Spoštovane kolegice in spoštovani kolegi, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 3. seje Državnega zbora. Obveščena sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: mag. Dejan Židan, Robert Polnar od 13. ure dalje, Luka Mesec do 10. ure, Ferenc Horváth, Ljudmila Novak od 16. do 21. ure, Jani Prednik od 11. do 17. ure, dr. Matej Tašner Vatovec, dr. Franc Trček od 15. ure dalje, Violeta Tomić, Primož Siter od 18. ure dalje, Jani Möderndorfer, Franc Kramar, Dušan Šiško, Jože Lenart do 13. ure in tudi sama bom odsotna od 20. ure dalje. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 6. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRVAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI IN DOPOLNITVI ZAKONA O ČEZMEJNEM IZVAJANJU STORITEV. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložil Državni svet. V zvezi s tem predlogom zakona Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide predlaga Državnemu zboru sprejetje sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem predstavniku odbora Vojku Staroviću za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa.
Hvala za besedo. Spoštovani! Odbor za delo, družino, socialne zadeve in invalide je kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o čezmejnem izvajanju storitev, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo in sprejetje po rednem postopku predložil Državni svet Republike Slovenije. Odboru je bilo posredovano naslednje gradivo: predlog zakona, mnenje Vlade, mnenje Zakonodajno-pravne službe, mnenje Obrtno-podjetniške zbornice Slovenije in mnenje društva Delavske svetovalnice. V poslovniškem roku amandmaji niso bili vloženi. Pri delu odbora so sodelovali: predstavnik Državnega sveta, predstavniki Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, predstavnica Zakonodajno-pravne službe, predstavniki Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije in predstavniki zainteresirane javnosti, Obrtno-podjetniška zbornica. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, ki je predlog zakona proučila z vidika njegove skladnosti z Ustavo, pravnim sistemom in zakonodajno-tehničnega vidika. Odboru je bilo predstavljeno tudi mnenje Vlade, ki predloga zakona ne podpira. Predstavnik predlagatelja je na kratko predstavil zakon, ki naj bi skrajšal čas oddaje vloge do izdaje potrdila A1 za podjetja in podjetnike, ki delo opravljajo na območju drugih držav Evropske unije. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je predstavila mnenje in pomisleke službe glede predlaganega zakona; predstavnik Vlade pa razloge, zaradi katerih vlada predloga zakona ne podpira. Med drugim se vlada ne strinja s parcialnim urejanjem predmetnega vprašanja ter meni, da bi bilo treba o predlagani spremembi razpravljati v okviru celostne prenove predmetnega zakona, ki ga je ministrstvo že napovedalo. V razpravi so sodelujoči poudarili nujnost obstoja kontrolnih mehanizmov za zaščito delavcev, ki so napoteni na delo v tujino. Nadomestitev obveznosti predložitve kopije pogodbe o zaposlitvi, sklenjene z delavcem, ki je napoten na delo v tujino, zgolj z izjavo delodajalca, dano pod kazensko in materialno odgovornostjo, bi predstavljala občutno zmanjšanje zaščite delavca in možnost zlorab. Dejstvo je, da je pregledovanje pogodb o zaposlitvi temelj varovanja pravic napotenih delavcev in ne gre zgolj za birokratiziran postopek. Razpravljavci so se zavzeli za krajšanje postopkov izdaje potrdil A1, vendar ne na račun zmanjšanja nadzora nad pravicami delavcev. Prav tako je bilo opozorjeno, da bi morali biti različni sistemi podatkov povezani znotraj Evropske unije. Izpostavljeno je bilo, da je vlada že napovedala celotno prenovo predmetnega zakona in o tem obvestila socialne partnerje ter jih pozvala k posredovanju svojih predlogov sprememb in dopolnitev. Po končani razpravi je odbor sprejel sklep, da Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o čezmejnem izvajanju storitev ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa, gospod poslanec. Besedo dajem sedaj predlagatelju predloga zakona, to je predstavniku Državnega sveta gospodu Dejanu Crneku za predstavitev stališča do predloga matičnega delovnega telesa.
Hvala lepa, spoštovana predsedujoča. Spoštovani poslanke, poslanci! Dovolite mi, da v imenu kolega Igorja Antauerja in Državnega sveta na kratko še enkrat orišem, zakaj smo v Državnem svetu želeli predlagati spremembe Zakona o čezmejnem izvajanju storitev. Slovenske pravne fizične osebe, ki imajo sedež v Sloveniji in ki so v Sloveniji registrirane za opravljanje dejavnosti ter želijo v drugi državi članici Evropske unije opravljati dejavnost, so skupaj, harmonizirano na ravni Evropske unije in dokazujejo, da obrazec A1 izpolnjuje vse pogoje v skladu s predpisi Evropske unije. Težava pa je v tem, da je pri nas zakonsko določilo, da ima Zavod za zdravstveno zavarovanje pet delovnih dni možnost, da potrdi ta obrazec. In teh pet delovnih dni je včasih predolga doba za tiste, ki morajo na hitro nekaj postoriti v tujini; predvsem so to storitvene dejavnosti, kot so montaže, popravila na terenu, prevoz in podobno. Menimo, da bi lahko z optimalizacijo trenutnega informacijskega sistema naredili tudi ta korak, da bi se vse potrebne podatke zbiralo na enem mestu; mimo tega so pa te pogodbe, ki jih je treba kot dopolnilo dati za pregled Zavodu za zdravstveno zavarovanje. Tam to pregledujejo sodelavci zavoda, včasih so te pogodbe tudi v tujem jeziku, katerega ti sodelavci mogoče niti ne znajo; in so zato postopki tega odobravanja veliko daljši. Razumemo, da je lahko potreba po tem, da bo kakšna zloraba, ampak tudi v mnenju Vlade je bilo navedeno, da je bilo teh zlorab približno 3 tisoč do sedaj, to je tudi številka, ki se potegne iz dveh različnih podatkovnih baz. Nekatere številke se tudi podvajajo, dejstvo pa je, da je teh približno 3 tisoč manj kot 10 % vseh pogodb, ki se delajo. Verjamemo, da za te kršitelje obstajajo drugi mehanizmi, da se jih kaznuje, če delajo v slabo delavcem. Menimo, da bi ravno s to pohitritvijo izdajanja obrazca A1 naredili lahko boljše okolje za številne delavce, ki tudi čakajo na napotitev dela v tujini. Ob tem bi rad povedal, da menimo, da bi počasi morali tudi zakone pisati za tiste, ki so dobri; ne pa v tem smislu, da pišemo zakone, da varujemo, ker je nekaj kršiteljev, in teh kršiteljev ne kaznujemo, ampak cel sistem obrnemo, da bi bilo čim manj kršitev. Cilj predloga zakona je v celoti informatizirati in avtomatizirati izdajo potrdila A1 preko e-VEM in s tem skrajšati čas in oddajo popolne vloge do izdaje potrdila A1 za subjekte, ki redno izpolnjujejo vse zakonsko določene obveznosti ne glede na to, ali je bila vloga vložena v poslovnem času zavoda za zdravstveno zavarovanje ali izven njega; pri čemer predlog zakona še vedno sledi cilju, da delavec v času dela na območju druge države Evropske unije ostane vključen v obvezno zavarovanje Republike Slovenije. Ob tem bi prosil, da se upošteva tudi mnenje Državnega sveta in se ta zakon podpre. Še enkrat pravim, gledamo na to, da bi ta zakon pohitril postopke, da bi več podjetij lahko hitreje opravljalo svoja naročila, ki jih imajo v tujini, in tudi več delavcev bi lahko napotili na delo, kjer bi lahko izboljšali svoj socialni status. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sedaj dajem besedo državnemu sekretarju gospodu Tilnu Božiču, da predstavi stališče do mnenja matičnega delovnega telesa.
Spoštovana predsedujoča, hvala za besedo. Spoštovani poslanke in poslanci! Predlog zakona, ki ga je v obravnavo Državnemu zboru predložil Državni svet, je Vlada skrbno proučila, saj predmetni zakon ureja vsebino, ki je bila pred dvema letoma predmet intenzivnega medresorskega usklajevanja in tudi socialnega dialoga. Tekom slednjega se je iskalo občutljivo ravnovesje med preprečevanjem zlorab pravic napotenih delavcev in zagotavljanjem konkurenčnih pogojev za poslovanje slovenskih podjetij v tujini. Vlada predloga zakona, ki je pred vami, kot je izpostavljeno tudi v okviru pristojnega odbora, ne podpira. Sedaj pa še nekaj besed o konkretnih rešitvah. Glede opustitve obveznega prilaganja pogodbe o izvajanju storitev: določbe Obligacijskega zakonika praviloma ne predpisujejo obličnosti pogodbe, prav tako imajo v skladu s sodno prakso nekatere druge listine naravo pogodbe, zato vlada izrecno ne nasprotuje predlogu nadomestitve obveznosti predložitve pogodbe o izvedbi storitve v postopku izdaje potrdila A1 z izjavo o tem, da takšna pogodba obstaja. Kljub temu pa se vlada ne strinja s parcialnim urejanjem predmetnega vprašanja ter meni, da bi bilo o predlagani spremembi treba razpravljati v okviru celovite prenove predmetnega zakona v prihodnjem letu. Nadalje velja izpostaviti, da ta rešitev izvorno izhaja iz pobude in želje večine takratne zasedbe Državnega zbora, da se naslovi številne zlorabe, ki so bile zaznane v praksi. Izpostaviti tudi velja, da vlada nasprotuje predlogu zlasti v delu, ki se nanaša na nadomestitev obveznosti predložitve ustrezne pogodbe o zaposlitvi v postopku izdaje potrdila A1 z izjavo o tem, da takšna pogodba obstaja. Zaščita pravic napotenih delavcev kot posebej ranljive kategorije delavcev je bila primarni cilj, ki ga je predlagatelj sedaj veljavnega zakona pri pripravi zasledoval. Ustrezna pogodba o zaposlitvi predstavlja temeljni institut za doseganje tega cilja. Pomen nadaljnje ohranitve te določbe zakona izhaja tudi iz dejstva, da je Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije v postopkih izdaje potrdil A1 v prvih devetih mesecih letošnjega leta drugo največje število nepravilnosti odkril ravno pri predloženih pogodbah o zaposlitvah. Vlada nasprotuje tudi predlogu dopolnitve zakona z navedbo, da se ob izpolnjenih pogojih potrdilo A1 izda nemudoma ter da se v primeru nepopolne vloge stranke pozove k dopolnitvi, saj je predmetna vsebina že urejena z Zakonom o splošnem upravnem postopku, ki se smiselno uporablja tudi v postopku izdaje potrdil A1. Glede na vse navedeno Vlada predlaga, da predloga zakona, ki je pred vami, ne podprete. Hvala.
Hvala, državni sekretar. Sedaj nadaljujemo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Kot prva ima besedo gospa Lidija Divjak Mirnik v imenu Poslanske skupine Liste Marjana Šarca. Izvolite.
Lep pozdrav, kolegice in kolegi. Dobro jutro! Pred nami je Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o čezmejnem izvajanju storitev, ki ga je v zakonodajni postopek vložil Državni svet. Predlagana je enostavnejša pridobitev in ureditev A1 potrdila, ki ga morajo delodajalci pridobiti za delavce, ki jih napotijo v tujino. Potrdilo je enotno za celotno območje Evropske unije in kot tako tudi dokazuje, da so izpolnjeni vsi pogoji v skladu s predpisi Evropske unije na področju koordinacije sistemov socialne varnosti. Drugače povedano, to potrdilo zagotavlja, da je delavec v času napotitve vključen v obvezna socialna zavarovanja. Delodajalec vlogo za izdajo le-tega potrdila vloži preko portala e-VEM in če so izpolnjeni vsi zakonski pogoji, prejme tudi potrdilo najkasneje v roku 5 delovnih dni od popolnosti vloge. Seveda pa mora to vlogo v popolnosti tudi oddati. Izpolnjevanje pogojev preveri pristojni javni uslužbenec na Zavodu za zdravstveno zavarovanje. Predlagatelj sedaj želi, da bi ta postopek preverbe v popolnosti avtomatizirali, tako da bi delodajalec namesto pogodbe o zaposlitvi ali akta o napotitvi za napotenega delavca podal samo izjavo, s katero bi jamčil za obstoj zakonsko zahtevanih dokumentov oziroma pogojev. Razumemo sicer cilj in namen predlagatelja, vendar se s takšnim predlogom ne moremo strinjati. V obzir je treba vzeti, da je bila takšna rešitev vpeljana z zakonodajo ravno zaradi številnih kršitev na področju napotenih delavcev. Vlada je opozorila, da je bilo v prvih devetih mesecih tega leta ugotovljenih več kot 3 tisoč nepravilnosti na tem področju, kar pomeni, da je vsaj 3 tisoč napotenih delavcev imelo težave. Zato se nam zdi nujno potrebno, da izpolnjevanje pogojev ne preverja avtomatiziran program, ampak človek, ki bo kvalitetno ocenil morebitne nepravilnosti in tako preprečil tudi kršitev pravic delavcev. Prav tako je iz prakse treh območnih enot ZZZS razvidno, da se je potrdilo A1 praviloma izdalo v roku enega do dveh delovnih dni, najkasneje pa v roku dveh do treh delovnih dni, kar pomeni, da Slovenija zelo ažurno ta potrdila tudi izdaja. Mislim, da smo v vrhu Evropske unije po ažurnosti izdaje teh potrdil. Če pa traja dlje, je to posledica nepopolnosti vloge s strani delodajalca, o čemer sem že govorila. Delodajalec mora podati popolno vlogo in v roku dveh, maksimalno treh dni dobi to potrdilo tudi nazaj. V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca podpiramo predloge, ki prinašajo debirokratizacijo, vendar ne na račun občutnega zmanjšanja zaščite delavcev in ne na račun možnih zlorab delovnopravne zakonodaje. Zato predloga novele Zakona o čezmejnem izvajanju storitev ne moremo podpreti. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Naslednji bo predstavil stališče gospod Soniboj Knežak v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala, predsedujoča. Spoštovane in spoštovani! Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o čezmejnem izvajanju storitev, katerega predlagatelj je Državni svet, v svojem bistvu rešuje izdajanje potrdil A1 delavkam in delavcem, ki opravljajo svoje delo v sosednjih državah naše Slovenije ali pa v ostalih članicah Evropske unije. Predlagatelj tega zakona je mnenja, da je petdnevni zakonski rok za pridobitev potrdila A1 predolg in da presega vse roke, ki jih imajo slovenska podjetja v pogodbah za pričetek izvršitve sprejetega naročila oziroma storitve. Zato si prizadeva, da bi morala podjetja, ki izpolnjujejo vse zakonske pogoje, pridobiti potrdilo takoj. Z rešitvami, ki jih predlagatelj ponuja, naj bi v celoti informatizirali in avtomatizirali izdajo potrdila A1 preko e-VEM, s tem pa naj bi bistveno skrajšali čas oddaje popolne vloge in izdaje potrdila A1 ne glede na to, ali je bila vloga vložena v poslovnem času ZZZS ali ne. Z rešitvami, ki jih predlagatelj predlaga, naj bi se malim storitvenim podjetjem, ki morajo svojo storitev opraviti na terenu, njihovo delo močno olajšalo. Vlada je na matičnem odboru predstavila svoja stališča ter mnenje glede predloga zakona ter poslankam in poslancem pojasnila, da stanje za pridobitev potrdila A1 ni takšno, kot ga skuša prikazati predlagatelj zakona. Pri tem je treba opozoriti, da smo podoben predlog oziroma rešitve že imeli, a se ni izšlo, saj je bilo preveč kršitev oziroma zlorab, ki so bile storjene na račun delavcev. Po opravljenih preverjanjih izdajanja obrazca je vlada ugotovila, da se v praksi obrazec izda v 24 urah oziroma najkasneje v 48 urah, hkrati pa je tudi dejstvo, da imamo v Sloveniji celo najkrajši rok za pridobitev obrazca A1 med državami članicami Evropske unije. V Poslanski skupini Socialnih demokratov podpiramo predloge, ki bi olajšali delo našim podjetjem, vendar je treba obenem preprečevati vsakršne možnosti zlorab, ki bi šle v škodo delavcev oziroma na račun njihovih pravic. Na tem mestu ne gre spregledati, da tudi Delavska svetovalnica nasprotuje tovrstnim rešitvam predloga zakona. Poslanska skupina Socialnih demokratov bo zato podprla predlog sklepa Odbora za delo, družino, socialne zadeve in invalide, da Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o čezmejnem izvajanju storitev ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala. V imenu Poslanske skupine Stranke modernega centra bo stališče predstavila Mojca Žnidarič.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! Februarja 2017 je bil sprejet Zakon o čezmejnem izvajanju storitev, ki se je začel uporabljati 1. januarja 2018. Zakon je bilo treba sprejeti predvsem zaradi harmonizacije prava Evropske unije. Poleg tega smo bili v letih od nastopa gospodarske krize v Sloveniji priče skokovitemu porastu obsega čezmejnega izvajanja storitev slovenskih podjetij v drugih članicah Evropske unije. Čeprav je bil to sicer dober pokazatelj povečane gospodarske aktivnosti, pa so se v kontekstu napotitev s strani slovenskih podjetij občutno povečale tudi zlorabe instituta napotitve ter žal tudi kršenje pravic napotenih delavcev. Takšna gospodarska klima je zato od Slovenija zahtevala tudi določitev podrobnejših pravil za izvajanje evropske uredbe o koordinaciji sistemov socialne varnosti, predvsem v delu, ki se nanaša na izdajo potrdil A1 za napotene in samozaposlene osebe. Poleg tega je Slovenija morala uveljaviti ukrepe, ki preprečujejo zlorabe in kršenje pravic napotenih delavcev. Ker se je v praksi izkazalo, da je del napotitev delavcev iz Slovenije v druge države Evropske unije posledica zlorab slovenske in evropske zakonodaje, ki ureja to področje, še zlasti v primeru tako imenovanih slamnatih podjetjih, v Stranki modernega centra ne moremo pristati na bolj ohlapne pogoje za pridobitev potrdila A1. Potrdilo A1 namreč dokazuje, da so skladno z evropskimi predpisi izpolnjeni pogoji, da delavec v času napotitve na delo v drugo državo članico ostane vključen v obvezna socialna zavarovanja v Sloveniji. Državni svet z novelo Zakona o čezmejnem izvajanju storitev predlaga, da delodajalec ob vlogi za izdajo potrdila A1 namesto kopije pogodbe o izvajanju storitve in kopije pogodbe o zaposlitvi predloži le izjavo o sklenjeni pogodbi. Nadalje predlaga tudi, da se potrdilo A1 izda takoj in ne šele v petih delovnih dneh. Predlagatelj predlagane spremembe utemeljuje s potrebo po odpravi administrativnih ovir, s katerimi se delodajalci srečujejo v postopku pridobivanja potrdila A1. Ne glede na to, da bi skrajšanje samega postopka izdaje potrdila A1 najverjetneje mnogim delodajalcem olajšalo delo, pa v Stranki modernega centra menimo, da se to pod nobenim pogojem ne sme zgoditi na račun spoštovanja pravic delavcev. Za ilustracijo naj navedem, da je bilo v prvih devetih mesecih letošnjega leta izdanih 93 tisoč A1 potrdil, pri čemer je bilo največje število ugotovljenih nepravilnosti pri pogodbah o izvajanju storitev; drugo največje število ugotovljenih nepravilnosti pa se nanaša na predložene pogodbe o zaposlitvi. S potrditvijo predlaganih sprememb bi dejansko omogočili, da se število teh kršitev še poveča. Kar zadeva petdnevni rok za izdajo potrdila, pa naj spomnim, da je to skrajni rok, kar pomeni, da dejansko delodajalec potrdilo dobi že prej; poleg tega pa je bilo ob sprejemanju zakona s strani Zavoda za zdravstveno zavarovanje, ki je pristojen za izdajo teh potrdil, pojasnjeno, da za preverjanje pogojev za pridobitev potrdila A1 potrebujejo določen čas. Takšen rok torej ni bil določeno kar čez palec. Ena od štirih temeljnih svoboščin Evropske unije je prost pretok storitev, vendar pa ne moremo pristati na to, da se prost pretok storitev omogoča in uresničuje na račun spoštovanja pravic delavcev, ki svoje delo opravljajo v drugih članicah Evropske unije. V Stranki modernega centra zagovarjamo in se zavzemamo za dosledno spoštovanje delovnopravne zakonodaje. Mnenja smo, da bi predlagane rešitve ogrozile spoštovanje pravic delavcev; in to je ključni razlog, da predloga zakona ne podpiramo. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavil gospod Boštjan Koražija. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča. Lep pozdrav vsem poslancem in poslankam ter lep pozdrav vsem pred malimi ekrani, pa tudi pred kamerami. Danes obravnavamo Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o čezmejnem izvajanju storitev. Ker je stvar dokaj preprosta, bom kratek. Kaj pravijo predlagatelji? Da gre za avtomatizacijo izdajanja potrdil A1; da gre za informatizacijo in pospešitev postopkov. Kaj pravimo mi? Da gre za vzpostavljanje novih pogojev izkoriščanja, za izkrivljanje delovnopravne zakonodaje, za kratenje delavskih pravic. Zakaj? Ker živimo v Evropi kapitala in neljudi, ker je na prvem mestu konkurenca, šele nato pride človek. S spodbujanjem in subvencioniranjem konkurence je tudi delavce lažje razklati in deliti. Kako? Napoteni delavci predstavljajo konkurenco delavcem v državah, kamor so napoteni. Doma pa samozaposleni delavci predstavljajo konkurenco tistim, ki so v rednih delovnih razmerjih; zakonodaja poskuša to regulirati, vzpostaviti enake pogoje, kapital pa išče obvode. In kako to izgleda v praksi? Največ napotenih delavcev prihaja iz držav, ki so v Evropsko unijo vstopile po letu 2004. Največ držav prejemnic pa je starih članic Evropske unije. Ko govorimo o državah, ki napotujejo delavce v tujino, je Slovenija med rekorderji. Nahajamo se na tretjem mestu, takoj za Poljsko in Nemčijo. Pri napotenih delavcih prevladujejo gradbeni delavci. Poročilo Evropske komisije o napotenih delavcih pravi, da je pet od desetih delavcev, ki delajo v gradbeništvu v Sloveniji, napotenih delavcev. Za predstavo, marca 2018 je bilo pri nas v gradbeništvu zaposlenih 56 tisoč oseb, več kot 3 tisoč od teh na minimalni plači. Zakaj je vse to pomembno? Zato, ker nas želijo nekateri prepričati, da danes razpravljamo o tehnikalijah, o informacijski tehnologiji, o napredku; pa to ne drži. Razpravljamo o razrednem boju znotraj Evropske unije. Kakšne so splošne ugotovitve v zvezi z napotenimi delavci? Takšne, ki jih objavljajo uradna poročila. Poglejmo. Prvič, plače, ki jih prejemajo napoteni delavci, so v pravilu nižje od plač delavcev, ki živijo v državi napotitve. Nadure pogosto niso izplačane, s tem se zbija cena delovne sile in znižuje pogajalska moč delavskega razreda v državi napotitve. Obenem boljši zaslužek pomeni tudi zaostrovanje odnosa med napotenimi delavci in tistimi, ki ostajajo doma. Drugič, delovni čas je po pravilu dolg. Delavci pristanejo na 40-urni delavnik in so toliko tudi plačani, v realnosti pa delajo po 60 ur na teden in več, brez pravice do počitka in malice. Tretjič, standardi varnosti pri delu. Delavci so zaradi dolgih ur posledično bolj utrujeni, kar predstavlja tveganje za varnost, usposabljanja pa ponavadi nimajo. Prav tako ni prevodov zdravstvenih in varnostnih navodil in standardov, pogosto so brez zaščitne opreme in delajo v slabih delovnih pogojih. Četrtič, nastanitev. Delavce se pogosto nastani v cenena bivališča, za katera se jim odbije zajeten del plače. Pogosto so ločeni od domače populacije in celo svojih kolegov. To niso izmišljotine ali posamezni primeri, to je stalna praksa, na račun katere se ustvarja presežke in profite. Kršitve je zaznal Inšpektorat Republike Slovenije za delo in Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Slednji je v prvih devetih mesecih letošnjega leta drugo največje število kršitev ugotovil prav pri predloženih pogodbah o zaposlitvi, in sicer več kot 3 tisoč. Danes želite te pogodbe odpraviti po logiki No brain – no headache. Govorimo torej o nespoštovanju slovenske delovne zakonodaje, nezagotavljanju plačila za delo v skladu z zakonodajo države, v katero so napoteni delavci in tako naprej. Koliko je dejanskih kršitev, lahko samo ugibamo. V Levici tem praksam seveda nasprotujemo in pozivamo vse delavce k solidarnosti, navkljub temu da jih kapital vedno znova postavlja v medsebojno konkurenco. Izkrivljanje Zakona o delovnih razmerjih in prekarizacija, ki se dogaja s prisilnimi espeji znotraj Slovenije, se zdaj pospešeno internacionalizira. Imamo zakon, imamo definicijo delovnega razmerja, imamo pravice, ki iz tega izhajajo. Kapitalista to ne zanima; čas pa je, da se tega začnejo zavedati tudi delavci, saj je to prvi korak k temu, da stopimo skupaj in obrnemo stvari na bolje. Evropa danes je Evropa kapitala. Evropa za jutri mora biti Evropa, kjer bodo delavci imeli enake pravice in primerljive plače. Za Evropo ljudi – ne kapitala! Hvala.
Hvala lepa. Gospa Iva Dimic bo predstavila stališče Poslanske skupine Nove Slovenije. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, spoštovani poslanke in poslanci! Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o čezmejnem izvajanju storitev, ki ga predlaga Državni svet, v svojih treh členih prinaša ukrep, ki ga slovenski podjetniki nujno potrebujejo. Slovensko podjetje, ki želi v drugi državi članici Evropske unije izvajati storitve, mora za vsakega delavca, ki ga namerava napotiti, pridobiti potrdilo A1, s katerim delavec v tujini izkaže, da je tudi v času dela na območju druge države ostal vključen v obvezno zavarovanje Republike Slovenije. Trenutno se kot obvezno prilogo vloge za izdajo obrazca A1 zahteva kopijo pogodbe o zaposlitvi. Predlog prinaša njeno nadomestitev z izjavo, da takšna pogodba že obstaja. Izjava je podana pod kazensko in materialno oziroma civilno odgovornostjo. Izpolnjevanje pogojev za izdajo potrdila A1 se lahko posledično preveri preko informacijskega sistema, na takšen način se pospeši izdaja potrdila. Krščanski demokrati zaupamo v človeka, njegove sposobnosti in razsodnost. Zato zagovarjamo omejen poseg regulacije in aktivnosti javne uprave v avtonomno sfero posameznikov. Zavzemamo se za odpravo regulatornih omejitev povsod, kjer se posamezniki lahko prostovoljno dogovorijo med seboj, ter odpravo izvrševanja neučinkovitih nadzorov, katerih posledica je zgolj povečevanje stroškov poslovanja. Obsežna regulacija je pogosto zgolj rezultat vplivnih interesov, ki uspejo preko nje zagotoviti privilegiran gospodarski položaj, kar uničuje konkurenco, ustvarjalnost, podjetnost in razvoj. Ker zakon odpravlja birokratske ovire in omogoča avtomatizacijo postopka izdaje obrazca A1, ga bomo v Novi Sloveniji podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Desus bo predstavil gospod Jurij Lep.
Hvala za besedo, podpredsednica. Spoštovani kolegice in kolegi, predstavniki Državnega sveta, državni sekretar! Namen Državnega sveta, ki je predlagatelj tega zakona, je, da se napravi korak bliže gospodarstvenikom, v smeri, da se zmanjšajo birokratske ovire, ki otežujejo hitro odzivnost podjetij v današnjem poslovnem tempu. V Poslanski skupini Desus razumemo predlagateljevo težnjo. Generalno gledano je v naši državi verjetno res preveč nepotrebnih administrativnih zahtev, ki niso spodbudne niti za naše podjetnike niti za tuje vlagatelje, ampak določeni standardi vendar morajo biti spoštovati tudi v podjetništvu, v luči varovanja delavskih pravic. Cilj predloga zakona, ki je danes pred nami, je skrajšanje roka za pridobitev potrebnega potrdila, s katerim se napoteni delavec v tujino izkaže, da je tudi v času dela na območju druge države ostal vključen v obvezno zavarovanje v Republiki Sloveniji. Gre za tako imenovani obrazec A1, za izdajo katerega je treba dokazovati obstoj določenih civilnopravnih razmerij. Gre za pogodbo o opravljanju storitev med naročnikom in izvajalcem del, recimo naročilnico, ter za pogodbo med tem izvajalcem del in delavcem, ki bo to delo opravil. Po predlogu zakona bi ta postopek stekel samodejno, to pomeni brez preverjanja vsebine omenjenih pogodb. V naši poslanski skupini smo ocenili, da bi s tem zmanjšali pravno, ekonomsko in socialno varnost zaposlenih. Če grem v skrajni primer, bi torej delavec lahko delo opravljal na črno, saj samo izjava o obstoju in legitimnosti razmerja med delavcem in delodajalcem ter tudi naročnikom del pod kazensko odgovornostjo po naši oceni ne zdrži resnega, zadostnega argumenta za zaupanje, da je temu res tako. Ne trdim, da prihaja do množičnih zlorab, ampak po podatkih, ki smo jih slišali v razpravi na Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide, je bilo v letošnjih prvih devetih mesecih ugotovljeno kar veliko nepravilnosti ravno pri preverjanju teh dveh dokumentov. To preliminarno sito je tako pomemben kazalnik, da se morajo pogodbe pred izdajo obrazca vsebinsko preverjati; slednje je potrdila tudi pravna služba Državnega zbora. V zvezi z vprašanjem časa trajanja postopka izdaje potrdila, za katerega je določen rok izdaje najkasneje v petih dneh, pa je bistven podatek, da so tovrstna potrdila izdana prej kot v roku. Dejstvo je, da je Slovenija po učinkovitosti oziroma hitrosti izdaje znotraj Evropske unije v samem vrhu. Za hitro odzivnost, recimo hitrih servisnih storitev, pa je na voljo že obstoječa možnost izdaje takega obrazca za veljavnost enega leta. Še za konec. Napovedana je celovitejša prenova predmetnega zakona. K sodelovanju so bili socialni partnerji že povabljeni in v tem socialnem dialogu pričakujemo konkretne rešitve na način, da se zahteve podjetniškega sveta uravnotežijo s spoštovanjem delavskih pravic. V Poslanski skupini Desus se strinjamo s predlogom matičnega delovnega telesa, ki je zaključil, da Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o čezmejnem izvajanju storitev ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Kot zadnji bo stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke predstavil Marijan Pojbič. Izvolite.
Pozdravljeni! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke bomo nasprotovali sklepu, ki je bil izglasovan na Odboru za delo, družino, socialne zadeve in invalide, da Predlog zakona o spremembi in dopolnitvi Zakona o čezmejnem izvajanju storitev, druga obravnava, EPA 203-VIII, ni primeren za nadaljnjo obravnavo,. V razpravi na odboru je bilo izpostavljeno s strani delodajalcev, da gre pri pridobivanju potrdila A1 za preveč zbirokratiziran postopek pri izdaji le-tega ter da bi bilo treba ta postopek izpeljati bolj enostavno in hitreje. S predlogom zakona se kopijo pogodbe o zaposlitvi, sklenjeno z delavcem, ki ga namerava napotiti v skladu z določbami zakona, ki ureja delovna razmerja, ki se nanašajo na opravljanje del v tujini, ter kopijo pogodbe o izvajanju storitev oziroma akta o napotitvi nadomešča z izjavo, dano pod kazensko in materialno odgovornostjo, da te pogodbe obstajajo in so veljavne. S tem bodo vsi podatki, ki jih ZZZS potrebuje za izdajo potrdila A1, elektronski. Elektronska povezava baz podatkov, ki jih vodi Finančna uprava Republike Slovenije, Inšpektorat Republike Slovenije za delo, Agencija Republike Slovenije za javnopravne evidence in storitve ter ZZZS, bo omogočila elektronsko preverjanje podatkov ter s tem avtomatizirano izdajo potrdila A1 vlagateljem, ki izpolnjujejo vse pogoje. S pridobitvijo potrdila A1 neposredno preko portala e-VEM takoj in na način, da ga bo vlagatelj lahko pridobil sam takoj po tem, ko bo oddal vlogo za pridobitev navedenega potrdila, se bo vsem, še posebej malim storitvenim podjetjem, olajšalo opravljanje dela v državah članicah Evropske unije. Prav tako se bo skrajšal čas od oddane vloge do izdaje potrdila, saj nanj ne bo imel vpliva poslovalni čas ZZZS. Tudi v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke se strinjamo, da kontrolni mehanizmi za zaščito delavcev, ki so napoteni na delo v tujino, morajo obstajati, kar pa ne pomeni, da je zaradi tega treba nedopustno in povsem nepotrebno obremenjevati delodajalce, ki v določenih situacijah potrdila A1 za nemoteno izvajanje del v Evropski uniji potrebujejo takoj. Državna birokracija bi morala biti namenjena temu, da ponudnike izvoznih storitev razbremeni; ne pa da za olajšanje svojega dela breme kontrolnih mehanizmov za delavce prenese na delodajalce. Takšna birokracija je nepotrebna, škodljiva in po nepotrebnem zmanjšuje odzivnost in pridobivanje naročil ter konkurenčnost slovenskih podjetij v tujini. Če bi bila volja koalicije pomagati in ne samo obljubljati, bi danes ta sklep odbora zavrnili in zakonu zagotovili nadaljnjo parlamentarno proceduro.
Hvala lepa. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v sredo, 19. decembra, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 4. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG ZAKONA O INTERVENTNIH UKREPIH PRI RAVNANJU S KOMUNALNO ODPADNO EMBALAŽO IN Z ODPADNIMI NAGROBNIMI SVEČAMI. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade ministru gospodu Juretu Lebnu. Izvolite.
Hvala, podpredsednica. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Vlada Republike Slovenije je v Državni zbor Republike Slovenije vložila Predlog zakona o interventnih ukrepih pri ravnanju s komunalno embalažo in z odpadnimi nagrobnimi svečami. Mislim, da lahko govorim v imenu vseh vladnih kolegic in kolegov, ko rečem, da nikakor ni naša želja, da bi v Državni zbor po nujnem postopku vlagali zakone interventne narave; a iskreno vam lahko zatrdim, da nismo imeli druge izbire. Sistem ni zatajil danes ali včeraj, ampak leta nazaj. Po Sloveniji so se kopičili nenadzorovani kupi odpadne embalaže in odpadnih nagrobnih sveč. Izvajalci javne službe komunale ne morejo več zagotavljati požarne varnosti in vzdrževati minimalnih higienskih standardov. Kot okoljski minister niti ne upam na glas izgovoriti, kakšna škoda se dnevno dela v okolju in naši zeleni Sloveniji, ko dež spira te odpadke v našo zemljo in našo čisto pitno vodo. Zaradi vsega naštetega smo se oprli na 11. člen Zakona o varstvu okolja. Prisiljeni smo kot država interventno ukrepati in tu vas v imenu okolja in naše neokrnjene Slovenije prosim za vaš glas podpore. Zakon je bil na odboru v tej hiši soglasno podprt in resnično upam, da boste poslanci tudi danes prepoznali resnost situacije in zakon podprli, da bo država lahko interventno poskrbela za to nakopičeno odpadno embalažo, ki je del realnosti prav vsakega od nas. Kot minister pa bom naprej delal prioritetno na tem, da bom za takšno neodgovorno delo akterjev v sistemu, ki so leta dolgo ustvarjali te nevzdržne razmere na terenu, terjal odgovornost in postavil nov sistem, ki jim bo onemogočil takšno prakso v prihodnje. Predlagani zakon zato določa, da ima Republika Slovenija zaradi izvedbe interventnih ukrepov pravico izterjati vračilo stroškov zaradi izvedbe opisanih interventnih ukrepov od družb za ravnanje z odpadno embalažo in nosilcev skupnih načrtov, ki z veljavnimi predpisi določenih obveznosti niso izpolnili. K predlogu zakona sta vložena tudi dva amandmaja. Prvi s strani Poslanske skupine SDS v enem delu določa, da se rok veljavnosti skrajša na eno leto, torej do 31. 12. 2019. V tem delu ta predlog razumem in ga tudi podpiram. To pomeni jasno zavezo, da je prioriteta v prvi polovici leta 2019 odpreti dialog z vsemi deležniki na področju ravnanja z odpadki in sistem postaviti na novo. V preostalem delu pa se z amandmajem ni mogoče strinjati, saj predstavlja odmik od javnih naročil, kot jih predvideva Zakon o javnem naročanju. Nov datum veljavnosti, torej 31. 12. 2019, je upoštevan tudi v amandmaju, ki so ga vložile koalicijske poslanske skupine. To pomeni, da po tem datumu zakon ugasne, saj gre za interventne ukrepe. V tem času pa moramo postaviti sistem na novo. Pušča pa veljavne samo tiste določbe, ki se nanašajo neposredno na možnost izterjave odškodninskih zahtevkov oziroma vračila stroškov. Naj zaključim. Nikoli si nisem predstavljal, da bom pri svojih 37. letih minister za okolje in prostor. Še manj pa sem si predstavljal, da bo moj prvi zakon, ki ga bom pred vami predstavljal in vas prosil za podporo, ravno interventni zakon po nujnem postopku; a postavljen sem bil pred zid. Danes predlagam sprejetje zakona, ki bo slovenske vasi in mesta očistil smeti. Tu sicer te zgodbe ni konec. Na novo bomo morali skupaj spisati nov sistem urejanja z odpadki. Zamislil sem si tri korake: uredba, ki je bila že sprejeta, interventni zakon, upam, da bo sprejet danes, in sistemska rešitev – Zakon o varstvu okolja. Ko bodo vsi trije koraki storjeni, bomo v Sloveniji imeli urejen sistem urejanja z odpadki. To je moj cilj. Upam, da bomo skupaj, s sodelovanjem prišli do njega. Najlepša hvala.
Hvala lepa, gospod minister. Predlog zakona je obravnaval Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo predsedniku odbora gospodu Edvardu Pauliču. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, kolegice in kolegi! Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor je na 3. nujni seji 10. 12. 2018 kot matično delovno telo obravnaval Predlog zakona o interventnih ukrepih pri ravnanju s komunalno odpadno embalažo in z odpadnimi nagrobnimi svečami, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo po nujnem postopku predložila Vlada. V imenu predlagatelja je minister za okolje in prostor Jure Leben poudaril, da je namen predloga zakona zagotoviti pravno podlago za interventno ukrepanje države, ker komunalna odpadna embalaža in odpadne nagrobne sveče niso bile prevzete na predpisan način, zato tudi ni bilo zagotovljeno ustrezno ravnanje s temi odpadki. V nadaljevanju pa je podobno kot danes podrobneje predstavil glavne cilje in rešitve predloga zakona ter razloge, ki so privedli do njegove priprave in vložitve v zakonodajni postopek. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe je izpostavila zlasti pripombe k tistim členom predloga zakona, ki po njihovem mnenju presegajo ureditev interventnih ukrepov ali pa niso popolnoma skladni z Ustavo Republike Slovenije. Dodala je, da amandmaji predlagatelja sicer nomotehnično izboljšujejo besedilo predloga zakona, vendar izpostavljenih bistvenih pripomb ne odpravljajo. Predstavnik Državnega sveta je v dopolnilni obrazložitvi ukrep ministrstva podprl, saj je to edina možna rešitev v danem trenutku. Podporo predlogu zakona so izrazili tudi predstavniki Skupnosti občin Slovenije, Zbornice komunalnega gospodarstva in Gospodarskega interesnega združenja SLOCERO. V razpravi so poslanci izrazili enotno mnenje, da je stanje na področju prevzema in obdelave odpadkov alarmantno, in pozdravili ukrepanje ministrstva. Hkrati pa je bilo poudarjeno, da je sprejetje interventnega zakona zgolj začasna rešitev, ki jo je treba v optimalnem času sistemsko dodelati, zato so izrazili podporo s strani ministra napovedani sistemski ureditvi predmetne problematike. V zvezi z opozorili Zakonodajno-pravne službe o neskladnosti nekaterih členov z Ustavo je bilo s strani koalicijskih poslancev izraženo mnenje, da gre v tem primeru za tehtanje med več vrstami ustavnih pravic, pri čemer predlog zakona daje prednost pravici do zdravega življenjskega okolja. Po njihovem mnenju vloženi amandmaji koalicijskih poslanskih skupin v pomembnem delu očitane nomotehnične neskladnosti odpravljajo. V Poslanski skupini SDS so zavzeli stališče, da predlogu zakona ne bodo nasprotovali, saj se zavedajo, da stanje na terenu terja interventno ukrepanje. Po njihovem mnenju predlagan skrajni rok uporabe zakona, to je 30. 6. 2020, ni dovolj ambiciozen in bi se morala celovita rešitev, ki bo nadomestila začasno, pripraviti in sprejeti že prej. Poslanska skupina Levica je izpostavila stališče, da bi bila primerna rešitev problematike ustanovitev javnega podjetja za ravnanje z odpadno embalažo, katerega cilj ne bi bilo ustvarjanje dobička. Prav tako so izpostavili problem višine cene za prevzem in obdelavo odpadkov. Minister za okolje in prostor je podal dodatna pojasnila. Glede roka uporabe zakona je pojasnil, da je po njegovem mnenju realen, saj bo novela Zakona o varstvu okolja zajela spremembe na kar devetih različnih področjih. Če bi sistemsko urejali samo segment odpadne komunalne embalaže in nagrobnih sveč, pa bi se rok za pripravo novele zakona lahko ustrezno skrajšal. Poudaril je tudi, da se zaveda pomena sistemske rešitve problematike, a trenutna situacija narekuje interventno reševanje. Glede cene prevzema in obdelave odpadkov pa je pojasnil, da bodo v noveli Zakona o varstvu okolja ustrezneje uredili tudi cenovni del. Po razpravi je odbor sprejel 8 amandmajev koalicijskih poslanskih skupin ter glasoval še o vseh členih predloga zakona skupaj in jih sprejel.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prvi ima besedo gospod Jani Prednik v imenu Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Spoštovana podpredsednica, minister s sodelavci, kolegice in kolegi, lep dober dan! Komunalna odpadna embalaža in odpadne nagrobne sveče ter nedelovanje sistema zbiranja in obdelave odpadkov so nas pripeljali, da danes sprejemamo omenjeni zakon. Količine komunalne odpadne embalaže in količine odpadnih nagrobnih sveč močno presegajo zmožnosti skladiščenja in obdelave teh odpadkov. Nenadzorovano kopičenje predstavlja tveganje za zdravje ljudi in onesnaževanje našega okolja. Socialni demokrati ocenjujemo, da so na Ministrstvu za okolje in prostor našli primerno rešitev, ki bo trenutno stanje sanirala kar se da najhitreje ter upoštevaje vse okoliščine na optimalen način. Predlagani zakon predstavlja pravno podlago za interventno ukrepanje države, saj odpadna embalaža ni bila prevzeta in obdelana na način in v obsegu, kot je sicer predpisan. S prevzemom in obdelavo odvečne količine odpadne komunalne embalaže in odpadnih sveč se bo razbremenilo dosedanje predelovalce odpadkov, kar bo, upamo, saniralo nastalo situacijo. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo interventni zakon podprli, saj si ne smemo privoščiti nadaljevanja stanja, ko bi zaradi množičnega kopičenja odpadne embalaže na bolj ali manj primernih mestih znotraj komunalnih podjetij ogrozili zdravje ljudi in živali ter tvegali resno onesnaževanje okolja, pitne vode in podobno. Takšno stanje je nedopustno, zato so urgentni in učinkoviti sanacijski ukrepi nujni. Nič manj pa ni pomembno, da bo v doglednem času vzpostavljen takšen nov sistem zbiranja, sprejemanja, predelave ter odlaganja odpadkov, ki bo onemogočal, da sploh pridemo do stanja, s kakršnim smo se nedavno soočili. V tem pogledu je treba ugotoviti, da nas v prihodnje čaka še pomembno delo na tem področju. Planet in biodiverziteta, ki jo trenutno še imamo, je ena sama in z njo moramo ravnati odgovorno ter skrbno, zato smo v Poslanski skupini Socialnih demokratov prepričani, da morajo biti rešitve in prihajajoči zakoni dobro premišljeni, okoljevarstveno naravnani, predvsem pa morajo stremeti k ohranjanju našega zdravja in okolja, v katerem živimo. Kot sem že omenil, bomo Predlog zakona o interventnih ukrepih pri ravnanju s komunalno odpadno embalažo in odpadnimi nagrobnimi svečami v Poslanski skupini Socialnih demokratov soglasno podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavil gospod Gregor Perič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav vsem! Slovenija velja za zeleno in čisto državo, žal pa se naša država po drugi strani tudi utaplja v odpadkih. Količina odpadkov, ki jih skladiščijo komunalna podjetja, je že zdavnaj presegla kapacitete. Na tej točki je tudi jasno, da je sistem zatajil – ne danes, ne včeraj, ampak že pred časom. In ta problematika kopičenja odpadkov ima kar dolgo bradno. Žal pa smo šele danes prišli do te točke, ko se pogovarjamo o zelo konkretni rešitvi, saj je bila Slovenija na pragu ekološke katastrofe in smo v tem trenutku ujeli še zadnji vlak. Nakopičena embalaža ne predstavlja samo resnega okoljevarstvenega tveganja, temveč je to problematično tudi z vidika zdravja in varnosti. Izvirni greh, ki rezultira v kupih embalaže pri komunalnih podjetjih, je v tem, da družbe za ravnanje z odpadno embalažo od komunalnih podjetij prevzemajo le tolikšno količino odpadne embalaže, za kolikor od zavezancev prejmejo plačane embalažnine. Zavezanci pa so dolžni embalažnino plačati le v primeru, da na trg dajo več kot 15 ton embalaže. Vlada sicer vsako leto določi deleže prevzemanja odpadne embalaže, vendar pa pride do razhajanja ravno na točki, ko govorimo o tem, koliko so družbe za ravnanje z odpadno embalažo prejele plačane embalažnine. Zato nas v SMC veseli napoved ministra Lebna, da bo v sredini prihodnjega leta začela veljati sprememba, po kateri bo v sistem vključena vsa embalaža. To pomeni, da bodo embalažnino plačevali vsi zavezanci, ne samo tisti, ki na trg dajo več kot 15 ton embalaže. V SMC napovedano spremembo pozdravljamo. Zdaj je jasno, da se situacija lahko reši le s korenito sistemsko spremembo zakonodaje. Pri tem pa želimo poudariti, da ekonomska korist nikakor ne sme prevladati nad varstvom okolja in nad ustavno zagotovljeno pravico državljanov do zdravega življenjskega okolja. Glede tega naj se navežem tudi na spremembe uredbe o embalaži, s katerimi se je do sprejetja interventnega zakona komunalnim podjetjem začasno omogočilo saniranje nastale situacije. V medijih so se začeli pojavljati očitki, da je določena cena 120 evrov na tono prenizka in da se zaradi tega kupi embalaže celo večajo. Samo podatek, da je ministrstvo s komunalnimi podjetji v tem času sklenilo 28 pogodb, dokazuje, da določena cena ni prenizka in da je rešitev, ki je predvidena tudi v interventnem,zakonu, ustrezna. Očitno pa je, da so nekateri v tem videli priložnost za višanje cene v izjemni situaciji, ko se Slovenija utaplja v odpadkih. Ob obravnavi predloga zakona na matičnem odboru, kjer je bil predlog zakona sicer soglasno podprt, je bil s strani opozicijskih poslanskih skupin izražen pomislek glede prenehanja uporabe interventnega zakona. Po njihovem mnenju bi se morala uporaba interventnega zakona prenehati prej. Minister je ob tem pojasnil, da so že v pripravi sistemske rešitve v okviru krovnega Zakona o varstvu okolja, vendar pa to ni edina problematika, ki jo želi vlada v okviru napovedanih sprememb urediti. Poleg odpadkov je s sistemskim zakonom nujno treba urediti še druga področja, za kar pa je potreben čas. Dosedanje aktivnosti ministra Lebna dokazujejo, da je stvari mogoče urediti, če obstaja volja za to. Na podlagi tega v SMC verjamemo in smo tudi prepričani, da bodo sistemske rešitve, ki sicer terjajo veliko mero usklajevanja z deležniki, vsekakor prišle pravočasno. Nujno moramo ukrepati in ker se v Stranki modernega centra zavedamo odgovornosti, ki jo imamo do okolja, predlog zakona uživa našo stoodstotno podporo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednja bo predstavila stališče gospa Nataša Sukič v imenu Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, spoštovani minister, spoštovani kolegice in kolegi! Zaradi zgrešenega sistema ravnanja z odpadno embalažo, ki tako pomembno zadevo, kot je obdelava in predelava odpadkov, prenaša v roke zasebnih družb, se je do konca septembra letos v centrih javnih služb, ki zbirajo odpadke, nabralo več kot 90 tisoč ton različne odpadne embalaže in nagrobnih sveč. In to zato, ker na neki točki profitni motiv zasebnih družb za ravnanje z odpadno embalažo ni bil več zadovoljen, ker ni bilo več dodatnih dobičkov v odvozu embalaže. Slŕ po dobičku je tako še enkrat več povzročila veliko nevarnost za javno zdravje in čisto življenjsko okolje. Imamo vrsto zasebnih družb, ki prevzemajo odpadno embalažo v nadaljnjo obdelavo zgolj in edinole z namenom kovanja dobičkov. Imamo kupe odpadne embalaže, ki ležijo v zbirnih centrih. Sistem je slab in nevzdržen. Odvoz in obdelava odpadkov sta službi, ki bi se morali izvajati neprofitno s stani podjetij v javni lasti, ki bi bila pod neposrednim nadzorom države ali občin. Zakon nič od tega ne vzpostavlja. Vse, kar ta zakon vzpostavlja, je, da bo država zdaj sama, na lastne stroške pospravila tisto, kar bi morale že prej zasebne družbe. 8. člen zakona, po katerem naj bi država izterjala stroške odvoza od zasebnih družb, ki so zakuhale trenutno smetarsko krizo, je milo rečeno farsa. Da je res tako, dokazuje tudi amandma, ki ga je vložila koalicija, s katero se dolžnost države, da izterja vračilo stroškov družb, črta. Ostaja samo še pravica zahtevati vračilo stroškov, ne več dolžnost, spoštovane in spoštovani, le še pravica. Država bo torej lahko zasebne družbe prosila, da naj plačajo pospravljanje tega, kar bi morale same; a jasno je, da zasebne družbe tega ne bodo storile, ker to pač ni rentabilno, ker to pač ni dobičkonosno. Zakon, ki ga obravnavamo, ni trajna rešitev, čeprav je bil do sprejetja amandmaja na odboru mišljen kot tak. Se pravi, da bi imeli zgrešeni sistem; in ko bi ta odpovedal, bi država pač počistila za privatniki. Z amandmajem, sprejetim na odboru, se je veljavnost zakona časovno zamejila, zato v Levici sprejetju tega zakona ne bomo nasprotovali. Res je, da ne gre za spremembe sistema ravnanja z odpadki, kot bi si jih želeli v Levici, a vendarle bo zakon omogočil odvoz embalaže iz zbirnih centrov javnih podjetij, ki zbirajo odpadno embalažo, s čimer se bodo odpravile nevarnosti za javno zdravje in okolje, ki jih ta nakopičena odpadna embalaža ta trenutek predstavlja. Za konec naj se dodatnem še vprašanja sežiga odpadkov, ki se je pojavilo že na odboru. Zavedamo se, da je odpadna embalaža, ki se bo sanirala na podlagi sprejetja tega zakona, po večmesečnem gnitju v teh centrih degradirana do te mere, da je le malo možnosti za njeno reciklažo in da bo najverjetneje šla v sežig. To, da zakon ne vsebuje zadostnih varovalk, da ta embalaža ne bo sežgana v neki sežigalnici z nizkimi okoljevarstvenimi standardi, je še eden od razlogov, zakaj v Levici tega zakona tudi ne bomo podprli. Skratka, ne bomo mu nasprotovali, a tudi podpreti ga ne moremo. Kar se tiče gradnje novih sežigalnic v Sloveniji, v Levici sporočamo, da jih ne podpiramo. Absurdno je, da minister iz stranke, ki se je v prejšnjem mandatu najbolj širokoustila o nujnosti vzpostavitve krožnega gospodarstva, sedaj razmišlja o gradnji novih sežigalnic. Odpadki v krožnem gospodarstvu niso gorivo, ampak so surovina. Najprej moramo znižati količino odpadkov, kar pa jih ostane, jih moramo reciklirati. Ob znatnem zniževanju snovnih tokov odpadkov je vsaka sežigalnica, pa najsibo še tako okoljsko sprejemljiva, nerentabilna. Zato ne čudi, da minister že zdaj pravi, da bodo sežigalnice neprofitne. Seveda bodo, a ne zato, ker bi profite, ki bi jih ustvarjale, vračale nazaj v skupnost in v ukrepe za sanacijo onesnaženega okolja. Neprofitne bodo zato, ker ob radikalnem znižanju obsega odpadkov dobičkov sploh ne bodo mogle ustvarjati. Na dolgi rok sežigalnice ne bodo rešile okoljskih problemov, ki jih ustvari odpadna embalaža, ampak bodo s hranjenjem neučinkovitega sistema produkcije, temelječega na uničevanju naravnih virov z emisijami toplogrednih plinov, okoljske probleme samo še povečale. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Nove Slovenije bo predstavil gospod Aleksander Reberšek. Izvolite.
Spoštovana podpredsednica, spoštovani minister, spoštovani kolegice poslanke in poslanci! Vsi v tej dvorani se zavedamo, da je nakopičeno odpadno embalažo in odpadne nagrobne sveče treba takoj prevzeti, ker je stanje v naravi že alarmantno. Zavedamo se tudi, da je v tem trenutku, ko le gasimo požar, edina rešitev interventno ukrepanje države; do tukaj smo si enotni. Problem nastane, ko se vprašamo, kdo je za nastalo stanje odgovoren. Kdo je odgovoren, da se tega okoljskega problema država ni lotila prej, saj kupi embalaže niso nastali čez noč. Seveda nova vlada ter minister za okolje in prostor ne moreta v celoti prevzeti odgovornosti za nastalo stanje, ki bi jo morala vlada Mira Cerarja in ministrica Majcen, ki ni ukrepala. Zato smo danes tako rekoč prisiljeni, da sprejmemo interventni zakon in kratkoročno uredimo področje ravnanja s to nakopičeno embalažo. Zakon torej določa le nujno ukrepanje države, do katerega ne bi prišlo, če bi država izvajala Zakon o varstvu okolja in evropsko direktivo, ki nalagata obveznost onesnaževalcem, da sami plačujejo in poskrbijo za odpadno embalažo, sami ali preko ene od družb za ravnanje z odpadno embalažo, ki imajo okoljevarstveno dovoljenje za to dejavnost. Ker je MOP z Uredbo o ravnanju z embalažo in odpadno embalažo omilil pogoje in za zavezance določil le podjetja, ki dajo na trg več kot 15 ton embalaže, se je ustvaril neenak položaj na trgu. Posledično je v sistem ravnanja z odpadki vključeno le 46,8 % celotne odpadne embalaže. Ni točnih evidenc o tem, koliko odpadne embalaže se zbere in koliko se jo da na trg. Tudi nadzora ni. To v več sodbah ugotavlja tudi Upravno sodišče, ki pravi, da so družbe za ravnanje z odpadno embalažo dolžne zagotavljati ravnanje le za tiste količine odpadne embalaže, ki jo njene stranke dajo na trg, se pravi za tiste količine, za katere so sklenile pogodbo. Interventni zakon zdaj strošek 3,5 milijona evrov prelaga na te družbe, ki za nastalo stanje niso odgovorne. Čeprav je v predlogu zakona zdaj črtana obveznost Republike Slovenije, da ta strošek izterja od družb, ostaja le njena pravica, da to naredi, bo država to brez dvoma tudi storila. Skrbijo nas tudi številni pomisleki Zakonodajno-pravne službe, ki niso bili odpravljeni in puščajo odprta vrata morebitnim tožbam. Predlog tega zakona torej ne ponuja nobenih rešitev, ki bi preprečevale nastajanje odpadne embalaže, ki bi čim več te embalaže pripravilo na ponovno uporabo oziroma jo predelalo ali recikliralo. Te rešitve bo po zagotovilu MOP prinesla nova novela Zakona o varstvu okolja. Iz izkušenj lahko predvidevamo, da je pot do tja še zelo dolga. Zakon o interventnih ukrepih pri ravnanju s komunalno odpadno embalažo in odpadnimi nagrobnimi svečami se bo uporabljal najdlje do 30. junija 2020. In kaj se bo zgodilo po tem datumu, če področja do takrat ne bomo uredili z Zakonom o varstvu okolja? Bomo spet interventno ukrepali in breme prelagali na druge? V Novi Sloveniji bom kljub številnim pomislekom večinsko zakon podprli le zato, ker gre za interventni zakon in reševanja akutnega problema.
Hvala lepa. Gospod mag. Andrej Rajh bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek. Izvolite.
Spoštovana predsedujoča, gospod minister, kolegice in kolegi! Danes obravnavamo Predlog zakona o interventnih ukrepih pri ravnanju s komunalno odpadnimi embalažo in odpadnimi nagrobnimi svečami. Država bo s predlagano rešitvijo zagotovila predvsem obdelavo odpadne embalaže, ki se je nakopičila, ker je družbe za ravnanje s to embalažo niso v stanju prevzetij in delati v skladu s predpisi, nekatere pa oporekajo obstoj pogodbenih obveznosti. Gre za hudo težavo zaskrbljujočih razsežnosti, ki s seboj prinaša zdravstvena in okoljska tveganja. Minister Leben je že na zaslišanju poudaril, da bo urejanje vprašanja odpadne embalaže prioritetna naloga, in všeč nam je, da je njegova prizadevanja že mogoče opaziti tudi v okolju. Prav tako pozdravljamo njegovo zavedanje, da bo treba stvar sistemsko urediti v okviru dopolnitev Zakona o varstvu okolja. Živimo v okoljsko perečih časih, ki terjajo, da se okoljska problematika uredi sistemsko, saj se k interventnim ukrepom ni mogoče ves čas zatekati ali se na njih zanašati. Pritrditi moramo tistim, ki pravimo, da se del problematike, povezane z družbami za ravnanje z odpadno embalažo, skriva tudi v dejstvu, da dejavnosti ni urejena kot javna gospodarska služba. Če se ozremo v preteklost, lahko že v člankih iz začetka tega stoletja opazimo medijska poročila in članke, ki svarijo in opozarjajo, da smo v središču krize odpadkov in da se ti preveč kopičijo; da jih odlagališča ne zmorejo obvladovati in da se bo človeštvo v njih utopilo. Pravzaprav lahko ugotovimo, da se v zadnjih dveh desetletjih ni nič spremenilo, le na slabše je šlo. Razmere so se še bolj zaostrile, postale bolj pereče. Smeti nam žugajo, ljudje pa ravnanj kar ne spreminjamo in še naprej proizvajamo pretirane količine embalaže. Ob obravnavi današnje problematike je nemogoče nerazmišljati tudi o sporočilu, ki jo pošilja od nas kot potrošnikih in porabnikih ter o naši odgovornosti do prihodnjih rodov. Nekaj bo preprosto treba spremeniti. Če ne drugače, bo morala k ozaveščenosti ljudi očitno prispevati zakonodaja in skupaj z njo davčno obremenitev embalaže. Dejstvo je, da interventni ukrep, kakršen je današnji, stvari rešuje le na neki začasni ravni. Če bo uporaba embalaže še naprej strmo rasla, nam kmalu ne bo pomagalo niti, če bodo družbe za ravnanje z odpadno embalažo nadvse vzorne in bodo svoje obveznosti redno opravljale. Na eni strani bo treba nekako spremeniti zavest ljudi, na drugi pa se odločiti, kaj lahko naredimo s temi odpadki, ki jih še ob tako predanem poskusu omejevanja ne bo mogoče kar izločiti iz naših življenj. Tu merim predvsem na zadnje čase pogosto omenjen obrat za termično obdelavo reciklata. Nalašč govorim o surovini in ne o odpadku. V Stranki Alenke Bratušek se zavzemamo za zagotavljanje višje stopnje recikliranja odpadkov, zato je tudi to zagotovo smer, o kateri velja razmisliti. Zaradi kritične situacije na terenu in nujnosti uvedbe interventnih ukrepov seveda ni dvoma, kako se bomo v naši poslanski skupini odločili. Predlog zakona bomo soglasno podprli. Hvala lepa.
Hvala tudi vam. Stališče Poslanske skupine Desus po predstavil gospod Ivan Hršak. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Spoštovani minister, sodelavci, spoštovani kolegice in kolegi! Znan rek pravi: Nekomu odpad, drugemu zaklad. In prav na ta rek pomisli človek, ko spremlja dogajanje s komunalno odpadno embalažo in z odpadnimi nagrobnimi svečami, kajti denar, pravzaprav želja po večjem zaslužku, je povzročil te velike probleme v praksi. Nekatere družbe za ravnanje z odpadki in nosilci skupnega načrta za ravnanje z odpadnimi svečami so se namreč odločile, da so za odvoz dotičnih odpadkov premalo zaslužile, zato so se odločili za svojevrstno izsiljevanje, da bi od države iztržile več denarja. Tako so se odpadli ponekod nakopičili do te mere, da že ogrožajo zdravje in varnost ljudi ter okolja. Državi ni ostalo nič drugega kot to, da se odloči za intervencijo. Posledica te odločitve je torej interventni zakon, ki je danes pred nami. Država bo sama poskrbela za odvoz obeh vrst odpadkov, ob tem pa bo za odvoz in obdelavo zahtevala povračilo stroškov od družb, ki svojega dela niso opravile tako, kot bi ga morale. V tem v Poslanski skupini Desus podpiramo ministra pri njegovih prizadevanjih. Očitno je treba uporabiti prisilo, pa čeprav bo morala za odvoz in obdelavo poskrbeti država sama. Cena odvoza in obdelave za embalažo znaša do 120 evrov na tono, za sveče pa do 200 evrov na tono, kar ustrezna povprečni ceni v že podpisanih pogodbah med državo in izvajalci. V Poslanski skupini Desus tudi v tej točki podpiramo ministrov predlog. Kot nas je na seji matičnega delovnega telesa seznanil minister, je ministrstvo pristopilo k reševanju težave nakopičenih odpadkov v treh korakih. Spremenjena je že bila tako imenovana Uredba o ravnanju z odpadki, sedaj se lotevamo sprejetja interventnega zakona, sledila pa bo prenovitev sistema ravnanja z odpadki oziroma njegova ponovna vzpostavitev. Pričakujemo tudi celotno prenovo Zakona o varstvu okolja. V Poslanski skupini Desus se nam zdi smiselna ministrova napoved, da bodo s 1. junijem 2019 morala podjetja začeti prevzemati vso embalažo, ki je na trgu; ne le tiste, ki jo dajo na trg proizvajalci, ki jo proizvedejo več kot 15 ton na leto. Ker se poslanci Poslanske skupine Desus strinjamo, da je potrebna interventna rešitev, bomo predlog zakona soglasno podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke bo predstavil gospod Jani Ivanuša. Izvolite.
Lep pozdrav, podpredsednica; gospod minister in vsi ostali prisotni! Pred seboj imamo Predlog zakona o interventnih ukrepih pri ravnanju s komunalno odpadno embalažo in z odpadnimi nagrobnimi svečami. Kot vemo, je iz podatkov Inšpektorata Republike Slovenije za okolje in prostor razvidno, da abnormalne količine komunalne odpadne embalaže in odpadnih nagrobnih sveč presegajo zmožnosti predhodnega skladiščenja, skladiščenja ali začasnega skladiščenja. Poleg tega tudi predstavljajo tveganje za ljudi, živali in onesnaževanje okolja. V oči nas bodejo tudi procentualni podatki o deležu neprevzete komunalne embalaže, ki se giblje od 3,9 pa do 72 % za odpadne nagrobne sveče. Zakon o varstvu okolja v sedmem odstavku 20. člena tudi ureja razširjeno odgovornost proizvajalca. Spodbuja se tudi ponovna uporaba izdelkov in preprečevanja odpadkov ter njihovo recikliranje in drugi postopki predelave. Različna tveganja se bodo ob nadaljnjem neustreznem prevzemanju povečala, saj so skladiščne kapacitete nekaterih izvajalcev javne službe že presežene. Slednje lahko vodi tudi do dodatnih okoljevarstvenih težav. Izvajalci javne službe bodo prisiljeni skladiščiti odpadke tudi zunaj urejenih skladiščnih prostorov. V Republiki Sloveniji tudi nimamo zadostnih kapacitet za termično obdelavo odpadkov, zato je potrebna vložitev amandmaja za spremembo 12. člena. Opozarjamo, da šestega odstavka 4. člena predloga tega zakona v večini komunalnih podjetij operativno ni mogoče niti izvesti. Namen interventnega zakona je odstraniti komunalno odpadno embalažo, ki jo družbe za ravnanje z odpadno embalažo nočejo prevzeti iz prenapolnjenih skladišč. Prekomerne zaloge bo ob pregledu preveril tudi Inšpektor Republike Slovenije za okolje in prostor, zato je nerealno pričakovati, da imajo izvajalci javne službe dovolj skladiščnih kapacitet, da bi lahko obstoječa skladišča označili in zaprli tako, da iz njega ne bi bilo mogoče odvzemati ali dodajati. Naj omenim, da je direktor Zbornice komunalnega gospodarstva 10. 12. 2018 na seji Odbora za infrastrukturo, okolje in prostor predstavil, da ima od 52 anketiranih podjetij samo 5 podjetij možnost zagotoviti dodatno skladiščenje in samo 6 podjetij možnost dostopa do skladišč iz dveh strani. Iz istih razlogov pri večini komunalnih podjetij ne bo mogoče izvajati devetega odstavka 6. člena tega zakona. Za nezagotavljanje izvajanja teh določb pa zakon v kazenskih določbah predvideva izrek visokih kazni za podjetja in odgovorne osebe v teh podjetjih. Ti kazenski določbi sta problematični, ker nam je jasno, da prej omenjenih določb večina komunalnih podjetij ne bo sposobna v celoti izvajati. Zato v Slovenski nacionalni stranki predlagamo, da se črtata 2. in 5. točka prvega odstavka 12. člena zakona. V prihodnje naj bi se v zakonu opredelila načelna usmeritev ravnanja s prenapolnjenimi skladišči, ki ji morajo podjetja slediti skladno z obstoječimi možnostmi v naravi. V primeru, da danosti za izvajanje teh načelnih usmeritev ni, pa naj bi sledile denarne kazni. V Slovenski nacionalni stranki bomo ta interventni zakon podprli, da ohranimo našo domovino zeleno in čisto, kot je bila do sedaj. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala tudi vam. Naslednji bo predstavil stališče gospod Zvonko Černač v imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Spoštovani vsi prisotni, še posebej mladi obiskovalci na balkonu in minister, odgovoren za okolje in prostor! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke delimo mnenje o tem, da je treba problem odpadkov, predvsem odpadne embalaže in sveč, urediti. Vendar ta problem ni od danes, ni od včeraj, vleče se že nekaj let. Stranka modernega centra oziroma Mira Cerarja pravi, da se zavedajo odgovornosti do okolja. Ali res? Kje pa ste bili štiri leta, ko ste vodili vlado, in še nekateri drugi koalicijski partnerji, ki vsi z veseljem pozdravljajo interventni zakon, ki ureja tisto, česar Cerarjeva vlada v štirih letih ni uredila. Toliko o tem. Zakon, ki ga obravnavamo danes, je torej interventni zakon. Stroške bomo preko višjih proračunskih odhodkov plačali vsi davkoplačevalci, in to dvakrat. Prvič jih plačamo pri odvozu odpadkov, sorazmerno s tem, kolikor jih ustvarimo; in drugič pri nakupu izdelkov, kjer nam prodajalci stroške za ravnanje z embalažo in svečami zaračunajo v ceni proizvoda. Prav pa bi bilo, da se ravnanje z odpadki uredi tako, da bo v celoti uveljavljeno načelo – povzročitelj plača. In za to je bilo štiri leta časa. Interventni zakon namreč pravičnega plačila odvoza odpadkov ne ureja. Stroške bomo plačali dvakrat vsi preko proračunskih izdatkov, torej preko davkov, kar ni najbolj vzgojno, saj bodo enako obremenjeni tudi tisti, ki odpadkov ne ustvarjajo. Regresni zahtevki, ki so vsebovani v zakonu, ne bodo učinkoviti. Zdaj imajo družbe za ravnanje z odpadno embalažo v rokah še mnenje naše Zakonodajno-pravne službe, ki jim v tem pritrjuje. Čez leto dni bomo vprašali, koliko regresnih zahtevkov je bilo uspešnih; po moje ne bo nobeden. Če bi bil predlagatelj resnično prepričan v svoj prav v tem delu, potem bi v zakon zapisal drugače: plomba na premoženje družb, na dvoriščih katerih se nahajajo presežne količine odpadne embalaže in sveč, ter izbris te plombe šele takrat, ko bodo stroški poravnani. Ne glede na vse, kot smo povedali na odboru, lahko ponovim tudi danes: V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke ne nasprotujemo temu zakonu; naša podpora zakonu pa je odvisna od tega, ali bo sprejet amandma, ki smo ga vložili. S tem amandmajem skrajšujemo interventno obdobje za pol leta, torej s 30. junija 2020 na 31. 12. 2019; in istočasno določamo kot skrajni 30-dnevni rok od trenutka, ko inšpekcija opravi popis in evidentiranje embalaže in sveč, v katerem mora MOP preko izbrane osebe poskrbeti za to, da se odpadna embalaža oziroma odpadne sveče odpeljejo. Če prej, toliko bolje. V zakonu trenutno namreč ni nobenega roka, družbe, ki se ukvarjajo s tem, pa opozarjajo na pomanjkanje skladiščnih kapacitet. Na to so opozorili tudi na odboru, ko je bilo jasno izpostavljeno, da teh kapacitet ni dovolj. Če se z embalažo, ki bo označena, ne bo smelo početi ničesar in bo čakala, kot slišimo ministra, da se bo preko javnih naročil izbral ustrezen izvajalec, potem verjetno bomo priče kolapsu sistema. Zaradi tega ne razumem mnenja ministra, ki govori o tem, da je ta rok prekratek, da v njem ni mogoče izvršiti tega, kar zakon nalaga. Čemu potem zakon sprejemamo po nujnem postopku, oprostite?! Ko je bil zakon vložen, smo bili priča temu, da smo v vseh medijih brali, kako zaradi teh odpadkov grozijo glodavci. Ali mislite, da bodo miši in ostali glodavci čakali 30-dnevni rok? Jaz mislim, da ne bodo čakali, že danes ne čakajo. Moram reči, da me je ta argumentacija in našo poslansko skupino zdaj spravila v resničen dvom, ali sprejemamo zakon po nujnem postopku, ker želimo nekaj urediti; ali sprejemamo zakon zaradi tega, ker želi nekdo iz državnih proračunskih izdatkov nekaj urediti za nekoga? V razpravi, ko bom razpravljal o amandmajih, upam, da bo dovolj časa, da bomo to lahko jasno pojasnili. Mi vztrajamo na tem, da če urejamo to področje interventno, potem ga je treba urediti hitro, na tak način, da bodo ti odpadki odpeljani, predelani, uničeni, kakorkoli želite; in to v najkrajšem roku. V nasprotnem primeru takega zakona, še posebej sprejetja po nujnem postopku, ne potrebujemo. Naša podpora temu zakonu je odvisna od tega, ali bo sprejet amandma, ki smo ga predlagali, in to v celoti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kot zadnji bo stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca predstavil gospod Robert Pavšič. Izvolite.
Hvala, predsedujoča, za besedo. Dober dan vsem skupaj, še posebej lep pozdrav na balkon! Zatečeno stanje je katastrofalno in po moje presega današnjo strankarsko razdelitev in zmožnosti javnih služb. Minister je to stanje prepoznal in se takoj lotil dela, zato mu tukaj za to čestitam. Nekaj ukrepov je bilo že sprejetih na področju ravnanja s plastično embalažo. Z novim letom bodo plastične vrečke po trgovinah prepovedane. Zdaj obravnavamo interventni odvoz in obdelavo nakopičenih odpadkov, prihaja pa še sistemska ureditev, ki jo mora ministrstvo pripraviti v letu dni. Pri tem pa ne smemo pozabiti še na eno zadevo, da smo za količino odpadkov soodgovorni tudi uporabniki sami, ne samo proizvajalci, ne samo javne komunalne službe. Zato že zdaj poteka kar nekaj preventivnih programov in ukrepov, recimo: Prižgi svečo manj, Imam svojo vrečko. Več občin in podjetij že uveljavlja Strategijo Zero Waste oziroma nič odpadkov, kjer odpadki dejansko postanejo sekundarna surovina. Ampak danes je ne glede na vse to in vse te napore pri nas urgentno stanje. Cilj Predloga zakona o interventnih ukrepih pri ravnanju s komunalno embalažo in z odpadnimi nagrobnimi svečami je zagotoviti pravni okvir za ukrepanje države v okviru reševanja posledic neprimerno prevzete in posledično neprimerno obdelane komunalne embalaže na okolje in zdravje ljudi. Inšpektorat za okolje je na podlagi inšpekcijskega nadzora ugotovil, da količina odpadne embalaže in nagrobnih sveč presega zmožnosti predhodnega ali začasnega skladiščenja, ki jih lahko zagotovi koncesionar občinskih javnih služb zbiranja komunalnih odpadkov. Nakopičena embalaža predstavlja velik zdravstveni in okoljski problem, zato sta vlada oziroma ministrstvo za okolje pripravila interventni zakon, s katerim bi to vprašanje vsaj začasno rešili. Embalaža, ki je bila namenjena shranjevanju živil, privlači večje število žuželk in glodavcev, ki z vdiranjem v hiše in prenosom bolezni ogrožajo lokalno prebivalstvo. Velika količina odpadne embalaže in nagrobnih sveč negativno vpliva tudi na okolje, saj s padavinami v zemljo lahko pronicajo zdravju škodljive snovi, ki onesnažujejo podtalnico in tudi zemljo. Negativno pa vpliva tudi na poslovno dejavnost podjetij, ki se ukvarjajo z reciklažo odpadkov, saj odpadki, ki so dlje časa izpostavljeni vremenski vplivom, postanejo v smislu reciklaže neuporabni, izgubijo na svoji vrednosti. Na podlagi zakona bo država izvajala ukrepe pri ravnanju z odpadno embalažo v primeru, če bo količina neobdelane embalaže presegla zmožnosti njenega skladiščenja v lokalnih komunalnih službah. Ukrepi vključujejo nadzor nad količino nakopičene embalaže, ki bo izveden v obliki ogledov inšpekcijskih služb, na podlagi katerih bo ugotovljeno, ali neko komunalno podjetje ustrezno skladišči ali ravna z odpadki. Če bo inšpektor odkril nepravilnosti pri skladiščenju ali predelavi določene vrste odpadkov, jih bo podjetju prepovedal skladiščiti in odredil povračilo stroškov, ki so nastali zaradi izvajanja ukrepov. Zakon predvideva izvajanje ukrepov tudi v primeru, če za odpadno embalažo in sveče ni zagotovljeno predpisano ravnanje. Po napovedih ministra, ki smo jih obravnavali tudi na Odboru za infrastrukturo, bo trajna rešitev tega vprašanja zajeta v novelah Zakona o varstvu okolja, ki ga morajo pripraviti v letu dni in pol; oziroma glede na vložene amandmaje bomo ta rok verjetno skrajšali na leto dni. Zato bomo v Poslanski skupini Liste Marjana Šarca predlog interventnega zakona odgovorno potrdili. Hvala lepa.
Hvala lepa. S tem smo končali s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členu in vloženih amandmajih. Amandma poslanskih skupin LMŠ, SD, SMC, Desus in SAB ter amandma Poslanske skupine SDS k 16.b členu sta vsebinsko povezana, zato bomo o njiju razpravljali skupaj. V razpravo dajem 16.b člen ter amandma poslanskih skupin LMŠ, SD, SMC, Desus in SAB ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Odpiram prijavo za razpravo. Prosim, prijavite se. Imamo štiri prijavljene razpravljavce. Prva dobi besedo gospa Janja Sluga. Izvolite.
