Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam z nadaljevanjem 2. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne moreta udeležiti naslednji poslanki in poslanci: Mirjam Bon Klanjšček, Ljudmila Novak od 13.30 dalje, Žan Mahnič, Ivan Hršak, Marjan Dolinšek, Aleksander Kavčič, mag. Matej Tonin od 13.30 dalje, dr. Vinko Gorenak, Miha Kordiš in Franc Breznik. Vse prisotne lepo pozdravljam. Prehajamo na 11. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO 19. REDNEGA POROČILA O DELU VARUHA ČLOVEKOVIH PRAVIC REPUBLIKE SLOVENIJE ZA LETO 2013. 19. redno poročilo je v obravnavo zboru predložil Varuh človekovih pravic. Besedo dajem varuhinji človekovih pravic gospe Vlasti Nussdorfer za dopolnilno obrazložitev poročila.
Spoštovani predsednik Državnega zbora dr. Brglez, spoštovani in cenjeni poslanke in poslanci! Gre za drugo letno poročilo Varuha človekovih pravic Republike Slovenije, ki ga predstavljam tukaj v Državnem zboru, skupaj s poročilom državnega preventivnega mehanizma, vendar za prvo v mojem mandatu, torej za leto 2013, ko sem februarja prevzela to vlogo. Hkrati je to velika prilika, da se z ozirom na poročilo, ki ste ga prejeli in zagotovo preštudirali, ima kar 400 strani in 150 priporočil, zahvalim prav vsakemu v kolektivu institucije Varuha človekovih pravic, ki je s svojim delom prispeval, da je tako, kakršno je, da smo pregledali vse, kar se je dogajalo v Sloveniji v minulem letu, in tudi ocenili, ali gre za kršitve človekovih pravic. Kot ste lahko ugotovili, gre tudi za nekoliko drugačno poročilo, kajti predstavlja ne le priporočila in graje ter ugotavlja napake, ampak tudi prvič pohvali tiste, ki si to zaslužijo. In za bodočnost si želim, da bi bilo več takih pohval, kajti tudi ko varuh ugotovi kršitev človekovih pravic ali nanjo opozori, je še čas, kajti poročilo se piše, da se ugotovi, ali se da kaj popraviti in torej spremeniti v korist ljudi. Moram poudariti, da nosi datum sicer z junija letošnjega leta, vendar zajema obdobje minulega leta, do 31. 12.2013, kar pomeni, da je temu ustrezno tudi odzivno poročilo Vlade, ki v nekaterih delih ugotavlja, da je že prišlo do sprememb, na katere je varuh ali kdo drug v tej državi opozarjal, in da so nekatera priporočila, vsaj nekatera, že doživela odziv. Kakšne so splošne ugotovitve, z ozirom na to, da je bilo predstavljeno na srečanju s predsednikom Republike Slovenije, na Vladi Republike Slovenije pred vsemi ministri, v Državnem svetu in tudi pred našo matično Komisijo za človekove pravice, ki je tista, ki ga še najbolj podrobno oceni, pozna in tudi poroča v Državnem zboru o tem, kaj so zaznali in kakšno je bilo glasovanje. Splošne ugotovitve, vesela sem zanje, so, da je vredno vse pozornosti, vredno spoštovanja, upoštevanja in da so naša priporočila tehtna. Je pa seveda odlična priložnost, ne le da tu v Državnem zboru, ampak tudi slovenski javnosti, ki nas budno spremlja in tudi gleda preko 3. programa TV Slovenija, sporočimo predvsem, kje smo in kam gremo glede človekovih pravic. Nujno pa vam moram, ko sem 12. 11. 2014 v Zagorju ob Savi poslovala zunaj sedeža s svojimi kolegi in sem obljubila tamkajšnjim ljudem, sporočiti, kaj želijo, da vam prenesem. Prva sta prišla na srečanje ob zgodnji jutranji uri petdesetletna mama in tridesetletni sin. Oba brezposelna, oba na robu joka in oba sta povedala, da sta brez zaposlitve in tudi ne upata na to, da bi jo dobila. Njuno družino pa preživlja babica, za katero vsak dan upata, da bo še živela s svojo pokojnino. In kaj sta želela, da vam tu povem? Da se manj ukvarjajte sami s seboj in da mislite predvsem na tiste, ki so tam zunaj, stari, bolni, revni, invalidi, ljudje z 269 evri na mesec, s katerimi morajo preživeti, tisti, ki iščejo hrano pri dobrodelnih organizacijah in tudi, žal, kdaj v smeteh. Da so tam zunaj otroci, da so tam zunaj drugačni, ljudje s posebnimi potrebami, ki vas včasih ne morejo razumeti. In obljubila sem, da bom danes to storila za te ljudi, kajti varuh je strelovod. Varuh mora nenehno srečevati ljudi, ki prihajajo k nam, ki nam pišejo, ki so na robu obupa, joka, pred samomori in ki pravijo: "Rešite nas! Povejte tistim, ki odločajo, da je marsikaj narobe, da je treba zakone spoštovati ali jih spremeniti." Mnogi v državi so, ki čakajo na to, da nov državni zbor – veliko upov je bilo položenih v vas – opravi temeljito svoje delo, da ste tudi nadzorna institucija in da resnično naredite to, da ti ljudje ne bodo rekli, tako kot nam pogosto pravijo: "Smo na meji obupa, nimamo česa izgubiti. Kaj naj naredimo?" Prihajajo celo z grožnjo, da bo nekdo v tej državi žrtev, da bodo vrgli bombo, da se bo nekaj zgodilo. Verjemite mi, da kot varuhinji in pri nas zaposlenim ljudem, ki jih sprejemajo dan za dnem in jih poslušajo, je izredno težko. Ne veš, kaj bi odgovoril, ali bi jim dal upanje ali bi jih napotil na branje našega poročila, češ, poglejte, kaj vse varuh, ki je vaš zaveznik, priporoča tej državi. Torej, tam zunaj jih je veliko, ki čakajo na to, kaj boste povedali. V letu 2013, naše poročilo sega torej leto nazaj, je bilo pri varuhu največ klicev, kar 11 tisoč 800 ljudi je klicalo. Največ pobud v vseh letih, največ obiskov. Sama sem kot varuhinja sprejela preko 250 ljudi. Na 13 zunanjih poslovanjih je bilo 291 ljudi, kar je tudi rekord. Srečevali smo se s številnimi nevladnimi organizacijami. Vedite, da jih je veliko, da bdijo nad marsičem. Nad drugačnimi, nad okoljem, nad vsem, kar se dogaja. In včasih so, žal, edino upanje za ljudi. Kajti pravijo, da če se mi ne zberemo, kdo nam bo pomagal. Imeli smo tudi veliko pobud na lastno pest. Torej, smo jih odprli z ozirom na številne odzive ljudi, ko me sprašujejo ali varuh deluje, pravim: deluje. In vsi ljudje se zavedajo pri nas, da je treba dobro delati. Kakšne so naše splošne ugotovitve? Prva je v stilu zapisa na 1. strani. Uporabila sem misel Phila Bosmansa o traktorju, o buldožerju in o malih bilkah. Hotela sem povedati, da je človek v tej državi pogosto majhen in sam, neslišen. Pred njim so velika vrata državnih institucij, ki se odpirajo ali prepočasi ali hitro zaprejo za njimi, in nimajo ljudje vstopa vanje brez prave izobrazbe. Moral bi imeti dobro pravno izobrazbo, da bi lahko spoznal vse spremembe zakonodaje, da bi se podal pravočasno na pot, ki ti prinaša rešitev. Opozarjamo na mnogo rokohitrskih sprememb zakonodaje. Vemo, da ste v stiski, vemo, da je treba marsikateri zakon spremeniti. A takrat, ko vas kdo opozarja, da to ne bo dobro, da bo morala država nekoč zaradi odločitev domačih ali tujih sodišč plačevati odškodnine, je treba biti pozoren. Še vedno opažamo dolge, predolge postopke, ne povsod, se izboljšuje, in to je tisto, kar lahko pohvalim. A vendar so nekatere zadeve, ki se vlečejo predolgo in ljudem ta čas ne daje prednosti, ampak jih zaznamuje. In vsaka rešitev, ki pride prepozno, ni rešitev. Tu je še poprava krivic. Opozarjajo nas številni vojni veterani, vojni invalidi, žrtve zunajsodnih pobojev. Spoznajmo, da ima zgodovina tudi svojo temno plat in končajmo to zgodbo s tem, da dostojno pokopljemo žrtve, postavimo spomenik in rečemo mladim, zlasti našim otrokom: Zgodovina je taka in se je ne da sedaj spreminjati, ker je preteklost. A vendar, ne ukvarjajmo se s tem, ne da bi naredili nek konec tem zadevam, ne da bi se dostojno poslovili od vseh, ne glede na to, kdo so. Treba je to zgodbo končati. Dostojen pokop, obeležje in lahko bomo končno ponosni na spravo. Seveda so tu ranljive skupine, o katerih sem govorila, invalidi, otroci, posebne potrebe, starejši, Romi. Ravnokar se je mudila evropska strokovnjakinja OZN tukaj pri nas, tudi najbrž pri vas, in je spraševala, kako je s starejšimi, kako je poskrbljeno zanje. Vsak dan jih je več in treba je razmišljati tudi o marsičem, kar se njih dotika. Tu je vprašanje sobivanja, diskriminacije, strpnosti do drugačnih, tudi do verujočih. Skratka, vsak ima svoje pravice in nimaš te pravice, da mu jih kršiš, ampak je tvoja dolžnost, da jih spoštuješ. Veliko je sovražnosti in kršitev javne etike. Tudi varuh je vprašan, ali je to že sovražni govor. Verjemite, če bi se ukvarjali samo s tem, bi bilo naše delo siceršnje oteženo. So drugi, ki morajo to presojati, a vendar varuh nikoli ne pozabi opozarjati na to, da mora biti prisotna etika javne besede povsod, zlasti v hramu demokracije. Tu je še omejitev osebne svobode, s katero se močno ukvarja moj namestnik, ki pokriva to področje v okviru državnega preventivnega mehanizma. Gre za posebno poročilo, ki ste ga dobili, ki je tudi v angleščini že prevedeno, takoj ob izidu, in kaže na to, kako je v teh naših institucijah. Ali spoštujemo človekove pravice tistih, tudi starejših, tudi tistih, ki so v psihiatričnih bolnišnicah in domovih. Revščina. Od leta 2008 opozarjamo nanjo, sedaj je tukaj. Mnogi govorijo o porastu revščine do otrok, do tistih, ki so si zaslužili pokojnino, pa ni za preživetje, do tistih, ki bi radi delali, pa nimajo te možnosti. Res se lahko pohvalimo s kakšnim odstotkom manj nezaposlenih – ali je to uspeh, vas sprašujem, predvsem pa, kako se kršijo pravice tistim, ki so še zaposleni, pa so skoraj v suženjskem razmerju. Imamo zelo veliko takih, ki znajo izkoristiti vse luknje zakona in pravijo, je skoraj zakonito, a vendar se sprašujemo, ali je tudi moralno. Tu je okolje, ki nas opozarja, da ne sme biti kapital pred zdravjem. Zdravje je tisto, ki je najpomembnejše in zato se je včasih treba vprašati, kaj bomo zapustili zanamcem. Ali nam ni neprijetno, da bo zrak tak, da bo tukaj smrad, da bo hrup, PM 10 delci, ko jih ne vidimo, ker je v prednosti kapital. Ko smo včeraj slišali kitajske goste, da je pri nas še dober zrak, se ne smemo s tem tolažiti, kajti vsak čas se tudi pri nas lahko marsikaj spremeni, in nas ne bo imel več kdo hvaliti. Močno je tudi naše mednarodno sodelovanje, torej zelo aktivni smo na različnih področjih, da ponesemo naše izkušnje v Evropo in svet, in k nam se prihajajo zlasti v okviru državnega preventivnega mehanizma učiti tudi mnogi tujci. Nimamo pa še nacionalne institucije za človekove pravice. O tem je veliko govora v našem poročilu. Nimamo še zagovornika načela enakosti, ki mora biti samostojen. Kaj pričakujemo? Pričakujemo realizacijo vsega, kar je velikokrat obljubljeno, vendar zgolj črka na papirju. Še vedno ostaja črka in se sprašujemo, kdaj bo realizacija. Nujno je sodelovanje med ministrstvi, kajti so zadeve, ki jih ne more rešiti eno ministrstvo, težko je zbrati dve ali tri, da bi stopili skupaj in nekaj naredili prav za tiste, ki so jim na teh področjih kršene človekove pravice. Roki za sprejetje marsikaterih zakonov, zlasti podzakonskih aktov so mimo ali se približujejo konec leta 2013. Kje smo, vprašam lahko vas. Osebe s posebnimi potrebami. Zagotovo si zaslužijo več. So osebe, ki so ranjene ob rojstvu, ki so deležne skrbi svojih staršev do svoje smrti. Res se je življenjska doba teh oseb podaljšala, a zakaj imamo toliko čakajočih v varstveno-delovnih centrih, da njihova številka dosega 500 ali 600. Zakaj imamo tako dolge roke za odločanje o pritožbah, tudi to se sprašujemo in želimo, da se vse to skrajša, da za te, ki so že tako prizadeti z invalidnostjo ali drugačnostjo, poskrbimo od rojstva. In da nekega dne ne rečemo, naredili smo dovolj, vendar ne vsega. Kot kaže, veliko stvari ne bom mogla povedati, pa bom lahko v drugem delu. Imamo problem zdravstva, stanovanjske zakonodaje, nadzora nad plačami, pregona storilcev kaznivih dejanj kjer me opozarjajo, da je pomembno predvsem to, da spoštujemo zakonodajo in odvzamemo premoženje. In ker moram zaključiti [[znak za konec razprave]] bi vam rada povedala za zaključek. Bom kasneje. Hvala.
