Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z delovanjem 34. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje ne morejo udeležiti naslednje poslanke in poslanci: dr. Mirjam Bon Klajnšček, Violeta Tomić do 14. ure, gospa Ljudmila Novak, gospa Marija Bačič od 12. ure dalje, gospa Eva Irgl, gospa Janja Sluga, gospa Vesna Vervega od 11. ure dalje, gospa Andreja Potočnik do 11. ure, mag. Tanja Cink, dr. Matej T. Vatovec, Miha Kordiš od 15. ure dalje, dr. Franc Trček, dr. László Göncz, gospod Primož Hainz, gospod Franc Breznik, dr. Vinko Gorenak, gospod Tomaž Lisec, gospod Marjan Pojbič, gospod Ivan Škodnik, gospod Danilo Anton Ranc, gospod Igor Zorčič, gospod Franc Jurša, gospod Janez Janša, gospod Roberto Battelli, gospod Saša Tabaković do 11. ure in gospod Žan Mahnič od 11. ure dalje. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 10. IN 11. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O SODIŠČIH V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA, IN PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O DRŽAVNEM TOŽILSTVU V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predloga zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila skupina šestih poslank in poslancev s prvopodpisanim mag. Matejem Toninom. Predloga zakona je na 43. seji 29. septembra 2017 obravnaval Odbor za pravosodje kot matično delovno telo. Ker po končani razpravi odbor členov obeh zakonov ni sprejel, je bila druga obravnavo predloga zakona na seji delovnega telesa končana. Besedo dajem predstavnikov poslanskih skupin za predstavitev stališč za oba predloga zakonov. Besedo ima Poslanska skupine nepovezanih poslancev, zanjo dr. Bojan Dobovšek.
Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo! Predloga zakonov, ki smo ju obravnavali, prinašata spremembe, ki so nujno potrebne v sodstvu in tožilstvu zaradi pereče finančne kriminalitete. Pristop do finančne kriminalitete je trinivojski: na prvem nivoju seveda policija, tožilstvo in sodišča – kazenskopravni pristop, na drugem nivoju finančni pristop, finančne institucije, odškodninska odgovornost in na tretjem nivoju civilna družba, preiskovalno novinarstvo in politična odgovornost. Vse tri, odškodninsko, politično in kazensko odgovornost, je treba upoštevati. Tukaj obravnavamo samo ta prvi nivo, če se najprej osredotočim na sodstvo. Statistike in trendi, ki kažejo, kaj se dogaja v sodstvu: manj prejetih zadev, zanimivo, tudi manj rešenih in čas rešitev se je podaljšal; manj potrjenih zadev na višjih sodiščih, kar kaže, da je kvaliteta sojenja padla; problemi arbitrarne odločbe, na kar je opozorilo Ustavno sodišče; neodločanja na drugi stopnji ter sistem izobraževanja in usposabljanja, kjer je na področju finančne kriminalitete zatajil. Dva problema: kdo predava, kaj predava, in drugi problem – sodniki, ki predavajo; kje predavajo in za koga predavajo. Sodstvo bo moralo v tem odnosu samo ukrepati, ne da se izgovarja na pritiske od zunaj, ima notranje rezerve, ki jih je treba izkoristiti in nagraditi tiste, ki notranje rezerve izkoriščajo. Kaj se pričakuje od sodnikov? Da si dvignejo ugled s svojimi dejanji in odločanjem. Izogniti se je treba starih vzorcev in opraviti končno tranzicijo, ki smo jo pričakovali ob prehodu v nov družbeni sistem. Kaj je na področju tožilstva? Tožilstvo vodi in usmerja predkazenski postopek. Ali ima znanja do finančne kriminalitete? Na fakultetah teh znanj ne pridobi v zadostni meri, zato se je treba dodatno izobraziti in usposobiti. Koliko napora se v to vlaga? Zadeve so kompleksne, potrebno je sodelovanje s finančnimi institucijami in to, na kar nas opozarjajo evropske institucije, specializirane in skupne preiskovalne skupine. Denar v Evropski uniji za to obstaja, ga pa ne črpamo v zadostni meri. Finančna kriminaliteta ima mednarodne elemente, prav zato je to treba izkoristiti. Spremeniti koncept sledenja tokovom denarja – za to so potrebna znanja in za to je potrebno sodelovanje. Kaj je najbolj bistveno pri tožilcih? Da se uvede transparenten karierni sistem, da se meri uspeh tožilca in tako nagrajuje njegova kariera in da ne gremo za tem, koliko ljudi se je zaprlo, ampak koliko denarja se je našlo, zaplenilo in se ga povrnilo v sistem. Če sumiram; problemi sodstva in tožilstva – problem bodo morali rešiti sami. Na nas je, da jih na to opozorimo in pri tem, če je treba, pomagamo. Treba je spremeniti doktrino; iz doktrine penalnega populizma, da je samo pomembno, koliko ljudi bomo zaprli, v doktrino slediti tokom denarja in povrniti denar državi. Tukaj gre za to, da ne bo več samo reaktivna politika, ampak, da se predvidi politika za naprej. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Ksenija Korenjak Kramar.
Spoštovani predsednik, spoštovani kolegice in kolegi! O predlaganih novelah Zakona o sodiščih ter Zakona o državnem tožilstvu smo člani Odbora za pravosodje glasovali že na matičnem delovnem telesu, kjer predloga nista dobila zadostne podpore. Kljub dobronamernemu cilju predlagatelja smo v Stranki modernega centra mnenja, da so predlagane rešitve podnormirane, ob tem pa tudi neustrezne, da bi dosegle želen namen. Za skoraj identično vsebino smo se že seznanili na seji Državnega zbora, kjer je bila sprejeta odločitev, da predloga zakona nista primerna za nadaljnjo obravnavo. Poglaviten namen predlagane novele Zakona o sodiščih je namreč mogoče doseči znotraj obstoječega sistema. Seveda pa določene tudi temeljne pomanjkljivosti lahko odpravimo v nadaljnjih predlogih reforme sodne mreže. V zvezi z Zakonom o državnem tožilstvu, ki že zdaj omogoča ustanavljanje oddelkov, če predstojnik posameznega tožilstva v oceni ugotovi, da bi s tem oddelkom lahko zagotovil učinkovitejši pregon ter bolj enotno obravnavo. Tako lahko državno tožilstvo zaradi specializacije, boljše učinkovitosti ali usklajenega delovanja na posameznih ožjih področjih že sedaj organizira oddelke; torej ta možnost že obstaja. To je avtonomna pristojnost in presoja vodje posameznega oddelka tožilstva. Vsled navedenega v Poslanski skupini Stranke modernega centra predlogov ne bomo podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Anja Bah Žibert.
Dobro jutro! Kako veliko nas je! Pred nami sta predloga sprememb zakonov Nove Slovenije s področja pravosodja, in sicer novela Zakona o sodiščih ter Zakona o državnem tožilstvu. Žal pa bomo poslanske skupine lahko predstavile le svoja stališča o predlogih, saj je zaradi glasovanja oziroma odločitve koalicije na pristojnem odboru danes razprava o predlaganih rešitvah onemogočena. Torej v Poslanski skupini SDS obžalujemo, da so na Odboru za pravosodje stranke koalicije, kljub temu da so v prvi obravnavi zakona glasovale, da je ta primeren, sedaj povsem obrnile ploščo in na ponovnem odločanju na odboru zakon zavrnile. Prav tako pa nas v Slovenski demokratski stranki preseneča, da je nekaj podobnega z včerajšnjim glasovanjem storila tudi Nova Slovenija, ki je najprej glasovala proti sporni noveli Zakona o kazenskem postopku, po rdečem kartonu s strani Državnega sveta pa je obrnila ploščo in glasovala celo za omenjeno sporno novelo. Ampak ne glede na to smo v SDS zadovoljni, da je Klemenčičev zakon o kazenskem postopku zaradi nezadostne podpore ostalih poslancev Državnega zbora, torej tudi koalicijski, končal svojo pot. V Poslanski skupini SDS menimo, da je učinkovito in pravično delovanje pravosodja pomemben postulat demokratičnega delovanja države. Žal pa imamo v Sloveniji še vedno zatohel sistem, kar pa ustreza strankam koalicije s Klemenčičem na čelu. Tudi v naši poslanski skupini smo že večkrat predlagali rešitve, s katerimi bi zagotovili uspešen pregon bančne kriminalitete, ker ta nesporno sodi med najbolj zahtevane oblike kriminalitete in je slovenskemu bančnemu sistemu oziroma državljanom Republike Slovenije povzročila večmilijardno škodo. Vse to je slovenske državljane stalo že več kot 5 milijard evrov, žal pa do sedaj še ni nihče odgovarjal. Zanimivo, da so minister Klemenčič in stranke koalicije zavrnile oba zakona, in to kljub temu da so na problem organiziranosti sodišč in učinkovitosti organov odkrivanja in pregona bančne kriminalite opozarjali tudi pristojni, ko je omenjeno problematiko v Državnem zboru izpostavila Slovenska demokratska stranka. Ob tem je treba tudi poudariti, da je Državni zbor na predlog ugotovitev in sklepov Preiskovalne komisije za ugotavljanje odgovornosti v bančnem sistemu, ki jo vodi moj poslanski kolega dr. Anže Logar, že leto nazaj soglasno sprejela sklep, da se pozove pristojne organe, da se pripravi vse potrebno za oblikovanje sodišča za pregon finančne oziroma bančne kriminalitete. In kaj je bilo narejeno do danes? Zavrnjeni so bili vsi predlogi novel zakonov in priporočil, ki jih je vložila Slovenska demokratska stranka, kot tudi danes Nova Slovenija. Za nagrado pa ste Klemenčiču za nereševanje omenjene problematike preko Vlade predlagali za komisarja za človekove pravice Sveta Evrope. Da je ironija še večja, gre za ministra, ki je znan kršitelj ustave, zakonov, človekovih pravic in temeljnih svoboščin. Naj vas, koalicijski poslanci, ob tem spomnim na vaš koalicijski zapis: Za zagotovitev povrnitve zaupanja v finančne institucije, nadzorne institucije, institut pravne države je potrebno opredeliti odgovornost za nastalo bančno luknjo in zahtevati odškodninsko ter materialno odgovornost članov uprav ter nadzornih svetov dokapitaliziranih bank. Dr. Miro Cerar, vaš predsednik Vlade, pa je izjavil: »V naši državi ni več prostora za tiste, ki nas mirno in nesramno gledajo v oči, medtem ko nam kradejo in lažejo. Treba je ustvariti klimo, ki bo te posameznike postavila na rob.« In kaj ste danes naredili in kaj ste naredili do danes in kaj boste naredili do konca mandata, spoštovana koalicija z dr. Mirom Cerarjem na čelu? Nič! Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo spoštovani predsednik. Lep dan želim vsem prisotnim! Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Poslanke in poslanci Poslanske skupine Desus smo že ob splošni obravnavi teh dveh predlogov zakonov v mesecu juliju, ki ju je ponovno vložila Poslanska skupina Nove Slovenije povedali, da ju ne podpiramo. Pa naj ponovim, zakaj je temu tako. Dejstvo je, da si prav vsi želimo boljši in učinkovitejši pregon na omenjenem področju. Dejstvo je tudi, da predlaganih dopolnitev v našem pravnem sistemu ne potrebujemo, saj že sedaj 191. člen Zakona o državnem tožilstvu omogoča ustanovitev oddelkov in to možnost daje v avtonomno pristojnost in odločitev vodij Specializiranega državnega tožilstva. Ne nazadnje dva oddelka že obstajata, in sicer Gospodarski kazenski in Gospodarski korupcijski oddelek. Vse to je bilo pojasnjeno na matičnem delovnem telesu, kjer sta bila predloga zavrnjena. V Poslanski skupini Desus, kot smo že večkrat poudarili, vsekakor podpiramo izboljšanje pogojev za sodno obravnavo bančnih kaznivih dejanj in povečanje učinkovitosti sodišč v postopkih v zvezi s temi zadevami. Jasno je tudi, da podpiramo namen predlagateljev, a menimo, da izbrana pot ne gre v pravo smer. V Republiki Sloveniji namreč že imamo ustanovljena specializirana sodišča, ki delujejo na štirih okrožnih sodiščih, ki se ukvarjajo s kaznivimi dejanji na področju gospodarskega kriminala. Že veljavni zakon tudi drugim vodjam Specializiranega državnega tožilstva daje možnost, da se sproti, glede na situacijo odziva in sam neodvisno od drugih lahko ustanovi oddelek, kadar oceni, da bi s tem dosegel bolj učinkovito, bolj kakovostno delo pri odkrivanju pregona določene vrste kriminala. Sprejetih je bilo kar nekaj predpisov, ki bodo med drugim privedli tudi do učinkovitejšega reševanja bančne kriminalitete. Omenim naj le sprejetje novele Zakona o sodiščih, po kateri so bili namesto enega, kot že rečeno, organizirani štirje specializirani oddelki za sojenje v najzahtevnejših primerih kaznivih dejanj, med drugim tudi o zadevah s področja bančne kriminalitete. Glede na to, da na Specializiranem državnem tožilstvu že sedaj obstaja posebna skupina tožilcev, ki se ukvarja s preiskavo bančnega kriminala, ponovno poudarjam, da stanja ne bomo izboljšali s spremembo zakonodaje, ampak z učinkovitejšo uporabo obstoječih resursev. Prepričani smo, da predlagane spremembe ne bi pripomogle k izboljšanju sojenja v zadevah bančnega kriminala. Na podlagi navedenega, spoštovane in spoštovani, v Poslanski skupini Desus predloga ne podpiramo. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo mag. Matej Tonin.
