarili. Po dveh letih in pol se je izkazalo, da vam zakona preprosto ne moremo prinesti. Zakaj ne? Zaradi tega ker je gospodarstvo trdilo, da je ta status za njih nesprejemljiv. Zdelo se jim je, da ni mogoče niti podpisati tistih temeljnih zavez za vajeništvo, o katerih smo vam danes tudi že nekaj rekli, in da moramo razmisleke postaviti na nove temelje. Letos februarja smo ponovno začeli pogovore z gospodarstvom, kaj pa je vendarle tisto, kakšen je status, ki bi ga gospodarstvo zdržalo, zato da bi vam lahko predlagali zakon z učinkovito obliko vajeništva, ne zakon, kjer vajeništva zares spet ne bi mogli izvajati, pa bi vi rekli, aha, pisali ste zakon s figo v žepu. Po več mesecih raznih pregovarjanj smo prišli spet do statusa, kjer je vajenec dijak, ki občasno dela oziroma ki se občasno vključuje v delo. Ta status je za naše delodajalce, vsaj s stališča gospodarske in obrtne zbornice izjemno pomemben. Status nam je pomagalo razdelati Ministrstvo za delo, ki je sodelovalo pri pripravi zakona. Za kaj gre? Gre ravno za to, da delodajalci ne bi prevzemali vseh teh bremen, o katerih ste tudi prej govorili, kot so na primer regresni zahtevki in podobne reči. Že sedaj ministrstvo za tiste, ki opravljajo samo 24-urno, tedensko usposabljanje na delovnem mestu, plačuje vse te obremenitve. V tem času, ko smo se zavezali in ko se strinjam, že tretjič poslušamo vaše predloge, vašo željo po intenziviranju dela ministrstva. Verjemite mi, da ne gre za to, da nekdo noče napisati člene, gre preprosto za nenehno usklajevanje s partnerji, brez katerih vajeniškega sistema ni mogoče. Tudi sama sem že večkrat obupala, ker se mi je zdelo, da se stalno premišljamo in vračamo na nulto izhodišče, pa vendarle smo zdaj poslali zakon v medresorsko usklajevanje, kjer upamo, da smo tudi med ministrstvi, ministrstvom za gospodarstvo, ministrstvom za delo dosegli temeljno soglasje o tem, kako so pa naša bremena porazdeljena. Kaj bomo urejali s tem zakonom? Temeljno izhodišče, kot sem že rekla, je različno, kar se statusa tiče, v primerjavi v predlogom, ki ste ga vi posredovali, ker kot sem že rekla, je bilo to izhodišče s strani delodajalcev zavrnjeno, češ, da je pretežko, preobremenjujoče, prehudo za njih. Kaj zdaj urejamo s tem zakonom? S tem zakonom urejamo poleg tega, da omogočamo večje število tednov pouka in potem razmerje med delodajalci in šolo, tudi tisti del, kjer so nove obveznosti tako za gospodarsko in obrtno zbornico, se pravi način, kako vključevati gospodarstvo v razmerje med šolo, vajencem in delodajalcem. Potem bi rekla še tretjo reč, na katero so nas nenehno opozarjali delodajalci. Delodajalci so rekli: "Mi rabimo ta zakon ne samo zaradi usposobljenosti, kvalifikacije tega, da nekdo zna nekaj konkretno narediti, ampak predvsem zaradi poklicne socializacije, to je tudi nekaj, o čemer smo na veliko diskutirali in upam, da zdaj dobro ubesedili. Tisto, kar bi pa kljub vsemu še rada dodala, je pa naslednje. V resnici se naš predlog zakona navezuje tudi na slovensko ogrodje kvalifikacij. To je zakon, ki ste ga sprejeli lansko leto in je to pomembno vedeti. Pomembno je vzpostavljati razmerje med vajeniškim sistemom in SOK. Zakaj? Zaradi tega ker gre za vprašanja, na kakšen način že zaposleni ali pa odrasli tudi pridobivajo dodatne kvalifikacije. Pa danes ne bom razprave s tem obremenjevala. Naslednje, kar bi rada poudarila, je, da je naše izhodišče, da ne bo šlo za nove poklicne standarde. Daleč od tega. Šlo bo za iste poklicne standarde, zato novi programi tudi ne bodo potrebni, ampak bodo samo izvedbeni načrti za doseganje tega poklicnega standarda narejeni. Za to pa bo treba vložiti kar nekaj dela. Res je, večkrat ste že omenjali pilotni projekt. Ta bo financiran iz kohezijske