Hvala. Poročilo je obravnavala Komisija za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti kot matično delovno telo in pripravila predlog priporočila Državnega zbora. Besedo dajem predsednici gospe Evi Irgl za predstavitev poročila komisije.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Komisija za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti je na 2. seji dne 29. 10. 2014 obravnavala Devetnajsto redno letno poročilo o delu Varuha človekovih pravic. Varuhinja človekovih pravic je podala dodatno obrazložitev k poročilu, v katerem je predstavila njegovo strukturo in nekatere spremembe glede na prejšnja leta. Omenila je številna priporočila, od katerih se nekatera žal ponavljajo iz leta v leto. Med drugim je poudarila različne obiske, stike in srečanja, ki jih je imel varuh s posamezniki, skupinami, predstavniki lokalne skupnosti. Opozorila je na sovražni govor, ki je še vedno prisoten. Posebej je izpostavila predolge postopke pred državnimi organi ter prešibak nadzor države na nekaterih področjih. Dejala je, da Varuh posveča precej pozornosti manjšinam ter raznim civilnim iniciativam. Omenila je, da so se veliko ukvarjali s problemi na področju zdravstva ter dodala, da zdravje ne bi smelo biti odvisno materialnega položaja posameznika. Predstavnik Državnega sveta je med drugim ugotavljal, da se priporočila Varuha prav tako ponavljajo iz leta v leto, kar je zaskrbljujoče. Državni svet meni, da bi morali državni organi in nosilci javnih pooblastil, še zlasti pa nadzorstveni organi že sami ali v sodelovanju z drugimi organi poskrbeti za razrešitev večine primerov kršitev pravic. Predstavnik Ministrstva za pravosodje je dejal, da Vlada ocenjuje poročilo kot kvalitetno, priporočila, ki so v njem, pa so dragocen vir za nadaljnje ravnanje. Dodal je, da vseh žal ni bilo mogoče uresničiti, bodo pa priporočila smerokaz za nadaljnje delo in ravnanje Ministrstva za pravosodje ter Vlade. Predstavnik Vrhovnega sodišča je v svoji predstavitvi omenil priporočila Varuha in ob tem dejal, da je pomembno predvsem to, ali so posledica sistemskih napak. Menil je, da so bili na področju sodstva storjeni koraki naprej predvsem v zvezi s sojenjem v razumnem roku, kjer se stanje po njihovem popravlja. Predsednik Uprave Republike Slovenije za izvrševanje kazenskih sankcij se je prav tako navezal na priporočila Varuha, povezana z zaporsko problematiko. Izpostavil je dobro sodelovanje z Varuhom in ponovno opozoril na kadrovski primanjkljaj zaposlenih, kar ima seveda negativne posledice, ki so evidentne. Zagovornik načela enakosti je omenil prispevek, ki ga je poslal v zvezi s poročilom Varuha. Izpostavil je trdovratno inercijo nereševanja problemov ter neodzivanja na priporočila mednarodnih institucij. Povedal je, da ima premalo možnosti sodelovanja na različnih forumih, kjer bi lahko predstavil relevantno problematiko. V razpravi, ki je sledila, so članice in člani Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti podali svoja mnenja in ugotovitve k vsebini poročila. Med drugim je bilo rečeno, da se nekatere ugotovitve Varuha ponavljajo, a se problemi kljub temu ne rešujejo. Vsebina poročila kaže na to, da je kršenje človekovih pravic prisotno, in to na številnih področjih. Mnoge institucije ne delujejo dovolj dobro, boljše sodelovanje med njimi pa bi rešilo marsikateri problem. Pri tem ima svojo vlogo tudi parlament, posebej pri sprejemanju zakonodaje. Kot delovno gradivo so članice in člani Komisije prejeli osnutek akta – predlog priporočila, ki je vseboval preambulo, predlog priporočila št. 1 in obrazložitev. Članice in člani Komisije so najprej sprejeli predlog priporočila št. 1. V razpravi pa je Komisija v osnutek akta – predlog priporočila vključila še naslednje predloge priporočil: k 2. poglavju Upravne zadeve, v poglavju Otrokove pravice, ki jih je predlagala Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, in sicer 28. 10. 2014. Na koncu je bilo dano na glasovanje še besedilo akta – predlog priporočila v celoti, s preambulo in obrazložitvijo, ki so ga članice in člani komisije tudi sprejeli. Sestavni del tega poročila je predlog priporočila, ki ga je pripravila komisija kot matično delovno telo in ga bo danes obravnaval Državni zbor. Hvala.
Besedo dajem predstavniku Vlade, državnemu sekretarju Darku Staretu z Ministrstva za pravosodje za predstavitev mnenja.
Spoštovana varuhinja, spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovane poslanke in poslanci! Varuh človekovih pravic je tudi za leto 2013 pripravil, po oceni Vlade, izjemno kvalitetno in podrobno poročilo o svojem delu. Na Odboru za pravosodje smo posebej poudarili, kot je bilo izpostavljeno že danes, da je lahko to odlična podlaga in smerokaz za delo izvršilne veje oblasti pri uresničevanju človekovih pravic. Temu tako bo, in zagotavljam vam, da že v tem trenutku aktivno poskušamo skozi normativni del uresničevati priporočila, ki bodo zagotavljala uresničitev tistega, kar je varuhinja ugotovila kot zelo problematično in pravzaprav nesprejemljivo za določene posameznike v tej družbi, ki ne samo, da ne morejo uresničevati pravic, ki jim jih zagotavlja veljavna zakonodaja, ampak dejansko tudi trpijo in so popolnoma spregledani. To je z vidika nas, uradnikov, funkcionarjev, ki nam je zaupano in poverjeno, da uresničujemo veljavno zakonodajo v Republiki Sloveniji, posebna dolžnost in opozorilo, da pri vsakodnevnem delu krepimo zavedanje in imamo to kot resno in odgovorno podlago pri načrtovanju dela in iskanju rešitev, da se tovrstni problemi odpravijo in omejijo v čim večji možni meri. Vlada Republike Slovenije zato pozdravlja, v celoti podpira in sprejema poročilo Varuha človekovih pravic in hkrati ugotavlja, da so ministrstva in vladne službe kljub gospodarski in finančni krizi, v kateri se naša družba trenutno nahaja, odzivna in relativno uspešna pri uresničevanju priporočil iz preteklih obdobij. V mnenju Vlade so predstavljeni konkretni primeri in odzivi na obravnavane primere, ki jih je izpostavila varuhinja, in tudi predlogi za implementacijo oziroma uresničitev posameznih priporočil iz letošnjega poročila, ki obravnava obdobje 2013. Nekaj konkretnih odzivov predstavljam v nadaljevanju. Glede zaveze državljanom med sodstvom in izvršilno vejo oblasti, ki vsebuje konkretne ukrepe in obveznosti s ciljem skrajšanja sodnih postopkov in zagotavlja sojenje v razumnem roku, naj izpostavim, da so cilji na zakonodajnem področju v veliki meri realizirani. Pripravljeni so bili praktično vsi predvideni predlogi sprememb zakonov, ki izhajajo iz te zaveze, in večina teh predlaganih sprememb je bila tudi že sprejeta v Državnem zboru v minulem obdobju. Tudi glede očitkov o dolgotrajnosti izvršilnih postopkov lahko povemo, da novela Zakona o izvršbi in zavarovanju, sprejeta julija 2014, že vsebuje spremembe, namenjene večji učinkovitosti izvršilnega postopka in zagotavljanju večje učinkovitosti ugotavljanja disciplinske odgovornosti posameznih izvršiteljev, kot je bilo priporočeno na podlagi utemeljenih ugotovitev varuhinje človekovih pravic. V letu 2013 je bila prenovljena policijska zakonodaja, ki omogoča večjo operativno avtonomijo zagotavljanja varnosti ter zaščito svobode in človekovih pravic v policijskih postopkih. Slednje predstavlja višji standard človekovih pravic in svoboščin zlasti v tistem delu, ko policija s svojimi pooblastili posega v svoboščine in pravice posameznikov oziroma ljudi. Tudi upravni organi si aktivno prizadevajo za pospešitev posameznih postopkov in za spoštovanje inštrukcijskih rokov pri odločanju, kot je bilo opozorjeno skozi posamezna priporočila. Kljub povečanemu pripadu zadev v upravnih postopkih pa se je posebej odločno zmanjšalo število primerov odločanja in težav s pitno vodo oziroma oskrbo pitne vode, ki se izvaja kot gospodarska javna služba. V okviru reorganizacije dela gradbene inšpekcije je bil tudi zaradi preteklih očitkov varuhinje storjen kar precejšen napredek in so bile sprejete prioritete, s katerimi se zagotavlja učinkovitejše izvajanje nalog gradbene inšpekcije in pa predvsem transparentnost teh postopkov. V mesecu juniju 2014 je bila sprejeta novela Zakona o izenačevanju možnosti invalidov, na podlagi katerega bo ob upoštevanju ukrepov podzakonskih aktov zagotovljeno tudi najtežje senzorno in gibalno oviranim invalidnim osebam lažji način komunikacije in s tem boljša vključenost v vse oblike družbenega življenja. V letu 2013 se je začel uporabljati tudi novi zakon o usmerjanju otrok s posebnimi potrebami, ki je vpeljal tudi posebno skupino otrok s posebnimi potrebami, otroci z avtističnimi motnjami. Tretji opcijski protokol h konvenciji o otrokovih pravicah pa je v postopku priprave predloga za ratifikacijo. Ministrstva so k izvajanju poročil in priporočil varuhinje pristopila s konkretnimi ukrepi, hkrati pa pojasnila, katera priporočila morebiti so po njihovi oceni že zadovoljivo urejena v pozitivnopravni zakonodaji. Hvala še enkrat varuhinji za to res kakovostno, odlično oblikovno, vsebinsko in konceptualno poročilo, ki, kot je že bilo rečeno, je res odlična podlaga in smerokaz za delo izvršilne veje oblasti v tej družbi. Hvala lepa.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Zavezništvo Alenke Bratušek, zanjo gospod Peter Vilfan.
Spoštovani predsednik, varuhinja, kolegice in kolegi ter ostali prisotni! Pred nami je 19. Redno poročilo o delu Varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2013. Namen poročanja varuha Državnemu zboru je predvsem prikaz aktualnega delovanja, iz katerega je mogoče razbrati najbolj pereče težave oziroma kršitve človekovih pravic. Varuh tako Državnemu zboru z rednimi poročili poroča o svojem delu, ugotovitvah o stopnji in spoštovanju človekovih pravic in temeljnih svoboščin ter upravni varnosti državljanov v Republiki Sloveniji. Poročilo varuha za preteklo leto je najobsežnejše doslej. O njem je kar 150 priporočil, mnoga se žal ponavljajo iz leta v leto. Varuhinja je med drugim še posebej izpostavila področje pravic, povezanih s trgom dela, ter vse državne institucije in lokalne skupnosti pozvala, da pri svojem delu in sprejemanju odločitev brezpogojno spoštujemo človekove pravice in temeljne svoboščine. V času, ko se ves svet sooča z gospodarsko krizo, varčevalnimi ukrepi držav na vseh segmentih življenja, brezposelnostjo, je vloga varuha še posebej pomembna. Le-ta mora zavarovati pravice in svoboščine državljanov v razmerju do državnih organov, ki v tem času uveljavljajo izredne ukrepe. Poglavitna, z zakonom določena dejavnost Varuha človekovih pravic Republike Slovenije je, da bdi nad tem, ali državni organi, organi lokalnih skupnosti in nosilci javnih pooblastil v Republiki Sloveniji pri svojem delu spoštujejo človekove pravice in temeljne svoboščine posameznikov ter skupin. Pri tem pa varuh ne odloča o teh razmerjih, ampak ima predvsem pravico, da najvišje državne organe in javnost opozarja na morebitne kršitve človekovih pravic. V Poslanski skupini ZaAB smo prepričani, da se je institut varuha od njegovega uradnega začetka delovanja leta 1995 močno zakoreninil v zavest državljank in državljanov oziroma celotne družbe ter uživa velik ugled v javnosti. In tudi takšne razprave, kot je današnja, pripomorejo k iskanju pravih sistemskih rešitev. V naši poslanski skupini pa ne moremo mimo apela varuhinje poslancem, da naj se vsi, ki sodelujemo v javnih razpravah, v svojih izjavah izogibamo spodbujanju sovraštva ali nestrpnosti na podlagi katerekoli osebne okoliščine. Poslanec mora nastopati spoštljivo, strpno in nediskriminatorno, predvsem pa ne uporablja sovražnega govora ter žaljivih izrazov ali izjav. Javnost namreč od vseh nas pričakuje, da bomo v času svojega mandata delovali po svojih najboljših močeh, predvsem pa etično. Tako predstavljajo etični standardi skupni imenovalec za vse poslance, ne glede na velikost poslanske skupine, njihov politični oziroma strankarski program ali druge interese. Etika znotraj politične kulture nima ne desnega ne levega predznaka oziroma si je ne more lastiti nobena stran. Spoštovanje etičnih standardov v politični kulturi je ali pa ga ni. V Poslanski skupini ZaAB bomo priporočila varuha podprli. Prav tako bomo podprli drugi amandma, ki ga je vložila Poslanska skupina SDS, s katerim se v poglavju upravnih zadev dodaja novo poglavje stanovanjske zadeve. Z amandmajem se Ministrstvu za okolje in prostor predlaga oziroma priporoča, da v najkrajšem času pripravi nacionalni stanovanjski program. Zavedamo se namreč stiske, s katero se soočajo družine z otroki in mladi ob iskanju stanovanjskih prostorov. Z navedenim programom bi tako država ustvarila pogoje za izvajanje ustavno zapisane možnosti izbire pri reševanju stanovanjskega vprašanja za vse prebivalce.
Besedo ima Poslanska skupina Italijanske madžarske narodne skupnosti, zanjo dr. Göncz.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik. Spoštovana gospa varuhinja s sodelavci, spoštovani predstavniki vlade, kolegice in kolegi! Letno poročilo varuha človekovih pravic za leto 2013 je pregledno, vsebinsko in tematsko po našem mnenju ustrezno pripravljeno gradivo. V svojem stališču se bom osredotočil zgolj na podpoglavje Nacionalne in etnične manjšine, ki je povezan z varstvom avtohtonih narodnih skupnosti in njunih pripadnikov v Republiki Sloveniji. V poročilu se navaja, da na ustanovi Varuha človekovih pravic v letu 2013 niso prejeli posebnih obvestil, ki bi potrjevala neposredno kršitev kakšne od z ustavo in zakoni zajamčenih posebnih pravic avtohtonih narodnih skupnosti in njunih pripadnikov. V naši poslanski skupini ponovno opozarjamo, da je žal do tovrstnih kršitev kljub temu prihajalo, vendar neposredno prizadeti o tem ne obveščajo varuha. Kot sem že v lanski razpravi poudaril je delno razlog za to v sistemski nedorečenosti. Ko so pred leti na določene kršitve opozarjale organizacije narodnih skupnosti, so se pojavljale dileme o tem, ali kršitev kolektivnih pravic sploh sodi v kontekst ukrepanja ustanove varuha, vendar pri tem je treba povedati, da v takih primerih največkrat tudi gre za kršenje neposrednih posameznih pravic. Zadržanost s strani prizadetih pripadnikov narodnih skupnosti lahko do določene mere tudi pripisujemo še vedno prisotni psihološki stiski, ki temelji na negativnih stereotipih iz preteklosti, ko o zatiranju na narodni osnovi ni bilo zaželeno govoriti. Tudi v zvezi s tem so lahko v ozadju zelo hude osebne stiske. V sistemski ureditvi delovanja ustanove Varuha je torej po našem mnenju v zvezi z morebitnimi kršitvami pravic narodnih skupnosti nekaj nedorečenosti. Kot težavo, ki se ne zazna, bi posebej izpostavili javno ugotovljen razkorak med dobro urejenimi ustavnimi in pravnimi normami o varstvu avtohtonih narodnih skupnosti in njihovim uresničevanjem v praksi, s katerimi se varuh tudi zaradi ustroja svojega delovanja ne seznanja. Namreč nanj se formalno obračajo predvsem posamezniki. V poročilu je korektno zapisano, da so bili ustanovi posredovani primeri sovražnega govora v obliki pisem in elektronskih sporočil na račun madžarske narodne skupnosti in njenih pripadnikov. Tovrstne primere je varuhinja praviloma javno obsodila, kar je treba pozdraviti. Podobno so ravnali tudi drugi pristojni organi. Omenjeni pojavi so še toliko bolj pereči, ker se pri tem praviloma zlorablja težak gmotno-socialni položaj v naši družbi. S strani narodnih skupnosti menimo, da se lahko nestrpnost na narodnostni, rasni ali verski osnovi najlažje prepreči s primeri dobre prakse ter s primernimi programi na področju vzgoje iz izobraževanja in medijsko- informativne dejavnosti v smislu ustvarjanja ugodnega miljeja z vidika sprejemanja drugačnosti. Morda bi bilo v zvezi s tem dobrodošlo tudi priporočila varuha. Celovito gledano, pozdravljamo skrb te inštitucije in njen hiter odziv v konkretnih primerih, da bi se preprečilo razraščanje sovražnega govora. Ob tem naj tudi poudarim, da poleg omenjenih oblik prihaja tudi do prikritih oblik izražanja sovražnega govora celo v nekaterih medijih. Menimo, da je sodelovanje ustanove Varuha človekovih pravic z organizacijami narodnih skupnosti nadvse pomembno, zato bi bilo smotrno, da se dogovori o še bolj konstantni obliki sodelovanja. Vlogo varuha na tem področju zato želimo nekoliko bolj konkretno definirati tudi v načrtovanem splošnem zakonu o avtohtoni narodni skupnosti. Zato je pomembno o tovrstni vsebini večkrat razpravljati tudi na sejah Komisije za narodne skupnosti. Na koncu bi še poudaril, da v celoti podpiram ugotovitve in priporočila Varuha človekovih pravic, ki se nanašajo na reševanje dokaj zahtevne in zapletene problematike romske skupnosti in drugih narodnih ali pa drugačnih manjših. Priporočila [[…]] [[znak za konec razprave]] [[…]]in tudi samo poročilo Varuha bova podprla.