Dragi poslanke in poslanci, dobro jutro! A ni nenavadno, da so v Sloveniji izpuhtele milijarde, krivcev za te izpuhtele milijarde pa ni? Praktično danes v zaporu ne sedi nihče, ki je odgovoren za to, da je vse nas, vse davkoplačevalce oškodoval za več kot 2 tisoč 500 evrov, vsakemu izmed nas je na ramena naložil dolg 2 tisoč 500 evrov, ampak v zaporu pa ni nikogar. Mislim, da je temeljno vprašanje, kako naj ljudje sploh verjamejo taki državi, da v neki državi obstaja pravičnost, če pa velike ribe, ki so odgovorne za milijardo luknjo, niso za zapahi, ampak se prosto sprehajajo okrog. In menda imamo zdaj še celo proteste po zaporih, kjer si želijo, da zapori postanejo hoteli, 12 televizijskih kanalov je ne premalo, preveč in tudi 3 različni meniji na obrok več kot dovolj. Kam smo prišli, da slovenski zapori postajajo hoteli, ne pa zapori?! Ob takih dejstvih je jasno, da navadni državljani težko verjamejo v pravo državo. Vsi smo v tej hiši govorili, nekateri smo tudi dejanje naredili, večina je pa govorila, da je treba okrepiti boj proti bančnemu kriminalu, in bančna preiskovalka je sprejela poseben sklep, s katerim je predlagala, da se ustanovijo posebna tožilstva in tudi sodišča v ta namen. Celo več, vodja Specializiranega državnega tožilstva Harij Furlan je sam predlagal, da bi neke vrste specializiran oddelek državnega tožilstva, osredotočen zgolj na bančni kriminal, pripomogel k temu, da bi lahko bolj učinkovito preganjali bančne kriminalce. Rezultatov praktično ni. Bilo je vloženih preko 200 različnih ovadb, ampak, da bi pa danes že imeli koga v zaporu, to pa še ne. Zato smo ukrepali v NSi. Predlagali smo dva zakona, Zakon o sodiščih in Zakon o državnem tožilstvu, s katerima predlagamo dve preprosti rešitvi, in sicer ustanovitev posebnih sodišč in posebnega oddelka državnega tožilstva, ki bi bil osredotočen izključno samo na bančni kriminal. Glavna, ključna poanta tega bi bila, da bi se na enem mestu skoncentriralo vse znanje in da bi se ti sodniki in ti tožilci resnično lahko posvetili samo tej tematiki, ne pa, da vmes skačejo še na kakšne druge teme. Prepričani smo, da bi to bistveno prispevalo k temu, da bi se pregon bančnega kriminala okrepil. Ne nazadnje ste temu pritrdili tudi vi, večina v tem parlamentu, v prvi obravnavi, ko je za ta predlog glasovalo kar 38 poslancev in v prvi obravnavi sta ta dva zakona bila sprejeta. A glej ga zlomka, kaj se zgodi potem? Potem prideta zakona na drugo obravnavo pred matični odbor, kjer pa bi rekel, da se je zgodil klasičen državni udar odbora, kjer je 9 poslancev povozilo voljo 38 poslancev. Da je stvar še nekoliko bolj zapletena, danes Državni zbor o teh stvareh sploh ne bo odločal. Tako se iskreno sprašujem, čemu mi sploh potem tukaj predstavljamo stališča. Poslušal sem poslanske skupine, kjer so rekli, mi tega ne podpiramo, mi bomo imeli takšno stališče, če pa danes sploh ni glasovanja. To je še ena stvar, s katero se ne moremo strinjati, da 9 poslancev lahko povozi voljo 38 poslancev. Enostavno je bil s strani predsedujočega tolmačen poslovnik na način, da če je na odboru sprejet sklep, da je zakon neprimeren za nadaljnjo obravnavo, potem v drugi obravnavi do glasovanja v tej hiši pride, če pa poslanci na odboru enostavno zavrnejo z glasovanjem zakon, pa glasovanja ni. Kje je tukaj logika? Če smo pošteni, gre v vsebinskem smislu za enako stvar; ali je sprejet sklep, da je zakon neprimeren za nadaljnjo obravnavo ali pa se zakon z glasovanjem zavrne. Končna posledica je ista. In v smislu demokratičnosti in enega pravnega reda bi se morali zakonodajni postopki zaključevati tukaj na plenarnem zasedanju, ne pa na samem odboru. Če bi to bilo mogoče, potem bi imeli danes tistih 38 poslancev, ki smo že v prvi obravnavi te dva zakona podprli, vsaj možnost, da izrečemo nezaupnico oziroma nasprotovanje tistim devetim, ki so ta zakon na odboru zavrnili in ga jim ponovno pošljemo v obravnavo na odbor. Zato sem jaz že na začetku te seje na te stvari opozoril, moram se tukaj zahvaliti predsedniku Državnega zbora, ki je nemudoma odreagiral in tudi s pismom pozval poslovniško komisijo, da vendarle te stvari uredi. Močno si želim, da bo poslovniška komisija čim prej zasedala, to tolmačenje, nenavadno, čudno in nedemokratično tolmačenje poslovnika tudi spremenila in nam omogočila, da o teh dveh predlogih zakona tudi glasujemo. Zaradi tega bi po koncu te moje zdajšnje razprave predsedniku Državnega zbora tudi dal proceduralni predlog, da v skladu z 74. členom Poslovnika – ker kot predlagatelj imam to možnost – umakne oziroma prestavi obravnavo ta dva zakona na eno izmed prihodnjih sej, do takrat upam, da bo poslovniška komisija spremenila tolmačenje tega poslovnika in da bomo lahko na eni izmed prihodnjih sej vendarle opravili glasovanje o teh dveh zakonih. Skratka, dajem že zdaj, tukaj, na tem mestu proceduralni predlog, da se opravi glasovanje o tem, da se ta točka oziroma obravnava tega zakona prestavi na eno izmed prihodnjih sej v skladu s 74. členom Poslovnika. Da pa samo še dva stavka rečem glede tega, zakaj se mi zdi, da je sprejetje teh dveh zakonov ključno in pomembno. Poglejte, prva stvar, danes konkretno noben ne sedi v zaporu zaradi tega, ker je vse nas državljane oškodoval z velikimi izgubami v bankah, to je, mislim da, eden zelo konkreten razlog. Drugi konkreten razlog je, da so številne institucije, med drugim tudi komisija Državnega zbora, ki te stvari, te rabote preiskuje, dale predlog in mi smo večinsko to podprli, vsi skupaj, da se vendar v te specializirane oddelke in sodišča gre. Tretja stvar, ki se mi zdi zelo pomembna, ker naj bi bil eden izmed razlogov, zakaj teh dveh zakonov ne potrebujemo, je ta slavni Zakon o kazenskem postopku. Še ko je bil državni sekretar na seji odbora, je kot enega izmed razlogov, zakaj tema dvema zakonoma nasprotuje, izpostavil, češ vsa potrebna orodja, ki so za pregon tega bančnega kriminala potrebna, jih vidimo v novem Zakonu o kazenskem postopku. Pa sem že takrat opozarjal državnega sekretarja, da je to upanje na trhlih tleh in se je potem včeraj na glasovanju pokazalo, da sem imel prav in da polagati upanje v Zakon o kazenskem postopku ni ključno zaradi tega, ker zakon ni bil sprejet. Mislim, da to praktično nas pripelje do tega, da po zavrnjenem Zakonu o kazenskem postopku sta ta dva zakona še edino oprijemljivo orodje, ki ostaja v boju zoper bančne kriminalce. Tukaj bomo na nek način s konkretnimi dejanji pokazali, ali vse zgolj obstaja pri deklarativnih obsodbah bančnega kriminala, ko pa je treba nekaj konkretnih dejanj, pa ponovno roke otrpnejo. Samo še zadnji argument; številni pravite, da je že vse to mogoče v sedanji zakonodaji, vsi ti specializirani oddelki na državnem tožilstvu. Ja, bog pomagaj! Zakaj pa potem tega še niso storili, če je v sedanji zakonodaji to že vse mogoče? Zakaj tega ne počnejo? Mislim, da bi bil ta zakon ključna spodbuda, da to tudi naredijo.
Glede na to, kar je bilo povedano, ali dovoliš v bistvu, preden dam na postopkovno, da še eno obrazložitev poslušamo in potem bom dal ta postopkovni na glasovanje, ker je pač to pravica, ki jo ima predlagatelj. Besedo ima Miha Kordiš v imenu Poslanske skupine Levica.
Lep dober dan! O gospodarskem kriminalu, korupciji in bančni luknji je bilo v tem mandatu že veliko govora in tudi o teh dveh konkretnih predlogih, ki jih obravnavamo danes. In je razumljivo, da so se stališča počasi začela ponavljati. Zakaj? Zato, ker se v zvezi s tem v tem mandatu ni kaj dosti spremenilo. Niti odkrilo. Za iskanje krivcev in ugotavljanje politične odgovornosti za bančno luknjo je bila odrejena parlamentarna preiskava. Za afero v zvezi s pranjem denarja je bila odrejena še druga. Oboje na zahtevo poslank in poslancev. Predloga, ki ju obravnavamo danes, je pripravila opozicija. Parlamentarna preiskava megalomanske in s korupcijo prepletene investicije v blok 6 Termoelektrarne Šoštanj je odrejena na predlog opozicije. Kaj med tem dela Vlada? Največja koalicijska stranka je preiskavo bančne luknje obljubila že pred volitvami. Obljubljala je tudi ustanovitev posebnega specializiranega sodišča in napovedala poseben zakon, ki bo omogočal učinkovite preiskave ne samo bančne luknje, ampak tudi vseh drugih lukenj. Tudi investicije v TEŠ 6. To so vse stvari, ki jih najdemo v koalicijskem sporazumu. No, ampak po treh letih tega mandata, pardon treh letih in pol, je jasno, da bo ostalo samo pri velikih obljubah. Večina dela, kar se preiskave vseh zgrešenih, prenapihnjenih in s korupcijo prestreljenih projektov v Sloveniji tiče, je tako namesto Vlade prevzela opozicija. No, ampak Vlada in koalicija opozicijskih predlogov kljub temu praktično nikoli ne podpreta. Tudi pri noveli Zakona o sodiščih in Zakona o državnem tožilstvu je tako. V prvem krogu obravnave sta bila sicer predloga deležna podpore, no, tri mesece kasneje pa bomo glasovali o sklepu, da predloga nista primerna za nadaljnjo obravnavo. Že res, da rešitve, ki jih prinašata, mogoče ne bi kaj dosti prispevale k učinkovitejšemu odkrivanju in pregonu bančne kriminalitete, vsekakor bi pa prispevale več kot rešitve Vlade, ki jih sploh ni. Vlada sicer pravi, da je na tem področju naredila že veliko in res je sprejela nekaj ukrepov, ampak nobeden od njih ne bo prispeval k ugotavljanju odgovornosti za luknjo, ki je bila že zakrpana. Uporabni bodo samo, če se zgodi še enkrat. Ukrepov, ki bi prispevali k iskanju krivcev za bančni kriminal, skratka, ki se je že zgodil, še vedno ni. Na predlog Levice je bil že februarja 2015 na Komisiji za nadzor javnih financ sprejet sklep, s katerim je bilo Vladi naloženo, naj v roku treh mesecev pripravi vse potrebno za izvedbo forenzične revizije sanacije bančnega sistema. No, dve leti in pol kasneje, še malo več, teh podlagov še vedno nimamo. Predloga, ki sta pred nami, morda nista najboljša rešitev, ki bi bistveno prispevala k pregonu bančne kriminalitete, bosta pa vsekakor prispevala več kot neobstoječe rešitve Vlade. Hvala.
Torej končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sedaj pa dajem, kot sem najavil, na glasovanje predlog mag. Mateja Tonina, da se na podlagi prvega odstavka 74. člena Poslovnika Državnega zbora obravnava 10. in 11. točke dnevnega reda preloži na eno od naslednjih sej zbora. Želijo besedo predstavniki poslanskih skupin? Ne. Želi besedo mag. Matej Tonin za dodatno pojasniti razloge za preložitev? Tudi ne. Potem zaključujem predstavitev stališč oziroma prehajamo na samo glasovanje glede tega postopkovnega predloga. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Glasujemo. Navzočih je 47 poslank in poslancev, za je glasovalo 18, proti 28. [[Za je glasovalo 18.]] [[Proti 28.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. Tako v skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem 10. in 11. točko dnevnega reda. Prehajamo na 14. TOČKO DNEVNEGA REDA,TO JE NA DRUGO OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBI ZAKONA O LOKALNI SAMOUPRAVI V OKVIRU REDNEGA POSTOPKA. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložil poslanec gospod Andrej Čuš. Predlog zakona je na 40. seji 4. oktobra 2017 obravnaval Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo kot matično delovno telo. Ker po končani razpravi odbor členov predloga zakona ni sprejel, je bila druga obravnava predloga zakona na seji delovnega telesa končana. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospod Simon Zajc.