Hvala lepa. Poslušamo danes, da so te težave z odpadno embalažo že leta in leta problem. Če se spomnite, minister je na seji odbora še kot kandidat za ministra napovedal ukrepanje v zvezi s to težavo. Način, kako se je tega lotil, je po mojem mnenju edini pravi. Sprememba se v prvi vrsti mora nanašati na to, da se jasno določi odgovornost vsakega deležnika posebej. Se pravi, tista oprostitev do 15 ton skupne embalaže, kot je veljala doslej, se je očitno v preteklosti izkazala za napačno. Pravilno je, da vsak odgovarja za natančno tisto količino embalaže, ki jo sam proizvede. Kot je že minister rekel na zaslišanju, naj vsak odgovarja tudi za vsak kilogram embalaže, ki jo proizvede. Če spremljamo delo ministra, kako je pragmatičen in kako je dejansko učinkovit, videli smo tudi, da si je zadeve ogledal na terenu, in jaz verjamem, da je to pravi pristop. Sedaj bo šla na teren inšpekcija, pogledala bo, kakšne so te količine, kje se nahajajo, določila, koliko je tistega, kar je treba nujno in nemudoma odpeljati. To se bo tudi zgodilo. Mislim, da je to edini pravi način, če se na terenu neka težava pojavi ali pa pojavlja dlje časa, kot je to v tem primeru, in se očitno ugotovi, da zadeve ne funkcionirajo, kot bi morale, da se v tem primeru zgodi ta 11. člen ZVO, ko država prevzame subsidiarno odgovornost in nemudoma ukrepa sama. Pri okolju je to še toliko bolj pomembno, če se pogovarjamo o tem, kako se promoviramo kot zelena destinacija, če se pogovarjamo o varovanju zdravja naših prebivalcev, da se ukrepa hitro, da se ukrepa učinkovito. In to ne samo v primeru odlaganja embalaže, pač pa tudi v drugih primerih. V Celju zelo podrobno poznamo te težave, ker se leta in leta ni reagiralo na onesnaženost Celjske kotline; in tudi v tem primeru gre vsa pohvala ministru, kako se je zadeve lotil. Pa ne glede na to, da se danes pogovarjamo o tem, koliko bo to sedaj stalo, da se pogovarjamo o teh dveh milijonih, da se tudi razmišlja – in prav je, da se razmišlja –, na kakšen način bo država potem ta založena sredstva izterjala nazaj. Prav je, da se o tem pogovarjamo. Ampak ko se pogovarjamo in ko dajemo na tehtnico, ali bo država sedaj ta denar dala, v primerjavi s tem, kakšna nevarnost se povzroča z dejanskim stanjem na terenu, ne samo za okolje, tudi za živali in ljudi, jaz mislim, da je to prava pot. In v takih primerih moramo takšno ukrepanje absolutno podpreti, s tem zavedanjem, da se je treba potem tudi zadeve sistemsko lotiti, spremeniti stvari, ki so se izkazale za napačne, in določiti neke druge vrste ukrepov oziroma drugačno reagiranje. Se pa sprašujem kot mnogi danes od vas, kot ste že v stališčih posameznih poslanskih skupin tudi predstavljali, da problem ni nastal čez noč, problem se vleče že leta. In sprašujem se, kaj se je na tem ministrstvu dogajalo v preteklosti, kaj so predhodniki na tem ministrstvu počeli in zakaj se ni reagiralo že prej. Dvomim sicer, da bomo to ugotovili. Prava pot je, da poslanci podpremo tisto, kar vidimo v tem trenutku, da je nujno; ampak vprašanje visi nekje v zraku in ostaja. Hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala za besedo, gospa podpredsednica. Spoštovani gospod minister, kolegice in kolegi! Z vidika občana, z vidika državljana je situacija takšna. Jaz lahko rečem, da se velika večina občanov, vsaj na podeželju, od koder prihajam, zelo striktno drži med drugim ločevanja odpadkov. In tudi vsi vemo, bolj ko odpadke ločujemo, več plačujemo. Ampak v redu, nek občutek je pa dober, da je zadeva urejena, da so organizirani odvozi. Enkrat si želim in upam, da bom to doživel, da bi res bilo tako, kot si zdaj samo govorimo, da bi vsak plačal za odpadek, bodisi je to embalaža bodisi je to odpadna nagrobna sveča, natančno po količini teh proizvedenih odpadkov. To pomeni, če jaz kanto odpeljem na ulico, da tisti, ki odvaža, stehta odpadke in na podlagi tega dobim fakturo oziroma položnico. To je neka verjetno idealna, poštena, pravična rešitev. Ampak tema tega interventnega zakona ni to. Predno sploh začnemo razpravljati o interventnem zakonu, bi morali ugotoviti, da je nekdo odgovoren, da sploh imamo interventni zakon v Državnem zboru. Ali je to nastalo kar tako, iz čistega neba? Nekdo nekaj ni naredil. Kdo? Vlada, pristojno ministrstvo? Res je, da zdaj minister še ni ogrel svojega fotelja, pa ga je že doletel ta velik problem, ki smo ga mi vsi v sredstvih javnega obveščanja spremljali, na televiziji gledali v času volilne kampanje. Od tega je že več kot pol leta. Pol leta je minilo od identificiranega problema, gotovo še več, pa do zakona v Državnem zboru. Mi v Novi Sloveniji načelno nismo naklonjeni nujnim postopkom in tudi ne interventnim zakonom, razen če gre za neko naravno katastrofo, ko je treba ljudem zelo hitro pomagati, ampak tudi to je pravzaprav naravna katastrofa. Zato sem na Kolegiju predsednika Državnega zbora tokrat izjemoma podprl nujni postopek, ker razumem in pričakujem, da se bo interventno rešilo. Tisti, ki smo gasilci, vemo, kaj je intervencija – hitro, nujno, učinkovito, zdaj, takoj in v čim krajšem času je treba zadevo rešiti. Zato podpiram te rešitve, ki jih predlagajo kolegice in kolegi iz SDS in koalicije, da ta zakon ugasne 31. 12. 2019. V tem kontekstu to podpiram. Podpiram tudi najavo ministra gospoda Jureta Lebna, ki pravi, da bo kmalu, pričakujem v naslednjem letu, prišel z novim zakonom o varstvu okolja, ki bo zadeve reševal in postavil tako, da ne bo prišlo več do potrebe po interventnem ukrepanju, spet po nekih novih interventnih zakonih, s katerimi bi reševali odpadno embalažo in odpadne nagrobne sveče. V tem času, kar govorimo o rešitvah, kar govorimo o interventnem zakonu, dobivamo različne informacije. Mi smo jih vse v Poslanski skupini Nove Slovenije temeljito proučili. Smo tukaj, kot je povedal kolega Aleks Reberšek, na strani vlade oziroma ministra oziroma podpore zakonu. Bojimo se, ker menda nekatera podjetja napovedujejo tožbe. Minister, morda bi o tem tudi kaj povedali, kakšne so te verjetnosti, ali jih sploh ni. Ne bi želeli sprejeti zakona, ki bo nekoga spodbudil, da bo tožil državo ali ne vem koga. Radi bi, da bi dejansko bil zakon takšen, ki bo ponujal učinkovite rešitve, in predvsem bi radi to, da bi se ta problem čim prej rešil. Mi bi želeli že do novega leta, ampak najbrž ne bo šlo. Pričakujem tudi, kakšen bo odziv kolegic in kolegov, predvsem iz koalicije in tudi širše, glede sprejemanja teh amandmajev. Zaključujem pa z isto stvarjo, kot sem začel svojo razpravo – odgovornost. Mi se vsak dan soočamo z nekimi problemi, ki so nastali zato, ker jih nekdo na vladi ni naredil. Seveda ne moremo zdaj tega problema obesiti kar na to vlado, ki sedi komaj 100 dni v svojih foteljih, ampak nekdo enostavno za svojo plačo ni opravil svoje naloge. Mi nismo policija, mi niso tožilstvo, mi nismo sodišče, smo pa Državni zbor in mi smo tisti, ki moramo vlado nadzirati in terjati odgovornost. In tukaj smo mi v Novi Sloveniji izjemno razočarani. Velikokrat pridemo z nekimi zakonskimi predlogi pred ta državni zbor in nas enostavno vlada in koalicija preprosto odbijeta, češ da to ni sistemsko, da to ni celovito, da bo to reševala vlada na drugačen način, celovito in sistemsko. Pa ni reševala, pa ni reševala. In potem dobimo to, kar dobimo, fantastične količine odpadne embalaže in odpadnih nagrobnih sveč, ki jih zdaj moramo tukaj reševati. Res pa je moj apel na vlado, seveda tudi na Ministrstvo za okolje in prostor, ker vidim, da bo zakon dobil jutri podporo, da se vendarle začne čim prej izvajati, učinkovito izvajati in da potem dejansko ta zakon tudi na koncu leta, kot predlagajo ti amandmaji, ugasne. Jaz bom te amandmaje podprl v tem kontekstu. In v Poslanski skupini NSi bomo večinsko zakon podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Zvonko Černač. Izvolite.
Hvala. Amandma, ki smo ga vložili v Slovenski demokratski stranki, ureja dvoje. Prvo je skrajšanje veljavnosti zakona, po tem amandmaju naj bi veljal samo za leto 2019. In podoben amandma je vložila tudi koalicija, kar pomeni, da bo to jutri sprejeto. O tem torej ne kaže izgubljati besed. Drugi del amandmaja se pa nanaša na roke, v katerih naj bo ta situacija, ta embalaža sanirana. Mi govorimo o interventnem zakonu, o zakonu, ki ga sprejemamo po nujnem postopku, problem nam visi nad glavo. V medijih smo brali o tem, da problem ni samo okoljski, ampak tudi z vidika zdravja, ker se bodo naselili glodavci na te odpadke, ki očitno čakajo, da bomo mi ta zakon sprejeli, ker se danes ne naseljujejo. Malo humorja vmes, da ne bo preveč resno. In istočasno smo priča, da minister ne podpira tega 30-dnevnega roka, v katerem je treba te družbe oziroma te osebe, ki bodo to embalažo začele odvažati, izbrati. Problem je 30-dnevni rok. Sedaj pa poglejmo, kaj piše v zakonu. V zakonu piše, da mora inšpekcija, pristojna za varstvo okolja, v desetih, pazite, delovnih dneh, to je zanimivo. Če gre za interventni zakon, vsaj teh delovnih bi lahko izpustili; v desetih dneh. Cel svet šteje roke v dnevih, samo mi v Sloveniji smo unikum in govorimo o delovnih dnevih pri rokih, tako tukaj kot na področju raznih dovoljenj. Počasi bi morali te naše unikum nomenklature in poimenovanja tudi znebiti. Torej v desetih delovnih dneh. Lepo se sliši, to bo zelo hitro, sredi januarja bo to. Kajti zakon bo jutri sprejet, objavljen bo verjetno drugi teden v petek, začel bo veljati med prazniki, vmes je še 1. in 2. januar, vmes je še eden vikend, nekje do 15. januarja ima torej inšpekcija nalogo, to je itak 10 dni, 1 mesec, danes smo 18. In v enem mesecu bo inšpekcija prišla, označila, popisala in nemudoma obvestila ministrstvo, pristojno za okolje in prostor, o tem, kakšne so količine in kje se nahajajo. Tam, kjer se te količine nahajajo, piše v zakonu, izvajalec po ogledu označenih odpadkov ne sme niti odvzemati niti k njim kakršnekoli druge odpadke dodajati. Druge odpadke, ki bodo prihajali sedaj iz novega leta, verjetno vemo, da prazniki naredijo svoje in bo te embalaže še veliko, druge odpadke predhodno skladišči ali skladišči tako, da je označene odpadke mogoče prevzeti. Se pravi, tile bodo tam označeni, čakali bodo, izvajalci so na odboru opozorili, da nimajo prostih kapacitet. Označenih odpadkov ne smejo oddati družbam, tudi če bi oni imeli, teh ne smejo oddati, ker so sedaj označeni, so zaplombirani, po domače povedano. Smejo jih oddati samo osebi iz tretjega odstavka 5. člena tega zakona, to je oseba, ki v imenu Republike Slovenije in za njen račun zagotovi, da bo te odpadke prevzela ter jih obdela. Mi določamo za izbiro te osebe 30-dnevni rok. Minister pravi ne gre, zaradi javnih naročil. Spoštovani minister, če bo problem javnih naročil, potem zakona ne rabimo. Nekje drugo leto boste izvajalca izbrali, po odločitvah Državne revizijske komisije, ki jim sledimo v zadnjem času, recimo zadnja najbolj razvpita – Karavanke, bo odločeno konec leta, izbran bo bistveno dražji ponudnik, kot bi lahko bil. Taka bo na koncu odločitev, eno leto bodo pa ti zaplombirali odpadki tam stali. Kam bodo te družbe skladiščile nove odpadke, vas vprašam. Kam, če je 30-dnevni rok problem? Če se bo postopalo v skladu z Zakonom o javnih naročilih in v skladu z ustaljeno prakso Državne revizijske komisije, ki smo ji priča na slovenskih tleh, ki naj bi bila neodvisen organ, ki se prodaja kot neodvisen organ, kar je še hujše; nad odločitvami, nad katerimi je samo modro nebo, ni nobene pritožbe. Očitno so bili od boga postavljeni in jih ni ta državni zbor imenoval. Če nad okrajnimi, okrožnimi, višjimi sodniki ni modrega neba, ampak je Vrhovno ali Ustavno sodišče. Tukaj pa je modro nebo in so neodvisni, lepo vas prosim. Vsak s takimi ali drugačnimi strankarskimi simpatijami, kar je absurd, da se trije člani senata iz istih strankarskih simpatij pojavijo v odločanju, kar je tudi vprašanje za tistega, ki vodi to komisijo. Kakšni so izločitveni kriteriji, kako se varuje konflikt interesov, kako se skrbi za to, da se ne vzbuja dvoma v nepristranskost? V vseh teh odločitvah, oprostite, še posebej glede na zadnjo odločitev, je ta komisija izgubila vso kredibilnost. Če jo jutri odpravimo, ne bo nobene škode, pa damo postopek revizija na redna sodišča. Nobene. Največjo škodo se dela sedaj z njihovimi odločitvami, ker preplačujemo investicije, pa nič boljše niso zato izvedene. Če bo minister čakal, da se bo ta silna procedura odvila, bo ta zakon nehal veljati. Jaz tega, oprostite, ne razumem. Če je problem 30 dni, naj pove minister, je 60 dni dovolj, 90; ampak ljudje božji, ne morejo pa sedaj ti zapečateni odpadki tam čakati v skladiščih. Družbe bodo prisiljene prevzemati nove, ki jih bo zdaj v tem novoletnem času ogromno. Kam bodo z njimi? In istočasno govorimo o tem, da sprejemamo zakon, ki je interventne narave, ker se bodo miši tam razmnožile, če tega ne bomo odpeljali. Možno je to popraviti, če bi se strinjali pa sprejeli ta naš amandma. Lahko vložite amandma na amandma pa ta rok podaljšate iz 30 na 60 ali 90 dni, samo rok mora biti. Rok mora biti! Brez tega zakon nima in ne bo imel nobenega učinka. Ob zaključku bi bilo dobro slišati, ker tega nismo slišali, kam bo šlo več kot 10 tisoč ton te embalaže in sveč. Kaj se bo z njimi zgodilo? To danes moramo vedeti in je prav, da tudi javnost ve, kam jim bomo odpeljali. Jih bomo predelali, sežgali, naložili na ladjo, raztresli sredi oceana? Kaj se bo z njimi zgodilo? In zakaj 120 evrov odpadki in 200 evrov tona sveč?
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Gregor Perič. Izvolite.
Hvala za besedo, lep pozdrav še enkrat. Jaz pa bom vseeno namenil malo več besed v zvezi z amandmaji, ki smo jih danes dobili. Pa se bom vrnil še malo nazaj. Na 3. seji Odbora za infrastrukturo, okolje in prostor smo dejansko zelo podrobno prečesali ta predlog interventnega zakona, s katerim se danes ukvarjamo; in smo bili, moram reči, presenetljivo enotni. Čisto vsi, od leve, desne, kar je vmes, zgoraj, spodaj, čisto vsi smo bili enotni, ker se zavedamo akutnosti problematike, ki jo danes v drugem koraku, kot je minister že danes omenil, rešujemo. Morda bi bil ta predlog zakona lahko še boljši, vsak je lahko še boljši, ampak poudariti je treba, da gre za interventni zakon, kjer rešujemo neko interventno situacijo. Lahko se danes tudi pogovarjamo o tem, kdo je kriv, kdo ni kriv, kdo bi lahko kaj naredil, ampak vse to ne bo prav nič pripomoglo k temu, da okoljski problem, ki ga imamo na terenu, rešimo. In to je danes cilj in cilj mora biti tudi v prihodnje, ko se bomo lotili obravnave Zakona o varstvu okolja. Na odboru smo bili enotni, ostal je nekako na mizi še en predlog, ena pobuda s strani kolegov iz SDS glede tega, kdaj naj se neha ta zakon interventno uporabljali. Ali je to 31. 12. 2019, kar je predlog SDS, ali pa pol leta kasneje, kot je bil predlog ministrstva. V pojasnilo vsem, ki morda niso šli v podrobnosti glede tega interventnega zakona, ministrstvo je predlagalo 30. 6. 2020 iz enega samega razloga; ko sem omenjal tretji korak pri ureditvi tega področja, torej novelacije oziroma spremembe Zakona o varstvu okolja. Zakon o varstvu okolja je sistemski zakon, ki pokriva 9 različnih področij. Je kompleksen zakon, je zakon, ki se je v preteklosti zelo veliko spreminjal, včasih celo prepogosto, ker je v nekem navskrižju z vidikom pravne varnosti; in v njem je veliko rešitev. In skozi ta daljši proces je prihajalo tudi do tega, da smo prišli do točke, ko je bil že sam zakon nekonsistenten in je generiral tudi številne težave, ki jih danes odpravljamo. Ampak kot rečeno, tukaj nismo zato, da ustvarjamo probleme, ampak da skušamo tiste, ki so se nakopičili, čim hitreje rešiti. Amandmaji, ki smo jih dobili s strani SDS in potem koalicijski; v bistvu ne gre za nič drugega, kot da je koalicija dejansko povzela amandma SDS, torej je upoštevala to skrajšanje roka, kar se potem razume, da bo ministrstvo prisiljeno na nek način dvakrat odpirati Zakon o varstvu okolja, prvič, lotiti se problematike odpadkov. Potem vzporedno bo verjetno tudi delalo na ostalih področjih, ampak kasneje se bomo lotili še drugih področij. V tem smislu sta koalicija in ministrstvo šla zelo naproti SDS, kar upam, da se ne bo tako zelo hitro pozabilo, ker pogosto tukaj slišimo, kako koalicija gre enostavno mimo in povozi vse, da nimamo ne občutka ne senzibilnosti za nič. Seveda imamo, ampak kot rečeno, potrebno je veliko strpnosti, veliko komunikacije in jaz verjamem, da vsi skupaj to zmoremo, če je le volja, če je le motiv. In me veseli, da je ekologija eno od tistih področij, kjer posamezne ideologije v veliki meri odpadejo. Kot sem že dejal, bomo to priporočilo SDS vsekakor upoštevali. Se mi zdi koristen in dobronameren korak, neko približevanje, ker imamo vsi v ospredju oziroma pred očmi naše okoljske težave. In to bi moralo biti vodilo tudi na številnih drugih področjih, ampak to je marsikdaj tudi stvar neke volje ali političnega preigravanja. Ljudje si marsikdaj mislijo marsikaj in zadevo vidijo zelo dramatično. Tudi mi marsikdaj pripomoremo k temu, da naredimo zadeve zelo dramatične, ampak to sodi k temu delu igre. Predvsem je pomembno, da tukaj iščemo rešitve, in jaz mislim, da imamo danes na mizi eno rešitev, ki je nujna, je urgentna. In računam tudi na konstruktivnost vseh, tudi v prihodnje. Tudi v tej hiši marsikdaj slišimo zelo veliko besed, tudi glede ekologije, ampak besede ne zadoščajo, potrebna so zelo konkretna dejanja. Pozdravljam vse te pobude in vse te korake, ki so bili v tem kratkem času na Ministrstvu za okolje in prostor pod vodstvom Jureta Lebna narejeni, ker se dejansko učinek na terenu že vidi in pozna. Računam, da bo tako tudi v prihodnje. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sprašujem, ali želi še kdo razpravljati o amandmajih in členu? Gospod Zvonko Černač se je prijavil. Izvolite, imate besedo.
Jaz bi vseeno prosil, če bi le dobili odgovor na ta vprašanja, ki so bila izpostavljena. Jaz sem tudi omenil, če je ta 30-dnevni rok problematičen, da ga lahko v postopku tudi nadomestimo, ampak nek rok mora v zakonu biti. In druga zadeva, mogoče javno pojasnilo, ker plenarno zasedanje vseeno posluša in spremlja več ljudi kot seje odborov – kam bodo ti odpadki šli? Kam bo šlo preko 10 tisoč ton odpadne embalaže in sveč? Ali to danes vemo? Ali tega danes ne vemo? Hvala.
Hvala lepa. Gospod minister, želite besedo? Izvolite.
Hvala za komentarje. Malo bom sistemsko stvari orisal, ker niso tako enostavne, dotaknil se bom tudi teh 30 dni, ker smo sedajle tudi neke vsebine slišali. Najprej zadnje, kam bodo odpadki šli. Jaz vas lahko obvestim, da sem ravno sedajle, med sejo podpisal 28. pogodbo. Še prihajajo v hišo, vsi ti odpadki gredo naprej po normalnih tokovih, kot so šli do sedaj. Nobenih novih stvari, ne odkrivamo nobenih novih odlagališč. Prišlo je pač do tega, da se nastale razmere malo izkorišča, dali smo nov denar in kar naenkrat so se spet odpadkovna vrata odprla. Ni nekih novih odlagališč, družbe delajo svoje, odvaža se, sama uredba, ki smo jo na vladi sprejeli pod urgentno okoli en mesec nazaj, je svoje cilje dosegla; in spet zato, ker smo zagotovili nek dodaten denar ob tem, kar bi se že moralo izvajati. Zaznal sem vprašanje glede tožb, kaj se lahko zgodi. Malo bom povezal s tem, ko smo šli spreminjati okoljevarstvena dovoljenja, so se ena podjetja pritožila, druga ne. Nekatera razumejo, da morajo stvari delati, nekatera pač preizkušajo te pravne manevre. Isto pričakujem tukaj. Ampak ravno zato, ker sem prepričan, da bi že sam sistem moral svoje cilje dosegati, moramo na ministrstvu tudi po sprejetju zakona iti v to, da regresne zahtevke izpeljemo v največji možni meri. Tukaj bomo naredili vse, z jasnimi obrazložitvami, tudi po pritožbah na okoljevarstveno dovoljenje, kako je potem tudi sodišče naprej odločilo glede količin. Mislim, da možnosti imamo, tudi zato, ker že razmišljamo naprej, tudi zato, ker mislim, da podjetja razumejo, da je treba red vzpostaviti. S 1. junijem naslednje leto znižujemo iz 15 ton na nič količino odpadkov. Vse to bo pomagalo tudi podjetjem razumeti, da morajo zdaj svoje oddelati; hkrati pa imamo že pripravljene vsebine za prvo rundo ZVO, kot smo se tudi na odboru pogovorili. Računam, da bi tudi v prvi polovici naslednjega leta imeli te vsebine pripravljene. Zdaj pa še malo glede teh 30 dni v amandmaju. Jaz vas slišim, mi smo z ekipo to preigrali – stvar bi pila vodo, bi pa morali malo spremeniti. Ker gre za velike količine, ker gre za veliko denarja, bo objavljen evropski razpis. Tudi včeraj smo se med poslanskimi vprašanji pogovarjali, poznamo naš nacionalni šport pritoževanja na javne razpise. Tukaj je edina rešitev, da se strinjajmo, da ko izberemo osebo za odvoz, da ji damo rok 30 dni, da se to odpelje, ampak potem preostali del ostanka, od prejema pisnega obvestila inšpekcije naprej, pa ne, ker potem to striže že s samimi členi. Inšpekcija bo dala obvestilo, mi razpisa še ne bomo speljali in potem lahko cela stvar pade. Vas pa slišim z idejami in mislim, da bi se bilo smiselno pogovoriti, ko je izbrana oseba, se jim da 30-dnevni rok, da se to odpelje. Mislim, da na tak način še pohitrimo postopek in da bi lahko nekje tukaj našli kompromis, seveda v ravnovesju, da bi bil ta zakon še v širšem kontekstu sprejet. Mislim, da sem se glavnih stvari dotaknil. Hvala.
Hvala, gospod minister. Besedo ponovno želi gospod Zvonko Černač. Izvolite.
Lep pozdrav vsem še enkrat. Mislim, da je prav, da rok v zakonu je. In mislim, da vsi tudi razumemo, da je minister ujet v tako regulativo, kot jo pač imamo, in da izven te regulative ne more. Ampak če bo temu tako, da bo nekako to sprejeto, potem velja, kar se naše poslanske skupine tiče, da bomo ta zakon v končnem branju tudi podprli, ker mislim, da rok v zakonu mora biti. Me pa žalosti, da včeraj nismo s strani predsednika Vlade, se pravi prvega ministra, slišali neke bolj odločne besede, da bo temu sistemu na področju revizije javnih naročil, ki ni ustrezen, narejen konec. Ker vidite, da pri vsaki zadevi, ki se jo lotevamo, pri vsakem zakonu, ki ga sprejemamo, tudi pri takem zakonu, ko gre za nujne, interventne ukrepe, trčimo ob neustreznost revizijskega postopka. Neustreznost v tem smislu, da je ta revizija, ki naj bi zagotavljala večjo gospodarnost pri javnih naročilih, postala nasprotje temu. In preko črkobralstva in pikolovstva onemogoča gospodarnejšo izbiro pri javnih naročilih in marsikaterega naročnika, ki sledi temeljnim načelom javnega naročanja, derogira z njihovimi odločitvami. To pa me žalosti in mislim, da bodo največjo težavo pri izvajanju politik na posameznih področjih imeli ravno ministri te vlade, ker se premier očitno ne zaveda, da je tukaj problem. Jaz upam, da bo jutri potrjena utemeljenost razprave o odgovoru predsednika Vlade glede tega vprašanja, ki sem ga naslavljal, ki se ne veže samo na en revizijski postopek, ampak se veže na celotno področje. Če vlada tega ne bo spremenila, potem mislim, da je Državni zbor tisti, ki mora prevzeti samostojno zakonodajno iniciativo in spremeniti neustrezen način na področju revizije javnega naročanja, ki onemogoča normalno izpeljavo postopkov na eni strani in na drugi strani ne omogoča boljše, preglednejše in gospodarnejše izbire izvajalcev. Kar se pa zakona tiče, če bo temu tako, kot je povedal minister, in bo ta amandma potem podprt s to redakcijsko spremembo, ki jo bomo pripravili, potem bo Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke ta zakon tudi podprla. Hvala.
Hvala lepa. Želi morda še kdo razpravljati? Če ne, zaključujem razpravo. O amandmajih bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v sredo, 19. decembra, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 7. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O GOSPODINJSKEM DODATKU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina sedmih poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožefom Horvatom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina enajstih poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožefom Horvatom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici predlagatelja gospe Ivi Dimic. Izvolite.
Spoštovani! V zadnjih mesecih se odpravljajo številne neenakosti in krivice, ki so posledica dela preteklih vlad. Želimo vsi skupaj poskrbeti za najbolj ranljive, socialno ogrožene ljudi, hkrati pa pozabljamo na vseh 56 tisoč žensk, ki živijo pod pragom revščine in ne prejemajo niti 500 evrov pokojnine. Leta 2011 je takratni minister Ivan Svetlik s spremembo Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev posegel na področje najbolj ranljivih v naši družbi, kot so ženske, ki so zaradi prejšnjega sistema, ki jim ni omogočal pokojninskega zavarovanja in so ostale doma na kmetiji ali pa skrbele za gospodinjstvo in otroke, ostale brez dostojnega plačila. Do leta 2011 je država Slovenija starejšim od 65 let priznavala tako imenovano državno pokojnino, s katero se je omogočalo osnovno preživetje posameznikom. Leta 2012 je bila državna pokojnina ukinjena. Po podatkih Statističnega urada Republike Slovenije je v Sloveniji 1. 1. 2018 živelo 217 tisoč 960 žensk, starih 65 in več let. Pokojnino v Sloveniji po podatkih ZPIZ prejema 200 tisoč 467 žensk, od tega 65 tisoč 579 žensk manj kot 500 evrov. V Novi Sloveniji želimo z zakonom o gospodinjskem dodatku izboljšati položaj žensk, starejših od 65 let, da bi jim mesečno dodelili 100 evrov dodatka za delo, ki so ga opravile, ne da bi bilo to delo kadarkoli in kjerkoli ovrednoteno. Če bi gospodinjski dodatek prejele vse ženske, ki prejemajo pokojnino do 500 evrov, in sicer v višini 100 evrov mesečno, pomeni, da bi bilo treba v državnem proračunu oziroma pokojninski blagajni zagotoviti 6 milijonov 557 tisoč 900 evrov. Ocenjuje se, da je v Sloveniji 83 tisoč 72 žensk, ki so stare 65 let in več, s pokojnino oziroma drugimi prihodki iz javnih sredstev, nižjimi od 500 evrov; zato bi bilo treba zanje zagotoviti za uveljavljanje pravice do gospodinjskega dodatka 8 milijonov 307 tisoč 200 evrov mesečno. Še vedno obstajajo razlike med moškimi in ženskami glede plačanega in neplačanega dela. Razlike so seveda v škodo žensk, kar se kaže v njihovi preobremenjenosti in neenakopravnem položaju. Z uvedbo gospodinjskega dodatka bi pomembno omilili revščino med starejšimi ženskami, ki bivajo same oziroma imajo tudi zelo nizke prihodke. S priznanjem gospodinjskega dela, ki so ga opravljale vse življenje, bi jim na mogoč in enostaven način to tudi deloma priznali. S tem bi odpadel del financiranja nevladnih organizacij, katerih obseg in delovanje se neupravičeno širi ravno zaradi tega, ker zadeva ni sistemsko rešena. Ko bodo finančne zmožnosti države dopuščale, pa bi gospodinjski dodatek uvedli kot univerzalni gospodinjski dodatek. Še enkrat želim poudariti, v zadnjih mesecih odpravljamo številne neenakosti in krivice. Z gospodinjskim dodatkom bi pomagali in rešili zelo socialno ogroženo skupino žensk, za katere tudi Inštitut za socialno delo in varstvo opozarja, da živijo v Sloveniji pod pragom revščine in so najbolj ogrožena skupina v naši državi. S podporo našemu predlogu zakona bi jim lahko vsaj delno pomagali v njihovih osebnih stiskah. Hvala.
Hvala lepa. Za uvodno predstavitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti gospe Bredi Božnik. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci in ostali gostje, lepo pozdravljeni! S Predlogom zakona o gospodinjskem dodatku, ki ga je v obravnavo vložila skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Horvatom, se predlaga uvedba gospodinjskega dodatka, ki naj bi omilil revščino med starejšimi ženskami, ki bivajo same in so stare 65 let in več ter prejemajo pokojnino do 500 evrov oziroma če druga sredstva iz državnega proračuna oziroma javnih sredstev ne presegajo te višine. Namen tega zakona je po predlogu predlagateljev tudi ovrednotiti gospodinjsko delo žensk, ki ni nikjer upoštevano kot delo. Mnenje Vlade Republike Slovenije je, da Predlog zakona o gospodinjskem dodatku ni primeren za nadaljnjo obravnavo, in sicer iz naslednjih razlogov. V Sloveniji imamo vzpostavljen sistem socialnega varstva, ki je namenjen socialno ogroženim osebam in se financira iz državnega proračuna, ter sistem obveznega socialnega zavarovanja, ki praviloma zagotavlja pravice ob nastopu zavarovalnega primera glede na vplačane prispevke. Država zagotavlja socialno varnost osebam, torej tudi ženskam, starejšim od 65 let, ki si same materialne varnosti ne morejo zagotoviti zaradi okoliščin, na katere ne morejo vplivati v okviru socialnovarstvenih prejemkov, in sicer z denarno socialno pomočjo in njeno posebno obliko, to je izredno denarno socialno pomočjo, ter varstvenim dodatkom. Gre za instituta, ki sta namenjena socialno ogroženim osebam, pogoje za pridobitev teh pravic pa ureja Zakon o socialno varstvenih prejemkih in Zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. Oseba, ki je vključena v obvezno pokojninsko zavarovanje, pridobi pravico do pokojnine glede na vplačane prispevke. Ženske imajo v okviru pokojninskega sistema priznane še določene ugodnosti zaradi skrbi za otroke ter večje angažiranosti pri neformalnem delu, in sicer imajo možnost zniževanja starosti pri starostnem upokojevanju ter višje odmerne odstotke v primerjavi z moškimi zavarovanci. Če je oseba upravičena do pokojnine v nizkem znesku in je socialno ogrožena, je ob izpolnjevanju zakonsko določenih pogojev upravičena do denarne socialne pomoči in varstvenega dodatka v sistemu socialnega varstva. Meja za pridobitev denarne socialne pomoči za samsko osebo trenutno znaša 392,75 evra, za varstveni dodatek pa 577,34 evra. Vlada nadalje pojasnjuje, da so predvideni tudi ukrepi v prihodnosti, v nadalje so predvideni tudi ukrepi za izboljšanje socialnega položaja upokojencev. Socialni položaj upokojencev se bo v prihodnje izboljševal z rednimi uskladitvami, skladno s sistemskim zakonom; ter izrednimi uskladitvami, skladno s finančnimi zmožnostmi države. Za posameznike, ki se bodo šele upokojevali, pa se bo socialni položaj pri prihodnjih spremembah reševal skozi dvig odmere odstotka, torej odmernega odstotka za odmero vseh vrst pokojnin. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, mnenje Vlade Republike Slovenije je, da Predlog zakona o gospodinjskem dodatku ni primeren za nadaljnjo obravnavo, zato predlaga, da se ta predlog zavrne. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Stranka modernega centra, v njenem imenu gospa Janja Sluga. Izvolite.
Podobe staranja žal ne kažejo vedno srečnih zgodb in zadovoljnih posameznic ter posameznikov, ki vstopajo v jesen življenja. Le-ta bi morala biti varna, brezskrbna in kar se da zdrava. To si verjetno vsi želimo. Zato govorjenje o staranju nikakor ni odveč, še posebej če se zazremo v statistične podatke, ki so dejansko zgovorni sami po sebi. Starejši so glede na kazalnike življenjske ravni v slabšem položaju kot aktivna populacija. Indikatorji revščine in socialne izključenosti so pri njih najvišji, še posebej pri starejših samskih ženskah, ki jih današnji zakon naslavlja. In to kljub temu, da so se v zadnjih letih negativni trendi pri splošni stopnji revščine že začeli zaustavljati. A današnja rešitev, ki jo predlagatelji poimenujejo kot gospodinjski dodatek, odpira še drugo pomembno vprašanje, to je vprašanje delitve neformalnega dela med obema spoloma. Dejstvo je, da je v Sloveniji neplačano gospodinjsko in skrbstveno delo feminizirano. Ženske prevzemamo večino skrbi za otroke in druge odvisne člane ter tudi večino gospodinjskega dela. Dodaten problem neenakomerne delitve dela pa predstavlja starajoča se družba, ki to skrb večinoma nalaga prav na ramena žensk. Stališča o tem, ali je to prav ali ne, so različna in z njimi ne želimo polemizirati; vsaj je ne tem mestu. A prav je, da se zavedamo, da če želimo poskrbeti za ostarele člane naše družbe, moramo nujno razmišljati o gospodinjskem delu kot o dolžnosti vsakega od nas, ne glede na spol. Mogoče je napočil čas tudi za te spremembe, drugače bo še vedno več žensk kot moških še naprej v svet zrlo skozi kuhinjsko okno. Današnji ukrep, s katerim želi predlagatelj institucionalizirati gospodinjski dodatek, naslavlja še posebej deprivilegirano skupino starejših samskih žensk, ki nedvomno potrebuje posluh oblasti. A je treba ta ukrep nasloviti tudi nekoliko širše, z vidika razmerij do celotnega sistema socialnega varstva. Ta namreč z vso skrbnostjo socialno ogroženim njihovo socialno varnost zagotavlja z denarno socialno pomočjo, z izredno denarno socialno pomočjo in z varstvenim dodatkom. Število prejemnikov slednjega se povečuje. V mesecu avgustu ga je prejemalo že več kot 18 tisoč 300 starejših od 63 oziroma 65 let. Ta porast je tudi posledica nedavne spremembe zakona, ki je ukinil zaznambe na nepremičninah. Namen ukrepa je bil izboljšati položaj starejših, še posebej tistih z enočlanskimi gospodinjstvi, kjer je stopnja tveganja revščine največja. Ukrep se kaže kot pozitiven in upamo, da se bo v prihodnjih letih vsaj delno odrazil tudi v upadu stopnje tveganja revščine ravno med starejšimi. Zdi se, da se gospodinjski dodatek sicer v obliki novega zakona v obstoječ sistem socialnega varstva ne vgrajuje dovolj premišljeno. V popolni neodvisnosti od že obstoječih institutov in mestoma celo odpira vprašanje neenakega obravnavanja. Po našem mnenju je odprta še dilema, ali lahko pravica do gospodinjskega dodatka izhaja iz predhodnega zavarovanja. Ocenjujemo, da gre za pravico socialnovarstvene narave, zato se Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje ne zdi najbolj primeren nosilec te pravice. Želimo si, da retorika ob današnji razpravi ne bo pretirana. V Poslanski skupini Stranke modernega centra menimo, da je treba za preprečevanje revščine v starosti oblikovati predvsem take socialne politike, ki spodbujajo ženske k izobraževanju in zaposlovanju, ki omogočajo varne in kakovostne storitve na področju skrbi za otroke in stare ter tako ženske razbremenijo neplačanega skrbstvenega dela. Na tem področju ne smemo zaspati, zato bomo budno spremljali vse aktualne, še posebej nadaljnje ukrepe, ki bodo temu sledili. Današnji predlog pa teh vidikov po našem mnenju zadostno ne naslavlja, zato naše podpore v tem trenutku nima. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Levica bo predstavil Boštjan Koražija. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo, predsedujoči. Še enkrat lep pozdrav vsem, tudi vsem prisotnim na balkonu! Predlog zakona o gospodinjskem dodatku naslavlja pereč problem, o katerem je v zadnjih letih veliko govora. Gre za priznanje skrbstvenega oziroma reproduktivnega dela, ki je najpogosteje razlog za revščino žensk v starosti, saj vpliva na njihove zaposlitvene kariere. Čeprav ta predlog naslavlja aktualen problem, je ponujena rešitev v obliki Predloga zakona o gospodinjskem dodatku neustrezna z več vidikov. Kategorija starejših žensk je med najbolj ranljivimi skupinami, izpostavljena višjim tveganjem za revščino in socialno izključenost. Podatki za Slovenijo kažejo, da je stopnja tveganja za revščino za ženske v vseh starostnih obdobjih višja kot tista pri moških. Razkorak s starostjo še narašča, sploh pa se razlike pokažejo po 60. letu starosti. To je povezano s pokojninami in ženskimi delovnimi zgodovinami, vključenosti v plačano delo. Zaradi plačne vrzeli v aktivni delovni dobi ženske po prenehanju dela prejemajo nižje pokojnine. V Evropski uniji lahko razlike v pokojninah med moškimi in ženskami segajo tudi do 45 %. Slovenska pokojninska vrzel med spoloma je v letu 2012 znašala 24 %. Za Slovenijo tudi velja, da je pokojninska vrzel med spoloma večja kot v večini držav Evropske unije. V večini vzhodnoevropskih držav je odstotek pokojninske vrzeli nižji od 16 %. Na socialni položaj v starosti vplivajo izobrazba, zaposlitev in usklajevanje delovnega in zasebnega življenja, kamor štejemo predvsem distribucijo skrbstvenega oziroma reproduktivnega dela v zasebnosti. Kljub višji izobrazbi žensk je stopnja zaposlenosti žensk nižja. Ženske pa prevladujejo v slabše plačanih poklicnih skupinah. Pomembno je, kako se te prečnice v življenju ženske prepletajo. Naj se vrnem na predlog zakona, za katerega Levica meni, da je neustrezen z več gledišč. Prvič, naziv dodatka »gospodinjski dodatek« ni primeren. Žensk po 65. letu z najnižjimi prejemki ni ustrezno zreducirati na kategorijo dodatka, ki izvira iz spolne neenakosti in na neenaki delitvi dela med spoloma. Utemeljitev predloga je nazadnjaška, se uporablja argument domestifikacije žensk in spolno pristranske delitve dela ter spolno sklepa, namreč gospodinjo lahko tudi moški. Predlog spregleda vse tiste moške, ki so ravno tako prekinjali svojo zaposlitveno kariero, da so negovali svojca ali gospodinjili. Ženske in moški, ki nimajo polne delovne dobe, izpadejo iz minimuma 500 evrov mesečne pokojnine, 2. člen. Problematična je tudi starostna meja 65 let, spet se nanaša na 2. člen, ker se ženske, prav tako tudi moški, lahko upokojujejo pred to starostno mejo. Pogoj najmanj 30 let stalnega bivanja v Republiki Sloveniji, ki se nanaša na 4. člen, je nacionalističen, saj ima intenco preprečiti, da bi pravico do socialnega dodatka dobile tudi druge ženske izven ozko zamejenih pogojev, na primer migrantke, in popolnoma spregleda, da so ljudje in sodobne družbe mobilni in da bo mobilnost v prihodnje še naraščala. V utemeljitvi se navaja, da bi z uvedbo gospodinjskega dodatka odpadel del financiranja NVO, katerih obseg in delovanje se neupravičeno širi ravno zaradi tega, ker zadeva ni sistemsko rešena. Ta razlaga je vidno usmerjena proti nevladnemu sektorju in zanika njegov vitalni pomen za funkcionalnost demokracije. Nejasna je tudi namera, da bi ob dopustni finančni zmožnosti države gospodinjski dodatek razširili in uvedli tudi univerzalni gospodinjski dodatek. V Levici ugotavljamo, da predlog naslavlja problem, ki je akuten in se ga je treba lotiti. Podpiramo pobudo odpiranja vprašanja revščine starejše generacije, zlasti žensk, ter revščine upokojencev in upokojenk. Vendar menimo, da bi to področje moralo biti urejeno sistematično kot univerzalna shema, ki zajema celotno ranljivo populacijo brez diskriminatornih ločnic. Upravičenost pa je odvisna od socialnega položaja posameznikov in posameznic. Revščina v starosti je posledica celotnega življenjskega poteka in je akumulacija neenakosti skozi vse življenje. Stopnja tveganja revščine je bila leta 2017 za ženske nad 60 let 19,5-odstotna, za moške pa 11,8-odstotna. V Sloveniji se s problemom visoke stopnje tveganja revščine pri starejših ženskah neuspešno spopadamo, ker ne uveljavljamo ukrepov za zmanjševanje stopnje revščine prebivalstva in zmanjševanja neenakosti med moškimi in ženskami. Problem je treba nasloviti z vidika družbene pravičnosti in enakosti. Z obnovo kapitalizma je prihajalo v državah nekdanjega socializma do retradicionalizacije družbe in ponovne patriarhizacije, ki vodi v večanje neenakosti med spoloma, zlasti v škodo žensk. S krhanjem socialne države naraščajo bremena, ki jih v gospodinjstvu in v skrbstvenem oziroma reproduktivnem delu nosijo zlasti ženske. Na področju reševanja družbene problematike revščine se v Levici zavzemamo za pravično socialno, skrbstveno in pokojninsko politiko, predvsem v razmerju statistično najrevnejše nacionalne populacije žensk po 65. letu starosti. V Levici opozarjamo na pomen celovitega reševanja te problematike in neuspešnosti parcialnih ukrepov. Ukrep bi moral biti bolj univerzalen in vključujoč. Problematično je uvajati dodatke, ki temeljijo na spolno specifičnih ideologijah in vztrajajo na spolni delitvi dela. Glede na vse navedeno v Levici predloga zakona v taki obliki ne moremo podpreti. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov bo predstavila Ljudmila Novak. Izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, državna sekretarka, kolegice in kolegi, vsi navzoči, prav lepo pozdravljeni! Po podatkih Statističnega urada Republike Slovenije ženske še vedno v večji meri opravimo neplačano skrbstveno in gospodinjsko delo, kar še vedno kaže na neenakomerno porazdelitev dela med partnerjema. Ženske tako še vedno več časa namenimo skrbi za gospodinjstvo, otroke, starejše osebe ter druge pomoči potrebne družinske člane in članice. Zaposlene ženske porabimo za gospodinjska in skrbstvena dela povprečno 42 ur na teden, torej še en delavnik, moški pa povprečno 28 ur, seveda pohvaljeni vsi tisti, ki si doma enakomerno porazdelijo gospodinjska dela, ampak statistike pač tako kažejo. To delo ni nikjer upoštevano, kar ni pravično. Položaj žensk se v socialnem smislu še poslabša po dopolnjenem 65. letu, predvsem tistih žensk, ki živijo same. Po podatkih Sursa 1. 1. 2018 so bile ženske, ki so živele same, stare povprečno 65 let. Namen zakona, ki smo ga pripravili v Novi Sloveniji, je ovrednotiti gospodinjsko delo žensk, ki ni sicer nikjer upoštevano kot delo. Omenjeno krivico bi odpravili z uvedbo tako imenovanega gospodinjskega dodatka. Na ta način bi omilili revščino žensk v starosti, saj statistike kažejo, da je največ revnih oseb prav žensk nad 65. letom starosti, samskih oziroma vdov in tistih, ki živijo same. Zakon o gospodinjskem dodatku kot prvi tovrstni zakon v Sloveniji obravnava in ureja pravice za ženske, ki so stare 65 let in več ter prejemajo pokojnino do 500 evrov. Tiste ženske, ki niso prejemnice pokojnine, pa lahko gospodinjski dodatek prejmejo, če druga sredstva iz državnega proračuna oziroma javnih sredstev ne presegajo že omenjene višine. V Novi Sloveniji želimo z uvedbo gospodinjskega dodatka v višini 100 evrov olajšati položaj žensk, starejših od 65 let, ki prejemajo pokojnino ali druga sredstva iz javnih blagajn, nižja od 500 evrov; in tako zmanjšati revščino in negotov položaj žensk v starosti. Krščanski demokrati bi si sicer želeli, da bi gospodinjski dodatek dobile vse ženske nad 65 let za opravljeno dodatno delo, da bi ta postal univerzalen; vendar bo to mogoče, ko bodo finančne zmožnosti to tudi omogočale. Spoštovani poslanci in spoštovane poslanke! V Novi Sloveniji pričakujemo, da boste zakon podprli vsi socialno čuteči poslanci, še posebej pa tisti, ki cenimo delo naših mam in babic.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek bo predstavil Vojko Starović.
Hvala, predsedujoči. Spoštovani! Gospodarska kriza je prinesla znaten porast števila skupin državljank in državljanov, ki živijo na robu in pod robom revščine. Njene posledice še vedno močno vplivajo na možnost dostojnega življenja predvsem tistih, ki so jih prizadeli varčevalni ukrepi. Ti ukrepi so in še imajo močan negativen vpliv na socialno stanje posameznikov, družin in skupnosti. Na socialni položaj ljudi vplivajo še mnoge druge različne družbene okoliščine, gospodarske razmere, razmere na trgu dela, dostopnost zaposlitev, dostopnost izobraževanja, dostopnost različnih javnih zdravstvenih in socialnih storitev, višina dohodkov in podobno. Vse te različne okoliščine pa zahtevajo usklajene ustrezne ukrepe, ki so kompleksni, ki se potem pretvorijo v ustrezne spremembe zakonodaje, na katere se potem vežejo različne pravice državljanov, s katerimi pomagamo v njihovem socialnem položaju. Ukrepi in posledično zakonodajne spremembe na področju družinske politike – to področje pa je zelo občutljivo – pa morajo biti še posebej premišljeni in dolgoročno naravnani. Predlagani Zakon o gospodinjskem dodatku pa naslavlja in ureja zadeve parcialno. Ureja pravice za ženske, ki so stare 65 let in več ter njihova pokojnina ali pa njihovi drugi dodatki iz javnih sredstev ne presegajo zneska 500 evrov. Predlagatelj na ta način zasleduje izboljšanje socialno-ekonomskega položaja žensk, vendar v Poslanski skupini Alenke Bratušek menimo, da je namen, ki ga je izrazil predlagatelj, plemenit, in tudi sami si to želimo. Menim, da prav nihče, ki danes sedi v tej dvorani, ciljem predlaganih sprememb ne nasprotuje, vendar pa slika ni tako enoznačna. Lepe in plemenite želje za neko skupino so eno, vendar pa je treba upoštevati tudi druge vidike. Recimo, ko je bilo poprej govora o neplačanem delu žensk, ta faktor je že nekje upoštevan, in sicer v veljavnem pokojninskem sistemu, in sicer preko višjega odmernega odstotka za izračun pokojnine žensk. S tem nočem dejati, da je to dovolj in da je to ustrezno, vendar obstajajo tudi druge rešitve. Osebam, tako ženskam kot moškim, starejšim od 65 let, ki si sami ne morejo zagotavljati materialne varnosti, se socialna varnost zagotavlja v okviru socialne varnosti prejemkov, z denarno socialno pomočjo, izredno socialno pomočjo ter varstvenim dodatkom v skladu z Zakonom o socialnovarstvenih prejemkih in Zakonom o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. Prav tako se v Poslanski skupini SAB strinjamo z ugotovitvijo Vlade, da predlagani Zakon o gospodinjskem dodatku ne zagotavlja enake obravnave žensk in moških, zato menimo, da bi tovrstno pravico, pravico do gospodinjskega dodatka, morali uveljaviti na univerzalni ravni, ne glede na spol. V Poslanski skupini Alenke Bratušek zaradi vsega naštetega zaključujemo, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavil Jurij Lep.
Hvala, podpredsednik. Spoštovani poslanke in poslanci ter vsi ostali, lepo pozdravljeni! Pred nami je zelo všečen Predlog zakona o gospodinjskem dodatku, ki bi po predlagateljevem mnenju omilil revščino starejših žensk, ki prejemajo pokojnino, nižjo od 500 evrov, ali so prejemnice drugih sredstev iz državnega proračuna, ki ne presegajo tega zneska. Ne glede na to, da vedno več moških opravlja gospodinjska in skrbstvena dela je žal pri nas še vedno prisotna tradicionalna delitev teh del, ki govorijo v škodo ženskam, saj so te preobremenjene in neenakopravne. Ko smo že ravno pri neenakopravnosti, je potrebno najprej izpostaviti razlike med spoloma, ki jih ta predlog izničuje. Zakaj je ta predlog diskriminatoren? Diskriminatoren je z več zornih kotov. Prvič je nepravičen do žensk, ki so v svoji aktivni delovni dobi bile zaposlene polno pokojninsko dobo in bile poleg tega še preostalih 16 ur na dan matere, žene, skrbnice drugih družinskih članov, dodatno delale na kmetiji. Obenem je diskriminatoren do moških, ki sicer v manjši opravljajo ta dela in so prav tako prejemniki dohodkov, nižjih od 500 evrov. Strinjamo se, da je še posebno treba vzeti v ozir predvsem ruralno okolje, kjer po izsledkih, predstavljenih spomladi na mednarodni konferenci z naslovom: Podeželje, podeželske ženske in kmetice, kje smo? Tako pridemo do generalne ugotovitve, da nas v Sloveniji z vidika enakosti žensk in moških čaka še veliko dela na področju uravnotežene delitve skrbstvenega in gospodinjskega dela. Po podatkih, ki jih je pridobil Statistični urad Republike Slovenije, je kmečka ženska v Sloveniji stara 52 let in tedensko opravi 44 ur dela ter obenem poleg dela na kmetiji skrbi za vsa gospodinjska dela in pogosto tudi za ostale družinske člane, ki bivajo doma. Zaslužijo pa 15 % manj kot moški, če primerjamo njihovo zaposlenost na mešanih kmetijah. Prav te ženske so izpostavljene bistveno večjemu tveganju za revščino, ki vodi v socialno izključenost, saj velikokrat nimajo sklenjenega ustreznega zavarovanja, ki bi jih ščitil pred tem. Prepričan sem, da ni nikogar v tej dvorani, ki bi oporekal temu, da ženske še vedno v večji meri opravljajo neplačano, skrbstveno in gospodinjsko delo. Neplačano delo žensk v državah OECD predstavlja med eno tretjino in eno polovico ovrednotene ekonomske dejavnosti, in to ob dejstvu, da so ženske za formalno delo še vedno slabše plačane kot moški. Ženske se zaradi preobremenjenosti v poklicnem in osebnem življenju srečujejo s stresom in z izgorelostjo in te ženske niso zgolj starejše od 65 let, temveč so zaposlene, samozaposlene, mame in tako dalje – da ne bom našteval vseh vlog, ki jih ženske opravljate. Ko se pogovarjamo o gospodinjskem dodatku, ki bi pomenil odmero za vse delo, ki ga ženske in moški opravljajo doma za naše otroke, vnuke, ostarele starše – poleg vseh ostalih obveznosti z gospodinjstvom vred –, imejmo v mislih, da sledimo načelu enakosti in enakopravnosti. Če že, potem bi morali poskrbeti za univerzalni gospodinjski dodatek za oba spola, ki bi izhajal iz pravic socialnega varstva oziroma še bolj logično bi bilo, da izvira iz fonda družinske politike. Skrb za družino, otroke, partnerje, starše spada v domeno družinske politike. To menimo v Poslanski skupini Desus. Iz tega sledi, da o tej pravici nikakor ne more odločati Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, kot navaja predlagatelj. V tem predlogu gre namreč za izboljšanje socialnega položaja, tega pa v Sloveniji zagotavljamo iz drugega naslova in tudi ni predmet obdavčitve. V Poslanski skupini Desus smo mnenja, da se tak dohodek ne bi smel šteti v obdavčljive prihodke. Predlagatelj pri zagotavljanju sredstev predvideva dodatnih 100 milijonov evrov na letni ravni, ki naj bi jih pokrival državni proračun. Nadomestitev vira iz proračuna pa predlagatelj ne vidi, zato bi ta znesek potemtakem morali zagotoviti ravno tako iz proračuna. Naslednje vprašanje, ki se nam odpira, je, kako bi izvedli ustrezne korekcije gospodinjskega dodatka, če se cenzus spremeni. A bo potem tako kot pri usklajevanju pokojnin: enkrat da, drugič ne. Vsekakor moramo nekaj narediti za izkoreninjenje revščine v Sloveniji, še posebej za starejše, vendar z zavedanjem, da to storimo za vse na enak in enakopraven in pravičen način. Zaradi izpostavljenih dejstev tega predloga v Poslanski skupini Desus ne moremo podpreti.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavila Suzana Lep Šimenko. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Lepo pozdravljeni vsi prisotni! Danes obravnavamo Predlog zakona o gospodinjskem dodatku, ki ga je v zakonodajni postopek vložila Nova Slovenija. Cilj predlaganih sprememb je z uvedbo tako imenovanega gospodinjskega dodatka ovrednotiti gospodinjsko delo žensk in na ta način omiliti revščino med starejšimi ženskami. Dejstvo je, da so v Sloveniji zaradi demografskih sprememb in staranja prebivalstva revščini najbolj izpostavljeni prav starejši prebivalci in to zlasti tisti, ki živijo sami. Med njimi revščina še posebej ogroža starejše ženske, ki imajo večinoma tudi nižje pokojnine. Da bi se njihov gmotni položaj vsaj nekoliko izboljšal, imamo danes v obravnavi Predlog zakona o gospodinjskem dodatku, ki kot prvi tak zakon v Sloveniji obravnava in ureja pravice za ženske, ki so starejše od 65 let in prejemajo pokojnino oziroma drugi dohodek, nižji od 500 evrov. Podatki Statističnega urada Republike Slovenije kažejo, da je revščina žensk višja od revščine moških tako rekoč v vseh starostnih obdobjih, še zlasti pa se to potrjuje pri starejših od 60 let. K temu zagotovo veliko pripomore ogromno neplačanega dela, ki ga ženske opravijo skozi življenje, in s tem koristijo ne le svojim družinskim članom, otrokom in starejšim, ampak seveda tudi družbi kot celoti. Zato imajo ženske bolj razgibano zaposlitveno obdobje; več izhodov iz dela, da lahko skrbijo za družinske člane, porodniške, bolniške, dopuste za otroke. Ženske so torej tiste, ki v večji meri prevzemajo neplačane skrbstvene obveznosti v družini tako za otroke kot za ostarele. Velikokrat se zaradi tega odločajo tudi za prekinitev dela, skrajšani delovni čas in za manj odgovorna dela, kar se na to posledično kaže tudi v njihovi nižji pokojnini. Zato ni presenetljivo, da je v Sloveniji najvišja stopnja tveganja revščine prav pri starejših samskih ženskah. S sprejetjem danes obravnavane zakonodaje z uvedbo gospodinjskega dodatka v višini 100 evrov vsem ženskam, ki so starejše od 65 let in prejemajo pokojnino oziroma drug dohodek, nižji od 500 evrov, izboljšali njihovih socialni in finančni položaj. Predlagana rešitev namreč priznava gospodinjska dela žensk, ki po do sedaj veljavnih predpisih niso ovrednotena, s čimer bi za razliko od dosedanjih rešitev sistemsko omilili revščino med upokojenkami, ki bivajo same. Glede na navedeno bomo v Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke v prvi obravnavi Predlog zakona o gospodinjskem dodatku tudi podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Liste Marjana Šarca bo predstavila Karla Urh. Izvolite.
Spoštovani vsi prisotni, lepo pozdravljeni! Poslanska skupina Nova Slovenija je predlagala zakon, s katerim bi na novo parcialno posegli v socialne položaje starejših žensk. Predlagana je uvedba gospodinjskega dodatka, do katerega bi bile upravičene ženske v starosti več kot 65 let, ki imajo prejemke nižje od 500 evrov. V Poslanski skupini Lista Marjana Šarca razumemo namene in cilje, ki jih zasleduje predlagatelj, ne razumemo pa na trenutke populističnega vlaganja predlogov zakonov z občutnimi vplivi na državni proračun. Predlog zakona, ki je pred nami, bi bilo treba konkretno predelati in dodelati, da bi bil sprejemljiv. Zagotovo ni pravično, da morajo nekateri posamezniki v naši družbi živeti s prihodki, ki ne omogočajo dostojnega preživetja. Kot družba moramo po svojih močeh poskrbeti za vsakogar, ki je potreben pomoči, vendar pa to ne pomeni, da lahko nepremišljeno vlagamo v predloge zakonov, ki niso dovolj dodelani in politično premišljeni, da bi prestali zakonodajno sito. Tudi v Poslanski skupini Liste Marjana Šarca bi želeli poskrbeti za starejše ženske s pokojnino, nižjo od 500 evrov, vendar bi hkrati radi poskrbeli za vse otroke, katerih družine, kljub temu da sta oba starša zaposlena, ne zaslužijo zadosti, da bi otroci šli na morje ali pa se do 15. leta naučili smučati. Prav tako bi radi poskrbeli za študente, ki delajo ob študiju, zato da si slednjega sploh lahko omogočijo. Socialnih krivic in pomoči potrebnih je veliko. Realnost je druga, finančne zmožnosti pa na žalost zelo omejene. Vsi ti predlogi, ki bi imeli izdatne finančne posledice za državni proračun, prihajajo s strani Poslanske skupine Nova Slovenija, ki venomer poudarja, kako bi znižala davke, s tem pa seveda prikrajšala državno blagajno za številne milijone; ravno za te milijone, ki jih s takšnimi prikladnimi predlogi ponujajo slovenski javnosti. To kaže na to, da omenjena poslanska skupina ni iskrena v svojem delovanju, saj se dobro zaveda, da bi v primeru sodelovanja v koaliciji težko implementirala tovrstne kontradiktorne rešitve. Predlog zakona ima po našem mnenju nekaj pomanjkljivosti. V neenak položaj postavlja vrednotenje gospodinjskega dela na podlagi spola. Želimo si, da bi tovrstno socialni varstveni ukrepi zagotavljali lažji socialni položaj vsem upravičencem in jih ne razlikovali na podlagi osebnih okoliščin, kot je spol. Takšen gospodinjski dodatek bi lahko bil univerzalen, tako kot je to primeroma drugod po Evropski uniji. Višina dodatka bi lahko bila odvisna od več razredov osebnih prejemkov. Po trenutnem predlogu je namreč mogoče, da bi dve upokojenki, ki prejemata bistveno različen znesek pokojnine, seveda nižji od 500 evrov, prejeli obe enak znesek gospodinjskega dodatka, kar pa se nam ne zdi najustrezneje. Prav tako bi predlagatelj lahko kreiral svojstven postopek za pridobitev pravice do gospodinjskega dodatka, saj gre za transfer, namenjen socialno ogroženim. Tako pa imam občutek, da je bilo najlažje zapisati, da se za pridobitev pravice uporablja splošni upravni postopek. Ne zdi se nam pravilna tudi izbira pristojnega organa za pridobitev pravice, torej Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Bolj smiselno bi bilo, da so to centri za socialno delo. Osebam, ki so v težkem socialnem položaju, trenutno socialno varstvo zagotavljamo s prejemki na podlagi Zakona o socialnovarstvenih prejemkih in Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev. Pri tem imamo v mislih denarno socialno pomoč oziroma izredno denarno socialno pomoč ter varstveni dodatek. Zavedamo se, da ima tudi takšen sistem socialne varnosti pomanjkljivosti, ki bi jih bilo treba ustrezno nasloviti, vendar ne parcialno na podlagi všečnih zakonodajnih predlogov. V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca Predloga zakona o gospodinjskem dodatku ne bomo podprli. Ta predlog zakona potrebuje sistemsko celovite rešitve, ki pa potrebujejo tudi podrobne verodostojne analize tveganj, pomanjkljivosti, prednosti in slabosti uvedbe tovrstnega dodatka in ne samo v gradivu omenjeni finančni znesek, ki pa potem ni nikjer dodatno argumentiran.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavil Soniboj Knežak. Izvolite.
Hvala, predsedujoči. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Pred nami je predlog zakona, ki izpostavlja resnične, pomembne in pereče probleme. Gre za revščino med starejšimi ženskami, zlasti tistimi, ki na jesen življenja živijo same, v času delovne aktivnosti pa so namesto v zaposlitev pomemben del svoje energije in časa vložile v skrb za družino, gospodinjska opravila in drugo neplačano, a nujno potrebno delo, ki v naši družbi še vedno ni enakomerno porazdeljeno med oba spola. Tudi danes, čeprav je Slovenija ena izmed držav, kjer je porazporeditev domačega dela med spoloma med najbolj enakomernimi na svetu, to delo večinoma opravljajo ženske. Za to delo žal ne dobijo nobenega priznanja, nobene olajšave, pogosto pa tudi nobene hvaležnosti, kaj šele upoštevanje tega pri njihovem poklicem delu. Vse to se odraža v dejstvu, da ženske opravijo več domačega dela in hišnih opravil od moških, da predvsem ženske koristijo bolniški dopust za nego bolnih otrok, da so ženske tiste, ki v večji meri žrtvujejo kariero in zaslužek za dobro svoje družine. Slovenski in mnogi drugi pokojninski sistemi so namreč naravnani tako, da v jeseni življenja prejemamo pokojnino glede na višino plačil, ki smo jih kot zaposleni vplačali v skupno malho. Dejstva, da mnogi iz takšnih in drugačnih razlogov niso bili ves čas zaposleni, tako oblikovani sistemi seveda ne priznavajo. Nezaposlenost tak sistem razume kot nekoristnost in ker ni vplačil, tudi pravice niso priznane. To je kruto pojasnilo posledic oblikovanja sistema, ki kot ednino koristno delo vidi zaposlitev v okviru delovnega razmerja. Na tej točki torej trčita načelo zavarovanja, da bodo naše pokojnine visoke toliko, kolikor bomo zanje prispevali, in pa na drugi strani načelo pravičnosti, po katerem je vsakomur treba zagotoviti vsaj pokritje osnovnih potreb, ne glede na njegova vplačila. Gre torej za obrat v razmišljanju, ki ga Socialni demokrati pozdravljamo. Predlog namreč prinaša formalno priznanje, da ljudje opravljamo koristno in pomembno delo tudi izven delovnih razmerij in odnosov. Še pomembneje je spoznanje, da je to delo nepošteno razdeljeno med spola tako, da ženske prevzamejo večji del neplačanega dela, v zameno pa se jim znižajo tako vplačila za delo kot posledično tudi pokojnine. To je preprosto krivično in ni pošteno. Predlog priznava več pomembnih dejstev, na katere tudi Socialni demokrati v Sloveniji in tudi na tujem opozarjamo že zelo dolgo, da človeka ne moremo ceniti le po njegovem plačanem delu in da morajo predvsem ženske doma podpirati tri vogale, hkrati pa se na trgu dela od njih pričakuje enakovredno tekmovanje z moškimi. Zato je tista razprava, ki jo moramo podpreti, pravzaprav razprava enakosti moških in žensk ne le v pravnem položaju in enaki obravnavi, temveč tudi pri delitvi dela, predvsem domačega. Vendar se ta razprava ne more končati le pri rokohitrskem predlogu, da zelo ozko izbrani skupini žensk z nizkimi dohodki zaradi njihovih nizkih pokojnin priznamo poseben dodatek. Ne gre za to, da predlog ni smiseln, in vsekakor je prav, da se krivice začnemo popravljati pri tistih, katerih položaj je najtežji. Gre predvsem za to, da bi s takim rokohitrstvom hitro razsuli že tako razmajan pokojninski sistem, ki ga moramo predvsem utrditi, da bo lahko ljudem zagotavljal to, kar od njega pričakujemo. To pa je dostojne pokojnine za vse. Spoštovane, spoštovani! Dobrih 8 milijonov evrov, ki bi jih mesečno potrebovali, da bi pomagali samo prejemnicam najnižjih pokojnin iz predloga, bi letno pomenilo 100 milijonov evrov, pa bi s tem delno pomagali le najšibkejšim, ob tem pa ne bi vedeli niti, ali razlogi za nižjo pokojnino pri posamezni prejemnici res izvirajo iz skrbi za družino. Zato v Poslanski skupini Socialnih demokratov ne bomo podprli predloga sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, pa ne zato, ker bi nasprotovali izboljšanju položaja prejemnic najnižjih pokojnin, in tudi ne zato, ker ne bi bili prepričani, da mora država z aktivnimi ukrepi blažiti posledice neenakomerne delitve dela, pri kateri krajši konec praviloma potegnejo ženske. Predlogu bomo nasprotovali predvsem zato, ker ne naslavlja vzrokov in ker težave ne odpravljajo celovito. Pozdravljamo pa začetek razprave, za katero upamo, da bo tako Vlado, kot predlagatelja, kot tudi druge poklicane spodbudilo, da pripravijo celovite rešitve, s katerimi bomo končno začeli blažiti krivične posledice nepravične delitve dela med moškimi in ženskami. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Besedo ima Iva Dimic, predstavnik predlagatelja.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik Državnega zbora. Hvala lepa vsem poslanskim skupinam za stališča, pa vendarle nekaj nam je skupnega. Vsi se zavedamo in vemo, da so resnično težave v revščini predvsem na podeželju med samskimi ženskami. Zakaj pa je do tega prišlo, pa moram malo pokomentirati tudi vaša stališča. Skrbno sem jih poslušala, ker ne nazadnje to problematiko spremljam tukaj od leta 2011 in vem, kakšne so bile v preteklosti razprave. Zdi se mi, da smo kljub vsemu v teh šestih, sedmih letih mogoče naredili korak ali dva naprej, da se vendarle poskušate tudi ostali zavedati, da je bila v preteklosti na tem področju storjena krivica oziroma da takratna sprememba Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev le ni bila tako idealna, kot je bila predstavljena, in da je na te napake že leta 2013 opozoril Inštitut Republike Slovenije za socialno varstvo, da so bile spremembe Zakona o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev mogoče nekoliko nepremišljene, nedodelane, pa vendar so se uzakonile. Zakaj smo dali 65 let in več? Predvsem zato, ker so te ženske še delovale in bile delovno aktivne v prejšnjem režimu, ko mogoče marsikateri ni bilo omogočeno, da bi se socialno in pokojninsko zavarovala in je enostavno ostajala doma in skrbela za družino, za otroke, za dom; skratka, za dom je skrbela. Seveda, če tebi neka država ali pa nek sistem ne omogoča, da bi se ti lahko socialno zavaroval, da bi potem dobival zasluženo pokojnino iz vplačil, se mi zdi, da je potem tudi dolžnost države, da na nek način take krivice oziroma stanje odpravi. Kar se tiče delitve. Vsi ste omenjali, da zakon ni primeren zato, ker enostavno naziv gospodinjskega dodatka ni primeren in izvira iz spolne neenakosti in delitve dela med spoloma. Še enkrat poudarjam, tako kot sem rekla, to izhaja še iz bivšega sistema. To niso ženske, stare 40 let, to so ženske, stare 65 ali več, ko nek sistem ni tega dovoljeval. In še nekaj, če naziv gospodinjski dodatek ni pravi, vsi smo zdaj že toliko časa poslanci in vemo, da se to enostavno z amandmajem da spremeniti, kajne, in se lahko zakon izboljša tudi z amandmaji. Če so v državnem proračunu prihodki višji od odhodkov in imamo nek presežek, se mi zdi, da je prav, da se potem odpravljajo vse nepravilnosti, ki so nastale zaradi slabe gospodarske slike, in zagotovo so te samske ženske nekje na podeželju – mogoče celo pozabljene – vendarle prišle na vrsto. Marsikaj je bilo slišati, da je namen našega zakona sicer plemenit in si marsikdo želi, da bi bil zakon sprejet. Glejte, saj v prvem branju je lahko zakon sprejet, potem ga pa koalicija lahko sama priredi – ne bi bilo prvič – bilo bi zelo dobro. V Novi Sloveniji ves čas ponujamo roko sodelovanja. Mi smo dali idejo, na vas pa je, da to idejo oblikujete, preoblikujete in jo tudi udejanjite. Mislim, da si vsi želimo, da bi bila zadeva udejanjena. Kako se deli delo in enakost med spoloma? Želim si, da bi bilo tudi v prihodnje, na nas je, da bo ta enakost v prihodnje delovala. Kot ženska si želim, da bi bili enakovredni, enako plačani, imeli enake možnosti, enake možnosti za zaposlitev in bili enako obravnavani. Kot ženska lahko rečem, tudi danes, leta 2018, to ni tako Še vedno ni tako. Še vedno naše statistike kažejo, da smo ženske v podrejenem položaju. Ravno včeraj me je novinarska spraševala, zakaj ni več žensk v slovenski politiki. Ja, zakaj ni več žensk v slovenski politiki? Prvič zato, ker vsi govorijo, da je slovenska politika umazana, in ženske si sigurno ne želimo delovati v takem okolju. Drugič zato, ker so si mogoče tudi moški vzeli kakšen privilegij več in bi enostavno radi potisnili žensko tja, kjer so včasih bile, in so tako ženske, starejše od 65 let, v slabšem položaju. Vendar sodobne ženske tega ne dovolimo, zato se borimo in želimo, da bi bilo v slovenski politiki in v gospodarstvu na ključna mesta postavljenih vedno več žensk. Ženske razumemo, v čem je težava, in vemo, kako je treba nek družinski proračun tudi peljati, toda če nimaš ti osnovnih sredstev za delovanje – in te ženske, ki nimajo niti tistih 500 evrov, pa večina jih ima, veste, ne 500 evrov, ampak tam od 147 do 257 evrov neke pokojnine, mogoče celo neke invalidnine po pokojnem možu, v največji meri so to kakšne invalidnine, ki jih še vedno nimamo urejenih tako, da bi bile evropsko primerljive –, se mi zdi, da enostavno ne moremo govoriti o neki enakosti med spoloma. Lahko je napisano na papirju in potem ko izpostavljate tukaj enakost med spoloma, se ženske počutimo še bolj šibke; sploh, če to govorite moški, ki ste na pozicijah, ki imate moč odločati v tej državi in v Državnem zboru. Ženske pa, tiste, ki dejansko nimajo niti teh 500 evrov državne pokojnine, nimajo te moči, da bi bile slišane. Lahko gredo na center za socialno delo in tam prosijo za denarno socialno pomoč ali varstveni dodatek, pa vem nekaj povem, tudi tam je žalostna slika po reorganizaciji centrov za socialno delo. Žal se moram tega dotakniti. Tudi tam je neka zmešnjava. Upam, da to veste tudi koalicijski poslanci. Upam, da pošta, ki jo dobimo na maile, pride tudi to vas. Veste, kaj se je zgodilo zdajle pri odmeri državnih štipendij, pri odmeri otroških dodatkov za novo šolsko leto, da so določeni otroci izpadli, da odločbe niso prišle v času, in da so družine praktično že dva, tri mesece brez otroških dodatkov. Ravno včeraj sem dobila pošto očeta, ki ima sedem otrok in že tri mesece ne dobijo otroških dodatkov. In ko gre na pristojni center za socialno delo, mu rečejo, poslušajte, mi pa pri tem nismo več pristojni, obrnite se v sosednji kraj, zdaj vas oni vodijo. Kaj smo mi naredili z reorganizacijo centrov za socialno delo? Upam, da se vi, koalicijski poslanci, tega zavedate in da boste to poskušali v čim prejšnji meri odpraviti. Govorili ste, da je to prevelik pritisk na pokojninski sistem, da bi bil ta dodatek, gospodinjski ali kakorkoli bi mu temu rekli – še enkrat poudarjam, tukaj se ga da z amandmaji popraviti, kakšen drug naziv, ki mogoče je bolj ustrezen –, da to ni vzdržno in da pokojninski sistem tega ne more, ker vendarle pokojninski sistem so zaslužene pokojnine, ki izhajajo iz vplačil. Lepo vas prosim, bodite resni! Vi, sem prepričana, veste, koliko je v tem pokojninskem sistemu nekih zaslužnih penzij, ki ne izhajajo iz vplačil. Leta 2012 smo želeli to očistiti s pokojninsko reformo, pa se to ni zgodilo. Še več, celo šlo je do Ustavnega sodišča in se je potem nazaj te zaslužene penzije – privilegirane, lahko rečem danes tukaj – vrnilo nazaj na prvo stopnjo. Zakaj je lahko privilegij v tej državi samo za nekatere, za tiste ženske, uboge, pa tega privilegija ne sme biti. In govorite, koliko bo to znašalo in kako bo to bremenilo državni proračun oziroma pokojninsko blagajno. Vse to obremeni, tudi nezaslužene penzije, ki jih še vedno nekdo in nekateri v tej državi dobivajo. Prepričana sem, da mora naše delovanje iti v smer, da smo v tej državi vsi enaki in vsi enakopravni in vsi enakovredni. Če lahko dobi nekdo na podlagi nekega preteklega dela, ki mogoče je bil za nekatere celo zelo pomemben za prejšnji sistem, in če lahko ta dobi privilegirano pokojnino, mislim, da zaradi dela, zaradi skrbi, ker ne nazadnje delo doma in skrb za gospodinjstvo je delo za dobro državljansko vzgojo, za vzgojo dobrih državljanov in delo in za dobro države. Se mi zdi, da si zaslužijo te ženske tudi neko priznanje. Višina 100 evrov ni tako velika, če pa je velika [[…]]Omenjali ste, da mogoče ni pošteno, da bi lahko dve ženski z različnima penzijama, vdovskima ali pa s kakšno kmečko, različno višino dobili, in da ni pošteno, da dobita obe 100 evrov. Če dobi ena 220, ena pa 247, je zelo velika razlika – kaj ne? Mislim, da si obe zaslužita 100 evrov ali še kaj več, zato ker je treba razumeti, da velikokrat mogoče te ženske imajo neko manjšo njivico, fliko zemlje, kjer lahko neko hrano pridelajo, pa vendarle se jim nazadnje ta flika upošteva lahko tudi pri izračunu varstvenega dodatka ali denarne socialne pomoči, kar se mi ne zdi tudi nepošteno. Enostavno se mi zdi, da je prav, da mogoče tudi danes razpravljamo v smer, kaj je privilegij in kaj ni in kaj je nuja in kaj je naša dolžnost pri odpravi varčevalnih ukrepov, ali kakorkoli bi temu lahko rekla, ali pa odpravi nekih krivic. Želim si dobro razpravo, želim si pošteno razpravo, želim razpravo, ne nazadnje, tudi o delitvi dela v gospodinjstvu, čeprav sama s tem nimam težav. Pa vendarle mislim, da vsi, ki smo poklicani k temu, da radi delamo, mogoče celo izgorevamo za to, da bi nekomu nekaj dobrega naredili, pa naredimo skupaj nekaj dobrega pa pomagajmo tem samskim ženskam, da ne bojo samo statistika iz leta v leto, statistika, koliko jih imamo, in da ne bi čakali, da se bo ta statistika zaradi narave same zmanjševala. Naredimo nekaj, pa jim pomagajmo. Hvala.
Hvala lepa. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Prvi ima besedo Jožef Horvat, pripravi naj se Blaž Pavlin. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovani dami iz Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in invalide, drage kolegice in kolegi! Moram reči, da so me nekatera stališča poslanskih skupin pretresla. Pravite, cilji so dobri, ampak populistično in ne vem kako še. In seveda besede, ki so bile v tem mandatu največkrat izrečene: ni celovito, ni sistemsko, je pa parcialno. Gospe in gospodje, smo v Cankarjevem letu, bi vsaj pričakoval malo več bogastva, ki ga ponuja slovenski jezik. Kolegice in kolegi, ali se sramujete, ali se sramujemo naših mater, ki nas čakajo tukaj pred pragom Državnega zbora v visokih gumijastih škornjih, v sivozeleni ruti in morda s culo v roki – če sem malo cankarjanski. Kakšni izgovori, da to pač ni dober zakon! Kakšni izgovori, neverjetno! Imamo pred seboj 346 tisoč ljudi, ki živijo pod pragom revščine, plus tisti, ki so socialno izključeni. To je več kot 17,3 % vsega slovenskega prebivalstva, našega prebivalstva, naših državljank in državljanov. 346 tisoč ljudi bo doživelo te božične in novoletne praznike – ampak kako? Na najbolj možen grenak način, ker prav ti prazniki, prav božični prazniki so tisti, ki ljudi v revščini še posebej spravljajo v obup in žalost in zavedanje, da ko pride revščina, gre dostojanstvo. 346 tisoč ljudi, to so uradne statistike, nima dostojanstva v tej državi! Seveda so naše rešitve parcialne! Seveda, ker govorimo o gospodinjskem dodatku, ker govorimo o ženskah, starejših od 65 let! Nismo si izmislili teh kriterijev. Prebiramo znanstvene članke. Poglejte, na spletni strani Nacionalnega inštituta za javno zdravje je naslov Revščina starejših žensk v Sloveniji. Znanstveni, ne politični, znanstveni prispevki, opremljeni z mnogimi tabelami, statistikami, ki so zastrašujoče. Leta 2015, slučajno sem odprl to stran in pogledam stopnjo tveganja revščine starejših glede na spol. Nočem vas spravljati v slabo voljo, ampak tisti, ki ste odpravili spol, ki ste ga ukinili, najbrž ne priznavate teh tabel, ampak v Sloveniji živijo moški in ženske, ženske in moški. Stopnja tveganja revščine 2015 je bila skupaj 17,2 %. Moških je bilo 10,2 %, žensk pa 22,2 %, več kot dvakrat več, zato smo se fokusirali tukaj na ženske. Danes zjutraj na MVK – kakšna radost je bila, da je minister predlagal žensko v nadzorni svet! Hvala bogu, pravim. Tukaj pa sedaj kar naenkrat gospodinjsko delo baje ni žensko ali kako že, ne vem, saj to je neverjetno. Ampak zaradi tega, ker sem sedaj povedal iz tega znanstvenega članka smo se pač – ja, parcialni smo bili – fokusirali na gospodinjski dodatek za ženske, ker so ženske v strukturi najbolj revnih pač prevladujoče. Ali je to razumljivo? Ali je treba kaj narisati? Tam smo slišali s strani LMŠ, da center – sedaj gospe ni tukaj –, da centri za socialno delo te zadeve urejajo. Res je, kot je povedala kolegica Iva Dimic, grozljivke poslušam na terenu, kaj ste naredili z reorganizacijo centrov za socialno delo! Demontirali ste ta sistem, demontirali ste ga! Upam, da bo Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in invalide kmalu postreglo z neko evalvacijo. Upam, da tudi vi to doživljate in dobivate te pripombe. Na žalost je sedaj to tej vladi pač to padlo na mizo, obžalujem, sočustvujem z vami, gospa državna sekretarka, ampak to, kar k nam prihaja, je grozljivka. Kakšna socialna država? Kakšna socialna država je to? Še nekaj strokovnih člankov, da ne boste rekli političnih, sem si našel za razpravo o tem našem predlogu, ki smo se ga lotili z vso resnostjo, ker mislimo resno. Znana slovenska sociologinja, ne želim je izpostavljati, med drugim v svoji razpravi piše, » [[…]]a področje dolgotrajne oskrbe ostaja neurejeno. Vse zadnje reforme socialdemokratskih ministrov, od Ivana Svetlika, ki je ukinil minimalne državne pokojnine, do zadnje socialne reforme pod ministrico Anjo Kopač Mrak, ki je posegla tudi v varstveni dodatek in ga spremenila v vračljivo socialno pomoč, so revščine poglabljale.« Preberite si članek Z revščino pride občutek ponižanja in krivde, 3. 5. 2018, da ne bo kdo mislil, da si to sedaj izmišljujem. Tudi Vlada si ne izmišljuje, ko pravi, »če je oseba upravičena do pokojnine v nizkem znesku ali nima pravice do pokojnine in je socialno ogrožena, je ob izpolnjevanju vseh zakonsko določenih pogojev upravičena do denarne socialne pomoči in varstvenega dodatka v sistemu socialnega varstva«. Seveda! Prihajam s podeželja. To vam najbrž ni vsem všeč, zato sem blizu tem ljudem, ki imajo stiske. Ja, imajo tudi krpico zemlje, njivice, ki so se jih pač naši ljudje skupaj spravljali celo življenje. In zaradi teh njivic, teh krpic, niso upravičeni do tega, kar tukaj Vlada pravi. Ker je takšen zakon, seveda! Morajo pa živeti. Boste rekli, ja, pa naj proda ali pa mogoče bi bilo boljše, da bi država nacionalizirala, kar je najbrž stvar bližnje prihodnosti. Kako boste vi sedaj nekomu, ki je celo življenje skupaj spravljal zemljo na kmetiji, rekli, prodaj, da dobiš denarno socialno pomoč. Ne bo prodal! Ker je potem zanikal vse svoje življenje. Tisoče primerov bi vam lahko povedal, ampak v parlamentu je vedno razprava omejena. Res enostavno ne morem razumeti, da ne morete takšnega zakona podpreti, ker pravite, da so cilji v redu, da je okej, da je res revščina, da je več revnih starejših žensk kot, recimo, moških; ampak: ni celovito, ni sistemsko, je parcialno! Ja, to povejte zdaj pred prazniki tem ljudem, tem ženskam, ki jim želimo vsaj malce popraviti tisto, kar jim je odnesel minister Svetlik. Brutalno je udarila ta zadeva na podeželju, to boste priznali tudi koalicijski poslanci, ki prihajate s podeželja, brutalno je udarila. Zato, drage kolegice in kolegi, vabim k razmisleku; in prosim, ne tako, da je to všečen, populističen zakon. Vsaj Nova Slovenija ni populistična stranka, ne delamo, da bi bili všečni. Delamo tisto, kar vidimo na terenu, ker smo blizu ljudem, vidimo, kako ljudje živijo. Mi to vidimo, kar statistike govorijo, 346 tisoč, več kot 17 % državljank in državljanov! Vem, da boste razmislili do jutrišnjega glasovanja. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Blaž Pavlin, pripravi naj se Aljaž Kovačič.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci! Skoraj neverjetno je, da v Sloveniji živi več kot 65 tisoč žensk, ki prejemajo pokojnino, manjšo od 500 evrov, oziroma je kar 83 tisoč takih, ki so stare 65 ali več let in skupaj s pokojnino ter ostalimi prihodki iz javnih sredstev prejmejo manj kot 500 evrov. Med njimi je zagotovo največ takih, ki prejemajo kmečko pokojnino ali pa so pred letom 2011 prejemale državno pokojnino, ki jim je bila ukinjena. Z uvedbo gospodinjskega dodatka bi pomembno omilili revščino med starejšimi ženskami, ki povečini bivajo same oziroma imajo zelo nizke prihodke. S priznanjem gospodinjskega dela, ki so ga opravljale vse življenje, bi jim to tudi deloma priznali. Predlog zakona obravnava in ureja pravice žensk, ki so stare 65 ali več let in prejemajo 500 evrov oziroma skupaj z ostalimi prihodki iz javnih sredstev – bi jim bil ta gospodinjski dodatek priznan. Menim, da bi s sprejetjem zakona zagotovo pripomogli k zmanjšanju revščine med starejšimi ženskami, predvsem tistimi na podeželju, ter jim tako omogočili, da dostojno preživijo jesen svojega življenja.