Besedo ima Poslanska skupina stranke Mira Cerarja, zanjo dr. Bojan Dobovšek.
Spoštovana varuhinja človekovih pravic, spoštovani vsi, ki spremljate to razpravo! Pred seboj imamo 19. poročilo varuha človekovih pravic. To je že kar dolga doba, dosegli so svojo polnoletnost. Vendar če primerjamo z ombudsmani v drugih državah, predvsem državah, ki imajo dolgoletno tradicijo, vidimo, da so se na Švedskem prve takšne institucije pojavile že leta 1809. Kljub temu pa ugotavljam, ko sem primerjal to poročilo s poročili skandinavskih držav, da je to poročilo v nekaterih delih celo preseglo skandinavska poročila in s svojstveno dimenzijo dodalo tisto prepoznavnost, ki jo imajo mlade demokracije. Namen smo dosegli, in sicer opozorili javnost, hkrati pa tudi seznanili mednarodno javnost s problemi, ki jih v Sloveniji imamo. In ti problemi niso čisto nič drugačni kot problemi v drugih razvitih državah. Če podam analizo, lahko ugotovim, da je problematika človekovih pravic v pozni moderni družbi pokazala na razvojne težave in obravnavala institucije, ki so obravnavane v tem primeru kot tudi v primeru mednarodnega okolja. Skozi poročilo se prepleta kritično argumentiranje procesov kršenja človekovih pravic in pri tem presežejo klasične oblike poročil drugih institucij ter s tem doda nova svojstvena dimenzija, ki bralca sili k razmišljanju o kršenju človekovih pravic. Analitična zasnova predstavlja temeljna izhodišča za proučevanje že obravnavanih kot tudi bodočih primerov. Poročilo bo tako v pomoč državnih institucijam, študentom, mednarodni javnosti pa tudi vsem drugim, ki se ukvarjajo s človekovimi pravicami. Če izpostavim nekatere primere, lahko vidim, da se poročilo dotika predvsem kršitev pravne države, ki je še kako pomembna v naši družbi, in ugotavlja, da imamo preveč predpisov in prihaja do preregulacije in zato tudi do tega, da se zakoni ne izvajajo. Drug problem je, da so zakoni prevzeti s strani nekaterih zunanjih institucij, zato ne dosegajo svojega cilja. V poročilu je predvsem izpostavljeno tudi to, da zaradi privatizacije in odnosov v naši družbi prihaja do številne brezposelnosti, da se pojavlja neformalna ekonomija in da se pojavljajo regije, v katerih je veliko število brezposelnih, ki težko dobijo službo, kar je izpostavilo svojem uvodnem govoru tudi varuhinja. Dolgi postopki pred sodišči in drugimi institucijami so bili že izpostavljeni včeraj in smo na to problematiko opozorili. Glede na priporočila menimo, da se bodo izboljšali in bo stanje v bodoče boljše. Nadzorni mehanizmi, kot ugotavljamo, so neučinkoviti in prav na tem področju bo treba še veliko storiti. Gospodarska kriza, pred katero smo, je posledica finančne kriminalitete, in prav na to je bilo v nekaterih segmentih opozorjeno v tem poročilu. In ne nazadnje pa tisto prvo, v poročilu so posebej izpostavljeni otroci kot tista kategorija, ki jo je treba posebej zaščititi. Če lahko zaključim, vidim, da poročilo s kritično distanco poda pregled kršitev človekovih pravic, vsebino obravnavanih zadev, s poudarkom na zbirnih priporočilih Varuha. Uporabnost se tako kaže v dejstvu, da na analizo dosedanjega stanja in napak poda informacije, na podlagi katerih se bodo lahko načrtovali ukrepi predvsem za preprečevanje kršenja človekovih pravic in pri tem poročila, ki so usmerjena v prihodnost. Generalno iz poročila izhaja, da represivni ukrepi ne pomenijo rešitve zadev, temveč velikokrat vodijo v še dodatno kršitev človekovih pravic, zato je namen poročila v preventivnih ukrepih. Zaradi vsega navedenega bomo v poslanski skupini navedeno poročilo podprli. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Eva Irgl.
Še enkrat lepo pozdravljeni. Spoštovane poslanke, poslanci, spoštovana varuhinja človekovih pravic gospa Vlasta Nussdorfer. Vsakoletno poročilo Varuha človekovih pravic, tokrat za leto 2013, predstavlja pomemben in ključen dokument, ki prikazuje stanje na področju varovanja in spoštovanja človekovih pravic v Republiki Sloveniji. Spoštovana varuhinja, opravljate odgovorno nalogo, s svojim delovanjem posegate tudi na izjemno občutljiva področja, kjer so posameznikom vse prevečkrat kršene tudi tiste najbolj osnovne človekove pravice, ki posegajo v njihovo integriteto in dostojanstvo. Ob tem da je 34. člen Ustave Republike Slovenije jasen. Vsakdo ima pravico do osebnega dostojanstva in varnosti. Vendar pa, kot ugotavljate tudi sami v letnem, zdaj že 19. poročilu Varuha človekovih pravic, je prav vprašanje človekove integritete in dostojanstva večkrat na preizkušnji, saj so posamezniki velikokrat izpostavljeni neupravičenim in nedopustnim napadom na sicer z ustavo določeno pravico. Ta pa ne bi smela biti nikoli vprašljiva. Ne glede na okoliščine in ne glede na situacijo. Ni odveč spomniti, da bi morali biti po ustavi, ki je najvišji pravni akt, vsi enaki pred zakonom in da so vsakomur zagotovljene enake človekove pravice in temeljne svoboščine, ne glede na narodnost, raso, spol, jezik, vero, politično ali drugo prepričanje, gmotno stanje, rojstvo, izobrazbo, družbeni položaj, invalidnost ali katerokoli drugo osebno okoliščino. Tisti, ki že leta bolj natančno spremljamo delo ali pa delovanje Varuha človekovih pravic, smo si zagotovo enotni v tem, da je delanje nekakšne analize stanja na področju varovanja in spoštovanja človekovih pravic zelo zahtevna in prav nič enostavna naloga, saj posega prav na vsa področja in na vse nivoje družbenega življenja. Od Varuha človekovih pravic osebno pričakujem, pa tudi v Slovenski demokratski stranki pričakujemo, da na kršitve človekovih pravic opozarja, ne samo v skladu z ustavo in zakoni, ampak da zna tudi odgovorno pretehtati, kdaj bo neka odločitev ali poseg v določeno, zlasti občutljivo situacijo prinesla izboljšanje stanja in kdaj bo kljub morda dobri nameri zadevo poslabšala. Varuh človekovih pravic mora biti pri svojem delu pošten. In varuh človekovih pravic mora biti pri svojem delu pravičen. Ne sme biti politično obremenjen ali pa pristranski. Ker je varuh človekovih pravic nesporna moralna avtoriteta na področju varovanja človekovih pravic, pa je prvi zgled vsem nam, kako ravnati tudi v izjemno občutljivih situacijah. Ustava Republike Slovenije je v svojem 159. členu za varovanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin zato ustanovila Varuha človekovih pravic. Varuh je neformalna oblika varstva pravic posameznikov v razmerju do nosilcev oblasti. Varuh kot ustavna kategorija v slovenski ustavni ureditvi ni del mehanizma oblasti, ampak je prej neke vrste protioblast, saj s svojim delovanjem omejuje njeno samovoljo pri poseganju v človekove pravice in temeljne svoboščine. Deluje na neformalen način in črpa svojo avtoriteto iz svojega ugleda in položaja v družbi. Zakaj opozarjam, kako pomembno institucionalno vlogo ima Varuh? Zlasti ali pa tudi zaradi tega, ker če naredimo kratko primerjavo, v številnih drugih državah je Varuh namreč ustanovljen samo z zakonom in ima v primerjavi z našim varuhom bistveno šibkejši položaj. In zato je odgovornost Varuha pri nas, ko s odloča o določenih stvareh, vezanih na kršitve človekovih pravic, še toliko bolj odgovorna in pomembna. Od vas, spoštovana varuhinja, v Slovenski demokratski stranki torej pričakujemo, da boste povzdignili svoj glas oziroma samoiniciativno opozorili, to imate namreč tudi v členu Zakona o varuhu človekovih pravic jasno zapisano, na kršitve človekovih pravic tudi takrat, ko vam to morda ne ustreza najbolj, je pa odgovorno in je nujno. Oportunost pri Varuhu človekovih pravic glede na njegov ustavni položaj nima mesta. Naj opozorim, da sem vam natanko pred tednom dni pisala v funkciji predsednice Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti pismo, v katerem sem vas opozorila na sovražni govor predsednika Državnega zbora, ki smo ga obravnavali tudi na včerajšnji seji Državnega zbora. Po našem mnenju je šlo za nesprejemljivo izjavo, ki celo lahko ustreza definiciji sovražnega govora in kot taka zahteva jasno obsodbo z vaše strani. Naj povem, da sem včeraj vendarle prejela vaše pismo oziroma odgovor po elektronski pošti. Vendar moram reči, da ste predvsem zapisali zelo tako tehnokratsko, na hitro. Zapisali ste, da je vse že zapisano v poročilu Varuha človekovih pravic v poglavju Etika javne besede, strani 26 in 27. Jaz sem seveda poročilo zelo dobro prebrala in tudi vem, kaj piše na teh dveh straneh v zvezi z etiko javne besede, zato ker se mi zdi, da gre za izjemno pomembno področje. Potem pa ste dejali, da ta primer, ki sem ga navedla, pač ne izpolnjuje razlogov za poseben odziv. Morda za vas res ne. Morda tudi za koalicijo ne. Ampak menim, da poslanci Državnega zbora in tudi javnost pa bi vendarle lahko dobili bolj vsebinski in primeren odgovor na pismo, ki je bilo zastavljeno s strani zakonodajne veje oblasti. Tudi sicer v svojem letnem poročilu v poglavju Etika javne besede ugotavljate, da je neprimernega, nesprejemljivega in tudi sovražnega govora v javnem diskurzu preveč. Sami to ugotavljate. In da je treba storiti vse, da se takšni govorici reče ne. V primeru sovražnega govora pa, da se ga v skladu z zakonodajo ustrezno preganja. Vsi poznate 100. člen Kazenskega zakonika. Ta je jasen. Tudi 63. člen Ustave Republike Slovenije je jasen. Vse to daje podlago za ustrezno sankcioniranje sovražnega govora. Vendar pa je treba najprej seveda vedeti, kaj sploh je sovražni govor. Jaz imam občutek, da včasih niti ne vemo, tudi v Državnem zboru ne, kaj je sovražni govor in zakaj je tako pomembno, da poznamo natančno definicijo sovražnega govora. Zlasti ker pod definicijo sovražnega govora pač ne sodi vse, kar se nekomu zdi nesprejemljiva govorica. Na eni strani bi lahko rekli, da imamo tako sovražni govor, ki se ga da sankcionirati, na drugi strani pa imamo predvsem kulturo govora določenega posameznika, ki pa še vedno sodi v z ustavo zagotovljeno pravico do svobode izražanja. 39. člen Ustave je tukaj jasen. Sovražni govor pa je izražanje mnenj in idej, ki so po svoji naravi diskriminatorne, ksenofobične, rasistične, homofobične in podobno in uperjene proti različnim manjšinam, skupinam in tudi posameznikom. Temelji na prepričanju, da so nekateri ljudje manj vredni zaradi različnih osebnih okoliščin. Sovražni govor lahko enačimo s socialnim dejanjem, saj lahko grobo določi družbeni položaj tistih, proti katerim je usmerjen. In to mora zlasti varuh človekovih pravic, ker ima pač to posebno moč in posebno avtoriteto, imeti enak merila za vse. In lahko rečem, da do zdaj temu ni bilo tako. Pa tukaj nimam v mislih sedanje varuhinje človekovih pravic ali samo nje, ampak predvsem vse prejšnje oziroma dosedanje varuhe človekovih pravic. Ugotavljam namreč, da se v javnem prostoru razprave, ki so nesprejemljive, pogosto bolj ocenjujejo na podlagi tega, kdo je tisti, ki je nekaj izrekel, kot pa, kakšna je bila dejanska vsebina izrečenega. Treba se je pogovarjati o vsebini in ne o tem, kdo je nekaj izrekel. Tako bi recimo naredila neko hitro primerjavo. Vsi se boste verjetno spomnili zagotovo neprimerne izjave o Matildi, ki je še edina, ki se je upokojenci lahko bojijo, tako je povedal nekdanji državni sekretar, in takrat se je mašinerija medijska usula z vsemi topovi po državnemu sekretarju. In državni sekretar je odstopil s svoje funkcije, ker je izrekel, kar sem povedala. Ni bilo primerno, se strinjam, ni bilo primerno. Ampak povlekel je konsekvence, ki so se pokazale v njegovem odstopu zaradi te izjave, in ne zato, ker bi slabo opravljal svoje delo, ampak zaradi te izjave. Nič pa se ne zgodi, ko drugi najvišji predstavnik oblasti s svojo izjavo legitimira povojne poboje. Pa gre za izjavo, ki je po mojem mnenju neprimerljiva z izjavo, ki je zahtevala na koncu odstop. In gre za izjavo, ki celo bolj posega v integriteto naroda kot izjava nekdanjega predsednika država o povojnih pobojih kot drugorazredni temi. Od Varuha človekovih pravic v Slovenski demokratski stranki tudi pričakujemo, da bo s svojim videnjem določene teme sodeloval tudi na sejah Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti. Ampak tu moram biti poštena in povedati, da se je po večkratnem opozarjanju, da bi bilo dobro, da varuh vendarle sodeluje tudi v razpravah na komisiji oziroma da je prisoten, se je vsaj toliko premaknilo, da danes na seje Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti, ki se ukvarja s kršitvami človekovih pravic, pridejo vsaj namestniki varuha. Jaz to pozdravljam, in sem zelo vesela, da hodijo na te seje, vendar pa moram reči, da pa do kršitev človekovih pravic, ki jih recimo obravnavamo, se še vedno na teh sejah bolj obnašajo kot neke vrste nemi opazovalci, namesto kot kritični razpravljavci. To bi jaz pričakovala od ljudi, ki so na svojih položajih zato, da varujejo človekove pravice. Saj ni treba, da se z vsem strinjamo, ampak potrebna pa je razprava, polemika, dialog, tega pa je bistveno premalo. Ampak to je vsekakor bolje, spoštovana varuhinja, kot pa recimo delovanje koalicijskih poslancev, ki jih na seje Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti sploh ni. Ob tem pa se ti koalicijski poslanci v svojih opravičilih, tako da sploh ne obstruirajo sej, kot je to v skladu s poslovnikom, opravičilih sklicujejo na razloge, ki ne vzdržijo nobene utemeljitve, ne v Poslovniku Državnega zbora, ne v pristojnostih komisije. Nobene utemeljitve. Da ne govorim o očitnem nepoznavanju Ustave Republike Slovenije. Zakaj to govorim? Na zadnji seji Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti smo obravnavali peticijo z naslovom S svobodo in resnico nad laž in prisilo, ki jo je na Komisijo za peticije naslovila skupina ljudi, s prvopodpisanim Davidom Tasićem. In kakšna je bila utemeljitev koalicijskih poslancev, zakaj jih na sejo ne bo? Rekli so, da to ne sodi v pristojnost Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti, pa čeprav je osnovna naloga Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti prav to, da prisluhne državljankam in državljanom, da obravnava peticije. Celo v imenu naše komisije imamo besedo peticije, obravnava peticije. In naj tukaj spomnim drage kolege, da smo pod mojim vodenjem te komisije tudi v preteklosti obravnavali že vrsto peticij. Tudi tisto z naslovom Ukinimo vojsko, ki jo je na komisiji zagovarjal in utemeljeval odgovorni urednik Mladine Gregor Repovš. Pri nas so merila za vse enaka, in to bi pričakovala tudi od vas, in da boste argumentiralo potem zastopali stališča pri takšnih peticijah, ne pa, da preprosto rečete, da to ne sodi v komisijo, čeprav je to izključna odgovornost in pristojnost Komisije za peticije. 