Spoštovani! Čuša ni. Predložena novela je še ena od všečnih predlogov zakonov nepovezanega poslanca Andreja Čuša, ki jih je v tem mandatu predložil Državnemu zboru, a bo tudi ta zaradi nonšalantnega pristopa in slabo zasnovanih predlaganih rešitev doživela klavrn konec. Predlog zakona je problematičen, saj kaže Čušovo napačno razumevanje oziroma celo nerazumevanje koncepta participativnega proračuna, saj predlagatelj zamenjuje organe, ki odločajo o tem vprašanju. Participativni proračun je oblika sodelovanja občanov pri pripravi predpisa in ne pomeni, da ti odločajo namesto demokratično izvoljenih občinskih organov. Če se občina odloči za uveljavitev participativnega proračuna, določi določen obseg sredstev v ta namen in v okviru javne razprave pozove prebivalce, da predlagajo nabor projektov, ki se glede na pomembnost in potrebnost rangirajo, o njihovi vključitvi v proračun pa na koncu na predlog župana kot predlagatelja proračuna odloča občinski svet. Predlagana rešitev je torej v nasprotju s sistemom lokalne samouprave, saj izvoljenim organom občine odvzema del njihovih pristojnosti. Zakonodajno-pravna služba pa celo opozarja, da v bistvu sploh ne gre za zakon, ampak za rešitve v obliki smernic, ki niso primerna vsebina oziroma način zakonskega urejanja. Po njenem mnenju je neustrezna tudi predlagana rešitev, po kateri naj bi imeli občani o participativnem proračunu možnost odločanja na referendumu glede na to, da naj bi odločitev o tem sprejeli sami občani in tudi sicer glede na veljavno pravno ureditev, po kateri je možnost odločanja na referendumu o proračunu izključena. V Poslanski skupini SMC obžalujemo, da se je nepovezani poslanec Čuš tako lahkotno in neodgovorno lotil urejanja tako pomembne teme, ki se dotika razumevanja bistva sodelovanja občanov pri upravljanju lokalnih javnih zadev. Opozoriti velja, da ne obstaja samo ena različica instituta participativnega proračuna, razlike so torej v stopnji upoštevanja želja in predlogov prebivalcev. Da bi participativni proračun proizvajal želene rezultate, pa je nujno široko sodelovanje prebivalcev, ki jih proračun zadeva. To je tudi glavna težava, saj gre za proces, ki se ga morajo ljudje, posebej prebivalci krajev, ki nimajo tradicije aktivizma in samoorganiziranja, šele naučiti. Nekaj občin v Sloveniji se je s postopki participacije že srečala, na splošno pa je sodelovanje občanov pri pripravi občinskih proračunov v Sloveniji šibko. Pilotno so v Sloveniji participatorni proračun uvedli v delu mariborske občine, zgledu pa so sledili tudi v Ankaranu, Ajdovščini in Komnu, Novi Gorici in Škofljici. Slovenska zakonodaja jasno določa način priprave proračunov za lokalno in državno raven in ne predvideva drugačnih postopkov oziroma izjem. Zato omenjene občine, ki izvajajo tak koncept, v bistvu izvajajo neke vrste posvetovanj. Za uvedbo koncepta participativnega proračuna je potrebna sprememba zakonodaje, zato se je Vlada odločila, da bo z novo novelo Zakona o lokalni samoupravi okrepila vlogo ožjih delov občin in hkrati vpeljala participativni proračun. Na začetku julija, torej še preden je Čuš Državnemu zboru predložil svoj predlog zakona, je pristojno resorno ministrstvo na portalu eDemokracija objavilo novelo zakona z navedenimi spremembami. Vladni predlog določa obveznost, da občinski svet v občini, v kateri so ustanovljeni ožji deli občin, z odlokom o občinskem proračunu določi višino sredstev, namenjeno financiranju projektov, ki jih predlagajo sveti ožjih delov občin. S tem se po eni strani okrepi vloga ožjih delov občin in po drugi strani izpostavi trajen dialog med javno oblastjo in prebivalci tudi glede porabe javnih sredstev. Zakon prepušča občinskim organom, županu kot izključnemu predlagatelju proračuna in občinskemu svetu, ki ga sprejme, da za vsakokratni proračun določijo primerno višino sredstev, hkrati pa določba izrecno zahteva, da sveti projektov ne predlagajo brez posvetovanja s prebivalci. Katero obliko posvetovanja bodo uporabili, je stvar vsakega sveta ožjega dela občine. Lahko se odločijo za tematske javne tribune ali za sklic zborov občanov. Ne glede na to mora ustrezno administrativno in strokovno podporo v postopku posvetovanj o predlogih projektov in odločitvi prioritetnega vrstnega reda s svetom ožjih delov občih nuditi občinska uprava. Zato bomo v poslanski skupini počakali na obravnavo vladnega predloga in slednjega podprli, Čušev predlog zakona pa smo zavrnili že na matičnem delovnem telesu, saj ni bil deležen ne podpore Državnega sveta niti reprezentativnih združenj občin. Na seji ga niso podprli niti povabljeni gostje, ki so predstavili primere dobre prakse. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Nada Brinovšek.
Hvala lepa za besedo. Lep pozdrav, kolegi poslanci! V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke vsekakor pozdravljamo rešitve, s katerimi se spodbuja sodelovanje pri upravljanju javnih zadev. Treba je dvigniti zavedanje javnosti o skupnih financah. Ne nazadnje je občina tista bivanjska enota, kjer vsak posameznik živi in pa tudi deluje. Menimo, da je o predlaganih rešitvah, kot je participativni proračun, treba opraviti resno razpravo in s tem tudi o pomenu spodbujanja občanov k aktivnemu delovanju. Poleg tega je žal ta predlog zakona nedodelan, zato na matičnem delovnem telesu tudi ni dobil ustrezne podpore. Ob tem je treba doreči še to, kaj takšna oblika pomeni za vlogo županov v občini in tudi za razmerje organov v občini. Že obstoječa ureditev posredno to namreč že omogoča, in sicer preko ožjih delov občine, v okviru katerih se zberejo vse pobude in tudi predlogi, ki se v postopku priprave proračunov ovrednotijo in na podlagi tega v skladu z zakonskimi in finančnimi zmožnostmi tudi umestijo v proračun. Pri tem gre seveda za odgovornost župana in občinskih organov do občank in pa občanov, ki to izvajajo. Ti bi se morali tudi sami zavedati pomena spodbujanja aktivnosti občank in občanov in tudi zaupanja v politiko in ne nazadnje posledično gre tudi za izboljšanje njihove kvalitete življenja v občini. Ni namreč vse v predpisovanju obveznosti. Predstavnik Vlade je na odboru dejal, da Vlada že pripravlja novelo Zakona o lokalni samoupravi, ki v enem členu ureja tudi participativni proračun. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke pričakujemo, da bo Vlada ta zakon tudi čim prej poslala v zakonodajni postopek, kjer bomo seveda pozorno prisluhnili in spremljali ta predlog. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Peter Vilfan.
Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi, lep pozdrav! O predlogu spremembe zakona, ki ga obravnavamo, je bilo na matičnem delovnem telesu s strani vseh deležnikov slišati načelno podporo tako imenovanemu participativnemu proračunu. Vsi se namreč strinjamo, da so občani in občanke tisti, ki najbolje vedo, kaj je treba v določeni občini postoriti, urediti in čemu je treba nameniti denar. A dejstvo je, da predlog, ki ga predlaga poslanec Čuš, ne prinaša nič novega, saj gre pri odločanju, kot je na Odboru za notranjo politiko povedal predstavnik Državnega sveta, za utečeno obliko sodelovanja občank in občanov ter drugih oseb pri odločanju o porabi proračunskih sredstev, ki se je poslužujejo župani kot predlagatelji proračuna. Običajno se v okviru ožjih delov občin zberejo vse pobude in predlogi, ki se v predpripravi proračuna ovrednotijo in na podlagi tega v skladu z zakonskimi in finančnimi možnostmi umestijo v občinski proračun bodisi za tekoče leto bodisi za prihodnja leto. Predlog je seveda na prvi pogled všečen, a povedati je treba, da takemu predlogu nasprotujejo celo občine same, torej Skupnost občin Slovenije, kot tudi Komisija za lokalno samoupravo in regionalni razvoj Državnega sveta. Veliko pripomb ima tudi Zakonodajno-pravna služba Državnega zbora, ki med drugim pravi, da predlagane rešitve ne izpolnjujejo temeljnih zahtev načela pravne države in v tem okviru zlasti načela jasnosti in določnosti zakonskih norm. Poleg tega se v zvezi s predlaganimi rešitvami zastavlja tudi vprašanje posega v temeljno načelo lokalne samouprave, da občina samostojno po svojih izvoljenih organih izvršuje svoje funkcije, kot tudi upravno-sistemsko ureditev področja proračuna. Vsi našteti argumenti so bili tudi razlog, zakaj smo v Poslanski skupini Desus predlogu zakona nasprotovali. A kljub vsem pomislekom smo v poslanski skupini prepričani, da je bila razprava na matičnem delovnem odboru dobrodošla in koristna, kajti predstavljene so bile tudi pozitivne prakse izvrševanja te oblike občinskega proračuna, kar dokazuje, da kjer je volja, je tudi moč. Veljavni zakon namreč to možnost dopušča, ni pa obligatorna, kar želi s predlogom doseči predlagatelj Čuš. Vsi župani so bili izvoljeni zato, da bi prisluhnili potrebam svojih občanov ter delati v prid izboljšanju njihove kvalitete življenja. Tesno sodelovanje bi moralo biti po mnenju Poslanske skupine Desus prioritetna naloga, skoraj samoumevna in logična poteza vsakega župana, ki drži do svojih etičnih in moralnih načel. Vendar nam praksa kljub nekaterim blestečim izjemam kaže nekoliko drugačno sliko, ko se v posameznih občinah bije vsakoletni boj okoli zakonsko določenega postopka sprejemanja lokalnih proračunov, da ne omenjamo še vedno rdečih številk prezadolženih občin. Ravno zaradi tega se nam poraja vprašanja o smiselnosti zakonske ureditve omenjene problematike, zato se je sprememb treba lotiti temeljito in premišljeno, za kar imajo predstavniki Vlade že pripravljeno zakonsko podlago, ki bo urejala tudi način izvajanja participativnega proračuna. V Poslanski skupini Desus pričakujemo od pristojnega ministrstva, da v kratkem posreduje omenjene ter obljubljene spremembe. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo mag. Bojana Muršič.
Hvala lepa, predsednik, za besedo. Spoštovani kolegice, kolegi! Predlog novele Zakona o lokalni samoupravi poslanskega kolega gospoda Čuša, ki občinam zapoveduje obveznost participativnega proračuna, ni najbolj posrečena ali celo resno poteza in zato smo ga na delovnem telesu Socialni demokrati zavrnili. Zakaj takšna ocena? Iz prakse mnogih nas tukaj, ki smo kadarkoli ali kakorkoli sodelovali pri pripravi občinskega proračuna in si prizadevali, da se občina razvija v dobrobit vseh občank in občanov, vemo, da je pri pripravi proračuna treba sodelovati s predstavniki ožjih delov občin, krajevnih skupnosti, četrtnih skupnosti, tam, kjer pa teh ožjih delov ni, je treba prisluhniti prebivalcev okolišev in stopiti med njih ter jim prisluhniti. Zbrati je treba predloge, jih ovrednotiti in umestiti v razvojne programe ter jih v skladu z zakonom in finančnimi zmožnostmi vnesti v proračun in tudi realizirati. Na ta način se odpirajo tudi dodatne možnosti za sofinanciranje s strani države ali celo pridobiti evropska sredstva. Sodelovanje in komunikacija med županom in občinsko upravo na eni strani in prebivalci na drugi strani je več kot nujna, včasih pa je seveda tudi ta pot naporna. A kljub naši jasni opredelitvi na matičnem delovnem telesu pa mi kljub temu dovolite, da se dotaknem mnenj sodelujočih v tem zakonodajnem postopku. Tudi iz mnenja Državnega sveta, v katerem sedi 22 predstavnikov lokalnih skupnosti, je jasno bilo zapisano in povedano, da predlogu nasprotujejo. Zapisali so, da gre za neresen poskus obvezne uveljavitve participativnega proračuna občin. Odklonilno mnenje do predloga je podala tudi Skupnost občin Slovenije. V Skupnosti občin Slovenije so ocenili, da bi s sprejetjem te novele s še tako dobro prakso, kot je participativni proračun, se izjalovil. Seveda pa je danes priložnost, da tiste župane in občinske svetnike, ki še niso doumeli, da je sodelovanje občank in občanov pri odločanju o uporabi proračunskih sredstev v mnogih lokalnih sredinah že utečena in dobra praksa, opomnimo in jih tudi pozovemo, da se o teh dobrih praksah podučijo v njihovih interesnih združenjih; v Združenju občin Slovenije, v Skupnosti občin Slovenije in tudi v Združenju mestnih občin Slovenije. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanjo gospod Zvonko Lah.