politike, kot smo vas že večkrat obveščali. Ta pilotni projekt bo zagotovo zaživel, pravzaprav imamo že vsa potrdila tudi s strani Evropske komisije. Tam smo se tudi natančno že pogovarjali z delodajalci o obveznostih in obremenitvah, ki bi jih prevzemali znotraj pilotnega projekta. Na koncu mi dovolite pa vendarle, da nekaj rečem še o siceršnjem sodelovanju med izobraževanjem in gospodarstvom. Jaz bi pa vendarle rada poudarila tudi to, da oblika poklicnega izobraževanja zares temelji na sodelovanju z gospodarstvom. Že izhodišče, da je program narejen na poklicnem standardu, ki ga praktično naredijo delodajalci, govori o tem, da se izobraževalci kar na pamet ne spomnimo nekih programov in jih pišemo. Že Cedefop, to je organizacija, ki se ukvarja s poklicnim izobraževanjem, analiziranjem poklicnega izobraževanja in tako naprej nas je opozorila že čisto na začetku, da naj jasno definiramo, kaj vajeništvo sploh je, kako ga razumemo. Ne boste verjeli, v naših razpravah, vsaj kolikor jaz sodelujem, v tem času se je izkazalo, da so naše predstave o vajeništvu res zelo različne. On so nas opozorili tudi na to, da z angleškim terminom, ki ga mi prevajamo v vajeništvo, v resnici skandinavske države razumejo tudi šolsko obliko, torej to, ki jo danes imamo. Jaz bi rada samo še enkrat rekla, da je vprašanje vajeništva zares kompleksno, da je razlogov, zakaj je bilo takrat vajeništvo ukinjeno oziroma samo od sebe prenehalo delovati, zelo veliko, da zagotovo gospodarstvo tisti čas ni bilo v stanju, da bi ga lahko podprlo in zato nam je bilo izjemno pomembno, da slišimo gospodarstvo, kaj je pa tisto, s čimer bi bilo dovolj podprto in bi lahko dovolj podprlo ta del izobraževanja, ki ga bo zdaj prevzelo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnik predlagatelja gospod Tomaž Lisec. Gospa Barle, se lahko izklopite?
Aha, pardon.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik! Najprej bi se želel tudi zadnjima dvema sogovornikoma zahvaliti za dokaj konstruktivno debato, pa ne samo zaradi tega, ker sta povedala, da ni samo dr. Zver tisti, ki je kriv, ampak je bila situacija takšna, kot je bila. Gospodarstvo ni videlo več smisla zakaj vajeništvo. Jaz osebno mislim, da tudi zadnja verzija, ki bo sprejeta, pa naj si bo to naša, ki očitno danes zaključuje svojo pot, ali pa tista, ki bo prišla s strani vlade, ko bo izpiljena tako znotraj različnih ministrstev, verjetno ne nazadnje tudi znotraj različnih parcialnih interesov znotraj koalicije, in ko bodo svoje želje ponovno imeli tako sindikati na eni strani kot na drugi strani obrtniki, da bo zakon, si upam trditi, v 70 % takšen, kot ga imamo danes tukaj pred nami. Kajti nastavki so zelo podobni, ampak saj vemo, vedno je tisti hudič v podrobnostih. Tudi če bodo te podrobnosti do potankosti izpeljane prek zakonodajnega postopka, se bo še vedno lahko dogajalo v praksi, da bomo poslušali zgodbe o slabih delodajalcih, o slabih vajencih in tako naprej. Ampak jaz verjamem, da je želja vseh nas ista. Tudi zaradi tega smo v zadnjem predlogu zakona nekako zadeve skušali uravnotežiti tako, kdo mora kaj dati in kdo ima tudi kakšno odgovornost in da je to uvajanje veliko bolj postopno, da s 1. 9. 