45. člen Ustave Republike Slovenije pravi, da ima vsak državljan pravico do vlaganja peticij in do drugih pobud splošnega pomena. Tako pravi 45. člen Ustave. Smisel te pravice pa je v tem, da lahko državljanke in državljani vlagajo peticije oziroma pobude brez strahu pred morebitnimi represivnimi ukrepi državnih organov, predvsem pa, da lahko državne organe opozarjajo na probleme, nastale v družbi. Vi pa jim, spoštovane kolegice in kolegi, to pravico, ki je tesno povezana tudi s pravico do svobode izražanja, odrekate. Še malo, da se bojim, da se nam lahko zgodi v tem Državnem zboru celo neke vrste poizkus ponovne uvedbe tako imenovanega zloglasnega 133. člena Kazenskega zakonika nekdanje skupne države, tako imenovani verbalni delikt, ki je predvideval za tiste, ki so si upali izreči kaj kritičnega proti nekdanji oblasti, celo kazen zapora do 10 let. Zakaj to govorim? Prav ob obravnavi te omenjene peticije, je spregovoril na seji komisije tudi velik borec za človekove pravice. Ne samo on, bilo jih je več. Dobitnik nagrade Saharov, zapornik vesti Amnesty International. Nedvomno človek širokega duha, velik intelektualec, predvsem pa oseba, ki je v zaporu skupno zgolj zaradi kritike takratnega režima, tudi zaradi zdaj omenjenega zloglasnega 133. člena, preživel dolgih 29 let. To je bil gospod Adem Demaci. Že včeraj sem ga omenila. Na tej seji je bilo prisotnih še nekaj več drugih gostov. Eden izmed njih je bil 8 let v zaporu zaradi tega, ker je povedal tri kritične misli o takratnem režimu. Vendar pa se koalicijskim poslancem, ki sicer radi govorijo o pomenu človekovih pravic, o strpnosti, o novih etičnih in političnih standardih, ni zdelo vredno, da bi prisluhnili besedam človeka, ki ga mednarodna javnost označuje kot kosovskega Nelsona Mandelo in je bil nominiran tudi za Nobelovo nagrado za mir. Tukaj se kaže nekaj, kar govorite, in na drugi strani, kar delate. Ampak dejanja so tista, ki tukaj štejejo in ne besede. Naj pojasnim, da smo na sejo povabili tudi slovensko Amnesty International. Zakaj sem jih povabila? Sicer jih večkrat vabimo na te seje komisije, ampak to se mi zdi pomembno. Zdelo se mi je prav, da bi podprli kar dva vabljena na sejo, gosta, že omenjenega gospoda Demacija in gospoda Kovačeviča, ki sta bila prav s strani organizacije, seveda mednarodne, Amnesty International, označena za zapornika vesti, pa žal na sejo komisije ni bilo nikogar. Tudi opravičila nismo dobili. Nato pa so nam naknadno sporočili – in še to zaradi tega, ker sem sama želela izvedeti, zakaj se seje niso udeležili – da zato, ker so bili takrat vsi odsotni. Vendar se sama pač žal ne morem znebiti občutka, da na sejo niso prišli zato, ker jim pač ni bila všeč vsebina peticije, ki med drugim govori tudi o Janezu Janši. Berem pa, v zadnjih dneh sem to prebrala, da se slovenska Amnesty Internacional postavila na stran novinarke Anuške Delič. Nič ni narobe s tem, celo pohvalno je to, da so storili. Primerjali so jo tudi s tem, da če bo dobila tri leta zapora, potem bo že lahko dobila naziv zapornik vesti, torej ravno to imenovanje, ki sta ga dobila prej omenjena gospoda. Ampak ob tem so na Amnesty Internacional pozabili recimo na novinarja Igorja Kršinarja in fotografa Primoža Lavreta, ki sta tudi opravljala samo svojo dolžnost, službeno dolžnost, pa sta danes preganjana s strani nekdanjih načelnikov Službe državne varnosti, ki je bila mimogrede zločinska organizacija, Silva Gorenca in Janeza Zemljariča. Ali gre za enakopravno obravnavo, si lahko odgovorite sami. Vendar pa ravno, zakaj to govorim, ker je to zelo občutljivo področje, ko govorimo o kršitvah človekovih pravic in je tukaj še posebej treba imeti enaka merila za vse. Ravno od nevladnih organizacij namreč pričakujemo, da ravnajo v skladu s pravičnostjo in spoštovanjem človekovih pravic in nikakor ne bodisi politično ali kako drugače pristransko. Skratka, spoštovane kolegice in kolegi, jaz si želim, da bi v nadaljevanju na Komisijo za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti vendarle hodili in tudi povedali svoje mnenje. Zdaj pa mi dovolite, da se navežem še na nekaj tem, ki jih najdemo v poročilu Varuha človekovih pravic za leto 2013 in so bistvenega pomena zlasti glede na situacijo, v kateri se je znašla ta država, se pravi zlasti na finančno, težko socialno in gospodarsko situacijo. Že na odboru sem opozorila na nekaj ključnih poglavij, ki jih varuh zelo dobro analizira in tudi jasno pove, kakšno je stanje na tem področju. Najprej glede delovnih razmerij. Število pobud, obravnavanih v letu 2013, ki so prispele k Varuhu človekovih pravic, se je v primerjavi z letom 2012 povečalo za 88,6 %, kar pomeni, da je bilo recimo leta 2012 176 pobud, leta 2013 pa 332. To nam zagotovo pove vsaj eno stvar, da je to povezano s težko gospodarsko situacijo. Tukaj gre za odpuščanje delavcev, za kratenje tistih najbolj osnovnih človekovih pravic, kot je zaradi recimo plačilne nediscipline, zaradi neplačevanja plač, pa čeprav so si ti ljudje to z vsem trudom, ki so ga vložili, zaslužili, in bi morali to plačo tudi dobiti. Veliko je govora znotraj varuhovega poročila v delovnopravno zakonodaji glede trpinčenja in šikaniranja na delovnem mestu. Tudi na Komisiji za človekove pravice smo se večkrat ukvarjali s problemi mobinga, imeli smo tudi v prejšnjem mandatu več sej, pa tudi v predprejšnjem, in zdi se mi, da se ljudje vedno bolj zavedajo, da je treba, če se mobing na delovnem mestu dogaja, ga tudi prijaviti. Danes so sankcije za nek mobing, ki je bil povzročen, tudi jasne. Varuhinja v poročilu tudi omenja, da so imeli veliko pobud oziroma pripomb s strani državljank in državljanov, da so jih silili k poslovanju v lastni organizacijski obliki – kot samostojne podjetnike. Omenja problematiko inšpekcijskih postopkov. Mi že ves čas ugotavljamo tudi na komisiji, da je to velik problem, da inšpekcijske službe ne delujejo dovolj učinkovito, očitno moramo to vedno znova ponavljati. Vidi se tudi, da priporočila varuha iz preteklega leta, kar zadeva delovna razmerja, v večini niso bila sprejeta z izjemo sprejetja novega zakona o štipendiranju, ki uvaja novosti glede dodelovanje Zoisovih štipendij mladim staršem. Prej sem že povedala, da se kot Komisija za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti, pa tudi kot poslanci Državnega zbora se nedvomno tudi vi soočate z različnimi primeri, ko se državljanke in državljani obračajo na vas. Imeli smo recimo primer zaposlenih oziroma bivših zaposlenih, ki po stečaju podjetij, v katerih so delali, niso prejeli sredstev, do katerih so bili upravičeni, ker v stečajni masi ni bilo denarja. Potem vlagatelji recimo izpostavljajo probleme zaščite delavcev v takih postopkih in tako naprej. Če pogledamo pokojninsko in invalidsko zavarovanje. Število obravnavanih zadev na tem področju se je v enem letu povečalo za 40 %, s 350 v letu 2012 na 490 v letu 2013. Lahko povem, da smo se tudi mi poslanci soočali v letu 2013 s primeri, ki so se navezovali zlasti na slavni ZUJF, torej Zakon za uravnoteženje javnih financ. Precej vprašanj, ki jih dobimo, pa se nanaša tudi na pokojninsko reformo in spremenjene pogoje upokojevanja. Pobudniki predvsem izražajo razočaranje nad podaljševanjem pogojev za upokojevanje in prekratkim prehodnim obdobjem. Kar zadeva področje socialne varnosti, glede na to, v kakšni se trenutni situaciji nahaja država, ko smo še vedno globoko v krizi in ko je ta socialna varnost še bistveno bolj pomembna, naj pojasnim, da se je število zadev, ki jih varuh obravnava, povečalo z 253 v letu 2012 na 285 v letu 2013. Se pravi za kar 12,6 %. Varuh človekovih pravic tukaj to pripisuje predvsem poslabšanju življenjskih razmer prebivalcev zaradi, kot že rečeno in tudi mi ugotavljamo, splošne krize v državi. Čedalje več je tudi pobudnikov, ki želijo od varuha finančno pomoč, saj jim socialni prejemki ne omogočajo človeka vredno življenje. Tudi na Komisiji za človekove pravice lahko rečem, da smo imeli kar nekaj primerov, ko se posamezniki obračajo na nas z željo po socialnih prejemkih. Stiske so nedvomno hude in v takih primerih navadno vzpostavimo kontakt s pristojnimi centri za socialno delo in potem vidimo, kako se zadeve lahko razrešijo oziroma kakšne so možne oblike pomoči. Gospa varuhinja je na Komisiji za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti kot danes v uvodni predstavitvi povedala, da je velik problem revščina v Sloveniji. S tem se vsi strinjamo. Po podatkih Statističnega urada Republike Slovenije je stopnja tveganja revščine v letu 2013 znašala 14,5 %. To predstavlja približno za eno odstotno točko več kot prejšnje leto. To pomeni, da je v Sloveniji živelo pod pragom tveganja revščine 14,5 % ali približno 291 tisoč oseb. V letu 2012, samo tako za primerjavo, je bilo takšnih oseb 271 tisoč. Varuhinja človekovih pravic opozarja tudi na to, če nadgradim te zadeve z revščino, da nam mora otrokova korist postati poglavitno vodilo. Ne moremo se bolj strinjati. Dokazano je namreč, da se otroci najhitreje in zdravo razvijajo v ljubečem pa tudi v materialno priskrbljenem okolju. Ampak zadnja Unicefova poročila niso spodbudna, so precej alarmantna. Iz tega poročila namreč izhaja, da je v zadnjih štirih letih pod prag revščine zdrsnilo 7 tisoč slovenskih otrok, to pomeni 318 dodatnih razredov osnovnošolskih otrok. Poročilo razvršča 41 držav OECD in Evropske unije glede na spremembe v revščini otrok od leta 2008 do vključno 2012. V več kot polovici držav se je revščina otrok povečala. Slovenija je na 26. mestu. Recesija je izjemno močno prizadela tudi mlade med 15. in 24. letom starosti, ki se ne izobražujejo, niso zaposleni in niso vključeni v poklicna usposabljanja. V mnogih državah je njihov delež močno narasel, Slovenija se uvršča na 30. mesto. V Sloveniji se je od leta 2008 povečala tudi brezposelnost mladih za kar 11 odstotnih točk, in sicer na 21,6 % populacije, kar je po mnenju Unicefa zelo zaskrbljujoče. Tu izpostavljam, da se v socialnem sporazumu – to bodo pogajalski partnerji morali storiti, Vlada in tako naprej – za obdobje 2014–2018 dejansko poskrbi za okolje, prijazno podjetništvu, saj je samo uspešno in zdravo gospodarstvo najboljše zagotovilo za socialno državo in materialno blagostanje in potem tudi perspektivo otrok in mladih. V letu 2013 je Varuh na področju brezposelnosti obravnaval 46 pobud oziroma 58,6 % več kot leta 2012. Od tega je bilo utemeljenih 15,8 % obravnavanih zadev. Konec leta 2013, samo za informacijo, je bilo v Sloveniji brezposelnih 124 tisoč 15 oseb, ki so bile kot brezposelne prijavljene na zavodu za zaposlovanje. Spoštovane kolegice in kolegi, v tej državi imamo nedvomno kar nekaj zadev, ki jih moramo razrešiti, da bodo imeli državljanke in državljani dostojno življenje, da bodo lahko preživeli. To jim pripada po ustavi. V Slovenski demokratski stranki bomo podprli poročilo Varuha človekovih pravic. Podprli bomo vsa priporočila, ki jih je Varuh zapisal, podprli bomo tudi naše amandmaje, ki so dani k predlogu priporočil. Na ostale vsebinske stvari pa bodo v nadaljevanju, kolikor je še ostalo časa, opozorili tudi ostali poslanski kolegi iz Slovenske demokratske stranke. Najlepša hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Tomaž Gantar.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik. Spoštovana varuhinja človekovih pravic gospa Vlasta Nussdorfer, namestnika, člani Vlade, kolegice in kolegi! Letno poročilo Varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2013 je temeljito, je obsežno, zelo pregledno, zato zlasti varuhinja gospa Vlasta Nussdorfer in njeni sodelavci brez dvoma zaslužijo pohvalo. Prepričan pa sem, da lahko predstavlja največjo pohvalo in zahvalo šele zadovoljstvo ob odpravljanju krivic, na katere se poročilo v največji meri tudi nanaša. Ponovno se je izkazalo, da je varstvo človekovih pravic še posebej v času gospodarske krize zahtevna naloga, ki ji mnoge države zaradi slabih finančnih zmožnosti niso kos. In nič drugače ni tudi pri v Sloveniji. Spričo krize smo lahko zaskrbljeni nad razraščajočo se revščino in z njo še dodatno okrnjenim človeškim dostojanstvom. Huda socialna stiska velikega števila državljank in državljanov je postala del vsakdana. Vedno znova so prizadete najbolj ranljive skupine prebivalstva, starejši, generacija mladih, brezposelni in otroci, ki delijo usodo svojih staršev in jim revščina ne prizanaša. Zaskrbljujoče je, da vse pogosteje govorimo o vprašanju strehe nad glavo, saj primanjkuje socialnih bivanjskih enot. Mnogi pa niso več zmožni plačila položnic in stanarin niti za socialna stanovanja. Spoštovana varuhinja! V poročilu ugotavljate, da se revščina kaže na številnih področjih in zajema čedalje več ljudi različnih starosti, celo redno zaposlene in upokojence, ki ne morejo preživeti brez pomoči humanitarnih organizacij. Z realnostjo ne moremo biti zadovoljni. Vem, da Varuh temu področju posveča veliko pozornost, pa vendar je država tista, ki mora zagotoviti vsaj minimalne standarde. Država bo morala sprejeti tudi učinkovitejše ukrepe za podporo mladim, ki upajo, da jim bo izobrazba pomagala do dostojnega življenja doma. A mladi odhajajo. Te mlade ljudi potrebujemo danes in jih bomo potrebovali tudi v bodoče in za boljši jutri. Vsako leto se odseli vedno več mladih, ostali pa živijo bolj ali manj na plečih staršev ali socialnih služb. Prav tako ne storimo dovolj, da bi starejšim, ki želijo ohraniti človeka vredno življenje, v zadostni meri pomagali. Nasprotno. Ljudje s pokojninami ne zmorejo pokriti niti minimalnih življenjskih potreb. Obenem pa se naša družba hitro stara, zato je nujen večji poudarek na aktivnem preživljanju starosti in na učinkovitem medgeneracijskem povezovanju. V Poslanski skupini Desus delimo z vami tudi mnenje o nujnosti zdravstvene reforme, ki je žal nismo uspeli izpeljati. Zdravstvo mora ostati kvalitetno in dostopno vsem, ne le premožnim. Nakopičene težave v zdravstvu, od nedopustno dolgih čakalnih dob, prostorske in kadrovske stiske zaposlenih v zdravstvu in v veliki meri iztrošene medicinske opreme se zrcalijo v vedno večjih stiskah bolnikov in zaposlenih v tem sektorju. Naj omenim tudi Zakon o izenačevanju možnosti invalidov, ki je bil sprejet leta 2010 in še vedno nima ključnih podzakonskih aktov, ter da Svet za invalide kot strokovno posvetovalni organ Vlade ne deluje v pravi meri. V predalih pristojnih ministrstev sta obležala tudi zakon o osebni asistenci in zakon o dolgotrajni oskrbi. Njuno sprejetje bi rešilo mnoge stiske. V Poslanski skupini Desus smo se zamislili nad vašim zapisom, da je človek prepogosto sam pred mogočnimi in večkrat zaprtimi vrati države. Žal se moramo z vami strinjati. In strinjamo se z vašim mnenjem, da država ni vedno v službi ljudi in da vedno ne ščiti v zadostni meri skupnega dobra ter ne zadovoljuje potreb vseh prebivalcev – pa bi morala. Kljub obilici zakonodaje so ljudje še vedno vse prevečkrat brez učinkovite pravne pomoči in pravne varnosti. Skrbi dejstvo, da Varuh že več let ugotavlja kršitve pravice do osebnega dostojanstva in varnosti, pravice do svobode dela ter pravice do socialne varnosti. 66. člen Ustave pravi: "Država ustvarja možnosti za zaposlovanje in za delo ter zagotavlja njuno zakonsko varstvo." A žal poročilo varuhinje govori o znatnem povečanju kršitev tega člena Ustave Republike Slovenije. Zato se moramo vsi skupaj zamisliti in čim prej izvesti strukturne reforme, saj brez njih finančne konsolidacije in novih delovnih mest ne bo. Samo gašenje požara ne bo dovolj. Potrebna so nova izhodišča. Kriza, v kateri smo se znašli, terja svoj davek, vendar krizne razmere ne morejo biti opravičilo za hitro sprejemanje nedorečenih zakonskih predlogov in s tem ustvarjanja novih krivic. Strinjamo se z opozorilom, da se moramo sprejemanja zakonodaje lotevati z vso zbranostjo in odgovornostjo, da z v naglici sprejetimi nedorečenimi zakoni ne ustvarjamo novih krivic in da z njimi ne kršimo Ustave Republike Slovenije. Do takšnih primerov v bodoče ne sme več prihajati. Naj za konec povem, da bi si želel, da bi bilo to poročilo krajše in priporočil manj, saj bi to pomenilo, da smo priporočila prejšnjih let upoštevali. Vse prepogosto jih namreč ne. Ali vsaj ne v zadostni meri. Zato kršitve ostajajo – vsem nam v opomin. Poslanska skupina Desus bo poročilo podprla. Podprla bo poročilo, ki institucijam in funkcionarjem na vseh nivojih svetuje, da upoštevajo priporočila, ki so zapisana v tem obsežnem dokumentu. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanje gospa Andreja Katič.