Spoštovani predsednik, spoštovani kolegice, poslanke in poslanci! Lokalna samouprava je ustavna institucija in predstavlja najožji in neposredni stik z njenimi prebivalci, občani v skladu z Ustavo in Evropsko listino lokalne samouprave uresničuje lokalno samoupravo z volitvami občinskih svetov, ki kot predstavniški organ izvršuje naloge iz občinske pristojnosti, in z volitvami županov, ki so nosilci izvršilne funkcije v občini. Neposredno pa lahko odločajo na zborih občanov, v referendumih in preko ljudske iniciative. Predlog današnje novele Zakona o lokalni samoupravi je sicer z vidika občanov glede odločanja o določenem delu proračuna, ki bi bil namenjen uresničitvi njihovih predlog, zelo všečen. Na prvi pogled mu lahko pritrdimo, vendar pa je povsem nedodelan, preveč splošen in bo na področju lokalne samouprave vnašal zmedo. Gre le za začrtane smernice, kako naj bi občani sodelovali pri odločanju o prioritetnih občinskih investicijah. V Novi Sloveniji smo prepričani, da bi takšen način občine postavljal v neenak položaj. Občinski svet naj bi namreč sami poljubno določali višino participativnega proračuna, sankcije za nespoštovanje zakonske obveznosti pa niso določene. Predlog tudi ne govori o tem, na kakšen način bi občani lahko sodelovali oziroma izbirali projekte, ki bi se financirali iz tega dela proračuna. V nobeni državi članic Evropske unije tega področja ne urejajo na nivoju nacionalne zakonodaje, gre le za posamezne pilotne projekte, ki pa večinoma res delujejo. Tudi naš veljavni Zakon o lokalni samoupravi dopušča sodelovanje občanov, predloge in pobude se zbirajo v okviru ožjih delov občin in se lahko vključijo v predlog občinskega proračuna. Vendar ne moremo spregledati dejstva, da je za predlaganje proračuna in njegovo realizacijo vedno odgovoren župan občine. Realnost je pač takšna, da so eno želje občanov, drugo pa so realne možnosti proračuna in tretja je odgovornost za proračun. Iz te odgovornosti občine izhaja tudi njena dolžnost, da vse naloge, za katere je ustanovljena, opravlja v mejah zakon in v korist svojih prebivalcev. Nekatere občine so že uveljavile takšno obliko participativnega sodelovanja, in to brez določbe v zakonu, ki bi jih k temu zavezovala. Gre za primere dobrih praks, ki tudi v slovenskih občin že obstajajo. Vse navedeno kaže na to, da zakonsko urejanje tega področja ni potrebno. Glede na navedeno v Novi Sloveniji predloga zakona seveda ne bomo podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Levica, zanjo Miha Kordiš.
V Levici se zavzemamo za demokratizacijo države in lokalne samouprave, še posebej zato, ker gre režimski trend v diametralno nasprotni smeri. Zadnja leta se namreč stopnja demokratičnosti v naši družbi niža, imamo referendume, ki se jih omejuje, imamo pogoje za sodelovanje javnosti, ki se jih zaostruje. No, in v tem mandatu je bila celo predlagana ukinitev neposrednih volitev članov v svete četrtnih, vaških in krajevnih skupnosti z argumentom, da naj bi bile demokratične in neposredne volitve nepotreben finančen izdatek. Participativni proračun vsekakor je oblika neposredne demokracije, ki bi jo morali uzakoniti, ampak to bi morali narediti na malo bolj domišljen način, kot to predloga Čuš. Na drugi strani pa tudi rešitev, ki jo skupaj zlaga Vlada, ni ravno to, kar bi si želeli. Zadržki, kar se uvedbe participativnega proračuna tiče, so po mojem neupravičeni. Brazilsko mesto Porto Alegre je tovrstno obliko neposredne demokracije uvedlo že leta 1989. Danes je na ravni Evropske unije v neposredno odločanje vključenih že več kot 8 milijonov državljanov v več kot tisoč 300 mestih. V Sloveniji je takšnih občin zgolj peščica. Je pa na drugi strani veliko občin in županov, ki si ne želijo ravno, da bi jim občanke in občani prekrižali načrte glede porabe javnega denarja. No, in ravno zaradi tega smo socialisti prepričani, da je treba občine spodbuditi k uvedbi participativnega proračuna. To pa je mogoče narediti samo z uvedbo te oblike sodelovanja javnosti na zakonski ravni – z jasnimi pravili in določenim postopkom. Že res, da predlog, ki ga je pripravil Čuš, ni dober in v bistvu nima nobene vsebine in jasne opredelitve participativnega proračuna in lahko bi šli celo korak naprej in rekli, da je pobalinski. Ampak ne glede na to je naredil nekaj sila koristnega; odprl je razpravo o tem in razprava o pomanjkanju demokratičnosti naše družbe, o pomanjkanju demokratičnega nadzora je lahko samo dobrodošla. Posledično je seveda zanimanje javnosti in še posebej mladih za aktualno politiko na nizki ravni. Udeležba na referendumih in volitvah je temu primerno izjemno nizka. Režim, resnici na ljubo, režimske stranke in župani ne vidijo ravno radi, da se javnost preveč vtika v njihovo delo. Aktualni vladi in koaliciji že to, da v Levici odpiramo socialne teme in ves čas opozarjamo na njene zgrešene politike, ni ravno povšeči. Zato jima najverjetneje tudi ni v interesu, da bi se civilni javnosti dalo preveč moči. Njeno sodelovanje pri upravljanju javnih zadev najprej razumejo kot oviro pri njihovem delu in to se kaže že v tem, da zakonodajo najraje sprejema brez javne razprave in možnosti, da zainteresirana javnost poda svoje pripombe. Če pa jih že uspe podati, njihove predloge preprosto ignorira. Zato menim, da je skrajni čas za konkretne družbene spremembe. Za družbo, kjer imajo državljanke in državljani vpliv na razvoj države in vpliv na odločitve politike in znotraj tega je skrajni čas tudi za uvedbo demokratičnega nadzora, ker če bi to že imeli, najverjetneje ne bi videli bančne luknje, ne bi videli TEŠ 6, ne bi videli nebrzdane privatizacije in kar povprek in čez razprodaje družbenega imetja. Participativni proračun je vsekakor eden od institutov, ki preprečuje samovoljo županov in ki dopušča, da občanke in občani z odločanjem o investicijah izboljšujemo kakovost življenja v občini. To bi moral biti naš prvi korak. Takoj za njim bi mu moral slediti drugi korak, in to je, da se participativni proračun vpelje tudi na ravni celotne države. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina nepovezanih poslancev, zanjo mag. Alenka Bratušek.
Hvala, predsednik. Lep dober dan kolegice in kolegi! Moram reči, da sem kar malo presenečena nad tem negativnim odzivom, ko govorimo o vključevanju ljudi pri porabi pravzaprav njihovega denarja. Davkoplačevalski denar ni nič drugega kot denar ljudi. Participativni proračun je neka beseda, ki verjetno marsikomu ne pove veliko. Na žalost lepše slovenske besede do danes še nismo našli. Kaj pa pravzaprav to pomeni? Vključevanje oziroma soodločanje ljudi pri porabi njihovega denarja in od levih do desnih ste pravzaprav vsi proti temu. Res težko to razumem; tako kot na odboru tudi danes. Roko na srce, zakon ni pripravljen dobro. Moral bi biti pripravljen bolje, ampak kakorkoli, govorimo o vsebini, govorimo o tem, da bi občane vključili v pripravo proračuna. Ampak to ne pomeni, da bodo občani kar tako, prostovoljno odločali o celotnem proračunu, ampak o določenem obsegu – 2 odstotka. Lahko bi določili tudi drugače. Se pravi, bi občani povedali, kaj pravzaprav v svoji občini potrebujejo, kaj bi v svoji občini radi videli. Drugi obvezen korak pri tem je, seveda da ta investicija mora biti izvedljiva, morajo biti izpolnjeni pogoji, da se ta investicija lahko izpelje. Ampak vse to se da urediti in mislim, da je prav, da leta 2017 damo obveznost županom, da pri odločanju o 2 odstotkih proračuna povprašajo ljudi. Povedala vam bom na primeru občine Komen, ki je to izpeljala, naš župan Marko Bandelli je to izpeljal izvrstno, 60 tisoč evrov, to je 2 odstotka njihovega proračuna na leto razdeli za projekte, ki so jih na nek način na referendumu izbrali ljudje. 24 je takšnih projektov, ki bodo v letu 2017 oziroma v 2018 končani. Se pravi, se da. Ne tukaj ljudem govoriti, da se ne da! Tisti, ki pravite, da se ne da, vam organiziram obisk Občine Komen in vam bomo na licu mesta pokazali, kako se da, in tudi projekte, ki so bili izvedeni. Kolega iz SMC je rekel, da slovenska zakonodaja tega ne določa. Ja, seveda še ne določa! Določala bi, če bi tukaj bila volja, pa je na žalost ni in res sem razočarana, da leta 2017 v Državnem zboru ne najdemo posluha za to, da bi občani odločali o svojem denarju. In logično, da so župani proti! Logično, ker je to nek dodaten napor, ampak vsak odgovoren župan bi se tega lotil tudi brez zakonodaje. Vam bom dala še en primer. Ko smo določali oziroma so določali kvote v slovenski politiki – sto in en razlog je bil, zakaj ni to mogoče; pač žensk to ne zanima, ne bodo našli dovolj žensk za na listo, danes nas je v Državnem zboru 32. Pred uvedbo obveznih kvot v politiko so ženske šteli na prste ene roke. Se pravi, tudi obveznost nekaj naredi. Želim si, da ta predlog – ne, izboljšan predlog kolega še enkrat dobi prostor v tem mandatu in da res vsi skupaj sploh razmislimo, kaj ste zavrnili. Danes tako ni več glasovanja, ker ste svoje oddelali na odboru, ampak politiki se ljudi ne smemo bati. Tukaj smo zaradi njih in za njih. Tega bi se morali zavedati vsak dan na občini in v državi.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 18. Točko dnevnega reda, to je na drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku na dodano vrednost v okviru rednega postopka. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložil poslanec gospod Andrej Čuš. Predlog zakona je na 42. seji 4. oktobra 2017 obravnaval Odbor za finance in monetarno politiko kot matično delovno telo. Ker po končani razpravi odbor členov predloga zakona ni sprejel, je bila druga obravnava predloga zakona na seji delovnega telesa končana. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo mag. Andrej Šircelj.