Hvala lepa. Med vašo razpravo je prišlo do spremembe seznama razpravljavcev, tako ima zdaj besedo Jernej Vrtovec, pripravi pa naj se Aleksander Reberšek. Izvolite.
Najlepša hvala. Ta zakon, ki ga predlaga Nova Slovenija, zagotavlja zlasti elemente pravičnosti. Na eni strani tekom številnih razprav lahko slišimo, kako je nedostojno, da toliko in toliko ljudi živi pod pragom revščine. In potem, ko končno pride politična stranka in reče, ja, vlagamo zakonodajo, ki bo te krivice popravila – se pravi, po vaše krivice –, da se tistim, ki živijo pod pragom revščine omogoči dostojno življenje, rečete, da gre za populizem. Zakaj gre tu za populizem? Zaradi tega, ker želimo popraviti krivice, ki so nastale. Če popravljamo krivice, gre za zagotavljanje elementov pravičnosti, ne pa za populizem. Kot kaže, imamo različno pojmovanje, kaj populizem je in kaj populizem ni. Pa bi se obrnil najprej na statistiko. Po Statističnem uradu Republike Slovenije je 1. 1. 2018 živelo 217 tisoč 960 žensk, starih 65 let in več. Pokojnino v Sloveniji po podatkih prejema 200 tisoč 467 žensk, od tega pa prejema 65 tisoč 579 žensk manj kot 500 evrov. Dragi Desus, tukaj ne gre za dve kepici sladoleda ob regresu; tukaj govorimo o številki 65 tisoč 579! V moji soseščini je veliko žensk, ki prejemajo pod 500 evrov pokojnine. In sedaj, ko zavračate naš predlog, ki govori, da bi vse ženske, ki prejemajo manj kot 500 evrov katerihkoli prihodkov, se pravi, da bi dobile 100 evrov mesečno dodatka, pravite, da to ne gre skupaj. Zdaj pa vas res ne razumem, kdo je tisti pravi borec za višje penzije v tej državi. In če zavračate naš predlog, potem povejte, kaj pa je sistemski predlog, predstavnici Vlade. Če zavračate to stvar, ob tem ko zavračate, pridite tja za govorniški pult, pa povejte, predlagamo drugače, predlagamo nekaj drugega. Ampak eno stvar vam zagotavljam, da se bo mandat odvrnil, Nova Slovenija bo še trikrat vložila ta zakon, zaradi tega ker je dober, ker odpravlja tudi krivice, vi pa boste še vedno govorili, da ni sistemsko urejeno. Torej, če govorite, da ni sistemsko urejeno, potem uredite! Vi, ki ste prvi poklicani – če vladate – k temu, da dejansko vladate, ne pa, da samo oporekate dobrim rešitvam, ki se tukaj v Državnem zboru vlagajo s strani opozicije. Zlasti pa se je sistem demontiral leta 2011 po Svetlikovem predlogu. Namreč, glejte, tudi bivši sistem, ženske, ki so takrat ostajale doma, bile gospodinje, niso imele niti možnosti, nobenih pogojev, da bi lahko vplačevale prispevke, da bi lahko danes dobile zaslužno penzijo, zaslužno pokojnino. Niti možnosti niso imele, sistem tega ni predvidel. Te ženske danes prejmejo nič evrov pokojnine. Tem je treba pomagati, kar se je zgodila krivica z ministrom Svetlikom 2011. Zdaj mi pa povejte, kje pa je pravičnost, da nekdo, ki je bil med neko vojno otrok, prejema zaslužno pokojnino zaradi tega, ker je bil med to vojno, pod narekovajem, udeleženec vojne in tako dalje. Prejema zaslužno pokojnino, tudi nima pokojnine iz naslova vplačevanja prispevkov, na drugi strani pa te gospodinje nimajo nič. Kje je zagotavljanje pravičnosti? In če smo pošteni, potem moramo zagotavljati zlasti pravičnost in to, kar je prav. Zlasti pa se obračajo na nas ljudje, to veste poslanci sami, ko posameznicam umre mož, ko postanejo vdove in imajo, na primer, 420 evrov pokojnine. Nič drugega jim ne preostane kot to – ker so garale skozi celotno življenje, imajo hišo –, da hišo prodajo. Kljub temu da prodajo hišo, pa od tega izkupička, na primer, si ne morejo potem plačevati doma za upokojence in nadaljnjega življenja. In okoliščine so izredno težke. Pogovarjamo pa se o skupku 8 milijonov evrov, na drugi strani pa imamo zgodbe, ko smo v tem mandatu v zadnjih 3 mesecih, tako čez palec, vrgli nekam 400 milijonov evrov zaradi tega, da si smo kupili socialni mir za naslednje obdobje vladanja, ampak to ni problem. Za konec. Kaj je bil predlog Nove Slovenije, o katerem smo govorili že zadnji dve leti, glede pokojnin? Glejte, naš pokojninski sistem vsekakor potrebuje temeljite spremembe, začenši s celotnim sistemom. V Novi Sloveniji, ni skrivnost, predlagamo 3-stebrni pokojninski sistem. Prvi del bi govorili o univerzalni penziji, dostojni pokojnini v obliki 500 evrov za vse ljudi, se pravi, govorimo o tem, da si državljani Republike Slovenije zaslužijo, da prejemajo določen znesek, ne glede na vplačila in tako dalje. Ta predlog, ki ga pa danes predstavlja Nova Slovenija, je tudi za popravek krivic za nazaj. Če tega ne bomo danes popravili, potem pa povejte, na kakšen sistemski ukrep bo Vlada startala, da bomo lahko ta problem rešili v doglednem času. Pričakujem med današnjo razpravo, predstavnici, odgovor: kdaj, kako. V treh točkah: kdaj, kako in na kakšen način bomo to obravnavali, da bo finančno vzdržno sistemsko, kot vi pravite.
Hvala lepa. Besedo ima Aleksander Reberšek, pripravi naj se Franc Jurša. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Veliko rajši bi videl, da bi se ukvarjali, da bi upokojenci imeli večje pokojnine, ne pa, da se vedno ukvarjamo z nekimi parcialnimi rešitvami, ampak vidim, da drugače enostavno ne bo šlo, razen če ni prišel predlog z vladne strani. V Sloveniji se ocenjuje, da je žensk, ki imajo prihodkov manj kot 500 evrov na mesec, več kot 83 tisoč – prejemnikov pokojnin ali pa iz drugih javnih sredstev. Naš predlog govori o tem, da bi tem ženskam omogočili boljše življenje s stotimi evri gospodinjskega dodatka. Mogoče veste, kaj pomeni sto evrov. Prepričan sem pa, da te gospodinje oziroma te mame, babice točno vedo, kaj je teh sto evrov in kako zelo bi jim to pomagalo preživeti mesec. Verjetno si nihče izmed vas ne predstavlja, ker imamo veliko večje plače. Stališče Vlade je, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Spoštovana Vlada, kaj pa je primerno za nadaljnjo obravnavo? Kdaj bomo v tej državi začeli skrbeti za tiste najšibkejše? Za tiste, ki prejemajo najmanj dohodkov? Med drugim je kolegica Karla Urh izpostavila, da gre za populističen ukrep. Kaj pa dvig socialne pomoči? Kaj pa to? Naj vas med drugim spomnim, kaj je izjavil predsednik Vlade na enem srečanju za tretje življenjsko obdobje, kjer je dejal: »Nikoli ne bomo pozabili na vas, ker ste dali veliko tej družbi in ker ji lahko veliko še daste. Računamo na vas.« Žal pa ti naši upokojenci ne morejo računati na nas. Med drugim je Marjan Šarec tudi dejal, da »vas ne bomo obiskovali samo pred volitvami, temveč ves mandat. Poslušali bomo vaše probleme.« Mislim, da je treba probleme reševati. Prav je, da poslušamo, ampak probleme je treba reševati. V življenju štejejo zgolj in samo dejanja. In eno izmed takih priložnosti imate ravno sedaj na mizi, da omogočimo boljše življenje ravno tistim, ki so v naši družbi najšibkejši. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnica predlagatelja Iva Dimic. Izvolite.
Hvala lepa. Dragi moji poslanski kolegi – iz koalicije v glavnem! Vseeno je bilo rečeno, da se strinjate s predlogom zakona in da želite neko mirno razpravo, ki bo šla v smer, da bi iskali neko stičišče in poskušali poiskati, na kakšen način bi vendarle odpravili to krivico in pomagali tem revnim samskim ženskam. Res je, ena izmed mojih poslanskih kolegic je rekla, da je potreben posluh oblasti za kakršnekoli spremembe tudi na tem področju. Upala sem in si želela, da bo ta posluh oblasti tudi bil vsaj v kakšni razpravi vas, moji dragi poslanski kolegi, pa ugotavljam, da je bilo vse, kar je bilo najavljeno danes, odjavljeno in da ne želite imeti razprave na tem področju. Pa se moram dotakniti svoje prve izkušnje z vami, koalicijski poslanci. To je bilo, mislim da, v septembru, ko smo na televiziji vsi zatrjevali, da bo odslej politika v tem državnem zboru drugačna, da se ne bo gledalo na razlike, kdo je koalicijski poslanec in kdo je opozicijski poslanec, in da boste dobre predloge podprli. Danes sem v stališčih slišala, da je predlog dober, da razumete težavo in da se tudi vi zavedate, da je tukaj veliko še za narediti na področju samskih revnih žensk, pa vendarle danes ostajate nemo in tiho. V tem času sem dobila eno sporočilo, več jih je bilo, in ga bom kar prebrala. Kje je pravica, da mi delamo 40 let za pokojnino? Borci in njihove žene dobijo za celo življenje – pa ne mislim tukaj zdaj ravno na njih in jim ne odrekam te pravice. Vem, da je marsikatera penzija v pokojninskem sistemu privilegirana in ne očitati, da bi s tem, ko bi pomagali tistim, ki dejansko nimajo nič ali pa zelo malo v tej državi, bil to tako velik privilegij, da ga država ne bi zmogla prenesti. Ne nazadnje pomoč v višini 100 evrov pomeni ravno tisto, kar je neka stranka dva, tri dni nazaj zagovarjala. S tem bi dvignili mi potrošnjo, saj bi vse prišlo nazaj v državni proračun, ker bi dvignili potrošnjo, ker bi ti ljudje lahko šli po kilo cukra mogoče več ali pa 10 dag kofeta kave. To bi naredili. Saj ne bi te stare ženice ta denar odnesle na kakšne otoke pa davčne oaze, ker še vedo ne, da to obstaja, pa nimajo kaj tudi tja odnesti, ampak zato, da bi vendarle usposobili ali zmogli ta korak, da bi do tega prišlo. S strani določene stranke je bilo rečeno, da nikogar v dvorani ni, ki ga ne bi – tak zakon, ampak tak način – podpiral, pa potem na koncu povedo, da je pomanjkljivost v neenakomernem položaju gospodinjskega dela in tako naprej. Prepričana sem, da globoko v svojih srcih veste, da bi bila podpora temu zakonu pravilna in da je zdaj še čas tudi v prvih treh mesecih in bi se ga dalo dodelati in obdelati in poiskati na kakšen način. In vi veste, da je prav, da pri vseh teh zadevah, ki smo jih v zadnjih mesecih rešili, razrešili in se bodo še razrešile, je tudi nekje prostor za te samske ženske revne. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Franc Jurša. Pripravi naj se Ljudmila Novak. Izvolite.
Predsednik, hvala za besedo. Lep pozdrav vsem kolegicam in kolegom ter ostalim v dvorani! Veste, pri nas v Prlekiji, pa mislim, da ne samo pri nas v Prlekiji, tudi v Sloveniji kot celoti velja en rek Ženska pri hiši od štirih vogalov drži pokonci kar tri. S tem se v celoti in v popolnosti strinjam, tudi če v svoji hiši pogledam, približno izgleda tako. Nisem ravno spreten v gospodinjskih opravilih, tu pa tam včasih kaj pomagam, ampak osnovo pri tem pa opravlja partnerica, s katero živim. Je pa res, da smo danes v razpravi – Iva zelo dobro prepričuje vse poslance – malo pomešali pojme. Eno je gospodinjski dodatek, eno je pa pokojnina, ampak vsi več ali manj vemo, za kaj gre. Ne daj bože, kako bi rekli, da bi osebno nasprotoval temu, da tistim, ki v tej družbi nimajo, da jim ne damo. Ampak moramo iskati ustrezne rešitve, ki bodo sprejemljive. Najbolj ključno je v tej celotni zgodbi, da mi povemo, tu bomo dali 100 milijonov, tam bomo vzeli 100 milijonov. To rešitev še samo moramo najti in ko bomo imeli to rešitev, potem enostavno in preprosto mislim, da tudi znotraj koalicije ne bo večjih težav. Ne bom zdaj govoril o fiskalnem pravilu, kajti bi hitro lahko nekdo mi očital, da nisem za to rešitev. Ne, načelno ne nasprotujem tej rešitvi. Revščina je problem pri kmečkih ženskah, ki so starejše od 65 let, prav tako je problem pri vseh upokojenkah, ki ostanejo same. To se pravi, ki same živijo. Slovenci smo zelo vezani na svojo bivališče, na svojo hišo in neradi zapuščamo do konca, dokler pač nismo prisiljeni, svojega domovanja. Seveda tukaj ostajajo stroški, običajno dosti starejših žensk, upokojenk živi samih in seveda stroški za vzdrževanje hiše so veliki, ampak se raje odpovedo vsemu drugemu, samo da lahko ostanejo doma. Kmečke ženske imajo še bistveno večjo vlogo pri celotni zadevi. One običajno delajo 44 po nekih statističnih podatkih na kmetiji, potem pa še pomeni, da mora opraviti tudi dela, ki so vezana za gospodinjska dela, ki so vezana na vzdrževanje oziroma pomoč še ostarelim, če jih imajo še starejše od sebe, in seveda tudi otrokom, vnukom in tako dalje. Na nek način moramo najti v prihodnosti ustrezno rešitev za te ženske. Ne smemo pa temu reči, da je to pokojnina. To ni pokojnina, ampak iz nekega drugega naslova lahko se zagotavljajo ta sredstva, da jim izboljšamo življenjske pogoje. Veste, ocenjujem, saj v končni fazi je to zelo všečen predlog in ga tako tudi razumem in ne obsojam predlagatelja. Ne obsojam predlagatelja, ker je odprto vprašanje in je všečno, ampak veste, zdaj smo mi v različnem položaju, še posebej mi, naša poslanska skupina, jaz osebno. Predvsem zaradi tega, ker sem zagovornik, da zagotavljamo starejšim dostojno življenje. V tem primeru pa iščem rešitve oziroma razmišljam o tem, kje bomo vzeli, da bomo tukaj dali. Ko bomo imeli to rešitev, potem mislim, da ne bomo imeli več nobenega problema, da te zadeve tudi ne bi izpeljali. Prej sem omenil dejansko, koliko sredstev bi za to rešitev potrebovali. Nekje sem prišel do podatka, da okrog 8 milijonov 307 tisoč 200 evrov na mesec; to se pravi, nekaj manj kot 100 milijonov v enem letu. Če sem že omenil vsa ta odprta vprašanja, bi na koncu še rad povedal to, da prihajam z območja, kjer je verjetno največ tovrstne populacije. Veste, da je na prleškem, prekmurskem območju ali pa, če hočete, pomurskem območju dejansko največ kmetijskih gospodinjstev. Bilo jih je in jih je in jih še nekaj časa bo, ampak žal ugotavljam tudi sam, da jih je vedno manj. Malo kmečkih dvorišč je še, kjer bi nekje ob robu imeli tudi prostor za odlaganje določenih zadev, ker tudi več živali ni in to je eno zelo pomembno vprašanje, o katerem bomo mogoče tudi morali večkrat spregovoriti na tej ravni. Ja, dopolnimo zadevo z možnostjo, da zagotovimo denar, potem pa z veseljem sem pripravljen tudi to podpreti. Dokler te rešitve ne bomo imeli, sem malo zadržan.
Hvala lepa. Besedo ima Iva Dimic, predstavnica predlagatelja. Izvolite.
Hvala, gospod predsedujoči! Hvala gospod Jurša, kolega Jurša, tudi za vašo razpravo. Vem, da ste dolgoletni poslanec in da spremljate tudi vi vso to situacijo in spremembo zakona v Državnem zboru še bolj kot jaz oziroma dlje časa. verjamem, da veste, kaj se je zgodilo, in da je bilo tisto leta 2010 krivica za te ženske, in verjamem, da se vi tega zavedate. Seveda, to je bil minister Svetlik. Žal, pa ne mislim zdaj nič očitati, ker ni bil namen očitajoč, tako kot vaše [[…]]Oziroma bili ste v vladi in mislim oziroma izhajam iz tega, da če sem jaz bila prisotna, ko se je naredila neka krivica, bom potem za odpravo te krivice še sama še toliko bolj delala, da bi se vendarle to odpravilo. Seveda je to tukaj tudi na strani vas oziroma Desusa verjetno potencial, da vendarle še bolj iščete rešitve, da bi lahko rešili to problematiko pri teh starejših ženskah. Rekli ste, »ne obsojam predlagatelja«. Ne vem, zakaj bi me obsojali. Resnično želim tu pomagati in to je moje delo v tem državnem zboru zagotovo ves čas, da opozarjam, da je bila tukaj storjena krivica, ki jo je treba odpraviti. Vprašanje, kje vzeti, da bi se dalo na to stran, iskati rešitev, se mi zdi, da je že kar dosti časa preteklo in da iskati že šest, sedem let rešitev, da bi se to odpravilo, se mi zdi celo mogoče malo neodgovorno, ker enostavno čas prehitro teče. Čakati, da bi se te zadeve same po sebi uredile – ste ugotovili gospod Jurša, ne bodo se same od sebe uredile, če ne bomo skupaj stopili pa skušali rešitev najti. Seveda je na vas ponovno večja teža, ker ste v vladi in lažje iščete te rešitve kakor mi. Prav ste ugotovili, teh žensk je vedno manj, teh žensk je vedno manj, kar pomeni, da vsa ta skrb, ki ste jo v svojih stališčih izrazili pa izražali, da ta delitev dela, enakosti v gospodinjstvu med moškim in žensko. Ta skrb za ženske, ki bodo imele vedno manj, je vedno manjša, ker teh žensk praktično zelo malo še ostaja na kmetijah. Seveda je sedaj možnost, da so zavarovane, tudi kmečko zavarovane ali pa imajo dopolnilno dejavnost ali pa imajo celo obrt. To možnost seveda kmetija ali podeželje dopušča, ampak jaz govorim o tistih, ki te možnosti niso imele v preteklem režimu, ki smo ga imeli, zato govorim. Zdi se mi, da bi vendarle odpravili te krivice, da je denar, ker za človeka mora biti vedno denar.
Hvala lepa. Besedo ima Ljudmila Novak, pripravi naj se Jožef Lenart. Izvolite.
Ko sem poslušala kolega Juršo, sem se lahko samo strinjala skoraj do konca. Res je, dobro poznaš, kako živijo ljudje na podeželju. Tudi sama moram reči, da me kar gane, solze mi pridejo v oči, ko se spomnim na posamezne primere. Kolikokrat so me na različnih srečanjih ogovorili ljudje, po navadi ženske, ki pravijo, nekaj naredite za nas. Rada bi dala vnukom vsaj nekaj za Miklavža, pa nimam od kod vzeti. Potem mi pripoveduje mož, moja žena je bolna, nisem mogla zavarovati takrat, ker smo imeli kmetijo, sedaj nima nič, da bi vsaj nekomu dala, ki ji dnevno pomaga, ko leži na postelji. Torej, take žalostne zgodbe, pa vendarle te ženske niso v življenju lenarile, delale so, trdo so delale. Če se samo spomnim na to, koliko so takšne babice zmanjšale število bolniških dopustov zaradi bolezni otrok. Danes je ta možnost, da dajo otroke v vrtec, pa veste, če je otrok bolan, kiha, kašlja, mora ostati doma pa mora mamica ali očka ostati na bolniškem dopusti. Kolikokrat takšne babice rešujejo te družinske probleme, koliko bolniških je na ta račun prihranjenih. Tudi jaz sem imela taščo, tasta, ki sta pazila otroke tudi v vrtcu niso bili in zaradi otrok sem bila enkrat v bolniški, zaradi otrok, zaradi tega, ker mi ni bilo treba. Poleg tega negujejo starejše osebe, so medicinske sestre, so vzgojiteljice, so učiteljice, so čistilke, so kuharice. Poleg drugega dela, še posebej na kmetiji, pa je hlev pa so polja in tako naprej in sedaj nima niti drobiža, da bi šenkala svojemu vnuku. Toliko žalostnih zgodb takih sem slišala in me boli. Ko smo pa želeli zmanjšati pa vzeti privilegirane pokojnine, ki so nad tistimi, daleč nad 500 evri, pa je bil vik in krik kakšna krivica se dogaja – ja, na žalost, tako je bilo. Zato privoščimo tudi tem ženskam tistih 100 evrov, ker tega si nismo izmislili, pa ne glede na to, da je kolega iz Levice protestiral, da delimo družbo na ženske in moške. Pač statistike to dokazujejo, da ženske v večji meri opravljajo gospodinjska dela, tudi daljšo življenjsko delo imamo, nad čemer se pač ne moremo pa ne smemo pritoževati, ampak dejstvo je, da tudi več drugih del poleg opravljamo. To kažejo statistike. In da smo tudi slabše plačane, so slabše plačane za enako delo. Na srečo v Sloveniji manj kot v mnogih drugih razvitih državah, pa kljub temu. In koliko žensk, mamic je ostalo doma, ker pač je bilo za družino, za otroke, za vse bolje, da so ostale doma in skrbele za družino. V preteklosti pa sploh, ko ni bilo na razpolago toliko služb in toliko možnosti varstva. Mislim, da je veliko bolj dostojno in dostojanstveno, če nekdo dobi 100 evrov zaradi preteklega dela kot pa 100 evrov socialne pomoči. Zato ker veš, da si delal, da si zaslužil, da se tvoje delo nekje upošteva, da je cenjeno, da je spoštovano, zato je dobila 100 evrov zraven, ne zaradi tega, ker je to miloščina od države. In ko je kolega Jurša spraševal, kje pa vzeti, seveda smo mi v drugačnem položaju, ko smo v opoziciji in zavračate vse naše dobronamerne predloge, tako kot tisti dvojni status upokojenca, da bi lahko še nekaj zraven zaslužili, pa ste tudi to zavrnili. Kje vzeti? Ja, smo gledali prejšnji teden oddajo o TEŠ 6, kjer smo videli, koliko se je pokradlo. Samo to! Del tega dobimo nazaj, tako pa so nekateri preskrbljeni za celo življenje, kljub temu da bojo plačali kakšno kazen pa zlate palice vrnili, pa kljub temu imajo milijone nekje spravljene in to se ve. To poiščimo pa vzemimo nazaj, pa tiste kredite, ki so bili dani na lepe oči – 4 milijarde smo vložili v banke. Zato težko poslušam, ko nekateri govorijo o socialni državi, kako dajemo socialne pomoči – ne bi bilo treba, če bi bile dostojne pokojnine, prave pokojnine, prava družinska politika, ne bi bilo potrebno takih socialnih pomoči. Tukaj gre za našo dobro voljo, da pokažemo, da cenimo delo žensk, pa ne tistih, ki še lahko delajo, ampak tistih, ki so že veliko delale, pa so zato zelo slabo ali pa nič plačane. Zato vas vabim, da ta zakon podpremo.
Hvala lepa. Repliko ima gospod Jurša. Izvolite.
Gospa Ljudmila, midva se verjetno nisva razumela. Jaz striktno želim, da opredelimo postavko v proračunu, kje bo to zapisano in kje bomo to vzeli. Rekli smo, da pokojnine in gospodinjskega dodatka ne moramo mešati, logično je, da iz pokojninske blagajne potem tega ne bomo vzeli, bomo pač vzeli nekje drugje. Se strinjam z vami v celoti, da se je vrglo v določene stvari ogromno denarja oziroma se tudi denarja precej pokradlo. Se vi spominjate, kaj je v preteklosti izjavil gospod Erjavec, pa danes nekateri to izkoriščajo in dajejo dezinformacije javnosti? Rekel je takole od prilike: »V kolikor so tajkuni toliko pokradli, to pomeni, da bi lahko upokojenci imeli minimalno tisoč evrov pokojnine.«
Hvala lepa. Izvolite, proceduralno.
Predlagam, da si še enkrat preberemo zakon, kajti v 5. členu piše, da se sredstva za financiranje gospodinjskega dodatka zagotovijo v državnem proračunu in ne iz pokojninske blagajne.
Hvala lepa. Ampak mislim, da to ni bilo ravno proceduralno. Okej, predlagam, da gremo naprej. Jožef Lenart ima besedo, pripravi naj se Janja Sluga. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Pozdravljeni gosti iz ministrstva, spoštovani kolegi poslanci in kolegice poslanke! Sam nisem bil nikoli trdil, da v tej državi je vse narobe. Verjamem, da je tudi kaj dobrega, saj sem sam po naravi pozitivnež, vendar pa sem na terenu srečal in se še srečujem s starejšimi ljudmi, ki so v zares hudi stiski. Veliko je tudi zelo revnih starejših žensk, ki živijo same. To so dejstva. Sama statistika pa tudi pove svoje. V Sloveniji nismo preveč prijazni do naših upokojencev. Mnogo je govora o tem, ali smo pravična in socialna država, več govora pa bi moralo biti o tem, ali sta naš socialni čut in naša socialna čustvena inteligenca dovolj visoko razvita, da znamo prisluhniti in pomagati. Mislim, da je v tej dvorani veliko poslancev z izrazitim socialnim čutom, ampak velikokrat opazim, da ga zunaj znajo pokazati, tule notri pa ne vedno. Občudujem tudi predlog Nove Slovenije, da se zavzema za pomoč najšibkejšim. Kako torej živijo in preživijo upokojenke, tudi naše mame in babice, ko ostanejo same? Veste, kaj nam bodo rekle? Polna usta so vas, medtem ko me komaj shajamo iz dneva v dan ter iz meseca v mesec, nekatere bodo pa preprosto tiho in bodo v samoti trpele naprej, kajti eno je gotovo. Ker so bile vzgojene skromno, bodo skromno tudi odživele. In če jih iskreno ne povprašate, kako živijo, vam ne bodo povedale. Mogoče vam bodo povedale njihove prijateljice ali njihovi sorodniki. Res je, nekatere na svojih vrtovih ob sto in več let starih hiškah še nekaj na vrtu pridelajo in zaradi tega je naše podeželje, so te naše hiške tudi polne. Nekako, bom rekel, se vsi zavedamo, da se je začelo dogajati v Lendavi, v Prekmurju, tudi po Goričkem in okrog, da je že skoraj vsaka tretja hiša zapuščena. Se pravi, naredimo nekaj za to, da bo naše podeželje lepo, da hiške ne bodo prazne. Ta država sploh ni tako slaba in ne tako revna in življenje vseh nas bi lahko bilo lažje in lepše, če bi le znali bolj pravično razporejati razpoložljiva sredstva in na določenih področjih z državnim premoženjem bolj gospodarno ravnati. Morda tako, kot so to znali naši dedje in babice. Podpora predlogu Zakona o gospodinjskem dodatku bi znala biti ena od dobrih, pravičnih potez, ki jih lahko kot poslanci svojih soljudi naredimo v korist najšibkejšemu delu prebivalstva. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Janja Sluga. Pripravi naj se Robert Pavšič. Izvolite.
Hvala lepa. Veste, ko se pogovarjamo o najšibkejših, zlasti ko se pogovarjamo o najstarejših upokojenkah, ki so res v naši državi med tistimi, ki so najbolj ogrožene zaradi tveganja revščine, mislim, da se ne smemo pogovarjati o tem, od kod bomo vzeli, ampak se moramo potem pogovarjati o tem, da bomo že nekje vzeli. Teh upokojenk je pri nas 54 tisoč, se pravi tistih, ki imajo pokojnino nižje od praga tveganja revščine. Zakaj so se v takšnem položaju znašle? Mi smo danes odprli tudi temo enakomernejše razporeditve upravljanja domačih del, se pravi gospodinjskih del. In ja, to je eden izmed vzrokov, zaradi katerega bi si te gospe seveda zaslužile nekaj več na starost. Danes je že bil izrečen podatek o tem razmerju, kako ženske na teden opravimo 42 ur tega dela in moški 28, pa vendarle so raziskave OECD pokazale, da je Slovenija pravzaprav med tistimi državami, kjer so te razlike najmanjše; se pravi, so v drugih državah še večje. Ženske imajo nižje pokojnine tudi zato, ker so imele v času svoje aktivne dobe nižje plače, imajo nižje pokojnine tudi zato, ker v preteklosti niso bile zaposlene za polno dobo in so delale manj let, kot je to zahtevano, pa tudi zato, ker imamo ženske v Sloveniji v povprečju daljšo življenjsko dobo. Torej preživimo naše može in ostanemo same in to enočlansko gospodinjstvo je tisto, ki največ tvega pri revščini. Ampak to, kar smo danes rekli: namen Nove Slovenije je zagotovo dober. Če pa še enkrat preberemo zakon, kot so nas sami kolegi iz Nove Slovenije v bistvu napotili, da ga preberemo, pa ga preberimo. Ne vem, kako ga vi berete, ampak jaz ga berem tako, da vi dejansko s tem 4. členom vašega zakona izključujete iz prejemanja gospodinjskega dodatka vse tiste, ki bi eventualno lahko zaprosile za denarno socialno pomoč ali varstveni dodatek. Torej, če kolegic Iva govori o ženski, ki prejema 247 evrov pokojnine, danes velja, da ta gospa lahko zaprosi za varstveni dodatek. Namreč podatek, ki smo ga pridobili poslanci koalicije tudi z Ministrstva za delo, je, da je v zadnjem letu med upokojenci, ki ne dosegajo 392 evrov, samo 29 takih, ki nimajo pravice zaprositi za varstveni dodatek iz kakršnihkoli že razlogov. Torej, danes ta gospa z 247 evri lahko zaprosi za varstveni dodatek in bo vsega skupaj pod črto prejela 577 evrov. Če bo za ta varstveni dodatek zaprosila, pa po vašem predlogu ne bo upravičena do gospodinjskega dodatka. Torej, če bo hotela prejeti – gremo se analogijo –, če bo hotela prejeti vaš gospodinjski dodatek, ne sme zaprositi za varstveni dodatek. Torej bo skupaj prejela namesto 577, kot to prejme danes, prejela 347. Tako v bistvu z vašim predlogom državni proračun prihrani v bistvu. Jaz to tako berem, pa me popravite, če se motim, ampak to vi počnete. Nekdo, ki ima danes 501 evrov penzije, lahko zaprosi za varstveni dodatek in dobi razliko do 577. ki Kdor bo pa imel 500 evrov, pa po vašem predlogu ne bo imel pravice ne do gospodinjskega dodatka pa ne do varstvenega. Se pravi, vi dejansko s tem predlogom poslabšujete stanje, v katerem se nahajajo starejše upokojenke. Res srčno upam, da narobe berem, ampak mislim, da ne, ker sem to zdaj že tolikokrat prebrala in sem šla vsako stvar računat, da ne vem zdaj [[…]]Verjamem, da ne zavajate namerno, da je res vaš namen dober, tako kot smo danes rekli, ampak vi dejansko ne prispevate s tem predlogom k temu, da bi se stanje tem upokojenkam izboljšalo. Tudi zelo težki si predstavljam, da bi želeli pokriti tako raznoliko problematiko, o kateri smo danes razpravljali, ki ni zgolj samo posledica neenakomerne razdelitve gospodinjskega dela, pa da bi jo lahko popravili v devetih členih. Torej tista pot, ki je prava za te starejše gospe, je zvišanje zajamčene pokojnine, je zvišanje vdovskega dodatka, tako kot smo tudi mi v naši koalicijski pogodbi predvideli. Trdno verjamem, da bomo to uresničili. Sicer bi pa še nekaj izpostavila. Kljub vsemu, kar smo danes povedali, Slovenija je v tem trenutku na petem mest med vsemi državami Evropske unije po socialni pravičnosti; pred Nemčijo in pred Avstrijo.
Hvala lepa. Predlagatelj Iva Dimic, izvolite.
Spoštovani prisotni danes na seji in spoštovana kolegica Janja Sluga! V SMC že štiri leta preračunavate. Taki ste kot moja navigacija: preračunavam, preračunavam, ob vsaki spremembi preračunavam. Ljudje nimajo časa čakati, da bo preračunavanje končano, ker vsaka socialna situacija, stiska, sprememba zakona povzroči novo preračunavanje. Ljudje nismo odvisni od številk, ljudje smo odvisni od prihodkov, od prejemkov, ki jih dobimo! In reči, v kakšni situaciji bo dobila gospa, ki bo zaprosila – v 7. členu piše – na lastno pobudo za dodelitev gospodinjskega dodatka, in v kakšni ne, se mi zdi, da je tu skrajno neprimerno reči, koliko jih lahko dobi, ker vemo, kakšno je stanje, koliko jih prejema. Kdo so te ženske, kdo stopi do teh žensk, kje živijo? Kakšen župan jih mogoče obišče, lahko pa rečem, tudi kakšni ljudje iz centrov za socialno delo, ker se zelo razlikujejo po Sloveniji. Ampak zdajšnji sistem, kakršnega ste vzpostavili, ne vem, ali je to sistem, ki ga želimo imeti, da moraš za neko pravico iti na tri centre za socialno delo, da ugotovijo, kateri center za socialno delo je pristojen za izračun. Zdi se mi, da govoriti, kaj je že vse zdaj, pa ljudje tega nimajo, je skrajno neprimerno. Najprej je treba krivice odpraviti in spraviti v prvotno stanje. In govoriti, da je bil varstveni dodatek neka najboljša pogruntavščina v obdobju samostojne Slovenije, se mi zdi skrajno neprimerno, ker vemo, kakšne stiske je povzročil, s plombami in tako naprej. Ljudje se ga še zdaj bojijo. [[oglašanje iz dvorane]] Potem pa pojdite na teren in povejte in oznanjujte, da je to odpravljeno, ne pa, da se ga ljudje še zdaj bojijo, ker je povzročil take grozne stiske. Še nekaj, hvaliti se, da ste v koalicijski pogodbi uredili vdovske pokojnine – na kakšen način? S 16 na 20- oziroma 25-odmerni koeficient, razlika med moževo in ženino pokojnino ali pa med partnerjevima pokojninama, se mi zdi skrajno neprimerno, z 20 na 23 evrov pri razliki 200 evrov, kar pomeni, če ima žena 500 evrov pokojnine, mož pa 700. Jaz sem pričakovala, ko sem slišala prve odzive, kako boste urejali vdovske pokojnine, da bodo šle vendarle po vzoru, ki ga poznajo države, za katere pravimo, pa tudi migranti pravijo, da so socialne države; Nemčija, kjer partner po pokojnem partnerju dobi ne 60 odstotkov odmernega koeficienta med razliko od pokojnine, ampak od pokojnega pokojnine. Veste, kaj pomeni 60 odstotkov od 700 evrov pokojnine, ki bi jo imela po pokojnem partnerju slovenska državljanka ali pa slovenska vdova? 420 evrov dodatno! To pa je razlika. In mi bi morali biti drzni, če bi želeli narediti neko pravičnost tudi pri vdovskih pokojninah, ne za 3 evre ali pa 10, 15 največ, ampak za 60 odstotkov, tako kot imajo druge države, odmernega koeficienta oziroma od razlike. To je razlika, ki je vredna, da bi se v Državnem zboru, v tej državi pogovorili, če želimo res nekaj narediti na področju vdovskih pokojnin, ki se pa dejansko povečujejo, vdovskih pokojnin je vedno več, ne vedno manj. Če želimo zagotoviti neko socialno pravičnost, socialno državo, če želimo zagotoviti pravice, ki izhajajo iz vplačil – govorim o vdovskih pokojninah, kar pomeni, da je tisti pokojni vplačeval v pokojninsko blagajno –, se mi zdi, da je prav, da ima, če sta živela skupaj partnerja, nekaj več kot tistih dodatnih 13 evrov iz tega naslova. Ker če bi skupaj živela, bi bila ta pokojnina nekoliko boljša, nekoliko višja. Pa vendar naj preberem tudi sama, kako gre 5. člen, » [[…]]Gospodinjski dodatek se določi v višini 100 evrov mesečno. Sredstva za financiranje gospodinjskega dodatka se zagotovijo v državnem proračunu. Gospodinjski dodatek se usklajuje v skladu z zakonom, ki ureja usklajevanje transferjev posameznikom in gospodinjstvom v Republiki Sloveniji.« 6. člen – uporaba zakona, ki ureja splošni upravni postopek. »V postopku uveljavljanja pravice od gospodinjskega dodatka se uporabljajo določbe zakona, ki ureja splošni upravni postopek, če posamezna vprašanja v tem zakonu niso urejana drugače. Vloga, odločbe in pritožbe v postopkih za uveljavljanje pravice po tem zakonu so takse prosti.« 7. člen – postopek za uveljavljanje pravice do gospodinjskega dodatka. »Postopek za uveljavljanje pravice do gospodinjskega dodatka se začne na zahtevo upravičenke. O pravici do gospodinjskega dodatka odloča Zavod o pokojninskem in invalidskem zavarovanju. Upravičenka vloži pisno vlogo za pridobitev pravice do gospodinjskega dodatka pri katerikoli enoti zavoda. Vloga mora vsebovati ime in priimek upravičenke, EMŠO, naslov prebivališča, datum vložitve in podpis upravičenke. Odločbo o pravici do gospodinjskega dodatka izda Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje. O pritožbi zoper odločbo iz prejšnjega odstavka odloči ministrstvo, pristojno za delo.« Lahko še naprej berem, ampak če boste še kaj, jaz imam še časa kot predlagatelj, bom pa še kakšen člen zakona prebrala, saj zakon je kratek in jasen.
Hvala lepa. Postopkovno, Janja Sluga. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Verjamem, da se boste našli v mojem postopkovnem, glede nato, da ste v preteklem mandatu večkrat preko postopkovnih zahtev naslovili prošnjo, da vam predlagatelj odgovori na neko vprašanje. Na predlagateljico sem naslovila vprašanje, zakaj s predlogom zakona dejansko jemljete ljudem, starejšim upokojenkam pravico, da prejemajo varstveni dodatek, če želijo prejemati vaših borih 100 evrov. Sedaj bi s tem, ko zaprosijo za varstveni dodatek, prejele skupaj 577 in če ne zaprosijo za varstveni dodatek, potem so upravičene do gospodinjskega dodatka, ki ga vi predvidevate in potem dobijo skupaj 347. To je bistveno vprašanje, zaradi katerega se bomo poslanci lahko lažje tudi pogovarjali o vsebini vašega predloga. Res bi si želela, ker vi v vašem izvajanju ste govorili o vsem drugem, samo o tem ne, kar sem vas vprašala. Če pravilno ta zakon berem, potem v tem trenutku nekdo prejema varstveni dodatek do višine 577, ampak mu potem ne pripada gospodinjski; in samo, če se odpove varstvenemu, lahko dobi gospodinjskega. Hvala.
Hvala lepa. Spoštovana gospa Sluga, to je bila replika in ne postopkovni predlog. Predlagam, da v bodoče tudi se podučite in postopkovni predlog pravilno naslovite. Sedaj pa še predlagateljica gospa Iva Dimic.
Gospa Sluga, to je zavajanje. Zakon je povsem jasen, vsak se odloči, če ga želi, na kakšni meri, na kakšni osnovi in vsak – je individualno tukaj – lahko za sebe, za svojo eksistenco po našem zakonu poskrbi tako ali drugače. Če ga ne želi, če je višji dodatek z varstvenim dodatkom, se mi zdi, da je prav in bo vsak preračunal, kaj se mu izplača. Mislim, da moramo dati to možnost vsakemu posamezniku, da se odloča. Mi nismo rekli, da dobi avtomatsko in da mu potem ostali socialni transferji padejo. Vsak se odloča posamezno. Imeti pa moramo seveda v tej državi vsak pravico, da se lahko odloča.
Hvala lepa. Predlagam v izogib še nadaljnjim polemikam tudi tam, kjer ni mogoče med poslanci, da tudi Vlada se prijavi k besedi. Pol ure časa imate na razpolago in bi lepo prosil, da tudi Vlada da kakšen komentar k predlogom. Seveda, če želi. Sicer pa ima sedaj besedo gospod Robert Pavšič. Izvolite.
Hvala za besedo. Moram prav malo zadihati, ker postaja ta razprava zelo čustvena. Zakaj? Stalno poslušamo podobno argumentacijo in ropotanje, danes tudi agresiven ton, zaničevanje argumentov. Mislim, da niste fer, ker v opoziciji izhajate iz čustvene pozicije. Jaz ne iščem razlogov oziroma ne iščem izgovorov, ampak razloge. Tukaj je velika pomenska razlika – razlog pa izgovor je zelo velika razlika med tema dvema besedama. In če govorimo o diskriminaciji in dostojanstvu, ni sramota biti reven, sramota je pa za državo, če ima revne ljudi, to je pa res in to je sistemska težava. Danes smo priča, tako kot že nekaj dosedanjih sej, celi poplavi všečnih predlogov, s katerimi izvajate dejansko pritisk na del parlamenta. Po moje ni pošteno, da izkoriščate stisko ljudi in nam trkate na vest, na trenutke to celo žaljivo. Zakaj bi nam morali kaj narisati? Ali mislite, da ne razumemo ali pa, da bi bili vi kaj slabši, ker ste doma s podeželja? Daleč od tega. Ja, nujna je kolektivna odgovornost in predvsem solidarnost, če pa govorimo o populizmu, pa poglejmo celo serijo zakonov, ki sledijo samo danes – gospodinjski dodatek, ki ga ravnokar obravnavamo, starševsko varstvo, Zakon o vrtcih, Zakon o vinu, Zakon o gasilstvu, Zakon o dohodnini, po mojem je to popolnoma prozorno in se vidijo nameni in razlogi. In ne mi, prosim, očitati nesocialnosti ali pa, da ne najdemo rešitev. Po novem letu bodo po šestih letih odpravljeni vsi proračunski oziroma vsi varčevalni ukrepi za področje družinske, socialne politike iz ZUJF. Tako bomo imeli spet polno očetovsko in starševsko nadomestilo, dodatek za velike družine, otroške dodatke, štipendije, usklajevale se bodo pokojnine, letni dodatki, poleg tega pa še minimalna plača in socialna pomoč. To je tisti celostni pregled in celostni ukrep, ki ga zagovarjamo na tej strani. Noben ne govori, da vašega zakona ne bomo implementirali mogoče v naslednjem letu, v tem trenutku pač to ni mogoče in tega se zavedate tudi vi – upam, da se zavedate –, ker bi imel prevelike in nepredvidljive posledice. Pred 30 leti je politika v tej stavbi, sicer je bila dvorana še malo drugačna, začela obljubljati drugo Švico. Kje smo danes, vidimo sami. In kdo je za to kriv? Ta ustanova, cel sistem, tudi jaz sem kriv, zmeraj bolj z vsakim dnem, ki sem tu notri, sem bolj kriv in bolj odgovoren. Zato ne biti prosim banalni in trivialni, ni fer do nas tukaj. Zato, ker bomo rekli ne, zdaj mi ne spoštujemo ubogih žensk s podeželja! Ne! Zelo sočustvujem z njimi, mogoče bom celo kakšni pomagal, če ji bom le lahko, ampak dajati takšno težo in takšno odgovornost pa ni pošteno, bodimo realni. Gre za vzdržnost in za vzdržanost. Revščina je splošen problem, kot smo zadnjič slišali, je tudi protiustavna revščina, pa ni noben tega še tukaj sprožil, in je sistemski problem, torej ga je tudi treba sistemsko rešiti. In ne le za revne starejše, tudi za revne zaposlene, za revne brezposelne, za otroke; za vse tiste osebe, ki jih s svojimi dejanji, s svojim gledanjem in s svojim komentiranjem potiskamo na rob družbe. In potem moram jaz izpasti kot politik negativec! Tega ne sprejmem – z vsem spoštovanjem do vsakega posameznika v tej državi, do vas, ampak predvsem do sebe. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kot zadnji razpravljavec ima besedo poslanec mag. Matej Tonin. Izvolite.
Drage poslanke, poslanci, dober dan! Statistike kažejo, da je 83 tisoč slovenskih žensk takih, ki ima mesečno manj kot 500 evrov prihodkov in te ženske so navadno starejše od 65 let. Najverjetneje se boste zelo dobro spomnili tistega ukrepa, ki ga je naša vlada sprejela v letih 2004–2008, reklo se je temu državne pokojnine oziroma kmečke pokojnine, ko so nekaj deset evrov dobile državljanke, ki niso imele ustrezno urejenih pokojninskih stvari. Te kmečke pokojnine takrat je vzel Svetlik in to je danes bolečina še marsikoga, ko se pogovarjaš z njimi. Danes smo pred vas prinesli Zakon o gospodinjskem dodatku, ki ni pokojnina, kot ste danes nekateri izpostavljali, ampak je gospodinjski dodatek za to, kar so ženske v preteklosti v svojih življenjih počele, in je prav, da se tudi na nek način ovrednoti in da to kot družba priznamo. Zgolj bistvene stvari, za ta gospodinjski dodatek bi bile upravičene ženske, ki so starejše od 65 let, ki imajo manj prihodkov s strani pokojnine in drugih socialnih transferjev manj kot 500 evrov in ki že 30 let prebivajo v Sloveniji. To so osnovne rešitve, da bi tovrstnim ženskam pomagali vsaj s 100 evri na mesec gospodinjskega dodatka za lažje življenje za to, kar so v preteklosti počele. Nekatere, ki vas je skrbelo, da bi to šlo na breme pokojninske blagajne, naj vas opomnim, da v 5. členu piše, da se ta sredstva zagotovijo v državnem proračunu. Tukaj morate biti poslanci konsistentni. V preteklosti se spomnim, da niste bili najbolj navdušeni, da bi se pokojninska blagajna očistila nekaterih stvari, ki se izplačujejo iz pokojninske blagajne, pa niso stvar vplačanih prispevkov, ampak nekih zaslug iz preteklosti, ki jih je ta država priznavala. Tukaj je pač treba biti konsistenten. Kje vzeti ta denar, je bilo danes večkrat izpostavljeno. Vidim, da ta denar se da vzeti pri investiciji v drugi tir, ki je prenapihnjena, in še ena možnost je – sodelovanje Madžarske kot soinvestitorja v ta drugi tir, ker nam ponujajo 200 milijonov evrov in mi pravimo, da jih ne potrebujemo, da jih bomo zagotovili sami. To je konkreten način, kako priti do tega denarja, ki ga predlagamo, da se nameni ženskam, ki imajo manj kot 500 evrov v Sloveniji, da bi to te ženske dobile v obliki gospodinjskega dodatka v višini 100 evrov. To, kar je pripeljala poslanka Sluga, je res neverjetno, potem koalicija sploh nima nobenih težav ta zakon sprejeti, če je celo ta naš zakon bolj ugoden za proračun kot sedanja rešitev, potem oni to lahko miže storijo. Drugače bi pa opozoril, da ta zakon se nanaša tudi na tiste ženske, ki so brez pokojnine, popolnoma brez pokojnine in ki so brez kakršnegakoli prihodka. Tudi te bi lahko naš gospodinjski dodatek uveljavljale. Tisti, ki se pa bojite, da bi bile na slabšem, kot vi pravite, pa imajo možnost, da se odločijo, ker piše v zakonu, da na njihovo zahtevo lahko zaprosijo za ta gospodinjski dodatek ali pa tudi ne. In še glede tega, ali smo fer ali nismo fer. Glejte, kje je dialog, kje je sodelovanje, o katerem ste govorili? Ko socialne stvari predlagate na levi, je to oh in sploh super, ko pa to prihaja s strani Nove Slovenije, je pa vedno demagogija. Bodite pošteni in bodite konsistentni ves čas. [[znak za konec razprave]]
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnica Vlade in predstavnica predlagatelja. Besedo ima predstavnica Vlade, državna sekretarka Breda Božnik. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani! Vezano na že predstavljena temeljna stališča, na podlagi katerih Predlog zakona o gospodinjskem dodatku ni primeren za nadaljnjo obravnavo, Vlada v bistvu dodatno pojasnjuje naslednje. Samska oseba, ki je socialno ogrožena, ima zagotovljeno socialno varnost v sistemu socialnega varstva. V zvezi z navedbami o socialni ogroženosti, kar je bilo izpostavljeno v razpravi, bi želela poudariti, da ima socialno ogroženost oziroma da smo socialno ogroženost naslovili in v bistvu že celovito rešili s sprejemom zadnjih dveh novel Zakona o socialnovarstvenih prejemkih. Noveli sta dvignili osnovni znesek minimalnega dohodka na 392,75 evra. Samska ženska, starejša od 65 let, ki prejema pokojnino v višini na primer 300 evrov, lahko prejme denarno socialno pomoč v višini 92,75 evra in varstveni dodatek v višini 184,59 evra. Poleg pokojnine v višini 300 evra tako iz sistema socialnega varstva prejme še 277,34 evra in njen skupni prihodek tako znaša 577,34 evra. Na tem mestu želim poudariti, da se prejeti zneske denarne socialne pomoči in varstvenega dodatka na podlagi spremenjene socialne zakonodaje od leta 2017 več ne vračajo, tako kot je že bilo predhodno tudi izpostavljeno. Nadalje Vlada poudarja, da predlog ne zagotavlja enakosti pred zakonom oziroma ugodnejše obravnava ženske v pokojninskem zavarovanju. Kot je Vlada že pojasnila, so v prihodnje predvideni tudi ukrepi za izboljšanje socialnega položaja upokojencev. Glede predloga, da se o vlogi za pridobitev gospodinjskega dodatka odloča na prvi stopnji Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje, Vlada pojasnjuje: Zavod za pokojninsko in invalidsko zavarovanje je javni zavod in je nosilec ter izvajalec obveznega pokojninskega in invalidskega zavarovanja. Priznanje pravice do gospodinjskega dodatka ni vezano na predhodno zavarovanje, temveč na slabše socialno stanje starejših žensk ter ovrednotenja njihovega gospodinjskega dela in zato nikakor ne gre za pravico iz zavarovanja, temveč gre za pravico, ki ima socialnovarstveno naravo, zato je odločitev Zavoda za pokojninsko in invalidsko zavarovanje kot organa odločanja na prvi stopnji absolutno neprimerna. Glede finančnih posledic, ki jih prinaša zakon, Vlada pojasnjuje: Sprejetje zakona bi pomenil prevzemanje novih obveznosti v višini 78,7 milijonov evrov do 99,7 milijonov evrov v breme državnega proračuna, sredstva pa še niso zagotovljena, zato je tudi z javnofinančnega vidika predlog zakona nedorečen in ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Glede navedb, da zakon popravlja krivice za ženske, ki so ostale doma in negospodinjile, pojasnjujemo. Leta 2000 je Zakon o pokojninskem in invalidskem zavarovanju uredil državno pokojnino za ženske in moške, ki niso izpolnjevali pogojev za starostno upokojitev. Leta 2012 je prišlo do čiščenja pokojninske blagajne, iz katere so se izločile dajatve, ki niso vezane na prispevek. Ta vsebina se je prenesla v ZUPJS, torej Zakon o uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, kot oblika socialnega transferja, do kater so prav tako upravičeni moški in ženske, ki so socialno ogroženi. Zakon predlagatelja pomeni vračanje nazaj v leto 2000, pri tem pa omejuje upravičence samo na ženske in samske, s čimer vzpostavlja neenakost po spolu in neenakost glede na stanje. Glede omenjene reorganizacije centrov za socialno delo, na kar je opozorila gospa poslanka Iva Dimic, želim poudariti, da v jesenskem času vsako leto centri za socialno delo prejmejo veliko večji priliv vlog po pravicah iz javnih sredstev. Gre za jesenski čas, vsi vemo, da se takrat začne študijsko leto, začne se tudi novo šolsko leto s septembrom in takrat se začnejo tudi vloge izredne denarne socialne pomoči iz naslova kurjave. Tega je ogromno in zaposleni na centrih morajo te zadeve in te dodatne vloge ravno tako reševati. To pomeni, da je vsako leto treba delo organizirati na način, da se o vlogah hitro odloči. Ministrstvo se je letos aktivno vključilo tako, da je odredilo dodatno izplačilo. V oktobru dodatno izplačilo državne štipendije, v decembru bo zaradi nedelovanja informacijskega sistema na Fursu, zaradi katerega ni bilo mogoče odločati o pravicah iz javnih sredstev, dodatno izplačilo denarne socialne pomoči, torej, poleg rednega izplačila 20. decembra bo izvedeno še izredno izplačilo 21. decembra. Ministrstvo se odziva. Kar se tiče zaostankov pri reševanju vlog na centrih za socialno delo, pa moram povedati tudi to, da se Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti zelo zaveda trenutne situacije v zvezi s tem in zelo budno spremljamo način reševanja in dinamiko reševanja teh vlog. Pri tem je treba izpostaviti, da na večini centrov za socialno delo ne beležijo zaostankov pri reševanju vlog, to se je zgodilo pri centru v Ljubljani. In treba je opozoriti, da gre za enega največjih centrov v državi, z največjo maso uporabnikov, torej strank. Morda bi v pojasnilo rekla še to: vloge, ki čakajo na nekaterih centrih za socialno delo, niso vloge, ki bi bile nerešene zaradi nedelovanja sistemov ali pa, recimo, neodzivnosti strokovnih delavcev na centrih, ki dejansko te vloge rešujejo in jih spreminjajo v odločbe. To so vloge, ki čakajo na dopolnitev s strani strank, tudi to je pomembno dejstvo, o katerem pravzaprav danes nismo spregovorili. Na omenjeni primer s strani gospe Ive Dimic pojasnjujem, da je bila vložena vloga s strani očeta rešena v zakonskem roku in dejansko do zamude organa ni prišlo; zadevo smo proučili. Toliko v odgovor. Hvala lepa.
Hvala lepa. Kot zadnja ima besedo še predstavnica predlagatelja, poslanka Iva Dimic.
Hvala lepa. Hvala lepa za odgovore državni sekretarki. Sem vesela, no – bom začela od zadaj –, da govorimo o isti stranki praktično, ki se je dejansko pritožila, da ste vi to dobili. Prepričana sem, da bom poskušala osebno stopiti z njimi v stik, da vidim, kaj je težava, ker si lahko predstavljam, kaj pomeni za neko družino izpad takega otroškega dodatka. Rekli ste, da ne beležite zaostankov vlog, da čakate na dopolnitev s strani strank. Zdaj bom rekla kot uporabnica centra za socialno delo, kjer lahko vlagam vloge, da ne poznam centra za socialno delo, ki bi čakal na dopolnitev s strani strank. Praktično ti ne vzamejo, tudi če prineseš za celo družino en mesec predhodno vlogo za štipendijo, in skoraj ne verjamem, da bi na centrih za socialno delo čakali na dopolnitev vloge s strani stranke, ker enostavno taka vloga ni rešena in moraš ves postopek ponovno opraviti. Tu se dejansko zatakne – pravilno ste ocenili –, problemi so vedno septembra, v začetku šolskega leta, v začetku leta, ko gredo otroci v največjem številu nazaj v vrtce in tako naprej. Ampak prejšnja ministrica je predvidela ukrep, ki smo ga ali pa ki ste ga v tem mandatu, v teh mesecih ukinili, to pa je informativni izračun, ki je bil ukinjen. Ravno zaradi tega, da centri za socialno delo ne bi bili tako obremenjeni, je bil predviden informativni izračun v sklopu vseh sprememb centrov za socialno delo, ki pa se ni zgodil. Pa še nekaj na hitro, no, vidim, da mi čas poteka. Zelo podrobno ste navedli, kaj lahko neka samska ženska dobi. Vendar pri varstvenem dodatku se [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Čas je potekel. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Ker je interes bomo pač sprožili postopek za prijavo. Samo še opozorilo. Če želita razpravljati tudi predstavnica predlagatelja Iva Dimic ter predstavnica Vlade, prosim, da se prijavita s pritiskom tipke za vklop mikrofona. V tem primeru dobita besedo kot zadnji, in sicer najprej predstavnica Vlade in nato predstavnica predlagatelja. Prosim za prijavo. Vsak izmed prijavljenih dobi 5 minut. Najprej dobi besedo poslanec Jožef Horvat. Izvolite.
Gospod podpredsednik, hvala lepa za besedo. Še zadnjič se oglašam pri tej točki. Morda za začetek komentar razprave gospoda Roberta Pavšiča, ki nekako očita opoziciji, da vlaga – kakšne že? – populistične predloge in ne vem kakšne še. Samo prosil bi, da nam gospod Robert Pavšič oziroma LMŠ oziroma ne vem, ali morda celotna koalicija, dovoli vsaj majčkeno svobode, da tisti, ki smo ravno tako izvoljeni kot on, da delamo tisto, kar nam ljudje naročajo. Če mi ne smemo vlagati zakonov, kaj naj potem delamo? Naj slepo sledimo rešitvam Vlade? Ja, kaj če jih pa ni. Ni teh rešitev. Tu nam sedaj postavljate raznorazna vprašanja, kje pa vzeti. Ja, v državnem proračunu! Mi vas nismo spraševali, kje boste 308 milijonov. Tako so to res morda, dajem odpustek, neke začetniške težave, ampak mi smo zakonodajna veja oblasti in tukaj nas je 90, upam, da enakovrednih; upam, da enakovrednih in enako svobodnih. Še enkrat ponavljam, da smo veliko strokovne literature prebrali, preden smo te rešitve zapisali že v našem volilnem programu. Saj se spomnite tiste knjige, 300 strani. Ugotavljamo, torej, strokovnjaki, ne politiki, strokovnjaki ugotavljajo, da je razkorak v stopnji tveganja revščine med spoloma, da se ta s starostjo povečuje, ta razkorak, torej tveganja revščine med spoloma se s starostjo povečuje. Slovenija beleži bistveno višjo stopnjo tveganja revščine pri ženskah v primerjavi z državami EU, ki so primerljive s Slovenijo glede splošne stopnje tveganja revščine. Zato smo rekli gospodinjski dodatek, zato smo rekli ženske, starejše od 65 let. Da bi pa mi v zakone pisali rešitve, da bi te ženske bile na slabšem – ne se delati norca iz nas! Ne se delati norca, lepo prosim. Zlasti velike razlike nastajajo pri starosti nad 75 let. In kakšen je sklep tega strokovnega članka oziroma razprave? Sklep je naslednji, »v Sloveniji se s problemom visoke stopnje tveganja revščine pri starejših ženskah neuspešno spopadamo, ker ne uveljavljamo posebnih ukrepov za zmanjševanje stopnje revščine prebivalstva in za zmanjšanje razlik med moškimi in ženskami«. V redu, ta zakon boste jutri zavrnili, razumem. Obljubljali ste v razpravah, da boste te zadeve, da boste do teh problemov, ki pravite, da pa so relevantni in so vredni pozornosti, da boste do teh problemov pristopili z vso odgovornostjo. Mi vas bomo čakali do prvih parlamentarnih počitnic naslednje polletje. Ta aparat, ki ga ima Vlada, mora biti sposoben, da producira kvalitetne rešitve. Imate in boste imeli še več državnih sekretarjev, nekaj pač morajo delati. Pa ne samo državni sekretarji, ampak ves ta aparat na ministrstvih. Verjamem, da delajo, ampak če vidijo probleme, potem je probleme treba reševati. Torej, mi vas bomo čakali dobrega pol leta, potem pridemo ponovno s tem zakonom. To obljubljamo vam, drage kolegice in kolegi, in to obljubljamo tudi tem ženskam, starejšim od 65 let. In to obljubljamo tistim 346 tisočim ljudem, ki živijo pod pragom revščine in so socialno izključeni. Čas je, da prižgemo socialno državo, da prižgemo socialno državo v Republiki Sloveniji.
Hvala lepa. Besedo ima poslanka Janja Sluga. Izvolite.
Hvala lepa. Moram najprej povedati, da poanta moje razprave – vem, da je niste poslušali do konca, kolega Tonin. Ampak če bi jo, bi videli, da poanta moje razpre ni bila v tem, da bo zdaj državni proračun na boljšem, ampak je bila v tem, da je vaša rešitev takšna, da bi dejansko iz proračuna šlo manj denarja, ker bi te ženske dejansko na podlagi vašega predloga prejele manj denarja. To je bila moja poanta. Verjamem, da tega niste želeli narediti, da so vaši nameni drugačni. Prepričana sem v to. Verjamem pa, da ste to spregledali; da ste nam na mizo dali nekaj, kar ni bilo do podrobnosti preučeno. Upam, da ko bomo čez pol leta, kot ste zdaj napovedali, dobili podoben predlog, ne istega, da bo popravljeno to, ker verjamem, da vam je to malo ušlo. Ker tudi državna sekretarka je danes povedala, da ženske z nizko pokojnino danes lahko zaprosijo za denarno socialno pomoč in pod črto dobijo več, kot bi dobile z vašim gospodinjskih dodatkom, in lahko zaprosijo tudi za varstveni dodatek in pod črto dobijo več, kot dobijo z vašim gospodinjskim dodatkom. Dejansko bi z vašim gospodinjskim dodatkom prejele več samo tiste gospe upokojenke, ki imajo danes pokojnine med 478 in 499 evri. Samo te bi bile na boljšem, če ne bi zaprosile za varstveni dodatek, ampak bi dobile gospodinjski dodatek in bi bile s temi 100 evri, vašimi, dejansko na boljšem. Samo te. Se pravi od 478 in 499; kar je več, nimajo pravice do gospodinjskega dodatka, in kar je manj, z gospodinjskim dodatkom dobijo manj, kot bi dobile oziroma že dobivajo danes, ko jim pripada pravica do denarne socialne pomoči oziroma tudi razlika do 577 evrov, kolikor znaša varstveni dodatek. Pa še ena razlika je. Varstveni dodatek ženskam v tem trenutku pripada od 63. leta dalje, medtem ko po vašem predlogu, bi bile upravičene šele od 65. leta. Se prvi, tukaj striže za dve leti. In tudi tukaj prihaja razlika. Želela bi pa opozoriti še na eno stvar. Vi tukaj predvidevate, da se postopek za dodelitev gospodinjskega dodatka začne na zahtevo upravičenke. Vemo, kakšne so bile vaše razprave zadnjič, ko se nismo odločili, da bi kar uvedli avtomatski masovni informativni izračun, ker informacijski sistem še ni pripravljen, pač pa ostajamo pri informativnem izračunu, da ne bo kakšne pomote. Mi nismo zadnjič ukinili informativnega izračuna, ker je to še vedno prav in za zaposlene in za upravičence. Ampak zdaj se pa pogovarjamo dejansko o ženskah nad 65 let in če preberete nekatere znanstvene članke, celo v bistvu se vaša zadeva nanaša celo za ženske pri starosti nad 75 let, ker so tiste najbolj ogrožene. In zdaj bomo od ene gospe pri 75. letu zahtevali, da pa sama vlaga po ZUP vlogo za ta gospodinjski dodatek, v tem trenutku pa že prejema na podlagi informativnega izračuna, pri katerem ni treba nič narediti, lahko denarno socialno pomoč ali pa varstveni dodatek. Dejansko je to, kar imamo zdaj na mizi, v bistvu korak nazaj. Tako še enkrat apeliram na vas, tudi če boste čez pol leta vlagali še enkrat, še enkrat preberite, kar ste nam poslali na mizo.
Hvala lepa. In na koncu dobi besedo še predstavnica predlagatelja, poslanka Iva Dimic.Izvolite.
Hvala lepa. Seveda ima koalicija bolj natančne podatke, da lažje operira. Seveda sem vesela, da sem danes dobila kakšen podatek več, kakor sem ga bila sama lahko pridobila. In zato, ker imajo take dobre podatke, ker imajo sodelavce in zmožnost tudi ljudi, računam, da bo tako, kot je rekel kolega Robert, ki ga ni tukaj, da mogoče bo Vlada sama pripravila neko rešitev. Te rešitve bi bila zelo vesela, da bi Vlada v pol leta pripravila rešitev in prišla na mize, zato da ne bi potem, bom rekla, opozicijsko stranko lovili na vejicah in pikah, točnih izračunih. Ker oni imajo dostop do teh baz drugačnega kot mi, drugačnega kot jaz. Kar lahko dostopam, je, da en mesec vnaprej zaprosim, ali pa da naročim raziskovalno nalogo, ali pa kar lahko poiščem na spletu, na medmrežju. Zato je težnja tudi opozicije in tudi vlaganje zakonov, da opozarja, kaj mora koalicija narediti in koalicijski poslanci, ker imajo večjo možnost in večji [[…]]Državni aparat je praktično v njihovih rokah, ki to lahko melje in pregleduje in dela. Spoštovana državna sekretarka, sem si zapisala, kako si sledijo te državne pomoči oziroma transferji socialni za socialno varstvo in seveda varstveni dodatek. Na koncu ste rekli, da lahko neka ženska s 300 evri penzije dobi 577,34 evrov. Vem, da nimate časa, pa lahko tudi kdaj drugič mi sporočite, koliko pa je teh žensk v Sloveniji, ki takole, na tak način se jim vsi varstveni dodatki seštevajo. Če jih bo 8 tisoč, lahko rečem, da čestitam in da sem zadovoljna. Bojim se, da je ta številka nižja. Vi imate to številko, jaz te številke nimam – ali me boste pa podučili, kje to številko lahko sama poiščem? Bom zelo vesela. Zdi se mi, da pri varstvenem dodatku je vse lepo in prav, od katerega leta in tako naprej, ampak veste, koliko vlog. Lahko vam prepošljem, koliko vlog smo mi dobili, ko varstveni dodatek ni bil več plomba na nepremičnino. Ampak veste, vrag tiči v majhnih stvareh. Vse ženske so rekle, no zdaj pa bomo vložile varstveni dodatek, v poslansko skupino so hodile, pri nas v poslansko skupino v Državni zbor so prišle, vložite nam to. Ampak veste, kakšen je bil odgovor? Ja seveda, gospa, vi niste sami, vi imate še dva sina, ki vas morata preživljati. In je rekla: »A to je za vas varstveni dodatek, da mene morajo poleg vsega še otroci preživljati?! Da jaz nisem za državo kot sama, pa sama živim?« To je tisto, kar je pri varstvenem dodatku. Zato si želim, da bi videla, kakšna je ta številka teh žensk, ki dejansko dobivajo varstveni dodatek. Mogoče je čas res, da ne nazadnje opravimo tudi kakšno sejo Državnega zbora na ta način, pa da pogledamo, kako so se v zadnjem letu številke spremenile, ali pa, če obstaja kakšna nova raziskava tega zavoda, inštituta za socialno varstvo v Sloveniji. Mogoče obstaja kakšna nova raziskava, pa da jo vendarle poslanci dobimo na mize, pa da pogledamo, kakšni so bili učinki te spremembe. In informativni izračun – si ga vsi želimo. Prepričana sem, da bo omogočil delo zaposlenim tako na centrih za socialno delo kot tudi na ministrstvih. Ampak naš namen je bil, da se popravijo krivice, popravijo krivice, ki so bile storjen, pa tudi če gremo v leto 2000 nazaj, takrat je bilo in bi lahko rekli, da je bila takrat še socialna država, ki je omogočala tistim brez prihodka nek dohodek in priznavala preteklo delo, skrb za dom, družino, domovino.
Hvala lepa. Zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v sredo, 19. decembra 2018 v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA O STARŠEVSKEM VARSTVU IN DRUŽINSKIH PREJEMKIH. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina sedmih poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Horvatom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 11 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožetom Horvatom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici predlagatelja poslanki Ivi Dimic. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, državna sekretarka, kolegice in kolegi! Pretekle vlade zaradi izboljšanja gospodarskih razmer sproščajo številne varčevalne ukrepe in hkrati višajo proračunske odhodke na številnih področjih. Naj omenim le povišanje plač v javnem sektorju, mase plač, povišanje najnižje pokojnine za polno pokojninsko dobo brez dokupa in povišanje minimalne plače. To so sicer dobrodošli ukrepi, pa vendar predlagatelji ocenjujemo, kot smo v Novi Sloveniji že večkrat poudarili, da bi se sproščanje varčevalnih ukrepov moralo začeti pri družinah, in to v nadaljevanju navajamo številne vzroke. Demografska slika Slovenija je izjemno slaba, ena najslabših v Evropski uniji. Na to nas s svojimi ocenami opozarja tudi vladni urad za makroekonomske analize in razvoj. Za normalno delovanje države oziroma vseh njenih podsistemov bi v naslednjih letih potrebovali približno okoli 30 tisoč rojstev letno, trenutno pa ne dosegamo niti številke 20 tisoč, trend je na žalost padajoč. Izjemno nizka rodnost in posledično staranje prebivalstva je po oceni Evropske komisije eden največjih družbenih in gospodarskih izzivov Evrope 21. stoletja, zadeva vse države članice in večino področji politike Evropske unije. Leta 2025 bo več kot 20 % prebivalcev evropskih starih 65 let ali več, zlasti pa se bo povečalo število starostnikov v starostni skupini 80 let in več. Koalicija in njena vlada pa kot da se tega ne zavedata. Zato v Novi Sloveniji s to novelo zakona predlagamo tri bistvene rešitve. Prvič ponovna uvedba univerzalne pomoči ob rojstvu otroka v obliki nakazila in ustrezna korekcija zneska 500 evrov. Drugič, povišanje zneska dodatka za veliko družino, za družino s tremi otroki na višini 450 evrov in za družino s štirim ali več 650 evrov. Predlagane rešitve zasledujejo načela varovanja družine, materinstva, očetovstva, otrok in mladine ter načelo najboljše otrokove koristi, načelo dolgoročne vzdržnosti pokojninskega sistema ter pravične razdelitve dobrin. Glavni nameni in cilji našega predloga so: omogočiti družinam optimizacijo družinskih proračunov in ustrezni socialno-ekonomski položaj, uveljaviti pravičnejšo porazdelitev javnih financ, spodbuditi domačo potrošnjo, pomagati staršem, da bodo lažje usklajevali družinsko in poklicno življenje in posledično odločali lahko tudi za kakšnega otroka več – izboljšati demografsko sliko Republike Slovenije. Spoštovane kolegice in kolegi, iskreno se obračam na vas, da se odzovete na te predloge in da omogočimo družinam lažje, predvsem pa tudi nekoliko boljše življenje. Vabim vas, da podprete naš predlog novele.
Hvala lepa. Za uvodno predstavitev mnenja Vlade dajem besedo predstavnici Vlade Bredi Božnik, državni sekretarki na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Izvolite.
Hvala še enkrat za besedo. Skupina poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Horvatom je 13. novembra 2018 v postopek sprejema vložila Predlog zakona o spremembah Zakona o starševskem varstvu in družinskih prejemkih, v katerem predlagajo enkraten dvig višine posameznih pravic. Potrebo po sprejetju zakona predlagatelj utemeljuje zlasti z demografskimi trendi, kjer se sicer strinjamo, da je potrebno ukrepanje, vendar pa moramo ukrepe izvajati koordinirano in celovito, v skladu s sprejetimi strateškimi dokumenti, in sicer Resolucijo o družinski politiki 2018–2028 »Vsem družinam prijazna družba« in pa Strategijo dolgožive družbe. V predlaganem mnenju Vlada navaja, da so bili v letih 2018 in za leto 2019 storjeni konkretni koraki, ki bodo izboljšali kakovost življenja družin, zlasti njihov materialni položaj. S prihodnjim letom se zaradi izpolnitve pogojev v zakonu sproščajo še zadnji varčevalni ukrepi na področju družine, ki bodo v letu 2019 zahtevali dodatna finančna sredstva v višini 35 milijonov evrov. Finančne posledice predlaganega zakona, predlagatelj opisuje oziroma ocenjuje na 75 milijonov, vendar pa ne pojasni, na kakšen način so bile finančne posledice izračunane. Predlagani dvig zneskov pri pravici do pomoči ob rojstvu otroka in pravici do dodatka za veliko družino bi torej imel pomembne finančne posledice in s tem vpliv na doseganje srednjeročnega javnofinančnega cilja in spoštovanja Zakona o fiskalnem pravilu. Za Slovenijo je pomembno, da v ugodnih časih ustvari zadosten potencial in vztraja na začrtani poti, da bo strukturni saldo sektorja država uravnotežen konec leta 2020, ko dosežemo naš srednjeročni cilj. Zaradi navedenega Vlada predloga v tem trenutku ne podpira. Hvala.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Levica, zanjo Boštjan Koražija. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, najlepša hvala za besedo. Še enkrat vsem lep pozdrav! V Levici se ne strinjamo s tem, da morajo za normalno delovanje države ženske vsako leto roditi 10 tisoč otrok več kot v predlogu navaja NSi. Za normalno delovanje države je potrebno ustrezna, torej pravična in vzdržna davčna politika, ki bo lahko rezultirala tudi v povečanju natalitete. V NSi konsistentno zagovarjajo nižje davke in prispevke, na drugi strani pa predlagajo povišanje transferjev družinam. To dvoje žal ne gre skupaj. Predlagajo znižanje davka na dodano vrednost, znižanje stopnje za najvišji dohodninski razred, nasprotujejo višji obdavčitvi kapitala, zato vas sprašujem, kako bomo s siromašenjem državnih blagajn povečali transferje družinam. In to univerzalno vsem družinam, niti ne tistim, ki sredstva dejansko potrebujejo. Osnovni problem tega predloga, poleg neskladnosti s politikami NSi na prihodkovni ravni, je njegova zasidranost v natalitetni politiki. Natalitetna politika pomeni družinsko politiko družinsko politiko brez socialnih kriterijev. Pomeni, da vsi, tudi revni, subvencionirajo tako revne kot tudi bogate družine. Torej tiste, ki pomoč potrebujejo, in tiste, ki je ne potrebujejo, ne glede na njihov dohodek in ne glede na njihove potrebe. To pa, vsaj dokler imamo po uradnih podatkih v državi 50 tisoč otrok, ki živijo pod pragom revščine, ni in ne more biti prioriteta tega državnega zbora. Dokler 270 tisoč ljudi živi pod pragom tveganja revščine, od tega kar 56 tisoč delovno aktivnih ter 50 tisoč otrok, mora družinska politika ostati del socialne politike; torej politika, ki se prvenstveno ukvarja z družbeno neenakostjo, z revščino, ki duši mnoge družine in s socialnim položajem otrok, ki predstavljajo posebno ranljivo skupino prebivalstva. Naloga družinske politike namreč ni zagotavljanje bodoče delovne sile kapitalu, ampak je zagotavljanje čim bolj enakih možnosti otrokom, tudi tistim, ki se rodijo v socialno ogroženih družinah, omogočanje, da imajo lahko otroke tudi ljudje, ki jih samo z lastnimi dohodki ne bi morali vzdrževati ali pa do njih ne bi morali priti po naravni poti. Da predvsem tistim, predvsem ženskam, ki otrok ne želijo imeti, je to tudi omogočeno in da zaradi svojih odločitev niso deležne družbenega pritiska ali drugačnih povračilnih ukrepov. Edini učinkovit ukrep za okrepitev delovno aktivnega prebivalstva je zaviranje emigracij z izboljšanjem življenjskih razmer zlasti mlajše generacije, ki se zaradi slabih razmer izseljujejo iz države. Zato so ključni socialni ukrepi na različnih področjih, na področju revščine, na področju boja proti prekarnim oblikam dela in na področju stanovanjske politike, če naštejem najbolj ključne. Odgovor za to ni v izkoriščanju družinske politike za subvencioniranje prebivalca z nadpovprečnimi in celo visokimi dohodki s ciljem povečanja rojstev. Tovrstni ukrepi ne bodo dosegli svojega cilja, imeli pa bodo neko drugo posledico: na cedilu bomo pustili socialno najbolj ogrožene prebivalce. Naloga države ni, da se subvencionira družine najpremožnejših, ampak da vsem otrokom zagotovi vsaj približno enake možnosti, zato bomo vse dokler revščine ne izkoreninimo, v Levici zagovarjali primat socialne družinske politike nad politiko, katere bistveni cilj ni izboljšanje neenakih položajev, temveč povečanje rojstev. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Nova Slovenija - krščanski demokrati, zanjo mag. Matej Tonin. Izvolite.