Spoštovani predsednik, spoštovana varuhinja gospa Vlasta Nussdorfer, spoštovane, spoštovani ostali prisotni! Obraz Državnega zbora vsake toliko časa oblije rdečica. Rdečica, ki je posledica spoznanja, da v tej državi ni vse v najlepšem redu, kot je sicer v navadi, političnega soglasja o tem, kaj je narobe, ni. Zagovorniki takojšnje stabilizacije javnih financ probleme vidijo v neskladju proračunskih številk, njihovi obrazi zardevajo ob pogledu na javnofinančni primanjkljaj, na poročila Evropske komisije, na ocene bonitetnih agencij. V Poslanski skupini Socialnih demokratov delimo odgovornost in skrb za javnofinančno stanje v državi, a nas prvenstveno zanima usoda ljudi. Zato zardevamo ob poročilih, ki kažejo, v kakšnem položaju je slovenska družba. Poročilo Varuha človekovih pravic za nas ni suhoparna bilanca stanja minulega leta. Vsaka zgodba, ki priča o boju posameznika zoper storjeno krivico, nas namreč utrjuje v stališču, da mora skrb za blaginjo ljudi ostati prvovrstna politična prioriteta. Posebej nas bode opozorilo Varuha, da kriza zobe brusi na najranljivejših in socialno izključenih ljudeh. Ugotovitvi pritrjujemo in jo sprejemamo zlasti v luči priprave rebalansa proračuna za leto 2015. Zato s tega mesta na ministra za finance in vlado v celoti naslavljamo pričakovanje, da v snovanju proračunskih dokumentov izkaže dolžno skrb za blaginjo prebivalk in prebivalcev te države. Socialni demokrati smo ob sprejemanju ustave dosegli, da je v 2. členu poleg opredelitve, da je Slovenija pravna država, zapisano, da je Slovenija socialna država. To tako ni zgolj program ene stranke, pač je to z navedbo v temeljnem aktu države postala temeljna usmeritev celotne države, ki velja tudi v času takšnih ali drugačnih kriz. Na to nas opozarja tudi poročilo Varuha človekovih pravic za leto 2013. V tej dvorani pogosto slišimo besedno zvezo "prihodnost otrok", žal jo del politike izrablja za polemiko o problematiki javnega dolga in zadolževanju države. Premalokrat pa razpravljamo o sedanjosti otrok. Obeležili smo 25. obletnico sprejema Konvencije o otrokovih pravicah, ki od Slovenije zahteva, da otrokom jamči vse pravice brez kakršnegakoli razlikovanja, ne glede na njihov položaj ali položaj njihovih staršev oziroma skrbnikov. Dan po lepo zvenečih besedah in paradi prijaznih nasmeškov, ko jutro odplakne kič protokolarnih dogodkov, nastopijo dejstva. Od začetka krize v letu 2008 do vrha v letu 2012 se je število revnih otrok po zadnjem Unicefovem poročilu povečalo za 7 tisoč. In nič ne kaže, da bi bila zajezitev številke naša skupna zaveza. V varčevalni gonji se poleg poskusov poseganja v socialne transfere namreč soočamo s predlogi nižanja standardov v vrtcih in šolah, ki so pogosto edina spodbuda v življenju otrok. Soočamo se tudi se tudi s predlogi zmanjševanja dostopnosti do njihovih prostočasnih aktivnosti. Glasbeno šolstvo in šport mladih sta priljubljena tarča zagovornikov t. i. konsolidacije javnih financ. V vse slabšem položaju so tudi njihovi vrstniki s posebnimi potrebami. Kakšna je javnofinančna skrb zanje, najbolje ponazarja primer ene izmed bolnišnic, kjer so otroci trajno hospitalizirani in tam živijo.Bivanjske razmere so tako katastrofalne, da nepokretne nebogljene otroke pikajo mravlje. Zaradi zavez mednarodnim institucijam smo očitno pozabili tudi na obče človečnost. Vrsto let se vleče tudi primer, ki ga varuh zajema v poročilu, kjer se občina in država prerekajo v deležu za izgradnjo šole s prilagojenim programom. Če k temu dodamo še primere javnega vrtca, ko je od otrok staršev pridobival soglasja, da so se lahko njihovi otroci igrali z vrstniki s posebnimi potrebami, potem k nizkotnemu stanju duha ni treba dodati ničesar več. Na malomarnost glede zagotavljanja institucionalnega varstva njihovih pravic smo že opozorili. Na podlagi navedenega pa pričakujemo, da se bomo ob naslednjih razpravah o javnofinančni dinamiki, ko bomo v ta kontekst demagoško pripeljali prihodnost naših otrok, ozrli v realnost njihovega vsakdana. V Poslanski skupini Socialnih demokratov protestiramo, da v minulem letu ni bilo pomembnejšega napredka v krepitvi ureditve spodbujanja enakosti in varstva pred diskriminacijo, ki bi bila mednarodno primerljiva. Preokupacija države s političnimi in makroekonomskimi vprašanji je zavrla oblikovanje državne institucije za varstvo in promocijo človekovih pravic, ki bi delovala na podlagi pariških načel in izvajala promocijo ter širjenje vedenja o varstvu človekovih pravic. Varuh vnovič opozarja, da še vedno ni urejen status zagovornika načela enakosti. Kljub našim prizadevanjem Vlada ni pripravila niti predloga za ratifikacijo konvencije Sveta Evrope o preprečevanju nasilja nad ženskami in nasilja v družini in v boju proti njima. Klic k ureditvi statusa zagovornika otrokovih pravic, ki je del vsakoletnih poročil Varuha, je bil vnovič preslišan. Prav tako pobude za pristop k ratifikaciji protokola h konvenciji o otrokovih pravicah. Kriza je prikladen argument tudi za neaktivnost pri spoštovanju človekovih pravic in temeljnih svoboščin marginaliziranih družbenih skupin. Med njimi Socialni demokrati posebej opozarjamo na neodvisnost nekaterih lokalnih skupnosti in pristojnih ministrstev pri zagotavljanju ustreznih osnovnih bivanjskih pogojev pripadnikov romske skupnosti. Menimo, da je treba bolj podpreti aktivnosti za vključevanje romskih otrok v vzgojno-izobraževalno delo. V zvezi s tem izražamo zadovoljstvo, da se je institut romskega pomočnika izkazal kot izjemen primer dobre prakse, ki ga je treba nadgraditi. Socialni demokrati zagovarjamo ničelno toleranco do vseh oblik nestrpnosti. Skrbi nas, da se ta v zadnjem obdobju zopet krepi v odnosu do izbrisanih. Nastavke zanjo spodbuja del politične javnosti, ki skuša odškodnine izbrisanim prikazati kot enega izmed verjetnih razlogov za morebitno destabilizacijo javnih financ. Iz prevladujočih razprav o finančnem stanju države praviloma kritike letijo na račun javnega sektorja. Da je preobsežen, da je predrag, da naj deli usodo gospodarstva. Nekako v smislu tiste znane slovenske o kravi in sosedu. Iz poročila Varuha in odziva Vlade pa je mogoče razbrati, da je uresničevanje človekovih pravic v pomembnem razmerju s številom zaposlenih v javnem sektorju. Govorim o kadrovski podhranjenosti v zdravstvu, v službah pritožbenih organov, v inšpekcijskih službah. Opozorilo bi zato moralo seči do dela politike, ki javni sektor vsakodnevno demonizira. V Poslanski skupini Socialnih demokratov razumemo, da imamo javni sektor zato, da ljudem omogočimo dostopnost do javnih storitev pod enakimi pogoji, da jim zagotovimo varnost in blaginjo. V Poslanski skupini Socialnih demokratov gojimo do varuhovega poročila spoštljiv odnos. Zakon o varuhu človekovih pravic v 4. členu določa, da je varuh pri svojem delu neodvisen in samostojen. Socialni demokrati verjamemo, da je takšno tudi vsakoletno njegovo poročilo. Zato se nam zdijo posegi v besedilo, kot jih v obliki amandmajev predlaga največja opozicijska stranka, nedostojni. Predlogi namreč predstavljajo zgolj vsebinsko podvajanje nekaterih priporočil varuha. Očitno je tudi, da je tudi edini motiv skrbnega izbora, všečkanje, delo volilnega telesa, kar je z drugimi besedami ceneni populizem. Človekove pravice in temeljne svoboščine niso nabor a la carte, s katerega poljubno jemljemo, kar nam je trenutno všeč, ampak pomeni trdno zavezo države, kako bo z dolžno skrbnostjo težila k uresničitvi sleherne. Spoštovane, spoštovani! Ko bodo naši obrazi enotno zardevali ob opozorilih ljudi, ki živijo v tej državi, in ne le ob oštevanju, ki smo ga deležni s strani mednarodnih institucij, bomo stopili na pravo pot okrevanja. Ta pot ni le pot okrevanja gospodarstva, pač je v prvi vrsti pot okrevanja družbe. Pridigarji javnofinančne vzdržnosti napovedujejo težke mesece, ki so pred nami. Upamo, da smo se iz posledic nepremišljene in nenadne varčevalne ihte, ki se odraža v problemih, zbranih tudi v poročilu Varuha, vendarle kaj naučili. Zato bi bilo dobro, da bi bilo poročilo sestavni del gradiva ob obravnavi prihodnjih proračunskih dokumentov. V dvorani Državnega zbora ure in ure, običajno popolnoma brezplodno razpravljamo o javnem dolgu in zadolženosti države. Po mnenju Socialnih demokratov pa je edini dolg, ki nas mora resnično skrbeti, dolg do ljudi, ki živijo v tej državi. Ta nevarno narašča in čas je, da prednostno, odločneje in enotno stopimo po poti njegovega zniževanja. Naj nas pri tem spremlja tudi pričujoče poročilo.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo Matjaž Hanžek.