Hvala lepa za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovani predstavniki Vlade, kolegi in kolegice! Ja, Socialni demokrati, Stranka modernega centra in Desus so zavrnili znižanje stopnje davka na dodano vrednost zaradi tako imenovanih fiskalnih razlogov, ki pa so virtualni ali pa neresnični, ker teh fiskalnih razlogov ni več. Namreč, v letu 2017 bodo vse blagajne državnega proračuna oziroma vse blagajne države, se pravi, državni proračun, pokojninska blagajna, zdravstvena blagajna, dobile za 1 milijardo več denarja kot v letu 2016. Z drugimi besedami, prihodki so se ob gospodarski rasti bistveno povečali, tudi ob proračunu za leto 2018 in 2019 je to popolnoma razvidno in je bilo povedano s strani predstavnic Vlade. Zaradi tega ni nobenega razloga, da se zacementira višja stopnja davka na dodano vrednost, splošna v višini 22 %, in enostavno bi se morala stopnja davka na dodano vrednost znižati na tisto, ki je bila v predkriznem času, to je 20 %. S tem bi pridobili dejansko vsi; na eni strani bi se povečala potrošnja, na drugi strani bi državljani in državljanke za svoj denar lahko kupili več, ne manj. Vsekakor več. Vprašanje je seveda, koliko več. Tukaj so lahko različni pogledi, vendar več. S tem, ko bi bil davek na dodano vrednost nižji, bi imel sam davek, samo delovanje davka manjši regresivni učinek, kar pomeni, da bi bila socialna komponenta tega davka nekako okrnjena in seveda zaradi tega bi bil ne nazadnje tudi socialni položaj tistih najrevnejših boljši; več bi dejansko lahko kupili za svoj dohodek. Temu koalicija ni pritrdila in tega koalicija, kot kaže, ne želi. Ne glede na to, da so razni izgovori o fiskalnem pravilu, in tako naprej in tako naprej, vendar gospe in gospodje, če gledamo same prihodke, potem lahko ugotovimo, da ima država v najširšem smislu dovolj denarja. Drugo pa je strukturni primanjkljaj, o katerem govori tudi Fiskalni svet, ampak tukaj je treba ločiti med strukturnim primanjkljajem in običajnim primanjkljajem. Strukturni primanjkljaj izvira pač iz tega, da ta vlada ni naredila nobenih strukturnih premikov ali, z drugimi besedami, bistvenih sprememb na področjih, ki bi dejansko zmanjšal ta strukturni primanjkljaj. Nekateri bi rekli, tudi ni naredila nobene reforme, jaz tega izraza ne bom uporabljal. Tako lahko ob tej zavrniti na matičnem delovnem telesu oziroma na Odboru za finance in monetarno politiko lahko rečem edino to, da tukaj gre pač za odnos te vlade in odnos te koalicije do državljanov in državljank. Odnos v tem smislu, da bodo državljani in državljanke še vedno plačevali dejansko več, da bodo zaradi tega seveda v slabšem socialnem položaju, predvsem tisti najrevnejši, in da se na tem področju verjetno v letošnjem letu ne bo zgodilo nič, morda pa bo v naslednjem letu nekaj tistih predvolilnih bombončkov, ki jih Vlada obljublja. V Slovenski demokratski stranki smo podprli znižanje davka na dodano vrednost zaradi tega, ker menimo, da je finančno stanje države takšno, da enostavno, tudi če ima to nek kratkoročen fiskalni učinek, država in državna stabilnost, finančna stabilnost enostavno to lahko prenese. Zaradi tega se ne bi zgodilo nič posebnega, nobene krize ne bi bilo zaradi tega, nič ne bi bilo od tega, da bi bila država nestabilna. Še več, mislim, da bi takšne stopnje prispevale k stabilnosti in konkurenčnejšemu položaju države, predvsem zaradi tega ker so te stopnje med višjimi v Evropski uniji. Še enkrat, v Slovenski demokratski stranki smo podprli znižanje davka na dodano vrednost.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovani kolegice, kolegi! Malo je nenavadno, da predlagatelja zakona ni v dvorani, ko predstavniki političnih strank tukaj predstavljamo svoja stališča, ampak jaz bom vendarle predstavil to stališče, upajoč, da me boste poslušali in da bo seveda tudi slovenska javnost izvedela, kaj si o tem predlogu kolega Čuša mislimo oziroma kakšno je naše stališče v Desusu. Kaj je razlika od zadnjega njegovega, praktično identičnega predloga? Razlika je ta, da takrat smo počasi dolge rokave zamenjevali s kratkimi, zdajle pa smo pravzaprav kratke rokave zamenjali z dolgimi. Od zavrnitve prejšnje novele identične vsebine istega predlagatelja je praktično edina sprememba, da takrat je bila pomlad, danes je jesen. Tudi če bi ponovni poskus predlagatelja lahko razumeli kot neke vrste nadgradnja prejšnjega sistema – kar pa seveda ni, ker je identična zadeva –, bi seveda lahko bili nekoliko kritični. O tem več v nadaljevanju. Kljub našim opozorilom, da se davčne politike ne gre lotevati brez nekih premišljenih, ne bom govoril o sistemskih rešitvah, še zlasti pa ne brez natančnih finančnih izračunov posledic, so nam tudi tokrat ostali v predlogu zakona le skopi argumenti predlagatelja ,naši predlogi, da bi se bolj konkretno, bolj sistematično lotiti predloga teh sprememb, so ostali seveda neuslišani. Utemeljuje svoje predloge na prepričanju, da bo večja končna potrošnja z znižanjem davka na dodano vrednost rešila vse finančne probleme države, nas seveda ni prepričalo. Poslanke in poslanske naše poslanske skupine, torej nas predlagatelj ni uspel prepričati, zato smo predlog spremembe Zakona o davku na dodano vrednost zavrnili že na matičnem delovnem telesu. Menimo oziroma prepričani smo, da znižanje stopnje DDV ne pomeni nujno ugodnosti za potrošnike, ne pomeni, da bodo maloprodajne cene kar avtomatsko postale nižje, saj jih trgovci zelo hitro lahko nadomestijo z visokimi maržami, cena proizvodov pa ostane na isti ravni ali pa se celo poveča. Ne nazadnje o tem govori milijarda na letni ravni profita trgovinskih organizacij oziroma subjektov na tem področju ter milijarda investicij. Torej trgovci niso tista najranljivejša ciljna skupina. Spoštovane kolegice in kolegi, lepo je biti del ustvarjalne, bolj pravične socialne države, sprejemati ukrepe, s katerimi zagotavljamo bolj kakovostne razmere državljanov, zagotavljamo višje socialne transferje, zagotavljamo višjo minimalno plačo, zagotavljamo višje pokojnine in tako dalje, ampak hkrati je treba seveda vedeti, da je ta denar potrebno nekje tudi pobrati. Na žalost je temu tako, da se ta denar nabere skozi davčne prihodke, skozi prispevke v zdravstveno, socialno blagajno in tako dalje. In nekateri ukrepi, ki smo jih na žalost, ampak to je realnost, tudi v obdobju te vlade, te koalicije naredili, to so seveda davčne blagajne, pa višanje davka na dobiček, pa sprememba dohodninske lestvice, so pač v kontekstu tega, da se nekje pobere in da se tam, ko so ljudje potrebni te pomoči, to so ranljive ciljne skupine, tudi razdeli. Ni dovolj biti ustvarjalec samo na eni strani, in to na isti, ko se nekaj zgolj deli z namenom nabiranja političnih pik. Kreiranja davčne politike, se je treba lotiti na način pravične prerazporeditve vseh davčnih in drugih bremen. V Poslanski skupini Desusa podpiramo seveda solidarnostni princip, ki se nam zdi ključen, ki zagotovo ne sme iti na račun in na eno najranljivejših. Davčno blagajno je treba napolniti z davčnimi prihodki tistih, ki ustvarjajo nadpovprečno, in v isti sapi želim povedati tudi to, da jih ni treba do konca izžeti, hkrati pa ne smemo se iti restriktivne davčne politike na račun tistih, ki nimajo niti za preživeti. Ocenjujemo, da bi bilo bolj smiselno razmisliti o neki drugačni odločitvi, kot je, denimo, ničelna ali bistveno znižana stopnja davka na dodano vrednost za tista osnovna živila pa še za kakšne druge storitve in predmete, ki jih ljudje potrebujejo vsakodnevno, zato da preživijo, predvsem pa, da se bolj obdavčijo tisti luksuzni predmeti, ki niso neophodno potrebni za vsakodnevno življenje. Predlog zakona bi po mnenju poslank in poslancev Desusa potreboval malo več resnosti pri njegovem samem oblikovanju in obrazložitvi. Pogrešamo kakovostno analizo finančnih posledic, argumentirano obrazložitev posameznih členov ter presojo vseh posledic, ki bi nastale ob morebitnem sprejemanju predlagane novele. Predlagatelj, spoštovani kolega Čuš, tudi ob ponovni vložitvi te novele zakona ni upošteval nič, kar sem zdajle povedal oziroma naštel, zato smo torej ponovno na stališču in nimamo neke velike dileme, da predlog zakona še enkrat zavrnemo. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Janko Veber.
Hvala za besedo in lep pozdrav vsem! Zakonodajni postopek Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku na dodano vrednost je bil zaključen na matičnem delovnem telesu, kjer je bil zakon zavrnjen. Kljub vsemu pa je treba poudariti nekatera izhodišča, ki pa so izjemno pomembna. Gre za dejstvo, da lahko ugotovimo vendarle, da smo vsi skupaj v času finančne in gospodarske krize, ko je bila sprejeta odločitev po dvigu splošne davčne stopnje z 21 na 22 % oziroma z 20 na 22 % in nižja z 8,5 % na 9,5 %, prispevali vsi skupaj v proračun okrog 350 milijonov evrov z nakupom blaga in storitev. Ta hip smo tik pred sprejemanjem rebalansa proračuna za leto 2018 in novega proračuna za leto 2019, zakon, če bi bil uveljavljen, bi začel veljati s 1. januarjem 2018, kar bi pomenilo seveda tudi zelo hud poseg v oba proračuna in s tem seveda tudi zelo velike težave, kako pravzaprav zapreti proračun in zagotoviti predvsem delovanje vseh sektorjev v državi, predvsem pa tudi tistih, ki se nanašajo na to, da lahko zagotavljamo vendarle višji standard tudi tistih z najnižjimi prejemki oziroma s težjimi pogoji življenja, ki jih je v Sloveniji kar že okrog 400 tisoč. Torej, posega 350 milijonov v tako kratkem času seveda ni mogoče nadomestiti, je pa prav, da ob tem tudi razmišljamo o ukrepih, ki pa bi lahko; prvič prispevali k temu, da se zmanjša javna poraba tam, kjer je to mogoče. Sistem javnega naročanja je zagotovo eden od tistih, ki ga bi bilo treba v prihodnosti izčistiti, kajti primerjave z drugimi državami za sorodno storitev ali investicijo kažejo, da so včasih v Sloveniji cene tudi dvakrat, trikrat višje kot pa v tujini. Torej je rezerv veliko v sistemu javnega naročanja, še posebej pa je pomembno, da seveda poskušamo sredstva, ki so v proračunu, vložiti v razvoj. Tudi tukaj želim izpostaviti dejstvo, da smo vztrajali pri tem, da poskuša Vlada že v letošnjem letu zagotoviti dodatnih 9 milijonov evrov za področje znanosti in tudi dodatna sredstva v letu 2018 in 2019 ravno tako za področje znanosti. To je zagotovo vložek, ki se bo v prihodnosti obrestoval in prinesel višjo dodano vrednost in tudi višje prihodke. Pomembno bi bilo, da podobne ukrepe za raziskave in razvoj v višjem obsegu uvedemo tudi za področje gospodarstva in jih s tem spodbudimo za to, da grejo v tehnološka vlaganja in s tem tudi nove inovacije. To pomeni, da bi slovensko gospodarstvo bilo v prihodnosti še konkurenčnejše, kot je sicer, ko sicer glavnino svojega bruto domačega proizvoda ustvarjamo prav na tujih trgih. Torej samo z vlaganjem v znanje in v inovacije lahko ohranimo našo prisotnost, tako uspešno prisotnost na tujih trgih, znotraj države pa je treba marsikaj racionalizirati in sistem javnega naročanja je zagotovo eden od tistih, ki lahko v veliki meri pripomore k temu. Na to smo opozorili v fazi razprave na matičnem delovnem telesu in ne nazadnje tudi stalna prizadevanja, da pa vendarle naredimo bistveno več za zmanjšanje čakalnih vrst, morajo iti v to smer, da s tem tudi razbremenimo gospodarstvo, kajti manj kot je bolniškega staleža, manj ima stroškov gospodarstvo, manj ima stroškov tudi javni proračun in zdravstvena zavarovalnica, tako da številni ukrepi so dejansko še pred nami, ki jih treba v to vključiti. Ta razprava okrog možnosti znižanja davka na dodano vrednost je seveda vse te možnosti odprla, zato je po eni strani sama vložitev tega zakona bila dobrodošla ravno zaradi tega, da smo izmenjali poglede, kako naprej. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, za njo gospod Jožef Horvat.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Dragi kolegice in kolegi! V Novi Sloveniji smo se na dvig stopnje davka na dodano vrednost ostro odzvali že ob napovedi povišanja leta 2013. Dvig stopnje z 20 na 22 % ter dvig nižje stopnje z 8,5 na 9,5 % smo seveda razumeli kot ukrep, ki je v nasprotju s krščansko-demokratskim programom. Zato je popolnoma jasno, da predlog zakona, ki prinaša povrnitev višine stopnje davka na dodano vrednost na prejšnjo raven, podpiramo. Tudi zadnje poročilo Svetovnega gospodarskega foruma ocenjuje, da so za poslovno okolje v Sloveniji poleg neučinkovite državne birokracije najtežavnejši faktor prav visoke davčne stopnje in to poročilo, gospe in gospodje, Svetovnega gospodarskega foruma berejo tudi potencialni tuji investitorji, ki se prepogosto peljejo mimo Slovenije. Žal pa koalicija ne čuti nikakršne naklonjenosti zmanjšanju davkov, saj na matičnem delovnem telesu ni podprla tega predloga za nižje davke. Še bolj nenavadno je, da leva vladna koalicija ne podpre zmanjšanja davka, ki najbolj prizadene najrevnejše državljane, saj ti največji delež svojega dohodka porabijo za potrošnjo izdelkov, ki jih potrebujejo za preživetje. Tako imenovani socialni blok te koalicije oziroma tega parlamenta je torej ponovno udaril po najšibkejših. V nasprotju z zadržanostjo Vlade za nižanje davkov pa lahko vidimo, da je ta veliko bolj pogumna, ko gre za jemanje iz proračuna. Naj spomnim le na dogovore s sindikati ter dokapitalizacijo SDH in DUTB. Samo za te proračunske odhodke je Vlada namenila več kot 350 milijonov evrov. 350 milijonov evrov; 350 milijonov evrov, in to brez odločanja tukaj v Državnem zboru! Tudi proračunski dokumenti kažejo na to, da Vlada povečevanja gospodarske rasti in proračunskih prihodkov ne zmore pretvoriti v zmanjšanje davkov in izboljšanje poslovnega okolja. Način vodenja državne fiskalne politike kaže predvsem na to, da se Vlada preslabo zaveda dejstva, da se denar ustvari v gospodarstvu in samo gospodarstvu. Sadove rasti bruto družbenega produkta in posledično širitve državnega proračuna pod vodstvom obstoječe vlade žanje le odhodkovna stran proračuna. Podjetja, ki skrbijo za proračunsko širitev, pa zaman čakajo, da bi se svojih bremen vsaj nekoliko razbremenila. Vladna koalicija je z zavrnitvijo tega predloga zakona zapravila možnost, da bi vsaj nekoliko izboljšala davčno in poslovno okolje v Republiki Sloveniji. Zmanjšanje obremenitve davka na dodano vrednost bi gotovo povečalo potrošnjo, spodbudilo gospodarsko aktivnost in izboljšalo pogoje za poslovanje gospodarskih subjektov. Politika visokih davkov izkazuje veliko nezaupanje do sposobnosti državljanov za upravljanje z denarjem, ki ga sami zaslužijo. Le politika, ki ne zaupa svojim državljanom, od njih zahteva plačevanje previsokih davkov, da bi namesto njih s temi sredstvi upravljala. Krščanski demokrati tako politiko zavračamo in mi smo zelo zaskrbljeni nad transformacijo Ministrstva za finance Republike Slovenije v računovodstvu Republike Slovenije. Ker je zmanjšanje davčnih obremenitev izjemno pomemben del usmeritev gospodarskega programa Nove Slovenije, novelo Zakona o davku na dodano vrednost seveda podpiramo.
Besedo ima Poslanska skupina Levica, zanjo Miha Kordiš.