Drage poslanke in poslanci, dober dan! Demografski trendi so za Slovenijo, hočeš ali nočeš, neizprosni. Ne gre za opozicijske ugotovitve, gre za ugotovitve mednarodnih institucij, ki Slovenijo postavljajo na devetem mestu po tem, da smo zelo zelo stara družba. In negativni demografski trendi seveda pomenijo na dolgi rok številne pritiske, pomenijo pritisk na zdravstveno blagajno, pomenijo pritisk na pokojninsko blagajno in na konec koncev je to tudi pomembno za dolgoročno preživetje naroda kot takega. Če se želimo z negativnimi demografskimi trendi soočiti, potem je ključna stvar, ki jo mora storiti vsaka država, da svoje državljane spodbuja, da se odločajo za več življenja, za več otrok. Tukaj ni kakšne posebne kvantne fizike ali znanstvene fantastike, ampak so preverjena dejstva. Države se s spodbujanjem rojstev ukvarjajo na različne načine, od države do države je to različno. Dejstvo pa je, da različne slovenske raziskave kažejo, da se mladi ne odločajo za več otrok oziroma da je pri odločitvi o številu otrok in tudi o tem, ali bodo otroke sploh imeli, da so pomembni trije ključni dejavniki. Prvič, ali imajo zagotovljeno službo, da lahko družino preživljajo. Drugič, ali imajo rešen stanovanjski problem, da lahko z družino sploh kje živijo. In tretjič, tudi v kakšnih vrednotah, v kakšnem duhu so bili vzgojeni. To so tri ključni elementi, ki jih slovenske raziskave izpostavljajo kot pomembne kriterije, ko se mladi odločajo za otroke. Prepričan sem, da smo kot država dolžni storiti vse, da lahko odpravljamo vsaj tiste ovire, na katere imamo vpliv. Na vrednote ima država manjši vpliv. Z vrednotami rastemo v družinah in v domačih okoljih nas vzgojijo v to ali ono smer; ali smo naklonjeni večjemu številu otrok ali ne. Zagotovo pa država lahko pomembno prispeva k temu, da mladi lažje pridejo do služb in da imajo mladi lažji dostop do stanovanja. Pri tem je seveda pomemben materialni položaj družin. In za izboljšanje materialnega položaj družin je pa seveda ključna država. V Novi Sloveniji se zavzemamo za jasno delitev družinske in socialne politike in smo proti temu, da se ti dve politiki medsebojno mešata. Bistvo socialne politike je, da pomaga pomoči potrebnim, da tistim, ki so v stiskah, da tistim, ki si ne morejo pomagati in živijo v težkih življenjskih okoliščinah, s socialnimi transferji pomagamo in na takšen način ublažimo njihove težave. Ampak to je socialna politika. Na drugi strani pa imamo elemente družinske politike, za katero v Novi Sloveniji trdimo, da bi morala upoštevati eno načelo, da je za državo pomemben in enako spoštovan otrok vsak, ne glede, v kateri in v kakšni družini se rodi. Zato bi z vidika družinske politike moral biti pristop države do vseh otrok enak in tudi transferji družinske politike bi morali biti vsi enaki. V predlagani noveli Zakona o starševskem varstvu in družinskih prejemkih predlagamo naslednje ključne popravke in elemente: da se dvigne pomoč ob rojstvu otroka na 500 evrov in da gre za denarni transfer, kjer starši prosto razpolagajo s tem, kako se bo ta denar namensko porabil. Država se po nepotrebnem sedaj vtika v to, da želi uveljaviti neke posebne sisteme, kjer bi starši lahko kupovali točno določene proizvode v točno določenih trgovinah, ker s tem, pravijo, da naj bi zagotovili namenskost. Verjemite mi, govorim iz lastnih izkušenj, da ta denar starši zagotovo porabijo namensko; uporabijo ga za otroka in ni nobene potrebe, da se država še v to kako in na kakšen način. Drugi pomemben popravek, ki ga prinaša ta zakon, je, da bi velikim družinam, ki imajo tri ali več otrok, zagotovili dodatek za veliko družino v višini 450 evrov. Torej, da bi ga povečali od sedanje višine. Prav tako, da bi zvišali dodatek za veliko družino s štirimi ali več otroci na 650 evrov. Prvi, ki bodo najbrž skočili v zrak so v Levici, kjer bodo dejali, da kje ja pa denar za te stvari in da naj bi to nas stalo 75 milijonov evrov. Če kaj, potem bi zagotovo morali podpirati velike družine. V Sloveniji jih, žal, ni veliko, ampak tiste, ki pa so, bi si zaslužile podporo. In to tudi državno podporo. Ko poslušamo očitke, kako ne gre skupaj nižji davki in socialni transferji, se mi zdi to nekoliko smešno, ker je jasno, da ustrezno davčno okolje, ki gospodarske subjekte in tudi državljane ne privije do skrajnosti, jim ne pobere vsega, kar jim lahko, hkrati omogoči, da vsi ti državljani v polnosti razvijajo svoje talente, zaposlujejo, razvijajo svoje ideje; seveda, s tem pa tudi vplačujejo v državni proračun, v zdravstveno in pokojninsko blagajno. To je edini način, kako lahko pridemo do več denarja v državni proračun, da potem iz državnega proračuna financiramo tiste, ki so pomoči potrebni. Ker če bomo do onemoglosti jemali tistim, ki že danes plačujejo davke, potem se bo seveda enkrat v neki točki končali. Vsem je znana Lafferjeva krivulja, ki v ekonomiji govori zelo jasno, da do neke točke lahko zvišuješ, povečuješ davčne stopnje, potem pa prideš do točke, ko se kljub povečevanju prihodek v proračun in zbrani denar zmanjšuje. Zato se mi zavzemamo, da bi tu našli pravo mero, da bi ljudem omogočili več svobode in s tem tudi povečali aktivnost ter na koncu vplačila v državni proračun. Želimo si, da bi ta zakon ugledal luč sveta, ker bi pomembno spremenil našo družinsko politiko, predvsem bi pa bil zelo pozitiven signal, jasna luč in podpora s strani države vsem družinam in sporočilo, da država ceni življenje, da država ceni družino.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Stranke Alenke Bratušek, zanjo poslanec Vojko Starović.
Hvala lepa za besedo. Ponovno pozdravljeni! Ključna vsebina predlaganih sprememb Zakona o starševskih in družinskih prejemkih je ponovna uvedba univerzalne pravice do pomoči ob rojstvu otroka in dodatka za veliko družino z ustreznimi korekcijami zneskov. Želja predlagatelja navedenih sprememb je tako izboljšanje socialno-ekonomskega položaja posameznikov in družin, pravičnejša porazdelitev javnih financ, spodbuditev domače potrošnje ter izboljšanje demografske slike Republike Slovenije, čeprav moram povedati, da o tej demografski sliki Republike Slovenije se veliko govori, ampak strokovnjaki pravijo, da ni tako tragično, nekaj časa bo še hudo, potem se bo pa začela izboljševati, tako kažejo projekcije. Zadnjič smo imeli v okviru Pogledov 2019 na Ekonomski fakulteti ob udeležbi vrste uglednih ekonomistov tudi iz Evrope in naših gospodarstvenikov to sliko in kako bi se dalo te zadeve premoščati; se pa vsekakor strinjam, da je za družine treba skrbeti v tej smeri. V zvezi s to predlagano spremembo v Poslanski skupini Alenke Bratušek ugotavljamo, da se je Vlada tega področja družinske politike že lotila, in sicer bodo s 1. 1. 2019 prenehali veljati naslednji varčevalni ukrepi: očetovsko in starševsko nadomestilo bo znašalo 100 % osnove, materinsko nadomestilo že zdaj znaša toliko; materinsko nadomestilo bo neomejeno, starševsko nadomestilo pa bo omejeno na 2,5-kratnik povprečne plače; dodatek za veliko družino bodo prejele vse družine, ne glede na materialni položaj; do državne štipendije bodo upravičeni dijaki in študenti iz družin z dohodki pod 659,30 evra neto v povprečju na družinskega člana. Ta sprostitev varčevalnih ukrepov bo torej izboljšala položaj družin, zlasti tistih z novorojenčki, že v letu 2019. Prav tako se bo razširila pravica do dodatka za veliko družino in za vse družine, ki ga bo po novem prejelo dodatnih 4 tisoč družin. Vsako povečanje dodatkov pa seveda mora upoštevati fiskalno pravilo. Recimo, že sprostitev naštetih varčevalnih ukrepov s 1. 1. 2019 samo po sebi zahteva v letu 2019 dodatnih 35 milijonov evrov. Tudi pri tej točki dnevnega reda bi rad ponovno poudaril, da je socialno in družinsko politiko treba urejati celovito, brez parcialnih posegov, kajti s takšnim načinom delovanja v pravni red vnašamo negotovost ter zmanjšujemo pravno varnost. Tega pa si pri tako kompleksni zakonodaji in občutljivosti tega področja enostavno ne moremo privoščiti. V Poslanski skupini Stranke Alenke Bratušek predloga zakona iz navedenih razlogov ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo poslanec Jurij Lep. Izvoli.
Hvala, podpredsednik, za besedo. Državna sekretarka, kolegi poslanke in poslanci! Naj najprej povem, da v Poslanski skupini Desus podpiramo prizadevanja predlagateljev za spremembo demografske slike Slovenije. Prav tako podpiramo skrb za izboljšanje socialnega položaja naših državljanov, vendar s tem ne mislimo samo na družine z enim ali več otroki, ampak, denimo, tudi na starejše z nizki pokojninami, mlade, brezposelne in še bi lahko naštevali. To bi morala biti skrb vseh nas. Je pa seveda treba imeti pred seboj tudi dejstvo, da vzdržne in stabilne finance predstavljajo glavni temelj za delovanje naše države. Se pravi, če to zrušimo, potem ne bo nič ostalega. Zato morajo biti predlagani ukrepi finančno vzdržni in usklajeni z možnostmi, ki jih trenutno imamo oziroma zmoremo. Z novelo zakona se predlaga, da se pomoč ob rojstvu otroka poviša za 220 evrov, dodatek za veliko družino, v kolikor ima družina tri otroke, naj se poviša za 55 evrov, za družine z več otroki pa za 170 evrov. Finančne posledice naj bi znašale okoli 75 milijonov evrov, kar vsekakor ni zanemarljiv znesek. Po veljavni ureditvi, se pravi to, kar sedaj velja, je pomoč ob rojstvu otroka pravica, ki jo prejmejo vsi starši, ne glede na materialni status. Namenjen je nakupu opreme in potrebščin za novorojenčka, saj se ob prihodu novega člana v družin finančne obveznosti staršev povečajo. Naj omenim, da tudi večina slovenskih občin ob rojstvu otroka prispeva nekaj denarnih sredstev oziroma opremo. Pa to tudi; s 1. januarjem 2019 bodo pričeli veljati še nekateri drugi ukrepi, s katerimi se bo socialno-ekonomski položaj družin še izboljšal. Tako bosta, denimo, z novim letom tudi očetovsko in starševsko nadomestilo znašala 100-odstotno osnovo, višina materinskega nadomestila pa več ne bo omejena. Do državne štipendije bodo upravičeni dijaki in študenti iz družin z dohodki pod 660 evrov na družinskega člana in, kar je tudi zelo pomembno, dodatek za veliko družin bo prejelo dodatnih 4 tisoč družin, saj ne bo več vezan na materialni status oziroma cenzus. To so spodbudni in pozitivni ukrepi, ki jih v Poslanski skupini Desus podpiramo. Zavedamo pa se, da proračun ni vreča brez dna in da je nekje treba potegniti črto. Pa če bi se navezal na gospo Ivo Dimic, ki je rekla, kaj je država v tem letu že naredila in planirala v naslednjem letu – minimalna plača se je dvignila, regres za upokojence se je dvignil, uskladili smo pokojnine, dogovorili smo se s sindikati za plače v javnem sektorju. Če to vse skupaj seštejemo, je ta vlada, ta koalicija, se pravi ta državni zbor, za naslednje leto v bistvu prispeval skoraj 500 milijonov evrov dodatnih sredstev v izboljšanje življenjskega standarda Slovencev in Slovenk. Tudi mi v Poslanski skupini Desus imamo ideje in želje, kako in komu vse bi v tej državi še pomagali, vendar pa se zavedamo, da morajo biti prilivi in odlivi v finančni blagajni uravnoteženi ter da si ne smemo privoščiti nestabilnosti javnih financ. Zaradi vsega povedane in opisanega ne bomo podprli sklepa, da je predlagani zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo Suzana Lep Šimenko. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Lepo pozdravljeni še enkrat! Družina je temeljna celica vsake družbe, saj je njen prvotni namen v osnovanju družine. Pa uvodoma poglejmo nekaj osnovnih podatkov s tega področja. V preteklih letih se je povečalo število zakoncev brez otrok in dvignila se je povprečna starost matere ob rojstvu prvega otroka. Po podatkih Statističnega urada je povprečna starost matere ob trojstvu prvega otroka več kot 29 let, kar je 4 leta več, ko je bila v letu 1995. Slovenske družine imajo v povprečju 1,16 otroka, če upoštevamo le družine z otroki, pa 1,56 otroka. Kar 53 odstotkov družin so družine z enim otrokom, družin z dvema otrokoma je 36 odstotkov, družin s tremi ali več otroki je zgolj 11 odstotkov. Eden izmed glavnih razlogov za trenutno stanje družin so spremenjene gospodarske in družbene razmere, zlati skrb za ekonomsko preživetje in spremembe na področju zaposlenosti moških in žensk. Zaradi demografskih sprememb in izzivov, ki jih prinaša staranje prebivalstva, je izjemnega pomena, da kot država s posebnimi ukrepi spodbujamo odločanje za zakonsko zvezo, ustvarjanje družin in rojstva otrok. V Slovenski demokratski stranki smo se zavezali in skrb za družino ter spodbujanje družinskega življenja postavili visoko na prioritetno lestvico. V okviru danih zmožnosti in vplivanja države na družinsko življenje bomo naredili vse, da bo družina ostala osrednja celica našega bivanja. Vse ukrepe, ki gredo v smeri izboljšanja statusa družin, tako seveda podpiramo. Tudi v zakonu, ki je pred nami, podpiramo spremembe, kot so ponovna uvedba univerzalne pravice do pomoči ob rojstvu otroka v obliki nakazila in ustrezen znesek popravka višine z 280 evrov na 500 evrov, dvig zneska dodatka za veliko družino, in sicer s 395 na 450 evrov za družine s tremi otroki in s 480 evrov na 650 evrov za družine s štirimi in več otroki. Spremembe Zakona o starševskem varstvu in družinskih prejemkih bomo v Slovenski demokratski stranki seveda podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Liste Marjana Šarca, zanjo Lidija Divjak Mirnik. Izvolite.
Lep pozdrav! Pred nami je predlog novele Zakona o starševskem varstvu in družinskih prejemkih, ki po besedah predlagateljev prinaša nekaj izboljšav, ki bodo vplivale na stopnjo rodnosti v Sloveniji. Če prevedemo to v denar – približno 75 milijonov evrov. Trenutni zakon glede pomoči ob rojstvu otroka določa, da slednja znaša 280 evrov plus tisto, kar prispevajo posamezne občine. V Mariboru je to 130 evrov ob rojstvu otroka. Ta denar se porabi kot dobroimetje pri izvajalcih, ki jih določi ministrstvo. Vendar je takšen način izplačevanja pomoči v obliki dobroimetja predviden komaj s 1. januarjem 2020. Do takrat se omenjena pomoč izplačuje v obliki denarnih sredstev. Poslanska skupina NSi predlaga umik te odločbe, saj ocenjuje, da starši najbolje vedo, kako porabiti ta denar, ter da so možnosti za nenamensko porabo majhne. Seveda se lahko strinjamo, da starši najbolje vemo, kako koristno porabiti denar, namenjen pomoči ob rojstvu otroka, vendar se nam zdi smiselno, da ohranimo tudi ureditev, kjer tako ta sredstva ohranjajo tudi svojo namenskost. Kar nekaj primerov bi lahko naštela, ko to ni bilo tako – pa mogoče kdaj drugič. Predlagan je tudi dvig višine pomoči ob rojstvu otroka na 500 evrov in dvig višine dodatkov za veliko družino s tremi otroki na 450 evrov, za družino s štirimi ali več otroki pa na 650. Ker gre za predloge, ki bi pomembno vplivali na državni proračun, menimo, da je tovrstne ukrepe pametneje sprejemati hkrati z nekimi strukturnimi reformami, ki imajo zadaj temeljito in poglobljeno analizo. Vsi se namreč strinjamo, da bi radi vsem zagotovili enake možnosti, da bi dali vsem več denarja, vendar – obstaja tudi vendar. Raziskave so pokazale, da je splošna značilnost demografskih pojavov, da spremembe, zlasti v pozitivno smer, potekajo zelo zelo počasi. Zato morajo biti ukrepi, ki bi vplivali na področje rodnosti, zelo premišljeni in seveda načrtovani dolgoročno. Pri tem so študije tudi pokazale, da večji učinek dosežemo z vlaganjem v zagotavljanje podpornih storitev za družine kot zgolj s povečanjem nekih denarnih prejemkov, čeprav so tudi slednji zelo pomembni. Sama se recimo za tretjega otroka ne bi odločila samo zato, ker bi mi družba oziroma država dala 200 evrov več ob rojstvu tega tretjega otroka. Analize so tudi pokazale, da je v Sloveniji stopnja rodnosti v preteklosti padala kljub izboljšavam v družinski politiki, kar je samo potrjevalo rezultate, ki že desetletja ugotavljajo, da je pravzaprav zanemarljivo majhen vpliv posameznih ukrepov družinske politike, predvsem materinskega, starševskega dopusta in otroških dodatkov. Da je pravzaprav ta vpliv na rodnost zelo zelo majhen. Nikoli ni bil ugotovljen omembe vreden trajnejši pozitiven vpliv kakega ukrepa družinske politike na stopnjo rodnosti. Pri tem se seveda lahko vprašamo, če bi bila stopnja rodnosti še nižja, če pravzaprav takšnih ukrepov sploh ne bi bilo. Nedvoumno pa lahko tovrstni ukrepi pripomorejo k ohranjanju in izboljševanju kakovosti življenja družin. Ukrepi, ki bi vendarle utegnili imeti pozitiven vpliv na stopnjo rodnosti, so zlasti naslednji. Ukrepi za usklajevanje poklicnega in družinskega življenja, zato morajo ukrepi družinske politike podpirati usklajevanje poklicnega in družinskega življenja. Ključnega pomena je spodbujanje osamosvajanja mladih, njihova hitrejša zaposlitev po končanem šolanju, seveda tudi čim manj prekarnih zaposlitev in pa primerna stanovanjska politika. Vse to pa lahko podpremo še s primerno socialno in davčno ureditvijo. Slovenija ima, primerjalno gledano, zelo dobro družinsko politiko, ki je podprta s številnimi raznolikimi ukrepi. Na to smo lahko zelo zelo ponosni. Ko poslušamo kolege drugje po Evropi, lahko samo rečemo, da smo lahko veseli, da smo se rodili v Sloveniji. Vendar pa nam manjka celostnega pogleda. Natalitete namreč ne bomo dvignili z nominalnim dvigom enkratne pomoči ob rojstvu otroka, prav tako je ne bomo dvignili, če dodatek za veliko družino nekoliko sorazmerno popravimo. Do zvišanja rodnosti bo prišlo takrat, ko bomo z vztrajnim delom implementirali dolgoročne ukrepe, ki bodo mladim olajšali odločitev za ustvarjanje družine. V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca podpiramo namen predlagatelja, vendar se z vsebino predloga kot takšnega ne moremo strinjati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo mag. Marko Koprivc. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka, spoštovani ostali predstavniki ministrstva, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Predlog sprememb Zakona o starševskem varstvu in družinskih prejemkih je eden od 4 zakonskih predlogov poslank in poslancev NSi, ki jih obravnavamo na današnji seji. Zakaj to na začetku poudarjam? Ker je treba ugotoviti, da predlagatelji z vsemi svojimi predlogi bodisi znižujejo davčne prilive v proračun bodisi bremenijo državni proračun v skupnem znesku preko 100 milijonov evrov, ko govorimo o 3 zakonskih predlogih, ki naslavljajo družinsko politiko. Težava je v tem, da predlagatelji ne povedo, kje je proračunski vir za vse te izdatke oziroma kako bomo nadomestili proračunsko luknjo, ki bi nastala zaradi znižanja davka na dohodek pravnih oseb. Kako bomo torej nadomestili ta manko sredstev? Če bi predlagali večjo obremenitev kapitala, ki je v Sloveniji relativno nizka, sem prepričan, da bi bili predlagatelji tega zakona prvi proti temu. Še toliko večja je težava, ker nas prav predlagatelji iz NSi vedno znova in znova opozarjajo, da imamo spremenjeno ustavo in sprejet Zakon o fiskalnem pravilu, da ne smemo trošiti več, kot ustvarimo, ter da gospodarska rast ne bo večna in se je zato danes treba pripraviti na težje čase, ko se bodo proračunski prilivi zmanjšali. Spoštovani predlagatelji, takšna politika je nekonsistentna politika, saj ni mogoče najprej zniževati davkov, naslednji dan biti zagovornik trošenja za različne namene in tretji dan biti spet prvi za to, da se ne krši fiskalnega pravila. To, oprostite, ne gre skupaj. Dejansko s takimi potezami sporočate, da s svojimi predlogi pravzaprav ne mislite resno, z njimi ne prepričate, so pa predlogi seveda všečni in jih je treba predstaviti pred vklopljenimi televizijskimi kamerami. Predloga sprememb Zakona o starševskem varstvu in družinskih prejemkih Socialni demokrati ne bomo podprli. Pa ne gre za to, da predlog zakona ne naslavlja pravih vprašanj in izzivov, s katerimi se kot družba soočamo, vendar pa je treba to razpravo postaviti v pravi kontekst tudi v luči preteklih politik in ukrepov na tem področju ter realnih zmožnosti v današnjih razmerah. V drugi Janševi vladi leta 2012 je Zakon za uravnoteženje javnih financ, tako imenovani Zujf, izrazito posegel v družinske transfere ter na ta način poslabšal položaj obstoječih in bodočih družin. Med mladimi je povzročil negotovost, ki je zagotovo vplivala tudi na njihovo odločanje o tem, ali si sploh ustvarijo družino, ali da načrtujejo rojstvo otroka. To je zanimiv podatek, število rojenih otrok v letu 2013 je bilo za 3,8 % manjše kot leto, preden je bil sprejet tako imenovani Zujf. V preteklem mandatu je bilo sprejetih kar nekaj ukrepov, ki so sprostili varčevalne ukrepe na področju družinskih prejemkov. Tako je bil 1. januarja 2016 dvignjen otroški dodatek v 5. in 6. dohodkovnem razredu na raven, ki je veljala pred Zujfom. Ta ukrep je zajel približno 97 tisoč otrok. Od začetka letošnjega leta pa so do otroškega dodatka upravičeni tudi tisti, ki so v 7. in 8. dohodkovnem razredu, kar zajame še dodatnih 50 tisoč otrok. V preteklem mandatu se je postopoma podaljševal tudi očetovski dopust ter plačani starševski dopust, ki po novem traja 30 dni. Odpravil se je varčevalni ukrep, ki je bil v obliki cenzusa pri pomoči ob rojstvu otroka. Uvedena je bila univerzalna pravica za vse družine ne glede na materialni položaj v obliki dobroimetja, ki ga danes starši porabijo za otroško opremo, potrebščine, otroško hrano in podobno. V preteklih letih so bili sprejeti še nekateri drugi stimulativni ukrepi na področju družinske politike. Želim torej poudariti, da smo Socialni demokrati vedno podpirali tovrstne ukrepe in smo bili do teh vprašanj še posebej občutljivi, vendar pa smo posamezna vprašanja reševali postopoma, saj je bilo treba upoštevati dane okoliščine ter z njimi povezane omejitve. Predlog zakona, ki ga danes obravnavamo, naslavlja sicer vprašanja družinske politike, ki so legitimna in jih bo treba obravnavati z vso skrbnostjo, vendar pa je obenem treba poudariti, da so zakonske rešitve predvidene na način, ki bo obremenil državni proračun v višini 75 milijonov evrov letno, pri čemer vir ni nikjer zagotovljen. Zgolj politika povečevanja prejemkov, ki jo predvideva ta zakon, ne bo nujno sama po sebi pripeljala h ključnemu cilju, za katerega naj bi se zavzemali predlagatelji zakona, to je k večji rodnosti. Socialni demokrati menimo, da morajo biti ukrepi na področju družinske politike bolj premišljeni in dolgoročno načrtovani, pri tem pa mora ključno vlogo prevzeti in nositi pristojno Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Hitre in všečne spremembe pa neredko povzročijo celo kakšne negativne učinke. Zato predloga Socialni demokrati ne bomo podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Poslanska skupina Stranke Modernega centra, zanjo Mojca Žnidarič.
Hvala za besedo. En lep pozdrav še enkrat vsem! Družina ima v družbi pomembno vlogo in velik pomen ima tudi varstvo družine s strani družbe in države. Cilj družinske politike v Sloveniji je predvsem skrb za kakovost življenja družin s posebnim poudarkom na kakovosti življenja otrok, poleg tega pa tudi varstvo in zaščita družin. Vsi dobro vemo in se zavedamo, da je Slovenija soočena z velikim demografskim izzivom, družba se stara, temu pa rodnost žal ne sledi. Zato je odgovorno, premišljeno in celostno načrtovanje in izvajanje družinske politike izjemnega pomena. Namreč, samo s kakovostno družinsko politiko, ki družinam nudi močno oporo, lahko dosežemo, da se bodo naši državljani odločali za družino. Žal je na izvajanje družinske politike v Sloveniji v preteklih letih v zelo veliki meri, celo preveliki meri vplival tudi Zujf, ki je s posegi na področje starševskega varstva in družinskih prejemkov imel pomemben negativen vpliv na družine in mlade. Ugodna gospodarska slika nam je v času vlade Mira Cerarja omogočila, da so se sprostili številni ukrepi na področju družinske politike, poleg tega pa so bili sprejeti ukrepi s ciljem izboljšanja položaja slovenskih družin. Navsezadnje je bila po 25 letih sprejeta tudi Resolucija o družinski politiki, in sicer za obdobje 2018–2028. Z vsem tem je bil dan jasen signal, da ima družina poseben status v družbi in da se zavedamo njenega pomena. Predlagatelj današnje novele v obrazložitvi navaja, da je poglaviten razlog za predlagane spremembe demografska slika in da je zato eden izmed ciljev predloga zakona izboljšana demografska slika, ki jo lahko dosežemo s spremenjenim načinom dodelitve pomoči ob rojstvu otroka ter s spremenjeno višino dodatka za veliko družino. Z letom 2020 začne veljati sprememba zakona, po kateri se bo pomoč ob rojstvu otroka dodelila v obliki dobroimetja, in sicer z namenom, da se dodeljena pomoč porabi za namen, za katerega je bila staršem dodeljena. Zato se nam zdi malce nesmiselno, da bi način dodelitve pomoči ob rojstvu otroka spreminjali še pred tem, ko učinki sprejete spremembe sploh še niso znani. Ustavno sodišče opozarja, da mora zakonodajalec za spremembo zakonske ureditve v relativno kratkem času imeti razumne razloge. Pri tem pa spomnimo, da so bile zadnje spremembe zadevnega zakona sprejete februarja tega leta, torej 10 mesecev nazaj. Nadalje se s predlogom zakona predlaga višji dodatek za veliko družino. Dejstvo je, da večje število otrok za starše predstavlja večje finančno breme, o tem ni dvoma. Vendar pa bi rada spomnila, da bodo s 1. januarjem 2019 na področju družinske politike sproščeni še nekateri varčevalni ukrepi, ki bodo v pomembni meri izboljšali socialno-ekonomski položaj družin. In sicer, dodatek za veliko družino bo univerzalen in ne bo več vezan na materialni položaj družine, tako bo dodatek prejelo dodatnih 4 tisoč družin. Do državne štipendije bo upravičenih več dijakov in študentov. Očetovsko in starševsko nadomestilo bo znašalo 100 % osnove, višina materinskega nadomestila ne bo omejena. S sprostitvijo teh varčevalnih ukrepov se bo položaj družin izboljšal, zlasti tistih družin z novorojenčki. Kljub temu da v SMC priznavamo in se zavedamo pomembnosti družinske politike ter znotraj nje starševskega varstva in družinskih prejemkov, v Poslanski skupini SMC predloga zakona ne bomo podprli. Sprememba zakona namreč ne bo rešila problema rodnosti v državi na dolgi rok. Reševanje demografskega problema mora biti ob upoštevanju finančne vzdržnosti države skrbno načrtovano in ne sme temeljiti zgolj na večanju stopnje rodnosti. Hvala.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin, besedo želi predstavnica predlagatelja poslanka Iva Dimic. Izvolite.
Hvala lepa. Spoštovani predstavniki poslanskih skupin, ki ste predstavljali stališča, vaše sporočilo je bilo jasno – da enostavno ne želite, da bi se zadeve na področju prejemkov za družine spremenile oziroma uredile. Še celo več, razbrala sem, da nekateri celo ne želite, da bi se vendarle v državi ločili družinska in socialna politika. Lahko rečem, da je pogled Nove Slovenije tak, da družinska politika ne sme in ne more biti socialna politika, ker se z družinskimi prihodki oziroma prihodki, namenjenimi otrokom, ne morejo gasiti neke socialne stiske. Je nepošteno. Nepošteno je do otrok in nepošteno je do tistih, ki resnično potrebujejo socialno pomoč, ki ne morejo preživeti drugače kot s socialno pomočjo. Otroški dodatki oziroma prejemki za otroke ter drugi prejemki iz tega zakona niso socialna pomoč, ampak je to vlaganje, investicija. Investicija v otroke, ki se čez toliko let povrne nazaj v državni proračun. Ker ti otroci se bodo zaposlili, ker je seveda tudi potrošnja zaradi teh otrok večja, in se mi zdi, da je prav, da to vendarle enkrat razlikujemo. Dejstvo je, da v Sloveniji potrebujemo socialno politiko v ožjem smislu pomoči ogroženim in družinsko politiko, vlaganje v otroke in njihove življenjske danosti. Naš predlog sledi ravno temu – vlaganju v otroke in njihove življenjske danosti. Sedanja ureditev v resnici zanemarja socialno področje in se mi zdi, da ne namenja potrebnega denarja in pozornosti tem najbolj občutljivim, in se mi zdi, da je treba upoštevati širšo sliko, kaj želimo. Tudi pri sprejemanju samega zakona, ko smo v Novi Sloveniji opozarjali, da pri uvedbi univerzalne pomoči ob rojstvu otroka v obliki nakazila, kjer je bilo prej [[…]]Je bila spremenjena, mislim, da smo to dobro leto nazaj spreminjali. Rekli so, da bo denarna socialna pomoč zdaj samo v predmetni oziroma k določenim dobaviteljem boš šel lahko uveljavljat bon, ki ga boš dobil ob rojstvu otroka. Že takrat smo nasprotovali in se nam je zdelo, prvič, da se nekoga preferira, h komu se bo šlo to lahko kupit, da je nekdo, bom rekla, mogoče bolj hišni ali manj hišni dobavitelj ali pa ponudnik otroške opreme, in po drugi strani se mi zdi, zakaj ne bi starši ob rojstvu svojega otroka svobodno izbirali, kaj želijo. Če dobijo v obliki denarnih sredstev, potem lahko reče, bom kupila rabljen voziček. Zakaj ne? Zakaj? Bom kupila rabljeno posteljico. Zakaj ne? Zakaj mora za vsakega otroka kupiti nov voziček? Zaradi višje potrošnje? Jaz še vedno mislim, da je prav, da država nudi staršem ob rojstvu otroka pomoč, vendar morajo s to pomočjo starši sami razpolagati, koliko in kaj bodo v določenem mesecu kupili. Ne pa to, da je prepisano. Naš predlog gre tudi v povišanje dodatka za veliko družino, za družino s tremi otroki je omejen nekje na 450 in z več otroki na 650 evrov. Tudi na to smo pri sprejemanju zakonodaje, mislim, da kakšno leto nazaj, opozorili, da so v neenakopravnem položaju ravno otroci. Otroci v družini s tremi otroki ali otroci v družini s sedmimi otroki – ta razlika je zelo bistvena, zelo velika. Za enega otroka v družini s tremi otroki pride približno 130 evrov na otroka, v družini s sedmimi otroki pa pride to, mislim da, okrog 70 evrov na otroka. Ali so potem v tej državi vsi otroci enakovredni? Ali imajo potem v tej državi po takem načinu vsi enake možnosti? Če si v večji družini, si potem na nek način – kaj? Zaznamovan, ker imaš mogoče nekoliko manjši dodatek za družino. Zdi se mi, da – če lahko – izračuni, ki smo jih naredili, kažejo, da petčlanska družina s predšolskim otrokom porabi približno med 150 in 200 evri več kot družina brez predšolskega otroka, kar gre v korak s tem, kar v Novi Sloveniji predlagamo. Zdi se mi, da je potreben razmislek. Tudi sami ste dejali, da se bodo sprostili nekateri oziroma še tisti zadnji varčevalni ukrepi na področju družin. Ne nazadnje sem mogoče tudi s svojo izjavo malo izsilila, da se je vendarle stvar na ministrstvu in Vladi nekoliko drugače prevesila, ker najprej je bilo rečeno, da se bodo še nadaljnje zadržali, kar ne bi bilo nič čudnega, ker v zadnjih šestih letih se je to resnično dvakrat zgodilo in so se ti začasni ukrepi, ki bi lahko na področju družin prenehali veljati že leta 2014, podaljšali vse do leta 2018 oziroma do leta 2019. Pa vendar se mi zdi razmislek, da razmislite, da je treba razmisliti, kaj in kako bi se uvedba univerzalne pomoči ob rojstvu otroka vendarle oblikovala [[…]]Mislim, da so časi prišli do te stopnje, da starši gledajo in želijo vse, kar je najboljše, za svoje otroke, mogoče jih včasih še preveč v vatko zavijamo, pa vendarle gremo s tem dodatkom oziroma s to spremembo tega dodatka, kako bi bili upravičeni, en korak naprej oziroma rečemo, možnost dajemo, da si sami oblikujete svojo družinsko politiko, ne da vam jo mi uzakonimo in govorimo in določamo, pri kom boste lahko to vrednotnico uporabljali.
Hvala lepa. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona, besedo ima Jožef Horvat, za njim naj se pripravi Jožef Lenart.
Gospod podpredsednik, hvala za besedo. Spoštovani predstavniki ministrstva, gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi! Izjemno sem vesel, kolegice in kolegi, da smo vas poslanke in poslanci Nove Slovenije uspeli poenotiti, da smo se poenotili vsaj v eni točki, in ta je, da je družinska politika za državo, za slovensko družbo izjemnega pomena. Vidim, da nihče ne protestira, torej govorim resnico in je ta ugotovitev točna. Bil bi še bolj vesel, če bi zdaj, ko se je pred stotimi dnevi postavljala nova vlada, imeli ministrstvo za družino. Zakaj ni dobro, da imamo ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve, vse skupaj? Občutek je, vtis je, da je družinska politika del socialne politike. Gotovo se tukaj spet vsi strinjamo, da ni in da ne sme biti. In če že dobimo toliko novih državnih sekretarjev – naj bodo, naj delajo, pričakujemo rezultate pred prvimi poletnimi parlamentarnimi počitnicami, kot vsi napovedujete – mi v Novi Sloveniji ne bi imeli niti besedice kritike, če bi vaša vlada imela tudi ministrstvo za družino. Verjamem, da premorete odlične kadre, premogli bi odlično ministrico oziroma ministra za družine. No ampak, še je čas, zelo hitro lahko spremenimo zakon o vladi. In to bi bil en izjemno dober signal za slovensko družbo. Velikokrat smo že ponavljali, če mlade vprašate, kaj je njihova največja vrednota, večinsko odgovarjajo družina. Zanimivo, kolikor poznam te javnomnenjske raziskave, ni zdravje na prvem mestu. Na prvem mestu je družina. Kaj pomeni družina, ni časa da bi o vsem tem razglabljal tukaj. Med nami sedite strokovnjaki s tega področja, ki bi nam lahko na dolgo razlagali, kaj pravzaprav pomeni družina in kako in zakaj je pametno, da imamo dobro družinsko politiko. Zdaj tako – da nas sprašujete, od kod vzeti denar, to je spet ta konstantna, kje vzeti, kje je vir, pa ni celovito, je parcialno, ni sistemsko, pa kje vzeti denar. Mi vas nismo spraševali, kje boste vzeli 308 milijonov, mi vas ne sprašujemo, kje boste vzeli denar, da so odhajajoči ministri na polno zaposlovali in seveda da tudi ta ministrska ekipa zaposluje, normalno, sebi politično lojalne ljudi. Na prvem mestu je gotovo politična lojalnost, na četrtem mestu najbrž že potem tudi kompetence. Zelo dobro bi bilo, da bi si osvežili Resolucijo o temeljih oblikovanja družinske politike v Republiki Sloveniji. Zakaj to resolucijo omenjam? Zato ker jo je Državni zbor sprejel praktično na svojem začetku, ko smo delali to državo, namreč julija 1993, in dejstvo je, da vse države članice Organizacije združenih narodov priznavajo pomen in vlogo družine v družbi in tudi potrebo po njenem varstvu s strani družbe oziroma države. To imamo zelo dobro zapisano v slovenski ustavi. Koliko res to tudi izvajamo – ja, okej, ustava ni izvršilni akt, ampak daje pa en zelo pomemben pravni okvir. In koliko zdaj to dejstvo, da država mora varovati družino, starše in otroke, res udejanjamo, je pa seveda stvar najbrž dolge analize in razprave. Ta temeljna načela in potrebe so potrjeni s Splošno deklaracijo človekovih pravic – tisti, ki veliko o tem govorite, o človekovih pravicah, ste tukaj. Tukaj mislim na vas. Torej so potrjena s Splošno deklaracijo človekovih pravic, 16. člen; z Mednarodnim paktom o ekonomskih, socialnih in kulturnih pravicah, 10. člen ter Mednarodnim paktom o državljanskih in političnih pravicah, 23. člen. Najnovejši mednarodni dokument s tega področja pa je Konvencija o otrokovih pravicah, ki med drugim določa, da morajo države podpisnice vsakemu otroku priznati pravico do življenjske ravni, ki ustreza njegovemu telesnemu, umskemu, duhovnemu, nravstvenemu in družbenemu razvoju, pri čemer en ali oba starša nosita glavno odgovornost, da v skladu s svojimi sposobnostmi in gmotnimi zmožnostmi zagotovita življenjske pogoje, potrebne za otrokov razvoj. Pa da ne bom šel preveč daleč nazaj v leto 1993, naj spomnim nove kolegice in kolege, da je Državni zbor 20. februarja letos sprejel Resolucijo o družinski politiki v Republiki Sloveniji, in sicer za obdobje od leta 2018, to se pravi od letos, pa za naslednje desetletno obdobje, do leta 2028. Mi pravzaprav s tem zakonom temu sledimo, samo to smo želeli in nič drugega. Ta naš zakon – tudi v nobenem stališču ga ni nihče kritiziral, da ne bi bil v soglasju z Resolucijo o družinski politiki v Republiki Sloveniji za to desetletno obdobje – ni v nesoglasju. Je nekako postavljen v ovir, ki ga resolucija določa. Če res nič drugega, potem mislim, da bi pa morali sprejeti vsaj 1. člen. Ampak za to imamo drugo obravnavo. Lahko na dolgo kritiziramo, da so slabi izračuni, in kot vi pravite, nesistemski in tako naprej. Mi smo nasprotovali rešitvi – mislim, da je bila pred kakšnim letom, kot je povedala kolegica Iva Dimic – ko je ministrica in potem seveda tudi koalicija predlagala, in to sprejela, da novorojenec dobi paket. Paket nekih materialnih dobrin. To je danes v veljavi, ali ne? Ampak kolikor vem, to ne deluje, ker prejšnja ministrica ni uspela zagotoviti, kdo naj bi zdaj bil ta dobavitelj, in to je lahko velik problem. To je lahko veliki problem in bi se takoj lahko ministrici, tokrat pa že sedanji, očitalo, da ima kakšne povezave z dobavitelji in tako dalje. Zato mi pravimo, pomoč ob rojstvu otroka je enkratni prejemek, namenjen nakupu opreme oziroma potrebščin za otroka. Se pravi, gre za finančni prejemek, izražen v evrih, in sicer predlagamo 500 evrov. Zakaj ne bi staršem pustili te svobode? Zakaj bi mi njim omejevali – zdaj bom malo karikiral – da morajo nujno za svojega sinčka kupiti roza medvedka oziroma da jim ga kar država domov prinese? Tu se nam to ne zdi smiselno, zato te zadeve s tem našim zakonom popravljamo. Verjamem, da je tudi z vaše strani, drage koalicijske kolegice in kolegi, veliko predlogov za izboljšavo našega zakona. Saj to je ravno namen parlamentarne procedure. Ne nas držati za besedo, če kje kakšna številka na drugi decimalki ni dobra, dajmo jo potem popraviti. Če je 500 evrov preveč, pa dajmo reči 450 evrov. Če je 500 evrov premalo, dajmo reči 550. Saj to je stvar diskusije. To je stvar svobode parlamentarne razprave. To ni diktatura. Tako da [[…]]Šele potem v drugi obravnavi lahko ta zakon spremenimo, ga optimiramo, lahko ga v drugi obravnavi tudi izničite tako, da dejansko izbrišete vse člene, ampak da imamo vsaj možnost neke razprave, kamor bi seveda povabili tudi strokovno javnost. Kot veste, v prvem branju lahko pride samo ministrstvo – kar je hvale vredno – nimamo pa tu zdaj nobenih pogledov s strani strokovne javnosti in verjamem, da jih v Sloveniji premoremo kar veliko. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Jožef Lenart, pripravi naj se poslanec Aleksander Reberšek. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Pozdravljeni, prisotni, vsi skupaj še enkrat! Živimo torej v času informacij in hitrega razvoja v sodobnem in hkrati krutem turbulentnem vsakdanu. Vse preveč pozabljamo na osnovno celico naše družbe. Ali znamo prisluhniti potrebam naše mlade družine? Pri delu, ki se mu reče naraščaj in rodnost ter skrb za naš obstoj, smo kot država vse preveč mačehovski. Naša običajna gospodinjstva imajo le še po tri člane, saj je vzgoja in skrb za otroka predraga. Če malo spremljam Finance, v enem od lanskih člankov Financ je gospa Maja Virant navedla, citiram: »Otroci so naše največje bogastvo, toda ali ste se kdaj vprašali, koliko vas stanejo. Mi smo se. Od trenutka, ko otrok prijoka na svet, pa do konca izobraževanja vas olajša za 184 tisoč evrov.« Sedaj pa, če se morda vtaknem še malo v njen izraz »olajša«, ki ni bil najbolj posrečen. Sam ne čutim, da sta me moja sinova, moja študenta olajšala za denar, ampak verjamem pa – ker sem izkusil – da je bilo šolanje in vse skupaj dokaj drago. Nekje do 23. leta, če gre res mladina še študirat, sem prepričan, da nas stane kakšnih 120 tisoč. Tisti, ki jih nimajo ali ki jih ne želijo, bodo tole težko razumeli. Mi smo ponosni na njih, ker vemo, da so nam morda dali celo več, kot smo mi njim. In če želimo potemtakem napredovati v tej državi, moramo imeti čut za družino. Sedaj govorimo, kje bomo vzeli, kako bomo vzeli – mi smo dejansko nekako spremljali, da bi se znalo do konca leta 2018 nabrati za eno milijardo evrov več sredstev, kot jih je dejansko bilo v letu 2017. Če preveč trošimo za nove zaposlence v Ljubljani, v agencijah in tako naprej, pa pridemo do številk 6, 7 tisoč novih dobro plačanih delovnih mest, potem seveda lahko na drugi strani, tam, kjer je bolj potrebno, tudi zmanjka. Torej če bi bila naša zakonodaja bolj prijazna za starše z malimi in za družine z več otroki, bi se morda mladi odločali za vsaj dva otroka. Ampak mi ne moremo mladi mamici reči: »Glej, imej dva otroka.« Morda imamo pa kakšen bombonček ali kakšno čokolado, če se tako izrazim, zanje, in to bo sčasoma pripeljalo do večje rodnosti. Niti slučajno nihče ne pričakuje, da bo nekdo zaradi 200 evrov, kot smo prej slišali, imel še tretjega otroka. Kdo pa to pričakuje? Ampak dolgoročno z nečim pač poskušamo povzročati pozitivne učinke. Tudi tisti starši, ki imajo dobre prihodke, imajo probleme, saj imajo premalo časa za vzgojo otrok. In tukaj so tudi problemi, ko mamice dejansko danes delajo po cele dneve, včasih pa so si lahko vzele čas, pa tudi ni bil problem, če je šla na bolniški dopust. Tako torej verjamem, da lahko s tem predlogom zakona vsaj finančno olajšamo njihovo zahtevno poslanstvo in jim ga dejansko damo v tem primeru tako, da podpremo dober predlog, ki ga podaja Poslanska skupina Nove Slovenije. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Aleksander Reberšek, za njim se pripravi poslanka Mojca Žnidarič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. V Novi Sloveniji menimo, da bi bilo treba ločiti socialno in pa družinsko politiko. Zakon, ki ga pripravljamo in je tukaj pred vami, je korak v pravo smer, saj predlagamo bistvene rešitve, ponovna uvedba univerzalne pomoči ob rojstvu otroka v obliki nakazila in ustrezna korekcija zneska, 500 evrov, povišanje zneska dodatka za veliko družino, za družino s 3 otroki 450 evrov in za družino s 4 in več otroki 650 evrov. Kar se mi zdi tukaj najbolj zanimivo, je to, da je tudi Vlada v svojem mnenju priznala, da rešitve, ki jih predlaga, niso slabe. Zato vas še enkrat pozivam, da dobro premislite o našem predlogu in ga seveda tudi podprete. Menim pa, da se je Vlada napačno lotila reševanja demografske politike. Slovenijo bomo rešili samo s podporo družinam in ne z migracijami. Sramota, ki jo zdaj poslušam tule, je, da jemljete družino kot strošek in ne kot investicijo v našo prihodnost. Svoj odnos do družine pa pokažete tudi z obiskanostjo te seje. Zdaj se nas je že malo več nabralo, pa upam, da nas bo na tej seji prisostvovalo še več. Hvala lepa.
Hvala lepa. Glede na to, da je kar nekaj odjavljenih, bi naštel naslednje, ki so še ostali na listi. Za poslanko Mojco Žnidarič so še Jernej Vrtovec, Marijan Pojbič, Janja Sluga, Matej Tonin, Vojko Starović in Robert Pavšič. Zdaj pa dajem besedo Mojci Žnidarič, za njo pa bo dobil besedo poslanec Jernej Vrtovec. Izvolite.
Hvala za besedo. Rada bi še enkrat poudarila, zadnja sprememba, novela Zakona o starševskem varstvu in družinskih prejemkih je bila sprejeta letos, torej februarja 2018, pred 10 meseci. In kaj je ta novela prinesla? Bolj enostaven, pregleden in fleksibilen način izrabe očetovskega dopusta, odpravila je cenzus pri upravičenosti do pomoči ob rojstvu otroka, se pravi zdaj so vse družine upravičene do te pomoči ob rojstvu otroka, uvaja 30-dnevni starševski dopust tudi za posvojitelje, uvaja se izplačilo pomoči ob rojstvu otroka v obliki dobroimetja. Tukaj sicer lahko imamo različna mnenja, a vedno je pri vsakem sprejetju zakonodaje treba tudi ta mnenja poenotiti. Uvaja potem tudi izplačilo višjega otroškega dodatka za otroke do 4. leta starosti. Ta otroški dodatek je za 20 % višji. Sistemsko ureja pomoč pri nakupu vinjete za velike družine. Se pravi, te ugodnosti so bile sprejete v februarju, hkrati pa se zdaj s 1. 1. 2019 sproščajo varčevalni ukrepi, ki bodo dodatno prinesli določene prednosti tudi za širše družine. Očetovsko in starševsko nadomestilo bo sedaj znašalo 100 % osnove, do zdaj je bilo 90 %. Materinsko nadomestilo ne bo omejeno, starševsko nadomestilo bo omejeno na 2,5-kratnik, do zdaj je bil 2-kratnik. Potem dodatek na veliko družino, o tem torej danes največ razpravljamo, dodatek za veliko družino bodo prejele vse družine. Mislim, da je ravno to cilj družinske politike – da ga dobijo vsi. Ker socialna politika je tista politika, ki določa samo nekaterim. In po mojem je res smiselno, da ga dobi 4 tisoč družin več, kot pa da ga za nekih 50 povišamo in ga tudi damo samo tem družinam, ki ga sedaj že prejemajo. Tudi do državne štipendije bo upravičenih okrog 8 tisoč 500 dijakov in študentov več, kajti sprosti se ta zadnji dohodninski razred in cenzus za pridobitev državne štipendije bo sedaj 659,30 evra neto povprečno na družinskega člana, do sedaj je bil 576. Se pravi, vse pravice, ki se sproščajo v zadnjem letu, se širijo na širši krog ljudi, in jaz mislim, da je ravno to cilj družinske politike, ker družinska politika naj bi dajala vsem otrokom enako. Moram pa povedati tudi nekaj, prej je kolegica omenila, koliko mariborska občina daje, vem, da nekatere druge občine dajo zelo velike nagrade ob rojstvu otroka, tudi 500 evrov, tisoč evrov in še več, pa ne verjamem, da bi se samo zaradi tega dvignilo rojstvo v teh občinah. Povedati želim, da je to v dani situaciji – vsi ti ukrepi, ki sem jih naštela, torej ki so bili sprejeti z zakonom na začetku leta in pa sedaj s sprostitvijo varčevalnih ukrepov – v trenutni situaciji maksimum od tega, kar je možno. Torej tudi ta državna vreča ima dno, in to je bilo možno izvesti, več žal ni možno. Seveda pa, kot je bilo rečeno, predlogi niso slabi, ampak mislim, da je res boljše, da dobijo ta dodatek za velike družine vsi, kot pa da se samo nekaterim poviša. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Jernej Vrtovec, za njim se pripravi Marijan Pojbič.
Najlepša hvala. Nova Slovenija to zakonodajo za izboljšanje položaja družin zagotovo vlaga samo iz – sicer z več perspektiv, ampak ena izmed poglavitnih pa je zagotovo ta, da imamo v Sloveniji zelo zelo slabo demografsko sliko. Se pravi, primanjkuje rojstev. In torej, kaj je naša perspektiva, to je naše ključno vprašanje. Nizka rodnost, slaba demografska slika sicer ni problem samo Slovenije, ampak je problem celotnega zahodnega sveta, ampak zagotovo pa je treba te trende obrniti, spremeniti. Dolgoročno gledano bo imela Slovenija ob taki rodnosti, takih demografskih kazalcih samo dve možnosti. Prva, ki jo poznamo, je uvoz delovne sile, ali pa druga, da sprejmemo določene ukrepe – ne trdim, da so ukrepi Nove Slovenije najboljši, ampak zaenkrat na mizi edini – ki bi pomenili večjo rodnost. Se pravi, da na ta način tudi s finančnimi injekcijami izboljšamo našo demografsko sliko. To sta dve možnosti. In treba bo končno [[…]]Kakor pravi tudi Umar, je to pred Slovenijo izziv. Velik izziv, ti demografski trendi. Kar poglejmo, kaj to pomeni za slovenski pokojninski sistem, na primer. Kaj to pomeni, kaj se bo zgodilo s Slovenijo čez 20 let, če se bodo ti demografski trendi še naprej nadaljevali? Kdo bo plačnik za mojo penzijo? Za vašo penzijo? Ali pa, kaj to pomeni za zdravstveno blagajno. Kdo bo plačeval prispevke v zdravstveno blagajno? Mi smo pred zelo zelo hudimi izzivi, zaradi tega se je treba z ukrepi, ki pomenijo dvig rodnosti – ali pa vsaj nekateri mislimo, da ti ukrepi to pomenijo – pogovarjati z večjo mero treznosti in odločnosti, ne pa samo z očitki o tem, da je še en zakon, ki ga vlaga Nova Slovenija samo zato, da nekaj delajo, pa zaradi tega, ker so pač populisti. To ne gre tako, kajti na drugi strani, še enkrat poudarjam, bi pričakoval protiukrepe s strani Vlade, kako se bo Vlada borila dolgoročno za izboljšanje trendov demografije. Pa ne zdaj reči samo, sprostili smo varčevalne ukrepe. To zahteva mnogo več. V tujini se s tem ukvarjajo inštituti, študije se delajo nonstop, pri nas pa Umar samo opozarja, nihče pa temu ne sledi. Zato, da se obrne demografska slika, so resnično potrebni tako zakonodajni kot tudi sicer drugi sistemski ukrepi, bistveno pa je – tukaj se bom jaz morda od svojih kolegic in kolegov malce razlikoval, in sicer jaz mislim, da je bistveno, kaj narediti dotično do staršev, da se odločijo za drugega otroka. Ne za tretjega, četrtega, petega, že za drugega otroka. Prvič, mislim, da je tukaj na nek način problematika v razumevanje kulture življenja, se pravi, kultura udobja je med nami, zagotovo. Se pravi, če imaš enega ali pa dva otroka, to je razlika. Drugič, zagotovo so tukaj vrednote. Tretjič, zaposlitev pa teža zaposlitve, kakšna zaposlitev, zlasti ženske imajo [[…]]Tukaj je tudi kariera in ne nazadnje tudi stanovanjski problemi. Mnogo izmed nas je še vedno takšnih, ki živimo v medgeneracijskem sožitju, s starimi starši in tako naprej, zaradi tega ker se enostavno stanovanjskih problemov v tej državi nikakor ne da rešiti. Zahvaljujoč tudi generaciji pred nami, se ne ta način pomašijo tako rekoč te luknje. Ampak zlasti odločitev za drugega otroka, med nami je vedno več takšnih, pri katerih ni problem odločitev za četrtega otroka, zaradi tega, ker je to že zelo redka stvar, ampak za drugega, že o tem se moramo pogovarjati. Odločitev za drugega otroka. Kaj tem staršem ponuditi, kaj za te starše narediti, da se bodo lažje odločili za to. Tudi jaz trdim, da ni vse v denarju, ampak zlasti v pogojih. Danes so službe zelo zahtevne, zelo zahtevne zaposlitve in tukaj nastajajo ti problemi. Ampak se pa moramo pogovarjati tudi o denarju. Mi smo začeli pri tem, kako dati nek pospešek, neko perspektivo staršem ob rojstvu otroka. Enkratni znesek 500 evrov pride zelo prav, recite, kar hočete. Za državo pa je to minimalni strošek v primerjavi s tem, kar smo v zadnjih treh mesecih vrgli skozi okno za mnogo drugih stvari, da smo lahko kupovali socialni mir, da se zdaj lahko učinkovito vlaga še naprej. In sindikate spravili z ulic nazaj na delovna mesta. Se pravi, če se sami ne bomo pogovarjali o tem, kako izboljšati demografsko sliko, potem se namesto nas ne bo nihče pogovarjal. Če sami ne bomo izboljšali demografske slike tukaj doma, potem za zagotovitev prihodnosti države obstaja samo druga varianta, in sicer uvoz delovne sile. To pa že tako poznamo, kako je to naredila Nemčija 2015, kako to delajo tudi druge države Evropske unije. Če se bo država za to odločila, mislim, da to ni dobra možnost, da obstaja ta prva možnost, ki je boljša za prihodnost te države. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Marijan Pojbič, pripravi naj se mag. Matej Tonin. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Najprej se spet pojavlja isti problem, kot kadarkoli katerakoli izmed opozicijskih strank vloži zakon, pa ni pomembno, kakšna je njegova vsebina. Še posebej sem razočaran, ker pri tej politiki, ker sem pač že pet mandatov v Državnem zboru, sedaj petega, vidim, da stranke koalicije, kot so sedaj sestavljene, niso ravno najbolj naklonjene tradicionalni družini, niso najbolj naklonjene temu, o čemer smo velikokrat govorili, da je temelj vsake družbe. Upam vsaj, da bo sedaj ministrstvo za delo spremenilo en kanček odnosa do tega pomembnega vprašanja, ki je bilo v preteklosti postavljeno na drugačnih temeljih. Na tak način sem prepričan, da se je poskušalo tudi rušiti zdrave temelje vsake družbe, in to ni prav. To je škodljivo in to se tudi dolgoročno pokaže, kot sem uvodoma povedal, za škodljivo. Prepričan sem, da se vsi zadevamo, da je vlaganje v otroke nekaj največ, kar lahko družba naredi za to, da obstoji. In če se tega zavedamo vsi, ki sedimo danes tukaj v Državnem zboru, ne glede na to, kdo je v kateri politični opciji, potem bi morali iskati ustrezne rešitve, ki pomagajo in gredo v smer tistega, kar sem povedal uvodoma. Ampak na žalost ponovno vidim, da koalicijske stranke, Vlada in vsi tisti, ki nosite največjo odgovornost na tem področju, nasprotujete temu, kar je predlagano s tem zakonom. Moram reči, da ga bom sam z veseljem podprl. Še za eno stvar se mi zdi zelo pomembno, da jo poskušam razložiti tistim, ki morda tega ne boste nikoli razumeli, in to je, jaz sem bil član družine šestih otrok in verjetno sem najbolj občutil, kaj to pomeni velika družina. Zgodilo se je, da je v 8. razred osnovne šole hodila moja najstarejša sestra in moja najmlajša sestra v 1. razred. Takrat je vseh šest otrok hodilo v osnovno šolo hkrati in veste, kako pomemben je bil takrat vsak cent, vsak evrček – takrat so bile pač druge valute, drugače so se imenovale – za to, da je ta družina lahko funkcionirala tako, kot se to spodobi. Da smo otroci imeli tiste osnovne potrebščine, ki so bile potrebne za to, da smo lahko hodili v šolo. Da smo lahko hodili, da ne govorim o vseh ostalih potrebščinah in tako dalje. Vem, kaj to pomeni, zato se mi zdi, da težko razpravljate o velikih družinah in pomoči tem velikim družinam tisti, ki imate ali enega otroka ali morda dva ali pa nobenega. Zelo težko, ker tega ne boste nikoli razumeli, kaj je bistvo. Kot sem prej rekel, je vlaganje v otroke najpomembnejša stvar in prioriteta vsakega, da sploh ne govorim o politiki, vsakega v politiki, da s tistim svojim delčkom poskušamo pomagati, da bi se rodilo čim več otrok. Sami vidimo, to je bilo danes že desetkrat ali ne vem kolikokrat ponovljeno, da smo stara družba. In mi nimamo nobene možnosti kot družba preživeti, če ne bomo imeli za seboj mladine, mladih, tistih, ki bodo v prihodnosti polnili blagajne in bomo na tak način dobivali lahko pokojnino, zdravstveni sistem, polnili zdravstveno blagajno in tako dalje in tako dalje. Mislim, da tega ne potrebujem posebej razlagati. Se pravi, naš interes mora biti. Prvovrstni. Da pomagamo in naredimo čisto vse, kar lahko stori država za to, da bi se mladi pari odločali za otroke. Vsi vemo tudi eno stvar, ki se je vsi zavedamo: brez visoke gospodarske rasti, brez spodbujanja gospodarstva, brez dobro plačanih delovnih mest nimamo česa pričakovati. In si ne bi smeli in si ne sme nobena družba, ki želi obstati, dovoliti tega, kar se v Sloveniji dovoljuje sedaj v danem trenutku – da velika velika številka ljudi letno ali pa dnevno zapušča Slovenijo. Ravno najbolj izobraženih ljudi, za katere smo veliko vložili, v katere smo veliko vložili, in celoten svet se zaveda tega, kako sposobni smo Slovenci, ker nas imajo radi, ali prideš v Ameriko ali prideš v Švico ali prideš v Avstrijo in kamorkoli že, se dokažemo. In mi počenjamo, da te mlade ljudi, ki so v tej situaciji, naganjamo čez meje, zato ker jim ne zagotavljamo osnovnih pogojev. Eden izmed osnovnih pogojev je seveda zaposlitev takoj po končanem šolanju, in to primerna zaposlitev. Potem drugi pogoj, primerna stanovanjska politika, kjer bodo ti mladi lahko imeli stanovanje zase ali ga dobili v najem in s tem zagotovili skupaj s službo in primernimi dohodki pogoje za to, da lahko ustanovijo družino, in šele potem se začnejo odločati po navadi za otroke. In če otroci dobijo pri 30 in več letih prvič neko normalno službo, ja logično, da v tem času tudi ženska populacija ve, kaj pomeni 30 in več let pri rojstvu otrok, se pač potem ne odločajo. Se odločijo po navadi za enega otroka. Se pravi mi, ta družba, moramo, ta politika mora stremeti za tem ne glede na to, kdo je v kateri stranki, da ustvarjamo pogoje za to in da preprečimo beg možganov in te mladine v tujino. Nimamo nobene možnosti, da bomo ta problem in to luknjo, kot ji jaz pravim, polnili z migranti. Verjemite mi, nobene možnosti, in to je napačna politika, napačno razmišljanje že v osnovi. Zadnjič sem bil v Mariboru v eni ustanovi, kjer so mi povedali, da je v zadnjem času skoraj 30 % zaposlenih, ki so nujno potrebni za izvajanje te dejavnosti, zapustilo Slovenijo in odšlo v Avstrijo. Pri njih na obisku je bil predsednik Vlade in so ga vprašali: »Spoštovani gospod predsednik, povejte nam počasi, kaj naj storimo. Mi bomo morali to institucijo zapreti, če bo šla zadeva tako naprej.« Enostavno jo bodo morali ugasniti. Kaj pa s tistimi, ki v tej instituciji preživljajo svoje življenje? Ne bom šel v podrobnosti, da [[…]]In potem je gospod predsednik Vlade odgovoril: »Veste, zdaj pa vidite, zakaj se mi zavzemamo za migrante.« Ja, seveda, oni bodo tisti, ki bodo nadomestili te ljudi – kako pa vi mislite? Tako. In če ta vlada, ta koalicija pelje takšno politiko, poglejte, to je pa izpod vsakega nivoja. In da si ljudje na tako visokem položaju dovolijo na tak način razlagati in pojasnjevati problem, s katerim se srečujejo tisti, ki želijo rešiti problem na nek primeren, normalen, spodoben način, potem seveda počasi vsi ti ključni ljudje izgubljajo vero v politiko, izgubljajo vero v nas in tako dalje. Še enkrat bi rad poudaril in povedal, mislim, da vsi razumete zelo dobro to, da mi lahko rešimo našo prihodnost samo z vlaganjem v otroke. In na drugi strani preprečitvijo, da naženemo otroke čez mejo. To sta dve stvari. In mislim, da ni treba ponavljati tega, kar sem rekel – da za to potrebujemo primerno gospodarsko okolje, da za to potrebujemo, tako kot sem rekel, primerno gospodarsko politiko, da tukaj potrebujemo tudi to, kar je zajeto v tem zakonu. Se pravi, v tistem delu, kjer lahko država tudi delno pomaga, pomaga sofinancirati. Pa ne gre tukaj za, ne vem – samo od tega, kar je tukaj z zakonom zapisano, zagotovo velike družine ne bi preživele. Zagotovo pa je to za velike družine velika dodana vrednost, za nas kot družbo pa izjemno pomembno, da obstojimo. In še enkrat povem, mi vsi se zavedamo, da se družba stara. In še enkrat, mislim, da je prav, da se zavemo, da je zato treba še veliko več storiti, da se ta zadeva nekje ustavi in da se začne trend razvijati v drugo smer. In če bomo storili to in če bomo na pravi način razumeli, kako je treba in kaj je treba storiti za to, da bomo stimulirali ljudi oziroma mlade pare, da bodo imeli več kot enega otroka, dva, tri, potem smo na pravi poti. Ampak s tem, ko mi predlagamo karkoli takega, kar bi pomagalo tem ljudem, pač vedno nasprotovanje, pa je vedno tisoč in en razlog, argument, zakaj to ne gre skozi, zakaj to ni v redu, zakaj s tem obremenjujemo proračun, in samo to poslušam. Ko pa je na drugi strani, poglejte, sem že zadnjič govoril, izgubila ta država 400 milijonov v Ljubljanski banki, verjetno to cifro denarja pri drugem tiru, da ne govorimo sedaj, to se ni še nikoli zgodilo v naši družbi, da je lahko v vsakem ministrstvu, kolikor mu pade na pamet, takšno je lahko število zaposlenih državnih sekretarjev. Vsak sekretar pride 5 tisoč evrov na mesec, približno bruto. Da si lahko dovolimo to, da ima pri nas nekdo, ki prodaja državno premoženje, ena gospa, predsednica SDH, mislim da, preko 13 tisoč evrov plače. Čigav denar je to? In da financiramo nevladne organizacije, kakor nam pade na pamet. Kakor nam pade na pamet! Neverjetno. Denar gre in od tega nobenega feedbacka, od tega nimamo nič, vložek v otroka pa nam prinese daleč največ in zagotavlja obstoj družbe. Samo stimuliranje staršev, da bodo imeli več otrok, je tisto, kar bogati prihodnost in razvoj te družbe, in tudi obstoj te družbe, ko govorimo tudi o Sloveniji. Želel sem povedati to, da ni nobenega problema na eni strani velikih velikih denarjev iz državnega proračuna posredno ali pa neposredno porabljati, na drugi strani, ko pa gre za družinsko politiko, ko pa gre za temeljno prihodnost naše družbe, pa ni denarja. Vedno ista zgodba – ni denarja, ni denarja. Za državni in javni sektor ni nobenega problema. Tam ni problema dvigniti plač, sporazume sprejeti. Ta problem, podpisati sporazum s sindikati javnega sektorja, ni noben problem! Saj to bi lahko vsak podpisal, če bi pristal na vse tisto, kar so zahtevali. Potem ni problema podpisati takega sporazuma. Potem ga lahko podpišem tudi jaz! Brez problema. Ampak, tisti, ki je to naredil, bi se moral zavedati tudi tega, koliko na eni strani pridelamo, koliko lahko na drugi strani zapravimo. In kaj so prioritete te družbe? Očitno sta za to vladno koalicijo in za to vlado prioriteta te družbe številka ena državni in javni sektor. Ampak v tem državnem in javnem sektorju ne govorim o tistih, ki imajo minimalno plačo. To je skupina J. To je skrajno neprimerno, da sploh imamo tako skupino v javnem in državnem sektorju. To je [[…]] [[oglašanje iz dvorane]] Točno, 7 tisoč 500 je takih ljudi. Za njih bi bilo treba poskrbeti! Ne pa ravnateljem pa direktorjem pa tem povišati plač za pet razredov in tako dalje. Ti imajo že tako ali tako super plačo. Super plačo imajo. Se pravi, za ta del imamo denar, za to, da bi pa družinam pomagali – tu pa denarja ni. In tega enostavno ne razumem. Jaz bi bil vesel, če bi imeli neko uravnilovko, še posebej pa, če imamo prioritete. In povedal sem, kaj je naša prva prioriteta, če želimo, da družba obstoji. Naša prioriteta poleg tega – vlaganje v otroka – mora biti tudi družina kot osnovna celica družbe. In če bomo to na pravi način razumeli, pa če to razumemo [[…]]Jaz vem, da razumemo, samo vprašanje je, kdo izmed vas je za to pripravljen kaj narediti. Se pravi, firmo 2TDK narediti, preko katere se spere milijarda, nobenega problema, za dvigniti to, kar pa je tukaj v tem zakonu zapisano, pa denarja ni. Denarja ni. Povejte, kako dolgo bomo še tej družbi na tak način lagali, to družbo zavajali. In kako dolgo bo še to šlo, da bomo mlade izšolali, še tiste, ki so rojeni v Sloveniji, pa jih potem naganjali čez mejo. Zato ker ne ustvarjamo pogojev za primeren in kvaliteten razvoj gospodarstva. Ker če bi to naredili, bi ljudje ostali doma, bili bi zaposleni v naših firmah in bi tukaj dobivali primerne plače, da bi imeli veselje razvijati svoje znanje, svojo kapaciteto znotraj domovine, kjer so se rodili in kjer smo jih tudi šolali. Neverjetno je, koliko mladih se odseli iz Slovenije! In ta primanjkljaj se pokaže. Jaz ne vem, kako dolgo bomo še mi potrebovali, da bomo to razumeli, da mi moramo nekaj na tem storiti, da to ustavimo. In če ne bomo tega ustavili, verjemite mi, bomo na koncu sami starčki tukaj, 80, 90 let. Kdo bo pa polnil blagajne? Kdo, da bomo mi dobivali pokojnine? Ali se tega zavedate tukaj vsi politiki?! In nam je potem težko nekaj dodati tistim, ki bi pa morda imeli še enega otroka, nek cent dodati, da bi jih s tem prepričala tudi državna politika, da smo pokazali voljo. Da smo pokazali vsaj tisto osnovno odločnost, da pa bi se potem družine še odločile za enega dodatnega otroka, se pravi, če imajo dva, morda tretjega in tako dalje. Zato sem prej navedel čisto na začetku tudi, da so bile v mojih letih družine s šestimi, petimi otroki in tako dalje. Zaradi tega je tudi naša družba, naša domovina in Slovenija sama kot taka obstala. Kakor pa se sedaj trendi obračajo, pa meni verjemite, da nimamo dolgega veka, in to boste slej ko prej sami ugotovili. Zato vas prosim, da vse dobre predloge, ki so dani dobronamerno [[…]]Danes, če ste poslušali mene, nisem govoril o nobeni politični opciji. Govoril sem izključno o našem skupnem interesu za obstoj in prihodnost razvoja naše družbe. In vas prosim, da ta zakon podprete. Saj veste, to je prva obravnava, ta zakon je možno nadgraditi, ga je možno spremeniti, je možno praktično vse storiti, kar želimo, da ga pripravimo v taki obliki, ki bo sprejemljiva za našo družbo. Še posebej pa zadnji stavek povem: otroci so naše največje bogastvo, otroci so naša prihodnost in verjemite mi, če vlagaš v otroke, je to daleč najboljša naložba za vsako družbo in za vsako državo.
Hvala lepa, gospod poslanec. Besedo ima najprej gospa predlagateljica Iva Dimic. Izvolite.
Hvala lepa. Tam je bilo zdaj veliko govora o družinski politiki, pa vendarle naj poudarim, da v Novi Sloveniji ves čas razmišljamo in poskušamo pripeljati do točke, ko bi lahko vsi skupaj rekli, kaj je družinska politika, in jo razumeli, in kaj je socialna politika. Tukaj predvsem tudi z vidika in poštenosti do vseh, ki prejemajo socialno pomoč oziroma socialno denarno pomoč. Mi želimo enostavno to, kar je bilo uzakonjeno slabo leto nazaj: da se ponovno uvede univerzalna pomoč ob rojstvu otroka v obliki nakazila, ne v obliki paketa, da se lahko vsak individualno odloči, in da bi se pri pomoči za veliko družino naredila dva razreda, zato da bi bili otroci, ki so v številnejši družini, enakovredni s tistimi otroki, ki so mogoče v nekoliko manjši družini. Če lahko rečem, družina s tremi otroki ali pa družina s sedmimi otroki, da bi tukaj vsaj nekoliko ublažili to razliko, ker ne nazadnje, vse, kar delamo na družinski politiki, delamo v korist otrok. Predvsem pa je nekaj najbolj pomembno, in takrat sem prepričana, da bo družinska politika v Sloveniji zaživela oziroma da jo bomo lahko začeli izvajati – ko bomo vsi skupaj dojeli, da denar za družinsko politiko ali denar za otroka ni strošek države, ampak je vlaganje oziroma investicija. Ker otrok, ki gre v šolo, ki se potem nadalje izobražuje, je zelo dragocen. Ker če je več teh otrok, potem je tudi več otrok vključenih v javne vrtce – vem, da se mogoče kakšen župan zdaj ne strinja z mano, ker ima mogoče kakšno stisko v kakšni občini, ampak – posledično v osnovne šole, posledično v srednje šole, fakultete. Če imamo mi politiko, ki bo spodbujala to, potem ne bo treba govoriti, kot sem zasledila neke članke, koliko manj otrok je vpisanih vsako leto v srednje šole in da se oddelki zapirajo in posledično tudi učitelji izgubljajo zaposlitve oziroma se morajo prekvalificirati. Če bi se mi zavedali, da je denar oziroma prejemek za družinsko politiko za otroka investicija države, ki se bo povrnila zelo hitro, v nekaj letih, najkasneje pa v 20 letih, ko se bo ta otrok ali pa ta mlajši družinski član zaposlil [[…]]Seveda se bo krog obrnil. Dokler pa bomo mi gledali tako, kot se je do zdaj gledalo, da so sredstva namenjena družinski politiki tak strošek države, da ga država ne more prenesti – in to se je dejansko zgodilo, ker je družinska politika zadnja v vrsti glede prenehanja varčevalnih ukrepov – pa se mi zdi, da nimamo vsi istega cilja. Jaz osebno ne izgubljam vere v politiko, vem, da boste razumeli, kaj v Novi Sloveniji želimo povedati, in vem, da boste sprejeli. Samo meni je edino to žal, da gre že potem, preden se stvari spremenijo, ena generacija mimo, ki bi bila lahko že prej vključena. Če se samo odzovem na nekatere razprave. Res je, določene lokalne skupnosti, določene občine same nagrajujejo rojstvo novega člana, ker s tem želijo nagraditi svoje občane, so pa občine, ki temu nič ne naklonijo, ki imajo v proračunu občine postavko 0. In se mi zdi, da država ne sme računati, da bi še kakšno tako vlogo, da ona ne bi delala, prenesla na račun lokalne skupnosti, ker so lokalne skupnosti, občine že tega dovolj dobile. Ampak je to samo dobrovoljnost župana in občinskega sveta, da nameni kakšen evro tudi novemu članu, novemu občanu, in je to nagrada. Če je to v družinski politiki na državni ravni, pa je to seveda pravica, ki bi jo morala država ali pa vlada, vsakokratna vlada vendarle razumeti in seveda tudi spodbujati. Imam eno vprašanje, kljub temu da sem predlagateljica. Jaz imam sicer izračune za eno izmed evropskih držav, ampak me samo zanima, ali imamo na ministrstvu kakšne izračune, kakšne pozitivne učinke predstavlja za pokojninsko blagajno družina s 3 otroki, 5, 7 na obdobje 40 let, kolikor je potrebno za pokojninsko blagajno. Če imamo mogoče kaj tega, če imate take izračune. Jaz imam izračun, lahko povem, za Francijo, kjer točno pri snovanju družinske politike – pa vi, moji kolegi poslanci, veste, da ima Francija dokaj spodbudno družinsko politiko, da imajo univerzalni otroški dodatek, da ima izračune narejene na 40 let, kaj jim pomeni nek transfer ali pa neka pomoč družinski politiki ali socialni politiki. In če imaš ti [[…]]Saj vendar mi tukaj vsi delamo za daljše obdobje, za prihodnost, sprejemajo se strategije, v prejšnjem mandatu smo sprejeli strategijo razvoja Slovenije do leta 2050, se pravi, se delajo strategije dolgoročno, se pravi, bi morali tudi uvideti, kaj pomeni vlaganje na podlagi družinske politike čez 40 let, kaj pomeni vsak otrok, ki je več, jaz upam da, več za obdobje 40 let, kaj to prinese, kakšne pozitivne finančne učinke prinese za pokojninsko blagajno. Se mi zdi, da ko bi enkrat imeli take izračune pred sabo, mislim, da bi se bilo za vse nas lažje o teh stvareh pogovarjati. Dokler pa teh preračunov nimamo, se mi zdi, da hodimo v krogu in se potem samo zgolj pogovarjamo, kako bi imeli, kaj bi naredili, da bi neka družina imela mogoče enega otroka več. Ampak pristop je na nek način napačen. Država mora gledati dolgoročno, kaj njej prinese. In potem so tisti ukrepi lahko primerni, da bi tudi družine spodbujali. Eden izmed takih je bil tudi brezplačen vrtec 8 let nazaj, če se ne motim. Mislim, da je bilo to edino obdobje, obdobje 15, 16 let, ko je bil odskok števila rojstev v Sloveniji večji. Prepričana sem, da imamo z neko dobro družinsko politiko, tudi z našim predlogom, ne nazadnje, se mi zdi, da imamo vlaganje v državo, v državljane z našim predlogom Zakona o starševskem varstvu in družinskih prejemkih, in bi bilo lepo, da bi ga vendarle pogledali tudi z druge plati, ne samo, od kod bomo jemali, tako kot je bilo danes v stališčih razumljeno in slišano, da je to prevelik strošek za državni proračun. Pa dajmo pogledati, kaj bi to pomenilo čez 40 let ali pa čez 30 ali pa čez 20, pa dajmo še na leta razdeliti, kaj bi to pomenilo, kaj bo to pomenilo za državo takrat. Kako lahko govorite, da je to strošek, če ne veste, kaj bo čez 20, 30, 40 let? Če bi imeli mi tukaj danes možnost – pa me bodo predstavniki ministrstva za delo mogoče dopolnili, mi povedali te podatke, če ne, pa mogoče kakšna prihodnja seja, da vendarle pogledamo, kje smo na tem področju. Potem pa jaz res računam na vašo podporo, da se vendarle lotimo na pravi način reševati družinsko politiko in da okrepimo socialno politiko v Sloveniji.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo mag. Matej Tonin, pripravi pa naj se gospod Starović. Izvolite.
Drage poslanke in poslanci! Mislim, da današnja razprava lahko zelo na nazoren način oriše neke razmere v tem državnem zboru. Nekaj jih bom opisal, najprej glede stare politike sedanje koalicije, potem kdo je sploh koalicija, pa o demagogiji in socialni politiki. To so teme, ki jih želim nekoliko obdelati. Če me spomin ne vara, je predsednik Vlade v svojih predvolilnih nastopih večkrat poudaril, da želi prinesti v ta politični prostor novo politiko, nov način delovanja, ki bo temeljil na tem, da politika med seboj sodeluje, da išče konsenzualne rešitve in da si prizadeva, da določene stvari skupaj premakne naprej. To so bile besede pred volitvami. Glede popravka našega Zakona o starševskem varstvu in družinskih prejemkih, ki bi recimo vsem otrokom ob rojstvu dal 500 evrov kot pomoč ob rojstvu pa dodatek povečal za veliko družino s tremi otroki na 450 evrov pa s štirimi in več na 650 evrov, je Vlada v mnenju zapisala, preberite si zadnji odstavek, kjer piše: »Zaradi navedenega Vlada predloga v tem trenutku ne podpira, čeprav predlaganih rešitev ne ocenjuje kot slabe.« Čeprav predlaganih rešitev ne ocenjuje kot slabe. Vlada, hvala lepa. Kje se ta stara politika kaže? Stara politika se kaže v tem, da si je ta koalicija zastavila cilj, da ničesar, kar prihaja s strani opozicije, ne sprejme in ne potrdi, in to kljub temu da njena vlada napiše, da rešitve niso slabe. Ničesar. Zato jaz ves čas in vztrajno trdim, da se je ta vladna koalicija poslužila neke stare politike, za katero sem jaz upal, da je preživeta. Celo v preteklosti je bilo nekoliko boljše. Če se boste spomnili mandata 2004–2008, takrat je bilo neko partnerstvo za razvoj, kjer so se zakonski predlogi celo usklajevali z opozicijo, se je opozicija z namerami Vlade seznanjala, celo več, celo kakšen opozicijski zakon je bil sprejet. In se mi zdi to zelo dober princip in dober način delovanja politike, ker predstavljajte, da ta vaša blokovska delitev in ta vaš način blokovskega delovanja – k čemu prispeva? K še večji razdelitvi te politike in k še večji razdelitvi Slovenije. Zakaj? Zato, ker opozicija se trudi, pripravlja predloge, dela, koalicija pa ni niti toliko, da bi se usedla za isto mizo in ustvarila nek dialog z nami. Mi nismo nikoli trdili, da so vse naše rešitve popolne, idealne in edine sprejemljive, želimo pa v tem parlamentu odpirati razprave, ki se nam zdijo ključne za razvoj te družbe. In za stvari, ki so ključne za razvoj družbe in za katere celo Vlada ocenjuje, da niso slabe, bi morali ta parlament in ti poslanci imeti toliko moči, da bi sedeli za skupno mizo in se o teh stvareh pogovarjali. V Novi Sloveniji smo to poskušali, celo pri nekih zakonih je koalicija sedala za skupno mizo, ampak je prišla vnaprej prepričana, da to ni dobro. Hvala lepa za tak dialog. Zame je dialog edino, da vi poveste, s čim se strinjate, s čim se ne strinjate in kaj lahko naredimo in česa na moremo narediti. Šele s takim načinom bi se napetosti v tej družbi zmanjševale. Vem, da to zahteva od vas več dela, tudi več potrpežljivosti, ampak če bi tudi kdaj prisluhnili opoziciji, sprejeli kakšen naš predlog, bi nam najverjetneje tudi kdaj vzeli vetra iz jader, da bi kakšno stvar v tej družbi ublažili in bi na koncu lahko prišli do skupne rešitve. Ampak ne, vi pravite, stara politika: »Kar ni naše, je treba zavrniti.« Potem se človek vpraša, kako lahko ta parlament sploh funkcionira, če pa naj bi imeli manjšinsko vlado. In zdaj jaz pridem do moje 2. točke – kdo je koalicija? Pravimo ali pravijo nekateri, da imamo manjšinsko vlado, ki nima 46 glasov. Od samega začetka je jasno, da imamo koalicijo, in to šestih strank. Sicer enim ne diši, da bi bili koalicija, pa se delajo, kot da niso koalicija, ampak poglejte, poglejte primere vsak dan v parlamentu. Na tej decembrski seji, na novembrski seji, na katerikoli seji koalicija šestih strank deluje ubrano z načelom stare politike: kar ni naše, zavračamo. Pa, dobro, kot je predsednik Vlade rekel, ne želi vnašati nemira v to koalicijo. Verjamem, da je usklajevanje petih različnih strank zahtevno in da bi najverjetneje bil cel pretres, če bi bil kakšen opozicijski predlog podprt, po tej plati ga še razumem, absolutno pa ne razumem Levice. Te pa ne razumem. Oni pravijo, da naj bi se borili za šibke, za socialo, za tiste ljudi, ki potrebujejo neko državno pomoč. Upam, da to ljudje dan za dnem gledajo, ker dan za dnem prihajajo zakoni, ki jim nasprotujejo, kljub temu da ljudem dajejo, da so naklonjeni socialno čutečim, dan za dnem tem zakonom nasprotujejo. Veste zakaj? Samo zato, ker jih je predlagala opozicija in ker so usklajeni s koalicijo, da tega ne smejo početi. Toliko o tem, da naj bo vsem jasno, da koalicijo imamo in da je Levica skrajno nekonsistentna, kar se njenega programa tiče. Ker naj oni potem tolmačijo in povedo slovenski javnosti, s čim imajo problem, da je pomoč ob rojstvu otroka 500 evrov. Danes je nekih 270 evrov, nekaj takšnega, nekaj manj kot 300 evrov. Torej zelo jasno, preprosto vprašanje, draga Poslanska skupina Levica: Zakaj vi nasprotujete, da bi slovenski otroci, ko se rodijo, dobili 200 evrov večjo pomoč ob rojstvu otroka, kot jo dobijo danes? Zakaj? To jaz vidim kot absolutno nekonsistentno in v nasprotju z vašim programom. Ampak prav je, da ljudje vedo, da vi eno govorite, drugo pa počnete. In če kaj, potem čutim svojo dolžnost, da je treba javnost razsvetljevati, da je treba javnosti pošteno povedati, da je neka poslanska skupina, ki absolutno govori eno, dela pa drugo. In potem pridem še do svoje zadnje točke, demagogija in sociala. Bežite, no! Karkoli pride z desnega, kar je naklonjeno tistim, ki so šibki, ki so pomoči potrebni, je vedno demagogija, s strani koalicije je to vedno obtožba demagogije, je v nasprotju s fiskalnim pravilom, kje bomo vzeli denar in podobne stvari, vedno, ampak ko pa podobne stvari prihajajo s koalicijske strani, je pa to super politika, pomagamo revnim, delamo dobre stvari. Takrat jih ne zanima, ali je to v skladu s fiskalnim pravilom, ali v proračunu je denar ali ga ni, takrat jih to ne zanima, ker to delajo oni. In ker delajo oni, je to v redu. Ko prihajajo razumni predlogi s strani opozicije, takrat je vse narobe. Dragi moji, če bomo cel mandat nadaljevali v tem duhu, potem bo ta družba čez štiri leta mnogo bolj razdeljena, kot je danes. Si to želite?