Spoštovana Vlasta Nussdorfer, varuh človekovih pravic, namestnika, spoštovane poslanke in poslanci, drage tovarišice in tovariši, predstavniki Vlade in predsednik Državnega zbora! Šest let sem sedel tam, kjer sedaj sedite vi, varuh človekovih pravic, in poslušal, kaj so tej instituciji namenili poslanci. Veliko je bilo dobrega, mnogo pa tudi nerazumevanja dela varuha, predvsem pa dela oblasti. To se je kazalo predvsem v tem, da so za vse napake te družbe poslanci pogosto krivili svoj odsev v ogledalu, ki jim ga drži varuh. Zdaj mi je v posebno čast, da lahko v imenu Združene levice igram drugo vlogo. Podaljšujem varuhova opozorila tistim, ki so jim namenjena. Najprej pa bi rad opozoril, da ne bi rad podaljševal varuhova opozorila le tako enkrat na leto, ko se o varuhovih poročilih govori, potem pa enako, kot se dogaja, počakal do naslednjega leta, ko bomo spet ponavljali ista in ista, naslednje leto že 20. ista opozorila, ki jih Državni zbor potrdi in nanje pozabi. Lani so človekove pravice v Sloveniji, če se izrazim nekoliko bolj svobodno, praznovale 20-letnico Zakona o varuhu človekovih pravic, letos pa isti jubilej praznuje institucija. Torej dve desetletji institucionalnega spremljanja in zaščite človekovih pravic. Čestitke! Ker pa moram biti korekten, moram omeniti še varuhovo predhodnico, to je Odbor za zaščito človekovih pravic in temeljnih svoboščin, bolj ljudsko imenovan Bavconov odbor, ki je deloval že nekaj let prej, od leta 1988, torej še v prejšnjem sistemu, kot radi nekateri poudarjajo, in v veliki meri tudi brez zakona dobro utrl pot formalni instituciji, ki ga je nadomestila. Letna poročila Varuha človekovih pravic so neke vrste ogledalo družbe in predvsem politike. So odsev tega, kakšen odnos imamo do ljudi s problemi, kako se vsi, predvsem pa tisti, ki imajo moč spreminjati in izboljšati naša življenja, odzivamo na varuhov krik ob stiskah ljudi. So ogledalo naše vesti. In tukaj mnogi žal padejo na izpitu iz vesti. Četudi samo bežno pogledam poročilo Varuha človekovih pravic za preteklo leto ali katerokoli leto nazaj, lahko na tem mestu ponovim tisto, kar sem pred leti sam kot varuh skoraj vsako leto brezuspešno ponavljal. Brezbrižnost do potreb in stisk drugih ljudi je osnovni problem naše družbe. Torej do neba poudarjene lastne težave, tako resnične kot namišljene, in do neskončnosti minimalizirani problemi drugih so pogosto dejstva, ki trgajo socialno tkivo naše družbe na vseh ravneh, osebnih in skupinskih. Tudi v tej hiši zakonodaje smo danes že nekaj podobnega poslušali. Uvodne besede Vlaste Nussdorfer v poročilu, ki ga obravnava lanskoletno poročilo, povedo dovolj, citiram: "Veliko travnih bilk želi svet opozoriti na krivice, ki se jim dogajajo, pa tudi na moč buldožerjev, ki jim bilke zaradi svoje majhnosti, krhkosti in nemoči ne morejo kljubovati." Vsakoletno ponavljanje istih problemov v varuhovih poročilih je najpomembnejši dokaz tega, kako so travne bilke, pa ne tiste, ki jih je ameriški pesnik Walt Whitman opeval v svoji zbirki z enakim naslovom, neprestano bojujejo z vozniki buldožerjev, ki bi hoteli na travnikih zgraditi nek neokusni mastodont in oprati denar, ki so ga pri tem pobrali tem bilkam, brezbrižno in brez vesti, saj so najbolj produktivni deli naše družbe, kar tudi tukaj v tem domu večkrat slišim, ki mu moramo še dodatno pomagati. Neproduktivne ali vsaj premalo produktivne, čakam še žal na besedo odvečne, pa prepustiti svoji usodi. In kaj varuh že desetič ponavlja? Vse, razen števila ljudi v stiski, ki se nanj obračajo. Le tu najdemo napredek – žal v napačno smer. Ne bi rad ponavljal, velikokrat so že danes bila citirana razna opozorila varuhinje, verjamem pa, da pa smo to poročilo vsi prebrali, bi rad samo še nekaj stvari poudaril. Varuh pravi, da človek je pogosto sam pred mogočnimi vrati, zaprtimi vrati države, ki so tudi posledica nepremišljenega rokohitrstva pri sprejemanju zakonodaje. Ustavljam se samo pri tistem, kar nas tukaj zadeva. Hitro sprejeti zakoni in pogosto zakoni, pri katerih snovalci zasledujejo le ekonomske in finančne interese in cilje, pri tem pa jim ni mar za človekove pravice, nas varuh opozarja. Sprašuje se, ali je še možno zaupati državnim inštitucijam, ki imajo premajhne nadzorne mehanizme in opozarja tudi Državni zbor, ki naj bi poleg zakonodaje tudi spremljal izvajanje in nas z razlogom opozarja, da vsako leto sprejmemo, tako kot bomo danes, priporočila in bomo počakali do naslednjega leta, vmes se bomo pa seveda spet pogovarjali, kako razprodati družbeno premoženje in pomagati najbolj produktivnim delom naše družbe. Opozarja nas tudi na nestrpen sovražni govor, ki se pojavlja tudi v Državnem zboru in sprašuje se o popravi krivic. Tukaj mimogrede omenja dve veliki skupini, ki sta nastali na isti logiki maščevanja zmagovalcev nad poraženci, izbrisani in zunajsodni poboji po vojni. Spoštovani! Ne bom več nadaljeval. Omenil bi samo še nekaj, ko tako govorimo in hvalimo varuhovo poročilo, on nas opozarja na slabo institucionalno zaščito pred diskriminacijo in pomanjkanje zagovornika načela enakosti. Včeraj smo v tem zboru zavrnili predlog Združene levice, da bi o tem govorili na naslednji seji Državnega zbora. Ne samo da smo zavrnili, ampak med vsemi 30 predlogi je ta predlog dobil najmanj glasov. Dragi poslanke in poslanci, včasih bi bilo dobro tudi razmišljati o svojih dejanjih. Hvala lepa. V Združeni levici bomo poročilo seveda podprli.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, zanje gospa Iva Dimic.
Spoštovani predsednik Državnega zbora, spoštovana varuhinja s sodelavci, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Pred nami je obravnava 19. rednega letnega poročila Varuha človekovih pravic Republike Slovenije. Naj povem, da smo poslanci Nove Slovenije – krščanskih demokratov sprejeli varuhinjo, ki nas je seznanila s poročilom, in smo se pogovorili o najbolj perečih težavah, ki se vlečejo iz leta v leto. Poročilo Varuha je ogledalo nedelujoče pravne države in dober kažipot vsakokratni vladi za prepotrebne reforme. Varuh človekovih pravic ostaja tako za državljane še zadnji izhod v sili, zadnje upanje, da se bo kaj premaknilo. Poročilo daje pregled, na katerih področjih vladavina prava najbolj odpoveduje, in ko se med prebivalci vedno bolj krepi občutek, da pred zakonom nismo vsi enaki in da se nekaterim zaradi političnih in kapitalskih povezav preprosto ne zgodi nič, medtem ko drugi zaman iščejo pravico. V poročilu so tako ustrezno grafično prikazano opozorila kot tudi izboljšave glede na pretekla poročila. Iz obširnega varuhovega poročila bomo v Novi Sloveniji izpostavili nekaj najbolj zaskrbljujočih tem. Varuhinja ugotavlja skoraj 30-odstotni porast števila obravnavanih zadev s področja pravosodja v primerjavi z letom 2012. Bistvo obravnavane problematike sta dolgotrajnost sodnih postopkov in kakovost sodnih odločitev. Varuhinja opozarja na velike zaostanke pri delu Delovnega in socialnega sodišča, in sicer pri reševanju delovnih in socialnih sporov. Varuhinja je na to opozorila predsednika Vrhovnega sodišča Republike Slovenije. Velike zamude so tudi v civilnem oddelku Vrhovnega sodišča Republike Slovenije, in sicer so se v letu 2013 reševale zadeve iz leta 2009. Varuhinja opozarja na neustrezno procesno vodenje v posamičnih zadevah in na prekoračitev rokov za izdelavo sodne odločbe ter na slabost in slabo kakovost sodnih odločb. Rdeča nit za leto 2013 so tudi zaostanki pri reševanju pritožb zoper prvostopenjske odločbe na praktično vseh področjih: delovna razmerja, štipendije, uveljavljanje pravic iz javnih sredstev, socialna varnost ter brezposelnost. Že lansko poročilo je na primer opozarjalo na neučinkovito reševanje pritožb zoper prvostopenjske odločbe o pravicah iz javnih sredstev. Navedeno je bilo število 10 tisoč 133 nerešenih pritožb. Državni zbor je lani tudi podprl Varuhovo poročilo, naj Ministrstvo za delo, družino in socialne zadeve in enake možnosti z organizacijskimi, kadrovskimi in finančnimi ukrepi zagotovi, da bodo odločbe na prvi in drugi stopnji odločanja izdane v zakonitih rokih. Ministrstvo priporočila še vedno ni uresničilo, saj so zaostanki na tem področju še vedno preveliki. Z Varuhom se strinjamo, da je to načelo pravne države grobo kršeno, in to je nesprejemljivo. Urad varuha beleži največji porast zadev na področju delovnih razmerij, še več na področju štipendiranja. Problematika ostaja več let enaka – neizplačilo plač in prispevkov, trpinčenje in šikaniranje na delovnem mestu, siljenje k poslovanju v lastni organizacijski obliki, primer espejev, dolgotrajnost pritožbenih postopkov na Ministrstvu za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti. Krščanski demokrati pri svojem delu opozarjamo na rast tveganja revščine v Sloveniji – žal tudi podatki iz poročila Varuha potrjujejo našo zaskrbljenost – zlasti med starejšimi in mladimi. Število pobud na področju socialne varnosti se je po podatkih iz poročila Varuha v primerjavi s prejšnjimi leti zelo povečalo, kar pripisujejo poslabšanju življenjskih razmer prebivalcev zaradi splošne krize v državi. Predstavniki Vlade pa navajajo, da se kazalniki izboljšujejo in so zelo optimistični. V Poslanski skupini Nove Slovenije menimo, da takšno mnenje nima povezave z dejanskim stanjem. Krščanski demokrati podpiramo predlog s priporočili s področja otrokovih pravic, da bi se bolje uredilo področje izterjave preživnin ter varstvo pred zlorabo osebnih in drugih podatkov otrok. V zadnjem letu smo priča kar nekaj primerom umorov in tudi samomorov, žal, ter telesnega poškodovanja družinskih članov, sorodnikov ali bivših partnerjev. V vseh teh primerih, seveda po navajanju medijev, je bila policija seznanjena s predhodnimi grožnjami storilcev, vendar je policija zatrjevala, da vse dokler ne pride do konkretne poškodbe, nima pooblastil za ukrepanje. Varuhinja opozarja na zakonito in strokovno delo policistov v več posamičnih primerih prometnih nesreč, vendar bi bilo na mestu ustrezno priporočilo policiji za primere preprečevanja družinskega nasilja. V Novi Sloveniji smo zadovoljni, da varuhinja opozarja tudi na spoštovanje človeškega dostojanstva žrtev, in tudi njihovih svojcev, povojnih zunajsodnih procesov in na obveznost države, da odkrije znane lokacije množičnih grobišč v Sloveniji. Država mora končno zagotoviti pokop posmrtnih ostankov žrtev in jim postaviti primeren spomenik, svojcem pa omogočiti dostojno slovo. Upamo, da bo zakon, ki ga pripravljamo v Novi Sloveniji, doživel plebiscitarno podporo. V poročilu pogrešamo podatke o diskriminaciji glede na versko in politično prepričanje, ki v Sloveniji dejansko obstaja. V to smo se prepričali sami, ko smo letos povabili na kandidacijsko svetniško listo v naši stranki na lokalnih volitvah osebo z doktorskim nazivom, zaposleno v javni službi. Uvrstitev na listo je oseba odklonila zaradi težav, ki bi jih lahko imela v službi s tako kandidaturo na listi Nove Slovenije. Govorim o šikaniranju ali celo bojazni pred izgubo službe. Izpostavili bi tudi nestrpnost in sovražna dejanja do kristjanov, na primer žalitve in javno spodbujanje sovraštva do kristjanov, vandalizem in onečaščanje verskih simbolov in objektov. Na take izjave odziva predstavnikov države ni bilo. Nadalje bi izpostavili še nekaj stalnic vsakoletnega poročila. Podpiramo priporočilo varuhinje, da Ministrstvo za zdravje čim prej pripravi reformo zdravstva. Zaskrbljujoča je ugotovitev, da so sistemi nadzora v zdravstvu neprimerni in pomanjkljivi, s čimer se strinja celo Vlada. Na področju oskrbe s pitno vodo in skrb glede privatizacije te gospodarske javne službe vsekakor ostaja. Kljub temu da Zakon o vodah opredeljuje vodo in vodno zemljišče kot naravno vodno javno dobro, ki ga lahko uporablja vsak pod enakimi pogoji, državljani nimamo zagotovila, da bomo pili tudi zdravo in neoporečno vodo. Čeprav bi pravico do vode zapisali kot ustavno kategorijo, ki bi pomenila temeljno človekovo pravico, bomo zaradi zastarelih in zdravju škodljivih vodovodov pili oporečno vodo. Država na tem področju zaostaja. Izgradnja novih vodovodnih in kanalizacijskih sistemov zanjo ni prioriteta, saj bi sicer že v stari finančni perspektivi 2007–2013 država 34 občinam izdala odločbe o sofinanciranju za 11 okoljskih projektov, za katere so te občine zagotovile vse, kar je treba in so zanje življenjskega pomena. O tem v Državnem zboru govorimo že skoraj eno leto, pa se ne zgodi nič. Pa še eno področje, ki ga želimo izpostaviti. Stanje na področju stanovanjske politike je alarmantno. Nacionalni stanovanjski program še vedno ni sprejet, Vlada pa tega področja dela ne namerava obravnavati prioritetno. V Poslanski skupini Nove Slovenije že dalj časa opozarjamo na dejstva, da mladi in mlade družine ter ostali prosilci, ki nimajo svojih sredstev, ostajajo brez kakršnihkoli možnosti za pridobitev neprofitnih stanovanj. Res je sicer, da so občine dolžne zagotoviti določeno število bivalnih enot, namenjenih začasnemu reševanju stanovanjskih potreb socialno ogroženih oseb. Sprašujemo se, kako bodo to zmogle ob dejstvu, da se finančna sredstva za to zmanjšujejo in da mnoge občine ne zmorejo zagotavljati niti osnovnih pogojev za življenje in delo svojih občanov. Krščanski demokrati zato pozdravljamo pobudo varuha človekovih pravic, da mora država občinam zagotoviti ustrezne spodbude. Bojimo se namreč, da postajata pravica do osebnega dostojanstva in pravica do primernega stanovanja kot ustavni kategoriji zgolj pravici brez možnosti za njihovo realizacijo. Krščanski demokrati se ob vsakokratni obravnavi Varuhovega poročila upravičeno sprašujemo, ali ni institucija Varuha zreducirana samo na opozarjanje, Vlada pa Varuhovih priporočil ter opozoril zadosti ne upošteva. Želimo si, da bo v prihodnjem poročilu več zvezdic in manj trobelj, da Varuh ne bo zgolj glas vpijočega v puščavi. Poročilo bomo podprli.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi splošna razprava o poročilu in o predlogu priporočila. Besedo ima gospa Janja Sluga SMC, pripravi naj se gospod Matjaž Nemec SD.