Levica ne podpira demagoških predlogov. Če bi bil ta predlog sprejet, bi proračun izgubil 300 milijonov evrov na leto. Zdaj načeloma bi se dalo ta izpad nadomestiti z višjimi davki na kapital in premoženje, kar bi bilo okej in bi prispevalo k dvigu družbene pravičnosti, ampak poslanec Čuš tega žal ne predlaga. Se pravi, če bi ta predlog sprejeli, bi morali zmanjšati javne izdatke za 300 milijonov evrov. Edini agregat, ki bi lahko pokril tak izpad, so plače, socialni prejemki in penzije. Tako da – ja, znižanje davka na dodano vrednost je lahko socialno pravičen ukrep, ampak če bi ga izpeljali tako, kot je predlagano, bi prizadeli ravno socialno najšibkejše in delavske razrede. V normalnih okoliščinah takih osnovnih financ ne bi bilo treba ugotavljati na obravnavi v parlamentu zaradi tega, ker takih jokerskih predlogov ne bi nihče vlagal. No, ampak pri nas, pri nas se pa taka stvar redno dogaja. Ko smo prvič obravnavali Čušev zakon, je izletela še Nova Slovenija s še bolj radikalnim amandmajem, ki bi izenačil stopnjo davka na dodano vrednost v Sloveniji s stopnjo davka na dodano vrednost v Nemčiji. Takrat smo jasno povedali, da socialisti smo za, pod pogojem, da uvedemo tudi nemško stopnjo davka na dobiček. V Nemčiji namreč profit ni obdavčen po stopnji 19 % tako kot pri nas, ampak po stopnji 29 %. Seveda je pa to nek ukrep, ki ga nosilci kapitala ne bi nikoli podprli, ne glede na to, kako je razvojno koristen in socialno pravičen. Jasno je, da predlagatelji takih zakonov, kot je ta današnji, ne mislijo dobesedno, ampak jih uporabljajo samo kot iztočnico za širjenje neoliberalne ideologije. Ampak oprostite, kar je preveč, je pa preveč. Skrajno cinično je, da imamo desnico, ki po eni strani zahteva večje izdatke za družinsko politiko, pa več denarja za vojsko, pa ne vem kaj še vse, hkrati pa prihaja sem notri z zakoni in z amandmaji, ki bi v enem letu našo državo spravilo na finančna kolena, še v kakšnem letu več pa v bankrot. Teh podatkov in teh sodb ne dajem kar tako, na pamet, iz glave, ampak jih lahko podprem z izračuni finančnega ministrstva. Socialna kapica in socialni copatek bi zmanjšala prihodke proračuna in socialnih blagajn za 826 milijonov evrov. Enotna olajšava pri dohodnini bi zmanjšala proračun za 470 milijonov evrov, no, potem je pa še ta današnji Čušev predlog, ki bi navrtal še za 300 milijonov evrov luknje. To nam vse skupaj prinese 1,6-milijardno zmanjšanje javnofinančnih prihodkov, kar je seveda drastična luknja, ki bi se odrazila in na socialni pravičnosti in razvojni kapaciteti, praktično v vsem, kar drži pokonci koncept socialne države. To je nekaj, na kar socialisti ne moremo nikoli pristati. Pravilen pristop k davčni politiki bi startal z ravno obratne vstopne točke; torej, za začetek je treba ukiniti dopolnilno zdravstveno zavarovanje in ga nadomestiti s solidarno javno dajatvijo. Treba je dvigniti davek na dohodke pravnih oseb, torej obdavčitev kapitala, in na tak način zagotoviti več sredstev iz naslova tistih, ki živijo in se plemenitijo iz naporov delavskega razreda. Treba bi bilo seveda tudi vpeljati pravične obdavčitve iz premoženja visoke vrednosti, pa seveda tudi iz visokih osebnih dohodkov. Ko bodo vzpostavili v naši državi take prihodke na pravični, solidarni, progresivni osnovi, takrat bi imeli tudi bistveno več sredstev za to, da saniramo naš socialni sistem in naš zdravstveni sistem, ki pokata po šivih, in še korak naprej, tudi dovolj sredstev, da znižamo davek na dodano vrednost; ker v osnovi DDV je in ostaja nepravičen, regresiven davek. Po žepu najbolj udari tistega, ki ima najmanj, nekoga, ki pa se ponaša z dohodki, recimo nadzornika Nove Ljubljanske banke ali pa kakšnega menedžerja za 10 in več tisoč evrov plače mesečno, pa seveda teh nekaj procentov pri kruhu in pri drugih vsakdanjih dobrinah niti najmanj ne zmoti. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Vojka Šergan.
Hvala za besedo. Spoštovani predstavniki ministrstev, kolegice in kolegi! Zdaj bom predstavila še stališče Poslanske skupine SMC, ki bo nekje med desno in levo, kajti poslanec Andrej Čuš je ponovno vložil v postopek v Državni zbor spremembo Zakona o davku na dodano vrednost, s katerimi je želel, da bi stopnjo davka na dodano vrednost vrnili na prejšnje stanje; zgornje stopnje z 22 na 20 in spodnjo z 9 % na 8,5 %. Glede obstoječe ureditve davka na dodano vrednost je treba poudariti, da je bil kot tajni ukrep dvig DDV sprejet pod vlado Alenke Bratušek, maja 2013 se je namreč takratna vlada zavezala, da bo dvig DDV trajni ukrep v programu stabilnosti, ki je bil predložen Evropski komisiji. Seveda razumemo trajnost ukrepa zaradi tega, ker je prejšnja vlada povečala dolg države in ustvarila velik primanjkljaj zaradi sanacije bančnega sistema. Ta vlada se zaveda, da je zaradi zatečenega stanja treba zmanjševati javni dolg na način, kot je bil zamišljen v letu 2013, torej s trajnim dvigom stopenj DDV. Vsekakor lahko ocenimo, da zaradi spoštovanja danih zavez ne moremo tega razveljaviti; izpada DDV ni mogoče nadomestiti. Javnofinančni položaj ne daje možnosti za znižanje stopenj DDV brez hkratnih ukrepov na prihodkovni ali odhodkovni strani, teh pa predlagatelj ne navaja – sprememba stopenj DDV ima za posledico približno 300 milijonov evrov izpada prihodkov proračuna v letu 2018. Je pa treba povedati, da Vlada z ukrepi krepi konkurenčnost poslovnega okolja, s čimer na eni strani vpliva na vzdržno gospodarsko rast in povečanje globalne konkurenčnosti Slovenije, na drugi pa zagotavlja javnofinančno konsolidacijo s postopnim strukturnim uravnoteženjem javnih financ. Glede spodbujanj potrošnje pa je treba omeniti, da znižanje stopenj DDV ni nujno, da pomeni tudi, da bi se tudi sorazmerno znižale končne cene blaga in storitev. Kajti s tem hočem poudariti, da ni nujno, da bi trgovci v tistem trenutku, ko bi se DDV znižal, zaprli trgovine, naredili inventuro in na cenikih prikazali nižje cene, tako kot je bilo v bivši državi. To bi rada posebej poudarila, kajti to ne pomeni, da bi kupci kupovali ceneje. Glede spodbujanja potrošnje je vendarle treba omeniti, da smo pa vendarle k temu pristopili z mini davčno reformo, ki je tudi omogočila dvig dodatne splošne olajšave za 300 evrov s tedanjih 10 tisoč 866,37 na 11 tisoč 146,379 ter z izvzetjem dela plače za poslovno uspešnost iz davčne osnove dohodka iz delovnega razmerja ter nekoliko spremembo dohodninske lestvice za zaposlene nad 1,6-kratnikom povprečne plače. Tukaj mislim, da smo naredili največ za ljudi s tem, ko smo prestrukturirali na nek način davek in smo razbremenili delo. S tem smo pripomogli, da se je šlo naproti najšibkejšim, kajti zbiranje davkov pravzaprav je lajšanje življenja in boljše življenje za ljudi, ker se omogoča financiranje zdravstva, šolstva in socialnih transferjev šibkejših. Prav tako spodbujamo potrošnjo z ukrepi novega davčnega paketa, ki je v Državnem zboru. Tako rešitve novega Zakona o dohodnini omogočajo višje dohodke selektivnim skupinam. Sprememba načina določanja dodatne splošne olajšave omogoča določenim davčnim zavezancem, da se podpovprečna plača neto poveča. Prav tako zvišanje posebne olajšave za dijake in študente poveča njihov neto zaslužek. Vse to bo pozitivno vplivalo na potrošnjo brez tega, da bi sploh ogrozili javne finance. Zaradi vsega navedenega je Poslanska skupina SMC proti rešitvam, ki so bile predlagane s tem zakonom o spremembah in dopolnitvah Zakona o davku na dodano vrednost. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo še na 23. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZA SPREJEM AVTENTIČNE RAZLAGE DRUGEGA ODSTAVKA 26. ČLENA ZAKONA O LEKARNIŠKI DEJAVNOSTI. Predlog za sprejem avtentične razlage je v obravnavo Državnemu zboru predložil poslanec gospod Jožef Horvat. V zvezi s tem predlogom Odbor za zdravstvo kot matično delovno telo predlaga Državnemu zobru, da Predloga za sprejem avtentične razlage ne sprejme. Za predstavitev predloga odbora dajem besedo predsedniku gospodu Tomažu Gantarju.
Hvala, predsednik. Lep pozdrav vsem! Odbor za zdravstvo je na 26. seji obravnaval Predlog za sprejem avtentične razlage drugega odstavka 26. člena Zakona o lekarniški dejavnosti, ki ga je Državnemu zboru v obravnavo predložil poslanec gospod Jožef Horvat. Odboru je bilo posredovano mnenje Zakonodajno-pravne službe, mnenje Vlade Republike Slovenije in tudi mnenje Državnega sveta oziroma njegove Komisije za socialno varstvo, delo, zdravstvo in invalide. Na seji odbora je predlagatelj Jožef Horvat obrazložil razloge za vložitev Predloga za sprejem avtentične razlage. Po sprejetju Zakona o lekarniški dejavnosti se je po njegovem mnenju s prepovedjo vertikalnih povezav med izvajalci lekarniške dejavnosti in pravnimi osebami, ki opravljajo dejavnost proizvodnje zdravil ali dejavnost prometa na debelo z zdravili in medicinskimi pripomočki, porajajo dvomi o nujnosti izvedbe postopka prodaje družb Farmadent, d. o. o., in družbe LL Grosist, d. o. o., saj pravni teoretiki zagovarjajo stališče, da izvajalec lekarniške dejavnosti po zakonu ni občina, ampak javni zavod, zaradi česar so prepovedane zgolj vertikalne povezave za javne zavode in ne za občine. Avtentična razlaga je potrebna zato, da ne bo prihajalo do dvomov, ali sta mestni občini Maribor in Ljubljana skladno z določili sprejetega Zakona o lekarniški dejavnost lahko tudi v prihodnje lastnici omenjenih družb. Predstavnica Zakonodajno-pravne službe mag. Sonja Bien Karlovšek je v predstavitvi pisnega mnenja poudarila, da avtentična razlaga ni potrebna. Iz razlogov, ki jih je mogoče razbrati iz predlagateljevih navedb, ni mogoče utemeljiti njenega sprejetja, saj avtentična razlaga zakona glede na njen namen ne more biti sprejeta zato, da se prepreči morebitna nepravilna uporaba zakonske določbe v praksi in ne more biti odgovor na morebitno nestrinjanje z izvajanjem zakonske določbe. Temu je namenjena uporaba drugih institutov, zlasti uporaba pravnih sredstev v okviru pravice do sodnega varstva. Predstavnica Ministrstva za zdravje državna sekretarka Anja Medved je v predstavitvi mnenja Vlade poudarila, da je Predlog za sprejem avtentične razlage drugega odstavka 26. člena Zakona o lekarniški dejavnosti vsebinsko takšen, da ga z avtentično razlago nikakor ni mogoče dopolniti, saj bi predlagana vsebinska sprememba spremenila zakonsko določbo in jo razširila, kar je mogoče storiti le z novelo zakona, zato po mnenju Vlade takšna pobuda ni utemeljena. Odbor je po uvodnem delu prešel na obravnavo vprašanja, ali je treba sprejeti to avtentično razlago. V razpravi je bilo izpostavljeno, da se z avtentično razlago vsebine zakona ne da spreminjati v smislu legalizacije nečesa, kar zakon prepoveduje. Predlagano pa je bilo, naj občini vložita pobudo za oceno ustavnosti 21. člena Zakona o lokalni samoupravi. Odbor je po končani razpravi na podlagi drugega odstavka 150. člena Poslovnika prišel na glasovanje o predlogu sklepa, ki se glasi: Odbor za zdravstvo meni, da je potrebno sprejeti avtentično razlago drugega odstavka 26. člena Zakona o lekarniški dejavnosti. Odbor navedenega predloga ni sprejel. Glede na to Odbor za zdravstvo Državnemu zboru predlaga, da na podlagi 151. člena Poslovnika Državnega zbora Predloga za sprejem avtentične razlage drugega odstavka 26. člena Zakona o lekarniški dejavnosti ne sprejme. Hvala.