Hvala lepa. Predno dobi besedo naslednji razpravljavec, ima postopkovni predlog gospod Boštjan Koražija. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Postopkovni predlog gre gospodu poslancu mag. Mateju Toninu, ker zavaja. Javno pred kamerami govori neresnice o nas kot Levici in prosim, da ga opozorite, da pač naj ne uporablja lažnih terminov oziroma tudi nekih lažnih nazivov, karkoli že. V glavnem, to je to postopkovno.
Hvala za vaš postopkovni predlog, ki to ni bil. V skladu s poslovnikom lahko poslance opozarjam samo na pravilno rabo postopka. Sedaj pa ima postopkovni predlog gospod Tonin. Izvolite.
Gospa podpredsednica, mislim, da dobro vodite sejo in je pravilno, da ste opozorili poslanca, ki je grobo kršil poslovnik. Ker to, kar je on govoril, s postopkovnim postopkom nima nobene veze, ampak je enostavno razpravljal. In te svoje stvari bi lahko v razpravi, morda pri delitvi časa brez večjih problemov povedal, ali tudi ob repliki. Mislim, da je primerno tudi, da uporabite kakšne sankcije, ki vam jih dovoljuje poslovnik ob zlorabi poslovnika. To, kar je rekel, pa seveda ne drži, ker je v stališču povedal, da bodo temu zakonu nasprotovali, kljub temu da veča sredstva za otroke.
Gospod Tonin, hvala lepa. Tudi vi ste v svojem postopkovnem predlogu malce presegli poslovnik in ste vsebinsko razložil prejšnjo razpravo poslanca. Hvala za vaš nasvet, ga bom upoštevala, čeprav mislim, da poslanci dobro upoštevajo tudi moja opozorila. Če sem prav zasledila, gospod Koražija, vi imate še en postopkovni predlog? Pa naj bo tokrat res postopkovni.
V redu. Zdaj bo pa res postopkovni, če prejšnji ni bil. Gospod poslanec je navajal, da smo Levica koalicija. To je to.
Še vedno ne razberem vašega postopkovnega predloga.
Poglejte, dejansko mi nismo koalicija [[…]]
Zadnjič vas res opozarjam, da postopkovne predloge oblikujete tako, da boste opozorili na rabo poslovnika, ne pa na vsebinsko razpravo poslancev. Hvala lepa. Zdaj pa nadaljujemo z razpravo. Besedo ima gospod Vojko Starović, kot zadnji prijavljeni pa naj se pripravi gospod Robert Pavšič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Danes je bilo večkrat uporabljeno fiskalno pravilo v smislu, da se ga držimo; dobro, naj bi se ga. Najprej smo bili pa mi, bom rekel ta stari, stara vlada – jaz se ne počutim pripadnik ničesar takega, ampak smo novi, je nova vlada – napadeni zaradi koalicijskega sporazuma, kako to fiskalno pravilo rušimo in kaj bo zdaj to, ne vem, državo bomo zrušili, država bo šla nekam. Potem smo bili napadeni zato, ker smo rekli, da bi bilo treba tudi neke davke prilagoditi oziroma davčni sistem, torej kapital malo bolj obremeniti, doživeli smo cel pogrom. Med tem časom, odkar sem v tem državnem zboru, smo imeli en kup izrednih in tudi rednih odborov za delo, družino in tudi en kup izrednih sej Državnega zbora in rednih sej, kjer obravnavamo tudi neke zakone, ki jih vlagajo moji prijatelji že od prej. To, bi rekel, je stara politika; ko se ti stari zakoni, ki so bili že zavrnjeni, v istem tekstu ponovno pojavljajo. Mislim, da to ne vodi k nekemu dialogu. Ta sprememba, ki jo zdaj vidim pri družini, samo, da se ne bi izplačalo v materialu oziroma v teh zadevah, ampak v denarju in nekaj več, in mi nočemo tega in ne maramo te razlike 200 evrov povečati, malce pretiravamo in zaradi tega smo nekonsistentni in nismo pošteni, in da se delamo norca so bili tudi uporabljeni izrazi, ne zdaj pri tem, ampak pod prejšnjo točko. Torej se stalno s tem srečujemo, in to je neka prilika, da se neke druge stvari dosegajo, ne pa sama vsebina. Jaz pa mislim, da moramo paziti, silno paziti na vsebino, da imamo neko sistemsko zakonodajo, ki in družino in socialo zajema z več strani, pa naj bo to od stanovanjske politike, naj bo to od javnega zdravstva in javnega šolstva in naj bodo to tudi socialni transferji, s katerimi zagotavljamo neko vzdržno življenje tudi tistim, ki padejo pod prag revščine. Ni treba, da s temi stvarmi pretiravamo, ker dejansko, če bomo te malenkosti vlagali noter, rušimo nek sistem, ki ima nek smisel in drži nekje vodo. Zmeraj bomo vztrajali pri tem, da se moramo, ko delamo spremembe, tega lotiti celovito. Vlada je že nekajkrat obljubila, da bo stvari odprla in se bo lotila stvari celovito. Torej zopet ponavljam, družinska politika ni tako enostavna. Na očitke, da nekateri nimajo otrok – jaz imam štiri, in ko se je rodila moja zadnja hčerka, je bilo rojenih 18 tisoč, zdaj se jih rojeva zadnja leta cel čas čez 20 tisoč. V nekem času proti koncu 90. let se jih je torej rojevalo 17 tisoč pa nekaj čez, pod 18 tisoč, tako da nekaj je narejeno, neki koraki so, situacija se izboljšuje in ni vse tako grozno, kot govorijo. Torej neka ta politika, ki smo jo do zdaj vodili, ni važno, ali jo vodijo desne ali leve vlade, nekaj dosega. Situacija se je izboljšala in dajmo gledati, da se stvari izboljšajo. Strinjam se s svojim predhodnim govornikom, da moramo boljše sodelovati in poskusiti najti zadeve, ampak to je dvosmerni proces, zato bi prosil tudi drugo stran, da je pri tem kooperativna in razume neke stvari, da jih ne moremo sprejemati kar ad hoc, ker bomo rušili sistem. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predno dobi besedo zadnji razpravljavec, ima besedo predlagateljica gospa Iva Dimic.
Hvala lepa. Kot predlagatelj se lahko oglasiš tudi med razpravami. Zdi se mi, da je pomembno predvsem razumeti to, da je bilo danes že dvakrat rečeno, da se stanje izboljšuje – pa me bodo popravili predstavniki ministrstva – mislim, da vsako leto rojstvo še vedno pada. Za nekaj 10 do 100 rojstev mislim, da je manj rojstev na leto. Zdi se mi, da je treba povedati, da smo mi ta zakon, ki bi tako očitno govoril, prvič vložili, zato ker smo videli že, mislim da, v februarju anomalije, ki so, in spremembe, ki so šle iz prejšnjega sistema v nov sistem. Prej je bilo denarno nadomestilo kar nekaj let, potem nazaj na tisto paketno nadomestilo, ki je bilo, mislim da, leta 2004 nekako ukinjeno. Zato smo želeli, da vendarle starši sami odločajo, kako in za kaj bodo denar porabili, ker denar je namenjen za otroke. Bilo je rečeno, da je treba tudi pogledati na stanovanjsko politiko. Res je. Odkrito povedano, na to stanovanjsko politiko, ki bi bila namenjena spodbujanju mladim družinam, čakam že štiri leta. In je še vedno ni. Koliko časa še? Leta gredo zelo hitro, boste videli, naenkrat je konec mandata in pogledaš nazaj in ugotoviš, da pol stvari ni bilo narejenih. Pa vendarle sem šla pogledat še enkrat malo stališča svojih poslanskih kolegov. Ob tem, da imamo različen pogled na življenje, verjetno od spočetja do naravne smrti ali kakorkoli, se mi zdi, da se moram tukaj oglasiti predvsem na izjave, da je rojevanje otrok delovna sila za kapital, da želimo z našimi zakoni v Novi Sloveniji prisiliti ženske, da bi rojevale več kot 10 tisoč otrok, zato da bo država delovala. Ali veste, kaj mene poprime na tem? Veste, kakšen občutek me prevzema? Ko slišim, da bi nekoga prisilili, imam v mislih vse tiste uboge, izkoriščane nadomestne matere in se počutim kot neka nadomestna mati. To je zame izkoriščanje! Ne pa, če z neko normalno družinsko politiko poskušamo omogočiti otrokom enake možnosti, enake pravice. Dajmo se zamisliti. In prosim tudi za naprej, da ko se pogovarjamo o svetosti spočetja in življenja, govorimo o tem spoštljivo. To ni nobena delovna sila za kapital. To je kapital države, vsake države. Tudi zato sem prosila, če bom dobila podatke, kaj pomenijo ti otroci čez 40 let. Kakšen kapital je to za državo? Hvala zaenkrat.
Hvala lepa. In še zadnji razpravljavec, gospod Robert Pavšič. Izvolite.
Hvala lepa. Spet se bo tale razprava razplamtela in prav je tako, ker govorimo o zelo pomembni zadevi. Ne morem pa mimo nekaterih očitkov. Gospa Dimic, mene ste gledali, ko ste govorili, edina vsebina, ki sem jo zasledil v tej smeri, je bila od gospoda Pojbiča, ko je razlagal o tem, da je premalo rojenih, ki bodo kasneje delali za to državo, za ta sistem. To je edino, kar sem razumel, pa mogoče sem ga narobe razumel, da ne bom izzval kakšne replike. Potem smo bili izzvani tudi, da koalicija deluje ubrano – a opozicija pa ne? Mislim, to je isto kot tisti pregovor, da se špota sova vrabcu, da ima vrabec velike oči. Lepo vas prosim, to res ne gre skupaj. Izpostaviti je treba, da je stopnja rodnosti v Sloveniji v preteklosti padala kljub izboljšavam v družinski politiki, kar je samo potrjevalo rezultate raziskav, ki že desetletja ugotavljajo zanemarljivo majhen, če sploh kakšen vpliv posameznih ukrepov družinske politike, predvsem materinskega starševskega dopusta in otroških dodatkov na rodnost. Nikoli ni bil ugotovljen omembe vreden trajnejši pozitiven vpliv kakšnega ukrepa družinske politike na stopnjo rodnosti. Pri tem se sicer izpostavlja vprašanje, ali ne bi bila ta stopnja še nižja, če te politike ne bi bilo, velja pa, da čeprav ukrepi družinske politike težko vplivajo na odločanje za otroke, bistveno pripomorejo k ohranjanju iz izboljšanju kakovosti življenja družin in tudi otrok. In tukaj se verjetno vsi strinjamo. Ministrstvo za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti je junija lansko leto skupaj z Inštitutom RS za socialno varstvo organiziralo strokovni posvet Rodnost v Sloveniji, kjer so ugotovili oziroma so raziskave pokazale, da se ljudje odločijo za otroka, ker si ga želijo imeti, ukrepi družinske politike pa imajo zelo omejen vpliv na odločanje za to. Tudi tuje raziskave kažejo, da so ukrepi, ki bi vendarle utegnili imeti pozitiven vpliv na stopnjo rodnosti, zlasti ukrepi za usklajevanje poklicnega in družinskega življenja. Zato morajo ukrepi družinske politike podpirati usklajevanje teh dveh, torej poklica in družine. Kakšna je rodnost danes v Sloveniji? Nizka je. Pravo vprašanje ni, od kod bomo jemali, če gledamo na fiskalno pravilo, ampak kaj bomo za to dobili. Pa ne me narobe razumeti, za vsakega, ki dobi ob rojstvu novega otroka darilo od države ali pa lokalne skupnosti, je to več kot dobrodošlo ne glede na njegov socialni položaj. Če je slabši, še toliko boljše, ker jim verjetno še bolj prav pride. Res je, da je treba otroke in družine spodbujati, ampak vprašanje je, kako. S tem zakonom – nekaj bi dobili, ampak če se spet malce bolj slikovito izrazim, to bi bil pljunec v morje, in pričakovanje, da bi bila potem zaradi tega plima. Ne bo. S čim spodbujamo družinsko politiko? S čim zgodnejšim osamosvajanjem mladih in s čim hitrejšo zaposlitvijo. Torej, stanovanjska politika je zelo pomembna, gospa Dimic je to izpostavila, in trg dela. Prejle smo slišali, da mladi odhajajo delat iz Slovenije. Zakaj? Zato ker se trg dela v Sloveniji ne odziva in so plače za to, kar mladi delajo, prenizke. Sploh če so na začetku. Potem se resno pogovarjajo ne o izhodiščni plači, ampak samo o minimalcu. Najmanj bodo dobili, zato ker so mladi, čeprav so lahko vrhunsko usposobljeni, zelo pridni in – vse najboljše o njih. Potrebna je torej stabilnost. Zaradi 500 evrov ne bo višje rodnosti. Če pogledamo podatke od leta 1960 – do tja sem se jaz v svoji raziskavi usmeril – leta 1960 je bila rodnost v Sloveniji 2,34, torej na eno družino 2,34 otroka, leta 1980 2,06 otroka na družino, leta 2003 1,2 otroka na družino, in to je bila najnižja rodnost od leta 1960 do lanskega leta, ko pravi podatek, da je 1,62 otroka na družino. Ali bi vaš predlog zakona imel kakšen učinek? Mislim, da ne. Imel bi učinek samo v tistem, o čemer sem prej govoril – da olajšamo vsaki mladi družini vsaj te prve največje stroške. Tudi pri prejšnjem zakonu, ki smo ga obravnavali tukaj, sem nekaj omenil, pa bom zdajle še enkrat. Vaše serijsko vlaganje zakonov je pač vaš model. Jaz nimam nič proti temu, je legitimen, je super, ob tem se odpirajo razprave, odpiramo pomembne tematike – ampak je prozoren. Tukaj se pa ne moremo ne strinjati. In to tematike, ki so srce parajoče. Meni je težko stalno izpadati tisti ta grdi, ki noče zdaj potrditi vašega zakona. Če bom ta grdi, bom pa pač ta grdi. Še nekaj, spet smo vpletli migrante noter. Mislim, to je spet skrajno nedostojno. Gospod Reberšek, direktno vam – ne bom uporabil besede sovražni govor, ker jo prevelikokrat zlorabljamo v politiki – ni problem v drugačnem mnenju, problem je zaradi tega, ker me vi zaradi mojega drugačnega mnenja sovražite. Že dostikrat sem izpostavil pa bom še enkrat tukaj, mi nismo politični sovražniki, smo politični nasprotniki. Jaz vas imam rad. Ja. Okej. [[oglašanje iz dvorane]] Ne preveč, ja to [[…]] [[smeh v dvorani]] Da ne bo kdo česa mislil. Torej, upam, da bomo nadaljevali v takem tempu, kot smo začeli, glede na to, da vidim, da imate velik možganski trust, veliko želja, ker čutim to, da ni samo tista ta prozorna reč tukaj, ampak iskrena želja po ustvarjanju boljšega okolja za vse. Tukaj boste imeli vedno mojo podporo. Ampak tokrat bom pa spet ta grdi. Tega ne moremo podpreti, zaradi tega ker, prvič, ne vidim velikih posledic, čeprav bi srčno rad dal vsakemu od novorojenčkov 500 evrov, takoj ko priveka na svet, da bo lažje njegovim staršem. Ampak moram odgovorno gledati na celo sliko. Ne samo zaradi fiskalnega pravila, ampak zaradi celotnega sistema. Problemi so sistemski, tudi rešitve morajo biti sistemske. Ne moremo zdaj enega ventilčka v avtomobilu spremeniti, ker če ga pokvarimo, lahko cel avto neha delati. Pa je to tak košček, vreden par centkov. In tudi tukaj je ta nevarnost, da bi se lahko cel sistem podrl, kar izrazita in realna, konec koncev. Naj zaključim še z eno zadevo, s katero bom pa tudi jaz malo zlorabil poslovnik. Čestitam Ilki Štuhec za njeno osmo zmago v Val Gardeni. [[aplavz]]
Hvala, gospod poslanec, za super zaključek. Predlagateljica ima besedo. Izvolite.
Hvala za besedo. Spoštovani kolega Robert, pred sabo imate število rojstev po letih. Če pogledate leto 2008 – mislim, da je zakonodaja začela veljati leta 2007, ampak – leta 2008 število rojstev odskoči in je višje vse do leta 2012, ko potem po ukinitvi brezplačnih vrtcev za drugega in nadaljnje otroke ponovno začne padati. Tako da, mi smo želeli v Novi Sloveniji že s predlogom o vrtcih to zadevo popraviti, po pravici povedano, takoj ko se je dalo, takoj ko smo ocenili, da bi državni proračun to lahko zmogel, takoj ko se je začelo okrevanje. Zdi se mi, da ste v redu razpravljali in sem hvaležna za vašo razpravo. Resnična je vaša ugotovitev, ljudje imajo otroke, ker jih želijo imeti, res je, ampak družinska politika pa je tista, ki daje tem otrokom vsem enake možnosti oziroma bi jim morala dati ne glede na to, ali ima še 3, 4, 5 bratcev, sestric ali ima samo eno. To je namen družinske politike. In ko bomo to spoznali, sem prepričana, da bomo lahko tudi sprejemali drugačne ukrepe, bom rekla bolj konkretne, tudi na področju družinske politike. Zdi se mi, da reči, da ta naš predlog zakona ne bi imel nekih takih velikih učinkov – bi jih imel. Bi jih imel, ker bi bila večja enakost med vsemi otroki. To bi prinesel in se mi zdi, da je to ključnega pomena, in tudi naš namen današnjega predloga zakona je bil to. Ampak, res je, izpostavili pa ste en del, ki se ga jaz nisem danes tako dotaknila. Treba je tudi urediti trg dela. In tukaj, bom rekla, sem mogoče že glas vpijočega v puščavi, ker vedo, na ministrstvu nekatere poznam že kar nekaj časa, že kar nekaj let se srečujemo na odborih za delo, družino [[…]]Se mi zdi treba urediti trg dela tudi v smer, da se da mladim mamam večjo možnost ali večjo varnost. Po vseh raziskavah je to odločanje, kdaj bom imel družino, kakšna bo ta družina, kako številna bo ta družina, zelo zelo, sploh pa v zadnjih letih, močno odvisno tudi od trga dela oziroma zaposlitve. Če bi mi pripoznali, da je to zelo pomembno za državo – spet govorim na dolgi rok, ker mi tukaj moramo delati na dolgi rok – bi bil zelo smiseln tudi nek ukrep, ki bi take mlade mame zaščitil, zato da se lažje vračajo nazaj na trg dela, ko se odločijo za družino. Pa vendar, žal, tega posluha v zadnjih 6 letih ni bilo. Se opravičujem, ker vas gledam. Ampak prepoznali smo, da imamo težave pri zaposlovanju mladih, in smo tam naredili neko pozitivno diskriminacijo, se pravi neke ugodnosti, in da imamo težave s starejšimi od 55 let in smo tudi tam neke spodbude za delodajalce dali. Pozabljamo pa na ta pomembni segment. In ko sem bila na enem izmed odborov – mogoče odbor, dva nazaj, mislim, da 14 dni, 3 tedne – sem ravno s tem namenom vprašala, ko smo govorili o denarni socialni pomoči, v kakšnem ali pa v katerem položaju smo ženske pri denarni socialni pomoči. Državna sekretarka je takrat povedala, da je največje število prejemnic denarne socialne pomoči ravno žensk, in sicer v starosti od 18 do 36 let. Kaj to pomeni? To pomeni, da ima enostavno ženska, mlada ženska, ko se odloči za družino, težji vstop nazaj na trg dela in je potem odvisna od denarne socialne pomoči. Iz tega lahko vidimo, da je treba nekaj narediti, da je treba te ženske zaščititi z neko pozitivno diskriminacijo, da se bodo lažje odločale, da bodo lahko, bom rekla – ampak svobodno odločale, da se razumemo – lažje vstopale na trg dela in šle na porodniški dopust in nazaj na trg dela in tako naprej. Da ne bo ta stiska tako velika, da bi jih onemogočala. Mislim, da ta podatek – bo lahko potrdila državna sekretarka – dovolj jasno pove, da se resnično ženske bojimo za svoj obstoj, za svojo eksistenco, želimo si same zaslužiti svojo plačo, hkrati želimo nekatere biti mogoče tudi mame. Zdi se mi, da je prav, da se tega dela lotimo. Vesela bi pa bila, če se tega dela skupaj lotimo tako kot sem rekla – mogoče nisem v prejšnjem zakonu – tako kot se je treba skupaj lotiti tudi zakona o dolgotrajni oskrbi. To je drugo področje, ampak ga moram dodati, ker res želim to sodelovanje imeti. Hvala.
Hvala lepa, predlagateljica. S tem prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobita besedo še predstavnica Vlade in predlagateljica, zato najprej dajem besedo državni sekretarki gospe Bredi Božnik. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Glede na razpravo o rodnosti bi želela podati nekaj osnovnih podatkov, in sicer: v Sloveniji rodnost upada že od prve polovice 80. let, najnižjo stopnjo rodnosti v Sloveniji beležimo v letu 2003, in sicer 1,20, od takrat naprej je bilo mogoče opaziti trend počasnega zviševanja stopnje rodnosti, ki v letu 2017 znaša 1,62 in nas uvršča v povprečje držav članic Evropske unije. Demografski trendi v Sloveniji so povsem skladni s trendi v skoraj celotni Evropi, zato je pripisovanje vzrokov nizke rodnosti neustrezni socialni ali družinski politiki ali celo odsotnosti slednje neproduktivno in lahko celo škodljivo za iskanje učinkovitih rešitev. Slovenija ima namreč zelo dobro delujočo socialno in družinsko politiko, kar se kaže v nizki stopnji tveganja revščine in socialne izključenosti ter v visoki kakovosti življenja otrok in družin. Glede črtanja odstavka, po katerem se pomoč ob rojstvu otroka dodeli v obliki dobroimetja, menimo, da se zaradi zagotavljanja namenske porabe sredstev iz proračuna izplačilo pomoči ob rojstvu otroka uvede v obliki dobroimetja, ki ga bo mogoče porabiti za otroško opremo, potrebščine za otroke, otroško hrano in tako naprej [[…]] [[nemir v dvorani]]
Kar nadaljujte, gospa sekretarka. Prosim za malo pozornosti v dvorani. Hvala.
Hvala lepa. Upravičeni starši bodo lahko pri izbranih zainteresiranih ponudnikih izbrali potrebščine za otroka v vrednosti 280 evrov, nakup bodo lahko opravili pri več ponudnikih, in sicer do vrednosti 280 evrov. Pomoč ob rojstvu otroka je v bistvu univerzalna pravica, namenjena staršem vseh novorojenčkov ne glede na materialni položaj družine, saj na ta način sredstva porabijo za namen, za katerega v bistvu staršem tudi pripada. Uvedba tega dobroimetja je bila določena v Zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o starševskem varstvu in družinskih prejemkih, ki je začel veljati 17. 3. 2018. Zaradi zamika pri predvidenem sprejetju predloga novele zakona in zaradi uvedbe avtomatskega informativnega izračuna pri uveljavljanju letnih pravic iz javnih sredstev ter predvidene reorganizacije centrov za socialno delo, ki zahtevata celovito nadgradnjo informacijskega sistema, se določba o dobroimetju začne uporabljati 1. januarja 2020, ko bo tudi za to pravico mogoča informacijska podpora. Predlagatelji tudi zatrjujejo, da je razmerje med nižjim, za družine s tremi otroki, in višjim, za družine s štirimi ali več otroki, nepravično, saj družina s tremi otroki prejme višji znesek dodatka za veliko družino na posameznega otroka – to je 132 evrov na otroka – kot na primer družina s petimi otroki, kjer pride 96 evrov na otroka, ali družina s sedmimi otroki, kjer dobijo 68 evrov na otroka. Treba je poudariti, da država že z otroškim dodatkom nagrajuje, če se lahko tako izrazim, vsakega naslednjega otroka, saj je znesek otroškega dodatka za drugega višji kot za prvega otroka, za tretjega in nadaljnje otroke višji kot za drugega. Dodatek za veliko družino je letni prejemek, namenjen družini z vsaj tremi otroki, da se velikim družinam zaradi tega, ker imajo več otrok, ne poslabša materialni položaj. Če bi na dodatek za veliko družino gledali kot na prejemek za posameznega otroka, bi lahko rekli, da je najbolj nepravičen do družin z enim ali dvema otrokoma, ki tega dodatka pravzaprav sploh ne dobijo. Imajo pa družine z vsaj štirimi otroki tudi precej drugih ugodnosti, ki jih bom pa naštela v nadaljevanju. In sicer: nižja letna dajatev v višini 50 % letne dajatve za osebna vozila; družina z vsaj štirimi otroki do 18. leta starosti, ki ima v lasti ali uporabi vozilo, ki se razvršča v drugi cestninski razred B, je v primeru nakupa letne vinjete za to vozilo v posameznem letu upravičena do enkratne pomoči v višini razlike v ceni med cenejšo in dražjo vinjeto; davčna olajšava za vzdrževane otroke progresivno narašča in znaša na primer za prvega otroka 2 tisoč 436,92 evra, za četrtega vzdrževanega otroka pa 6 tisoč 187,85 evra; pravica do plačila prispevkov, ko eden od staršev zapusti trg dela zaradi varstva in nege vsaj štirih otrok. Naj zaključim s stališčem Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, ki je evidentno tako doma kot v tujini, da ima Republika Slovenija izredno učinkovito in eno izmed najboljših družinskih politik na svetu. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospa državna sekretarka. Sedaj ima besedo še predlagateljica gospa Iva Dimic. Izvolite.
Hvala lepa. Zahvaljujem se gospe državni sekretarki za odgovor, da se je oglasila. Zdi se mi, da govoriti kakšne ugodnosti ima družina, primer ste dali s štirimi otroki, morda sem se tudi jaz na to tekom svoje razprave nanašala, trenutno v Sloveniji [[…]]Seveda bi želela tukaj tisto, kar sem vas vprašala: Kaj pomeni družina s štirimi otroki čez 10, 20, 40 let? Kaj to pomeni? Kaj pomenijo za izračun za državno pokojninsko blagajno štirje dodatni vplačniki v pokojninsko blagajno? Prepričana sem, da ima država večjo korist od številnejših, večjih družin kakor mogoče od samskih, ker dejansko ta, bom rekla, evolucijski krog in tudi krog, ki sledi vsemu temu, da so štirje, da je večja potrošnja in da ti štirje več vplačujejo in tako naprej, pripelje do tega, da ne smemo govoriti, kakšne koristi ima kdo, ampak iskati neke skupne možnosti in seveda koristi predvsem za otroke. Mi smo resnično izhajali iz tega naslova. Vidim pa, da imate podatke, jaz žal tega lista nimam, ampak se ga zelo dobro spomnim, ker smo imeli že enkrat eno podobno razpravo ravno na temo brezplačnega vrtca, ko ste govorili, kakšna je bila rodnost, se mi zdi, pa potrdite, če ni res, spoštovana državna sekretarka, da je leta 2008 rodnost odskočila, ko je bil sprejet zakon o brezplačnih vrtcih. Hvala.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo, ker pa je čas, določen za razpravo, še ostal, sprašujem, ali želite na podlagi 71. člena Poslovnika Državnega zbora še razpravljati. Ker ja, odpiram prijavo. Imamo 6 prijavljenih razpravljavcev, in kot zadnja bo dobila besedo predlagateljica, prva pa ima besedo gospa Anja Bah Žibert. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoča, za besedo. Sicer nisem bila prijavljena v času obravnave zakona, ampak sem se prijavila zdaj ob delitvi časa predvsem zato, ker nisem mogla verjeti besedam sekretarke na ministrstvu. Ne vem, od kod vam ta samozavest, ampak jaz mislim, da si kar preveč upate, ko govorite o tem, da imamo eno najbolj urejenih družinskih politik na svetu. Povem vam iz terena, da je to, kar mislijo ljudje, povsem drugače od tega, kar govorite vi. In prekleto samozavestni ste, nekoliko preveč za to, kakršno je stanje v tej državi. Nekatere stvari, ko je bila razprava in ko kar naprej govorimo, neke stvari niso sistemske, kje bomo jemali, kje bomo vzeli – poglejte, enkrat se v tej državi moramo odločiti, kaj so prioritete. Prioritete so tiste, ki si jih moramo postaviti tudi zato, da bomo kot družba v prihodnje napredovali. Brez otrok nas ne bo. Ali je to naš cilj ali ni? Za Slovensko demokratsko stranko in mene osebno je zelo pomembno, da naredimo vse, tudi najmanjšo možno rešitev poiščemo, zato da bomo napredovali, kar se tiče naše rodnosti in odločitev za večje število otrok v družinah. Neverjetno cenim tiste, ki imajo več otrok. Sama sem se odločila samo za enega, zato ker vem, kaj vse to prinaša, in ne nazadnje, čemu vse se te družine morajo odpovedovati, čemu vse se morajo odpovedovati starši, da lahko takšne velike družine vzdržujejo. Na drugi strani pa nenehno iščemo izgovore, kako tem družinam ne omogočiti lepšega življenja. Včasih imam občutek, kot da ni želje, da bi imeli v Sloveniji več otrok, kot da je to nekaj tradicionalnega, nekaj preveč konservativnega in da to ne sodi v nek sodobni čas. Ampak temu ni tako. Mi smo kot država ena najstarejših držav na svetu. To pa smo, spoštovana državna sekretarka. Ena najstarejših držav na svetu. In zagotovo je še kako pomembno, da naredimo sleherni korak pri rodnosti. Zdaj pa, da se ustavim pri konkretnih rešitvah. Univerzalna pravica do pomoči v obliki nakazila – pa v čem je to tako slabo? Zakaj so zdaj starši dolžni vzeti neke pakete, kjer se pač določi nekaj, kar v njih je, oziroma morajo vzeti nekaj v obliki teh tako imenovanih bonov. Zakaj jim ne omogočamo, da izkoristijo ta sredstva za tisto, kar menijo, da je najbolj pomembno za njihovega otroka? Jaz tukaj vidim samo korist. Zakaj ne prepuščamo take odločitve staršem? Ne razumem, da mora v vsako stvar posegati država, tudi v to, kaj bo dobila ob rojstvu oziroma s čim bo razpolagala družina. Tukaj vidim samo pozitivno. Dvig ob novorojenčku – ali ni to nekaj pozitivnega? Poglejte, marsikatere občine se odločajo, da dajo neke oblike pomoči ob rojstvu otrok v njihovi občini. Takšne in drugačne oblike pomoči ali pa spodbude, ravno zato ker vidijo v tem korist in potrebo. Rečeno je bilo, da ni rečeno, da bo to povečalo rodnost. Res je, ni rečeno, ampak ne nazadnje, saj tudi te, ki imajo danes večje število otrok, je prav, da jih nagradimo, da jim pokažemo, da nam je mar in da je takšen ukrep samo v pozitivo celotni družbi. Ti otroci bodo nekoč odrasli, bodo davkoplačevalci, bodo skrbeli za naše starejše, za pokojninski sistem in tako naprej. Jaz tukaj pač res vidim samo pozitivno. In kar se tiče še dodatka za velike družine, dajmo enkrat spodbujati v tej državi, dajmo iskati tiste rešitve in načine, da nekaj dobrega naredimo, in ne samo tisto, kar [[izklop mikrofona]]
Hvala, gospa poslanka. Naslednji ima besedo gospod Franc Breznik. Izvolite.
Rezultat na koncu, kot je rekel gospod Pavšič: mi bi to podprli, mi se trudimo, ampak vseeno, glejte, mi vas smatramo kot politične nasprotnike. Gospod Pavšič, preden začnem razpravljati, za mene ste vi vsi politična konkurenca, noben ni sovražnik in nasprotnik, jaz sem demokrat. Za vas pa smo res politični nasprotniki – to je zelo čudna beseda in ljudje si pač naj svoje mislijo. Zdaj pa poglejte na tej seji. Predlog zakona o gospodinjskem dodatku – ne boste podprli. Predlog zakona o spremembi Zakona o vrtcih, nižja, malo nižja cena za vrtce, da malo pridemo naproti tem staršem – seveda ne boste podprli. Predlog zakona o spremembah Zakona o dohodnini, kjer smo olajšavo vsaj dvignili na 3 tisoč 500 evrov pa dohodninsko lestvico za 2 % – seveda ne boste podprli. Predlog zakona o dopolnitvi Gradbenega zakona, kjer bi namesto oprostitve glede tega uporabnega dovoljenja, ki stane družino tisoč evrov – seveda ne boste podprli. Zakon o čezmejnem izvajanju storitev, kjer bi podjetjem, ki delajo danes na tujih trgih v Avstriji samo postopek skrajšali, zato da bi lahko še več zaposlovali – ne, ne boste podprli. In zdaj o spremembah Zakona o starševskem varstvu in družinskih prejemkih. Poglejte argument, ali neka politika deluje ali ne. Leta 2003, mislim da, je državna sekretarka lepo povedala, je bila najnižja rodnost, dosegali smo [[…]]Tisto leto je bilo rojenih približno 17 tisoč in nekaj otrok. Kaj je naredila prva Janševa vlada? Sprejeli smo številne ukrepe: pomoč pri prvem stanovanju, brezplačni vrtec za drugega otroka, takojšnja malica in kosilo v šoli in tako naprej. Kaj je bilo? Od takrat začne rasti. In začne od leta 2008 rasti, takoj pride število rojstev na 20 tisoč in je držalo do leta 2014. Približno v tem času je bilo torej rojenih 25 tisoč dodatnih državljanov v tej državi. In pravite, da ukrepi ne prijemajo, da je brez veze vsak tak denar. Poglejte, dokaz je, da so ti ukrepi prijemali. Dokaz je. In ne vem, še v socializmu so govorili, da je človek naše največje bogastvo – resnično je človek največje bogastvo. Poglejte demografsko statistiko. Vsak peti državljan Republike Slovenije je že od leta 2015 star več kot 65 let. Pa to je zastrašujoč podatek! Ta demografija se seveda kaže tudi v proračunu. Toliko manj je delovno aktivnega prebivalstva, spoštovani kolegi. In še od teh najbolj ambicioznih mladih aktivni odhajajo pri takšnih vladnih politikah v tujino na tiste funkcije, kjer gre največkrat za tisto. Torej da nadaljujem, če pogledamo še bolj podrobno, tako staro prebivalstvo ravno v času največjih tehnoloških in družbenih sprememb – kako bo reagiralo? Polna usta so vas digitalizacije, četrte industrijske revolucije, prejšnjo vlado smo samo o tem poslušali. Ravno kolega Koprivnikar, minister – evo, ravno tam je sedel, zdaj mislim, da ima kazensko ovadbo – četrta industrijska revolucija pri njem je bila samo v njegovem žepu; njemu, BTC pa pri Mermalu. To so bile te zgodbe velike četrte industrijske revolucije. In zdaj poglejte, karkoli smo predlagali, točno tiste ukrepe, ki jih ta družba najbolj potrebuje, stimulacije, zato da dvignemo nataliteto, da zmanjšamo katastrofalno demografsko sliko – ne, ne, ne. Kaj je bil pa moto prejšnje vlade zadnji dve leti? Samo število zaposlenih v javnem sektorju. V letu in pol 10 tisoč ljudi več. V letu in pol, spoštovani kolegice in kolegi. Katastrofa! Torej, vse, karkoli je proti tej država, bo ta leva vlada, ali pa še bolj leva, kot je bila prejšnja, izpeljala. To je protislovenska politika, in to je zastrašujoče. Poleg vseh teh ukrepov, da nič ne sprejemajo, pa imajo za leto 2019 še za 270 milijonov evrov višji izdatek, kot ga dovoljuje fiskalno pravilo in o čemer govori tudi Fiskalni svet in se predsednik Fiskalnega sveta dobesedno drži za glavo. In jih niti ne pokličejo na sejo Odbora za finance. To je ena »super« politika in lahko rečemo pot v samomor, tako fiskalni ali pa finančni kot na koncu tudi, po tem zakonu sodeč, demografski. Spoštovani kolegice in kolegi, zdaj imate zrcalo tu. Odgovorite mi pa recite, da nimam prav, pa da vas vidim. Sam bom seveda podprl zakon, ker mislim, da je pomemben, mislim, da bo pokazal velike rezultate ali pa vsaj del teh rezultatov in da bomo morda imeli čez nekaj let, če ga podpremo, kar nekaj novih rojstev. In to mislim, da je dobrodošlo za Republiko Slovenijo. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Naslednji razpravljavec je gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala, gospa podpredsednica, za besedo. Najprej bi rad svojega spoštovanega kolega Roberta Pavšiča potolažil. Dragi kolega, niste vi nič grdi. Vi ste dragocen človek, gotovo tudi ljubljeni, tako kot smo vsi mi ljubljeni, še posebej znotraj družin smo najbolj ljubljeni. In jaz ne bi, vsaj pri tej točki ne bi rekel, da smo mi politični nasprotniki. Če se bomo mi pri družinah delali, da smo nasprotniki, potem daleč ne pridemo. Na splošnem smo seveda, kot je kolega Breznik rekel, politični konkurenti. Normalno, saj smo na nek način v demokratičnem prostoru. To, kar ste sami ocenjevali za sebe, je pa najbrž čisto človeško. Človeka peče vest, ko ne podpre dobrih rešitev. In še kako bi ploskali tako od srca za Ilko Štuhec, če bi pred morda nekaj urami pritisnili za zakon, ko smo želeli več zasebnega kapitala, ne državnega, zasebnega kapitala za šport. Kdo so že sponzorji Ilke Štuhec? [[oglašanje iz dvorane]] Aja, Milka, sem mislil, da Ministrstvo za šport. Oh, Milka, ja [[…]]Milka je pa ena druga firma, ampak ima občutek za slovenski šport. In zakaj ne bi mi naredili še ene ilke štuhec? Zakaj je ne bi še naredili z več denarja, več donatorji, pa bi morda med sponzorji bila tudi kakšna Gorenjka. Ampak pustimo zdaj to, zdaj smo pri družinah. Toliko časa smo že mi v parlamentu, Nova Slovenija – krščanski demokrati, da razumemo in vemo in smo trdno prepričani, da samo s temi ukrepi mi ne moremo natalitete izboljšati. To je dejstvo. Ministrstvo ima tudi izračune, ker to so pač matematični modeli, tudi mi smo poslušali razne profesorje, ki so nam zelo jasno povedali, da če se do leta 2050, to je čez 30 let, ne bo trend upadanja zaustavil, potem je konec s slovenskim narodom. Najbrž bomo takrat prišli pod neko kritično maso, ko se enostavno ne bomo več mogli pobrati. No, to gotovo ne bo več moj problem, ampak danes, ko sem tukaj na odgovorni funkciji, pa moram na to opozarjati, še več, moram predlagati rešitve, da ta dragoceni narod, ki se je nekako tolkel skozi tisočletje in je imel tisočletne sanje, da bo prišel do svoje države, zdaj ko jo ima, ne bo izumrl. Gospe in gospodje, ko bomo mi Slovenci tukaj izpraznili prostor, ker smo pač premalo samozavestni, ga bodo zelo hitro naselili neki drugi narodi, ki govorijo tuje jezike in gojijo tujo vero in tujo kulturo. In to moram povedati prav zdaj v Cankarjevem letu. Na nas pa je, gospe in gospodje, da spodbujamo na takšen in drugačen način, tudi z retoriko, ne samo s finančnimi ukrepi, z retoriko, da ustvarimo dobro klimo za kulturo življenja, če hočete. Za kulturo življenja, za to gre. Ne morem verjeti. Ne morem verjeti, da živim v državi, kjer se neka reklama za nek zavod prepove. Za zavod, ki goji kulturo življenja. Torej je samo vprašanje časa, kdaj bo na tistem mestu na avtobusu pisalo nekaj drugega. Do zdaj je pisalo Zavod Živim, zdaj bo pa najbrž pisalo, ne vem, Zavod Mrtev, ali kaj bo pisalo, ne vem. Za to gre, da mi spodbujamo kulturo življenja. Za to gre. Premalo je ta ukrep. Morda največ prispevamo prav s svojo prijazno retoriko tukaj v tem hramu demokracije, da ustvarimo boljše stanje duha, za to gre. Da ne bo res toliko nasprotovanja, še več, pa izgleda iz dneva v dan več, sovraštva. To je moja ključna skrb, ki me dejansko podnevi in ponoči zaposluje in sam ne najdem rešitve. Hvala.
Hvala. Naslednja je na vrsti gospa Alenka Jeraj. Izvolite.
Hvala za besedo. Zakon Nove Slovenije bom seveda podprla, ker mislim, da je dober in da je vreden podpore. Bilo je kar nekaj netočnih podatkov, in sicer da spremembe in pozitivna družinska politika ne vplivajo na število rojstev. Podatki govorijo drugače. Leta 1973 smo imeli 29 tisoč 548 rojstev, leta 1990 22 tisoč 368 in od takrat nam število rojstev pada, tako da smo leta 2004 pristali na slabih 18 tisoč oziroma dobrih 17 tisoč rojstev. Pametna politika, resna vlada se takrat, ko pač zazna tak trend, zadeve loti in poskuša nekaj narediti. Mi smo takrat sprejeli kar veliko ukrepov družinske politike – naj spomnim, to je bil čas Janševe vlade – pomoč velikim družinam, drugi otrok brezplačno v vrtcu, subvencija za reševanje prvega stanovanjskega problema, malica, kosilo za dijake v šoli, dvig štipendij, dvig otroških dodatkov. In število se je začelo dvigati. Ne bom rekla, da samo zaradi tega, ampak gotovo tudi zaradi tega. Tako da, kolega, če stvari ne bi bile povezane – vedno imamo pač nek ukrep in imamo potem posledico. To smo videli tudi pri kakšnih napačnih odločitvah, negativne posledice, ampak tukaj so bile, hvala bogu, pozitivne. In takrat začne število rojstev naraščati do leta, kot smo ugotovili, 2012, ko imamo rojstev 21 tisoč 938. Takrat se pa kaj zgodi? Ponovno nam začne število rojstev padati. Pametna vlada bi takoj ukrepala, analizirala, zakaj se je to zgodilo, in prinesla kakšne ukrepe. Niste imeli težav pritisniti na tipko za dvig minimalne plače za nekaj 10 evrov, tukaj pa imate problem. Ne boste imeli problema tudi pri pritisku tipke za več državnih sekretarjev, ki bodo tudi nekaj stali, tam ne bo problema, tukaj, za otroke, je pa problem. Kolega, rekli ste, od kod nam toliko idej. Ali veste zakaj? Zato ker nismo včeraj padli v parlament, ampak smo tukaj že nekaj časa in se že leta resno ukvarjamo s stvarmi, ki so problem v tej državi. Zadeve analiziramo, pripravimo ukrepe. V preteklem mandatu smo štiri leta poslušali samo o tem, da bodo analizirali, da bodo ugotovili, kaj je treba. Vlada SMC, nobene strategije družinske politike nismo imeli, zadnja, ki je bila, je bila, kot sem rekla, v času Janševe vlade 2004–2008. V nadaljevanju povejte, državna sekretarka, koliko in katere ukrepe ste naredili za dvig rodnosti. Naštejte kakšen ukrep, jaz se ga ne spomnim. Kolikor vem, ste predstavnica SMC, vsaj na njihovi listi ste kandidirali, predvidevam, da ste pač iz njihove kvote, in verjetno ste štiri leta spremljali, kaj se dogaja. Nismo dočakali kakšnih ukrepov družinske politike, kljub temu da nam je rodnost padala, kljub temu da so mladi odhajali v tujino in tako naprej, in kljub visoki gospodarski rasti v letu 2017, ko je bilo obljubljeno, da če bo gospodarska rast, se bodo nekateri ukrepi sprostili. Nekaj bomo sprostili zdajle s 1. januarjem, in to je vse. Vi ste rekli, kaj vse država da, nagrajuje, glejte, nekaj res država da, ampak seveda ne da država, ne daste vi, gospa državna sekretarka, ampak razdelimo iz davkov, ki smo jih od ljudi pobrali, tako da to je naš skupen denar, ni vaš in ne da država. In drugi problem, država res nekaj da, ampak za razliko od Avstrije so naši vrtci recimo zelo dragi, v primerjavi z Avstrijo ali pa še s kakšno drugo državo. Tako da na eni strani damo, na drugi pa vzamemo. Naštela sem vam nekaj ukrepov, ki jih je takrat uvedla vlada Janeza Janše. Od takrat nismo imeli kakšne pametne družinske strategije, vedno se je vse delalo malo stihijsko ali pa so se celo zamrznila kakšna usklajevanja, medtem smo pa vse dražili, spet ne naša vlada, ampak vlada Alenke Bratušek, dvignila je DDV. To je za vse potem dražje, tudi za otroke in za družine. In cel kup takih stvari, ki so delovale pač negativno, ne pa pozitivno. Zato imamo danes tak trend, kot ga imamo – v letu 2017 20 tisoč 241 rojstev. In rojstva padajo. Zdaj se moramo odločiti, ali bomo kaj naredili ali bomo spet počakali eno vlado, ki bo imela malo več posluha in malo več smisla za to, da dobesedno ohranimo narod. Mi smo organizirali ne vem koliko posvetov na temo demografske slike in kako je slaba demografska slika Slovenije. Pametna politika mora ukrepati in nekaj narediti.
Hvala lepa. Naslednji ima besedo gospod Boris Doblekar. Izvolite.
Spoštovani kolegice, kolegi, predstavniki Vlade! Danes sedimo že cel dan tukajle v parlamentu in razpravljamo o nekih stvareh, o zadevah, ki so namenjene predvsem ljudem. O tem, o čemer se tako rado govori tudi s strani koalicije – za ljudi. Govorimo o spremembah zakonov, ki bi doprinesli marsikaj dobrega. Verjetno si tudi sami to priznamo vsi skupaj, kolikor nas je tukaj. Govorili smo o gospodinjskem dodatku, govorili smo o starševskem varstvu in družinskih prejemkih pa o spremembah zakona o vrtcu. Nova Slovenija se je tukaj dejansko dobro pripravila in res je bilo povedano že popolnoma čisto vse. Mislim, da je škoda še kakršnegakoli časa, da o tem še na dolgo in na široko govorimo. Če kdo tega ni razumel, o čemer smo govorili predlagatelji in tudi vsi ostali, potem res ne vem, zakaj tratimo čas. Ogromno je bilo nekih razlogov in raznoraznih izgovorov, zakaj tega Vlada ne podpira, zakaj koalicija, ta šestorček, tega ne bo podprla. Tako da se prav čudim, od kod vsi ti razlogi, iz kje se to vse potegne, koliko ene energije je treba vložiti, da lahko z nekimi argumenti zavrneš tako dobre predloge. Res, samo sprašujem se, no. Ob koncu, da ne bom več tratil dragocenega časa, ker nas čaka še ogromno dela in verjetno bo pozna ura, ko bomo zapustili ta hram demokracije, bi še enkrat čestital oziroma prvič čestital tudi jaz in Ilki Štuhec in tudi Ivi Dimic, ki se je dejansko trudila in je povedala vse, kar je lahko povedala, iz srca je ženska govorila, kolegica poslanka. Ob koncu moram pa čestitati še koaliciji šestorčka in predstavnikom Vlade, res iskrene čestitke za izvirnost pri iskanju razlogov, ki so, kot da bi bili potegnjeni iz petne žile, razlogi za nesprejetje predlaganih sprememb za ljudi, kot se temu danes reče. Vse čestitke, da zmorete toliko energije. Še enkrat pa čestitke Ivi Dimic za vse to, kar smo lahko slišali. Vse te predloge, ki so namenjeni ljudem, bom podprl. Hvala lepa.
Hvala lepa, gospod poslanec. Kot zadnja prijavljena ima besedo predlagateljica gospa Iva Dimic. Izvolite.
Hvala lepa kolegom poslancem, ki ste razpravljali danes, tudi za osebno čestitko, ki mi je ganila. To sem prvič doživela v Državnem zboru, ampak poglejte, človek včasih prvič nekaj doživi. Želim tudi v takem tonu zaključiti današnjo sejo. Želim si, da bi vendarle pogledali, ali je 280 evrov dodatka ob rojstvu otroka dovolj in ali lahko s tem starši prostovoljno upravljajo. Vemo, da je cena mleka od dobavitelja, od ponudnika do ponudnika različna, da je cena otroških plenic od ponudnika do ponudnika različna, da je oprema različna. Tudi način nakupa se razlikuje mogoče že od tistega pred 8, 10 leti, zdaj vse poteka preko spleta. Tudi to. Vseeno pričakujem, da bo Vlada vzela to v obzir in vendarle pustila denarno nadomestilo. Dejstvo je, da več ljudi več porabi, toda tudi več ustvari. Zato se mi zdi, da moramo gledati v to smer. Tukaj je ena taka lepa misel, ki sem jo čisto, bom rekla, vzela: Če bi bilo po mojem, bi bila prednostna naloga številka ena brez dvoma obramba človeškega življenja, kajti brez življenja ni zaposlovanja ne sociale, niso potrebni stanovanja ne zdravstvo ne proračun ne vlada. O tem govorimo. Moramo gledati dolgoročno, moramo gledati, kaj se bo zgodilo in kaj bo tudi čez 10, 20, 30, 40 let. Pa vendar naj zaključim s tem, da so danes v Državni zbor prinesli skavti betlehemsko luč, luč miru, z geslom: Delimo plamen, zanetimo mir. Želim si, da bi tudi mi to odzvanjali, pa vendarle moram prebrati: »Letošnja dobrodelna akcija poteka pod geslom: Delimo plamen, zanetimo mir. Tako zbrana sredstva bodo namenjena Vincencijevi zvezi dobrote, Centru za družine Mirenski Grad, ki pomaga otrokom oziroma družinam v stiski, in družbenokoristnim projektom, ki jih bodo skavtinje in skavti izvedli v poletju 2019.« Tako da se mi zdi, da je tukaj na mestu za konec vprašanje tudi ministrstvu za delo: Ali so družine v stiski in ali je primerno, da zbiramo? Jaz sem vesela, da so ljudje darežljivi, da dajejo, vendar v prvi vrsti je država tista, ki mora družinam v stiski pomagati. Prebrala sem zgodbo stiske očeta sedmih otrok, je že tudi objavljena na spletni strani, pa se mi zdi, da je prav, da si tudi ministrstvo odgovori, kakšne državljane ima in v kakšnih stiskah.
Hvala lepa. S tem zaključujemo splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v sredo, 19. decembra, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O VRTCIH. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 7 poslank in poslancevs prvopodpisanim Jožefom Horvatom. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 11 poslank in poslancev s prvopodpisanim Jožefom Horvatom zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem zato besedo predstavniku predlagatelja gospodu Jožefu Horvatu. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana gospa podpredsednica. Spoštovane predstavnice ministrstva, drage kolegice in kolegi! Demografska slika Slovenije je izjemno slaba, ena najslabših v Evropski uniji. Na to nas s svojimi ocenami redno opozarja tudi vladni Urad za makroekonomske analize in razvoj. Za normalno delovanje države oziroma vseh njenih podsistemov bi v naslednjih letih potrebovali okoli 30 tisoč rojstev, trenutno pa ne dosegamo niti števila 20 tisoč, trend pa je padajoč. Izjemno nizka rodnost in posledično staranje prebivalstva je po oceni Evropske komisije eden največjih družbenih in gospodarskih izzivov Evrope 21. stoletja. Zadeva vse države članice in večino področij politike Evropske unije. Leta 2025 bo več kot 20 % evropskega prebivalstva starejšega od 65 let, zlasti pa se bo povečalo število starostnikov v starosti 80 let in več. Vlada je v prejšnjem mandatu sprostila številne varčevalne ukrepe in hkrati višala proračunske odhodke na številnih področjih. Povišale so se minimalne starostne pokojnine, dogovorili so se za povišanje plač javnih uslužbencev in ne nazadnje se je povišala tudi minimalna plača. Z vidika državljanov je vse to dobro, predlagatelji pa ocenjujemo, da bi se sproščanje varčevalnih ukrepov moralo začeti pri družinah, ki so v resnici zagotovilo naše prihodnosti. Sedanja vlada pa je ravno družine že neprijetno presenetila, ko je hotela z zakonom o izvrševanju proračuna odvzeti številne družinske in socialne prejemke. Po silovitem nasprotovanju javnosti je ukrepe, hvala bogu, sicer omilila, še vedno pa namerava na račun socialno najšibkejših prihraniti 16 milijonov evrov. Poslanska skupina Nove Slovenije predlaga ponovno uvedbo brezplačnega vrtca za drugega in vse naslednje otroke, ki so hkrati vključeni v vrtec. To rešitev poznamo, uvedena je bila leta 2008. Šlo je za poslanski zakon. Ukrep je že bil v veljavi do leta 2012 in je ugodno vplival na družinsko življenje upravičencev. Čas po uvedbi pravice je po podatkih Umarja tudi sovpadel z najvišjo stopnjo rodnosti v Sloveniji v zadnjih desetih letih. Predlagani ukrep bi staršem omogočil veliko lažje usklajevanje družinskega in poklicnega življenja, družine bi finančno in organizacijsko razbremenil, povečal bi vključenost v vrtce brez dodatne finančne obremenitve občin, posledično pa novela zasleduje cilj zagotoviti boljše demografske trende, kot smo jim priča danes in že nekaj zadnjih let. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi iz vseh poslanskih skupin, ob javnih predstavitvah našega predloga smo prejeli številne izraze podpore družin ne glede na politično opredelitev. Vabim vas, da stopimo skupaj in sprejmemo majhno rešitev, ki pa bo številnim družinam veliko pomenila. Hvala lepa.
Hvala lepa predlagatelju. Sedaj za uvodno predstavitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade gospe Martini Vuk, državni sekretarki. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica. Spoštovane poslanke in poslanci! Kot je bilo rečeno, po navedbah predlagatelja se bo zaradi predlaganih dodatnih ukrepov, dodatnih ugodnosti pri plačilu staršev za vrtce izboljšal socialno-ekonomski položaj družin in zaradi tega naj bi se starši posledično odločali za rojstva več otrok, kar naj bi izboljšalo demografsko sliko Republike Slovenije. Ukrep, ki bi bil uveden, bi pomenil za starše, ki imajo v vrtcu dva ali več otrok, da se za starejšega otroka določi za en razred nižja cena, kot znaša zdaj subvencionirana cena, za drugega in naslednje otroke pa bi bili plačila oproščeni. Sredstva za zagotovitev teh predlaganih ugodnosti naj bi se zagotavljala iz državnega proračuna in po oceni bi bilo treba zagotoviti v državnem proračunu okoli 21,5 milijona evrov. Vlada Republike Slovenije se z vidika izboljšanja kvalitete življenja družin, to je tudi ena izmed temeljnih nalog vrtcev, seveda strinja in podpira idejo o razbremenitvi staršev glede plačila vrtca. Ravno zato imamo na Ministrstvu za izobraževanje, znanost in šport v tem mandatu med začrtanimi nalogami in aktivnostmi tudi izboljšanje finančne dostopnosti vrtcev za starše, vendar pa je Vlada mnenja, da je treba k reševanju tega vprašanja pristopiti na drugačen način, zlasti pa v dogovoru z vsemi deležniki, in s finančnega vidika so glavni deležnik tukaj občine. Področje predšolske vzgoje predstavlja v Republiki Sloveniji enega izmed sistemov, ki pomembno vplivajo na položaj posameznika v družbi. Predšolskemu otroku, ki je deležen kakovostne predšolske vzgoje, pa kot kažejo rezultati več raziskav, prinaša pozitiven učinek na posamezna področja otrokovega razvoja in učenja. Povečevanje deleža vključenih otrok vseh starosti v vrtce je eden izmed ključnih pokazateljev učinkovitosti sistema predšolske vzgoje v posamezni državi. Na tem področju smo v Sloveniji lahko zelo ponosni tako na naraščajoče število vključenih otrok, da smo zelo blizu končnemu cilju po številu vključenih otrok, kot tudi na kakovost naših vrtcev. Ugodnosti za starše, ki so imeli v vrtec hkrati vključena dva ali več otrok, kot je bilo že povedano, so že veljale, torej predlagani ukrepi so že veljali v obdobju od 1. 9. 2008 do 1. 7. 2012 in ti ukrepi so bili že takrat deležni številnih očitkov o nelogičnosti in o neenakopravnem obravnavanju staršev glede na enak dohodkovni položaj družin. Starši z enakim materialnim položajem, ki so imeli v vrtec vključena dva ali več otrok, so namreč v primerjavi s starši, ki so imeli samo enega otroka v vrtcu, plačali manj, če seštejemo celotno plačilo za vse otroke skupaj v primerjavi z enim otrokom. Zato je bilo takšno ureditev treba spremeniti in vzpostaviti enakopraven položaj staršev pri plačilu vrtca, kar pomeni, da bi bila ponovna uveljavitev istega ukrepa neprimerna. Ob tem predlogu želim opozoriti tudi na stališče Računskega sodišča iz 13. 12. 2010, ki je podalo oceno, da se z uvedbo sofinanciranja plačil staršev za drugega otroka ni izboljšalo finančne dostopnosti predšolske vzgoje tistim staršem, ki imajo le enega predšolskega otroka oziroma imajo lahko več otrok, vendar pa jih zaradi prevelikih starostnih razlik ne morejo hkrati vključiti v vrtec, zato je takrat Računsko sodišče ocenilo, da z uveljavitvijo opisanih ukrepov ni bilo zagotovljeno enakopravno obravnavanje staršev in njihovih otrok. In ker sem prej omenila, da je eden od ključnih deležnikov – občine, zaradi naše ureditve, da so one tiste, ki financiranju predšolsko vzgojo poleg plačila staršev in transferja države, se je takrat ob uvedbi teh ukrepov seveda zelo povečal pritisk staršev na vrtce in pokazalo se je izjemno pomanjkanje prostih mest. Občine so od takrat naredile ogromne korake, veliko vlagale v nove kapacitete in povečevale število prostih mest v vrtcih, vendar pa ne smemo prezreti, da se še danes določena okolja v Sloveniji soočajo s pomanjkanjem prostih mest v vrtcih, zato bi nek nenaden ukrep, ki bi bistveno naenkrat povečal število novovključenih v vrtec, spet povečal, podaljšal čakalne sezname, povzročil slabo voljo in zelo pomembno obremenil tudi finančno lokalne skupnosti, zato jih ne smemo izpustiti. Kot je že uvedeno, bo Vlada oziroma naše ministrstvo na podlagi vseh okoliščin, tudi pozitivnih primerov iz tujine, pripravilo predloge, ki bodo ob upoštevanju vseh pogojev in deležnikov omogočili razbremenjevanje staršev s plačili ter dosego končnega cilja, ki smo ga zapisali tudi v koalicijskem sporazumu, to je brezplačni vrtec za vse otroke. In zaradi vseh teh zdaj navedenih razlogov predlagamo, da ne podprete tega zakona. Hvala lepa.
Hvala, gospa državna sekretarka. S tem prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prvi dobi besedo mag. Matej Tonin, da predstavi stališče Poslanske skupine NSi. Izvolite.
Dragi poslanke in poslanci! Standard otroškega varstva v Sloveniji je zagotovo zavidljiv, na visoki ravni. Ena izmed pozitivnih lastnosti, ki jih je bila Slovenija deležna, ko se je priključevala Evropski uniji, je tudi ta, da smo v tem procesu priključevanja vzpostavili zelo visoke standarde v vrtcih. Nekateri pravijo celo previsoke, jaz se s temi ne strinjam. Trdim pa odgovorno iz izkušenj, ker sta obe moji sestri vzgojiteljici in ko dohajajo na razne izmenjave tudi po svetu, da so naši standardi v otroških vrtcih visoki celo v primerjavi s skandinavskimi državami. Vsaj v nečem smo v samem vrhu. In če kaj, potem smo zagotovo v vrhu, kar se tiče otroškega varstva. Na tem mestu gre zahvala tudi vsem vzgojiteljicam in pomočnicam, ki dan za dnem opravljajo svoje delo zaradi tega, da se naši otroci vzgajajo, pridno rastejo v vrtcih in da starši lahko nemoteno opravljamo svoje delo. Vsekakor gre za izjemno delo, za pomembno delo in v tej luči bi se bilo treba večkrat vprašati, ali je delo pomočnic vzgojiteljic ustrezno vrednoteno, glede na to, da so njihove prače nizke, delo pa izjemno pomembno. Vključenost otrok v vrtec je pomembna za njihov socialni in pa tudi duševni razvoj. Zaradi tega vsaka razvita država stremi k temu, da je vključenost otrok v vrtec čim višja. Po zadnjih podatkih je vključenost slovenskih otrok 80 %, cilj Evropske unije je 95 % vključenost. Do dosega tega cilja naš čaka še kar nekaj dela, še kar nekaj poti. In seveda stvar, ki nam znižuje vključenost, so zagotovo precej visoki stroški. Stroški so visoki tudi zaradi visokih standardov, ki jih imamo v vrtcih, in o katerih sem govoril že pred tem. In da bi starše razbremenili teh visokih stroškov v vrtcih, v Novi Sloveniji predlagamo popravek zakona, s katerim bi oprostili plačila plačevanja vrtca za drugega, tretja in vsakega naslednjega otroka, ki ga imajo starši hkrati v vrtcu. Za prvega, najstarejšega otroka bi pa plačilo znižali za 1 plačilni razred. To je osnova, to je bistvo našega predloga. Verjemite mi, da je najbolj obremenjujoče in največji pritisk pri vrtcih zlasti na srednji razred. Naša socialna politika je relativno radodarna in tudi dobra, ko gre za starše z zelo nizkimi prihodki in dohodki. Za te primere je dobro poskrbljeno, saj jim država oziroma občine v večjem delu krijejo stroške vrtca. Zelo hitro pa srednji razred, zlasti če imata dva starša povprečno plačo, morda kakšen evro čez, naletijo na to, da stroški vrtca v trenutku znašajo 200, 300, morda tudi več evrov. In to predstavlja veliko, zares veliko breme za vse starše, ki imajo vključene otroke v vrtce. In s tega vidika je seveda smiselno razmišljati tudi o tem, da bi breme, pritisk na starše v tem delu zmanjšali. In v tem smislu je spisan tudi ta zakon. Zato jaz pričakujem, da vse tiste stranke, ki se imate za napredne, v Novi Sloveniji se imamo za napredno stranko in zato spodbujamo vključenost otrok v vrtec, da to konkretno storite tudi s pritiskom na gumb, da podprete ta zakon in s tem omogočite, da bi resnično čim večje število staršev lahko svoje otroke poslalo v vrtec. Državna sekretarka in tudi v mnenju Vlade je bilo izpostavljenih nekaj očitkov temu zakonu, češ da izpostavlja podoben standard, ki smo ga imeli že do leta 2012, čeprav vsi priznavajo pozitivne učinke tega standarda. To, da je bil drugi otrok v vrtcu zastonj in vsak naslednji, je vplivalo na to, da se je zelo povečala vključenost otrok v vrtce. In ne nazadnje, kakorkoli hočete, državne statistike kažejo, da je bila tudi rodnost takrat na najvišji ravni. Tako da lahko pridemo do zelo preprostega zaključka, da očitno je ta ukrep deloval in bi ga veljalo uporabljati tudi v prihodnosti. Očitki pa so bili, da naj bi prihajalo do diskriminacije med starši, ki imajo hkrati vključenih več otrok v vrtec, ker za te, ki imajo hkrati vključene, velja, da je drugi, tretji in vsak naslednji zastonj, medtem ko pa starši, ki imajo razliko med posameznimi otroki tako veliko, da niso vsi istočasno v vrtcu, pa ta ukrep ne deluje. Ampak to zadevo se da enostavno popraviti, odpraviti. Tudi v tem našem zakonu se črta besedica, da so otroci hkrati vključeni, in potem ni nobene težave. To pomeni, da bodo starši vedno imeli za drugega, tretja otroka, ni važno, kdaj ga bodo poslali v vrtec, zastonj. Torej to težavo, na katero je opozorila državna sekretarka, je možno odpraviti in je tudi v duhu tistega, za kar naj bi se koalicija zavzemala, da naj bi bilo tudi otroško varstvo brezplačno. Potem je bilo omenjeno, da je problem tudi to, da se diskriminira med starši, ki imajo samo enega otroka, in med tistimi, ki jih imajo več, ker tisti, ki ima samo enega, ni deležen te ugodnosti, da bi bil drugi, tretji in vsak naslednji zastonj, ampak morajo za enega plačati v celoti. Jaz se tukaj sklicujem na pozitivno diskriminacijo družinske politike. Zdi se mi pomembno, da tudi država s tem, ko pozitivno diskriminira družine z več otroki, na nek način sporoča, da si vendarle želi in zato daje tudi ugodnosti in bonitete družinam z več otroki. In v tem ne vidim ničesar spornega. Ker je predlagani zakon seveda v duhu koalicijskega sporazuma, ker je predlagani zakon v duhu odpravljanja vseh ovir, da se mladi ne odločajo za več otrok, ker je v duhu soočanja z negativnimi demografskimi trendi, jaz vendarle pričakujem tukaj široko podporo. Predvsem pa pričakujem podporo tistih, ki se v javnosti zelo velikokrat izkazujejo, da so socialno čuteči, da imajo nek občutek za ljudi, ker prav pri tem zakonu, na tem konkretnem primeru bodo to lahko pokazali s konkretnimi dejanji. Dialog, sodelovanje – je bilo danes že večkrat omenjeno, da če bi bilo več pogovora in več sodelovanja med obema stranema, med koalicijo šestih strank in med opozicijo, potem bi bilo mnogo manj napetosti, mnogo manj konfliktov v tej državi. In s tem bi se lahko tudi ta država pomikala hitreje. In tukaj se strinjam s poslancem Starovićem, ki je rekel, da za dialog, za sodelovanje je potrebna dvosmerna komunikacija. Absolutno pravilna ugotovitev. In da te stvari pogledamo, kakšne so, je treba operirati s konkretnimi dejstvi. V tem mandatu je imela iniciativo na zakonodajnem področju zlasti opozicija. Če v vseh teh mesecih preštejete, koliko je bilo opozicijskih zakonov in koliko je bilo vladnih, lahko ugotovite, da opozicija močno vodi. Pa to ni bistveno, niti ni v končni fazi pomembno. Na koncu je ključno, koliko zakonov je bilo sprejetih. Zato ker se strinjam s tem, da je sodelovanje ključno, če je obojestranska komunikacija. Zaprosil sem naše strokovne sodelavce, če lahko preverijo, kolikokrat je Nova Slovenija, Poslanska skupina Nove Slovenije v tem mandatu podprla koalicijske zakone. In sporočili so mi, da smo v tem mandatu podprli en koalicijski zakon, Zakon o dohodnini, in večjemu številu zakonov, ki jih je predlagala koalicija, nismo nasprotovali. Torej je rezultat, če se v nekoliko bolj športnem duhu izrazim, ker danes smo večkrat uporabljali športne primerjave, je rezultat 1 Nova Slovenija : 0 koalicija. Torej, želim si, da se za potrebe sodelovanja in obojestransko koristnega delovanja vzpostavi nekoliko več sorazmerja in enakopravnosti. Vesel bi bil, če bi bil ta rezultat vsaj 1 : 1, ne 1 : 0, ker če bi bil 1 : 1, potem bi vendarle se kazali, da se vsaj v enem delu ta koalicija vendarle odmika od stare blokovske politike, da zavrača vse, kar prihaja s strani opozicije. In danes ima s tem zakonom o vrtcih idealno priložnost, da to stori in s tem zlasti pomaga staršem, mladim družinam, ki imajo več otrok v vrtcih, da jih vendarle razbremeni in jih morda spodbudi, da se odločijo za še kakšnega otroka več.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine DeSUS bo predstavil gospod Jurij Lep. Izvolite.
Hvala, podpredsednica, za besedo. Državna sekretarka, kolegi poslanci in poslanke! Jaz bi najprej malo kar tako rekel v zvezi s tem, kar se tiče tega, da opozicija in pozicija ne sodelujeta. Res ne bi rad te vloge, o kateri je gospod Matej Tonin začel, da mi nismo nikoli nič kaj nasprotovali. Kdo je začel to koalicija : opozicija? Ste vi začeli. Tako da [[…]]Ampak stvar je v tem, kako pristopiti k reševanju problema. Zdaj, recimo, ta predlog, ki ga imamo zdaj pred nami, je stranka vložila že drugič popolnoma enakega. In jaz kot župan bom tudi povedal, zakaj se s tem ne morem strinjati. In tudi Poslanska skupina Desus smo socialna stranka, kot ste me že za jajca potegnili, in zagotovo nam je zelo v interesu, da od vrtca naprej do starostnikov skrbimo za enakopravnost, do vseh enako zakone sprejemati. Tako da bom malo to zdaj prebral, kar sem si napisal, potem pa še kaj dodal. Naj takoj na začetku povem, da v Poslanski skupini Desus ne nasprotujemo ideji, da bi bile družine deležne več pozitivnih ukrepov v smislu finančnih spodbud na vseh področjih, ki so povezani z otroki. Skrb za rodnost in izboljšanje demografskih napovedi je tudi naša skrb, verjemite mi, je pa treba vse morebitne spremembe ukrepov povezati v pravično in finančno sprejemljivo konstrukcijo. O ugodnostih za starše, ki bi imeli v vrtcu hkrati vključena dva ali več otrok, kot jih vsebuje ta predlog zakona, in sicer da so za mlajšega otroka plačila oproščeni, za starejšega pa plačajo en razred nižjo ceno, smo v prejšnjem mandatu že razpravljali. S strani istih predlagateljev je bil namreč že vložen Predlog zakona o spremembi Zakona o vrtcih z enako vsebino, kot jo obravnavamo danes. Na seji Državnega zbora marca 2017 je bilo odločeno, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Prav tako je ta ureditev v našem pravnem redu že obstajala, se pravi, ko smo rekli, v letih 2008–2012. Dejansko vam kot takratni župan povem, da vrtec plačuje lokalna skupnost 100 %, v osnovni šoli pa plačuje samo nadstandard, se pravi, vse kar se zgodi v vrtcu s plačili, s starši, s temi stopnjami, ki jih plačujejo posamezni starši glede na njihov socialni status, razliko krije zmeraj občina. Zato smo tudi že župani v vseh teh mandatih stremeli in skrbeli, naš cilj je, tako kot je tudi cilj v naši koaliciji, da dolgoročno pridemo do brezplačnega vrtca za vse otroke. To bo pravično in enakopravno za vse, ne glede na socialni status. V praksi se je izkazalo, da gre za neenakopravno obravnavo med starši, ki imajo enega otroka, in tistimi, ki jih imajo več. Starši z enakim materialnim položajem, ki so imeli v vrtec vključena dva ali več otrok so namreč v primerjavi s starši, ki so imeli v vrtcu samo enega otroka, plačali za vrtec manj kot starši z enim otrokom, kar pa je seveda izrazito nepravično. In tudi s tega stališča vam povem, da je bilo dosti takšnih pripomb tudi na lokalno skupnost, da smo potem to drugače rešili. Takšno ureditev je bilo treba zato popraviti in postaviti v enakopraven položaj starše. Zato v Poslanski skupini Desus menimo, da bi bilo nesmiselno in neprimerno, da bi zdajle ponovno uvajali to enako ureditev, ki je bila v obdobju 2008–2012. Seveda pa kot argument pa pri obravnavi tega predloga zakona ne moremo mimo stališča Računskega sodišča Republike Slovenije, ki je zavzelo v revizijskem poročilu, navajam Dostopnost predšolske vzgoje leta 2010. Ocena Računskega sodišča je bila, da se z uvedbo sofinanciranih plačil staršev za drugega otroka ni izboljšala finančna dostopnost predšolske vzgoje staršev, ki imajo le enega predšolskega otroka oziroma imajo več otrok, ki jih zaradi prevelikih starostnih razlik ne morejo hkrati vključiti v vrtec. Zato je Računsko sodišče ocenilo, da z uveljavitvijo opisanih ukrepov ni bilo zagotovljeno enakopravno obravnavanje staršev in njihovih predšolskih otrok, ki so morali iskati varstvo izven uradnih oblik predšolske vzgoje. Zato, recimo osebno pa tudi Poslanska skupina Desus, smo bili vedno za enakopravno, se pravi, da ne delamo z ukrepi krivice drugim. Zdaj, nisem tako pameten, ampak skratka, v tem primeru sem prepričan, če se vrnemo nazaj, bomo naredili nekaterim drugim krivico, zato ponavljam, v koalicijski pogodbi je zapisano, da smo za brezplačno otroško varstvo, kar je, mislim, tudi cilj. Glede na navedbo v Poslanski skupini Desus menimo, da je treba k problematiki pristopiti celovito, opraviti analize, poskrbeti za rešitev prostorske problematike in pripraviti rešitve, s katerimi bomo razbremenili vse starše. V naši poslanski skupini se zavzemamo za to, da bi bile sprejete take rešitve, ki ne bodo diskriminirale ne družin z enim otrokom ne družin z več otroki. Najmanj, kar pa potrebujemo, je pa sprejem rešitev, ki so se v praksi že pokazale kot neučinkovite in nepravične. Zato v Poslanski skupini Desus tudi tokrat ne bomo podprli sklepa, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo. Pričakujem pa in tudi želel si bom, da bomo v izogib temu, da smo koalicija, pozicija na nasprotnih bregovih, sem pripravljen tudi, s kolegom Vojkom Starovićem sva se pogovarjala, sklenit, da sedemo skupaj pa napravimo nek zakon, ki bomo za njim stali. Skratka, tega zakona pa glede na te izkušnje, ki jih imam in ki sem jih dal skozi v življenju, tudi sam imam štiri otroke, tako da ni to tako enostavno. Za mene je pomembno samo to, da ne delamo s spremembo enega zakona krivice drugim. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Tomaž Lisec bo predstavil stališče Poslanske skupine SDS. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovana podpredsednica. Spoštovane predstavnice ministrstva, kolegi in kolegice, vsem skupaj lep pozdrav! Najprej moram povedati, da v Poslanski skupini SDS danes mukoma poslušamo argumente šestih koalicijskih strank in predstavnikov različnih ministrstev, ki iz petnih žil vlečejo argumente, ki nakazujejo, da nimajo posluha za družinsko politiko v Republiki Sloveniji. Še več, danes smo nekajkrat slišali od predstavnikov predvsem enega ministrstva, kako imamo super oziroma eno najboljših družinskih politik. Mi je zelo žal, da ti predstavniki Vlade ne povedo, zakaj so potem tako dobri družinski politiki mladi nenaklonjeni in bežijo v druge sosednje države, kjer so družinski politiki veliko bolj naklonjeni. Da pa je ta zakon in tudi predhodna dva zakona, ki govorita o družinski politiki, dober, govorita vsaj dve zelo znani dejstvi. Prvič, velika tišina poslancev koalicije pri razpravah, in pa drugi argument, zakaj so ti zakoni danes zelo dobri in potrebni, pa je tišina mainstream medijev, ki ne poročajo o teh pomembnih zakonih za slovenske družine in tudi za slovenske otroke, kot imamo danes pred seboj pri zakonu o vrtcih. Resnično težko poslušamo argumente predstavnice ministrstva pa verjetno tudi veh šestih koalicijskih poslanskih skupin, ki ne podprejo zakona, v katerem je lepo napisano in ga bodo sami danes večkrat citirali, »da se določijo dodatne ugodnosti pri plačilu staršev za vrtec, s čimer naj bi se izboljšal socialno-ekonomski položaj družin, starši pa bi se posledično odločali za rojstvo več otrok, kar bi izboljšalo demografsko sliko Republike Slovenije.« Koalicija je proti. Predlagatelji predlagajo, da se staršem, ki imajo v vrtec hkrati vključena dva ali več otrok, za starejšega otroka določi za en razred nižjo ceno, kot znaša plačilo, ki jim je določeno v skladu z zakonom, ki ureja uveljavitev pravic iz javnih sredstev, za mlajše otroke pa so plačila oproščeni. Koalicija šestih strank pa je proti. Prav tako zakon predlaga, da starši za otroka, ki dopolni starost pet let, plačajo 50 % plačila, ki jim je določeno kot znižano plačilo za vrtec. Koalicija šestih strank pa je proti. Koalicija šestih strank je proti, čeprav predlagatelji povedo in se tudi predstavnica Vlade, verjetno bodo to mnenje ponavljali tudi predstavniki koalicije, strinja, ko predlagatelji napišejo, citiram: »Poudarjamo, da bi oba ukrepa staršem omogočila veliko lažje usklajevanje družinskega in poklicnega življenja. Družine bi bile finančno in organizacijsko razbremenjene, ukrep nižje cene za prvega otroka in brezplačen vrtec za mlajše otroke je že bil v veljavi do leta 2012 in je ugodno vplival na družinsko življenje upravičencev. Čas po uvedbi pravice je po podatkih Umar tudi sovpadal z najvišjo stopnjo rodnosti v Sloveniji v zadnjih desetih letih.« Vsi se strinjajo, koalicija šestih strank pa je proti. Namesto, da bi tu vsi zaploskali in rekli, razprava sploh ni potrebna, počakajmo na glasovanje jutri zvečer in soglasno podpremo nujno potrebno spremembo Zakona o vrtcih, ampak ne, šest koalicijskih strank bo proti. Kajti jasno je, da se tukaj razlikujemo in imamo dve možnosti. Prvo, tako imenovano desno krilo parlamenta, je tisto krilo, ki je družinam naklonjeno in bo ta zakon, kot tudi predhodna dva zakona podprla. In pa imamo sredinsko in levo krilo, ki družinski politiki in otrokom ni naklonjeno. Kajti kot vidimo v mnenju Vlade Republike Slovenije, se poslužujejo istih manter, kot jih poslušamo že od leta 2014 naprej. Citiram: »Vlada je mnenja, da je potrebno k reševanju tega vprašanja pristopiti celostno in je pred uvedbo kakršnihkoli sprememb tega področja potrebna temeljita analiza stanja.« To imajo verjetno mušter na vseh ministrstvih, ki pride pred njih zakon s strani opozicije, in rečejo, ne, mi bomo sistemsko uredili, ampak najprej rabimo analizo stanja. Še več, potem bodo sami pripravili predloge, ki bodo ob upoštevanju vseh pogojev v prihodnjem obdobju omogočali razbremenjevanje staršev s plačili za vrtec ter dosego končnega cilja, to je brezplačni vrtec v naši državi za vse otroke. V Poslanski skupini SDS bomo to pozdravili, ampak verjetno tega ne bomo dočakali, to je pa tista resničnost, ki nas vse skupaj čaka. Skratka, tudi s tem zakonom se kažeta dve politiki. Ena politika desnega krila Državnega zbora, ki želi, da imajo slovenske družine urejeno razmerje, tako finančno kot tudi čim manj birokratsko za svoje delovanje, za svoje ustvarjanje, da imajo čim več otrok, da se v Sloveniji rodi čim več otrok. In imamo drugo krilo, ki čedalje bolj jasno kaže, da jim slovenska družina ni prioriteta oziroma še več, posegajo po različnih ciljih, da v Slovenijo pride čim več drugih prebivalcev, s čim več drugimi otroki. Skratka, vem, da bom spet obtožen, da v SDS zganjamo demagogijo, ampak imamo dve možnosti, ali slovenski otroci ali migranti. Prihodnost pri glasovanju bo jasna. Danes tukaj poslušamo kako se nekatere stranke opozicije demagoške, populistične, ampak te stranke – Nova Slovenija danes pa tudi SDS predlagamo iste ali podobne zakone, ker imamo isti ali podoben koncept delovanja – v prid družinske politike. In to kažemo oziroma smo pokazali v obdobju 2004–2008, ko je skoraj desna vladna koalicija sprejela ogromno pozitivnih ukrepov na področju družinske politike in na področju otrok. In imamo potem politiko od leta 2013 dalje, ko vladajo leve stranke, ki so družini nenaklonjene, ki spreminjajo pojem, ki spreminjajo koncept, kaj sploh je družina in sprejemajo zakone, kjer delijo le tu in tam določenim skupinam, nikakor pa ne želijo zasledovati tega, kar sami govorijo o mnenju. Spoštovana državna sekretarka, vlada Mira Cerarja in tudi vlada Marjana Šarca vseskozi poudarja, da je treba k reševanju tega vprašanja pristopiti celostno, pa me zanima, kaj predstavniki različnih ministrstev počnete od decembra 2014. Samo razmišljate, na drugi strani pa v praksi škodujete slovenskim družinam. Potem poslušamo razprave poslancev koalicije, češ, kako so finančne posledice teh ukrepov nekaj čudnega, nekaj kar državni proračun ne prinese. Resnično težko v Poslanski skupini SDS sprejmemo dejstvo, da se pri otrocih govori, da je nekdo proti zakonu, ker ima zakon finančne posledice, in to govori Vlada, ki se hvali, kako je v teh treh mesecih dala pol milijarde evrov različnim subjektom, ki so njim po volji, in to govori Vlada, ki ima probleme na različnih področjih, ki ne zna pobrati denarja, ki leži na cesti – NLB, TEŠ, predor Karavanke, nakup vojaških vozil in tako naprej, ker delite denar v brezna brez dna, ko pa imamo pred sabo zakon, ki na leto potrebuje 21 milijonov evrov, pa je ta vladni šestorček proti. Skratka, zanimivo je, da so proti predvsem stranke, ki pri ostalih zakonih najbolj glasno kričijo, kako so pa one socialne stranke in one skrbijo za socialo. Ko pa imamo pred nami vprašanje otrok in njihove vzgoje v vrtcih, pa so ti isti socialno čuteči ljudje v besedah, nesocialni v svojih dejanjih, ker očitno bodo danes, glede na to, da bodo ponavljali mnenje Vlade, proti. Danes je bilo veliko rečenega že tudi pri prejšnjih zakonih, tudi pri tem, češ, kako so občine obremenjene z zakonom, kot je pred nami in ki je že bil ukrep spremenjen. Spoštovani, v Poslanski skupini SDS za razliko od marsikatere druge stranke, smo aktivni tudi na lokalnem področju. Kar nekaj med nami je bilo bivših županov, kar nekaj je občinskih svetnikov oziroma smo bili občinski svetniki, vsi smo pozdravili tisti ukrep, morda je prišel eno leto prehitro, ampak od leta 2008, ko smo sprejeli ukrep za brezplačnega drugega otroka v vrtec, so vse občine, kljub morebitnim pomislekom, ali bodo uspele narediti, z veseljem gradile nove vrtce. Potem je prišel minister Černač, ki je posamezne vrtce že spravil v še večjo energetsko učinkovitost, da so še lahko dodatno zidali oddelke, kjer so v občinskih upravah sprevideli, da so premajhne vrtce zgradili. In zato imamo danes tako polno zasedenost slovenskih vrtcev oziroma otrok v slovenskih vrtcih. Ker je včasih vladala opcija, ki je družinam in otrokom prijazna. Danes pa se iz petnih žil vlečejo argumenti, tudi to, kako občine tega ne bodo zmogle, kako finance tega ne bodo zmogle. Dejstvi pa sta samo dve: dober zakon, napačen predlagatelj. V Poslanski skupini SDS bomo predlog Poslanske skupine Nova Slovenija glede Zakona o vrtcih z veseljem podprli. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine LMŠ bo predstavila gospa Karla Urh. Izvolite.