2017 začnemo še več kot samo s pilotnim projektom, da pa imamo do leta 2020 tak sistem, ki nam bo všeč, ne glede na to, ali bo malo drugačen, kot je v Skandinaviji ali nam bližnjim državam, kot sta Nemčija in Avstrija. Edino, kar bi želel od ministrstva, je, ko je bila danes debata o tem, kako mi nismo usklajeni z vsemi, na drugi strani pa danes vseskozi poslušamo, da itak se ne bomo mogli vsi uskladiti, da, prvič, da boste tudi z opozicijo se usklajevali pri tako pomembnem vprašanju, in drugič, da ne bomo predolgo poslušali o tem, kako se analizira, kako se pogovarja, ampak da bo vlada, v tem primeru predvsem resorno ministrstvo reklo, dovolj debate, gremo s proceduro v parlament in potem do dokončnega sprejetja. Kot sem že rekel, medresorsko usklajevanje bo verjetno pokazalo to, kar je danes pokazalo, da ima tudi naš predlog zakona več vprašanj kot odgovorov in tudi vaš zakon ima še veliko več vprašanj kot odgovorov. In me je strah, da bolj ko bomo to vrteli, da ne bomo prišli skozi neko sito do pametnih odločitev, ampak se bomo bolj oddaljevali od bistva. To pa je, da povežemo poklicno in strokovno izobraževanje z željami, potrebami, če želite, obrtnikov in gospodarstvenikov, ki so v teh državah, ki sem jih prej omenjal, neko gibalo razvoja, ne pa nek si nebodigatreba in da bomo lahko pred koncem tega mandata sprejeli nek užiten zakon in da bomo skozi to razpravo in sprejemanjem zakonodaje začeli tudi nekako spreminjati to našo miselnost, da tisti, ki obiskujejo poklicno in strokovno izobraževanje, niso nič na slabšem kot razni magistri in doktorji, ampak da lahko prek svojih poklicev dobijo takšno veljavo, ne nazadnje tudi premoženjski status, kot ga imajo takšni poklici v primerljivih državah. Kljub temu da očitno danes zakon zaključuje svojo pot, mi je všeč, da smo morda tudi s tem še enkrat več prisilili ne samo resorno ministrstvo, ampak vse ostale deležnike, o katerih smo danes govorili, da čim prej dobimo zakon, pa naj si bo to poseben zakon o vajeništvu, kot ga pripravlja sedaj vlada, ali pa zakon v sklopu zakona, ki je tudi že sistemski. To pa je zakon o poklicnem in strokovnem izobraževanju. Preden pa zaključim, upam, ko bomo razpravljali o naslednjih rebalansih proračunov, da ne bo vajeništvo potisnjeno v nek tih kotiček, ko bomo rekli, dovolj imajo milijon, dva milijona, če pa vemo, da smo danes govorili o 70 in več milijonih, da boste takrat tako dobronamerni, kot ste v današnjih izjavah, tudi pri pritiskih na gumb, ko bomo odločali o finančnih konstrukcijah tega področja, torej področja vajeništva.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci ste dobili besedo. Čas seveda še ni potekel, zato sprašujem, po 71. členu Poslovnika, ali želi še kdo razpravljati. Prosim za prijave. Izvolite, gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Sem mislil, da bo večji interes, ampak veliko smo že povedali, drage kolegice in kolegi, spoštovana gospa državna sekretarka .Današnja razprava je gotovo odprla širši aspekt izobraževalnega področja, ne samo dualni sistem, ne samo vajeništva. Samo sprašujem se lahko, nisem strokovnjak na tem področju, za to imamo ministrstvo, samo sprašujem se, kakšen bo izobraževalni sistem čez recimo 6, 7 ali 10 let. Najbrž bo čisto drugačen, kot je danes. K temu nas enostavno silijo razmere v tem globaliziranem svetu in tudi Slovenija je del tega globaliziranega sveta. To vprašanje je relevantno tudi ob zanimivi trditvi, da bodo letošnji prvošolčki opravljali poklice, vsaj večina njih, poklice, ki jih danes še ne poznamo. In naslednja, iz prakse, ta je bolj futuristična, ampak sem prepričan da realistična, naslednja pa je iz prakse, mladi mi pravijo, da jih nekatera podjetja v Sloveniji, ko gredo na razgovor za zaposlitev, predvsem pa podjetja v Evropi, jih ne sprašujejo, na kateri univerzi so študirali, katero fakulteto so končali, ampak jih delodajalci sprašujejo, kaj znajo, katera znanja imajo. Potem jih vzamejo 3, 4, 5, 6 mesecev, da delodajalec dejansko ugotovi, ali je delojemalec govoril resnico. Kaj to pomeni? Ali to pomeni, da v prihodnje ne bo več formalnih diplom? Ampak to so samo vprašanja, ki so bila danes pravzaprav tudi implicitno odprta. Jaz se bom morda vrnil nekoliko nazaj v prejšnji mandat, ko smo na Odboru za zadeve