Za predstavitev stališč do predloga matičnega delovnega telesa dajem besedo predlagatelju, gospodu Jožefu Horvatu.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovani prisotni! Na enemu od mnogih terenskih obiskov je poslanska skupina obiskala tudi Mestno občino Maribor, in sicer junija letos. Tam sem se seznanil z njihovo prošnjo po vložitvi avtentične razlage drugega odstavka 26. člena Zakona o lekarniški dejavnosti, ki je potrebna zato, da ne prihajalo do dvomov, ali sta Mestna občina Ljubljana v primeru družbe LL Grosist, d. o. o., ter Mestna občina Maribor v primeru družbe Farmadent, d. o. o., skladno z določili sprejetega zakona ZLD-1, lahko tudi v prihodnje lastnici omenjenih družb. Skladno z drugim odstavkom 26. člena Zakona o lekarniški dejavnosti izvajalci lekarniške dejavnosti neposredno ali posredno preko povezanih oseb ne smejo ustanavljati, voditi ali nadzirati pravnih oseb, ki opravljajo dejavnost industrijske proizvodnje zdravil, medicinskih pripomočkov ter drugih izdelkov za podporo zdravljenja in ohranitve zdravja ali dejavnost prometa na debelo z zdravili in medicinskimi pripomočki, ali preko kapitalskih naložb ali kako drugače pridobiti ali imeti nadzor nad upravljanjem teh pravnih oseb oziroma jih voditi. Nadalje: skladno s 3. točko istega člena javni lekarniški zavodi neposredno ali posredno preko povezanih oseb ne smejo imeti v lasti delnic ali deleže v kapitalu ali drugih naložb v pravnih osebah, ki opravljajo dejavnost industrijske proizvodnje zdravil, medicinskih pripomočkov ter drugih izdelkov za podporo zdravljenja in ohranitev zdravja ali dejavnost prometa na debelo z zdravili in medicinskimi pripomočki. Kot je bilo izpostavljeno tudi s strani Vlade Republike Slovenije v odgovoru na poslansko vprašanje marca letos, citiram, »… je cilj in namen zakona v celoti prepovedati tako imenovane vertikalne povezave, to je povezave med izvajalci lekarniške dejavnosti in proizvajalci zdravil in tako dalje. Vsakršna povezava, tudi preko povezanih oseb, je namreč izrecno prepovedana. Glede na to, da so občine ustanoviteljice javnih lekarniških zavodov in je temu tako tudi v zgoraj izpostavljenih dveh primerih, bi predlagani prenos lastniškega deleža Farmadenta oziroma LL Grosista na Mestno občino Maribor oziroma Metno občino Ljubljana ne zadostil zakonskim pogojem.« Konec citata iz navedbe Vlade. Kljub podanemu stališču se še vedno pojavljajo dvomi v nujnost izvedbe postopka prodaje družbe Farmadent, d. o. o., oziroma družbe LL Grosist, d. o. o., saj pravni teoretiki zagovarjajo stališče, da izvajalec lekarniške dejavnosti po zakonu ni občina, ampak javni zavod, zaradi česar so prepovedane zgolj vertikalne povezave za javne zavode in ne za občine. Prav tako je bilo izpostavljeno, da skladno z Zakonom o lokalni samoupravi ni mogoče, da bi država občini omejevala oblike premoženja, saj bi na ta način lahko posegla v ustavni položaj občine in v sam koncept lokalne samouprave. Kot predlagatelj predlagam, da je določbo drugega odstavka 26. člena Zakona o lekarniški dejavnosti, ZLD-1, Uradni list Republike Slovenije št. 85/16, treba razumeti tako, da sta Mestna občina Ljubljana ter Mestna občina Maribor še naprej lahko lastnici družbe LL Grosist, d. o. o., oziroma družbe Farmadent, d. o. o. In pod črto; prepričan sem in vem, da je vsaj večji del koalicije v fazi koalicijskega usklajevanja zakona razumel drugi odstavke 26. člena Zakona o lekarniški dejavnosti točko tako, kot sem predlagal v avtentični razlagi. To dodatno potrjuje razprava enega od SMC poslancev na matičnem delovnem telesu, ki pa zagotovo o tej zadevi veliko ve. Hvala lepa.
Za obrazložitev stališča dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki na Ministrstvu za zdravje gospe Jožici Maučec Zakotnik.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, cenjene poslanke in poslanci, dober dan! Poslanec Državnega zbora gospod Jožef Horvat je predlagal sprejem avtentične razlage v zvezi z določbo drugega odstavka 26. člena Zakona o lekarniški dejavnosti. Poslanec navaja, da se še vedno pojavljajo dvomi o nujnosti izvedbe postopka prodaje Farmadent, d. o. o., oziroma družbe LL Grosist, d. o. o. V zvezi z ureditvijo v 26. členu Zakona o lekarniški dejavnosti pojasnjujemo, da so v navedenem členu predeljene omejitve za izvajalce lekarniške dejavnosti. Vse omejitve so namenjene zagotavljanju strokovne integritete zaposlenih in strokovno neodvisnemu opravljanju lekarniške dejavnosti v dobrobit pacientov. Naj vam pojasnimo razloge, zakaj smo v Zakonu o lekarniški dejavnosti vključili prepoved vertikalnih povezav, in to v obe smeri. Ob pripravi Zakona o lekarniški dejavnosti smo preučili ureditev v drugih državah članicah Evropske unije in ugotovili, da večina njih, za katere ocenjujemo, da imajo lekarniško dejavnost dobro urejeno, kot so denimo Avstrija, Nemčija, Francija, Italija, prepovedujejo vertikalne povezave in zapovedujejo, da morajo biti večinski ali izključni lastniki farmacevtski strokovni delavci. O obravnavani tematiki obstajajo tudi sodbe Sodišča Evropske unije, in sicer proti Italiji, Španiji, Avstriji in Nemčiji, ki so dovolile ustanavljanje lekarn samo farmacevtom in prepovedale, da bi veledrogerije lahko bile lastniki lekarn, saj naj bi to pomenilo oviranje proste gospodarske pobude in prostega pretoka kapitala. Sodišče je razsodilo, da Evropska komisija nima prav, saj lekarništvo ni navadna trgovina z blagom, zato zakonodajalec v državi članici uvaja omejitve, če presodi, da se s tem povečuje kakovost lekarništva. Glede veledrogerij. Zakon o zdravilih določa način preskrbe izvajalcev lekarniške dejavnosti z zdravili v Republiki Sloveniji preko trgovcev na debelo z zdravili in ga ne urejamo s tem zakonom. Veletrgovci na debelo z zdravili imajo enake pogoje poslovanja glede zdravil, saj njihov zaslužek opredeljuje Pravilnik o določanju cen zdravil in uporabo v humani medicini. Zato ne vidimo nobenega vpliva na oskrbo zdravil z omejitvijo vertikalnih povezav, preprečujemo pa možnost vpliva na izdajo zdravil in drugih izdelkov glede na možen ekonomski vpliv na strokovne odločitve. Očitek, da bosta po uveljavitvi tega zakona na trgu ostala samo dva veletrgovca z zdravili, ne drži, saj je v Republiki Sloveniji registriranih okoli 70 veledrogerij, določene z večinskim, določene z delnim asortimanom, ki ga lekarne potrebujejo. Veledrogerije, ki ne poslujejo v skladu s pogoji določenimi v zakonu, morajo v prehodnem času spremeniti svojo lastniško strukturo in se povezati z nekom, ki ni povezan z lekarniško dejavnostjo. S prepovedjo vertikalnih povezav smo hkrati preprečili tudi možnost, da bi slovenske lekarne prešle v lastništvo potencialnih tujih veledrogerij. Dogaja se nam namreč, da določeni proizvajalci zdravil, kot sta Krka, recimo, in Roche, imajo v Sloveniji že registrirane veledrogerije. Vprašanje, kakšno oskrbo z zdravili bi imeli pacienti v lekarnah, kateri lastniki bi bili proizvajalci, kar predlog zakona tudi prepoveduje. Strokovni razlogi za prepoved so, če povzamemo: strokovna neodvisnost farmacevtov, katerih temeljno vodilo je skrb za zdravje posameznika, ter varovanje javnega zdravja. S preprečitvijo povezav je ekonomski vpliv na strokovne odločitve farmacevtov minimaliziran in izvajalci lekarniške dejavnosti delujejo v skladu s strokovnimi in etičnimi normami. Neurejeno področje povezav vodi v deregulacijo lekarniške dejavnosti, saj na koncu lastništvo določa ekonomsko poslovanje. Glede ustavne presoje. Javni zavod Lekarna Ljubljana je vložil ustavno presojo glede ureditve prepovedi vertikalnih povezav. Treba je poudariti, da ima zakonodajalec na podlagi drugega odstavka 15. člena Ustave Republike Slovenije pooblastilo, da uredi način uresničevanja pravice do svobodne gospodarske pobude in ga lahko delno omeji, če omejitev predstavlja upravičen in uravnotežen poseg, ki je v javnem interesu. Navedeno ustavno presojo je že obravnaval Državni zbor in predlagal Ustavnemu sodišču, da zahtevo zavrže oziroma ugotovi, da zakonska določba ni v neskladju z Ustavo. Da zaključim, Vlada Republike Slovenije meni, da je predlog poslanca tak, da ga z avtentično razlago nikakor ni mogoče dopolniti, saj bi predlagana vsebinska sprememba spremenila zakonsko določbo in jo razširila, kar je mogoče storiti le z novelo zakona, zato po mnenju Vlade Republike Slovenije takšna pobuda ni utemeljena. Mnenje Zakonodajno-pravne službe Državnega zbora v celoti sledi mnenju Vlade Republike Slovenije in ugotavlja, da predlagana avtentična razlaga ne izpolnjuje pogoja dopustnosti. Tako Komisija Državnega sveta za socialno varstvo, delo in zdravstvo in invalide kot Odbor za zdravstvo sta tudi obravnavala predlog za sprejem avtentične razlage in sta predlog zavrnila. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Kot prva ima besedo Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Tomaž Gantar. Izvolite.
Hvala, podpredsednik! Ponovno pozdravljeni! O prepovedi vertikalnih povezav med izvajalci lekarniške dejavnosti ter proizvajalci zdravil smo veliko razpravljali že pri samem sprejemanju Zakona o lekarniški dejavnosti. Težnja predlagateljev in tistih, ki smo tak predlog podprli, je bila, da morata biti nosilec lekarniške dejavnosti in izvajalec lekarniške dejavnosti neodvisna pri opravljanju svojega dela. Na ta način lahko po naši oceni zagotovimo strokovno neodvisnost farmacevtov, katerih temeljno vodilo je in mora biti skrb za zdravje posameznika in varovanje javnega zdravja. Prav tako se s tako pripovedjo minimizira ekonomski vpliv proizvajalcev in veletrgovcev na izvajalce lekarniške dejavnosti. Predlagatelj avtentične razlage drugega odstavka 26. člena Zakona o lekarniški dejavnosti je ocenil, da je razlaga potrebna zato, da ne bo prihajalo do dvomov, ali sta konkretno Mestna občina Ljubljana v primeru družbe LL Grosisti, d. o. o., ter Mestna občina Maribor v primeru družbe Farmadent, d. o. o., skladno z določili sprejetega Zakona o lekarniški dejavnosti lahko tudi v prihodnje lastnici omenjenih družb. Predlagana avtentična razlaga je bila zastavljena na način, da ni izpolnila pogoja dopustnosti, saj je pravzaprav predlagala kar spremembo zakonske določbe, čemur pa avtentična razlaga ni namenjena. Obenem pa v naši poslanski skupini menimo, da so določbe zakona dovolj jasno zapisane, da se ve, kaj je bilo mišljeno in kakšen cilj se želi z njim doseči. Se pa tudi v naši poslanski skupini strinjamo s predlagateljem, da je zakonsko določeno enoletno prehodno obdobje, ki se izteče že v začetku prihodnjega leta, očitno prekratko, kot opozarjata tudi dotični občini. Zato v naši poslanski skupini predlagamo ministrstvu, da razmisli o podaljšanju roka za izpeljavo določb o prodaji, kar bi po naši oceni občinam dalo dovolj časa, da izpeljejo vse potrebno za prodajo, kajti verjamemo, da so te prodaje zelo zahtevne, vezane tudi na številne pogodbe, ki jih imajo omenjene družbe. S tem bi te zakonske določbe naredili bolj življenjske in realne. Seveda, če obstaja iskren namen, da se te prepovedi vertikalnih povezav v resnici tudi realizirajo. V Poslanski skupini Desus bomo podprli predlog Odbora za zdravstvo, da se predloga za avtentično razlago ne sprejme. Hvala.
Mag. Bojana Muršič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Hvala lepa, podpredsednik, za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi, državna sekretarka! Da imamo danes na mizi tak predlog, ki ga je v proceduro vložil poslanec gospod Jožef Horvat, za našo poslansko skupino ni veliko presenečenje, saj smo o tej vsebini veliko govorili že med postopkom sprejemanja tako imenovanega Zakona o zdravilih kot tudi Zakona o lekarniški dejavnosti. V naši poslanski skupini smo predlog kolega poslanca preučili, preučili pa smo tudi obsežno mnenje Zakonodajno-pravne službe, seznanjeni pa smo tudi z mnenjem Vlade. Obe mnenji, tako mnenje Zakonodajne-pravne službe kot Vlade, sta negativni. Vlada Republike Slovenije meni, da predlagatelj predlaga v sprejetje avtentično razlago drugega odstavka 26. člena Zakona o lekarniški dejavnosti vsebinsko tako, da ga z avtentično razlago nikakor ni mogoče dopolniti, saj bi predlagana vsebinska sprememba spremenila zakonsko določbo in jo razširila, kar pa je mogoče storiti le z novelo zakona, zato po mnenju Vlade Republike Slovenije takšna pobuda ni utemeljena. Po razlagi Zakonodajno-pravne službe Državni zbor sprejme avtentično razlago takrat, kadar norma v zakonu ni jasna in zadostna. Gre torej za razlago nejasne zakonske norme in posledično poseg v zakon, ki ima podobne učinke kot sprememba zakona, vendar s pomembno razliko, ki je v tem, da v besedilu zakona ne posega neposredno in je zato ni mogoče spreminjati. Njena posebnost je v njeni posebni moči, saj postane sestavni del zakona in velja od dneva, ko je začel veljati zakon, h kateremu je bila sprejeta avtentična razlaga. Torej v nasprotju s spremembo zakona, ki velja od uveljavitve naprej, velja za nazaj. Ker v obravnavanem primeru ne gre za določbo, katere pomena ne bi bilo mogoče ugotoviti z uveljavljenimi metodami razlage, Zakonodajno-pravna služba meni, da avtentična razlaga ni potrebna. V svojem obsežnem mnenju pa pojasnjuje tudi razloge, zakaj. Poleg vsega navedenega govori tudi oziroma opisuje, da je nedopustno. Ker ste mnenje Zakonodajno-pravne službe vsi prejeli, ga ne bomo ponavljali, na podlagi navedenega pa te avtentične razlage v naši poslanski skupini ne moremo podpreti. Hvala lepa.