Spoštovani! Upam, da sem na pravem naslovu, ker sem slišala vse mogoče zadeve, ki se niti ne dotikajo Zakona o vrtcih. V Poslanski skupini Liste Marjana Šarca se zavedamo, da je obdobje predšolske vzgoje ključnega pomena za položaj posameznika v družbi, hkrati pa pozitivno vpliva na otrokov razvoj in učenje. Res je, da je rodnost v Sloveniji vsako leto nižja, vendar pa zagotovo ne gre problema pripisovati ukinitvi ugodnosti za starše, ki so imeli v vrtec hkrati vključena dva ali več otrok, ki jih vsebuje predlog zakona. Mladi si želijo ustvariti družino, vendar pa odlagajo odločitve o rojstvu otroka zaradi vedno daljšega študija, ki je investicija za prihodnost, stanovanjske problematike, soočenja z zaposlitvami za določen čas ter prekarnimi zaposlitvami, zaradi česar posledično niso kreditno sposobni. Prav tako je zniževanje rodnosti v Sloveniji povezano s čedalje višjo starostjo žensk ob rojstvu prvega otroka. V letu 2017 je bila v povprečju mamica stara 29,4 leta. Če pogledamo statistične podatke, vidimo, da se je v zadnjem desetletju število otrok v vrtcih povečalo za 41 %. Tudi evropskemu strateškemu cilju, ki predvideva, da naj bi bilo do leta 2020 v predšolsko izobraževanje vključenih 95 % štiri- in petletnih otrok, se Slovenija vztrajno približuje, saj je v študijskem letu oziroma v šolskem letu 2017–2018 vrtec obiskovalo 23 % otrok te starosti. Tudi vključenost najmlajših v vrtce se povečuje. V 2017–2018 je vrtce obiskovalo 64 % otrok te starosti, v letu 2007, 2008 pa manj kot polovica. Menimo, da s ponovno uveljavitvijo pravne ureditve ugodnosti plačil staršev ne bi posegli in dosegli dviga natalitete, saj na odločanje za otroke poleg stanovanjske in zaposlitvene problematike ter vedno daljšega študija vplivajo tudi posameznikove vrednote ter različna pričakovanja in ne zgolj ukrepi družinske politike. Vzroki za sprejetje predloga zakona, kot so na eni strani boljše gospodarske razmere ter višji proračunski dohodki in na drugi strani nizka rodnost in staranje prebivalstva, ne vzdržijo, saj je k reševanju tega problema treba pristopiti, kot ste že večkrat povedali, celostno, hkrati pa je potrebna tudi temeljita analiza stanja. Ker če nekje vzameš, je potem treba nekam drugam dati. Vendar tega, samo jemati, smo bili v bistvu vedno navajeni. Vsaj tiste gospodinje, ki smo danes v klubu parlamentark razpravljale, mogoče gospodinje bolj vemo, koliko lahko vzamemo, da družinski proračun zdrži. Poleg tega predlog zakona neenakopravno obravnava starše glede na enak dohodkovni položaj družin, zato bi bila njegova uveljavitev nesprejemljiva. Zaradi vseh teh navedenih razlogov v Poslanski skupini Lista Marjana Šarca predloga zakona ne podpiramo.
Hvala lepa. Mag. Marko Koprivc bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednica, za besedo. Spoštovana državna sekretarka, spoštovani ostali predstavnici ministrstva, spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Dovolite mi, da tudi jaz uvodoma nekoliko zlorabim to mesto, namreč nesprejemljivo je to, kar govori gospod Lisec v stališču, ko bi mogel predstavljati stališče poslanske skupine, da deli otroke na vaše in naše, na tiste, ki so morda slovenskega rodu ali pa katerega drugega. To je resnično nesprejemljivo in ne sodi, za moje pojme, v ta hram demokracije. Tudi zavajanje, da ni bilo narejenega na področju družinske politike nič, ne drži, je laž. Namreč, v prejšnjem mandatu je bila sprejeta Resolucija o družinski politiki, ki je sprejela mnogo pomembnih ukrepov na področju skrbi za otroke. Na vsak način je naloga te vlade, da začne to čim prej izvajati in implementirati. In prosim, ne zavajajte. Sedaj pa prehajam na stališče glede predlaganega zakona. Predlagatelji, poslanke in poslanci Nove Slovenije so se odločili, da v zakonodajni postopek ponovno vložijo predlog zakona, ki spreminja 32. člen Zakona o vrtcih. Sprememba se nanaša na novo ureditev višine plačila staršev, in sicer na način, da se ponovno uvede nižja cena vrtca za prvega otroka ter brezplačni vrtec za drugega in vse naslednje otroke, ki so hkrati vpisani v vrtec. Gre torej za bolj ali manj identičen zakon, kot so ga v zakonodajni postopek vložili leta 2017. Uporabo zakona pa odmikajo na 1. januar 2020 z razlago, da je potrebna priprava za prilagoditev izvajanja zakona. Naj kar v uvodnem delu napovem, da Socialni demokrati predloga sklepa, da je zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, ne bomo podprli. Pa ne zato, ker bi kategorično zavračali takšno idejo, ampak zato, ker gre že v začetku mandata za všečen zakon. Predlog zakona nima nikakršne veze z iskreno namero reševanja demografskega problema, kot to navajajo predlagatelji, temveč se zdi, da poskušajo koalicijo ujeti v past nekih dogem, ki so same sebi kontradiktorne, škodljive in finančno nevzdržne. Ta isti predlagatelji neumorno razlagajo, kako je ta država davčno preobremenjena, kako na ta račun ni novih delovnih mest, kako moramo razbremeniti bruto plače, da bodo ljudje dobili več v denarnico, in preprosto od večje potrošnje bo več priliva v davčno blagajno. Ta preprostost ekonomske razlage je, milo rečeno, zavajanje, ki smo ga v primeru Bajukove davčne reforme plačali s položnico 700 milijonov evrov. Predstavljajte si, da malo tega populizma uporabim tudi sam. Koliko položnic za vrtec bi se lahko plačalo iz tega naslova? Dalje. Predlagatelji imajo vedno veliko za povedati, kako je javnim službam treba dati protiutež, konkurenčnost, in potemtakem se njihov predlog zdi sicer logičen. Finančno obremeniti javne vrtce, jih oslabiti, potem pa verjetno skozi zadnja vrata pripeljati privatno, zasebno, kar je sveta mantra predlagatelja. Pravijo tudi, da samo konkurenčno zasebno daje prave rezultate in tako dalje. Na to škodljivo in ekonomsko nevzdržno logiko ne gre in ne moremo pristati. Razlogi, ki jih navajajo, da se bodo na ta način reševali demografski izzivi, so seveda neutemeljeni, če na drugi strani to za javno mrežo vrtcev pomeni velik finančni pritisk, ki ima lahko ob sinergiji davčnih odpustkov z druge strani negativne posledice. Naj spomnim, da so predlagatelji te novele zakona ob koncu mandata 2008 skupaj z ostalimi člani takratne koalicije pripravili Predlog zakona o vrtcih, ki je starše drugega in nadaljnjih otrok v vrtcu oprostila plačila programa. Socialni demokrati smo takrat predlog podprli, ker smo verjeli, da gre za iskreno namero razbremeniti starše in si morda tudi iz tega naslova obetati bolj prijazno družinsko politiko. Ta iluzija ni dolgo trajala. Z zloglasnim Zujfom in drugimi protikriznimi ukrepi so bile brez milosti vzete številne pridobljene pravice in tudi takrat, v času Zujfa, spoštovani, smo se že spogledovali z demografskih problemom. Za nameček pa tudi v tem sklicu kolegi iz NSi opozarjajo na fiskalno pravilo, na prihajajočo krizo. Nas opominjajo, da je treba varčevati za tiste hude čase. Seveda so iz tega izvzeti davčni odpustki najbogatejših, ki naj bi po njihovem mnenju Sloveniji omogočili razvojni preboj. Sprašujem vas, spoštovani predlagatelji, bi podprli večjo obdavčitev kapitala, dobička in nepremičnin tistih najbogatejših? In že povzetek včerajšnje izjave iz STA ob 100 dnevih Šarčeve vlade. Citiram: »Po besedah vodje poslanske skupine NSi Jožefa Horvata se po stotih dneh vidi, da je Vlada zelo radodarna. Denar deli, še preden je bil ustvarjen. Hkrati pa po njegovih besedah ni jasno, ali Vlada razmišlja o razvojnem preboju, saj bi v luči priprave na morebitno recesijo morali stimulirati gospodarske družbe, da bi večji del dobička vlagale v tehnološke in kadrovske resurse.« Konec citata. Naj še enkrat ponovim izjavo vodje NSi: Vlada deli denar, še preden je bil ustvarjen. Nekonsistentnost NSi se torej nadaljuje – brez slabe vesti. Spoštovane in spoštovani, Socialni demokrati menimo, da je predšolska vzgoja na slovenskem kakovostna in široko dostopna. Zavedamo se, da je v najzgodnejšem obdobju otroštva treba spodbuditi vključevanje otrok v vrtce, in to ne glede na socialni položaj staršev. Še več, naša podpora gre tistim, ki še posebej poudarjajo in zagovarjajo, kako je za otroke iz manj spodbudnih družinskih okolij pomemben prav vstop v tem prvem razvojnem obdobju. Vključitev pomembno prispeva h govornemu napredku, izboljšanju socialne vključenosti z vrstniki, otroke se ustrezno pripravi za nadaljnjo šolanje in kasnejšo poklicno pot. Prav zaradi tega je, spoštovani kolegice in kolegi, naša želja, da se iz danes cirka 80 % vključenosti otrok v vrtce postopno poveča in se približa številki 100 %. Ob tem bo seveda treba zagotoviti prostore, kjer se bodo otroci v tem prvem razvojnem obdobju razvijali času in prostoru ustrezno. Zagotoviti bo treba sredstva, pa ne le za prostore, ampak tudi za ustrezno plačilo strokovnega kadra v vrtcih in tudi za subvencioniranje plačila staršev. Naš cilj pa je, da se ob celoviti ureditvi v nekem doglednem času seveda uredi tudi brezplačni vrtec. Brezplačni vrtec za vse. Vendar se zavedamo, da to ne gre čez noč. Demografski problem Slovenije se žal ne rešuje na takšen način, kot so si zamislili v NSi. Treba se bo ukvarjati s stanovanjsko politiko – mimogrede, Slovenija tako rekoč nima stanovanjske politike, vse je bolj kot ne prepuščeno trgu, kar je vam zagotovo všeč, ja –, politiko zaposlovanja, politiko plač, dolgotrajno oskrbo in tudi družinsko politiko, ja, celoviteje kot le dati neko zakonsko zavezo, ki se zamika tja v leto 2020, medtem pa se ob nekih drugačnih razmerah tako pridobljene pravice z lahkoto odvzame. Socialni demokrati teh sprememb zakona žal ne moremo podpreti. Hvala lepa.
Hvala lepa. Preden nadaljujemo ima postopkovni predlog gospod Tomaž Lisec. Izvolite.
Hvala, predsedujoča. Ne bom se spuščal na nivo predhodnika, ki je pač antisocialen, ampak upal sem, da boste brez moje intervencije opomnili poslanca Državnega zbora, da v Državnem zboru ne laže. Ker poslanec Lisec ni delil otrok na naše in vaše, ampak je delil politike na tisti, ki, citiram: »ki so slovenskim družinam in otrokom naklonjeni, in na tiste, ki so družinski politiki in otrokom nenaklonjeni.« Tako da, spoštovani poslanci SD, in na to prosim, da opozorite naslednjič, prvič, ko zavajajo, da če narobe berejo in če narobe poslušajo poslanci SD, naj najprej preverijo, kaj je kdo zapisal, kaj je kdo rekel, potem pa naj govorijo. Skratka to, da si poslanci SD privoščijo laži, je očitno postala neka mantra v Državnem zboru in, predsedujoča, prosim, da vsakokrat, ko se kakšen poslanec Državnega zbora zlaže, da ga na to opozorite. Hvala.
Gospod poslanec, hvala za vaš proceduralni predlog, ki – zopet ponavljam – to ni bil. Moja naloga je, da vodim potek seje, ne pa da vsebinsko komentiram razprave oziroma predstavitve stališč poslancev. Bi pa na tem mestu gospoda poslanca mag. Koprivca opozorila, da je prekoračil poslovniška določila v zvezi s podajo stališč poslanskih skupin. Namreč v okviru predstavitve stališč ni možna polemika z dodatno obrazložitvijo ali predlagatelja oziroma stališča matičnega delovnega telesa ali s predhodnimi stališči poslanskih skupin. Tako da vas na tem mestu opozarjam, da v prihodnje predstavite zgolj stališče vaše poslanske skupine v okviru tematike, ki jo obravnavamo. Sedaj pa imam še en proceduralni predlog. Gospa Bojana Muršič, izvolite.
Hvala lepa, podpredsednica, za besedo. Veliko ste povedali. Se zahvaljujem, da dobro spremljate in dobro vodite to sejo. Ampak kljub temu bi želela opozoriti, da kolega Lisec je v tem, kar je zdaj povedal, omenil vse poslance in poslanke SD. Prosim, to je bilo in je tudi poslanec Marko Koprivec na začetku lepo povedal, da je to zgolj njegovo mnenje, in lepo prosim, ne zavajajte, da je to mnenje vseh poslancev Socialnih demokratov. Tako da lepo prosim, če tako vodite sejo naprej in na te stvari in na te opazke tudi takoj odreagirate. Hvala lepa.
Hvala. Tudi v vašem predlogu nisem zasledila postopkovnega predloga in jaz še enkrat vse poslance prosim, da ne zlorabljajo instituta postopkovnega predloga za vsebinske razprave. Sedaj pa lahko nadaljujemo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Mag. Branislav Rajić bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Hvala lepa. Dober dan vsem! Spoštovani vsi, ki vam je mar za otroke, za vzgojiteljice, pomočnice vzgojiteljic in za vrtce! Slovenski sistem predšolske vzgoje in varstva sodi med najbolj kakovostne v evropskem in svetovnem merilu. To nam priznavajo tudi relevantne mednarodne edukacijske študije. Vključenost naših malčkov v vrtčevsko varstvo od najzgodnejših faz naprej je zelo pomembna, se pa ta pozitiven vpliv še posebej potencira pred vstopom v osnovno šolo. Zato je v času, ko se soočamo z vedno novimi družbenimi izzivi, posebnega pomena, da z odlično predšolsko vzgojo omogočimo dober začetek vsem otrokom. Podatek, da že skoraj dosegamo referenčne cilje Evropske unije o vključenosti otrok v vrtce od 4. leta starosti do vstopa v šolo, je dobra popotnica za vse nadaljnje ukrepe na tem področju. In od 1. septembra naprej bo k temu pripomogel še ukrep prejšnje vlade, na podlagi katerega se iz državnega proračuna v celoti financirajo krajši programi za tiste otroke, ki leto dni pred vstopom v šolo še niso vključeni v institucionalno varstvo v vrtcih. Zdi se, da rešitve, predlagane v današnji noveli, s to usmeritvijo nimajo prav tesne povezave. Poslanska skupina NSi namreč predlaga rešitve za razbremenitev družin, ki bi naj predvsem pozitivno vplivale na višjo rodnost. Demografska slika Slovenije resda ni optimistična in temu ne oporekamo. Kot večina razvitih držav smo tudi mi starajoča družba, ki se sooča z resnimi demografskimi izzivi in pastmi. A vseeno velja predlagane ukrepe osvetliti, nasloviti in pretehtati še iz drugih zornih kotov. Je ta ukrep enako spodbuden in enako pravičen za družine z minimalnimi prihodki, ki so plačila že oproščene, in za tiste z visokimi prihodki, ki jim ta znesek ne predstavlja visokega stroška? Bo zaradi tega ukrepa zmanjkalo denarja za povišanje plač pomočnicam in vzgojiteljicam, ki med čakanjem na višjo plačo naše otroke varujejo in vzgajajo z enako srčnostjo in zavzetostjo, kot da bi ta plača že bila povišana? Rešitve, ki so danes predlagane, že poznamo. Ukrep zastonj vrtca za drugega otroka je bil uveden leta 2008, ukinjen pa štiri leta kasneje v času Janševe vlade. Resnici na ljubo je prekratko trajal, da bi lahko trdili, da je povišal rodnost. Že bežen pregled številk to jasno pokaže. Stopnja rodnosti se je od leta 2008 naprej giblje okoli 1,56 otroka na žensko v rodni dobi in je bila zadnje dve leti na ravni povprečja Evropske unije. Tudi v času krize ob uveljavitvi varčevalnih ukrepov se je nataliteta obdržala na isti ravni. Niti resnejše raziskave ne potrjujejo absolutno pozitivnega vpliva družinske politike na rodnost, še najmanj kratkoročnega ne. Je pa bil ukrep v obdobju veljavnosti neučinkovit in neenakopraven do staršev glede na enak dohodkovni položaj. Prihajajo je tudi do absurdnih primerov, ko so brezplačno mesto v vrtcu zasedli otroci, ki so raje ostajali doma z babicami in poredko hodili v brezplačni vrtec, zaradi tega pa se otrok iz čakalnega seznama v vrtec ni mogel vključiti. In še en moment je treba upoštevati. Vsak tak ukrep je treba načrtovati in izvajati iz vidika pričakovanega povečanja vpisa otrok v vrtec in ob predhodni zagotovitvi zadostnih kapaciteti v vrtcu. Nesporno je, da ima Slovenija visoko razvito družinsko politiko. Ves čas smo priča stabilnemu obsegu ukrepov družinske politike in trendu njihovega postopnega zviševanja. Edini izrazit poseg se je zgodil leta 2012 in tega dejstva se ne da spremeniti. Kljub temu menimo, da ukinitev ukrepa brezplačnega vrtca za drugega otroka v tem pogledu za družine ni bila usodna. Še bolj pa je pomembno, da so se v zadnjem obdobju skoraj vsi varčevalni ukrepi na tem področju že sprostili, tisti, ki se še niso, se bodo dokončno z novim letom. Govorimo seveda o tistih ukrepih, ki so v primerjavi z danes predlaganimi pomembnejši, vsaj za nas. Verjamemo v dober namen predlagatelja in prav je, da o tako pomembnih družbenih vprašanjih tudi razpravljamo. Čeprav je bila konkretna novela ocenjena kot neprimerna za nadaljnjo obravnavo že v prejšnjem mandatu. Hkrati pa ne verjamemo, da bodo te rešitve bistveno vplivale na odločitev parov za drugi ali tretji naraščaj. Drugih dejavnikov je preveč in so prepomembni, da bi lahko izločili njihov vpliv na odločanje o tako ključnem vprašanju slehernega para, družine ali posameznice. Žal ni tako preprosto kot predlagatelji skušajo prikazati. Noveli zakona v Poslanski skupini SMC ne bomo podprli. Hvala.
Hvala lepa. S tem smo zaključili s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Kot prvi pa bo dobil besedo predlagatelj, gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Gospa podpredsednica, najlepša hvala za besedo. Vsem, dragi kolegice in kolegi, predstavniki poslanskih skupin! Hvala za vaša stališča, ne glede na to, da so bila večinsko odklonilna. Kar se tiče koalicijskega sporazuma, seveda, mi si želimo, če boste zagotovili, če dobimo s strani Vlade zdaj tudi neko časovnico, da se bo realiziral program, kjer zapišete v izzivu »zagotavljanje pravičnega in dostopnega sistema vzgoje in izobraževanja«, ste zapisali, »zastavili bomo program brezplačnega vrtca«. Zastavili, to verjetno pomeni, da bo vrtec brezplačen. Ali kaj boste zdaj zastavili? Spet smo v Cankarjevem letu in bi bilo lepše kakšen drugi slovenski izraz uporabiti. Mi razumemo, morda se motimo, da boste prišli z rešitvami kmalu, torej za brezplačni vrtec. Bravo, čestitam še danes. Ampak prosim, ne na račun občin, ker prav čakam zdaj, občinam ste glavarino, povprečnino nekoliko dvignili, kar je hvalevredno, ampak zdaj bo prišla šiba božja, če bodo občine na glavo dobile vrtec, vemo, kako se vrtci financirajo, plače se morajo dvigniti v javnem sektorju itd. itd. in prihajajo super nova bremena za občinske proračune. Če jih bodo zmogli, ne vem. Bomo videli, ja, res bomo videli. Vlada pravi, da bi morali pri tem zakonu vključiti vse deležnike. To je vedno zelo prikladen očitek opozicijski poslanski skupini, če je predlagateljica zakona. Vlada velikokrat sama gre brez soglasja vseh deležnikov kot buldožer naprej. Zdaj, morda ste razumeli, da bo občinske proračune bremenil naš zakona. Ne, ne bo. Državni proračun bo bremenil. To piše v enem in edinem vsebinskem členu. Zelo jasno to piše. Podobno argumentacijo želim izpostaviti, ko komentiram stališče Poslanske skupine Desus, ki ga je predstavil spoštovani kolega Lep. Govoril je o obremenitvi občinskih proračunov, kar pomeni, da tega edinega člena Desus ni prebral. Gre torej za obremenitev državnega proračuna. Res je, kot rešilna bilka vam tukaj prihaja odločitev Računskega sodišča. Ja, se strinjam, ga je treba spoštovati. Tukaj bi seveda spomnil takoj tudi še na eno drugo sodišče, ki pa se mu reče Ustavno sodišče. Hvala kolegom iz SDS za podporo zakonu. Stališče LMŠ – seveda vas leta 2008 ni bilo v parlamentu, hvala Bogu, da ste zdaj. Ta rešitev je že delovala, ta rešitev je že delovala. 29. februarja 2008 ob 15. uri in 46 minut smo glasovali o tem zakonu, ki je praktično to rešitev uveljavil. Ni bilo glasu proti, ni bilo glasu proti. In tu je kolega iz SD točno povedal, da so oni to rešitev tudi podprli. In zdaj če sem pri stališču Poslanske skupine Socialnih demokratov – mag. Marku Koprivcu se seveda zahvaljujem za reklamo, ki mi jo je naredil, to je hvalevredno, bom ob priliki vrnil. Glejte, mi nič prej ne delimo, najprej je treba ustvarit in potem bomo delili. Ta 2. člen pa govori o tem, da bo ta zakon uporabljen šele 1. januarja 2020. Se pravi, celo leto 2019 moramo ustvarjati, da bomo potem lahko delili. Res je, vztrajam pri tem očitku, kot ste zelo točno navajali mojo včerajšnjo izjavo, vaša vlada je šla, pa je najprej razdelila skorajda, kar se razdeliti da, da bi pa na tej strani, kjer se pa dejansko ustvarja, tudi dala kakšen, recimo, bonbonček, še nismo doživeli. Ampak, upanje umre zadnje. Je res, priznanje dajem spoštovani podpredsednici, ki odlično, do sedaj, do tega trenutka vodi to sejo in je okarala gospoda Marka Koprivca, ki je popolnoma zlorabil stališče poslanske skupine za obračun najprej s Tomažem Liscem, potem pa še z Novo Slovenijo. Stališče je vaše stališče. Jaz sem pričakoval še v stališču, da boste rekli, ta rešitev je slaba, naša bo pa takšna in takšna in kdaj bo vaša takšna in takšna. Tu bi potem spodbudili neko razpravo. Jaz ne želim, da razpravljamo samo o našem predlogu, za katerega pravite, da je zanič. Ali ni parlamentarna razprava pravzaprav soočenje različnih mnenj, različnih rešitev? Na koncu potem pridemo do optimalne, najboljše rešitve. To si mi želimo, ne pa da lupamo eden po drugem. Glejte, mi smo danes interventni zakon za smeti podprli, smo rekli, da podpremo. Upam, da ste slišali. Mogoče se komu zdi čudno. Kaj pa zdaj ta opozicija, kaj se pa dogaja z njo? Mi bi želeli, da bi ta zakon prišel v drugo obravnavo, ko, ponavljam, bi povabili tudi strokovno javnost, ker zdaj je ta diskusija samo in samo politična. Tam bi lahko prišli do nekih optimalnih, boljših rešitev, ki pa so itak v smeri koalicijskega sporazuma, ker koalicija pravi, zastavili – upam, da ne zaustavili – zastavili bomo program brezplačnega vrtca. Torej smo tu nekje v isti smeri. O pokojnih vse najboljše, dragi kolega Koprivc, sploh pa o mojem nekdanjem predsedniku in mojem političnem očetu. Se me je kar dotaknilo, da mu danes ne daste miru, glejte, to je pa malo tako. To pomeni pomanjkanje idej, pomanjkanje idej. In vi ste nekje izračunali 700 milijonov evrov. Mislim, da je prenizka številka. Mi smo takrat razbremenili davkoplačevalce, državljane in pravne osebe, mislim da, krepko za več kot 1 milijardo v tistem našem obdobju, v našem mandatu 2004–2008. Gospodarska rast je bila fenomenalna. Kar se tiče infrastrukture, pa se kaj dosti nismo pogovarjali, mi smo kar zgradili, veste, mi smo kar zgradili. Avtocesto smo potegnili do Madžarske, pa smo zaprli finančno konstrukcijo za prenovo, za rekonstrukcijo železniške proge Pragersko–Hodoš, 460 milijonov, ki jo je zdaj Miro Cerar predal namenu, saj smo bili tam skupaj in tako dalje in tako dalje pa Opera pa Planica. In kar pridemo do nekaj milijard investicij, ki smo jih kar naredili, smo kar speljali. Ker glejte, zdaj če vi pokojnega Bajuka oživljate, oprostite izrazu, potem jaz moram spomniti na vlado SD leta 2009: »Podcenili smo stanje v bankah.« 5 milijard evrov. [[oglašanje iz dvorane]] Pa TEŠ 6 pa parlamentarne preiskovalne komisije pa sklepi Državnega zbora pa pranje denarja. In tukaj naredim piko, ker to ni tema. Zdaj govorimo o otrocih, zdaj govorimo o vrtcih. Ampak vi ste me spodbudili in sem vesel, če mi kdo natoči katalizator, veste. Ja, kot rečeno, začetek uporabe zakona 1. 1. 2020. Pa še nekaj pri Socialnih demokratih, pravzaprav bil sem zraven. Vi ste imeli nekoč v Gornji Radgoni, to je slovenska Radgona, na meji, v Gornji Radgoni ste imeli izjemno uspešnega župana iz vaših vrst, bil je tudi poslanec. Veliko sva sodelovala ravno pri izgradnji avtoceste, saj to ga je ravno prineslo v Državni zbor. Ampak to spet ni tema. Tema je pa to, kar je povedal takratnemu ministru za šolstvo, izobraževanje, torej tudi za vrtce, dr. Lukšiču, povedal mu je pa tole: »Ne bi nam smelo biti vseeno, da naši otroci odhajajo tja, torej onstran meje, kjer se že kot majhni srečujejo s tujo tradicijo in tujo kulturo.« Soočamo se s tem, da je vse več otrok v vrtcih onkraj meje. Konkreten primer iz Gornje Radgone. Na drugi strani je Radkersburg. Zakaj že? Zakaj že odhajajo tja? No, bom poklical gospoda, ki sem ga omenjal in ki ga vsi že zelo dobro poznate. SMC se zahvaljujem, ker so prepoznali naš dober namen in naše dobre rešitve, to mi je všeč. Morda bo med razpravo odločitev drugačna, kot jo je spoštovani kolega Rajić tukaj napovedal. In še, ker želim dejansko dokazati z izjavami, s številkami, z argumenti, da smo mi pravzaprav na skupni poti, zato bom citiral nekdanjo ministrico Anjo Kopač Mrak, ko smo 20. februarja 2018, torej letos, sprejemali Resolucijo o družinski politiki za obdobje 2018–2028 in pravi: »Družinska politika je samostojna in jo poskušamo odmakniti od socialne, zato govorimo o želji po približevanju univerzalnosti pravic.« Je povedala ministrica Anja Kopač Mrak in dodala, da nova resolucija pomeni nadgradnjo veljavne, je pa bolj poglobljena in konkretna pri ukrepih. Področje usklajevanja poklicnega in družinskega življenja je precej bolj izpostavljeno, kot je bilo v preteklosti, saj analize iz tujine kažejo, da so ti ukrepi edini, kjer je mogoče zaznati blag pozitiven vpliv na to, da se starši več odločajo za otroke. Podpišem. Super, super. Torej, tu govori o tem, kar dejansko prinaša naša rešitev. In ko govorimo o univerzalnosti pravic, sedaj to seveda ni tema, ampak enkrat bi pa morali odpreti razpravo o tem, ker kot vsi vemo, imamo zelo komplicirano socialno politiko. Enkrat bi se morali dogovoriti, kaj pa če bi uveljavili univerzalni, prosto po ministrici, nekdanji, univerzalni otroški dodatek. Potem pa seveda ukinili razno razne olajšave, dohodninske in karkoli že. To bi seveda vsi razumeli. Seveda moramo najprej razumeti in se poenotiti o tem, kar mi v Novi Sloveniji trdimo, da ljudje nismo enaki, nismo enakopravni, smo pa enakovredni. In sedaj jaz sprašujem, ali so otroci enakovredni v tej državi ali pa vi želite različno vrednotiti otroke. Eno vrednost imajo tisti, ki se rodijo revnim družinam, neko drugo pa imajo tisti, ki se rodijo v bogatih družinah. Po našem gledanju, po našem razumevanju, po razumevanju Nove Slovenije so otroci enakovredni. Veselim se nadaljnje konstruktivne razprave in dobrega zaključka.
Hvala lepa. Prvi razpravljavec je gospod Jernej Vrtovec, pripravi pa naj se gospod Žan Mahnič. Izvolite, poslanec.
Lep dober dan vsem skupaj! Koalicijska pogodba. Jaz se dejansko vedno bolj sprašujem iz razprave v razpravo, če se vi zavedate, kaj ste podpisali. Zaradi tega, ker med tem mandatom bomo prišli do ene točke, ko boste ugotovili, da Nova Slovenija vlaga zakonodajo iz vaše koalicijske pogodbe in vi tega ne podpirate. Pa veste, kaj ste podpisali? Mi smo vložili ravno to, kar ste vi podpisali in v preteklosti, kar je že ena ministrica govorila. In sedaj smo spet prišli do magične točke, ko rečete, da je nekaj nesistemsko. In potem glej ga glej, ko Vlada vrže pol milijarde evrov na začetku svojega mandata za kupovanje socialnega miru, se strinjam, čas gospodarske rasti, v redu, rečete, od kje bomo pa mi to vzeli. Ja, iz kje bomo mi to vzeli, se vi sprašujete. Pa saj vi to znate. Damo, če imamo, damo pa bo. Ampak tukaj gre pa za eno stvar, in sicer iz vaše koalicijske pogodbe. Jaz bi na vašem mestu vsaj malce razmisleka vključil, zaradi tega, ker na koncu mandata bomo prišli res do tega, da boste rekli, glej, glej, saj Nova Slovenija je vložila več zgodb, zakonskih pobud iz naše koalicijske pogodbe kot pa mi sami. Ampak tako zdaj, ena izmed idej. Pač v Novi Sloveniji se ne damo in jaz bom predlagal na poslanski skupini, da bi, na primer, vložili januarja na sejo zakon, da je zemlja okrogla, vi boste pa še vedno rekli, da to ni sistemski zakon. Mi prihajamo v ene takšne čudne anomalije, da če napišemo zakon, da ima teden sedem dni, boste rekli niste preračunali. Zaradi tega, ker se mi vedno zdi, da se ne gremo odločati na podlagi tega, kaj je dobro, kaj je slabo, katere pobude so dobre, katere slabe, ampak zlasti kdo jih predlaga. In prej je kolega Horvat jasno povedal, poglejte, dobre zakone mi podpremo in v tem mandatu smo jih že podprli in napovedali smo, da bomo jutri še enega od gospoda Lebna, nekateri poslanci, podprli. In tako je prav, to je tista pametna parlamentarna demokracija, ko se ne zmerjamo, kaj je nekdo, kot slišimo s strani SD, počel deset let nazaj, kaj ne. Kajti potem, draga SD, 10 let, zadnjih 10 let ste stalno na oblasti pa kar naj vam izstavijo račune. In ta zakon, ki ga zadaj imamo na mizi, je zakon, ki je učinkovit, ki je dober, zlasti pa ste v času gospodarske rasti večkrat dejali, naj imajo od tega še nekaj oni, tretji, četrti, peti. Mi pa rečemo, naj imajo še nekaj od gospodarske rasti družine. Dober gospodar, tako smo dejali leta 2008, pač določen izkupiček zrn spravi v svojo kaščo za slabe čase. In dober gospodar določen izkupiček, del svoje žetve pospravi tudi za razvoj, pospravi za investicije, pospravi za prihodnosti. In v tem, ko se pogovarjamo o družinski politiki, se pogovarjamo o prihodnosti, ko se pogovarjamo o otrocih, se pogovarjamo o nečem, kar je pomembno za našo prihodnost, za naslednje generacije se pogovarjamo. In takrat smo dejali, gremo tukaj nasproti temu, kajti na ta način je mogoče dvigniti demografske trende. In smo bili učinkoviti, smo bili učinkoviti in to je zasledil tudi UMAR v svojih poročilih. Namreč ukrep, ki je bil v veljavi, je zagotovo pozitivno vplival na družinsko življenje in tudi demografske trende. Tukaj naj še enkrat delim eno mnenje, in sicer da jaz sam ne bom zatrjeval, da so to, kar predlaga Nova Slovenija, edini možni ukrepi za spremembo demografskih trendov, kajti demografija, glejte, nam ne gre na roko. Že prej smo govorili o tem, da obstajata samo dve možnosti, kako pridobiti ljudi, manko, ki ga imamo. Prva možnost je, da dvignemo rojstva, druga možnost pa je, da pripeljemo migrante, ki bodo tukaj kot navadni državljani in delali in tako dalje. Jaz pa mislim, da je prva možnost boljša, se pravi, da spodbujamo s pozitivnimi politikami več rojstev. Ta Zakon o vrtcih, je zakon, ki je doprinos k temu. In zasleduje, še enkrat ponovim, zlasti tri stvari, prvič, demografija, kar nam da prav UMAR, drugič, zagotovo bi šlo za lažje usklajevanje družinskega in poklicnega življenja in tretjič, še dodatno bi povečali vključenost v vrtce. In tisti, ki se samo oklicujete za moderne stranke, te tretje točke res ne razumem, zakaj temu nasprotujete. Nam mora biti cilj, da imamo čim več otrok v vrtcih, da so vključeni v vrtce, da so v družbi, da so vključeni v tem delu odraščanja. Omenjeno je bilo glede Zujfa. Prej sem dejal, da ko imamo možnosti, poskrbimo za svojo prihodnost. To smo mi naredili na vrhuncu gospodarske rasti v mandatu 2004–2008. In sedaj, ko smo prišli v bistvu na enak nivo oziroma kot kaže že malce čez, bi odgovorna politika spet rekla, koliko lahko vložimo v našo prihodnost, koliko denarja lahko namenimo za naše najmlajše, za otroke, za družine. Kajti to je naložba za 20, za 30 let, to ni naložba samo za jutri. In zanimivo, tudi danes stranke koalicije, takrat ste bili v opoziciji 2008, temu niste nasprotovali, ste to stvar opredelili kot dobro, zaradi tega je mene bolela stvar, in sicer da gre tudi v tej točki ne za to, kar je prav, kaj ne, ampak zlasti, kdo predlaga. In drugič, kar me pa najbolj boli, igranje ideološkega konflikta, nalašč, proti družinam. En tak skromen poziv. Nikar se ne smemo deliti na podlagi vrednostnega sistema v odnosu do družinske politike, v odnosu do družine, ampak zlasti do tega, kaj so kakšni predlogi. In če so predlogi dobri, potem jih moramo družno podpreti. In jaz bi naslednjič prosil, da se pride na ta ambon od stališč poslanskih skupin, ko govorite, da tega ne bi podprli, da predlagate alternativo. In če zavračate danes paket zakonodaje, ki spodbuja pozitivne demografske trende in pravite, da to niso pravi ukrepi, potem naslednjič pridite z drugimi zakoni. Ne govoriti, nekoč, nekje jih bomo pa mi sprejeli in potem pride konec mandata in spet ne sprejmemo nič. A vas ne bo vest pekla? Mene bi. Zaradi tega prosim, da bodimo odgovorni do svojega dela in pridemo z drugimi ukrepi, ne pa samo, da zavračamo. Kajti s tem krnimo ugled celotnemu Državnemu zboru.
Hvala lepa. Besedo ima Žan Mahnič, pripravi naj se mag. Bojana Muršič. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Kolegice in kolegi! Jaz bom omenjeni zakon podprl, saj s tem gremo korak proti temu, da se lotimo zagotovo enega najbolj perečih vprašanj, ki tare to družbo trenutno, to pa je demografija. In da Slovenijo demografska slika, kot je trenutno na razpolago, kakršno imamo trenutno in kakršno bomo na podlagi nekaterih kazalnikov imeli v naslednjih letih, desetletjih, resno ogroža, je ugotovila tudi Komisija za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb, ki je pretekli teden, v torek, sprejela priporočila Vladi za krepitev slovenske nacionalne varnosti, v katerih je med priporočili tudi točka, da Slovenijo dolgoročno ogrožajo negativni demografski trendi. Če pogledamo povprečno starost prebivalstva Republike Slovenije, je bila ta leta 2009 41,3, leta 2018, letos, pa je 43,2 leti. Delež prebivalcev, starih od 0 do 14 let, je bil leta 2009 14 %, 2018 15 %. Znižal se je delež prebivalcev, starih od 15 do 64, in sicer za 4 odstotne točke. Delež prebivalcev, starih 65 ali več let, pa je šel s 16,4 % na 19,4 %. In komisija je v obrazložitvi napisala naslednje: Slovenija ima deveto najstarejše prebivalstvo na svetu. To nas ogroža v temelju. Če se navedeni negativni trendi ne bodo zaustavili, potem v prihodnjih treh desetletjih lahko še naprej opazujemo izrazite kadrovske probleme pri Slovenski vojski, policiji in drugih službah, ki skrbijo za nacionalno varnost. Poleg omenjenih težav v prihodnjih desetletjih službe, ki skrbijo za nacionalno varnost, lahko pričakujejo še dodatne rekrutacijske probleme, ki izvirajo iz dejstva, da 17 % v Sloveniji živečega prebivalstva ni rojenega v Sloveniji. Na to so opozarjale službe, ki so bile omenjene, predvsem varnostne, to se pravi, Slovenska vojska, Slovenska policija in pa druge, da probleme rekrutacije že resno zaznavajo. Če pogledate generacije otrok, ki se rojevajo sedaj, in primerjate s tistimi, ki so se rojevale 15 oziroma 20 let nazaj, je lahko vzporednica zaskrbljujočega stanja, kar se tiče rekrutacije obrambnih in varnostnih sil, tudi aktualna demografska slika. In ko zraven prištejemo še dejstvo, da se med 5 in 8 tisoč ljudi, mladih državljank in državljanov letno odseli iz Republike Slovenije, pa ne v tem smislu, da grejo za pol leta na Erasmus program, ampak da grejo v tujino, ker si pač tam zaradi takšnih in drugačnih razlogov, predvsem pa je eden od poglavitnih razlogov ugodnejše davčno okolje, najdejo službo, tam odprejo podjetje, potem je to toliko večja znatna škoda za Slovenijo, ker država niti na tistih 18 tisoč, ki se jih letno rodi, praktično ne more več računati, ker jih bo po projekcijah, ki so trenutno na voljo, lahko tukaj ostalo nekje 10 do 11 tisoč. In ta problem je rešljiv samo na en način. To pa je s sprejemanjem ukrepov, ki stimulirajo pozitivno družinsko politiko. In zakon, ki je pred nami, zagotovo je eden takšnih zakonov. Leta, takrat, ko je bilo v času prve Janševe vlade sprejeto, da je vrtec za vsakega drugega in tudi nadaljnje otroke zastonj in žal bilo potem ukinjeno, ni res, da ni kazalo pozitivnih demografskih trendov. Lahko si greste pogledati za nazaj. Vsak ukrep, ki kakorkoli razbremeni osebne proračune družin, staršev, je korak v pravo smer, kajti demografija je potem pozitivno vplivana s te strani. In resnično ne razumem, zakaj ob gospodarski rasti, ki jo trenutno imamo, zakaj ob presežku proračuna, ki se ga planira, zakaj ob vseh tistih milijonih, ki pridejo iz naslova gospodarske rasti dodatno v proračun, nimajo državljanke in državljani, govorimo o širšem segmentu, nič od tega. Seveda bi kolegi iz Levice rekli takoj, ja pa imajo, ker smo zvišali minimalno plačo. Okej, lepo in prav. Jaz sem govoril o širšem segmentu državljank in državljanov, katerega lahko zajamemo samo v primeru, da to, kar smo že imeli in to kar bomo tudi imeli, mislim, da je potem čez tri zakone, danes verjetno ne bo prišel na vrsto Zakon o dohodnini, ki smo ga v SDS predlagali, samo na ta način lahko ti zajameš širši del državljank in državljanov, ko predlagaš dvig splošne davčne olajšave iz 3 tisoč na 3 tisoč 500 evrov. Če pa ti dvigneš minimalno plačo za, recimo, 30 evrov, prvič 30 evrov zagotovo nekaj se bo poznalo v denarnicah, ne pa seveda toliko, kot bi se, če bi državljanke in državljani, tudi ti, ki prejemajo minimalne plače, razbremenili na način, da bi sprejeli spremembe v smislu dviga splošne davčne olajšave, jih zagotovo ne bomo stimulirali ne na takšen ne na drugačen način, tudi če jim bomo dali 30 evrov, potem pa s 1. 1. 2020 pa še dodatnih 30 evrov, ker bodo morali približno dve leti čakati, da bodo sploh dobili 60 evrov več, pa še to gre, vemo, za koliko ljudi, ne gre za to, da bi vsi dobili več. Okej, ampak če sprejmemo to, recimo, da za tiste z minimalno plačo dvigujemo to minimalno plačo, če gremo v to, da se sprejema ukrepe za posamezne, če rečem temu, segmente državljank in državljanov, me pa zanima, kaj boste pa naredili za segment državljanov, ki jih lahko poimenujemo mlade družine. In tukaj je eden od predlogov, ki je zagotovo korak v pravo smer, da bi se te mlade družine razbremenilo, in da bi se jih nenazadnje več odločilo, da bi imeli otroke. Kajti niso samo problem rekrutacije v oborožene sile, kot sem prej rekel, kar je sprejela KNOVS, ampak je seveda lahko to tudi naprej ekonomski problem, predvsem z vidika, da bo slej kot prej treba dvigovati upokojitveno starost, ker se enostavno račun, koliko aktivnih državljanov dela za takšno in drugačno število upokojencev, enostavno kmalu ne bo več izšel. Jaz bom ta zakon podprl, saj menim, da samo s pozitivno družinsko politiko lahko stimuliramo to, da bomo imeli večje število rojstev, kar pa bo imelo pozitivne vidike na demografijo. Pozitivna demografija pa za seboj potegne tudi vse druge pozitivne vidike, predvsem tukaj v ekonomskem smislu in seveda tudi ostalih.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Bojana Muršič, pripravi naj se mag. Branislav Rajić. Izvolite.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovan državna sekretarka, predlagatelji, kolegice in kolegi! Danes imam kar malce težave v tej sejni dvorani sedeti, kajti na oni strani, bom rekla, na desni strani imamo take dobre ljudi, ki skrbijo za družinsko politiko, na drugi strani imamo pa dejansko črne račke, ki dejansko vse, kar dajete na mizo, zavračamo. Naj opomnim, še sto dni vlade ni. Predlagali ste zakon, ki absolutno na prvi pogled je povsem všečen in ga bi takoj tudi podprla in se lahko v tem delu strinjamo. Ampak gremo lepo počasi. Res imamo v koalicijski pogodbi zapisano, da bomo imeli brezplačni vrtec za vse otroke. To drži. Ne piše pa, da bomo to naredili v prvi stotih dneh vladanja. Kajti to je nemogoče. Zakaj to govorim? Kajti treba je narediti analizo obstoječega stanja. Predlagate tudi ukrep, ki se je že izvajal leta 2008 do 2012, in vemo, kaj je bilo takrat. Računsko sodišče nas je na to jasno opozorilo. Kaj je govorilo? Dejansko je ta ukrep v okoljih, kjer je primanjkovalo prostih mest v vrtcih, izboljšal zgolj finančno dostopnost vrtcev, ne pa dejanske dostopnosti. Dejanska dostopnost vrtcev je lahko mogoča z zagotavljanjem novih delovnih mest in povečanja kapacitete. Seveda, kam bo padlo to breme? V enem izmed stališč je bilo povedano, da bodo bremena padla tudi na lokalno skupnost, ja, tudi na lokalno skupnost so v tem mandatnem obdobju 2008–2012, takrat, ko se je izvajal ta ukrep, padli. V katerem delu? V delu samih investicij. Lokalne skupnosti smo bile v tistem času potisnjene pred eno zelo neugodno zadevo – treba bo investirati v izgradnjo novih vrtcev. Kaj se je zgodilo? Sredstev s strani državnega proračuna ni bilo zagotovljenih in bili smo v enem začaranem krogu. Imeli smo večji vpis otrok, upoštevati smo morali minimalne standarde, nismo pa imeli dejansko, kam otroke dajati. Kaj se je dogajalo? Dobivali smo pritožbe na lokalno skupnost, se utrujali s temi pritožbami, iskali rešitve, ustanavljale so se raznorazne komisije, da smo odgovarjali na pritožbe staršev, ki se s tem ukrepom, tisti, ki so pač ostali zunaj tega sistema in niso mogli vpisati otrok v vrtec, ker enostavno ni bilo dovolj velikih kapacitet. Treba je še povedati, da je Računsko sodišče v tistem času tudi opozorilo, da so starši s povprečno ali višjo plačo za otroka v vrtcu še naprej plačevali eno najvišjih cen. Ukrep brezplačnega vrtca za drugega otroka je sicer spodbujal vključitve otrok, kar je sicer vsekakor bilo dobro, ampak tisti, ki so imeli več otrok oziroma so imeli zgolj enega otroka, so bili v slabšem položaju, kot tisti, ki so imeli enega ali več otrok vpisanih v vrtec, pri strošku pa sta bili obe družini na istem nivoju po finančnem stanju. Neenakost je bila v tem kontekstu nedovoljena. In da je bilo neenakopravno obravnavanje staršev, je bilo tudi mnenje Računskega sodišča. Kot sem omenila, v lokalnih skupnostih smo seveda iskali takrat rešitve. Zakaj govorim lokalne skupnosti? Bila sem takrat zaposlena v lokalnih skupnostih, srečevala sem se s tem in bili smo res v nezavidljivem položaju, želeli smo pa seveda vsem omogočiti vpis otrok v vrtec, iskali rešitve take in drugačne. Se pravi, ponovna uveljavitev brezplačnega vrtca za drugega otroka ne more biti naenkrat. Seveda iščemo tudi rešitve. In na ministrstvu, je v stališču bilo jasno povedano, pripravljajo, se srečujejo s tem in da bodo pripravili primerne, ustrezne ukrepe. Jaz verjamem, da bo do tega tudi prišlo, kajti v koalicijski pogodbi smo to tudi zapisali in to tudi pričakujemo. Zdaj, ali bo to ukrep, da se bo v enem, ne vem, v zadnjem obdobju pred začetkom šolanja ukinilo oziroma da bodo imeli vsi otroci brezplačni vrtec, tega ne vem, kaj bo tudi analiza pokazala, kar mislim, da bi bilo tudi prav. Tisti otroci v drugem starostnem obdobju pred vstopom v šolo imajo vsi brezplačni vrtec ne glede na finančno stanje družine, kajti zelo pomembno je, da otrok pred vstopom v šolo se integrira, da se nauči dejansko spoštovanja vseh teh pravil in enostavno tu v tem delu moram reči, da to bi bilo primerno. Moramo se zavedati, da še vedno ne izpolnjujemo oziroma imamo prostorski normativ, ki določa 3 kvadratne metre notranje igralne površine za otroka, še vedno tega ne izpolnjujemo. To je še vedno zelo zelo velika težava. To smo zapisali v beli knjigi že leta 1995. Mislim, da bi bilo treba to tudi narediti. Jaz moram reči, da res moram opomniti še na eno zadevo, pa ne mi zameriti, predlagatelji, resnično. Vi se borite za vzdržni uravnotežen proračun, da porabimo toliko, kot ustvarimo. Kje bomo dobili ta denar? Kje? V bistvu, imeli smo zdaj s temi ukrepi, ki jih danes predlagate, ne vem, to so veliki zneski, enostavno v tem trenutku ne gre. Fiskalni svet je že povedal svoje mnenje glede na to, kar se je že zdaj zgodilo. Vprašajmo se, ali res si želimo zapraviti državo zdaj v tem času, v tem času konjunkture. Mi moramo začeti šparati, šparati, ker bodo prišli tudi hudi časi, ko bomo morali ta denar trošiti. Vsekakor si pa ne želim tega ukrepa, ki se je zgodil pa leta 2012 s slavnim Zujfom. Kaj se je zgodilo takrat? Takrat pa se niste vprašali, kaj se je dogajalo. Z njim se je pa poseglo na področje družine z veznimi ukrepi: porodniško nadomestilo, starševsko nadomestilo, starševski dodatek, otroški dodatek, pomoč ob rojstvu otroka, dodatek za veliko družino. Meni se kar glas zatrese, ker vem, v kakšni stiski so bili ljudje takrat, in smo vsi skupaj trpeli in trnov pot potili takrat, ko se je to dogajalo. Vem pa tudi, da vam ni bilo enostavno, vas popolnoma razumem. Ampak dejansko začnimo gledati, da bodo te stvari peljali tako konsistentno in da ne bomo nekonsistentni. Če se še zgolj dotaknem tega zakona. Ta zakon predlaga na odhodkovni strani povečanje za 21,5 milijonov. Kje pa so prihodki, kot sem že omenila? Vaš kolega je sicer v stališču omenil, da bi bilo možno, ker smo pač vsi s stališču poudarjali hkrati besedo umakniti, da bi bilo potem za vse otroke brezplačno. Ja, saj to bi tudi šlo, ampak čakajte malo, potem ne bi bil strošek pa finančna obveznost 21,5 milijonov. Jaz je sploh ne znam oceniti v tem trenutku. To bi morali vprašati ministrstvo, koliko bi to zneslo. Kajti če imam jaz drugega otroka, pa je moj prvi otrok že v osnovni šoli ali v srednji šoli, to pomeni, da imam potrem brezplačni vrtec za tega drugega otroka. kolikšni bodo te stroški? Ne vem, se vprašam. Ja, iščejo se rešitve, iščejo se alternative, Vlada dela zaenkrat dobro, videti je kakšne so ocene, kjer smo. Mislim, da je takšna ocena, kot jo trenutno imamo, spodbudna in verjamem, da smo na pravi poti. Je pa res, da moramo čuvati ta fond in to konjunkturo, ki jo imamo. Pa dovolite mi, sicer ni ravno v kontekstu tega zakona, ampak ker je predlagatelj tudi omenil avtocesto Maribor–Pince. Vi ste kar, bom citirala, mislim, da je bilo nekako tako povedano: »Kar naredili. Se odločili in kar naredili.« Super, krasno, fino, odlična zadeva, vsi smo jo nujno potrebovali, fino se je voziti, ampak mene žalosti, da tistega odstavnega pasu pa ni. Resnično mi leži na duši zaradi tega, ker to ni avtocesta, po kateri bi se lahko peljal 130, ampak 110. Tako da stvari so resnično pereče. Tudi glede samega rojstva je bilo danes kar nekaj povedanega. 2014 je pametna vlada ugotovila, da je bilo zgolj 18 tisoč rojstev v letu. Potem je bila konjunktura oziroma primerni ukrepi, kot ste navedli, drugi brezplačni vrtec, število rojstev se je povečalo na 21 tisoč 928. Ampak kaj se je zgodilo po tem? Pametna vlada je sprejela Zujf. Tako da v eni vladi daš, v drugi vladi odvzameš. Jaz nisem za te stari. Resnično ne. Če nekaj dam, potem nekaj dam. Če vam dam zdaj tisoč evrov, vam jih dam, vam jih ne bom čez leto ali pa čez štiri leta odvzela. Jaz vam jih ne bom. Mislim, tu se resnično moramo vprašati, da smo nekako konsistentni, da nekako držimo to in da enostavno nekaj sredstev prihranimo za hude čase, kajti ne morem reči, da takšna gospodarska rast, kot je sedaj, bo tudi v bodoče. Želim si sicer, ampak jaz mislim, da bomo tu nekje ostali. Veliko stvari pa bo treba še urediti, absolutno, na področju družinske politike vsekakor, kajti resnično moramo gledati na to, da pomagamo ljudem, da bomo imeli več natalitete. To so dolgoročni ukrepi. Skrbi me tudi to, da se mamice odločajo za otroke zgolj tam pri 29,4 leta. Resnično bi morali tu nekaj narediti, da bi se ženske odločale prej. Mogoče so ti ukrepi tudi primerni, ampak mogoče je sedajle še preuranjeno. Jaz verjamem, da Vlada razmišlja v pravi smeri, da bo upoštevala koalicijsko pogodbo in da bomo dejansko tudi dosegli ta ukrep brezplačnega vrtca za vse otroke. Toliko z moje strani. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnik predlagatelja, gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Gospod podpredsednik, hvala za besedo. Draga kolegica mag. Bojana Muršič, izjemno cenim vašo razpravo. Ampak da bi vi s strani Nove Slovenije dobili očitek, da ste vi grdi rački? To pa ne. Seveda prisluhi niso izključeni, ampak jaz se za prisluhe vam ne morem opravičiti, za neizrečene besede pa tudi ne. Nasprotno, vi ste častivredni, isto kot sem rekel kolegu Robertu. Vi niste grdi, vi niste grdi. Če koga peče vest, jaz pa ne morem vplivati na vašo vest. Vsak je svoboden glede tega. Kar se Računskega sodišča tiče, sem povedal, da je to na nek način vaša rešilna bilka. Ah, veste, kaj je Računsko sodišče – lahko na dolgo govorim, nedavno smo imeli na Komisiji za nadzor javnih financ razpravo o zaključnem računu proračuna Republike Slovenije za leto 2017, ko je Računsko sodišče pravzaprav najbolj raztrgalo, če smem tako reči, ukrepe ministrstva za socialo. Pa ne bom sedaj o tem, ampak tam so se hude zadeve slišale, za celoten sistem socialne politike, ki da je nedostopen, nepregleden, predvsem pa neučinkovit. Za celoten sistem, ministrstvo je dobilo ukor. Ukor je dobilo. Obstajajo poročila, da si ne bi jaz sedaj slučajno kaj izmišljeval, da mi ne bi to kdo očital. Vsaka čast, ko ste bili funkcionarka v lokalni skupnosti, da ste reševali, če sem prav razumel, kapacitete vrtcev. Torej, te kapacitete zdaj so, saj jih najbrž leta 2012 z Zujfom nihče ni podiral? Ali ste jih podrli? Kar se Zujfa tiče, najbrž tisti poslanci, ki smo ga leta 2012 sprejemali, poglejte, vsem se je trgalo srce. Naj pove kolega Jurša, skupaj smo sedeli, kako težko je bilo. Ampak niste povedali, kolegica Bojana, da je bila na robu bankrota država. Z nobenim zakonom nismo klicali trojke, kot se to sliši, ja, klicali so trojko. Ja, kdo je klical trojko? Nasprotno, ena domač trojka se je potem kasneje slikala in rekla, mi smo domača trojka, mi bomo vse rešili. Ampak Zujf je bil tako dober, da nekateri ukrepi še danes držijo, tukaj pa mi, mea culpa, ki smo po vaše naredili to napako leta 2012, da smo na nek način družine kaznovali, ker ni bilo druge možnosti, ni bilo denarja, pa zdaj to napako popravljamo. Pomagajte nam. Ali imamo pravico napako popraviti? Imamo? Torej imamo. Dajte nam omogočiti, da popravimo to napako. Obžalujemo, menda je Zujf posegel v 40 zakonov, negativno, brutalno, v nobenega pozitivno. Še več. Kje dobiti denar? Ne spomnim se vladnega zakona, ki bi ocenila finančne posledice zakona in zapisala v nek člen, mogoče prehodne določbe ali kam, da bomo pa ta denar vzeli tam in tam. Ne bom vas spravljal v slabo voljo, da bi vam postavil nazaj vprašanje, kje ste pa vi vzeli denar.Takonikamor ne pridemo. Če jemljete otroke kot strošek države, potem je to slabo. Potem tu kar zaključimo in recimo, znižamo stroške, pa smo zaključili. Ampak jaz sledim, jaz berem vašo ministrico, nekdanjo, dr. Anjo Kopač Mrak, pa sva politična konkurenta, ne berem neke trač članke, me ne brigajo njene izjave, ki niso s področja, ki ga je v prejšnjem mandatu pokrivala. Bral sem razprave o načrtih do družin prijazno družbo. Eden od ciljev nove resolucije, tiste, ki jo je Državni zbor sprejel 20. februarja letos, pravi, eden od ciljev nove resolucije je tudi vzpostavitev okolja, ki bo spodbujalo odločanje za otroke. Super ministrica, kapo dol. In potem pravi, cenejši vrtec – posebno poglavje je v tej strokovni razpravi – »pri vrtcih se zavzemamo za večjo prožnost delovnega časa. Problem sta tudi dostopnost in cena.« A bežite, no!? Problem sta dostopnost in cena. In mi prihajamo z rešitvijo, sledimo ministrici. Ja komu pa? Ministrici sledimo. Starši plačujejo od 22 do 70 % cene. V Nemčiji in drugod so precej cenejši. Pri nas je to pomemben stroške in bo treba iskati možnost za njegovo zmanjšanje ter večjo vključenost otrok, predvsem od tretjega leta, je komentirala ministrica, Anja Kopač Mrak namreč. Predlaga oprostitev plačila za drugega otroka v vrtcu in najmlajšega otroka, če sta dva v prvi triadi osnovne šole in tako naprej in tako naprej. To ni zdaj konkretno točno ta rešitev, ampak, gremo v tej smeri. In zdaj pravite, da je všečno, populistično. Ja, primite potem najprej za besedo ministrico. Kaj pa govori? Ona je doktorica znanosti. Najbrž ne fizike, ampak tega, kar je pokrivala. In zdaj smo mi grdi, z vaše strani smo pa mi grdi, češ, spet vas tu utrujamo, lahko bi šli zdaj domov. Ja, jaz bi tudi rajši bil doma. Še nekaj o Zujfu, ni olikano, ampak bom pokazal na kolega Juršo pa še več nas je takih, ki se zaradi Zujfa na domovinski pogon vozimo v službo. Pa tu bom naredil piko. Avtocesta, ja, po tej avtocesti, po kateri se mi vozimo, saj vi tudi, kolegica Bojana. To sem tolikokrat že poslušal, pa moram razložiti, ker javnost včasih kaj pozabi, včasih pa tudi ne spremlja. 1. maja 2004 je Slovenija vstopila v EU, hvala bogu, tako so ljudje odločili, to je bil drugi veliki nacionalni konsenz, če je bil prvi slovenska osamosvojitev, in danes potrebujemo tretji nacionalni konsenz, da moderniziramo to državo. Na posameznih podsistemih 10, 20 let nismo naredili nič. Nič. Ampak avtocesta –takrat je seveda pokojni Bajuk, ki ga je omenjal vaš kolega Koprivc, prinesel Zakon o poroštvu v ta državni zbor, ki smo ga podprli. Državni zbor ga je podprl, finančno konstrukcijo smo zaprli, gradnja avtoceste se je začela. Res je, jaz bi tudi rajši videl tripasovnico. Priznam, tu sva na istem. Projekti so bili narejeni menda leta 2000. Projektant je pač mimo udaril, če hočete. Kdo je takrat, leta 2000 vedel, kakšen bo promet čez 18 let? Nihče. Ali pa so bili premalo strokovni. Zdaj pa še nekaj, kolegica Bojana. Če bi mi takrat šli v reprojektiranje, tako so nam razlagali, ko je bil Janez Božič minister za promet, tu je bil predsednik Odbora za pospešeno graditev Pomurske avtoceste gospod Anton Kampuš. Ga poznate? Poznate. Kampuša poznate, saj je SD župan Gornje Radgone in poslanec SD. Kampuš, ja, zapomnite si. On je bil predsednik tega odbora, vsi smo se strinjali in avtocesto zgradili, Kampuš je pa postal poslanec, za zahvalo, kapo dol, odlično. Če bi mi takrat šli v risanje novih projektov, bi padla izgradnja avtoceste v čas vaše vlade, gospoda Boruta Pahorja, ko je udarila kriza. Ne bi bilo denarja in mi bi se najbrž zdaj še vedno peljali od doma do službe kakšne štiri ure ali pa pet ur. Takšne izkušnje imamo takrat, ko je bila še stara cesta. Vse možnost pa so, jaz sem na koncu mandata 2004–2008 takratnega ministra gospoda Žerjava spraševal, kakšne so možnosti za razširitev prečnega profila avtoceste, in je povedal, da bo ministrstvo delalo monitoring in ko bo ta monitoring pokazal, da je potreba po širitvi avtoceste, potem bo vlada šla v realizacijo. Ja, mi smo morda tudi zaradi tega volitve zgubili. Ko ste prišli vi, ste ta monitoring vrgli v koš in zdaj smo tukaj, kjer smo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Repliko ima gospa Bojana Muršič. Izvolite.
Hvala lepa. Žal moram replicirati, ker nisem rekla, da ste vi grdi rački ali pa da ste to rekli vi, niti slučajno. Nisva se razumela. Jaz sem rekla, da imam občutek tak, da smo mi grdi rački, to je prvo. Potem, kapacitete vrtca. Ja, so ostale, to drži. Ampak veste, kaj je ostalo? Ostal je tudi dolg, ki so ga lokalne skupnosti najele takrat in s tem je okrnjena druga možnost investicij v kraju, tako na infrastrukturi kot na dodatnih kapacitetah za šolo, potem vse ostale stvari so pa ostale zaradi tega, ker enostavno morajo odplačevati dolgove, ker država takrat v tistem času ni imela denarja, da bi pomagala sofinancirati investicijo vrtca. In zato je prišlo do tega, samo to, hvala lepa. O časovnici pa o tripasovnici, pa ne bova govorila. To mogoče na kakšnem Odboru za infrastrukturo, zaradi tega, ker jaz nisem govorila o tripasovnici, ampak zgolj o odstavnem pasu. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Branislav Rajić, pripravi se naj Janja Sluga. Izvolite.
Hvala, dober večer. Če nas je že zaneslo na avtoceste, mene bo pa zaneslo v Kanado. Namreč med obiskom sorodnikov, sem se odpravil tudi v vrtec pogledati, kako funkcionira tam. Ne morem dojeti, da ob vseh obveznostih, ki jih imajo, da ga veliko plačujejo, da imajo otroke le pet ur v njem, da jim spakirajo hrano v plastične škatlice, ki jih otroci sami odpirajo in se hranijo, potem jih peljejo v popoldansko varstvo, privatno varstvo, seveda za vse to zelo zelo plačajo. Potem se mi poraja ta misel, da so naši resnično izjemni, in to plačilo, ki ga imamo v lestvici, ki ustreza našim dohodkom, se mi zdi absolutno primerno. Zdi se mi pravično, ker je ravno primerno temu, da plačamo v zvezi z možnostmi, kolikor pač zmoremo, ob tem, da so otroci, ker so enakopravni, deležni enake in zelo skrbne nege in varstva in vzgoje tudi. Se pa res dogajajo nepravilnosti, ampak ene druge vrste. In zdaj je mogoče moment, da o tem spregovorim, ker to boli mnoge ljudi. Namreč enim gre od roke, da svoje prihodke prikažejo nenatančno ali pač da jih zamolčijo in so deležni subvencioniranega plačila vrtca oziroma neplačila vrtca. Po navadi, opazujem to, ker dnevno hodim v vrtec, da se najbolj pritožujejo čez storitve tega vrtca, še ko se posedajo v en tak velik Audi ali Mercedes, so jih še polna usta, kako je slabo v tem vrtcu. In to so reči, katerim se moramo tudi zoperstavljati in se proti njim boriti. Ker za družino, ki ima minimalne dohodke, je popolnoma samoumevno, da je dobro, da vrtca ni treba plačevati. Tisti, ki imajo maksimalen ali visok dohodek, pa mislim, da je prav, da nekaj plačajo, zato ker veste, to, kar je mesečno plačilo za vrtec, to je samo polovica vozovnice z letalom do Egipta, kjer preživljajo svoje krompirjeve počitnice, ampak to so le redki. Mislim, če se ustvari ena taka lestvica, da v tem momentu, v stanju, v katerem je državni proračun, ni nujno, da bi vsi bili oproščeni plačila vrtca za drugega otroka. Čeprav se mi zdi ideja, kolega Horvat, izjemno dobra, pozdravljam, ampak glede na zmožnosti, ki jih imamo, mislim, da je prav, da še malo pretehtamo, na kak način priti do te rešitve. Veliko več potrebujejo, denimo, pomočnice vzgojiteljic. Te so izjemno nizko plačane, nizko ovrednotene, ampak enkrat sem že to povedal, se mi zdi na odboru, da to niso pomožni delavci na gradbišču, to so ljudje, ki svoje delo opravljajo z enako zavzetostjo in pomembnostjo tako kot vzgojiteljice, ampak razlika v tem plačilu je velika. In ko vidim otroka, kako se zjutraj zapodi k vzgojiteljici ali pomočnici – ves dan je dober, zato ker vem, da je v popolnoma varnih rokah. Zato mislim, da je tu treba dati več, da moramo tu od sebe več dati, če odločamo o tem, kako plačevati. Kaj pa še ogroža to rodnost? Imamo problem, rodnost je nizka v primerjavi z ostalo Evropo. Ampak mogoče je treba pomisliti, da to rodnost ogroža tudi ta liberalizem, ki ga mogoče propagira ravno predlagatelj današnje novele. Namreč, delodajalec nikoli ni zelo srečen, ko dobi obvestilo, da je delavka noseč ali, bog ne daj, da je noseča menedžerka, ker enostavno to spreminja plane. In verjetno vam je znana zgodba – jaz sem jo samo slišal, ne poznam – da je mlada menedžerka po porodu, po dveh mesecih začela delati in sta ji njena starša pripeljala otroka na podojitev, da ja ne bi manjkala v službi. In to je primer, recimo, da se vprašate, kje pa v vaši gospodarskih vizijah in načrtih vidite rodnost in kje vidite družino. Ni mi bilo všeč, kot ste omenjali to obdobje od leta 2008 do 2012, ko je veljala oprostitev plačila vrtca za drugega otroka, da je kolegica povedala, da je takoj poskočila rodnost leta 2008. Tu se vidi, da se populistično skuša predstaviti. Namreč, da bi poskočila rodnost v letu 2008, se je verjetno vsak par moral pogovarjati leta 2006, čuj, a ne bi midva zdaj imela otroka, ker 2008 bo brezplačno. Ker potem se to izračuna in nekako bi tako prišlo. Seveda ni. Smešno je. In to ne drži. Če malo manj doziramo populizem, bomo prišli prej na en skupni tir. Malo je čudna zahteva stranke, ki nima pristojnosti razpolaganja s proračunom, da se ravno podaja v to zahtevo vsakič znova. In seveda, to je tudi en dokaz populizma. Kje je pa najvišja rodnost? Najvišja rodnost je v Evropski uniji na Švedskem in v Franciji. In sami vemo, da so, posebej na Švedskem poskušali v svojih načrtih vzgoje in izobraževanja, z najboljšimi vrtci, z najboljšimi prijemi, z najboljšo pedagogiko, ampak nikakor se ni obneslo, vse dokler niso odprli vrata svojih držav migracijam. Rodnost je treba pogledati prek vsega, tudi skozi perspektivo ljubezni, skozi perspektivo zrelosti in perspektivo migracij. Ker edino, kar nam zagotavlja zdrav duh, zdrav razum, je izmenjava, dobra izmenjava genetskega materiala, ker samo biologija je čudež, sveti duh malo manj. Hvala.
Hvala lepa. Predlagatelj, gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Jaz sem mislil, da boste vi sami najprej opozorili spoštovanega kolega Braneta Rajića, ko je povedal, da smo mi stranka, ki nima pristojnosti – kako že – ukvarjati se s proračunom. Torej, gospod podpredsednik, mi smo od danes naprej izključeni iz demokratičnega procesa. Ali smo izključeni iz Državnega zbora ali kako je? Dajte nas razsvetliti, kakšne namene ima ta koalicija, da vemo, kako ravnati jutri. Torej tu je zdaj konec demokracije, konec razprave, konec pristojnosti ukvarjati se s proračunom. Jaz vem, da se je kolegu Banetu zareklo, in vem, da se bo tudi opravičil. Glejte, ko boste vi tako dolgo v parlamentu kot mi, boste imeli še večjo pristojnost. In jo tudi imate. Če pa mislite, da je oblast absolutna in je samo vaša, kar izhaja po neki moji tehnični logiki iz vaše izjave, potem nam dajte to povedati, potem bomo mi mirno čakali doma in bomo videli, kakšni bodo produkti veleuma in morda neke druge leve koalicije. Kar se pa tiče problematike, ki ste jo uvodoma odprli, mi je pa všeč, kako se starši z debelimi avtomobili vozijo v vrtec po otroke in tako naprej. Mi smo se veliko s tem ukvarjali in tukaj sem razumel, da ste dali podporo mojemu predlogu o univerzalnemu otroškemu dodatku ali dohodku, dodatku s strani države, seveda, za vse enako, ker so otroci enakovredni, ukinili pa seveda vse subvencije, olajšave otroške in tako naprej. Potem bi bil sistem neke družinske politike bistveno bolj enostaven, kot je sedaj. Zdaj pa res gledamo tam, ko pride gospa ali gospod z mercedesom za 280 tisoč ali pa 180 tisoč po otroka in potem drugi starši pravijo, a veš, tisti pa vrtca ne plačuje. To se dogaja že toliko let in se na tem področju nič ne zgodi, pa kako preprosto je to rešiti. Hvala.
Poslanec Rajić, imate repliko.
Proceduralno. Izjemno cenim kolega Horvata in kot je še Pavšič povedal, rad imam pravzaprav Jožeta in se želim opravičiti, ampak samo zato, ker to čutiš kot bolečino. Drugače pa, to sem povedal in to sem mislil, ker ko smo sklepali koalicijo, smo povabili Novo Slovenijo v koalicijo, žal ni šlo. In potem res, če niso koalicijska stranka, ne razpolagaš na tak način s proračunom. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlagatelj Horvat, izvolite.
Hvala lepa. Moram še enkrat in stotič reči. To so dokazi in to je zdaj osmi zakon, ki smo ga v tem mandatu vložili, v teh sto dneh, kar imamo vlado. Tudi, hvala bogu, skupaj z SDS, z njihovimi predlogi zapolnili sejo, drugače bi te seje bile prazne, prazne bi bile, imeli bi tri točke ali pa dve pa pol. Ampak to je osem dokazov, konkretnih, ker smo te zadeve večinoma uskladili v osnutku koalicijske pogodbe, papir prenese vse, in 8-krat ste nam že dokazali, kako je prav, da smo mi pogajanja zapustili. 8-krat. Zanimiva številka.
Hvala lepa. Besedo ima Janja Sluga, pripravi naj se Blaž Pavlin. Izvolite.