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Spoštovana gospa varuhinja človekovih pravic, namestnika, vsi ostali prisotni! Moram reči, da sem podrobno pregledala poročilo Varuha za leto 2013 in tudi vsa priporočila. Nedvomno, s tem se lahko vsi strinjamo, da je stanje na področju varovanja človekovih pravic v Sloveniji alarmantno. Že če pogledamo grobe statistične podatke iz poročila, mislim, da so dovolj zgovorni. Varuhinja je v letu 2013 obravnavala rekordno število pobud, vseh skupaj je bilo 3 tisoč 471. Prejela je preko 11 tisoč telefonskih klicev in opravila tudi preko 250 osebnih srečanje, te še prav posebej pozdravljam. To je približno 10 % več zadev kot v letu 2012. Prevladovale so zadeve s področja sodnih in policijskih postopkov, sledilo je področje socialne varnosti in področje pravic otrok. Iz vsebine poročila je mogoče razbrati, da kljub premnogim zakonom, smernicam, resolucijam in drugim predpisom nekateri posamezniki še vedno ostajajo za zaprtimi vrati države in državnih institucij. Celotno poročilo je po mojem mnenju zaskrbljujoče, najbolj pa se je treba posvetiti problemom, na katere varuhinja v svojih poročilih opozarja že vrsto let zapored, kot so ugotovili že tudi moji predhodniki. To so zmanjševanje sodnih zaostankov, ureditev stanovanjske problematike, izboljšanje dela inšpekcijskih služb, predlogi postopki pred državnimi organi, problemi in reforma na področju zdravstva, revščina oziroma vedno manjša socialna varnost, nujnost pietetnega pokopa žrtev povojnih pobojev, vprašanje, še vedno, nedokončane denacionalizacije, pomanjkljivosti na področju delovnih razmerij, kršitve pravic otrok in tako dalje. Iz poročila lahko razberemo, da se še vedno bistveno poslabšujejo življenjske razmere prebivalcev v Sloveniji. Povečujejo se njihove socialne stiske in kaže se potreba po reakciji pristojnih institucij. Število pobudo na področju socialne varnosti se je v primerjavi s prejšnjimi leto zelo povečalo – od leta 2012, ko jih je bilo 253, na kar 285 v letu 2013, kar gre pripisati poslabšanju življenjskih razmer prebivalcev zaradi splošne krize v državi. Ministrstvo za delo je bilo opozorjeno na neučinkovito reševanje pritožb zoper prvostopenjske odločbe o pravicah iz javnih sredstev in pozvano, da zagotovi, da bodo odločbe na prvi in drugi stopnji odločanja izdane v zakonitih rokih. Varuhinja v poročilu opozarja na naslednje pomanjkljivosti na področju zagotavljanja socialne varnosti: neustrezne zakonodajne rešitve za pridobivanje pravic iz javnih sredstev in ključne težave na tem področju, kot je na primer usmerjanje namena določb bolj v iskanje kršitelje kot v zagotavljanje dostopa do pravic tistim, ki jih potrebujejo; neustrezno ugotavljanje dohodka družine, ki služi kot osnova za morebitno pridobitev denarne socialne pomoči, še posebej pri preživnini otroka, ki se všteva v prihodek družine; prenizek znesek denarne socialne pomoči za dostojno preživetje, neustrezna ureditev prepovedi odtujitve in obremenitve nepremičnin upravičencev do institucionalnega varstva. Velik problem je tudi trg dela, prvenstveno zaradi neizplačila plač za opravljeno delo zaposlenih, neplačevanje socialnih prispevkov in tako dalje. Navedena področja morajo vsem nam ostati prioriteta, od njih je namreč odvisna blaginja prebivalstva in države. Na to blaginjo pa posredno in neposredno vpliva tudi naše okolje, ki naj bi bilo zdravo okolje. Na tem področju se je število prejetih pobud v letu 2013 povečalo. Kritični so predvsem primeri, ki se navezujejo na problematiko onesnaženja zraka. Pri tem varuhinja posebej izpostavlja hude primere onesnaženih območij, moje Celjske kotline, tudi mojega Zasavja in Koroške, kjer ugotavlja hude kršitve pravice do zdravega življenjskega okolja, ki ga vsem državljanom Republike Slovenije enako zagotavlja 72. člen Ustave Republike Slovenije. V tem pogledu prebivalci navedenih območij ne morejo in ne smejo biti drugorazredni državljani. Na področju pravosodja oziroma sodnih postopkov lahko ugotovimo povečanje števila obravnavanih zadev in med državljani je mogoče zaznati povečanje stopnje nezaupanja v sodstvo. Obravnavane zadeve na področju civilnih postopkov in razmerij so se v primerjavi z letom 2012 bistveno povečale, utemeljenih je bilo skoraj 7 % zadev. Relativno majhni deleži utemeljenih zadev lahko kažejo tudi na omejene pristojnosti, ki jih ima varuh v razmerju do sodne veje oblasti. Podobno kot pretekla leta pa se pobude nanašajo predvsem na dolgotrajnost sodnih postopkov, tudi v primeru delovnih sodišč, ter kakovost sodnega odločanja. Varuh sicer izpostavlja in pozdravlja sodno statistiko, ki kaže na občutno zmanjševanje sodnih zaostankov, vendar pa kljub temu opozarja na potrebe po izboljšanju stanja na tem področju. Vsakoletno poročilo Varuha človekovih pravic predstavlja pomemben dokument s področja spoštovanja in varovanja človekovih pravic. Varuhinja v poročilu ugotavlja, da so v skoraj 24 % pobude, ki prihajajo na njihov naslov, utemeljene ali vsaj delno utemeljene. Delež utemeljenih zadev je v primerjavi s sorodnimi institucijami v tujini razmeroma velik. Predvsem se zdi velik zato, ker je varuh le dodatno sredstvo za varstvo človekovih pravic in svoboščin in se na urad varuha pobudniki obračajo šele takrat, ko se soočajo s tem, da jim ostale institucije v državi ne prisluhnejo v taki meri, kot bi si želeli. Varuhinja v poročilu med drugim ugotavlja, da mora država sprejeti ukrepe učinkovitejšega nadzora na vseh področjih. S predpisi naj se določijo prednostne naloge, saj bodo tako odpadli očitki morebitnega pristranskega obravnavanja posameznih kršiteljev. Prijavitelje je treba obveščati ob prijetju prijave in času njene obravnave, nujna pa je tudi koordinacija dela med inšpekcijami. Varuh že 20 let vse od začetka njegovega delovanja opozarja na dolgotrajnost sodnih in upravnih postopkih in na kršenje pravice do sojenja v razumnem roku, ki jo zagotavlja Evropska konvencija o človekovih pravicah in temeljih svoboščinah. Kljub vsemu navedenemu pa je treba omeniti, da obstajajo tudi področja, na katerih se stanje izboljšuje, in nekatere institucije, ki so svoje delo izboljšale. Ta del poročila še posebej pozdravljam. Pozdravljam to, da se ti dosežki izpostavijo in pohvalijo. Lahko se vsi verjetno strinjamo, da je poročilo varuhinje kvalitetno, jasno, pregledno, sistematično. Enako kot tudi njeno delo. Samo poročilo in priporočila, ki so v njem, pa lahko in morajo predstavljati verodostojen in pomemben vir podatkov in informacij za nadaljnje ukrepanje. Varuhinja jih ponuja v razmislek in v ukrepanje Vladi, drugim institucijam in tudi tukaj vsem v Državnem zboru. Le če nam bodo ta priporočila primarno vodstvo pri našem delu, se nam obeta v prihodnje tudi napredek na področju varovanja človekovih pravic. Hvala.
Hvala. Besedo ima, gospod Matjaž Nemec. Pripravi naj se, gospod Jernej Vrtovec.
Spoštovanja varuhinja, spoštovani predstavniki urada varuhinje, predstavniki Vlade, dragi kolegi! V najobsežnejšem poročilu doslej, ki vsebuje 150 priporočil, bi izpostavil dve. Varuhinja opozarja na zahteve pobudnikov poprave krivic Primorcem ter spoštovanje človekovega dostojanstva žrtev povojnih zunajsodnih procesov in obveznosti države, da odkrije znane lokacije množičnih grobišč v Sloveniji. V prvem varuhinja zahteva čim prejšnjo ureditev vprašanja povrnitve materialne škode, ki so jo utrpeli izgnanci, materialni oškodovanci, vojni ujetniki in prisilno mobilizirani v nemško vojsko med drugo svetovno vojno. Naj omenim, da je Zakon o žrtvah vojnega nasilja ob svojem nastanku izključil Primorce, ker niso žrtve agresije na Republiko Slovenijo. Namreč Primorska je v tem obdobju pripadala Italiji. 1. 1. 2010 je začela veljati sprememba Zakona o žrtvah vojnega nasilja, vendar ta sprememba je vključila le tiste upravičence, ki so bili zajeti po 9. septembru 1943. Ni pa vključila vseh drugih predvsem mladoletnikov, ki so bili zajeti in odposlani na prisilno delo v za slovenske Primorce posebej ustanovljene delavske čete. Zavzeti se moramo, da bo status priznan tudi tistim Primorcem, ki so bili zajeti po 9. septembru 1943, saj so bili oni odpeljani iz ozemlja, ki je pripadalo tedaj Italiji. Kot drugo točko bi izpostavil varuhinjino opozarjanje naj Vlada zagotovi ustrezna finančna sredstva za odkritje prikritih vojnih in povojnih grobišč. Pri že odkritih grobiščih naj zagotovi simbolni pokop žrtev, spominska znamenja, dostop sorodnikov žrtev do kraja pokopa. Na sestanku Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, predstavnikov komisije Vlade ter predstavnikov Urada predsednika republike je dogovorjeno, da komisija ne glede na finančne razmere pripravi elaborat korakov, ki bi prispevali k realnejšemu izboljšanju razmer na področju prikritih grobišč. To pot je treba sedaj še prehoditi. Naj opozorim, da tukaj ne gre za izenačitev statusa, gre predvsem za človeško, pietetno, prihodnosti vredno dejanje, ki ga Slovenci zaslužimo. Gospa Vlasta Nussdorfer, dosedanje vaše delo je bilo izjemno. Vam in vaši ekipi pa želim veliko energije, moči, potrpljenja, ki bo usmerjeno v delovanje pravne države, medsebojnega spoštovanja in družbenega napredka. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod Jernej Vrtovec, pripravi naj se gospa mag. Tanja Cink.
Spoštovana gospa varuhinja s sodelavci, predstavniki Ministrstva za pravosodje in spoštovane kolegice in kolegi! Jaz se bom v bistvu dotaknil samo ene točke, ki je dejansko zaskrbljujoča, kajti vse ostalo pozitivno smo že slišali tudi v stališčih poslanskih skupin in ne nazadnje tudi v vašem poročilu, ki je zelo zgledno poročilo. Imam pa s tega tega mojega področja, ki je pravosodje, tudi na koncu eno vprašanje, in upam, da mi boste potem v nadaljevanju odgovorili. Veste namreč, da Slovenija zaradi sodnih zaostankov ter zaradi sojenja oziroma nesojenja v razumnem roku, o tem smo govorili že tudi na pristojnem odboru, plačuje tudi milijonske evre odškodnin. Ne nazadnje zaradi počasnih sodnih postopkov, zaradi plačilne nediscipline, insolvenčnih postopkov oziroma stanja glede insolvenčnih postopkov, izvršb in tako naprej trpi tudi slovensko gospodarstvo. Posledično je povzročena gospodarska škoda in tudi zaradi teh počasnih izvršb so šli mnogi podjetniki v preteklosti v stečaj. Torej tem ljudem so kršene človekove pravice in svoboščine. Tukaj velja tudi omeniti, da je leta 2012 decembra meseca vrh slovenskega gospodarstva na Brdu pri Kranju, več kot 500 direktoric in direktorjev se je zbralo, podjetnikov, ki so dejali, da je pravna država eden izmed temeljev in tudi prvi pogoj za delovanje gospodarstva, zagotovitev pravne države in ureditev teh postopkov, ki sem jih naštel. Iz tega izhaja tudi moje vprašanje, in sicer katere konkretne ukrepe, morda tudi zakonodajne, boste skupaj v sodelovanju z Ministrstvom za pravosodje predlagali za odpravo sodnih zaostankov na sodiščih. Omenjate tudi zaostanke na Delovnem in socialnem sodišču, Vrhovnem sodišču, kjer so zaostanki največji. Tukaj je treba res dejansko nekaj ukreniti, kajti ljudem, tudi gospodarstvenikom, so kršene človekove pravice in plačujemo milijonske odškodnine. Treba bo konec koncev najti odgovorne za te zaostanke, kajti to se ne more v nedogled nadaljevati. Tudi sam se strinjam s svojim predhodnikom gospodom Nemcem, pa tudi s tistimi, ki so že v stališču poslanskih skupin dejali glede povojnih pobojev. Nova Slovenija pripravlja zakon, tudi mislim, da smo vam ta zakon že predstavili, ko ste se zglasili pri nas v poslanski skupini. Tukaj ne gre za odpiranje nobene ideološke teme, ampak gre za etičnost. To je stvar etike, da mrtve pokopljemo in korak naprej bi bil to, da vse nedolžne žrtve, ki si zaslužijo pogreb, grob, obeležje, da to tudi storimo in vas tudi vabimo potem nadalje v javno razpravo o tej temi. Najlepša hvala.
Hvala. Besedo ima mag. Tanja Cink, pripravi naj se gospa Marija Bačič.
Spoštovana predsedujoča, varuhinja s sodelavci, predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! V veliko veselje mi je bilo prijeti v roke to poročilo, ker je tako podrobno, pregledno pripravljeno, žalosti pa me to, da je vsebina poročila tudi odraz stanja duha in razmer v naši družbi oziroma državi, ko so prepogosto ogroženi temelji pravne in socialne države in ko človek pred organi oblasti ostane sam in nemočen. Zaskrbljujoč je namreč podatek, da je Varuh v letu 2013 obravnaval tako izjemno veliko število pobud, in sicer skoraj 3 tisoč 500, če zaokrožim. Jaz se bom omejila v nadaljevanju samo na nekaj problemskih področij, ki zadevajo otroke in njihove pravice in bi jih lahko ustrezno uredil Družinski zakonik, a ga še nimamo, ker je bila takšna referendumska odločitev, pa je bil dober na marsičem. Na svoji dosedanji poti sem se pogosto srečevala s primeri otrok, ki so, ne po svoji krivdi, ostali sami, ker starši zanje niso zmogli poskrbeti, sami pa niso mogli varovati svojih koristi. Zagovornik - glas otroka je pilotski projekt že od leta 2007, zato menim, da je skrajni čas, ko bi ta moral prerasti v samostojni projekt, v model znotraj formalnopravnega sistema, na kar Varuh opozarja že vrsto let in kar bi bilo tudi v skladu s Konvencijo o otrokovih pravicah, ki jo moramo upoštevati. Velikokrat je razlog tega, da gre za ogroženost otrok, nasilje v družini. Na tem področju je bilo v Sloveniji narejenega ogromno dobrega dela, še posebej na zakonodajnem področju, in ne bi posebej problematizirala o tem. To pa ne pomeni, da nismo lahko še boljši, še posebej v teh težkih časih za ljudi, ki prepogosto vodijo tudi v najbolj kruta dejanja nasilništva. Ekonomski status, ki je povezan s socialnim stanjem in brezposelnostjo, je namreč bistven element vzrokov nasilnih dejanj. Po nekaterih podatkih je leta 2011 samo policija podala 7 tisoč 200 kazenskih ovadb za kazniva dejanja z elementi nasilja v družini. Niso pa samo kazniva dejanja tista, ki kažejo na razsežnost tega problema. Upoštevati je treba tudi druge problematike, ki jih v zvezi z otroki in mladostniki ločeno obravnavajo še centri za socialno delo in sodišča. Tudi telesnega kaznovanja še nismo prepovedali. Na strani 303 poročila lahko zasledimo, da je bila na Evropskem sodišču za človekove pravice zato že vložena tožba zoper Slovenijo, ki naj bi kršila določila Evropske socialne listine; Varuh pa je že večkrat poudaril, da telesno kaznovanje pomeni tudi kršitev otrokovih pravic. Za zaključek bi izpostavila še nekaj, s čimer se zelo strinjam, to je priporočilo Varuha, da bi Družinski zakonik centre za socialno delo pooblastil le za nujne ukrepe za zaščito otrok, medtem ko bi vse nadaljnje postopke izvedla družinska sodišča. Na ta način bi lahko centri za socialno delo ohranili svojo osnovno poslanstvo, poslanstvo nudenja pomoči in bi se tako izognili skrajnim posegom v družino, kot je recimo odvzem otroka. Poleg tega pa bi se po mnenju Varuha izognili očitkom nestrokovnega odločanja ministrstva kot pritožbenega organa v sedanji ureditvi; in sama bi pri tem dodala – tudi centrov za socialno delo, ki so v takšnih primerih pogosto tarča medijskih senzacionalističnih zgodb. Največjo škodo, žal, pa povzročijo ravno otrokom. Na nas je in na sedanji Vladi, da omenjene pomanjkljivosti odpravimo in problemsko področje ustrezno uredimo. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Marija Bačič, pripravi naj se gospa Erika Dekleva. Izvolite.