Gospod Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Nova Slovenija – krščanskih demokratov.
Hvala lepa,spoštovani gospod podpredsednik, lep pozdrav še enkrat vsem. V Poslanski skupini Nove Slovenije – krščanskih demokratov podpiramo sprejetje avtentične razlage drugega odstavka 26. člena Zakona o lekarniški dejavnosti, ki nejasno ureja razmerja med izvajalci lekarniške dejavnosti, ki neposredno ali posredno prek povezanih oseb ne smejo ustanavljati, voditi ali nadzirati pravnih oseb, ki upravljajo dejavnost industrijske proizvodnje zdravil, medicinskih pripomočkov ter drugih izdelkov za podporo zdravljenja in ohranitev zdravja ali dejavnost prometa na debelo z zdravili in medicinskimi pripomočki, ali prek kapitalskih naložb ali kako drugače pridobiti ali imeti nadzor nad upravljanjem teh pravnih oseb oziroma jih voditi. Pobuda je, kot že rečeno, prišla s strani Mestne občine Maribor. Današnja odločitev Državnega zbora je namreč zelo pomembna ne samo za to občino, ampak celotno regijo in za ohranitev te dejavnosti v njej. Novi Zakon o lekarniški dejavnosti je namreč prinesel prepoved vertikalnih povezav, zaradi česar se je spremenilo lastništvo Farmadenta, ki je do nedavnega bil v lasti Mariborskih lekarn, potem pa je bilo lastništvo preneseno na vse občine ustanoviteljice, med njimi je seveda največja Mestna občina Maribor. Ker tudi to ni zadostilo zakonskim pogojem, je Mestni svet Mestne občine Maribor sprejel sklep o prodaji Farmadenta in postopek prodaje poteka. S sprejetjem avtentične razlage bi tako Mestni občini Maribor kot tudi Mestni občini Ljubljana omogočili, da bi lahko bili še naprej lastnici Farmadenta oziroma LL Grosista, kar bomo v naši poslanski skupini podprli. Hvala lepa.
Gospod Miha Kordiš bo predstavil stališče Poslanske skupine Levica. Izvolite.
Hvala za besedo. Poslanci Levice bomo tokrat izjemoma podprli predlog Jožefa Horvata iz krščanskih demokratov, naj se sliši še tako hecno. Ne bomo ga podprli zato, ker bi mi kar naenkrat postali neoliberalci in spremenili svoja stališča, ampak zato, ker kar predlaga poslanec Horvat, je dejansko smiselno in gre proti privatizaciji javnih podjetij v farmaciji. In socialisti zagotovo nasprotujemo tej privatizaciji na primeru Farmadent iz Maribora in LL Grosist iz Ljubljane, in to prvenstveno iz dveh razlogov. Prvič, ker bi se s privatizacijo privatizirali tudi dobički od veleprodaje zdravil, in drugič, ker bi privatizacija okrepila oligopol dveh privatnih firm, to je Kemofarmacije in Salusa. V nasprotju s predlagateljem smo socialisti poskusili pravočasno preprečiti privatizacijo. Če se spomnite, smo vložili amandma, da lahko javni zavodi ohranijo veleprodajne firme. Čeprav odbor našega predloga ni sprejel, ostajamo prepričani, da se lahko privatizaciji še vedno izognemo, in to na dva načina: tako da se javni podjetji, ki sta v lasti javnih lekarn, preneseta v last občin, kar je bilo, recimo, v primeru Farmadent že narejeno, ali pa tako, da obe javni podjetji odkupi Republika Slovenija. Ker predlog kolega Horvata predvideva možnost, da javni podjetji ostaneta v lasti občin, bomo glasovali za avtentično razlago. Ker povprečen državljan verjetno ne ve prav dobro, o čem je tukaj sploh caka, mi dovolite krajšo razlago. Imamo nov Zakon o lekarniški dejavnosti. Ta zakon privilegira koncesijske lekarne in privatne veleprodajne firme, kot sta že omenjeni Kemofarmacija in Salus. Ta zakon po novem dopušča koncesionarjem, da ustanovijo deoo zato, da plačujejo nižje davke. Prav tako je koalicija nasprotovala amandmaju Levice, ki bi nalagal koncesionarjem, da občini plačujejo koncesijsko dajatev. Povsod v naši državi, kjer ti opravljaš neko javno službo, moraš plačati koncesijsko dajatev, samo v zdravstvu ne – pa mi povejte, kako je to smiselno. No, posebna zgodba je še 26. člen, ki ga obravnavamo. Vlada je tukaj predlagala, da se prepove tisto, kar v osnovi sploh ni problematično oziroma je problem samo za privatne grosistične firme. Privatne grosistične firme namreč nočejo, da bi javna podjetja kupovala zdravila direktno od proizvajalcev zaradi tega, ker bi na tak način izrezali posrednika, s tem pa bi te firme, privatne grosistične firme, izgubile del profita. Je pa taka poteza zagotovo v interesu državljanov, zato ker se lahko preko javnih podjetij dobiček od prometa z zdravili preokrene nazaj v zdravstveni sistem in ga okrepi. Pa bo kdo rekel, da imamo tukaj problem z malverzacijami znotraj javnih podjetij. Ja, drži, da so ljubljanski župan Janković, recimo, in njegovi direktorji Ljubljanskih lekarn, Marko Jakič na prvem mestu, vodili javne lekarne kot profitna podjetja in presežkov niso vračali v zdravstveno dejavnost, raje so jih uporabili za zmanjševanje proračunskih primanjkljajev. Ampak to so deviacije in take deviacije se da sanirati brez privatizacije javnih podjetij. Kjer je pa nevarnost resnična, so pa privatne veleprodajne firme, ki vstopajo v lastništvo zasebnih lekarn zato, da bi povečale prodajo zdravil. Na eni strani, ko omejujejo konkurenco, si lahko privoščijo zvišanje cen zdravil in dodatkov, na drugi strani, na porabniški strani pa ljudem vsiljujejo zdravila, ki jih te ljudje ne rabijo. Oboje prispeva k dvigu njihovih dobičkov in krog je sklenjen. Kljub tej izjemno problematični dinamiki, je Vlada predlagala zakon, ki je od javnih lekarn zahteval privatizacijo njihovih veleprodajnih podjetij, privatnim veleprodajnim firmam pa ni prepovedal, da postanejo solastnice zasebnih lekarn. Parlament je na predlog Levice na koncu vendarle prepovedal, da bi veleprodajne firme postale solastnice lekarn. Se spomnim, ker sem se tukaj celo dopoldne boril za to, da je bil tisti amandma sprejet in proti temu amandmaju je glasoval samo SMC. Razlog za tako potezo je pa precej preprost. Soavtor vladnega zakona je predsednik lekarniške zbornice Miran Golub. Gospod Golub je tudi lastnik dveh koncesijskih lekarn na Štajerskem in vpliven član SMC, tako zelo vpliven, da je SMC v korist koncesionarjev povozil koalicijsko pogodbo in javni interes. Ker socialisti od javnega interesa ne odstopamo, bomo glasovali za sprejetje avtentične razlage. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanjo gospa Erika Dekleva.
Hvala za besedo, spoštovani predsedujoči. Predstavniki Vlade, spoštovane poslanke in poslanci! Zakon o lekarniški dejavnosti med drugim sledi načelu, da se lekarniškim delavcem zagotovi popolna neodvisnost pri opravljanju svojega poklica. Skladno s tem načelom je določba 26. člena uvedla prepoved vertikalnega povezovanja med izvajalci lekarniške dejavnosti ter proizvajalci zdravil in morebitno povezanih oseb. Takšno prepoved vertikalnih povezav poznajo tudi številne druge evropske države, kot so na primer Avstrija, Nemčija, Francija in Italija. Bistvenega pomena pri sprejemanju takšne regulacije, ki absolutno prepoveduje vertikalne povezave, je seveda njen namen. Ta namen po sprejetem zakonu sledi dvema ključnima ciljema: zagotoviti neodvisnost farmacevtov in minimalizirati ekonomski vpliv na odločitve znotraj farmacevtske dejavnosti. Polemik in razprav glede zadevne prepovedi je bilo tekom obravnave predloga zakona veliko. Prevladala je nesporna odločitev, da se v zakonu ohrani določba, ki ne omogoča tako imenovane vertikalne verižne povezanosti, in to ne glede na to, kdo je lastnik lekarne oziroma kdo je ustanovitelj javnih lekarniških zavodov. Ministrstvo za zdravje na predlog avtentične razlage odgovarja, da je v izpostavljenih dveh primerih Farmadenta in LL Grosista evidentno, da zadevna subjekta ne zadoščata zakonskim pogojem. Prav temu so namenjene tudi prehodne določbe zakona, ki predvidevajo prehodno obdobje, v katerem se ta dva proizvajalca zdravil lahko prilagodita novemu sistemu. To po razlagi ministrstva pomeni, da morajo veletrgovci zdravil v prehodnem času posledično spremeniti svojo lastniško strukturo. Zavedati se moramo pomena instituta avtentične razlage, ki omogoča, da se le-ta sprejme takrat, ko določena norma v zakonu sama po sebi ni dovolj jasna in jo je treba z avtentično razlago dopolniti oziroma komplementirati. V konkretnem primeru pa je bil namen predlagatelja v 26. členu nesporno jasen, to je absolutna prepoved vertikalnih povezav, sam namen določila pa se je okrepil in potrdil tudi tekom sprejema dopolnitev predloga v fazah obravnave v Državnem zboru. Glede na navedeno v Stranki modernega centra menimo, da sprejetje avtentične razlage 26. člena ni potreben. Hvala.
Besedo ima gospa Nada Brinovšek. Predstavila bo stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Hvala za besedo. Lep pozdrav še enkrat! Poslanska skupina Nove Slovenije je predlagala, da se sprejme avtentična razlaga 26. člena Zakona o lekarniški dejavnosti, ki govori o splošnih omejitvah za izvajalce lekarniške dejavnosti. Avtentična razlaga drugega odstavka 26. člena Zakona o lekarniški dejavnosti je potrebna predvsem iz razloga, da ne bo prihajalo do dvomov, ali sta Mestna občina Ljubljana v primeru LL Grosist in pa Mestna občina Maribor v primeru družbe Farmadent skladno z določili sprejetega Zakona o lekarniški dejavnosti lahko tudi v prihodnje lastnici omenjenih družb. Vlada Republike Slovenije je izpostavila, da je cilj in namen zakona v celoti prepovedati tako imenovane vertikalne povezave, to je povezave med izvajalci lekarniške dejavnosti in proizvajalci zdravil. Glede na to, da so občine ustanoviteljice javnih lekarniških zavodov, bi predlagani prenos lastniškega deleža Farmadenta oziroma LL Grosista na Mestno občino Maribor oziroma Mestno občino Ljubljana ne zadostil zakonskim predlogom in tudi pogojem. Kljub podanemu stališču se še vedno pojavljajo dvomi o nujnosti izvedbe postopka prodaje družbe Farmadent oziroma LL Grosist, saj pravni teoretiki zagovarjajo stališče, da izvajalec lekarniške dejavnosti po zakonu ni občina, ampak javni zavod, zaradi česar so prepovedane zgolj vertikalne povezave za javne zavode, ne pa za občine. Prav tako je bilo izpostavljeno tudi, da skladno z Zakonom o lokalni samoupravi ni mogoče, da bi država občini omejevala obliko premoženja, saj bi na ta način lahko posegla v ustavni položaj občine in s tem tudi v sam koncept samoupravne lokalne skupnosti. Na seji matičnega odbora je bil sprejet sklep, da se sprejetje avtentične razlage drugega odstavka 26. člena Zakona o lekarniški dejavnosti ne potrdi oziroma da ni potreben. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke pa bomo avtentično razlago podprli in seveda zavrnili sklep, da avtentična razlaga ni primerna za nadaljnjo obravnavo. Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O Predlogu za sprejetjem avtentične razlage bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v torek, 24. 10., v okviru glasovanj. S tem tudi prekinjam to točko dnevnega reda in tudi 34. sejo Državnega zbora, ki jo bomo nadaljevali v torek, 24. 10., ob 9. uri. Članice in člane Kolegija predsednika Državnega zbora obveščam, da se bo 110. redna seja Kolegija pričela čez 15 minut v sejni sobi 217. Prav tako obveščam članice in člane Odbora za finance in monetarno politiko, da se bo 80. nujna seja odbora začela ob 13. uri v veliki dvorani na Tomšičevi. Vsem ostalim želim pa lep vikend in lep pozdrav. Nasvidenje!