Hvala. Najprej samo opozarjam, da je kolega imel postopkovno, pa se je čas naše poslanske skupine odšteval, ko je govoril. Seveda se je, ker sem spremljala. Mislim, da vsaj tisti, ki danes tukaj sedimo, da se lahko strinjamo, da imamo v Sloveniji resnično kakovostno predšolsko vzgojo. Jaz vem, da sem s tisto, ki so je bili deležni moji otroci, izjemno zadovoljna, še danes, ko bo moja hči čez par dni dopolnila osemnajst let, se spomnim tistih vzgojiteljic, ki so dejansko z menoj šle skozi obdobje odraščanja in mi pomagale razrešiti marsikatero dilemo. Je pa seveda cilj, ki ga želi naša država doseči, to je 95 % vključenost tri- in štiriletnikov v vrtec, zelo blizu in sem vesela, da se temu vsak dan bolj približujemo. Ampak bojim se, da tak ukrep dejansko k temu v resnici niti ne bo pripomogel, čeprav se sliši zelo lepo. Malo me zmoti, da se ponovno vlagajo rešitve, za katere se je že enkrat izkazalo, da niso ustrezne. Kolikor želite danes minimizirati mnenje Računskega sodišča in ga imenujete, kot da nekaj iz petnih žil vlečemo, neke argumente, ampak Računsko sodišče je bilo takrat zelo jasno in tudi praksa sama je pokazala nemalo težav. Ena je bila že danes omenjena, jaz ne vem, kako je v vaših občinah, ampak v naši občini prostora v vrtcih ni. Tudi če se pogovarjamo, da so se takrat gradile neke dodatne kapacitete, jaz ne vem, če so se, nisem šla tega preverjati, ampak dejansko je že nekaj let kar dolga čakalna vrsta v vrtcih. In tako, kot je bilo danes to predstavljeno in tako kot je takrat Računsko sodišče v resnici povedalo, ko je ta ukrep veljal, dejansko s tem ne bomo približali možnosti vključevanja v vrtec še za dodatne otroke, ker so preprosto kapacitete zasedene. In potem je tukaj še en kup enih situacij, kjer dejansko ta rešitev ne pride do izraza. Ena je bila že omenjena, to je za otroke, ki so edinci, da se potem na koncu izkaže, da za enega otroka starši plačujejo več kot za 2, kar verjetno ni neka pravična rešitev in bi se bilo treba domisliti nečesa boljšega. Ali pa v primerih, ko je en otrok v vrtcu in drugi v šoli, kar je ravno tako malo čudno, da je situacija različna. Ali pa tista, kar je pa še najbolj mene v resnici zmotilo, da so se zaradi tega otroci vpisovali, prednost so imeli tisti, ki so že imeli bratca ali pa sestrico v vrtcu, edinci so zopet ostali nekje zunaj na čakalni listi, tisti, ki so bili pa vpisani, pa jih v resnici v vrtec sploh ni bilo, sploh niso prihajali, so pa zapolnili tisto mesto. In to so tiste konkretne težave potem na terenu, ki jih, tako kot ste rekli, papir vse prenese. Saj ste predlagatelji danes že to omenili. Papir vse prenese, v praksi so pa potem rezultati malo drugačni. Mene je tudi zmotilo, tako kot mojega kolega Baneta, da se danes že cel dan v bistvu pri različnih točkah operira z nekimi podatki, kjer se dokazuje, da je tisti ukrep, ki je takrat veljal, oprostitve plačila vrtca za drugega otroka, dejansko zvišal rodnost. Jaz ne vem, od kje vam ti podatki, številk niste omenjali niti niste omenjali, kateri so ti kazalniki, na podlagi katerih to trdite, ampak to seveda ni res. Katerekoli številke pogledamo, če pogledamo rodnost ali pa če pogledamo živorojene otroke na leto, noben od teh podatkov po številkah tega ne potrjuje. Zato vas lepo prosim, bodite vsaj toliko pošteni, pa potem navajajte konkretne številke. Ves čas se zatrjuje, da se je potem rodnost v letu 2008 dvignila, ampak potem bi morala 2012 tudi pasti, pa ni, če bi to bil zdaj nek konkreten učinek tega zakona. In tako, kot je kolega povedal, rodnost pa imamo nekje v povprečju Evropske unije in je že zadnjih kar nekaj let približno enaka, ni nekih bistvenih naraščanj pa tudi ne nekih bistvenih padcev. Ampak tisti komentar, ki je mene v resnici pritegnil in ki sem ga šla malo bolj podrobno gledat, pa je bil komentar dr. Nade Stropnik z Inštituta za ekonomska raziskovanja, ki je bila zelo jasna glede tega ukrepa in tudi v resnici glede vseh ostalih ukrepov družinske politike, ker tudi ona je mnenja, da dejansko ti ukrepi neposredno na nek dvig rodnosti ne vplivajo, in je to tudi izjavila. Poleg tega je tudi seveda navedla, da neke raziskave, ki bi ugotovile dolgoročni pozitivni vpliv kateregakoli ukrepa družinske politike, v resnici ni. In za podkrepitev teh argumentov je tudi navedla, do 80. let smo imeli stopnjo rodnosti, ki je presegala 2,1, potem je sledil padec, kljub zelo dobrim ukrepom družinske politike in smo imeli dovolj mest v vrtcih, potem smo zvišali otroške dodatke, pa to ni vplivalo na rodnost, potem pa v času krize, ko so se v bistvu sprejemali ukrepi varčevanja, se je pa pokazalo tudi obratno, da tudi ti ukrepi varčevanja na rodnost niso vplivali in se je dejansko obdržala na isti ravni. In potem pridemo do tu, kjer smo danes, dejansko pri vseh točkah že cel med razpravo. Družba se je spremenila, naša miselnost se je spremenila. Na to, ali se bo rodilo več otrok, bojo vplivali številni drugi dejavniki in ne zgolj samo ti konkretni neki ukrepi, ki pa, treba je povedati, jih je ta vlada že precej sprejela in olajšala družinam marsikateri korak. Vi veste in so bili to tudi vaši očitki, da delimo neke bombončke. Marsikaj smo zdaj že spremenili in povišali neke transferje. Ampak mi se moramo začeti pogovarjati, mogoče to, kar smo se pri prejšnji točki ali pa dveh nazaj pogovarjali, o delitvi nekega domačega gospodinjskega dela enakomerno med vsemi člani družine, o tem, kako bodo ženske usklajevale kariero in varstvo otrok ali pa domače življenje, o tem, kar je kolega omenil, kako so starši ene izmed mater otroka vozili na dojenje v službo. To je v bistvu to, kar vpliva, ali se bo na koncu nek par odločal za enega, dva ali pa tudi več otrok. In ne moremo zdaj, žal, moram uporabiti to besedo, da gre za populistične razprave danes že preko celega dneva, zato ker zožimo pogled kot konj samo na eno rešitev in rečemo, to je pa zdaj to, s čimer bomo dosegli vse. Ampak v realnem svetu zadeve v resnici ne grejo tako. In še enkrat ponavljam, so argumenti, zakaj se že takrat ta ukrep ni obnesel in kakšne vse težave so bile na terenu zaradi tega ukrepa. In ponavljati isto zgodbo še enkrat, ne da smo se nekaj vsem naučili pa pričakovati neke druge rezultate, verjetno ne bo prava pot. Hvala.
Hvala lepa. Predstavnik predlagatelja, gospod Jožef Horvat, izvolite.
Hvala, gospod podpredsednik. Zdaj se mi zdi že malo neinovativno, da že stotič poslušamo v tem mandatu, spet vlagate zakon, pa spet že drugič pa četrtič pa že pol stališča poslušam, kolikokrat smo vlagali. Ta zakon v tem mandatu vlagamo prvič. Ustava Republike Slovenije, dobili ste jo vsi poslanci na začetku mandata v papirnati obliki, če ne, pa na spletnem portalu Državnega zbora, zavihek Politični sistem, podzavihek Ustava in še nižje Besedilo pa 88. člen. Ta člen ima podnaslov oziroma naslov Zakonska iniciativa. Piše: »Zakone lahko predlaga vlada ali vsak poslanec. Zakon lahko predloži tudi najmanj 5 tisoč volivcev.« Konec 88. člena. In lepo prosim, da ne bomo še zdaj kar naprej poslušali do konca mandata, joj, spet ste vložili zakon. Potem nam povejte, da kršimo Ustavo ali pa spremenite Ustavo. Spremenite Ustavo. Pa je. Črtajte in nam vzemite iniciativo. Če nam jemljete iniciativo za proračun, potem nam vzemite še to zakonsko iniciativo. Jaz imam dovolj zdaj tega, res. Oprostite nekoliko ognjeviti retoriki, ampak ravno ta retorika deluje v nasprotni smeri od načrtov za do družin prijazne družbe, ki jo poslušamo od vas. Tudi mi moramo biti tisti, ki z našimi razpravami želimo narediti dobro okolje, dobro ognjišče za naše družine. Rodnost je v Sloveniji nekje v povprečju Evropske unije, kolegica Janja. Se strinjam. Problem je pa v tem, da smo mi dvomilijonski narod. In tukaj so matematični modeli za majhne narodi brutalni, to vam bo kolega tehnik Branislav Rajić razložil. Je malo drugače, če imate 80-milijonsko nacijo, ali pa samo dvomilijonsko. Me pa čudi ne, zdaj imate ministrico za delo, družino, socialne zadeve, no, konkretno ta zakon spada na šolstvo, ampak bi pa le razumel, da imate neko večjo afiniteto do družin, da je to zdaj nek drugačen SMC, kot je bil v prejšnji sestavi tisti veliki SMC, ko smo poslušali s strani enega, mislim, da je bil po poklicu igralec, pa to zdaj ni pomembno, da mi na tej strani glorificiramo družino. Mene ni sram glorificirati družine. Mi smo za eno dobro družinsko politiko v tej državi. Hvala. Hvala.
Hvala lepa. Imate repliko? Imate samo 20 sekund? Ja, izvolite.
Hvala. Kolega Horvat, jaz nisem rekla, da vi ta zakon vlagate še enkrat, kot ste me verjetno narobe razumeli, jaz sem rekla, da ta ukrep uvajate še enkrat, pa se je izkazalo, da so bili problemi pa da ni bil okej, ampak ponavljate eno in isto.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Blaž Pavlin. Imamo še dva razpravljavca prijavljena: Vojko Starović in Tomaž Lisec. Izvolite, gospod Pavlin.
Spoštovani podpredsednik, kolegice in kolegi! Kaj nam prinaša današnja novela Zakona o vrtcih? S sprejemom zakona bi izboljšali socialni položaj družin, ki imajo več kot enega otroka v vrtcu. Cene vrtca so po mojem mnenju previsoke, saj predstavljajo prevelik delež proračuna družin s povprečno plačo. Stremeti bi morali k temu, da bi uvedli brezplačen vrtec za vse. To bi bilo najbolj pravično za vse. In tukaj se strinjam s kolegico Sluga, mogoče ta ukrep ne bi dal kratkoročnih rezultatov glede demografije rodnosti v Sloveniji, bi pa sigurno dolgoročno izboljšal klimo in ljudi pripeljal do tega, da bi se raje odločali za več otrok. V debatah o davkih velikokrat poslanci koalicije trdite, da so obdavčitve v tujini višje kot v Sloveniji. Mogoče to res drži, vendar pa za višje davke v tujini dobijo tudi boljše storitve, med njimi tudi brezplačen vrtec za vse otroke. Si predstavljate, kako bi lahko razbremenili centre za socialno delo, če ti ne bi potrebovali vsako leto delati izračunov razporeditve otrok v plačilne razrede za plačilo vrtca. Verjetno bi tukaj lahko tudi nekaj prihranili. Se pa v bodoče že veselim predloga koalicije za ureditev tega področja.
Hvala lepa. Besedo ima Vojko Starović. Izvolite.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Jaz ne bom govoril o sami vsebini, ampak bi rad ponovil, da imamo v postopku enako kot pri prejšnjih dveh. Torej, zopet se z nečem srečujemo in opozicija mogoče nerealno pričakuje, da bomo na področju, ki smo ga zapisali v koalicijski sporazum, uporabljali vaše rešitve. Mislim, da je vaša debata in sploh razprava prava, je v pravo smer, ampak mi nekako drugače gledamo, kako bomo ta problem reševali na nekoliko drugačen način. In mislim, da je nerealno pričakovati. Mislim, da so ponujene, nekaj je v koalicijskem sporazumu, nekaj pa Vlada tudi pripravlja. Toliko. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Tomaž Lisec. Izvolite.
Hvala. Koalicija ima pripravljene rešitve. V koalicijski pogodbi piše: »Ustvariti moramo pogoje, v katerih se bodo mladi lažje odločali za otroke.« Imamo pa zakon v Državnem zboru, ta ista koalicija je proti. Toliko o tem, koliko spoštujete svojo koalicijsko pogodbo in koliko imate pripravljenih zadev. Danes smo slišali o tem, kako boste vi težili h končnemu cilju – brezplačni vrtci za vse. Pa me zanima, spoštovane predstavnice ministrstva, finančni okvir te vaše rešitve, ki jo pripravljate in jo boste izvedeli v tem mandatu. Kajti, če je problem dati 21 milijonov evrov za ta ukrep, ki ga predlaga Nova Slovenija, kje boste potem vzeli, bom rekel ne denar, z vašimi besedami, od kje denar. Vlada, ki je v stotih dneh zapravila pol milijarde za kupovanje socialnega miru, nima 21 milijonov za otroke. To povejte. In povejte, zakaj nimate 21 milijonov za te otroke. Zato, ker je napačen predlagatelj. To, gospod, kar je rekla vaša gospodična iz Poslanske skupine Stranke Alenke Bratušek, pusti jih pri miru in nobenega njihovega ukrepa ne bomo sprejeli. To je ta nova politika, ne glede na to vašo koalicijsko pogodbo. Skratka, koliko bodo stali brezplačni vrtci za vse in kdaj lahko pričakujemo ta zakon, je prvo vprašanje. Druga zadeva, glede leta 2008, zanimivo, SD je takrat podprl zakon, danes zelo podobnega zakona ne bodo podprli. Za razliko od poslancev SD smo na tem desnem krilu konsistentni, zagovarjamo slovensko družinsko politiko in ne glasujemo glede na to, kje smo in v katerem času smo. In še več, dve poslanki koalicij sta rekli, »in vemo kako je bilo, da ni bilo okej«. Bilo je zelo dobro. Zakon iz leta 2008 – povišala se je rodnost. Ne samo zaradi tega ukrepa, da ne bo pomote, mislim, da je bilo sprejeto takrat v enem ali dveh paketih, pet ali šest zakonov s področja družinske zakonodaje, ki so dali spodbudo mladim moškim, mladim ženskam, da so se odločili, da gredo v to, čemur se reče družinska politika in da bodo z veseljem vzgajali v Sloveniji otroke. Bilo je rečeno, od kod denar pa treba je začeti varčevati. Torej bomo začeli varčevati na otrocih. Spoštovani poslanci koalicije, začeli ste varčevati na otrocih. Na popolnoma napačnem koncu ste začeli varčevati. Ta ukrep je malo dražji kot ukrep, ki ga je zadnjič predlagal kolega Zvone Černač glede Karavanškega predora, ker bi takole privarčevali 14 milijonov, pa predsednik Vlade tišči glavo v pesek kot noj, ker tam bodo dobili pravi teh 14 štirinajst milijonov, ne Turki, ampak prijatelji, ki so blizu koalicijskimi poslanskimi skupinami. Tukaj, ker so otroci od vseh, ne samo od koalicijskih poslanskih skupin, pa 21 milijonov nimate. Toliko o tej vaši konsistentnosti, kje boste začeli varčevati. In spoštovani in spoštovane, Zujf, očitno bo treba vsem poslancem, tako novim pa tudi določenim starim, ki imajo probleme s tem Zujfom, enkrat dati na mizo ta zloglasni Zujf, predvsem pa končne in prehodne določbe, ki smo jih omenjali. In kot je rekel kolega Jože, tudi poslanci Desusa so sedeli na tistih nočnih sejah, ko smo rekli, vsem bomo malo vzeli, s težkim srcem, ampak smo se zavezali, da najkasneje v dveh letih bomo Zujf skoraj v celoti ukinili. To je bilo jeseni 2012. Jeseni 2018 ta vaš zloglasni Zujf po tretji vladi levih strank še kar velja na določenih segmentih. In na žalost velja na določenih segmentih, ki se jim reče tudi družinska politika. Tako da, spoštovani, naslednjič, ko bo kdorkoli operiral z Zujfom, preberite si Zujf, potem pa se poglejte na ogledalo, poglejte, kaj so vaši poslanski kolegi iz SD, Desus, SMC, zavezništva Alenke Bratušek in reinkarnirana LMŠ, iz vseh tistih zloženk, ki prihajajo, ki so, ki naj bi bile liberalne, pa niti blizu niso temu, kaj ste počeli s tem zloglasnim Zujfom. Le tam ste ga spustili mimo, kjer se vam je zdelo. In očitno se vam ne zdi prav, da bi temu zloglasnemu Zujfu dali rdečo luč in rekli, ne na področju otrok, na področju družinskih zadev pa tega ne bomo delali. In ko govorite, Računsko sodišče je nekaj reklo. Spoštovani predstavniki SMC, SD in pa Desus, vsaj dve odločbi Ustavnega sodišča imamo iz prejšnjega mandata, pa jih ne spoštujete, vi se pa izgovarjate na eno odločbo Računskega sodišča, ki govori o otrocih. Skratka, da zaključim, spoštovane predstavnice Vlade, zanima me, koliko bodo stali brezplačni vrtci za vse. Zaključil pa bom z esemesom, ki sem si ga prepisal, od ene gospe, ki mi ga je poslala: »Hvala, ker se borite za nas in za naše otroke, ampak slej ko prej bomo šli vsi v Avstrijo, kjer je bolj ugodna družinska politika.«
Hvala lepa. Prehajamo v sklepni del splošne razprave, v katerem dobi besedo še predstavnica Vlade Martina Vuk, državna sekretarka. Izvolite.
Hvala lepa, spoštovani podpredsednik! Še enkrat lep pozdrav vsem poslankam in poslancem! Kar veliko je bilo povedanega skozi celo razpravo, moram pa priznati, da je bila na trenutke ali pa da sem bila na trenutke nekoliko zmedena, ker se je veliko več govorilo skoraj o vsem drugem kot o konkretnem predlogu zakona, o njegovih posledicah, vzrokih in tako dalje. Veliko je bilo zelo splošne razprave, na katero se tako široko žal ne morem odzvati. Lahko pa grem po nekaterih točkah, ki se nanašajo na naš sistem vrtcev, na naš način plačevanja in subvencioniranja, zagotavljanja sredstev in kapacitet za vrtce. Nekoliko se lahko odzovem tudi na rodnost, na različne projekcije in še na marsikaj drugega, tudi na finančne posledice. Pa če gremo po vrsti, sistem vrtcev v Sloveniji. Tukaj sem nekako zaznala, da vendarle vsi delimo isto stališče – je izjemno dober, je izjemno kvaliteten in ga v nobenem primeru ne smemo rušiti. Tukaj se mi je zdelo, da se vsi v celoti strinjajmo in da nihče ne želi posegati v ta naš sistem vrtcev in v način zagotavljanja ter izvajanja, zlasti pa ne v standarde in normative, čeprav je bilo nekoliko nakazano. Vi veste, da se od časa do časa pojavijo nekatere želje, bom temu tako rekla, ali pa zahteve po zniževanju standardov v vrtcih. In ker v resnici ti naši kazalniki, ki jih dosegamo z vrtci, kažejo na to, da zaradi visokoizobraženega in kakovostnega kadra, da zaradi velikosti ali pa majhnosti skupin, ki jih imamo zagotovljene, da zaradi tega, ker naši vrtci niso samo varstvo, kar so vrtci v mnogih, mnogih drugih državah, ampak so vzgoja, so cel program, kurikulum, ki je določen za vrtce, ravno zaradi tega dosegamo tako dobre standarde glede tega vrtca in tako dobre kazalnike. Naši vrtci pomenijo en pomemben balans, dajmo temu tako reči, ali pa tudi način zagotavljanja enakosti oziroma zmanjševanja ovir, ki jih otrok prinese iz svoje primarne družine. Zato je pomemben ta program, zato je pomembna vzgoja, zato so pomembne aktivnosti in zato je pomembna tudi usposobljenost kadra, ki je v vrtcih zagotovljen. Zato, da dosegamo to, da dosegamo socializacijo, da dosegamo ali pa odpravljamo ali pa vsaj znižujemo tiste primanjkljaje, ki jih nekateri otroci prinesejo od doma, in zato, da zagotovimo ta kontinuum potem tudi skozi vstop v osnovno šolo, da ni prvi stik z neko skupino, z nekim organiziranim procesom izobraževanja, tudi vzgojo šele vstop v šolo. Povprečna cena vrtca, ki jo pri nas plačajo starši je 130 evrov, torej od tistih, ki plačajo nič, do tistih, ki plačajo nekoliko manj kot 400 evrov, kar je nekje maksimalna cena. Povprečna cena v Sloveniji je 130 evrov. Lahko se pogovarjamo, a je to visoka cena ali je to nizka cena, ali je naš sistem subvencioniranja, način tega, da je 77 % polne cene tista maksimalna cena, ki se jo vzame in ki se jo lahko plača, lahko se o tem pogovarjamo, ali je to ustrezno ali ni ustrezno. Strinjam se, da v resnici tisti, tudi po statistikah, največje število staršev otrok, ki so vključeni v vrtce, je uvrščeno v 5. oziroma 6. dohodkovni razred. To so tisti, ki plačujejo ceno v odstotkih 35 ali pa 43 od polne cene. Pritisk z vidika cene je na srednji sloj ali pa na nižji srednji sloj, ker se pri nas gleda dohodkovni razred, dohodek na osebo, torej je odvisno seveda tudi od števila družinskih članov. Pa se bom na to ceno in na ukrepe še kasneje vrnila. Ko govorimo o rodnosti, ker je bil eden od dveh temeljnih razlogov ali pa celo kot primarni razlog za uvedbo ali pa za predlog tega ukrepa naveden dvig stopnje rodnosti. Jaz ne vem, če ste gledali statistične podatke, veste vsi verjetno, da s statistiko je hudič, ker je odvisno, kako se določene stvari izračunava, kako se jih interpretira, zlasti od tega je odvisno, in kako gledamo primerjalno z drugimi državami oziroma s tistimi, s katerimi se primerjamo. In ne boste verjeli, stopnja rodnosti v Sloveniji raste. Stopnja rodnosti v Sloveniji raste. Tudi lansko leto je zrastla. Kar pa se je lansko leto zgodilo in zato ni res, da je trend zniževanja, lansko leto se je zgodilo, da kljub temu, da je stopnja rodnosti zrasla na 1,62, se je število rojenih otrok za nekaj več kot 100 otrok zmanjšalo glede na leto 2016. Zakaj? Zato ker, sem rekla, s statistiko je hudič, zato ker je način izračuna tak, da je ključno, koliko žensk je v rodni dobi. Zato, ko gledamo analizo Umarja, ko gledamo projekcije Umarja, ste verjetno vsi zaznali te projekcije in tudi komentarje Umarja, ki pravijo, da še s takimi ukrepi, še s takim povečanjem rodnosti ne moremo priti na številko 2,1, ki zagotavlja obnavljanje generacij, ki zagotavlja to preživetje, da ohranjamo število prebivalstva, da torej vsi podsistemi v državi, ki so bili narejeni na tej strukturi, nekdanji, na nekdanji piramidi, ne taki, kakršni imamo zdaj, ki ni več piramida, da lahko nemoteno tečejo brez kakršnihkoli drugih ukrepov. Zato je bila sprejeta tudi strategija dolgožive družbe in zato so vse te podlage in projekcije bile narejene, zato da se je ta strategija sprejela. In tudi zato je bila sprejeta resolucija o družinski politiki. Tudi zato. Vendarle pa je njen primarni cilj in primarni cilj ukrepov družinske politike čim višja kakovost življenja ljudi, družin v tem primeru, še zlasti otrok. Čim višja kakovost življenja. Ker potem lahko govorimo vendarle tudi o nekem spodbudnem okolju, ki ljudi spodbuja za to, da se odločajo tudi za ustvarjanje družine v skladu z njihovimi željami. Ker kar lahko država naredi, je to, da omogoča tako okolje, ki ljudem omogoči ali pa ki ljudi ne odstrani od njihovih želja po ustvarjanju družine in po tistem številu otrok, ki si jih želijo imeti. In tudi razne analize in mnenja strokovnjakov kažejo, da v resnici ni možno ugotoviti, kaj bi bil ali tisti skupek ukrepov ali en ukrep, ki bi povzročil zdaj blazno strmo rast rodnosti v državi. Lahko pa krčenje in zmanjševanje določenih pravic in bonitet pripelje do znižanja rodnosti, to pa tudi ugotavljajo, še zlasti zato, ker je seveda strah tisti ključni faktor, kjer ljudje pač začnejo ravnati še bolj racionalno, kot bi ravnali drugače, čeprav ne vejo, kako se bodo za njih okoliščine spremenile, ampak, pač, ravnajo previdno, ker ne vejo, kakšna bo prihodnost. Pa ne bom omenjala Zujfa, ampak vendarle. Kaj smo delali glede Zujfa? Sproščali smo te ukrepe, ki so bili takrat omejeni. Sproščali smo jih. Lahko gremo pogledati po letih. Lahko si jih naštevamo. Pa saj smo si jih vsako leto sproti naštevali. Pa saj smo skupaj sedeli približno isti, ki se zdaj sprašujete, kaj ste delali. Lahko gremo še enkrat skozi cel seznam. To smo delali. Ker je bilo najprej treba priti do stopnje nič, da se lahko potem kam premaknemo. Ker, kot sem rekla, ko je enkrat odrezano in odvzeto, je hudičevo težko priti spet nazaj na tisto raven. Mimogrede, ko smo prej omenjali pokojninsko blagajno, že dolgo se ne vzdržuje več sama z vplačili, ampak je transfer proračuna tisti, od 1,1 milijarde pa do 1,6 milijarde smo že imeli transfer proračuna v pokojninsko blagajno, zato da je vzdržna. Ampak to je neka druga tema. Ko govorimo o vključenosti otrok v vrtec v deležih, bili so omenjeni, pa da bomo natančni. Skupaj vseh otrok v Sloveniji v predšolski dobi, torej v starosti od enega do šestih let ali pa od enajstih mesecev, natančno, ko se ga lahko vključi v vrtec v Sloveniji, pa do vstopa v šolo, je vključenih 80,4 % vseh otrok. Od tega v starostni skupini od enega do treh let 69 %, v starostni skupini od štirih do šestih let pa 93 % vseh otrok. Ko se zdaj malo primerjamo pa ko gledamo cilje EU, katerim smo tudi mi zavezani – v starosti od enega do treh let naj bi bilo po ciljih Evropske unije vključenih 33 % vseh otrok v državi v tej starosti v vrtce. Torej to številk smo mi že več kot podvojili. Po tistih starih od štiri do šestih let, kar v mnogih državah, drugih državah Evropske unije šteje že za začetek šolanja, zato so številke toliko drugačne, pri nas pa to še ni začetek šolanja, je pa ciljna številka 95 %, številka, ki jo mi dosegamo je 93 %. Torej smo na dobri poti. Kar je še treba povedati, je to, da se je v zadnjih nekaj več kot desetih letih za 20 odstotnih točk približno dvignila stopnja vključenosti otrok v vrtce, kar pomeni, da lepo napredujemo. Cilj seveda je 100 % vključenost. Zaradi tega, kar sem naštela na začetku, zato ker naši vrtci niso samo varstvo in zato se razlikujejo od tega, kar je bilo prej povedano, od kanadskih vrtcev, v Švici, na primer, gredo otroci ob dvanajstih domov in ob dveh nazaj v vrtec, ker doma jedo kosilo in doma opravijo popoldanski počitek. Kakšna spodbuda je to potem za zaposlenost staršev, za razbremenitev, za javne storitve, take, kot bi morale biti. Malta do pred kratkim sploh ni poznala vrtcev, na primer, in tako dalje in tako dalje. Nemčija, na primer Berlin, ker je to pač tam regionalno urejeno, pa je uvedel brezplačne vrtce. Ko smo bolj podrobno, pa nismo še dovolj podrobno, ampak tako, se pozanimali, je v bistvu uvedel brezplačni program, ni pa uvedel neplačljivosti vrtcev, ker starši še vedno plačujejo za prehrano in še za kakšne druge stroške, kar približno znaša med 120 in 150 evrov. Tako da, zakaj je končni cilj brezplačni vrtec? Zato, ker ti učinki, ki jih naš vrtec zagotavlja, odtehtajo to, ta vložek, postopni, ki ga je treba vložiti zato, da imajo vsi otroci možnost biti vključeni v vrtce. Vendar pa, če naredimo to čez noč, se nam lahko zgodi to, kar se je zgodilo leta 2008 oziroma 2009. Zgodilo se je to, da ni bilo [[…]]Jaz težko govorim, ko mi vse odmeva v ušesih. Lepo vas prosim. Sem se zadrževala zdaj kar precej časa, pa vas lepo prosim, da tudi vi poslušate, še 16 minut imam na voljo, več pa ne, tako da [[…]] Ko govorimo o nekih ukrepih, ki bi jih sprejeli čez noč, in zdaj vi lahko očitate zadnjih 20, 30, 5, 10, kolikorkoli let, ta vlada je ravnokar presegla številko 100 dni. 100 dni. 100 dni. Še enkrat, 100 dni.
Prosim za mir v dvorani.
Saj lahko se pogovarjamo, saj se je lepo pogovarjati, samo mislim, da to pač temu ni namenjeno. Lahko se mi kje drugje pogovarjamo pa razpravljamo. Ne čutim neke blazne naklonjenosti temu, da bi debatirali. [[oglašanje iz dvorane]]
Sem prosil za mir, lepo prosim! Bodite spoštljivi do državne sekretarke. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Jaz vas lepo prosim, da ne skačete v moj čas, ker tudi jaz nisem skakala v vašega. Kar se tiče teh nenadnih sprememb, se nam lahko zgodi tista situacija, ki se je zgodila takrat, da občine niso mogle zagotavljati dovoljšnjih kapacitet. Občine niso mogle slediti temu nenadnemu bistvenemu povečanju števila vpisanih otrok. In kaj se je potem zgodilo? Kljub dobremu ukrepu, ki je bil spodbuden, ki je seveda spodbujal to, da se otroka vključi v vrtec, se je ta otrok na koncu moral vključiti v neko privatno varstvo. In veste, kaj dobimo s temi privatnimi varstvi? Saj vas verjetno ni treba spominjati na kakšne, lahko tudi v zadnjem času, zadeve, ki so izbile. Dobimo pač to, da se gremo ali pa, da se nekateri gredo inovativne načine svobodne podjetniške pobude in se promovirajo kot vrtec, ko to ni. Tudi to je nevarno. Zato potrebujemo kapacitete. Zato potrebujemo dovoljšnje število vrtcev, ki izpolnjujejo vse te predpisane standarde in normative, ker samo na ta način se lahko zagotavlja kakovost. Kakovost, ki jo v Sloveniji imamo. Naj povem, da je delež vključenosti otrok v javne vrtce v Sloveniji 98,04-odstoten, zato je pritisk na občine vedno tako močan, zato sem občine omenjala kot ključne deležnike, ker so one tiste, ki zagotavljajo kapacitete. In ker žal država lahko pomaga s svojimi investicijskimi sredstvi, kjer se lahko naredi razpis za investicije v osnovne šole in vrtce, ampak od leta 2011 takega razpisa ni bilo, ker – kje se je začelo krčiti? Začelo se je krčiti poleg na pravicah ljudi takrat z Zujfom tudi pri investicijah. In potem je ta krog sklenjen, še posebej, če se zavedamo tega, da finančna perspektiva, tista prejšnja, ki je imela ogromna investicijska sredstva, ki so bila potem porabljena regionalno, in marsikatera občina je marsikaj zgradila, tudi vrtec in šolo pa športno dvorano pa kulturni dom, zadružni dom in tako naprej, danes ali pa v tej finančni perspektivi pa v naslednji tudi teh investicijskih sredstev ni, ker ni možno evropskega denarja porabljati za te namene. Zato je toliko večji pritisk in ta skrb. Ker je bilo danes omenjeno večkrat, zakaj zdaj govorite, da je 21,5 milijonov evrov finančna posledica, ki jo je tako težko zagotoviti. Jaz ne vem, če ste poslušali moje uvodno stališče, pa ga bom zdaj še enkrat ponovila, to je bila samo ugotovitev. Po izračunu predlagatelja bo za ta namen potrebno zagotoviti 21,5 milijonov evrov, nič drugega, nič drugega, samo ta ugotovitev je bila, nobena spornost. Jaz samo mislim, da je pozitivno, da ste menili in menite v svojem predlogu, da bi bilo prav, da se s tem stroškom ne obremeni občin, ampak da se obremeni državo. To je bila pač vaša ugotovitev, da je tak strošek in ta strošek je tam tam. Verjetno drži. Ko govorimo o koalicijskem sporazumu, seveda poznamo koalicijski sporazum in vemo, kaj notri piše. In tudi to, če ste poslušali na začetku, ste slišali, da sem omenila, da ta končni cilj brezplačni vrtec za vse otroke v Sloveniji, je zapisan v koalicijskem sporazumu in je koalicijska zaveza. Ampak vi veste, za kakšno obdobje se koalicijski sporazum podpisuje. Zagotovo ne za prvih 100 dni delovanja vlade. [[oglašanje iz dvorane]] Bravo, tako je, za 4 leta, ker toliko traja po navadi mandat vlade in koalicije. Zato [[…]] [[oglašanje iz dvorane]]
Gospod Pojbič, lepo vas prosim, da spoštujete tretji odstavek 75. člena Poslovnika, ki pravi – a vam ga preberem? [[oglašanje iz dvorane]] Ki pravi, da predsedujoči skrbi, da govornika nihče ne moti med govorom. Prosim lepo. Izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Torej, seveda je to naš končni cilj, ampak da pridemo do tega končnega cilja, ne moremo mi reči, s 1. 1. 2019 ali pa s 1. 1. 2020 bo v Sloveniji veljal brezplačni vrtec za vse, en člen v zakonu in je stvar rešena. Ne moremo, zato ker se zavedamo odgovornosti, ki jo prinaša ta zaveza, in zato ker se zavedamo, kaj vse je treba narediti, kakšne korake je treba narediti, da pridemo do ugotovitev, na kakšen način je to najbolje speljati. Bili so tudi v preteklosti, ne vem, če to ni bilo predstavljeno, ampak bili so v preteklosti, že kar nekaj let nazaj sicer, narejeni izračuni, kaj bi pomenilo, če damo skupaj celotno maso, ki se namenja za otroške dodatke, in celotno maso dohodninskih olajšav za vzdrževanje družinskih članov, torej za otroke. Prišli smo do tega, če bi uvedli univerzalni otroški dodatek, kjer torej vsak otrok v državi od 0 do 18. leta dobi enako višino otroškega dodatka, da bi to pomenilo znesek približno 50 evrov na otroka. Mi pa vemo, da danes imamo razpon od 0 do, mislim da 160 evrov višine otroškega dodatka. Torej bi bila ta porazdelitev spet, ne vem koliko pravična s tega vidika. Univerzalnost je v neki družbi, kjer so vsi pogoji optimalni, tista prava, ker z univerzalnostjo daješ pravo sporočilo, z univerzalnostjo daješ tiste spodbude, ki so jim namenjene. In otroški dodatek, to smo vedno govorili, ni ukrep ali pa vsaj zagotovo ne v celoti ukrep socialne politike, ampak je zlasti prvenstveno ukrep družinske politike. Ampak če mi v družbi, ki pa ni optimalna, ker nobena družba ni optimalna, želimo zagotoviti čim višjo kakovost življenja za ljudi, še zlasti za družine in še zlasti za otroke, potem je pa treba težiti k ciljanosti ukrepov. Takrat je to univerzalnost, če zagotavljamo univerzalnost, treba zagotavljati pri javnih storitvah. Tam mora biti zagotovljena enaka kakovost in enaka dostopnost za vse. In če to zagotovimo, dosegamo zniževanje neenakosti v družbi. Ko je bilo prej rečeno, da pri nas ne moremo govoriti o enakosti otrok, pa ne o enakopravnosti otrok, ampak lahko govorimo o enakovrednosti otrok. Veste, še vedno pri nas velja načelo enakosti. In to načelo enakosti govori tako o enakih pravicah, o enaki obravnavi in o nedopustnosti razlikovanja glede na katerokoli osebno okoliščino. Tako razlagamo tudi enakost spolov, pa tudi vse druge enakosti v družbi. Ne gre za istost, gre za enakost. In ta enakost je definirana, ni kar tako na pamet mišljena. Ima svoje razloge, ima svoje posledice in ima tudi usmerjenost. Pa ne zato, ker smo si mi to izmislili, ampak ker tudi vse tiste mednarodne integracije, v katerih sodelujemo, težijo k tem istim ciljem in smo jih dolžni uresničevati ali pa se jim vsaj približevati. Če zaključim. Naš skupni cilj seveda mora biti zagotavljanje čim višje kakovosti življenja ljudi na splošno, družin in otrok. Tudi ob sprejemanju nekaterih drugih predpisov s področja družin, s področja otrok, s področja družinske politike je bilo jasno rečeno, da je družina pri nas tista osnovna in temeljna celica in da so otroci tisti, ki morajo biti še posebej zaščiteni in še posebej mora biti sistem vzpostavljen v njihovo korist. Kar se tiče sporočilnosti, sporočanja, naravnanosti, tukaj ne bi smelo biti nobenega dvoma in nobenih razlik, kaj si želimo vsi skupaj. Poti do tja so pa očitno različne. In ravno zato imamo tudi različna stališča, katere zakonske predloge podpreti ali ne, kateri ukrepi, katere rešitve bodo pripeljale do teh skupnih ciljev in po kakšni poti bomo šli. Ampak saj to je tudi eden od čarov parlamentarne demokracije. Hvala lepa.
Hvala lepa. Vsi prijavljeni razpravljavci, ki ste to želeli, ste dobili besedo. Ker čas, določen za razpravo, še ni potekel, sprašujem, ali želi na podlagi 71. člena Poslovnika Državnega zbora še kdo razpravljati. Ugotavljam, da je interes za delitev časa. Če želita razpravljati tudi predstavnik predlagatelja Jožef Horvat ter predstavnica Vlade, prosim, da se prijavita s pritiskom tipke za vklop mikrofona. V tem primeru dobita besedo kot zadnja, in sicer najprej predstavnica Vlade in nato predstavnik predlagatelja. Prosim za prijavo. Vsak razpravljavec ima na volj 5 minut časa. Prvi ima besedo Tomaž Lisec. Izvolite.
Hvala. Težko zberem mislim ob tako splošni razpravi, kot si jo je privoščila državna sekretarka. Je pa dejstvo, da pozna področje, ker je bila ravno na področju dela, družine in socialnih zadev, mislim, da 5 ali 6 let državna sekretarka in ko je govorila o tem, kaj vse je treba storiti, se sprašujem, kaj vse ni storila v teh letih, ko naj bi bila predvsem v letih 2017 in 2018 tako vrhunska letina, ki nam je dejala v izobilju, ampak še vedno ni bila tako dobra v izobilju, da ne bi dala 21 milijonov po mnenju predlagatelja mladim slovenskih družinam oziroma otrokom v vrtcih. Jaz sem pričakoval, če vi, spoštovana gospa državna sekretarka, rečete, da je 21 milijonov izračun predlagateljev, da pa bi vi postregli, koliko bo ta ukrep stal. Ker niste samo vi osebno vpleteni, ampak celotna hierarhija tako na ministrstvu za izobraževanje kot tudi ljudje z ministrstva finance bi lahko postregli, jaz verjamem, da v dveh urah, koliko bi ta ukrep stal. Ampak ukrep ni dober, ne glede na to, koliko bi stal, je zaključna poanta predstavnice Ministrstva za izobraževanje, ki pravi, da se zaveda, kaj ste zapisali v koalicijsko pogodbo, brezplačen vrtec za vse, ampak da nimate pojma, koliko bo stalo, ne glede na to, ali bi ta ukrep začel veljati 1. januarja 2019, 1. septembra 2019, ali morebiti ob koncu te tragedije te vlade, recimo septembra 2021. Skratka pod črto, v koalicijsko pogodbo so napisali pravljico, ki se imenuje brezplačen vrtec za vse, nimate pa pojma, koliko bo to stalo. Toliko o resnosti nasprotnikov konkretnega zakona, ki so ga predlagali poslanci Poslanske skupine Nova Slovenija. Da zaključim. Veliko let se pogovarjamo v Državnem zboru o tem, kot je rekla, mislim da danes državna sekretarka: družina je temeljna celica in treba je zaščititi otroke. Ampak ta ista koalicija, ki to napiše v vsako koalicijsko pogodbo, ker ji pride prav, tako kot ogromno ostalih floskul, ne podpre enega majhnega delčka. Medtem ko večina predlagateljev koalicije reče, da ne, ker to bi bil gromozanski pritisk na občine, se po drugi strani hvali, kako v bistvu je vključenost otrok že itak skoraj 100- procentna, v bistvu samo še nekaj sto otrok moramo spraviti v vrtce. Skratka, tisti ki govorijo, kako bi morali župani graditi nove vrtce, se hvalijo, kako je država in občina poskrbela za te nove vrtce. Nekonsistentnost nasprotnikov zakonov je očitna. Najbolj pa bodejo v oči razprave tistih, ki so leta 2008 podprli tak zakon, sedaj pa so proti, ker so jim očitno navili ušesa in so rekli: »Bog ne daj, da podpreš zakon, ki pride izpod peresa poslanskih skupin SDS ali Nova Slovenija.« Te tri ure bi lahko slej ko prej vrgli stran, razen dobrih razprav, tudi morda enega ali dveh poslancev koalicije. Če boste naslednjič prišli v Državni zbor samo z enim stavkom, spoštovani predstavniki, predstavnice Vlade: zakona ne podpiramo, ker je napačen predlagatelj, hvala za pozornost. Hvala za pozornost tudi vam.
Hvala lepa. Besedo ima Igor Zorčič. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Kolegice, kolegi, jaz mislim, da ni tako hudo, kot je ravnokar opisal kolega Tomaž. Dejstvo je, jaz se strinjam s kolegi, ki opozarjajo na finančne posledice. Se strinjam tudi s to debato, da lahko vsakokrat, ko govorimo o finančnih posledicah posameznih zakonov, rečemo, tam pa tam smo pa lahko zagotovili 20 milijonov. Ampak če pogledamo eno širšo sliko tega zakona, lahko kaj hitro ugotovimo, da je pri obravnavi stroškov vrtca treba upoštevati tudi druge aspekte tega pomembnega vprašanja. Jaz sem eden izmed tistih, ki zagovarja neko tezo, da država mora skrbeti tudi za svojo natalitetno politiko, da mora spodbujati rojstva. Sploh ena takšna država, kot je Slovenija, ki se v končni posledici sprašuje o vzdržnosti pokojninskega sistema. Pa vendar se vedno znova, ko se pogovarjam o tem, vprašam, kakšen pa je tisti pravi sistem. Jaz se ne strinjam s stališčem, da je, ne vem, neka komisija za nadzor tajnih služb ugotovila to in to in da bi potrebovali več otrok, ki bodo v končni fazi kanonfuter mogoče nekje na nekakšni fronti. Jaz mislim, da moramo gledati na natalitetno politiko predvsem z vidika vzdržnosti nekih družbenih sistemov, ne pa toliko kot neko strateško orodje. Ne nazadnje se moramo zavedati naših omejitev, da smo država z dvema milijonoma prebivalcev. Ko sem govoril o tem, da moramo pri stroških vrtca gledati z nekega širšega aspekta, bom jaz povedal en svoj primer. Jaz imam tri otroke. Najmlajši otrok je šel lani v vrtec. Ko smo zaprosili za vrtec, smo iz našega novega vrtca v Brežicah dobili domov obvestilo, da nimajo več prostih mest za otroke prvega starostnega obdobja in da bo naša vloga vpisana v evidenco prijav za zavrnjene vloge ter da bom obveščen, če bodo in ko bodo imeli prosto mesto. Glede na to da obstaja tudi na spletni strani Ministrstva za šolstvo neka evidenca podatkov glede tega, kakšne so čakalne vrste in koliko je prostih mest v vrtcu, je bilo tam evidentno, da temu ni tako, da ne potrjuje tistega obvestila. Potem je sledila moja pritožba in na koncu smo uspeli izposlovati to, da je vrtec vendarle odprl ta oddelek in v kratkem času je nakapljalo kar nekaj otrok, ki so potem napolnili ta oddelek. Hočem povedati to, da ko se pogovarjamo o vrtcih, o tem, da želimo spodbujati mlade, da se bodo odločali za otroke, če je vrtec sploh orodje za to, to se moramo še vprašati, potem moramo biti tudi toliko konsistentni, da na drugi strani, če zagotavljamo poceni ali pa zastonj vrtec, da zagotovimo tudi mesta v vrtcu. Jaz mislim, da brez tega se danes sploh zaman pogovarjamo. Ampak o mestih v vrtcu se pa v tem zakonu ne pogovarjamo. Žal je v tem delu zakon bistveno pomanjkljiv. Bi pa mogoče še glede vprašanja, ali je to ustrezen ukrep, dodal neko svoje stališče. Jaz sem danes slišal neko debato, da je to bilo v preteklosti že sprejeto in da je leta, ne vem, 2008, 2009 rastla nataliteta, da je bilo povečano število rojenih otrok. Kot sem omenil, imam več otrok, tudi takrat se nam je eden rodil, pa moram reči, da niti približno ne zaradi ukrepa katere izmed takratnih vlad. Jaz mislim, da gre tu za nek sistem vrednot, ki ga bomo posvojili ali pa ne, ne pa za sistem neke matematike, izračunavanja določenih stroškov. Če je strošek naše življenje, je strošek tudi življenje naših otrok. Vedno je bilo, vedno so se ljudje borili za to, da so jih preživeli. To bo ostalo tudi vnaprej. Če želimo spodbuditi povečanje števila rojstev otrok, potem bomo verjetno morali uporabiti predvsem kakšne druge ukrepe, ki bodo morda bolj vrednostne narave pa manj stroškovni. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima Nina Maurovič. Izvolite.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči! Danes smo bili poslanci koalicije nekajkrat izzvani, da se ne oglašamo in se je insinuiralo na to, da tega ne počnemo, ker se verjetno strinjamo. Bom povedala, zakaj se oglašamo manj. Pretežni del novembrske in decembrske seje se ukvarjamo s predlogi zakonov, ki jih vlaga opozicija in so pravzaprav samo reciklaža. Bili so že vlagani v nekaterih preteklih mandatih in so bili tudi iz utemeljenih razlogov zavrnjeni. Tako da je ta konkreten zakon, o katerem se ta trenutek pogovarjamo, s tega vidika pravzaprav dobrodošla osvežitev, ker je nov. Ampak bomo že pri naslednji točki dnevnega reda videli, da se bomo ponovno vrnili v že znani cikel. Danes smo se parlamentarke popoldan srečale z nekaj izjemnimi ženskami iz gospodarstva in smo se z njimi pogovarjale o položaju žensk v družbi in ostalih težavah, s katerimi se sodobne ženske srečujemo. Seveda govorimo o izobraženih, uspešnih ženskah, ki zelo veliko potujejo, spoznavajo druge uspešne ženske in so tudi mame. Po uri in pol pogovora smo pravzaprav prišle do enega skupnega spoznanja, in to je, da Slovenija ženskam mamam ponuja ene izmed najboljših možnostih za kariero. Zakaj? Njihov odgovor je bil, ker imamo odlično mrežo vrtcev, ker imamo dolgo in velikodušno porodniško, ker vrtci in šolska varstva so na voljo do poznih popoldanskih ur in so v primerjavi z državami Evropske unije zelo poceni. Gospa, ki je iz Lions kluba, je navedla primere, ona je s Primorske, kolegic Italijank, ki skoraj vse po vrsti opravljajo polovični delovni čas, ker so vrtci tako izjemno dragi ali je pa zelo težko otroka v vrtec vpisati in se morajo potem posluževati raznih varušk in ostalih alternativ, ki so tako zelo drage, da si enostavno ne morejo privoščiti kariere. Ni pa nihče danes opozoril na eno zanimivost, ki jo pravzaprav poznamo že od leta 1798, in to je demografsko ekonomski paradoks. Govori o tem, da so prihodki in rodnost v obratno sorazmerni korelaciji. Večja kot je stopnja izobrazbe, večji kot je BDP na prebivalca, nižja je rodnost, in to ni nekaj, kar smo izumili v Sloveniji, ampak se s tem srečujejo popolnoma vse ekonomsko razvite države. In kaj se zgodi v času recesije? Obratno. Rodnost se dvigne. In to se nam je dogajalo tudi v Sloveniji v preteklih letih, tako da se pravzaprav niti ne bi hvalila s tem, v času čigave vlade se je rodnost zviševala, ker v luči demografsko ekonomskega paradoksa pravzaprav to ni ravno pohvalno, ker je najverjetneje posledica zmanjšanja in slabšanja gmotnega položaja. Slišali smo pa tudi neko zelo po mojem mnenju neokusno možnost, in sicer ste govorili o izbiri med slovenskimi otroci in migrantskimi otroki. Ob takšnem strahu pred migrantskimi otroki in ob tako grozovitem strahu in skrbi za rodnost, vas kar vprašam naravnost, kdo izmed vas ima več kot dva otroka. Ker tri plus je premalo. Nekateri nimajo pa niti enega. Samo v tem primeru bi te pripombe bile v mojih očeh na mestu. Tako bom rekla, vedno smo lahko boljši, ampak s takšnimi ukrepi, o katerih smo se pogovarjali danes, pa zagotovo rodnosti ne bomo zvišali, ker se s to težavo ukvarjajo tudi dosti bogatejše in dosti bolj razvite države od nas in je še niso razrešile. Razen z migracijami. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima poslanka Anja Bah Žibert. Izvolite.
Hvala lepa za besedo. Nekaj odgovorov glede na razprave predhodnikov. Kolegica Nina Maurovič, jaz ko sem vas poslušala, sem imela občutek, da smo mi v koalicijsko pogodbo zapisali, da bo vrtec v prihodnje brezplačen, kajti po vašem mnenju je vse lepo in prav in nobene potrebe ni, da bi v Sloveniji karkoli spreminjali, ker so matere zadovoljne. Jaz verjamem, da so uspešne matere zadovoljne, kajti za njih, če pogledamo, verjetno sam vrtec ne pride tako zelo drag, kajti te meje so zelo široke, niso tako zelo ozke, kot izgleda. Prej je gospod poslanec iz SMC, ki se načeloma zelo rad malo pošali rekel: »Ja, pomočnice vzgojiteljic imajo zelo nizke plače, in to je tisto, o čemer bi se morali pogovarjati.« In to, spoštovani, poslušamo s strani poslanca, ki je bil v preteklem mandatu v vladi in danes je v vladi. Veste, to so pa ta dvojna merila ali pa posmeh vsemu, ko nekdo razpravlja o tem, kako bi moral stvari urediti, pa je imel za to škarje in platno. Da je zgodba še toliko bolj žalostna, smo ravno v teh dneh sprejemali zakon o sistemu plač v javnem sektorju, kjer bi lahko vsaj delno to popravili. Pa niste! Ker ste v bistvu ukrep iz Zujfa ne samo podaljšali, ampak spremenili v stalni ukrep. Čeprav je v Zujfu pisalo, da ko bo 2, 5-odstotna gospodarska rast, bodo vsi ukrepi ukinjeni. To v odgovor državni sekretarki, ko je rekla: »Ukinjali smo Zujf.« Danes Zujfa sploh ne bi smelo več biti, kajti gospodarska rast je skoraj 5 %. Ko govorimo o tem, da vlada predlaga brezplačni vrtec za vse otroke, danes imamo pa na mizi predlog, da je brezplačni vrtec za drugega otroka. Zdaj jaz res ne razumem, ali vlada misli, da bo ta ukrep speljala čez noč, če danes vidi ogromno ovir za to, da bi bil brezplačni vrtec vsaj za drugega otroka. Jaz sem poslušala v praktično večini razprav s strani koalicijskih poslank in poslancev predvsem to, zakaj se nekaj ne da. A takrat se bo pa dalo? Ja, jaz vem, zakaj. Zato ker bo takšen predlog zakona prišel na vrsto tik pred naslednjimi volitvami in bo zaobsegel naslednjo vlado. Verjamem namreč, da za časa te vlade takšnega ukrepa ne bo. Rečeno je bilo, da imamo dobre vrtce. Res je. Naši vrtci opravljajo tudi vzgojne in izobraževalne učinke. Imajo jih in je to zelo pomembno. Vendar pa vas sprašujem, zakaj se potem v teh vrtcih plačuje izobraževanje. Osnovna šola je brezplačna. Če imamo izobraževalni sistem, bi lahko že do zdaj ocenili vsaj ta vidik in bi ločili varstvo od izobraževanja. Ko govorite o tem, kako je težko, kako so prostorske stiske, bi vas spomnila na sprejemanje v Sloveniji 9-letne osnovne šole. Devetletka ji vsi rečemo. A se je takrat kdo ukvarjal s tem, kaj bo z vzgojitelji in pomočnicami vzgojiteljev, ki so v vrtcih postali višek? Kajti tisti otroci so šli iz vrtca potem eno leto prej v šolo. Se je kdo ukvarjal s stiskami v šolah, ker so morali za določeno generacijo poskrbeti primerne prostore? To smo izpeljali, ker se je smatralo, da je to pač takrat ustrezno in dobro. Tukaj pa imamo pred sabo možnost brezplačnega vrtca za drugega otroka. Po statistiki se že danes vidi, koliko otrok je vključenih v vrtec, pa vidimo, da iščete same ovire. V dobrih desetih dneh ali ta teden, če bom rekla malo pavšalno, ste vrgli skozi okno ali pa vsaj zapravili pol milijarde evrov. S pogajanji za t. i. socialni mir, pa s tem, da je Madžarska odstopila od drugega tira, pa še kakšna stvar bi se lahko naštela. Ne nazadnje smo izgubili 400 milijonov za slabo prodajo NLB. Zato vas prosim, koalicija, ne več iskati načinov, kako se nekaj ne da narediti, ampak začnite iskati rešitve, kako se da.
Hvala lepa. Besedo ima predstavnik predlagatelja gospod Jožef Horvat. Izvolite.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Vsem vam, drage kolegice in kolegi, hvala za vašo razpravo. Kar dolgo smo jo vrteli in – mi smo na nek način zmagovalci v prvi etapi. Zakaj? Zato ker vidim, da smo vas usmerili, nekako spodbudili, da vsi skupaj razmišljamo pravzaprav zelo podobno. Kar je tudi res. Kar je tudi zapisano v koalicijskem sporazumu. Iz nekaterih vaših razprav smo to razumeli. Hvala tudi predstavnici Vlade, državni sekretarki. Na nek način obžalujem, da ni več sodelavka dr. Anja Kopač Mrak. In opravičujem se slovenski javnosti, slovenskim družinam, da sem prvopodpisani pod ta zakon Nove Slovenije. Torej problem ni v rešitvi, problem je v tem, kdo je predlagatelj. To je zdaj popolnoma jasno. Opravičujem se, da sledim svoji politični nasprotnici, dr. Anji Kopač Mrak, in berem njen načrt za do družin prijazno družbo, ko pravi: »Družinska politika je samostojna in jo poskušamo odmakniti od sociale, zato govorimo o želji po približevanju univerzalnosti pravic.« Mi temu sledimo. In še – cenejši vrtci. »Pri vrtcih se zavzemamo za večjo prožnost delovnega časa. Problem sta tudi dostopnost in cena. Starši plačujejo od 22 do 70 % cene. V Nemčiji in drugod so vrtci precej cenejši. Pri nas je to pomemben strošek in bo treba iskati možnost za njegovo zmanjšanje ter večjo vključenost otrok predvsem od tretjega leta,« je komentirala ministrica Anja Kopač Mrak. Moram se opravičiti – upam, da me ne bodo vrgli iz stranke – ker sledimo ministrici, nekdanji seveda, Anji Kopač Mrak. Ne vem, zakaj je zdaj pobrisala nekam drugam. Sprašujete nas, kje vzeti denar. Lahko bi ga imeli dvakratnik tega finančnega učinka že na mizi. Jaz sem sicer univerzalni plačilni nalog že napisal – za 42 milijonov – za predsednike koalicijskih strank prejšnje koalicije, ki je lansko leto junija zaustavila prodajo Nove Ljubljanske banke – hvala bogu smo jo zdaj prodali – ampak izgubili smo najmanj 42 milijonov. Finančni učinek tega zakona je 21 milijonov. Zujf, še enkrat – nam se je trgalo srce, ko smo ga morali sprejemati, ker je bila država pred bankrotom. Kaj pa piše v Zujfu? Da ukrepi prenehajo, ko gospodarska rast preseže 2,5 % BDP v preteklem letu. Pa zdaj ste bili na vladi koliko let že? Šest let. Pa tega niste naredili. Naših predlogov pa ne sprejemate. Tudi ta je nekakšen »un-Zujf«, če smem to grdo besedo uporabiti. Ampak – je pač predlagatelj napačen. Res se moram opravičiti slovenskim družinam. Nikoli nisem rekel, nikjer v zakonu ne piše, pa ste se vsi obesili, ali večina, na to, da bo zdaj ta ukrep pomagal dvigniti rodnost. Pa dajte, no, dovolj časa sem na svetu in smo dovolj časa v parlamentu, da vemo, da takšen ukrep in kar čez noč ne pomaga k rodnosti. Ključno je to, kar je povedal kolega Zorčič. Sistem vrednot, jaz pravim stanje duha. Ali smo z današnjo retoriko uspeli izboljšati klimo, uspeli izboljšati stanje duha? Ali smo poudarjali družinske vrednote, ki so pri mladih, ko jih sprašujejo, kaj in kdo jim največ pomeni, pa pravijo, da družina jim največ pomeni? A smo mi danes uspeli skozi ti dve uri – ali kolikor govorimo – izboljšati to klimo? Naj to državljanke in državljani povedo. Jaz upam, da bo ministrstvo, pristojno za vrtce, če smem tako reči, že v naslednji normativni program dela Vlade za leto 2019 uspelo potisniti ta program o brezplačnih vrtcih, ki je v koalicijskem sporazumu. Zaključujem s tem, kar sem se naučil od svetovno znanih sociologov: ljudje nismo enaki, ljudje nismo enakopravni, smo pa enakovredni. In tako je treba obravnavati po naši oceni, po našem mnenju tudi naše otroke. In za to nam gre.
Hvala lepa. Zaključujem splošno razpravo. O predlogu sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo, bomo v skladu s časovnim potekom seje odločali v sredo, 19. 12. 2018, v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PRVO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VINU. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina 25 poslank in poslancev, s prvopodpisanim Danijelom Krivcem. V zvezi s tem predlogom zakona je skupina 25 poslank in poslancev, s prvopodpisanim Danijelom Krivcev, zahtevala, da Državni zbor opravi splošno razpravo. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavniku predlagatelja Žanu Mahniču. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Zakon o vinu je še eden izmed zakonov, ki dokazujejo, kako birokratsko se v tej državi obnašamo in kako moramo vsako stvar predpisati, vsak postopek, vsak korak in nemalokrat s tem naredimo točno to, da se ljudje odločajo, da bodo opustili to ali ono dejavnost. V primeru zakona o vinu, ki se ga je spreminjalo leta 2013 in čigar spremembe so v veljavo stopile 1. januarja 2014, gre ravno za to. Takrat se ni spraševalo, kako narediti slovensko zakonodajo takšno, da bo za male vinogradnike čim privlačnejša, kako narediti slovensko zakonodajo takšno, da bo male vinogradnike spodbujala, da ne bodo opuščali svojih dejavnosti, da ne bodo sekali vinogradov, kako bo nova zakonodaja naredila ravno obratno, da se bo spodbujalo male vinogradnike k še večji pridelavi tega, kar že imajo, da se jim ne bo dajalo okoli vratu še dodatnih birokratskih ovir in jim nalagalo novih in novih stroškov pri pridelavi vina, ampak kako bomo, recimo, polovili tiste, ki zakonodajo izigravajo, ki kršijo pravila in tako naprej. No, takrat je prišla sprememba, da se prepove točenje neustekleničenega vina, predvsem s spremembo prvega in drugega odstavka. Po tem zakonu je prišla ta prepoved. Kar v Slovenski demokratski stranki predlagamo je to, da se prepove oziroma da se odpravi prepoved točenja neustekleničenega vina, prav tako pa predlagamo, da se znižajo kazni, ki so glede na zakon, ki je veljal pred spremembo leta 2013 oziroma ki je stopil v veljavo leta 2014, previsoke, nesorazmerne. Zgodi se lahko, da je nekdo, ki krši zakon, tudi ob finančna sredstva, ki mu eventualno predstavljajo celoletni pridelek. V aktualnem 44. členu piše v drugem odstavku sledeče: »Ne glede na določbe prejšnjega odstavka lahko vino, ki ni originalno polnjeno, dajejo v promet končnemu potrošniku le pridelovalci, ki so v skladu s tem zakonom registrirani kot pridelovalci grozdja in vina in ponujajo vino iz lastne pridelave grozdja in vina v svojem proizvodnem obratu, ki je vpisan v register, razen vrhunskih vin, ki imajo zaščiteno geografsko poreklo. Mi predlagamo spremembo tega člena na način, da ne glede na določbe prejšnjega odstavka, lahko vino, ki ni originalno polnjeno, dajo v promet končnemu potrošniku pridelovalci, če so v skladu s tem zakonom registrirani kot pridelovalci grozdja in vina in če ponujajo deželno vino PGO, se pravi s priznano geografsko oznako, iz lastne pridelave grozdja in vina in v svojem proizvodnem obratu, vpisanem v register, in pa za to dejavnost registrirani gostinski obrati, ki izpolnjujejo predpisane pogoje glede prostorov, opreme in usposobljenosti, če na pridelovalnem območju ponujajo deželno vino PGO s tega območja. Kar mi želimo s tem zakonom narediti, je to, da želimo spodbuditi prodajo vin tudi pri malih vinogradnikih na način, da jih ne obremenjujemo z dodatnimi finančnimi stroški, ko je treba vino filtrirati, ko je treba dodajati v vino še dodatna čistila, ko je treba vino potem stekleničiti in tako naprej. V nadaljevanju vam bom povedal tudi na nekaterih primerih, da to, kar govorite, kako se je zajezila črna oziroma siva ekonomija v tem primeru, da to ne drži točno. Mi smo pač za to, da bi gostinski lokali, tako kot so prej, lahko točili tudi vino tistih malih vinogradnikov, ki so sedaj, kar se tiče finančnih izdatkov, v podrejenem položaju. Tako da vabimo k razpravi in verjamem, da se bo pokazalo, da je v Sloveniji, ko govorimo o butični destinaciji s petimi zvezdicami, malo vinogradništvo še kako pomembno.
Hvala lepa. Za uvodno predstavitev mnenja dajem besedo predstavnici Vlade mag. Tanji Strniša, državni sekretarki na Ministrstvu za kmetijstvo, gozdarstvo ni prehrano. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, spoštovani poslanke in poslanci! Skupina poslank in poslancev, s prvopodpisanim Danijelom krivcem je predložila Državnemu zboru v sprejetje Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o vinu. Predlagatelj predloga zakona predlaga spremembo 44. člena Zakona o vinu, ki določa obliko, v kateri se lahko daje vino v promet končnemu potrošniku, in sicer veljavni zakon določa, da se lahko daje vino v promet končnemu potrošniku le originalno polnjeno. Hkrati pa dopušča izjemo, da lahko neoriginalno polnjeno vino dajo v promet končnemu potrošniku pridelovalci vina, ki ponujajo vino iz lastne pridelave, končnemu potrošniku v svojem proizvodnemu obratu. Predlagatelj predlaga spremembo na način, da se izjema za dajanje v promet neoriginalno polnjenega vina razširi tudi na gostinske obrate, ki na pridelovalnem območju ponuja deželno vino s tega območja. Hkrati pa predlaga omejitev obstoječe izjeme za pridelovalce vina, ki bi lahko v svojem proizvodnem obratu končnemu potrošniku nudili le deželno neoriginalno polnjeno vino. Predlagatelj predlaga tudi spremembo 56. in 57. člena zakona, ki določata globe za hujše in druge prekrške, s tem da za nekatere primere predlaga znižanje predpisanih glob. Vlada ugotavlja, da so bili navedeni členi Zakona o vinu predmet sprememb zakona v letu 2013, ko je Vlada pripravila Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o vinu na pobudo pridelovalcev vina z osnovnim ciljem omejevanja nelojalne konkurence registrirani predelavi vina. Za dosego tega cilja je bilo omejeno točenje neoriginalno polnjenega vina v gostinskih obratih, poenostavljen je bil postopek kaznovanja in zvišale so se kazni za prekrške. Predlagane spremembe je v letu 2013 pripravila delovna skupina, sestavljena iz predstavnikov vinarjev, organizacij, ki združujejo 16 velikih vinskih kleti, 78 družinskih vinogradniških kmetij ter združenje društev vinogradnikov in vinarjev in predstavnikov tudi vinske inšpekcije. Ključna razprava v Državnem zboru že ob takratnem sprejemanju zakona se je nanašala poleg na globe, ki so bile z amandmajem odbora znižane na polovico od predloga Vlade, predlog Vlade pa je sledil predlogu vinarjev, še na drugo področje, to pa se je osredotočalo na prepoved prodaje neustekleničenega vina. Že takrat je bilo poudarjeno, da se vino, ki se toči iz ustrezno označenih posod, primernih za živila in zaprtih na način, da po odpiranju ni mogoče ponovno zapiranje, ne da bi bilo to opazno, šteje za originalno polnjenje in se lahko tudi po sprejetju novele toči naprej v gostinskih obratih. Že v skladu z osnovnim zakonom iz leta 2006 pa so neoriginalno polnjeno vino lahko točili le gostinski obrati na vinorodnih območjih, ne pa recimo v osrednji Sloveniji ali na Gorenjskem. Da omejitev ne velja za točenje mošta in da določba ne posega v točenje neoriginalno polnjenega vina v kleteh pridelovalcev, kot smo že povedali. Vlada zato ugotavlja, da želi predlagatelj s tem predlogom zakona na področju oblike, v kakšni obliki se lahko vino daje v promet, in na področju glob vzpostaviti stanje pred uveljavitvijo zakona iz leta 2013 in pri globah predlaga celo nekatere globe, ki so nižje, kot so v osnovnem zakonu iz leta 2006. S tem predlog ne sledi osnovnim načelom zakona o vinu – zaščiti potrošnika in zaščiti pridelovalcev grozdja in vina. Hkrati želimo izpostaviti, da uveljavitev zakona pred petimi leti na terenu ni povzročila težav. Nasprotno. Ugotavljamo, da se je delež vin, ki niso primerna za promet zaradi napak ali bolezni, zmanjšal za 80 %, delež neidentičnih vin v prometu pa za 30 %. Te ugotovitve inšpekcijskih organov govorijo v prid veljavnemu zakonu. Iz navedenih razlogov vlada nasprotuje Predlogu zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o vinu in meni, da ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Prva ima besedo Poslanska skupina Stranke Alenke Bratušek in zanjo poslanec Andrej Šušmelj. Izvolite.
Predsedujoči, hvala za besedo! Spoštovani kolegice in kolegi! V čast mi je, da razpravljam o predlogu zakona o vinu, ker prihajam iz mogoče najboljšega vinorodnega okoliša, z največjo vinsko kletjo v Sloveniji. Zgodba o vinu, spomnimo se, je zgodba o uspehu in velikem potencialu Slovenije. Kakovost slovenskih vin se dviguje in dosega vse več priznanj na mednarodnih tekmovanjih. Imamo dva, do celo tri vinarje na lestvici stotih najboljših vinarjev na svetu. Od kod ta uspeh? Mogoče tudi zaradi Zakona o vinu. Zakon o vinu je leta 2013 doživel določene spremembe, ki so predmet današnje debate. Glavni cilj teh sprememb je bil zagotoviti in prenesti učinkovitejši nadzor nad stanjem v vinarstvu in omejiti nelojalno konkurenco registrirani pridelavi vina. Ukrepi za dosego tega cilja so se med drugim osredotočili na omejitev točenja neoriginalno polnjenega vina v gostinskih obratih, poenostavljen postopek kaznovanja in zvišanje kazni za prekrške. Bistveno pri vsem skupaj je opozoriti na to, kdo je predloge teh zakonskih sprememb pripravil. To ni bil nek, denarja lakomen, državni aparat, ki bi kazni višal zato, da bi napolnil svoje žepe ali državni proračun. Tudi ne birokrati, ki se jim o stanju na terenu ne bi sanjalo in bi pisali zakone, ki nimajo stika z realnostjo. Pripravila jih je delovna skupina, ki so jo sestavljali predstavniki vinarjev, organizacije, ki združujejo vinske kleti, vinogradniške kmetije in Združenje društev vinogradnikov in vinarjev in predstavniki Vinarske inšpekcije. Torej sami ljudje s terena. Če bi kdo še lahko trdil, da je vinarske inšpektorje vodil kak sporen interes, si je zelo težko predstavljati, da bi predstavniki vinarjev pljuvali v lastno skledo in pomagali oblikovati rešitve, ki zanje ne bi bile dobre. Poslanska skupina SDS je novelo Zakona o vinu vložila že v prejšnjem sklicu vlade in že takrat je bilo ugotovljeno, da ponovnim spremembam nasprotujeta tako kmetijsko ministrstvo kot vinogradniki. Ti so tako že ob prejšnji obravnavi novele poudarili, da jih je strah, da bi vnovično dovoljenje točenja neustekleničenega vina prineslo ravno tisto, kar je zakon do določene mere omejil – večjo nelojalno konkurenco, s katero so se borili pred tem in s katero se do določene mere borijo še danes. Pri tem ne smemo pozabiti niti na to, da je bila prav zajezitev nelojalne konkurence, konec koncev vodilo in temeljni vzrok za spremembo tega zakona. Vračati se k prejšnjemu stanju bi bilo, milo rečeno, nespametno in nepremišljeno. Dotakniti se moramo tudi nižanja kazni, ki da so previsoke in nesorazmerne s prekrški, ki so navedeni v členih zakona. Predlagatelj pravi, da tako visoke kazni nimajo odvračilnega namena, ampak zgolj pretirano strašilnega. Pravzaprav ni povsem jasno, v čem je potem razlika oziroma kaj želi predlagatelj s takim argumentom sporočiti. Če nekoga nekaj pretirano prestraši, pa ga ne odvrne, bi bilo treba kazni kvečjemu še bolj zvišati, ne pa znižati. Po drugi strani pa je med nasprotniki zakona večkrat slišati, da so kazni neživljenjsko visoke, a se ob tem pozablja, da ima potencialni storilec vedno izbiro, da nekega prekrška ne stori. Vsi vemo, da nizke kazni še nikoli niso delovale pretirano odvračilno. In prav to je sestavljavce vodilo leta 2013. Zanimivo je pa tudi, da se je predlagatelj osredotočil predvsem na nižanje kazni velikim in srednjim pridelovalcem, čeprav naj bi se v prvi vrsti boril za malega pridelovalca. Samo en primer. Najvišja kazen za velikega pridelovalca, ki grozdje, mošt, vino ali druge proizvode prideluje kot fizična oseba, se je s 15 tisoč 700 evrov znižala na tisoč 300 evrov, srednjemu pridelovalcu se je za enak prekršek z 11 tisoč 250 znižala na tisoč 700 evrov, pri manjšem pridelovalcu pa je najvišja možna kazen za enak prekršek ostala nespremenjena, in sicer 6 tisoč 500 evrov. Ima to sploh kak smisel? Glede na to, da so bile kazni oblikovane sorazmerno glede na velikost pridelovalca in obseg ter težo prekrška, bi bilo pričakovati, da bo podobna sorazmernost pri predlaganih omilitvah kazni vodila tudi predlagatelja, a se to ni zgodilo. Ravno v začetku tega meseca me je v poslanski pisarni obiskal vinar iz mojih krajev in v slikovitem in sočnem jeziku mi je pojasnil, do česa bi pripeljale predlagane spremembe. Dejal je tudi, da se še predobro spomni časov, ko se je uradno prodajalo eno vino, v resnici je šlo za drugo vino, pri čemer trta, iz katerega je nastalo, niti ni zrasla na slovenski zemlji, temveč so vino pripeljali iz Hrvaške. V Poslanski skupini Stranke Alenke Bratušek se strinjamo z Vlado in menimo, da bi s predlaganimi spremembami bile zmanjšane tako zaščita potrošnikov kot zaščita pridelovalcev. Obe skupini bi bili oškodovani. Poleg tega bi predlagane spremembe vodile v zniževanje kakovosti slovenskih vin, ki tako na domačem kot na mednarodnem trgu odlično napredujejo in uživajo vse večji sloves. Sklenem torej lahko, da ne bomo podprli sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Poslanec Ivan Hršak bo predstavil stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije. Izvolite.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovana državna sekretarka s sodelavko, spoštovane kolegice in kolegi! V prejšnjem mandatu smo poslanci Poslanske skupine Desus že zavrnili podoben poskus spreminjanja veljavnega Zakona o vinu, ki je prav tako kot predlog, ki je danes pred nami, želel uvesti določbo, da se ponovno dovoli točenje neustekleničenega vina v gostinskih lokalih in da se znižajo kazni za prekrške. V naši poslanski skupini smo tudi v tem mandatu mnenja, da bi se s sprejetjem te novele znova povečala nelojalna konkurenca med vinarji, ki so jo želeli odpraviti prav s sprejetjem veljavnega zakona leta 2013. Te omejitve so takrat zahtevali vinogradniki, saj je nelojalna konkurenca in točenje cenenih ponaredkov zbijalo ugled stroke in cene kvalitetnega vina. Vinarji so takrat predlagali tudi povišanje glob na sedanjo raven. Predlog zakona je prinesel kar nekaj pozitivnih učinkov. Po sprejetju veljavnega zakona se je namreč močno povečal vpis v register vinarjev in vinogradnikov, kar dokazuje, da je zakon resnično doprinesel k zmanjšanju nelojalne konkurence. Pristojne inšpekcije so ugotovile, da so kazni, povišane leta 2013, imele izrazito odvračalen učinek, saj se je število ugotovljenih kršitev v zadnjih štirih letih drastično zmanjšalo. Lani se je spremenil tudi pravilnik o označevanju in embalaži vina, ki med drugim dovoljuje polnjenje kakovostnega vina z zaščitenim geografskim poreklom v stekleno in vso ostalo embalažo, primerno za hranjenje živil. Na ta način se strošek polnjenja vina še zniža, saj se poleg deželnega vina lahko v cenejšo plastično embalažo polni tudi kakovostno vino. Obenem so turističnim kmetijam, ki se poleg turizma ukvarjajo tudi s pridelavo vina, omogoča, da lahko točijo neoriginalno polnjeno vino, kajti turistične kmetije se smatrajo kot proizvodni obrat in ne kot gostinski. V Poslanski skupini Desus menimo, da si slovenska vina, ki so izjemno kakovostna, zaslužijo primerno embalažo, ki to kakovost ohrani, obenem pa ima tudi kupec drugačen odnos do vina, ki je v kakovostni embalaži. Hkrati se potrošnika zaščiti pred zavajanjem ter se mu zagotovi, da dobi tisto kakovost, za katero tudi plača, in ne ponaredek, ki je po vsej možnosti obdelan s kakšno umetno aromo. Prav tako ocenjujemo, da takšni predlogi, ki bi ponovno omogočili točenje cenenih ponaredkov, niso primerni za sprejetje. Poslanci Poslanske skupine Desus torej ne bomo podprli predloga novele Zakona o vinu, ker menimo, da predlagane spremembe ne sledijo osnovnima načeloma veljavnega zakona, ki sta zaščita potrošnika in zaščita pridelovalca grozdja in vina. Hvala.
Hvala lepa. Poslanec Jani Ivanuša bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske nacionalne stranke. Izvolite.
Nič bati, ne bomo nič odpirali, tako da [[…]]Lep pozdrav še enkrat, gospa državna sekretarka, gospod predsednik, vsi prisotni. Danes imamo pred sabo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o vinu. Kot veste, je že gospod Mahnič povedal, da je bil zakon sprejet leta 2013, uzakonjen pa je bil potem januarja 2014 in je še danes v veljavi. Obstoječa zakonodaja pravi, da kdor ima 0,05 hektarja površin za pridelavo grozdja in vina, to je 5 arov in več, mora biti vpisan v register pridelovalcev grozdja in vina. To urejajo naše upravne enote. Tu sta dva problema. Zakon določa prepoved neustekleničenega vina ali po domače rinfuzo. Glede visokih kazni bi še omenil, to so bile kazni za prekrške, ki segajo od 75 do 28 tisoč evrov. Res pa je, da moramo tudi tu pravne osebe omeniti, da so tudi one zajete, da ne bo nesporazuma. Tu imam en primerek, za kaj ravno pri tem stekleničenju. Rad bi poudaril – sama pridelava grozdja oziroma vina je v bistvu tu zajeto v te literce. Ampak mi hočemo te male vinogradnike, ki imajo do tisoč trsov ali manj in pridelujejo grozdje, če ugotovimo cenovno tržno ceno, ta steklenica, ta zamašek in še vse ostalo, kar spada zraven, enostavno pride predrago in so v podrejenem položaju v primerjavi s tistimi velikimi vinogradniki, ki imajo recimo 40 tisoč litrov polnitve, proti enemu, ki ima 800, 600 ali tisoč litrov polnitve. In ravno tu je ta problem, da bi ti mali vinogradniki ostali, če ne, jih bomo enostavno izbrisali iz naših vinorodnih okolišev. Predlagani zakon ne posega v temeljno načelo Zakona o vinu in je bolj življenjski. Omogoča majhnim pridelovalcem grozdja in vina, da prodajo svojo neustekleničeno vino brez dodatnih stroškov. Jaz omenjam ta strošek. Moram poudariti, da je sedanji zakon nenormalen, ni življenjski, pušča dvom o nekem normalnem poslovnem okolju. Govorim o malih vinogradnikih, o tistih, ki imajo vinograde do tisoč trsov. Stroški so višji, že danes imajo eni probleme s pridelkom. Nimajo kam, vsako leto se čaka, kako bo, ali sploh bodo pridelki, če že bodo, ali jih bodo lahko prodali. Že danes se dogaja, da je kakšen vinograd enostavno izbrisan. Ga ni. In kaj se dogaja? Eden tam, drugi tam, tretji tam in – kaj bomo imeli? Naši vinorodni kraji se bodo enostavno začeli zaraščati. In kaj bo iz tega nastalo? Zaraščena zemlja, nič vredna. In prišli bodo tujci. Kupci bodo odkupovali to zemljo. Kaj se bo zgodilo? Prišli bomo 20 let nazaj, na tisto, da smo nekoč bili janičarji na svoji zemlji. In to se vrača. Naj spomnim, smo že imeli na prejšnji seji Državnega zbora dvig katastrskega dohodka. To je že zopet en žebelj malim pridelovalcem, kmetom, ki bo prišel do izraza leta 2020. Tudi na Odboru za kmetijstvo smo imeli pobudo teh velikih pridelovalcev, vinogradnikov, ki jih nekdo danes tu omenja. To so interesne skupine. Tisti mali pridelovalci niso imeli besede leta 2013 pri tem zakonu, ki je danes v veljavi. Tam smo imeli celo pobudo, da bi še te male vinogradnike – da bi uveljavili dopolnilno dejavnost. To je neverjetno. To je pa še drugi žebelj, ki bi ga ti mali pridelovalci dobili v hrbet. Ampak, hvala bogu, je ostalo samo pri pobudi. Razprava je bila, hvala bogu, brez epiloga. Ampak jaz se bojim, da bodo te interesne skupine pridelovalcev, ki jih vi omenjate, še prišle do izraza. Tu se ne strinjam z gospodom iz SAB, ki je rekel, da oni imajo najboljša vina in da imajo največjo klet. Mislim, da je ormoška klet, iz kraja, od koder jaz prihajam, še večja in še kvalitetnejša. Pač, vsak bo svoje zagovarjal. V Slovenski nacionalni stranki bomo vsekakor predlog zakona podprli. Malo apeliram na vse tiste male pridelovalce – imejte jih v mislih, ko boste stiskali tipke. Hvala lepa.