Evropske unije, ki sem ga takrat vodil, veliko govorili o sistemu izobraževanja, govorili smo o strategiji Evropa 2020, ki tudi vsebuje to zavezništvo za vajeništvo. Takrat smo bili članice in člani odbora nekako navdušeni nad tem, da Evropa spodbuja dualni sistem in da konkretno Nemčija ima ta sistem dobro razdelan. Tu se seveda s spoštovanim kolegom Škodnikom absolutno strinjam in sva tukaj na eni strani, kot se reče z ramo ob rami, da spodbujava ta sistem. Nemčija je tudi pripravljena, da pomaga državam članicam pri vzpostavitvi tega vajeniškega sistema. Jaz verjamem, da tu ne gre samo za pisanje zakona, to bi znali vsi napisati najbrž v enem tednu, ampak da je tu kar nekaj deležnikov in pri vseh moramo dobiti soglasje. Rešitve morajo biti sprejemljive za vse. S tem vprašanjem se je že maja 2013 ukvarjal tudi evropski Ekonomsko-socialni odbor, ki je sprejel neke usmeritve, neke perspektive in definiral izzive dualnih sistemov v Evropi. Evropa danes povsem upravičeno polaga vse svoje upe v spodbujanje in razvoj dualnega sistema izobraževanja. Ali tudi Slovenija? Moja razprava je namenjena izključno temu, da bi želel spodbuditi k temu razmišljanju, pa ne samo razmišljanju, tudi realizaciji. To nujno potrebujemo. Poglejte, v Evropi se že dobra tri leta o tem pogovarjamo, nekateri pa kar delajo. Zato je na dlani, da imajo države članice, ki se dolgoročno usmerjajo v ta sistem, dobre rezultate. Ja, kolega Škodnik, Nemčija, bili smo tam, skupina prijateljstva, in smo videli, kakšne rezultate imajo. Te države se lahko pohvalijo s stopnjo brezposelnosti med mladimi, ki je precej pod povprečjem Evropske unije. Za to gre, zato govorimo o mladih, o zaposlovanju mladih. Mislim da nimamo veliko časa, mi moramo svoj razvojni zaostanek dohiteti, in to čim prej.
Hvala lepa. Zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj. S tem prekinjam 10. točko dnevnega reda. Prekinjam sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali ob 19.10, z glasovanji.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Nadaljujemo s prekinjeno sejo Državnega zbora. Prehajamo na glasovanja Državnega zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 6. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o vloženem amandmaju, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 19. 10. 2016. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS k 4. členu. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke ima mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za dano besedo. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo predlagani amandma podprli. Vsebina tega amandmaja je, da se širi krog zavezancev, ki so podvrženi zakonu o preprečevanju pranja denarja in financiranja terorizma, in sicer reja oziroma prodaja plemenskih živali. Tukaj imamo v mislih predvsem preprodajo plemenskih konj. Prepričani smo, da obstaja vrsta argumentov, da ta segment je podvržen zakonu o pranju denarja in terorizma. Predvsem prakse iz Združenih držav Amerike in Evrope govorijo, da obstaja veliko tveganje, da pri takšni prodaji, enako kot pri prodajah umetnin, zlata, diamantov, lahko prihaja do prikritja izvora denarja oziroma do preprečevanja pranja denarja. Ogromno argumentov z naše strani je bilo povedanih že na matičnem odboru za finance in monetarno politiko. Razočarani smo predvsem z argumenti, ki jih je postregla državna sekretarka, kajti teh argumentov, ki jih je postregla, vsaj v Slovenski demokratski stranki ne moremo sprejeti kot kredibilnih. Upamo pa, da nepodpora tega amandmaja, kot ga je koalicija napovedala tudi na današnji plenarni seji, pa ni vzrok, da se menda eden izmed članov oziroma članic ministrskega zbora oziroma ožjega sorodstvaukvarja s prodajo plemenitih konj.
Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 19, proti pa 44. [[Za je glasovalo 64.]] [[Proti pa 44.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Zaključili smo z odločanjem o amandmaju. S tem zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker k drugi obravnavi amandma k dopolnjenju predlogu zakona ni bil sprejet, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada niste opozorili, da je bil zaradi amandmajev sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 62, proti pa nihče. [[Za je glasovalo 62.]] [[Proti pa nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 3. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o uresničevanju javnega interesa za kulturo po skrajšanem postopku. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženem amandmaju, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dne 19. 10. 2016. Prehajamo na odločanje o amandmaju poslanskih skupin SMC, DeSUS in SD k 15. členu. Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti pa nihče. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti pa nihče.]] Ugotavljam, da je amandma sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmaju in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru skrajšanega postopka. Ugotavljam, da je zbor v drugi obravnavi sprejel amandma k 15. členu dopolnjenega predloga zakona. Sprašujem kvalificirane predlagatelje, ali nameravajo k temu členu vložiti amandmaje. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Obveščam vas, da me Vlada ni obvestila, da je bil zaradi amandmajev, sprejetih v drugi obravnavi, predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 64 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti pa nihče. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti pa nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 9. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah Zakona o socialno-varstvenih prejemkih v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah Zakona o socialno-varstvenih prejemkih, je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Slovenske demokratske stranke ima gospoda Marijan Pojbič.
Hvala, spoštovani gospod predsednik. V Slovenski demokratski stranki bomo seveda naš predlog zakona podprli, saj pomeni takojšnjo rešitev ene največjih anomalij socialne države pri nas. Njegov takojšnji sprejem pa pomeni celostno rešitev tega vprašanja. Ključne in poglavitne rešitve tega zakona so naslednje. Predlaga se, da se v zakonu o socialno-varstvenih prejemkih črtajo določbe, ki določajo vpis prepovedi odtujitve in obremenitve nepremičnine za prejemnike denarne socialne pomoči in varstvenega dodatka ter celotna obveznost vračanja prejetih socialnih prejemkov iz dediščine prejemnika socialne pomoči za socialne prejemke. Koalicijo in vse poslanke in poslanke prosim, da ta predlog v tem prvem branju potrdijo, saj ga je možno v nadaljevanju z amandmaji dodelati tako, da bomo vsi zadovoljni, predvsem pa da bodo zadovoljni tisti državljani in državljanke, ki se jih ta problem dotika. Zato računam, da bo danes tukaj izkazana volja, da stopimo skupaj in da gremo resnično s korakom proti ljudem, ne pa, da si tukaj nagajamo, pa zaradi prestiža se naš zakon vedno znova in znova zavrača. Pričakujem današnjo podporo vseh poslank in poslancev, pa tokrat mislim tudi seveda na Moderni center.
Glasujemo. Navzočih je 65 poslank in poslancev, za je glasovalo 18, proti pa 47. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 10. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke ima gospod Žan Mahnič.
Hvala za besedo, predsednik V Slovenski demokratski stranki bomo ta zakon podprli. To je že tretja verzija zakona na tem področju v tem mandatu. S tem predlogom smo sledili še tistim zadnjim popravkom in pa predlogom predstavnikov tako Obrtno-podjetniške zbornice kot tudi nekaterih predstavnikov v izobraževalnem sistemu. Na novo smo razdelili, kako bi potekalo financiranje nagrad in pa ostalo financiranje, poleg tega pa tudi odrasle oziroma starejše vključujemo in jim dajemo možnost, da bodo prav tako lahko participirali v tem sistemu dualnega šolskega izobraževanja. V Slovenski demokratski stranki vemo, da trenutni šolski sistem ni zadosten v tej meri, da bi pripravil kadre, posebno še tiste, ki so na tehničnih smereh za potrebe trga dela. Ne nazadnje je cilj izobraževalnega sistema to, da kadri pridejo z ustreznim znanjem, tako praktičnim kot tudi teoretičnim na trg dela in da delodajalci potem nimajo še dodatnih stroškov s tem, da kadre, ki so teoretsko dobro podkovani, tega ne očitamo našemu izobraževalnemu sistemu, na svoje lastne stroške uvedejo v svoje delo, to se pravi, da jih primerno pripravijo še v praktičnem delu. Menimo, da ta zakon sledi tem potrebam, zato ga bomo, kot sem že dejal, tudi podprli.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra ima gospod Ivan Škodnik.