Hvala lepa. Poslanec Franc Breznik bo predstavil stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Spoštovani gospod podpredsednik, spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Zakaj novela Zakona o vinu? Ali zaradi tega da opozicija vlaga nek zakon ali pa je to prišlo iz nekih potreb, iz nekih statističnih podatkov in iz analiz, kam ta panoga v bistvu vodi. Podatki, ki jih bom navajal, so podatki Kmetijskega inštituta Slovenije, ki je, lahko rečemo, temeljna ustanova in ki ugotavlja, da je ekonomska pridelava vina možna samo nad 5 hektarov zemlje. Glede na velikostno strukturo imajo izvozni potencial okoliši: Brda, slovenska Istra, Vipavska dolina, Štajerska Slovenija, Kras, Bizeljsko ter ostali okoliši. Nekaj statističnih podatkov, samo da vam dam nekako v oporo. Leta 1991 je imela Slovenija približno 26 tisoč hektarov vinogradov. V tem trenutku ocenjujejo, da je približno 16 tisoč prijavljenih, s samih letalskih posnetkov pa je vidnih približno 20 do 21 tisoč hektarov vinogradov. To so nekako ocene. Dejansko pa je ugotovljeno, da je v polni rodnosti, torej v tisti največji kvaliteti, v Sloveniji še samo 13 tisoč hektarov vinogradov. To je ta žalostna statistika. Tukaj se navezujem na kolega, ki je bil pred mano. Slovenija se zarašča, mladi pridelovalci, lahko rečemo, obupajo, opuščajo in s tem se popolnoma spreminja krajina. Sam prihajam in bom tudi sam potrdil, da imamo najboljše vino v Slovenskih goricah, kjer že samo ime pove – mogoče malo heca, malo resnice. Po drugi strani pa, glejte, naslednja katastrofalna statistika. Slovenija uvozi 14 milijonov litrov vina, izvozi približno 7 milijonov. Uvozimo klump od klumpa, bi rekli v Slovenskih goricah. Najnižje kakovostno vino uvažamo. Najnižje kakovostno vino uvažamo. Trudimo se, da ga izvozimo, izvoz se na srečo nekaj malega povečuje, povečuje pa se izredno tudi uvoz. Na račun koga? Na račun številnih malih vinogradnikov, ki propadajo, ki imajo izredno malo sredstev za promocijo teh vin, za ustekleničenje in tudi za tako imenovano, mi pravimo temu vinarsko tehniko, za njihove stroje in vse ostalo. To so tisti bistveni argumenti. Bistveni argumenti so, da pravite, da so zakoni kvalitetni, da vse nadzorujemo, vse imamo zbirokratizirano, po drugi strani pa manjših vinogradnikov skoraj ni več. Vsak dan propade en vinograd ali pa še več. Samo propada, pokrajina se zarašča in statistika nam o tem govori. Kaj zdaj mi spreminjamo? Neustekleničeno vino, govorimo samo o tako imenovanem deželnem vinu. Zakon, o katerem je tudi kolega Mahnič danes razlagal, da je bil 27. decembra 2011 objavljen Zakon o spremembah in dopolnitvah Zakona o vinu. Zakon med drugim določa prepoved točenja neustekleničenga vina v gostinskih lokalih, ki predstavlja največji delež prometa z vinom, skladno s pravilnikom o označevanju in embalaži vina se originalno polnjeno vino lahko glede na posamezno kategorijo ponudi potrošniku v naslednjih posodah [[…]]In potem je nekako naštel tisto največjo, torej tisto, ko gre za kakovostno, gre za tako imenovano deželno vino, to je tisto, lahko rečemo, nižje kakovosti. Samo še glede kakovosti vin, da naštejem še eno statistiko. V Sloveniji je približno 9 % vrhunskih vin, 54 % je približno kakovostnih vin in 37 % je teh deželnih vin. Slovenska demokratska stranka bo zadevo podprla. Predstavljam stališče, bom pa kasneje v razpravi predstavil še druge podatke. Torej, spoštovani kolegi, tukaj vas ne obvezuje ničesar. Danes smo govorili o številnih zakonih, govorili ste, da ne veste, od kod boste vzeli 20 milijonov pa 10 milijonov pa 5 milijonov. Poglejte, tukaj gre samo za pomoč tistim manjšim vinogradnikom, da bodo prodali to vino. Seveda imamo za tisto kvaliteto, ocenjevanje, goljufanje na voljo še vedno kmetijsko inšpekcijo. Mi jih ne ukinjamo s tem zakonom, dajemo pa vsaj neko malo podporo tem vinogradnikom. To je, lahko rečemo, cela zadeva, cela umetnost tega zakona. Zmanjšujemo nekatere popolnoma drastične kazni v drugi točki. Tudi bom potem v tem daljšem delu nekoliko obrazložil to zadevo. V Slovenski demokratski stranki, če smo predlagatelji, bomo ta zakon podprli. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Poslanka Nina Maurovič bo predstavila stališče Poslanske skupine Lista Marjana Šarca. Izvoli.
Hvala lepa za besedo, gospod predsedujoči. Prvič sem menila, da je lapsus, ampak se ponavlja. Midva se ne tikava, mogoče na kakšnem hodniku, v tej dvorani ne, reče se izvolite in ne izvoli. Hvala. Spoštovane poslanke in poslanci! Predstavljajte si, da ste zaposleni v podjetju. Podjetje je pred časom s pomočjo strokovnjakov in v sodelovanju z vsemi zaposlenimi izvedlo reorganizacijo. Reorganizacija omogoči boljše pogoje dela za zaposlene in poskrbi tudi za boljše izkušnjo uporabnikov in naročnikov. Manjši del zaposlenih z reorganizacijo ni zadovoljen, zato pripravi predlog za spremembo reorganizacije. Ta pa v resnici ne prinaša nobene nove rešitve, pač pa le predlaga vrnitev v staro stanje. Ne gre niti za premalo premišljen ali premalo kvaliteten predlog, gre le za vrnitev na staro stanje. Verjetno se nam na tej točki vsem zdi popolnoma logično da gre za nesmiseln predlog, ki ne bo sprejet, ampak v Državnem zboru je v imenu demokracije očitno mogoče tudi nesmiselno. Tudi serijsko vlaganje enih in istih predlogov sprememb zakonov, ki ne spreminjajo ničesar, pač pa le predlagajo vrnitev na staro stanje. Pred nami je namreč Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o vinu, ki ga je predlagatelj z enako vsebino predlagal že aprila 2016 in je bil že takrat zavrnjen. Ne le, da so mu nasprotovali poslanci in Vlada, nasprotovali so mu tudi vinogradniki in vinarji. S 1. januarjem 2014 je namreč v veljavo stopila novela Zakona o vinu, ki je imela za svoj osnovni cilj zmanjševanje sivega trga in odpravo nelojalne konkurence registrirani pridelavi vina. Težnja je bila, da se zaščitita tako potrošnik kot tudi pridelovalec grozdja in vina. Predlagane spremembe je pripravila delovna skupina, ki je bila sestavljena iz predstavnikov vinarjev in predstavnikov vinarske inšpekcije. Med drugim je novelirani zakon določal tudi prepoved točenja neustekleničenega vina v gostinskih lokalih, vendar pa se vino še vedno prodaja kot odprto vino, a mora biti v ustrezno zaprti embalaži in opremljeno z ustrezno oznako. Pri tem se za ustrezno embalažo šteje vsaka posoda, ki je ustrezna za hrambo živil. Glede na vrsto kvalitete vina so to lahko steklene posode z volumnom do 10 litrov, pa vse do posod iz nerjavečega jekla volumna do vključno 60 litrov. Etikete pa morajo vključevati podatke o kakovosti, poreklu in pridelovalcu. Pridelovalci sami lahko v svojem proizvodnem obratu še vedno ponujajo neoriginalno polnjeno vino. Za kršitelje pa so se globe občutno zvišale. Vinarska inšpekcija, ki izvaja nadzor nad upoštevanjem določb veljavne zakonodaje ugotavlja, da je kršitev vsako leto manj. V letu 2017 so, denimo, ugotovili le 15 kršitev. Uveljavitev novele ni povzročala težav in promet z neoriginalno polnjenim vinom se je v gostinskih obratih drastično zmanjšal. Delež vin, ki niso primerna za promet se je zmanjšal kar za 80 %. Delež neidentičnih vin v prometu pa za 30 %. Izjemno spodbudni rezultati torej! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o vinu, ki je danes pred nami, predlaga spremembo 44. člena Zakona o vinu, ki določa obliko, v kateri se lahko daje vino v promet končnemu potrošniku. Med drugim predlaga, da se ponovno dovoli točenje neustekleničenega vina in da se kazni za prekrške znižajo. Ker sta osnovni načeli obstoječega zakona o vinu predvsem zaščita potrošnika in zaščita pridelovalca grozdja in vina, ponovno vloženega Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o vinu v Poslanski skupini Liste Marjana Šarca seveda ne bomo podprli.
Hvala lepa. Poslanec Jani Prednik bo predstavil stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, državna sekretarka s sodelavci, poslanke, poslanci! Bistvo predloga sprememb in dopolnitev veljavnega zakona o vinu je razširitev izjeme, ki dovoljuje prodajo neoriginalno polnjenega deželnega vina. Taka prodaja je po veljavnem zakonu dovoljena le pridelovalcem vina, ki lahko vino lastne proizvodnje na tak način prodajajo v svojih proizvodnih obratih. Predlagatelji želijo, da se ta izjema razširi, s tem pa bi znova omogočili prodajo neoriginalno polnjenega lokalno pridelanega vina tudi v gostinskih obratih. Poleg tega predlagatelji predlagajo še znižanje višine trenutno predpisanih glob za hujše kršitve veljavnega zakona. Slovenija je vinorodna država z visokim deležem samooskrbe ter lastne pridelave. Tudi paleta proizvodnje vin je široka. Omejitve, ki so bile uvedene z veljavnim zakonom so ciljale ne preprečevanje prevar, zlorab in nelojalne konkurence. Bistvo sedanje ureditve je zagotoviti uporabo za živila primerne embalaže, kadar se neoriginalno polnjeno vino prodaja v gostinskih obratih. Gostinci morajo tudi uporabljati posede, ki preprečujejo ponovno zapiranje po odpiranju. Na ta način se zagotavljata kakovost vin in varnost potrošnikov ter prepričujejo davčne zlorabe. Uveljavitev predloga bi tako predvsem povečala ponudbo nizkokakovostnega vina v gostinskih obratih in odprla možnosti za zlorabe, kot na primer mešanje različnih vin v skladiščih gostincev. Drugi del predloga zakona je zahteva po zniževanju veljavnih kazni, ki so bile prav tako uvedene pred slabimi petimi leti. Socialni demokrati se strinjamo, da v Sloveniji pogosto prehitro posegamo po predpisovanju visokih kazni s tako imenovanim odvračalnim učinkom, a moramo, sledeč tudi mnenju Vlade, poudariti, da v tem primeru veljavnih kazni nikakor ne moremo uvrstiti med drakonske. Višina glob je namreč določena v razponu od najnižje do najvišje. Treba pa se je zavedati, da tudi kršitelji ne sodijo vedno v kategorijo malega vinarja po predstavah povprečnega človeka. Kadar kršitve omogočajo velike premoženjske koristi, morajo temu slediti tudi globe. V nasprotnem primeru se omogoča nadaljevanje prakse, znane tudi s kakšnega drugega področja, ko kršitelj plača globo, ki pa znaša le majhen odstotek pridobljene premoženjske koristi. To pa ne odvrača od kršitev, temveč spodbuja njihovo ponavljanje. Zato tudi menimo, da nižanje veljavnih glob ni primerno, razen če se izkaže, da so v posameznih primerih nesorazmerno visoke glede na težo prekrška. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo sicer prisluhnili argumentom predlagateljev, a menimo, da bistvene spremembe veljavnega zakona trenutno niso potrebne. Zato ob glasovanju ne bomo podprli predloga sklepa, da je predlog zakona primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Hvala lepa. Poslanec Gregor Židan bo predstavil stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra. Izvolite.
Gospod predsedujoči, gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi! Zakon o vinu je bil sprejet leta 2006. Sedem let kasneje pa je bila sprejeta prva večja sprememba. Leta 2013 je bil glavni namen sprejetih sprememb poleg prenosa evropskih direktiv v slovenski pravni red, da bi omejili sivo ekonomijo. Takratne spremembe so pozdravili vsi pomembnejši akterji na tem področju. Kljub temu da je Gostinska zbornica leta 2013 vladni noveli nasprotovala, je sčasoma ugotovila, da ta bistveno ne vpliva na poslovanje in da ščiti potrošnika pred zavajanjem o poreklu in kakovosti vina. Danes imamo na poslanskih klopeh novelo Zakona o vinu, ki ga je v zakonodajno proceduro vložila SDS. S predlogom zakona želi predlagatelj dovoliti točenje neustekleničenega vina v gostinskih lokalih in s tem omogočiti majhnim vinogradnikom prodajo neustekleničenega vina brez potrebnih dodatnih stroškov ter zmanjšati kazni za prekrške. Zopet govorimo o še enem predlogu zakona s strani SDS. Namreč v prejšnjem mandatu je SDS vložil identičen predlog zakona, ki pa ni dobil ustrezne podpore. V Poslanski skupini SMC stališča v tem času nismo spremenili. Prav tako naši argumenti ostajajo nespremenjeni. S tem ko govorimo o prodaji neustekleničenega vina v gostinskih lokalih, moramo nujno govoriti tudi o sivi ekonomiji. Že pri prejšnji noveli, vloženi s strani SDS, so vsi pomembni akterji na področju vinarstva in vinogradništva opozarjali, da takšen predlog vodi k povečanju nelojalne konkurence med vinarji in širi možnost za razvoj sive vinske ekonomije. Takšen predlog po njihovem mnenju pomeni celo korak nazaj, saj bi to ohromilo prizadevanje za zvišanje kakovosti slovenskega vina. Opozorili so tudi, da predlog ne prinaša nobene kvalitetne rešitve. V SMC opozarjamo, da vzdrževanje sivega vinskega trga ne daje prav nobenega prispevka k nacionalni ekonomiji, saj pridelovalce ne sili h kakovosti, ker jim ni treba vlagati v blagovne znamke in s tem v ničemer ne prispevajo k uveljavitvi slovenskih vin na vinskem tržišču. Zavzemamo se za zaščito potrošnikov in za zaščito pridelovalcev grozdja in vina, zato še vedno vztrajamo pri prvotnih rešitvah, ki so bile sprejete leta 2013, saj se s povečanim nadzorom ščiti potrošnika pred zavajanjem o poreklu in kakovosti vina. Pridelovalci grozdja in vina pa se s tem ščitijo pred nelojalno konkurenco. V Poslanski skupini SMC predlogu zakona nasprotujemo. Hvala.
Hvala lepa. Poslanec Boštjan Koražija bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Spoštovani, najlepša hvala za besedo. Še enkrat lepo pozdravljeni. Namen predlagane novele Zakona o vinu je odprava prepovedi točenja neustekleničenega vina v gostinskih lokalih in znižanje kazni za prekrške v zvezi s točenjem neustekleničenega vina. Predlagatelji pravzaprav želijo doseči odpravo tistih določb, ki so bile v zakonu vnesene leta 2013. Predlagatelji pravijo, da omenjena prepoved predstavlja višje stroške pri pripravi vina za trg za male vinogradnike, vendar pa so vsi vinogradniki, tako mali kot veliki, prejšnjo novelo podprli. Vinogradniki so celo dali pobudo za novelo, katere cilj je bil povečanje deleža prijave pridelka vina in omejevanje nelojalne konkurence registrirane pridelave vina. Glavni načini pri sprejemanju te novele sta bili zaščita predelovalcev grozdja in zaščita potrošnikov. Novelo so podprle stanovske organizacije tako velikih kot malih pridelovalcev, Kmetijsko gozdarska zbornica Slovenije, Združenje družinskih vinogradnikov Vines, veliki vinogradniki in tudi netržni predelovalci grozdja. Prepovedi točenj neustekleničenega vina je nasprotovala edino Obrtno-podjetniška zbornica, ker naj bi šla ta prepoved na škodo gostincev, ki točijo neustekleničeno vino. Sedanja ureditev že dovoljuje prodajajo neustekleničenega vina registriranih pridelovalcev grozdja, ki ponujajo vino iz lastne pridelave v svojem proizvodnem obratu. Poleg tega gostinci lahko točijo vino iz šankomatov in inox posod. V Poslanski skupini Levica menimo, da je obstoječa ureditev ustrezna in da predlagatelji niso predstavili nekih konkretnih podatkov, ki bi dokazovali da vinogradništvo v Sloveniji trpi zaradi prepovedi točenja neustekleničenega vina. Edini, ki bi po našem mnenju lahko profitirali od predlagane novele, so gostinci, ki bi jim odprava prepovedi omogočila različne mahinacije in žal tudi goljufije. Predvsem pa v predlagani noveli bode v oči predlagano zmanjšanje kazni za kršitelje, kjer pa gre zakon pravzaprav proti malim vinogradnikom. Zakon namreč kazni zmanjšuje predvsem za velike in srednje velike pridelovalce. Za te proizvajalce so kazni znižane zelo radikalno, medtem ko najvišje zagrožene kazni za male pridelovalce ostajajo enake. Najnižje zagrožene kazni pa se za male pridelovalce nižajo le v redkih primerih. Če grem na konkretne primere. Za hujše prekrške, torej po 56. členu Zakona o vinu, ki jih storijo veliki pridelovalci, ki pridelujejo grozdje, mošt, vino ali druge proizvode kot fizična oseba, je v noveli zakona predlagana kazen od tisoč 100 do tisoč 300 evrov. Kazen za isti prekršek za srednje pridelovalce, ki pridelujejo grozdje, mošt, vino in tako naprej, je od 850 do tisoč 700 evrov kazni. Kazen za male pridelovalce, ki pridelujejo grozdje, mošt, vino in druge proizvode kot fizična oseba, pa je od 650 do 6 tisoč 500 evrov. Skratka, manjši kot je pridelovalec, višja je zagrožena kazen. In to je samo en primer anomalije. Ta bizaren zakon, lahko bi ga tako poimenovali, ki naj bi koristil malim pridelovalcem, v bistvu pa koristi predvsem velikim, ponazorimo z obsegom znižanja najvišjih zagroženih kazni. Za velike pridelovalce, ki pridelujejo vino kot fizične osebe, se najvišja zagrožena kazen za hujše prekrške niža s 15 tisoč 700 evri kazni na tisoč 300 evrov kazni oziroma za 14 tisoč 400 evrov. Za srednje pridelovalce se najvišja zagrožena kazen za te prekrške niža z 11 tisoč 250 evrov na tisoč 700 evrov oziroma kazen se zniža za 9 tisoč 550 evrov. Za male pridelovalce pa ostaja kazen na 6 tisoč 500 evrih oziroma se nič ne znižuje. V Levici menimo, da predlagana novela ne izboljšuje položaja malih vinogradnikov. Predlagane spremembe višin kazni pa so sploh nesprejemljive, zato bomo glasovali proti predlogu zakona. Hvala.
Hvala lepa. Prišli smo do stališča zadnje poslanske skupine, Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanski demokrati, ki ga bo predstavil poslanec Blaž Pavlin. Izvolite.
Spoštovani predsedujoči, spoštovani poslanke in poslanci! Veljavni zakon o vinu določa, da se lahko daje vino v promet končnemu potrošniku le originalno polnjeno. Dopušča sicer izjemo, da lahko neoriginalno polnjeno vino dajejo v promet le pridelovalci vina, ki ponujajo vino iz lastne pridelave v svojem proizvodnem obratu. Poslanci Nove Slovenije te zadnje spremembe leta 2013 nismo podprli. Spomnimo se, da so bila takrat stališča deležnikov glede predlaganih in kasneje uveljavljenih rešitev različna. Zato je današnji predlog dobrodošel, saj izjemo širi tudi na gostinske obrate, ki na pridelovalnem območju ponujajo deželno vino s tega območja. Predlagatelj predlaga tudi nižanje spodnjih mej predpisanih glob, ki so dejansko previsoke. V Novi Sloveniji smo prepričani, da je prepoved točenja neustekleničenega ali odprtega domačega vina siromaši turistično ponudbo v naših vinorodnih območjih in s tem odvrača goste. Kot je že leta 2013 opozorila Obrtno-podjetniška zbornica Slovenije, je področje v primerljivih državah Evropske unije urejeno veliko bolj fleksibilno, prilagodljivo lokalnim pridelovalcem vina in gostincem prijazno. Kljub temu pa imajo urejen natančen nadzor. Če želimo v Sloveniji na podeželju ohraniti vinograde in tudi manjšim vinogradnikom omogočiti prodajo tistega, kar s svojimi rokami pridelajo, seveda ob izpolnjevanju ostalih zakonskih pogojev za pridelavo vina, potem je takšna sprememba zakona nujna. V nasprotnem primeru verjetno lahko v prihodnosti pričakujemo opuščanje obdelovanja takšnih vinogradov in njihovo zaraščanje. Glede na navedeno v Poslanski skupini Nova Slovenija – krščanski demokrati menimo, da je zakon primeren za nadaljnjo obravnavo.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava poslank in poslancev o predlogu zakona. Najprej je za besedo zaprosil predlagatelj, poslanec Žan Mahnič. Izvolite.
Hvala za besedo, podpredsednik. Res je bilo zanimivo poslušati vsa ta stališča, kako se bo zdaj kar čez noč vse spremenilo, kako neke organizacije nasprotujejo. Kolega Šušmelj iz Stranke Alenke Bratušek je celo rekel, da je k njemu v poslansko pisarno prišel vinogradnik in mu rekel, da ta novela ni dobra. Ampak ko pride v tvojo poslansko pisarno vinogradnik, konkretno za ta primer, je on pozabil povedati bistveni podatek, to je, koliko trt ima ta vinogradnik. Ali je prišel k njemu vinogradnik, ki ima 500 trt, ali tisoč trt, ali tisoč 500 trt, ali je prišel njemu vinogradnik, ki jih ima 25 tisoč, 30, 35 tisoč trt? To je bistvena razlika. Ker tisti, ki imajo recimo tam 500 do 2 tisoč trt, bodo v tem primeru na boljšem. Tisti, ki jih imajo pa 25, 30 ali več, pa ne bodo zaradi tega nič na slabšem, naš zakon daje samo možnost, da bodo tisti mali vinogradniki lahko pridelamo vino prodajali tudi v gostinskih lokalih. Vzemimo primer.Imamo dva kolega. Eden ima vinograd, recimo s tisoč trtami, druga pa ima gostinski lokal, neko majhno gostilno tam nekje na podeželju. In on kolegu reče, da bi potreboval in če lahko od njega kupi, kaj jaz vem, 100 litrov deželnega vina, neko zvrst, na mesec. Po veljavnem zakonu, če želi ta vinogradnik njemu kot gostincu to vino prodati, mora najprej to vino ustrezno urediti, mora to vino filtrirati, mora v to vino dati vsa čistila, kaj jaz vem, betonit, želatino in tako naprej. Mora to vino potem flaširati, mora to vino z vsemi ustreznimi označbami opremiti in tako naprej. In strošek naraste. Ko se dogovorita za ceno, koliko bo cena za teh tisoč 200 litrov in ko bo dal skupaj še ves strošek, ki je bil potreben, da mu ga je lahko po veljavnem zakonu prodal, na koncu cena praktično ne pokrije vsega skupaj, kar je potrebno s pridelavo. Kar se tiče tega, da se bo znižala kvaliteta, ni res. V Sloveniji imamo na področju vinogradništva trenutno standarde, kakršne imajo. Visoko so postavljeni. V Sloveniji imamo vrhunska vina. Ampak še zmeraj mi potem ni jasno, zakaj mi 13 milijonov vina uvozimo, 5 milijonov ga pa izvozimo. Imamo vrhunska vina, ki se točijo povsod po svetu, v najpomembnejših inštitucijah po svetu, v najbolj znanih gostilnah po svetu, in ti vinogradniki ne bodo zaradi našega predlog zakona za nič prikrajšani. Bodo pa prišli na boljši položaj tisti mali vinogradniki, ki bodo pa mogoče prodali svoj izdelek, svoj produkt gostilni, ki pa ravno ne bi točila, kaj jaz vem, vina od vinarstva Kabaj Morel, zagotovo enega najboljših iz Goriških brd, vina recimo, ki je zorjeno v amforah in tako naprej, ker pač ima določeno ceno. In vsaka gostilna tega vina ne toči. Bi pa točila vino, ki bi ga kupila pri enem manjšem vinogradniku tam nekje v vinorodnem okolišu na Dolenjskem. Zakaj ne? Kako lahko nekdo, ki pridela tisoč 500 litrov vina ogrozi oziroma predstavlja nelojalno konkurenco tistemu, ki ga pridela in tudi proda 50, 60, 70 tisoč litrov? Standardi ostajajo isti. Nekateri ste tukaj govorili, kot da bo vsak, ki ima na primer 500 trt in pridela do tisoč litrov vina, kar lahko v vsakem gostinskem obratu v rinfuzi prodajal vino. Ne, ne bo, ker smo mi jasno napisali, da morajo biti registrirani kot pridelovalci grozdja in vina in da morajo tudi svoj proizvodni obrat imeti vpisan v register. Saj ne bo mogel vsak mali vinogradnik, ki se ljubiteljsko ukvarja s tem, prodajati vina gostinskim lokalom. Glejte, približno 400 hektarjev vinogradov propada. Če povežemo to še z ostalo neuspešno kmetijsko politiko v zadnjih letih, se je, mislim da, za dve leti v prejšnjem mandatu vlade Mira Cerarja povišala starost gospodarja na slovenskih kmetijah. Mali vinogradniki svojo dejavnost opuščajo ravno in tudi predvsem zaradi takšnih birokratskih neumnosti, kot jih pripravljate. Ja, ta zakon je bil pisan na kožo velikim vinogradnikom. Strinjamo se v Slovenski demokratski stranki, da je treba podpirati velike vinogradnike, ker to so naš ponos, so naše vrhunske znamke. Kot sem prej omenil, če govorimo o butičnem turizmu petih zvezdic, zagotovo kulinarika znotraj tega predstavlja enega od temeljnih stebrov. Ampak ne gledati vse na ta način. Ker to, kar je recimo Palace hotel in znotraj njega vrhunsko vino slovenskih vinogradnikov butični turizem, je lahko za enega Angleža butični turizem petih zvezdic, da se v četrtek v Londonu usede na Ryanair, prileti v Ljubljano, na portalu Zidanice.si najame družba zidanico za štiri, pet dni, gre recimo na Dolenjsko in uživa ta butični turizem petih zvezdic, če ga tako pojmuje. In veste vi sami, zdaj lahko greste gledat na Nepremičnine, lahko greste gledat na Bolho, koliko zapuščenih objektov in v kakšnem stanju so vinogradi zraven teh objektov, se trenutno po slovenskih vseh treh vinorodnih deželah prodaja. Zaradi tega ker ni več interesa, ker ni več pri teh prodajah niti toliko, da bi dobil nazaj v primeru malih vinogradnikov, ne za vse delo, ki ga opravijo, ne za škropiva, ne za celoten proces, ki je potreben do ustekleničenja, kjer mora vino zdržati tudi do 40 stopinj in zaradi tega mora iti skozi določen proces, kar pa ni treba, če je vino v kleti. Potem imaš pa ti primer, ko prideš v eno gostilno, pa rečeš, da bi rad odprto hišno ali pa namizno vino, kakor prevedete house wine iz angleščine, pa reče: »Ja, ga boste dobili iz steklenice, ne smem ga direktno natočiti« – razen z izjemo turističnih kmetij, kot ste sami povedali. Zdaj je bilo to treba urediti predvsem z uskladitvijo glede evropske zakonodaje, ampak mi ne bi bili mi, če ne bi v vsakem primeru, ko evropske direktive prenašamo v nacionalno zakonodajo, določenih stvari še malo bolj privili in še malo bolj zaostrili, kar se je že večkrat pokazalo. Pravite, kako so se prenehale kršitve in tako naprej. Dajte mi povedati, ali zakon, ki je trenutno v veljavi, onemogoča gostincu, da kupi na primer 100 litrov vina, sto litrov steklenic z navojnimi zamaški, ker zakon govori o embalaži, ki je samo za enkratno uporabo, ampak če imaš ti steklenico, ki jo kupiš pri vinogradniku, ki ti vino sflašira, sto teh steklenic z navojnim zamaškom, imaš ti lahko stalno tistih sto steklenic in greš z rinfuzo naslednjič do vinogradnika, teh sto steklenic opereš, vino notri ponovno natočiš, navojni zamašek, zapečatnik, in to je to. Ali se to dogaja, gospa državna sekretarka, ali se ne dogaja? Seveda se dogaja. Ne se slepiti, da se je ne vem koliko spremenilo. Seveda se je spremenilo, na boljše se je spremenilo. Ampak če mi vrnemo zakon oziroma stanje nazaj, kot je bilo pred to spremembo, se ta standard zaradi tega ne bo znižal. Danes je v Sloveniji zelo zelo malo slabih vin. Vemo, kakšne zgodbe so se včasih delale glede vina. Edino, kar je slabo, je to, da je vino pri nas podcenjeno. Nekdo, ki obdeluje vinograd na 20, tudi 30 procentov naklona, in ga obdeluje ročno, so stroški oziroma vrednost litra je izračunana na 2 evra 70 do 3 evre. Prodaja ga pa za evro in 50. In zdaj temu evru in pol prištejmo še vse stroške, ki pridejo v procesu, da to vino ustekleniči. Logično je, da ni več malim vinogradnikom v interesu obdelava vinogradov, obdelava zemlje – s tem ko imamo vinograde, se tudi skrbi za krajino – in da opuščajo to storitev. Še enkrat. Nihče od velikih ne bo na slabšem, če se ta novela sprejme. Nihče. Ker tisti, ki so danes uveljavljeni, tisti, ki se še uveljavljajo s svojo kakovostjo, tisti imajo – glede na to, kako slovenski turizem raste, kako raste predvsem gastronomija pri nas, tisti imajo svetlo prihodnost. Še vedno smo sicer daleč zadaj. Lansko leto sem bil v Toskani pri enem vinogradniku, mislim da imam tam 17 tisoč trsov, ne spomnim se točno, katero belo vino je bilo, v glavnem mi je prodal butelko za 12 evrov. Rekel je, da Kitajcem jo prodaja za 35 do 45 evrov. Je rekel, da ko je bil na Kitajskem in je v eni vinoteki videl svojo buteljko, je bila pa tam cena te butelke 280 evrov, ker je važna embalaža, zgodba in tako naprej. Skratka, to isto butelko, ki sem jo jaz kupil za 12, 13 evrov, je na Kitajsko prodal za 280 evrov. To so zgodbe, ki jih lahko tudi v Sloveniji gradimo. In to so zgodbe, ki jih noben vinogradnik s tisoč trtami ne bo ogrozil. Ker jih ne more in ker niti nima želje. Enostavno ni ekonomske računice. Če bomo pa s tem kogarkoli spodbudili, da bo obdeloval večje število trsov, da bo razvijal svojo dejavnost, potem smo pa tudi enega od ciljev oziroma od namenov dosegli.
Hvala lepa. Glede na to, da je prišlo do precejšnjih sprememb na listi prijavljenih, dovolite, da povem vrstni red preostanka prijavljenih. Najprej bo na vrsti Jožef Horvat, potem Bojan Podkrajšek, Franci Breznik, Anja Bah Žibert in kot zadnji Boris Doblekar. Seveda pa besedo lahko dobi tudi Vlada v okviru najavljenega časa. Želi državna sekretarka besedo zdajle? Na koncu. Dobro. Potem dajem najprej besedo poslancu Jožefu Horvatu. Izvolite.
Gospod podpredsednik, hvala lepa za besedo. Spoštovana državna sekretarka, kolegice in kolegi! Mislim, da je ta zakon časovno zelo dobro načrtovan. Ne nazadnje verjetno tudi zaradi tega, ker je, hvala bogu, letošnja letina bila po kakovosti in po količini izjemno dobra. To je prvi del zgodbe. Ampak pridelek je treba prodati. Če tega ne prodaš, ti nič ne koristi dobra letina. Najbrž se vsi zavedamo, da je v politiki neka načelnost vrlina, vrednota. In mi ne moremo v Novi Sloveniji stališča kar spreminjati. Kot je povedal kolega Pavlin v stališču Poslanske skupine Nove Slovenije glede tega predloga zakona, ki so ga spisali kolegice in kolegi v SDS, mi teh zadnjih sprememb leta 2013 nismo podprli. In zdaj želi ta predlog zakona, ki je na mizi, na nek način rešitve vračati v enem delu, kot so bile nekoč. Predvsem pa mi razumemo, da gre ta rešitev – zato jo predvsem podpiramo – naproti predvsem manjšim vinogradnikom. Res je, kot je povedal predlagatelj, veliki vinogradniki ne bodo prizadeti zaradi te novele zakona. Ampak zdaj mi dovolite, da bom malo lokalpatriotski, in to je seveda nujno, ker imam velikokrat občutek, ker da se z Gregorčičeve, recimo, v Prekmurje ali pa na prekmurske vinograde ne vidi. Se enostavno ne vidi. Jaz sem se trudil ves prejšnji mandat, da bi v Lendavskih goricah organiziral neko okroglo mizo ali kakorkoli bi že temu rekli z naslovom Perspektive vinogradništva in vinarstva v Prekmurju oziroma ožje v Lendavskih goricah. Strokovnjaki pravijo, to vam najbrž nekaterim ne bo všeč, da kljub temu da je v Prekmurju največ vrhunskih vin na površino v Sloveniji, na to smo ponosni, pa se vinogradniške površine zelo hitro krčijo. To je dejansko osnovni motiv, ki me je spodbudil k razpravi. Res je, da se v zadnjem času – ker sem pač cele tedne v Ljubljani in se poredko vozim proti Lendavi, čeprav imam tam sina, ampak vedno znova vidim, da je kakšna površina v Lendavskih goricah prazna. Meni se trga srce, oprostite. Nekoč sem po tastu sam obdeloval vinograd, bil celo prekmurski prvak v zvrsti, ker se mi je posrečilo – nimam toliko enološkega znanja. Ampak strokovnjaki pravijo, da je zdaj trenutno v Prekmurju, se pravi Goričko in Lendavske gorice, približno 570 hektarjev vinogradov. Če se bo ta trend krčenja vinogradov nadaljeval, je zelo lahko izračunati, da bo leta 2030, torej čez dobrih 10 let, teh površin samo še – koliko? 150 hektarjev. Kaj bo pa ostalo? Odgovor je preprost. Džungla bo! Džungla. Zarasle se bodo te površine. Več kot katerakoli vlada so za ohranitev vinogradništva – govorim za Prekmurje –naredila vinogradniška društva. Sam sem bil iniciator enega od teh, ki ima danes ima 200 članov. Izjemno kvalitetna izobraževanja so opravili v zadnjih 25 letih. Izjemno kvalitetna ocenjevanja, društvena ocenjevanja vin in tako dalje in tako dalje. Vinogradniška društva so torej tista, , ki so s predavanji, društvenimi ocenjevanji dosegla izjemen napredek, kar se tiče kakovosti vin oziroma nasploh vinogradništva in vinarstva. Ampak tisti, ki bo tukaj sedel leta 2030 – mene ne bo tukaj – bo pač ugotovil, da je pravzaprav Zakon o vinu brezpredmeten zakon, ker v Sloveniji je itak že tako malo vinogradov. Recimo, zdaj imamo v Prekmurju tri velike vinogradnike, morda kakšnemu delam krivico, ampak tri. In to je vse. Ta trend je takšen, kot so ga strokovnjaki pokazali in se seveda tudi zgražajo. Zakaj pa je takšen trend? Pravijo vinogradniki, da zaradi zakonodaje. In na mene kažejo s prstom. Jaz tam zardevam pred njimi. Glejte, saj je normalno, če ti prodaš 10 tisoč litrov, da moraš to potem sflaširati, da imaš polnilno linijo in tako dalje. Ampak nekdo, kot je povedal predlagatelj, ki pa ima več ali manj hobi – vinograd za dušo, kot se reče, za lastne potrebe in še malo, pa še nekaj, recimo da nekaj 100 litrov pa proda – kako naj zdaj ta investira v polnilno linijo in tako dalje in tako dalje? Glejte, ne gre. To je brez zveze. Če imajo tako urejene vse evropske države, ki kaj dajo na vinogradništvo in vinarstvo, okej, potem sem jaz potolažen in potem smo tukaj v nekem skupnem trgu, smo enako konkurenčni in enako nekonkurenčni. Dajmo se vsi skupaj zamisliti nad tem, kaj se dogaja s slovenskim vinogradništvom. Enkrat bi vas rad povabil, če mi boste sledili, da bi si pogledali, kakšna je situacija trenutno v Lendavskih goricah. Tam je lokalna skupnost postavila razgledni stolp, ki upam, da ste ga že vsi obiskali. Se pa sprašujem, kaj bo potem leta 2030, kaj se bo dalo videti s tega stolpa. Mogoče neke daljno hribovje, morda Pohorje ob jasnem vremenu, normalno, ampak pod stolpom bo pa več ali manj zaraščena površina, če bo takšen trend, kot strokovnjaki pravijo. In tukaj zdaj je skrajni čas, da potegnemo ročno zavoro in na nek način obdržimo te male vinogradnike pri življenju. Prosim, ne jih s takšnimi neživljenjskimi ukrepi dušiti! Mi razumemo, da je to ukrep ene debirokratizacije, ta ukrep je življenjski in zato ga bomo mi seveda tudi podprli. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Bojan Podkrajšek. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala za dano besedo. Spoštovana oba državna sekretarja s kolegico, cenjene kolegice in kolegi! Nedavno nazaj, mogoče da začnem s tem, sem bil na enem izletu v Halozah, moram priznati, da na zelo urejeni turistični kmetiji, kjer je bilo tudi zelo kvalitetno in dobro vino. Ampak nočem zdaj o tem govoriti, hočem povedati naslednje. Ko smo bili popoldan na tej turistični kmetiji, ko smo gledali vse griče okrog te turistične kmetije, je bila večina teh zaraščenih. Najbližja zidanica, je gospodar povedal, se je prodajala več let. Je zapuščena. Na tisti zidanici je elektrika in voda in je bila menda v tem letu prodana za tisoč evrov. Takšnih negativnih zgodb je v naši slovenski pokrajini vedno več. Ker sem poslanec v drugem mandatu in ko sem poslušal predstavitve stališč poslanskih skupin, sem pretežno imel občutek, ker ste to predstavljali tisti, ki ste novi poslanci, kot da vam je nekdo to napisal iz prejšnjega sklica. Čeprav imate eni pomisleke pri mnogo zakonih ali pa pri večini predlogov zakonov, ki pridejo s te desne strani ali Nove Slovenije ali Slovenske demokratske stranke, da je takoj nasmeh na obrazih, pa da se komaj čaka, da se točka konča, jaz mislim, da to ni prav tako. Ker sem rekel, da sem bil že v prejšnjem sklicu, smo nedavno dobili, ampak to v prejšnjem sklicu, koliko kmetij zapre vrata vsak dan. Jaz mislim, da okoli 1,5 kmetije preneha s kmetovanjem na dan v Republiki Sloveniji. Eden od kolegov je že prej povedal, kolikšna je starost tistih, ki še vztrajajo na kmetijah. Ko govorimo o takšnih, mogoče za ene nepomembnih, zakonih, vse spoštovanje, da pijemo v Sloveniji zelo kakovostna vina, ki jih imamo radi v Sloveniji, pa tudi mnogi državljani evropskih pa tudi svetovnih držav. To je prav gotovo pozitivno. Seveda skrbi pa podatek, ko nalagamo težka bremena tistim, ki so manjši, mali vinogradniki, ki se trudijo, da bi obdelovali tisti del pokrajine, katere so lastniki ali so jo mogoče podedovali od svojih predhodnikov. Ko se tak vinograd opusti, ni niti interesa več tistega, ki ima veliko grozdja oziroma ga kupuje. Ta pokrajina se zarašča. Ko mi več ne bomo v Državnem zboru, jaz mislim, da ne bo strokovnjaka, ki bi našel rešitev za te vinograde, kmetije, polja pa tudi gozdove. Veliko predlogov smo imeli v opoziciji v prejšnjem mandatu. Ko se je sprejemal zakon o gozdovih, je bila naša želja, da bi za nek del državnih gozdov skrbele lahko manjše kmetije, pa nismo bili uslišani. Nedavno sem bral poročilo nadzornega sveta. Pa jaz mislim, da ko to bereš, skrbi. Mnogo takšnih zakonov smo sprejemali v prejšnjem mandatu, ki jih bomo tudi v tem mandatu, ki jih želimo mi popravljati. Jaz sem celo prepričan, da bo nekatere zakone prinesla Vlada na to mizo. Ampak zakone, ki, še enkrat ponavljam, bremenijo ljudi, ki imajo male prihodke in ki se borijo, da bi preživeli iz meseca v mesec. S tem zakonom prav gotovo ne posegamo v velike vinarje. Še enkrat ponavljam, da sem ponosen na vse, tudi v okolici, iz katere prihajam, imamo izredno dobra vina. Moram pa tudi priznati, da je lepo in okusno spiti dobro vino, pogledati lepo obdelane vinograde, na drugi strani je pa žalostno, ko pogledamo zapuščene vinograde. In tisti vinogradi, ki so zapuščeni, mi lahko verjamete, da ni strokovnjaka v tej dvorani ali pa tudi zunaj, ki bo našel recept, da bomo nekoga našli v tisti strmini, da bo zopet nekoč začel obdelovati te vinograde. Veliko je takšnih malih segmentov. Eden od manjših segmentov ali pa močnejši za male vinogradnike je pa tudi ta, ki ga danes obravnavamo. Jaz mislim, da je prav, da se prisluhne temu predlogu. Možnost je, da se še kaj dopolni, seveda v dobrobit vseh tistih, ki se trudijo na velikih strminah v Republiki Sloveniji, ki ohranjajo lepo krajino, da bi lažje preživeli iz meseca v mesec. Jaz nisem nikoli še slišal, ker sem prej začel v Halozah, pa bom tudi končal, da se je kdo zastrupil na kakšnem vinu, pa nikoli nisem slišal, da je v Halozah kdo obogatel od tistih vinogradov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima poslanec Franc Breznik. Izvolite.
Najlepša hvala, gospod podpredsednik. Jaz bom nadaljeval s tisto statistiko o kmetijstvu, ki jo poznam kot predsednik tega odbora. In sem zaskrbljen. V okviru nekih podatkov, ki jih je tudi kolega pred menoj poskušal v svoji razpravi poudariti, je imel prav. V Sloveniji dnevno propade približno 1,5 kmetije. Ponavljam, dnevno propade 1,5 kmetije. Starost slovenskega kmeta je več kot 57 let, spoštovani kolegice in kolegi. Zarašča se Slovenija. Mislim, da to sploh ne rabim kaj dosti razlagati. Tisti, ki pa govorite, da se vračamo v stare čase, si pa poglejte, predvsem tisti, ki ste člani odbora, si poglejte poročilo o stanju v kmetijstvu za leto 2017, ki ga je pripravila najbolj strokovna institucija v Sloveniji, to je Kmetijski inštitut Slovenije: 120 let tradicije, mislim da je 40, 50 doktorjev znanosti zaposlenih, med njimi so tudi številni agrarni ekonomisti in tako naprej, da ne razlagam. Danes vam predstavljamo in seveda gremo nazaj. Jaz bi bil zelo srečen, če bi prišli nazaj. Zelo srečen bi, če bi šli nazaj. Točno v tisto obdobje leta 2008, a ne, kolega Pojbič? Ko mislim, da nismo potrebovali v Ameriki stati pred četrtimi vrati pri tretjerazrednem ameriškemu birokratu, ampak mislim da je George Bush mlajši igral celo golf z našim predsednikom Janšo na Brdu pri Kranju. Sestajali so se vsi najboljši, najlepši avioni so prihajali. Jaz sem takrat delal v logistiki, ki je pripravljala prevoze kompletnih ekip, ki so prihajale v Slovenijo. Slovenija je bila kot vzorna mlajša evropska država, kot raj na zemlji je bila predstavljena. Kar mi v resnici tudi čutimo v Slovenski demokratski stranki. Rad bi se vrnil nazaj. In danes poglejte, še enkrat, celo vrsto teh zakonov, ki smo jih predlagali tako skupaj s kolegi Nove Slovenije kot sami, glede povečanja natalitete, pomoči večjim družinam, debirokratizirati recimo tisto. In ničesar ni od vas. Govorite o sivi ekonomiji. Zdaj bom pa kar začel s sivo ekonomijo. Ena izmed prvih sej, ki sem jih sklical kot predsednik Odbora za kmetijstvo, je bila na predlog Vinske družbe Slovenije z gospodom Brejcem. Ugotavljali smo točno na tisti seji, ki jo bomo nadaljevali januarja, tako da gledalcem in gledalkam, ki gledajo še ob teh poznih urah, predlagam, da si jo pogledajo. Približno ena tretjina vina v Sloveniji izgine skozi trg. Torej neprijavljeno in ni v nobeni statistiki. 60 milijonov litrov vina imamo v statistiki. Lahko rečemo, da strokovnjaki ocenjujejo, da v Sloveniji pridelamo med 80 in 90 milijoni litrov vina. O tem bi se morali pogovarjati. O teh 30 milijonih litrov vin, ki jih ni. Vi pa sedaj obračate, da mi s tistim, ko hočemo narediti neko olajšavo za tiste vinogradnike, ki še niso obupali, govorite o veliki sivi ekonomiji. Obenem pa vam razlagam, da približno 13 milijonov, med 12 do 14 milijonov je zdaj trenutna številka, ne me držati za besedo, pa vin uvažamo. In to vin najslabše kakovosti. Najslabše kakovosti vin uvažamo. Naš izvoz je pa približno polovico manjši. Na srečo izvažamo kvalitetna vina. In mi s to novelo zakona ne gremo v smeri, kjer bi vrhunska ali pa vina najvišje kakovosti oprostili tega. Gre samo za deželna, tako imenovana deželna vina, da jih oprostite, da jih ne rabijo stekleničiti. In zmanjšujemo določene kazni. To je vse, kar hočemo narediti. Danes bom povedal še nekaj statističnih podatkov. 26 tisoč hektarjev je imela Slovenija leta 1991 vinogradov. 26 tisoč hektarjev. Danes jih imamo dobrih 20 tisoč hektarjev. Od tega je 13 tisoč 500 hektarjev približno še vinogradov v tisti maksimalni fazi rodnosti. Pridelek prijavlja približno 13 tisoč vinogradnikov. Vpisanih imamo približno 28 tisoč pridelovalcev grozdja, za stekleničenje, tudi ta podatek vam bom dal, je registriranih približno tisoč 800 pridelovalcev. Od tega je samo 16 % večjih. Govorim o tistih večjih, ki imajo več kot pol milijona litrov. Kmetijski inštitut je z metodo nekako ugotovil, da je ekonomska pridelava možna komaj nad 5-hektarskim vinogradom. In poglejte velikostne razrede, površine vinogradov v hektarjih in število pridelovalcev. Od 0,1 hektar do 0,1 hektar imamo približno 7 tisoč 600, približno 28 %. Od 0,1 do 0,5 hektarja imamo približno 14 tisoč pridelovalcev, približno 54 %. Imamo približno 54 % še vedno med tistimi manjšimi vinogradi. Če gremo po tej strukturi do konca, da ne bi vse našteval, 5 hektarjev in več imamo približno 5 tisoč 818 vinogradnikov. Ne. 399 vinogradnikov po tej statistiki. Statistika ki jo navajam, je, lahko rečemo, kar se tiče opuščanja vinogradov, kar se tiče sive ekonomije, ki je tudi zdaj prisotna, izredna. Mi pa govorimo o tistih, ki še niso obupali, o tistih, ki so trdoživi, o tistih zgaranih rok, nekaterih 60, 70, 80 pa še več let starih ljudi, ki imajo na velikih strmih klancih v Slovenskih goricah poleg kmetije še mogoče kakšen manjši vinograd. Številnih, ki si morda nikoli v življenju niso zgradili hiše, imajo pa malo hišo ali pa manjši vinograd, imajo nek stik z zemljo, imajo nek smisel življenja preko tega, da to obdeluje. V Sloveniji ugotavljamo, nihče noče več nič delati. V Sloveniji ugotavljamo, da kupujemo samo kitajsko robo, v Sloveniji ugotavljamo, da imamo 75 tisoč ljudi še vedno na borzi, ob največji gospodarski rasti. Ko smo imeli letos probleme z industrijskimi jabolki, ki so bila višek, ki so dobesedno ostala v sadovnjakih, nihče ni prišel, pa potrgal tega, tako da nobeden več ne bi delal. Mi pa s temi ukrepi dobesedno uničujemo še tiste, ki imajo še vseeno malo občutka za delo, imajo neko voljo za to, da še nekaj obdelujejo. Morda tudi tradicijo. Torej uničujemo vse, kar se da uničiti, s čistim birokratskim razmišljanjem. Ko gledam tu pa poslušam in gledam nekaterih spoštovanih kolegov življenjepise, večina poslancev, poglejte, saj razen redkih izjem ni nikoli delala v praksi, ne vem, ni imela stika z zemljo ali ni obdelovala ali ni delala. In to je pač problem. Živimo v nekem svojem svetu, zaprti tukaj notri, kot da realnost ne obstaja, kot da ne obstajajo neki belokranjski kmetje ali pa v Slovenskih goricah, ki so trdo delali, ki so komaj preživeli. In poglejte, cela vrsta je ukrepov, ki smo jih tukaj dali. Jaz sem bil v Zagrebu, predstavljal sem na mednarodni konferenci en članek glede generacijske prenove slovenskih kmetov, predvsem vinogradniških družin. Govoril sem o problemih, govoril sem tudi o pozitivnih zgodbah. V Sloveniji teče debata in tudi v Evropi na področju kmetijske politike o generacijski prenovi v kmetijstvu, predvsem kmetij. Po statistiki, ki sem vam jo danes nekako obrazložil, 57 let in nekaj mesecev, je generacijska prenova, lahko rečemo, nuja. Zdaj mi pa vi povejte, kako jo vi vidite, spoštovane kolegice, kolegi. Spoštovana predstavnika Vlade, kako jo vi vidite, s tem da ste pred nekaj dnevi, ko smo predlagali dvig vsaj tistih kmečkih pokojnin s 190, 200 evrov na recimo raven socialne podpore, ste vse to odklonili, da ste samo stiskali proti proti proti. Govorili ste o tem, da to ni potrebno. Tudi če boste vi, kot pravite, to sprejeli čez nekaj let, večina teh ljudi tega ne bo dočakala. Ljudje navadno v svojem tretjem življenjskem obdobju ne živijo bolj dolgo, vsaj statistično, želim, da čim bolj dolgo živijo. Ljudje, ki jih jaz poznam, imajo več kot 50 let delovne dobe ali pa 60 let delovne dobe, delajo od svojega 14. leta na kmetijah in danes imajo 190, 200, 240 evrov pokojnine. In zdaj vi povejte, če imamo takšen zgled, zakaj bi se nek mlad človek odločil, da bi se ukvarjal s kmetijsko dejavnostjo ali pa tudi z dopolnilno, kot je recimo vinogradništvo. V Slovenskih goricah imamo dosti kmetov, ki imajo še dopolnilno dejavnost vinogradništvo, ker pač ne morejo preživeti, ker so manjše kmetije. Zdaj mi vi povejte, kdo se bo še s tem ukvarjal. Jaz gledam sebe, podedoval sem hišo, en manjši vinograd, obdeloval sem ga kar nekaj let, potem mi čas ni dopuščal, potem je bilo tisto, da smo morali sprejeti celo vrsto zakonov, zakon za vsako škropivo, da moraš izpite narediti pa ne vem kaj vse, pa škropilnice pregledati. Pri nas je v glavnem vse zbirokratizirano do konca. Seveda sem ga izsekal, tako kot ga je marsikdo. Tam sem zravnal, zdaj pač raste trava. Za hrbtom moje hiše so bili sami vinogradi, približno pol hektarja so ga tudi izsekali predlansko leto, naslednji vinograd, ki so ga imeli moji znanci, mislim, da ga bodo tudi opustili. Cel breg tam v Cogetincih bo počasi ena puščava, trava bo in tako naprej. Nobeni vinogradi, nobena krajina. In glejte, dajmo kar nadaljevati. Poglejmo, če še kdo kje obstaja. Tako kot je bilo pri prometnih kaznih, dajmo do konca naviti prometne kazni. Glejte, smrtne žrtve so. Do konca gledati, koliko ljudi je alkoholiziranih. Ja, dajmo jih maksimalno kaznovati. Nihče pa ne pogleda, zakaj toliko ljudje uživa alkohol. So apatični, obupani, imajo male plače, male pokojnine, nimajo cilja, ne vidijo smisla svojega življenja. Mi bi se morali ukvarjati s temi problemi slovenske družbe. Navadno alkohol tam, kjer je visok standard, ni toliko prisoten. Ravno obratno je. Ko se ukvarjamo in se pogovarjamo o neustekleničenem vinu, spoštovani kolegice in kolegi, v redu, dajmo te ukrepe sprejeti, dajmo še bolj naviti. Kaj ljudje pijejo v številnih gostilnah? Tuje alkoholne pijače, nekvalitetne, razne jegermajstre, sam sladkor je noter, umetni okusi. Avstrijci se smejijo, delajo stomilijardne posle glede tega, mi pa smo sami sebi biriči, sami sebe tolčemo in sami sebe kaznujemo, v začaranem krogu, zato da bomo mogoče med temi malimi prodajalci našli dva, tri kršitelje. Bomo uničili celo krajino. Celo vrsto malih vinogradnikov, ki sem jih v statistiki omenil, da jih je večina, bomo uničili. V tej noveli, ki vam jo dajemo na mizo, glejte, se mi pogovarjamo samo o deželnem vinu. Mi ne posegamo v neka vrhunska vina, kjer to, kar mislim, da je prej kolega Mahnič razlagal, moraš prodati kompletno zgodbo. Moji kolegi, od gospoda Steyerja in vseh ostalih, ki prodajajo vino na Kitajskem, mislim da štirinajst dni nazaj sva se pogovarjala, prodajajo celovite zgodbe slovenske enologije, torej od začetka, od zgodbe vinogradov, pridelave, kvalitete do kletarjenja in pa do trženja, tistega maksimalnega trženja. Slovenija je zelo zanimiva vinska država, kljub temu da ima majhne količine, govorim seveda sedaj o vrhunskih vinih, ker imamo veliko raznovrstnost. mi imamo mislim da približno 50 različnih sort vina v Sloveniji. Ta raznovrstnost je tudi en tak čar na tako res da relativno majhnih površinah in v teh vinorodnih okoliših tudi nekdo, ki je poznavalec vina, lahko poskuša različna vina, več svetov nekako zajame Slovenija in tudi to je zanimivost. In tisti, ki so pripravljeni več plačati, navadno ne bodo posegali po teh vinih, o katerih mi danes govorimo, ampak bodo lahko plačali tista dražja vina, želeli bodo poskusiti tista res vrhunska slovenska vina in tako naprej. Danes vse tisto, kar Slovenska demokratska stranka dela, kar je rdeča nit tudi te redne seje, decembrske, pa tudi tiste izredne, je samo pomoč malim ljudem, o katerih moj kolega Pojbič včasih razlaga zgodbe iz Šentilja, Sladkega vrha, revežev, ki ne morejo preživeti in so celo življenje delali in marsikdo nikoli ni bil na borzi, ampak je celo življenje bil pogumen in je delal. In vse to, kar delamo in kar nam nekateri očitate, da se vračamo nazaj, se z veseljem in ponosom in bi želel, da se vrnemo nazaj v leto 2008, ko smo bili zadolženi 22 % bruto družbenega produkta, kot sem napovedal v neki plastični zgodbi, ko je predsednik vlade igral golf s predsednikom Združenih držav Amerike, ko je z veseljem predsednik Združenih držav Amerike prihajal v Slovenijo in smo mi bili zgodba uspeha. To je bilo takrat, ko se mladi niso odločali, da gredo skoraj vsi v Avstrijo, Nemčijo. Tudi tu bi si želel, da se vrnemo nazaj v stare čase, da si odprem oči, si izbrišem in da vse to, kar vas tu poslušam s to bolno birokratsko miselnostjo, da sem v sanjah, da to ni resnica, to ni Slovenija, to ni moja Slovenija. Ampak na žalost se dogajajo spet neki časi, kjer smo iskali neke grešne kozle, na koncu smo pa zaradi dveh muh pobili cel hlev krav, recimo. To je en primer. Moj pokojni oče je nekoč rekel, da varčujemo pri šibicah, hlode pa mečemo skozi okna. To je približno ta politika. In ta ista politika ta teden na vsaki seji razlaga, da je pri 9, 10 milijardah proračuna je težko vzeti 1 milijon, pa tam 500 tisoč evrov za otroke. Vse to je problem. Mediji pa ves čas, recimo danes ravno razlaga, da je na stotine milijonov evropskih sredstev, ki jih ne bomo počrpali. Imamo spet nov predlog ministra za kohezijo, ki je popolnoma nesposoben, tako kot je bil prejšnji. Popolnoma nesposoben. Sploh niti nima ideje, kako bi sploh reševal zadevo. Imeli smo ministrico za kohezijo, popolnoma nesposobno, tukaj pa nam na stotine milijonov denarja nam uhaja skozi okno. A ni žalostno, kolegi? Zaradi tega ker nekdo hoče biti minister, Ali pa ker stranka, ki nima kadra, se gre neko politiko. A ni žalostno, spoštovani kolegi in kolegice, a ni žalostno? Prideš na hearing in poslušaš nekoga, ki sedi pa dobesedno pove: »Ja, dali so me, nobenega drugega nismo več imeli. Jaz sem upokojenec«. Na vprašanje, kaj bo naredil, odgovori: »Ja, veste, ne bom nič, saj ekipa je v redu, malo jih bom zmotiviral, pa bo že nekako šlo.« Že bomo nekako mi prepuščali 3 milijarde evrov, ki so nam namenjene v tej perspektivi. 3 milijarde evrov. Od tega smo jih počrpali približno 400 milijonov do zdaj. Mislim, da smo predzadnji na lestvici črpanja, prva je Finska. Glejte, tu so rezerve, tu so, spoštovane kolegice, rezerve in zaradi teh nesposobnih politikov, ki jih postavljate, predvsem ministrov, trpi vse ostalo in trpi vse tisto, kar vam mi danes, lahko rečemo, razprostiramo to dogajanje ki se dogaja zadaj. Kako tem ljudem, tem malim vinogradnikom omogočiti, da je manj teh birokratskih ovir, vam dajemo na mizo zelo enostavno, ker je dvigniti treba samo roke, nič vas ne bo stalo, nobenega rebalansa proračuna ne boste potrebovali na ta račun, ampak mogoče boste pa rešili 10, 20 ali pa 100 vinogradnikov v naslednjem letu, ki se bodo morda zdaj spet odločili. Kot ugotavlja Kmetijski inštitut Slovenije, kar sem povedal že na začetku, da bi letno morali obnoviti približno 750 hektarjev vinogradov, če želimo imeti vsaj tak trend, da še ne izgubimo tega, kar imamo. Trend pa je približno, da jih imamo še približno 13 tisoč 500 hektarjev vinogradov v tisti najbolj rodovitni fazi. Imeli pa smo leta 1991 26 tisoč hektarjev – približno na polovico smo skoraj padli. In to je ta zgodba te bolne birokracije, kjer se išče nekaj muh, pobili pa bomo celo štalo. Glejte, spoštovani kolegice in kolegi, vem, da bo odgovor in vaši zagovori, da je treba imeti posebne sistemske ukrepe. A ne, kolega Pojbič, kot pravijo – sistemske, ne? Torej vse bo sistemsko, vse boste sistemsko naredili. Veste, jaz gledam štiri leta vlado SMC, tu se kolegica Bahova smeji, je res smešno na koncu, štiri leta smo v prejšnjem mandatu že ponujali sistemske ukrepe. Nismo pa sprejeli niti ene reforme in zdaj je že to peto leto tako imenovanih sistemskih ukrepov tranzicijske levice, ki jih ni. Na žalost verjamem, vem, kot ste povedali v svojih stališčih, tudi to ne bo šlo skozi. Glejte, jaz upam, da še kdo v Sloveniji gleda te seje, da vidi, da je nemogoče karkoli spraviti skozi, da v bistvu kot opozicija v tej državi pod vlado slovenske tranzicijske levice, v bistvu imajo ta trend v sebi iz tistih starih časov, ko opozicije sploh ni bilo in ta trend se zgleda nadaljuje. Na žalost karkoli opozicija predlaga, ali je to stranka Nova Slovenija ali Slovenska nacionalna stranka – ne bo šlo skozi nobeno sito. V redu, ni problema. Samo jaz se še vedno sprašujem, ko je bil SDS na oblasti, smo imeli partnerstvo za razvoj, dajali smo roko, skoraj ni bilo zakona, v katerem ni opozicija delovala. Številni zakoni so šli skozi tudi v obdobju 2004–2008, ki jih je opozicija predlagala. Nikoli se ne vprašam, zakaj smo mi tako dobri ljudje v bistvu. Zakaj imamo mi toliko te demokracije v sebi? Zakaj smo mi socialno čuteči, če smo grdi desničarji, izkoriščevalski, v službi grdega kapitala? Na drugi pa so socialno čuteči levičarji, ki nikoli ničesar ne spravijo skozi. Vladajo vedno s trdo roko. In to je slovenska realnost. Ampak mislim, da pa nek čas vseeno prihaja. Verjemite mi, da bomo kvalitetna opozicija, da smo bili kvalitetni in da vaše namere bomo razgalili do konca. Tukaj se ne rabite bati! Bolj boste govorili o sistemskih ukrepih, ki jih nimate, bolj boste govorili, da ste proti vsemu, bolj si boste kopali sami sebi grob. To si pa zapomnite. Imamo še samo eno srečo. Lahko govorite o sovražnem govoru. Tukaj je šest kamer. Ljudje to gledajo. Pišejo. Komunicirajo. In tako kot je meni recimo na teh volitvah, ko sem dobil, mislim da 35 %, kolega Pojbič pa še nekaj desetin več, tako kot kolega Mahnič, so me volili številni levičarji, ki v življenju niso SDS volili. Verjemite mi! In če pogledam – tukaj imam pred sabo to statistiko – Poslanska skupina SDS je dobila recimo 82 tisoč glasov, Poslanska skupina LMŠ 20 tisoč glasov. Štirikrat več glasov. Ljudje so vedeli, koga želijo. Poslanska skupina SDS torej 82 tisoč 326 glasov. Kompletni poslanci koalicijskega šestorčka pa 67 tisoč glasov. Ves komplet. Tukaj se vidi točno to, kar je zdaj Ustavno sodišče povedalo, kakšen volilni sistem imamo v Sloveniji. Teh 25 poslancev SDS je dobilo več kot kompletna dvorana, zbrana v trenutni koaliciji, skupaj z nadkoalicijsko Levico. Za 20 tisoč glasov več. In tu samo volilni sistem vas še vedno rešuje. Ampak tudi to se bo spremenilo, verjemite mi. Prepričan sem, verjamem v ta narod, tako kot sem verjel v njega leta 1991, ko so imeli ves aparat, vse medije, vse so imeli, kar je bilo možno, pljuvali so po gospodu dr. Jožetu Pučniku do konca. Na koncu je narod spregledal. In mislim, da bo tudi spregledal v kratki prihodnosti. Potem pa bodo takšni zakoni, kot smo jih predlagali na tej redni decembrski seji. Zakoni za navadne, pridne in delovne Slovence bodo prišli takrat v veljavo. In takrat bo Slovenija ponovno začela cveteti. To bo Slovenija, ki bo po volji slovenskega človeka. Takrat se bodo začeli vračati tudi številni mladi ljudje, ki bodo videli spet neko upanje. Videli bodo, da imajo neko politiko, ki jih razume, ki razume njihove probleme in ki razume njihove težave. Takrat bomo ponovno začeli saditi nove vinograde. Do takrat pa upam, da bo te škode čim manj. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Državna sekretarka, želite besedo ali lahko kasneje? Izvolite.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsedujoči. Spoštovane poslanke in poslanci! Dovolite mi, da vendarle povem, da tako kot smo leta 2013 te zakonske spremembe predlagali samo takrat, ko so bile usklajene z vsemi skupinami vinogradnikov in vinarjev, smo tudi tokrat preverili, kakšno je stališče nevladnih organizacij. Pridobili smo mnenje Kmetijsko-gozdarske zbornice Slovenije, Zadružne zveze Slovenije, Združenja družinskih vinogradnikov in vinarjev Slovenije in Vinske družbe Slovenije in ne nazadnje, kar je mogoče najbolj pomembno, tudi Zveze društev vinogradnikov in vinarjev Slovenije, ki združuje 35 društev iz vse Slovenije in številne male vinogradnike. Predvsem s temi malimi in z Vinisom, rečemo temu združenju tudi Vinis, delimo skrbi, ki jih tudi vi, spoštovani poslanci in poslanke, delite, in predlagatelji večkrat omenjate, in sicer skrb za izginjanje vinogradništva znotraj tistih območij, kjer je posestna struktura vinogradov še posebej razdrobljena. Z njimi že nekaj časa pripravljamo ukrepe za zajezitev tega procesa. Zaradi tega nas je tudi še posebej zanimalo njihove stališče in oni so nam odgovorili pisno, da zagovarjajo red na vinskem trgu, zato ne podpirajo vašega predloga spremembe zakona. Ne podpirajo uvedbe stanja izpred leta 2014, kar se tiče točenja odprtega vina v gostinskih lokalih. Nadalje pravijo, da so prepričani, da se mora zakonsko ščititi slovenske vinogradnike in vinarje pred nekontroliranim dampinškim uvozom cenenega vina iz tujine, ki se potem prodaja v naših trgovinah v neugledni embalaži po ceni 1,78 evrov za 2 litra, navajam pač njihove navedbe. V zvezi Vinis se bojijo, da bi v primeru, da se v lokalih znova lahko toči tako imenovano odprto vino, prihajalo do zlorab in prodaje cenenega uvoženega vina, kar bi pomenilo še večjo nekonkurenčnost in nižanje že tako prenizkih cen domačega vina. Jaz bi povedala, kaj pomeni originalno polnjenje vina. Večkrat ste sami, spoštovani predlagatelji povedali, da gre za izjemo, ki je že pred letom 2014 oziroma pred to spremembo zakona veljala samo za deželno vino, ne pa tudi za namizno, kakovostno ali pa vrhunsko vino, ki se je že takrat lahko in moralo vedno prodajati samo ustekleničeno oziroma originalno polnjeno. Namenoma sem ves čas tudi v predstavitvi mnenja Vlade uporabljala izraz originalno polnjeno, ker to ne pomeni, da je to stekleničeno v steklenicah. Tukaj bi rada tudi povedala, da v mali vinogradnji, kot je bil tukaj včasih omenjeno, ki ima 500 trt in bi vinogradnik rad, na primer, 100,200 litrov vina prodal gostincu, ga zakon ne zavezuje, da mora to prodati v steklenicah. Lahko proda to v steklenicah s kronskim zamaškom, lahko proda v plastični embalaži, ki je zaprta na tak način, da se vidi, ko je bila enkrat odprta, da je že bila odprta. To pomeni že način, da je lahko z nalepko prelepljeno. Je pa res, da mora biti taka embalaža označena z etiketo, ki je lahko doma narejena, na roko napisana, na domač tiskalnik napisana, mora biti pa etiketa nalepljena na to embalažo. V nasprotju s prej veljavno ureditvijo, ko je lahko nekdo ravno tako pripeljal gostincu vino v plastični embalaži, stekleni embalaži, ki ni bila nujno originalno zaprta, je pa morala imeti zdaj in prej spričevalo o ustreznosti vina, se pravi ocena vina in ustreznost vina je morala biti v vsakem primeru. Vino je moralo biti dodelano in primerno za prodajo v vsakem primeru, ustekleničeno ali pa neustekleničeno, originalno polnjeno ali pa ne. S tem da je moral, kdor ni imel originalno polnjenega vina, na upravni enoti pridobiti dokument, ki je moral spremljati to embalažo. Ne nalepljene etikete, moral pa je biti zraven dokument, ki je veljal samo 6 mesecev, zato ker vino ni bilo originalno polnjeno. In je še ta izjema veljala samo za gostinske lokale na vinorodnih območjih, kot sem že večkrat povedala. Se pravi, izjema je bila ozka, in to ozko izjemo je zakon odpravil, ker so vinogradniki tako želeli, ker je ta izjema omogočala preveč enostavno zlorabo. Pa tudi sprememba pivskih navad oziroma navad uživanja vina je to zahtevala. Omenjeno je bilo večkrat, da je bila Gostinska zbornica proti tej uvedbi takrat. Ko smo po uveljavitvi zakona imeli z njimi delavnico in smo jim razložili, kaj originalno polnjeno vino pomeni, niso imeli več težav. Ker so že pred tem, že kakšnih pet let pred letom 2013 pravzaprav to gostinci od vinarjev zahtevali. Ker se v lokalih uživa različno vino in če je bilo neoriginalno polnjeno v večjih posodah, je bilo izpostavljeno kvarjenju, ker je bilo v stiku z zrakom. Poglejte, tudi če bi uveljavili to spremembo, ki jo predlagate, je vprašanje, ali bi gostinci na to pristali ali bi zahtevali pravzaprav, da vinar pripelje originalno polnjeno embalažo. Ker so to zahtevali že prej. In to so ugotovili pri spremembi zakona, da je samo uzakonjeno nekaj, kar je tudi gostincem odgovarjalo že prej. Tako da daleč od tega, da bi zakon predvideval, da mora imeti mali vinogradnik polnilne linije. Res pa je, da mora biti vinogradnik, če sam stekleniči vino, sam polni vino – to lahko tudi naredi za njega nekdo drug, ki je registriran za stekleničenje – če to dela sam, mora biti za to registriran in mora v registru pridelovalcev vina in grozdja vpisati tudi to, da vino stekleniči. Pogoj za to pa je, da mora imeti kletarski tečaj on ali pa nekdo iz tega kmetijskega gospodarstva, ki je vpisano v register vina. Ta kletarski tečaj, ki je 42-urni in ki nauči kmete vinarje osnov kletarjenja in osnov rokovanja z vinom, stane okoli 130 evrov po informacijah, ki jih imamo mi od kmetijsko-gozdarskih zavodov. To pa je dodaten strošek. Medtem ko pa drugo, že prej je moral imeti v čisti embalaži, samo da mora biti sedaj nalepka s podatki o vinu in da mora biti ta zamašek originalno prelepljen, lahko tudi z nalepko. Se pravi, drugo ni pomemben dodaten strošek. To dejstvo, da pa mora imeti tečaj, pa je. S tem da tudi po poročanju upravnih enot to dejstvo ne predstavlja pomembne ovire, ker večina vinogradnikov že izpolnjuje ta pogoj. Na kratko sem želela pojasniti, kakšna je pravzaprav veljavna ureditev, predvsem pa to, da tako veljavno ureditev v resnici podpirajo vinogradniki in vinarji, prav tisti, ki so naši sogovorniki, ki delujejo organizirano, prav tudi mali, še posebej in eksplicitno, ker se zavedajo, da na dolgi in srednji rok je samo to prava pot k večji kakovosti in tudi k njihovemu obstoju. Hvala lepa.
Hvala lepa. K besedo se je javil predlagatelj poslanec Žan Mahnič. Izvoli.
Hvala. Ravno to, kar ste rekli, je tisto, kar sem povedal, kaj se dogaja. Lahko imaš ti embalažo, ki je samo za enkratno uporabo oziroma zamaški, ki so za enkratno uporabo, ampak ti imaš lahko steklenico, plastično flašo, karkoli želite, se da zamašek nazaj. Lahko ti tisto stalno uporabljaš. Saj so primeri, ko je nekdo od enega kupil, kaj jaz vem, 50 flaš vina in je potem teh 50 flaš vina prodajal pol leta. In pa druga zadeva, gospa državna sekretarka, veseli me, kar ste povedali, in to je, da pripravljate te ukrepe, da se strinjate z vsem povedanim, kar je bilo, kako vinogradništvo propada. Gospa državna sekretarka, moje vprašanje je, koliko vinogradov je propadlo v času, ko ste vi državna sekretarka na Ministrstvu za kmetijstvo. 2 tisoč, 3 tisoč, 4 tisoč? Katera številka je prava? Jaz mislim, da pod 2 tisoč ne. To se pravi, da to najbolj pokaže vašo zagnanost in vaše fokusiranje v delo na področju vinogradništva predvsem v smeri preprečevalnih ukrepov, da se stanje ne bi nadaljevalo. Konkretno, preden čez 5 minut zaključimo, če želite povedati, katere ukrepe pripravljate, ker o teh pripravljalnih ukrepih smo poslušali tudi že prejšnji mandat, ko je kolega Lisec vodil Odbor za kmetijstvo, pa nikoli ni prišlo do realizacije, razen ko je treba sprejemati kakšne interventne ukrepe, če pride kakšna naravna nesreča. Predvsem pa me zanima, koliko vinogradov je propadlo, odkar ste vi na mestu državne sekretarke.
Hvala lepa. Želite odgovoriti? Če ne, dajem besedo naprej Anji Bah Žibert. Poslanka, izvoli.
Hvala lepa za besedo, predsedujoči. Jaz moram začeti z enim razočaranjem. Z novimi strankami ne da se stanje v Državnem zboru izboljšuje, ampak je slika vedno slabša. Ko je v preteklem mandatu prišla nova stranka v ta državni zbor, so ti poslanci vsaj razpravljali. Danes je slika takšna, da nova stranka, ki ima celo predsednika Vlade, niti ne razpravlja več. Ne zdi se jim niti potrebno, niti potruditi se jim ne zdi potrebno, da bi povedali svoja stališča oziroma mnenja in nas poskušali ne nazadnje tudi, bom rekla, razsvetliti v tem, da smo mi v zmoti. Niti te potrebe ni več. Tukaj se vidi, za kakšno samozadostnost gre. Ampak veste, samozadostnost nikoli ni dobra. Še najmanj pa je to dobro za naše državljanke in državljane. Jaz sem vesela, da vsaj državna sekretarka odgovarja, pa poskuša zagovarjati obstoječo zakonodajo, ampak bi si želela pač nekoliko več razprave tudi s strani koalicijskih stran. Povedali ste oziroma zrecitirali ste stališča uvodoma, ampak poglejte, saj to vsi vemo, nekdo nekaj napiše in potem govori, nekateri niti ne vedo dobro, kaj berejo. Da bi pa prišlo da ene res konstruktivne razprave in da bi dejansko izmenjali mnenja, stališča, pogledali, kaj je dobro, morda stvari dodelali še bolje, tega interesa pa sploh v Državnem zboru ni več. To pa je žalostno. Funkcija parlamenta je razpravljati, se pogovarjati, izmenjati mnenja, ampak tega očitno tukaj ne bomo doživeli. Tudi prav. Ne nazadnje nas državljanke in državljani spremljajo. Ko govorimo o vinogradništvu, je na nek način zelo pomembno izpostaviti, da je to slovenska tradicija. To je slovenska kultura. Če tega ne bomo – ne samo spoštovali, ampak spodbujali in ne bomo dovolili, da to izginja, bo s tem izginjala tudi naša kultura. Vprašajte Slovence, martinovanje je že nacionalni praznik. Ljudje to doživljajo celo kot nek družinski praznik, kot to, da se sreča bližnja in širša družina, prijatelji in počastijo kapljici, ki je nastala v tistem letu. Poglejte samo, koliko slovenskih viž je na račun vinogradništva, trte, vinogradnikov. In kaj se dogaja danes? Da vsi tisti, veliko njih, ki so to trto z nekim res težkim napornim delo in dovoljevali, da še živi, ji omogočali, da še živi, ker jim je bilo težko, da bi vse skupaj zapustili, danes več tega ne zmorejo. Včasih so lahko vsaj tisto, kar so pridelali, nekaj so porabili zase, nekaj so dali svojim sorodnikom, nekaj tisto malega, kar je ostalo, so pa lahko prodali. Ampak poglejte, tukaj ni šlo za zaslužke. Tukaj je bolj kot ne šlo za to, da se je sploh lahko vrtelo to, da so zadevo proizvajali naprej. Vi dobro veste, koliko stroškov je s tem, da ti nekako vzgojiš in tudi urejaš vinograd. Ne glede na to, kakšno je število, ampak tudi tisti majhni morajo za to poskrbeti in tudi kar nekaj sredstev za to nameniti. In za to gre, spoštovani. Da bi tem malim vinogradnikom omogočili, da lahko na najbolj enostaven način prodajo tisto, kar so pridelali, tisto nekaj, kar je ostalo. Saj tukaj res ne govorimo o sto tisočih litrih vina. Tukaj govorimo o tistih nekaj, kar ostane. In včasih ne vedo, ali bi kar pustili vse skupaj, ali se jim sploh izplača, ampak ta žulj, ta slovenski narod še vedno vztraja, čeprav je mnogo tega že zaraščenega in žal izginja. S tem predlogom zakona bi zagotovo pripomogli k temu, da bi morda kakšen vinograd več pa le obstal. Pa tudi to, da bi se mladi, njihovi otroci, vnuki, da bi se v to spustili in rekli: poglej, saj to pa je slovenska tradicija, ponosen sem na to tradicijo in bom zadeve nadaljeval. Ampak danes ne zmorejo, če so nizke plače, nizke pokojnine, kdo bo lahko samo dajal, v zameno pa praktično ne bo mogel dobiti nič. V zakonu govorimo kar nekaj o znižanju kazni. Prej je bilo rečeno, da kazni bi morale biti celo večje. Jaz pa pravim drugače. Bolj kot je zakon neživljenjski, večje represivne ukrepe potrebuje. To je problem. Bolj kot je neka stvar neživljenjska, bolj morate stiskati za vrat, zato ker ljudje iščejo izhode. Represivna politika se nikoli ni izkazala kot pozitivna. Nikoli. V nekaterih stališčih sem poslušala tudi to, da sem dobila pravzaprav občutek, kot da so vsi te mali vinogradniki pa tudi tisti gostinci sami lumpi. Vsi iščejo samo način, kako bodo nekaj ogoljufali, naredili nekaj, kar je protizakonito, omogoča se jim to in ono in tretje, nihče pa ne misli, da gre za poštene ljudi. Zakaj vendar vedno gledamo s tiste negativne plati? Sama goljufija jih bo, če to takšna in drugačna nalepka oziroma če tiste nalepke ne bo. Zakaj je tako? Zakaj ljudem včasih preprosto ne verjamemo? Prej je ta zadeva obstajala in ni bilo problemov. Ali imamo kaj veliko podatkov s strani zdravstvenega inštituta, koliko zastrupitev je bilo in ostalega zaradi nekakovosti ali ker ni bilo po nekih standardih, o katerih ste govorili. Govorili ste tudi, da je pri tej zakonodaji sodelovalo veliko teh malih vinogradnikov. Dajte mi statistiko povedati. Veste, če so to neka društva, društva imajo predstavnika, mene zanima, koliko malih vinogradnikov se je pri tistem zakonu takrat dejansko vprašalo. Saj to je že nelogično, ker takšni nikoli ne bi bili za represivne ukrepe. Ne bi bili. Vsaj ne za povečanje le-teh. Tukaj menim, da greste v nasprotje s samim seboj. Dejansko se je pa pogovarjalo s tistimi večjimi. Ampak poglejte, tiste večje to ne ogroža. Kaj bo nek revež s tisočimi litri proti nekom, ki jih ima sto tisoč. Ni variante, da gre za kakšno nelojalno konkurenco. Gre samo za to, da je takšen vinogradnik včasih, poglejte, naslednja točka so gasilci, odnesel vino gasilcem pa so prodajali tisto vino in so se vsi lepo imeli. Nekaj so zaslužili na ta račun, da so lahko potem kakšno opremo dodatno kupili. Zdaj pa to vse nekako krčimo, vsi se bojijo, samo strah strah strah. In bom zaključila s tem. Velikokrat slišim v Državnem zboru, kako ta desni pol širi strah. Poglejte, to je strah. To je strah, ker ne pustimo ljudem živeti. Ker delamo politiko, ki temelji na represivnih ukrepih. Ne se smejati. To je žalostno, kajti v Sloveniji niso problem samo knapi, so tudi kmetje, so tudi gospodinje, so tudi otroci. In dokler ne bomo v Državnem zboru obravnavali vse enako, potem ne bomo prišli daleč. Jaz si res želim, da v prihodnje nekoliko več razpravljamo tudi zato, da poiščemo skupni jezik.
Hvala lepa. Obveščam vas, da sta k razpravi prijavljena še poslanca Boris Doblekar in Jani Ivanuša. Ob tem prekinjam 11. točko dnevnega reda, ki jo bomo nadaljevali jutri z njunima razpravama. Sledil bo še splošni del razprave, kjer bosta dobila besedo predstavnik Vlade in predstavnik predlagatelja. Če bo interes, bo potem tudi še izpeljana delitev časa. Prekinjam 11. točko, ki jo bomo nadaljevali jutri. Obveščam pa vas, da se bo ob 22.15 začelo nadaljevanje Mandatno-volilne komisije v veli dvorani na Tomšičevi. In še eno obvestilo. Jutri začnemo s 24. točko, to je s predlogom kandidata za ministra brez resorja, pristojnega za razvoj. Potem bo pa nadaljevanje 11. točke. Lahko noč!