Hvala za besedo, gospod predsednik. V Poslanski skupini Stranke modernega centra Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o poklicnem in strokovnem izobraževanju, ki ga je predlagal SDS, ne bomo podprli. To pa zato, ker Vlada oziroma Ministrstvo za šolstvo in šport pripravlja nov sistemski zakon, ki bo področje vajeništva reševal dolgoročno in postopno. Hvala lepa.
Glasujemo. Navzočih je 66 poslank in poslancev, za je glasovalo 16, proti pa 49. [[Za je glasovalo 16.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI PRIDRUŽITVENEGA SPORAZUMA MED VLADO REPUBLIKE SLOVENIJE IN EVROPSKO VESOLJSKO AGENCIJO. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni možno vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov ima gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik! Nova Slovenija ta sporazum seveda podpira. Gre za izjemno pomembno organizacijo, gre za Evropsko vesoljsko agencijo in nadejamo se, da bo slovensko gospodarstvo od tega sporazuma imelo veliko koristi. Želel bi pa ob tej priložnosti, in mi smo vedno bili za tovrstne sporazume, ki so dobri za slovenske gospodarske subjekte. Marca lansko leto sem Vladi dal pobudo, da začne s postopkom včlanitve Slovenije v Evropsko organizacijo za jedrske raziskave, CERN Ženeva. To se je letos tudi realiziralo, hvala bogu. Želel bi pa s tega mesta na nek način zaščititi Odbor za zunanjo politiko. Ta sporazum oziroma Državni zbor v zvezi s sklepanjem tega sporazuma ni bil ustrezno obveščen. Na to smo opozorili na sami seji, in sicer k predlogu sporazuma ni bila na Odboru za zunanjo politiko nikoli podana pobuda. Običaj je, ne običaj, zakonsko določilo je, ki izhaja iz petega odstavka 70. člena Zakona o zunanjih zadevah, da Vlada Državnemu zboru najprej predstavi pobudo. Te ni bilo. Bilo je tudi kar nekaj drugih vprašanj, ampak ker je sedaj obrazložitev glasu, tega ne smem, ne smem poslovnika zlorabljati. Tukaj sedaj pogrešam predstavnike Vlade. Res pa je, da smo pa na mojo intervencijo danes zjutraj dobili danes popoldan ob štirih, pol petih odgovore v zvezi s poročilom Odbora za zunanjo politiko, odgovore s strani Ministrstva za gospodarski razvoj in tehnologijo in smo tudi v sekretariatu Odbora za zunanjo politiko zahtevali te odgovore, ki jih je podpisal minister Počivalšek, vsi dobite, da bi se lažje odločali o tem zakonu o ratifikaciji. Hvala lepa.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra ima mag. Branislav Rajić.
Hvala, gospod predsednik. Dober večer! Ratifikacija pridružitvenega sporazuma med Vlado Republike Slovenije in Evropsko vesoljsko agencijo predstavlja korak na poti k polnopravnemu članstvu naše države v tej agenciji. Prav tako omogoča krepitev sodelovanja z drugimi evropskimi državami na področju vesoljskih raziskav in tehnologij ter njihove uporabe v vesolju v miroljubne namene. Tesnejše sodelovanje z Evropsko vesoljsko agencijo predstavlja konkreten prispevek k uresničevanju strateških usmeritev Republike Slovenije v obdobju 2014–2020. Prav tako ciljev, določenih s strategijo pametne specializacije. Ob minimalnem vložku v obliki članarine se za Slovenijo in predvsem za podjetja, ki proizvajajo tehnološke izdelke z visoko dodano vrednostjo, odpira dostop do programov, do opreme, do izobraževanja in do informacij Evropske vesoljske agencije. Izkušnje drugih držav so zelo pozitivne in spodbudne za Slovenijo, da vztraja na poti do polnopravnega članstva. Naj samo omenim podatek, da je dokazani minimalni donos članstva med dvo in sedemkratnikom vplačila članarine. Ker verjamemo v potencial raziskovanja vesolja ter razvoja vesoljskih tehnologij, bomo v Poslanski skupini Stranke modernega centra Predlog zakona o ratifikaciji pridružitvenega sporazuma med Vlado Republike Slovenije in Evropsko vesoljsko agencijo podprli. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 63 poslank in poslancev, za je glasovalo 60, proti 1. [[Za je glasovalo 60.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda ter prekinjam 23. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali jutri ob 10. uri.