Spoštovana gospa podpredsednica Državnega zbora, spoštovana varuhinja človekovih pravic, spoštovani kolegice in kolegi! Pozorno sem poslušala in tudi prebrala vaše poročilo, predvsem na področju problematike otrok s posebnimi potrebami. Podoba humanosti neke družbe se namreč zrcali skozi njen odnos do najranljivejših skupin, med katere spadajo tudi otroci s posebnimi potrebami in njihovi starši. Socialni demokrati smo posebno pozorni do problematike s tega področja. Vsakoletno poročilo Varuha strnjeno zajame razsežnost njihove problematike v vseh starostnih skupinah. V poročilu za leto 2013 so ponovno zabeleženi nerešeni primeri zagotavljanja pravic otrokom s posebnimi potrebami, kot na primer nezadostna obravnava otrok z avtističnimi motnjami, nezadostna podpora pri zagotavljanju spremljevalcev gibalno oviranih otrok ter ostalim skupinam otrok s posebnimi potrebami. Nezadostno inkluzivno vključevanje otrok s posebnimi potrebami v vzgojno-izobraževalni proces po vsej vertikali. In če poročilo primerjamo s preteklimi, opazimo določene novosti ob nekaterih delih besedila, in sicer zvezdico, ker varuh nekaj pohvali, na primer ravnanje z osebami, ki jim je odvzeta prostost. Na mestih, kjer je prikazano stanje v zvezi z otroki s posebnimi potrebami, zvezdice ni. Predlagam, da v pripravo prihodnjega poročila Varuh vključi nov znak – packo, črno packo. Ta naj simbolizira sramotno neodzivnost državnih organov. Prepričana sem, da bo na področju zagotavljanja pravic otrok s posebnimi potrebami takšnih pack veliko. Stanje se namreč tudi v letu 2014 še poslabšuje. Posebej bi želela opozoriti na nekaj odprtih vprašanj in dilem. Prvič, na gradnjo osnovne šole s prilagojenim izobraževalnim programom na Ptuju, kjer se občine prepirajo o investicijskih deležih, država pa ustavlja financiranje. O tem je Varuh že presodil, da gre za kršitve pravic otrok do optimalnih pogojev za izobraževanje. Drugič, na zbiranje soglasij staršev v nekaterih vrtcih, če se njihovi otroci lahko igrajo z otroki s posebnimi potrebami. Tretjič, na 13-letno kalvarijo priprav na izgradnjo centra za osebe z motnjami v duševnem razvoju na Debelem rtiču, kjer so bila investicijska sredstva v preteklem obdobju že v proračunu. Gre za 3,2 milijona evrov, neizgradnja pomeni, da morajo starši otrok z Obale, ki sami ne zmorejo poskrbeti zanje, otroke nastanjati v oddaljenih centrih po Sloveniji. Največjo črno packo pa si zaslužijo državni organi pri obravnavi bolnišnice v Stari Gori! To je bila pri nas prva ustanova in prvi center za celovito rehabilitacijo invalidnih otrok. Stara gora je sklop štirih paviljonov. Enega jim je pred leti ob pomoči občine in Ministrstva za zdravje uspelo nadomestiti z novo stavbo. Trije – od teh v dveh tudi več let bivajo otroci s posebnimi in kombiniranimi posebnimi potrebami, torej z motnjo v duševnem razvoju, s hudimi nevrološkimi in telesnimi okvarami – pa so v obupnem stanju. Vse bolj spominjajo na nedostojanstveno naselje barak. Država mora zanemarjene in dotrajane prostore preurediti v prijazno okolje otrokom, ki so oropani možnosti za običajno življenje v domačem okolju, v družini in med vrstniki. Niti vsakodnevni trud zaposlenih v ustanovi ne more preseči neodzivnosti pristojnih organov pri obnovi prostorov. Navajam primer nemoči in stanja, ki se zdi mogoče komu bizarno, ampak je prisotno ob vsaki otoplitvi zgodaj spomladi, to so mravlje. Prilezejo na plano in pikajo otroke. To jih boli. Vendar se jih zaradi zdravstvenega stanja ne morejo braniti in jih odstraniti. Tudi prostori so polni. V eni sobi je nastanjenih šest otrok, kjer nimajo nobene možnosti zasebnosti družinskega življenja ob obisku svojcev. Za rekonstrukcijo starih prostorov bi potrebovali približno 3 milijone evrov. Proračunski dolg smo letos povečali za 200 milijonov. Postavljam vprašanje ali izziv. Bi bila dodatna investicija 3 milijone evrov preveč za izboljšanje razmer in življenja otrok z najtežjimi posebnimi potrebami? Ni to sramota države, da v 21. stoletju otroci živijo v neustreznih razmerah?! Spoštovani! Del otrok s posebnimi potrebami res nikoli ne bo volivcev, a bodo za vedno ostali ljudje. Prav je, da se jih kot take začne obravnavati, ker sedaj se jih na podlagi predstavljenih primerov ne. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa Erika Dekleva, pripravi naj se gospod Jožef Horvat.
Spoštovana predsedujoča, vsi prisotni! Na Komisiji za peticije ter človekove pravice in enake možnosti smo obravnavali 19. redno poročilo o delu Varuha človekovih pravic za leto 2013. Že takrat smo na seji izpostavili rekordno število obravnavanih pobud – 3 tisoč 471. Da ne omenjam števila telefonskih klicev in osebnih srečanj s pobudniki. Dejstvo je, da je ob takem podatku treba izraziti skrb nad stanjem varovanja človekovih pravic v Sloveniji, čeprav dopušča možnost, da se vedno več ljudi obrača na vas, ker ste prepoznani, ker vam ljudje zaupajo in računajo, da bodo tako najlažje oziroma najhitreje dobili pomoč oziroma bili vsaj slišani. Večji problem kot velika številka pobud, ki jih letno obravnavate, pa je dejstvo, da se nekatera vaša priporočila ponavljajo iz leta v leto, kar pomeni, da priporočil ne jemljemo dovolj resno oziroma se ne zavedamo dovolj svoje vloge in odgovornosti. Sama bom izpostavila področje stanovanjskih zadev, ker je prav na tem področju varuh prejel za kar 121 % več zadev. Vzrokov za to je sicer veliko, na eni strani zaradi neustrezne zakonodaje na stanovanjskem področju, na drugi strani zaradi prebivalcev, njihovega slabega premoženjskega stanja in nezavidljivega socialnega položaja. Težave, s katerimi se ljudje obračajo na Varuha, so se nanašale predvsem na odsotnost razpisov neprofitnih stanovanj v najem, kriterije za dodeljevanje, grozeče deložacije in podobno. Večina občin nima lastnega stanovanjskega programa, v dveh občinah na primer pa je bil zadnji aktualni razpis za dodelitev neprofitnih stanovanj pred 20 leti. V času nastajanja poročila nacionalni stanovanjski program ni bil med prioritetami vlade, sedaj pa je to zaveza koalicijske pogodbe in ena izmed prioritet te vlade oziroma koalicije; zato upam, da se bo problematika na tem področju začela reševati in da pri naslednjem poročilu ne bomo soočeni z dejstvom, da kljub zakonom, smernicam, resolucijam in drugim predpisom mnogi posamezniki še vedno ostajajo za zaprtimi vrati države in njenih institucij. Sicer pa želim Poročilo Varuha pohvaliti, saj je res zelo pregledno. Pohvaliti je treba vašo prisotnost na terenu in dejstvo, da ste kljub velikemu številu vlog uspeli uspešno zaključiti 87 % vseh vlog. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Jožef Horvat. Pripravi naj se gospa mag. Lilijana Kozlovič.
Hvala lepa, gospa podpredsednica. Spoštovana gospa varuhinja, spoštovani predstavnice in predstavniki Vlade, dragi kolegice in kolegi! Mi se danes ob Poročilu Varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2013 pravzaprav pogovarjamo o naši realnosti, o realnem življenju naših državljank in državljanov. Uvodoma moram pohvaliti poročilo – inovativno oblikovano, kakovostno, z bogato vsebino. In upam, ker tehnologija pač gre naprej, ko bomo to poročilo, to knjigo imeli tudi v obliki elektronske knjige, bodo te troblje tudi delovale, te trobente. In po tem čustvenem nastopu, uvodnem nastopu gospe varuhinje gospe Vlaste Nussdorfer moram reči, da se mi je močno oglasila trobenta samoodgovornosti. Seveda ni odgovornost za kršenje človekovih pravic samo na Državnem zboru in Vladi ter drugih institucijah. Vsakdo, vsak človek, prav vsak človek, vsak državljan te države mora spoštovati človekove pravice. Slovenska delegacija je 4. novembra 2014, pred dnevi torej, na 20. zasedanju delovne skupine Sveta OZN za človekove pravice v Ženevi zagovarjala stanje človekovih pravic v Sloveniji v okviru drugega kroga Univerzalnega periodičnega pregleda. O tem smo prav včeraj zaključili razpravo na pobudo kolegic in kolegov Slovenske demokratske stranke na Odboru za zunanjo politiko. Veliko je pravic, za katere pravimo, da so univerzalne. Tudi pravica do dela je človekova pravica in če bi uspeli to človekovo pravico realizirati nekoliko bolj, da ne bi imeli, vsaj v nekaterih regijah, 20 % registrirano stopnjo brezposelnosti, bi avtomatično bile spoštovane tudi nekatere druge človekove pravice. Gospa varuhinja in seveda tudi mnoge kolegice in kolegi ste razpravljali ter opozorili na dostojni pokop žrtev vojne, druge svetovne vojne in tudi povojnih pobojev. Človek je postal človek, ko je začel pokopavati svoje rajne, svoje mrtve, tako je zapisal znani slovenski bloger, duhovnik po poklicu, gospod Branko Cestnik. Zelo pomenljivo! Pravijo, da se je civilizacija rodila z uporabo orodja in ognja. To dognanje lahko dopolnimo z dodatnim vprašanjem. Če orodje in ogenj pomenita tehnični prelom, po katerem smo ljudje v pradavnini iz gozdnega krdela zrastli v urejeno ljudstvo, kaj je potem duhovni prelom? Ponuja se seveda več odgovorov. Mnogi antropologi poudarjajo, človek je postal človek, ko je začel pokopavati svoje mrtve in označevati kraj pokopa. Ko smo ljudje trupla drugih ljudi začeli dojemati kot nekaj svetega, smo odločno prestopili mejo, ki loči živalsko in človeško. Ko smo kraj pokopa svojih rajnih zaznamovali ter se tja vračali s spoštovanjem, je nastopilo nekaj, čemur lahko rečemo prvinsko versko obnašanje, občutek za preseženo, slutnja nesmrtnosti. Gospe in gospodje, nič nenavadne potemtakem ni, da tiranske in zločinske družbe, ki se odrečejo človeškemu in se vrnejo v območje živalskega, to pokažejo tudi z zaničevanjem trupel in izbrisom grobov. Najbolj grozovit in znan je v tem smislu nacistični zločin nad judi. Podobno kot nacisti so se do trupel svojih nasprotnikov vedli tudi komunisti. Metanje v jame in rudniške jaške, prepoved spominjanja – s tem tak režim ne samo da pokaže svojo nečloveškost, svojo necivilizacijskost, temveč tudi namerno in zelo globoko prizadene preživele. Grob, ki ga med nami ni, pa bi moral biti, je lahko v medčloveških odnosih za stoletje in več dejavni vir napetosti, nesreče in sovraštva. Grob je svét. Grob pomeni, da verujemo v človeško in vztrajamo v človeškem. Grob je torej enkrat že zgradil civilizacijo, naj ohrani in gradi tudi v naših časih. Zaključujem spet s konkretnim primerom iz realnosti oziroma z dvema primeroma. Včeraj je ena od slovenskih televizij pokazala, da tudi slovenska gospodarska družba – multinacionalka pravzaprav nima prostora za slepo mladenko. Približno 4 tisoč imamo v Sloveniji slepih in slabovidnih. Zaposlenih – drobtinica, 240 po statistiki. Govorimo o napredku informacijsko-komunikacijskih tehnologiji, čeprav smo prav danes zjutraj na Odboru za zadeve EU s strani generalnega direktorja Direktorata za informacijsko družbo slišali, da se načeloma vsi resorji strinjajo, da bi digitalno agendo za Evropo pri nas implementirali, ni pa uspehov. In to mladenko bi lahko kot slepo zaposlili, če bi ji ta zelo bogata multinacionalka z zelo bogatim lastnikom kupila pripomoček, ki bi ji omogočil zaposlitev. Še eden primer in sprašujem gospo varuhinjo, ali je to kršitev človekovih pravic ali ni? V poslanski pisarni sta se oglasila dva zaročenca. Ker sem tudi pooblaščena oseba za izvajanje obreda zakonske zveze, sta mi povedala, da se želita 2. maja naslednje leto poročiti in da se ne bosta mogla 2. maja 2015 poročiti. Povedal sem, da to ni mogoče. Rekla sta, da je mogoče, ker je sicer sobota in ob sobotah so običajno poroke, 2. maj pa je praznik. Sem rekel, da bom to pa že uredil. Postavil sem poslansko vprašanje pristojni ministrici in dobil odgovor, da to res ni mogoče. Pa sta rekla, "nič hudega, ne trudite se, bova šla v Avstrijo in se bova tam poročila." Ali je to, gospa varuhinja človekovih pravic, kršenje človekove pravice dveh zaročencev, ki se želita poročiti 2. maja? Menda je še vedno mesec ljubezni, ali ne? In bosta šla pač v Avstrijo. Hvala bogu, smo članica Evropske unije in je to možno. Kako malo bi bilo potrebno, spremeniti morda dve, tri besede v nekem pravilniku, pa bi se to dalo narediti. Tudi temu rečemo administrativne prepreke in po moje kršenje človekovih pravic. Želim vam, spoštovana varuhinja, uspešno delo naprej. Upam, da vse to, kar doživljate na terenu, ne bo vplivalo na vaše zdravje. Pri vaših prizadevanjih imate v Poslanski skupini Nove Slovenije – krščanskih demokratov svojega zaveznika. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa mag. Lilijana Kozlovič. Pripravi naj se gospod mag. Dušan Verbič.
Hvala, predsedujoča. Spoštovana varuhinja! Ko prebiram vaše poročilo, predvsem uvod, vidim, da se zavedate vseh razsežnosti – tako spoštovanja kot tudi kršenja človekovih pravic v naši državi. Ne bom rekla, da me tolaži misel, da je podobno stanje ne samo pri nas, ampak tudi po celi Evropi; sploh ko sem bila na konferenci v Rimu, sem začutila, da je podobna situacija marsikje v naših sosednjih državah. Zavedamo se, da so človekove pravice neka spremenljivka, da imajo pravzaprav nek svoj razvoj in se spreminjajo glede na družbeno dogajanje. Mislim, da smo sedaj doživeli že nekaj prelomnic od njihovega nastanka in da smo verjetno trenutno ponovno na neki prelomnici, ki je posledica globalizacijskih procesov. Mislim, da se moramo, ko prihaja do nekih sprememb, v pravem trenutku zavedati, kdaj neko pravico normativno urediti in kdaj ji zagotoviti varstvo; ker če te stvari zamudimo, lahko pride do hudih posledic. Ko sem poslušala vaš govor zjutraj, sem se še toliko bolj zavedala tega, kar sem želela povedati, da drži – res imamo človekove pravice, poznamo temeljne, poznamo ustavne pravice; ampak vsaka pravica je človekova pravica, ne glede na to, kako je rangirana. In ko ste zjutraj govorili o tem, da nekomu primanjkuje hrane, je za njega pravica, ki mu v tistem trenutku primanjkuje, zagotovo najbolj temeljna in najbolj pomembna. In prav zaradi vsega tega stanja, tako v naši državi kot morda tudi v svetu, si upam reči, da je morda trenutni koncept varovanja človekovih pravic nekoliko v krizi, kar poudarjajo tudi filozofi in sem tudi sama poskušala v svoji doktorski disertaciji, pa moje razmišljanje ni bilo sprejeto; zato ga bom danes tu povedala. Namreč, koncept je pravilno zastavljen, da je celotna dolžnost varovanja implicirana na državi, da s svojimi mehanizmi omogoči varovanje, pa tudi uresničevanje teh pravic. Če poskušamo razumeti, zakaj je stanje tako. Menim, da smo v trenutku neke krize obstoječih vrednot in da so tiste vrednote, za katere menimo, da so najpomembnejše, še vedno na vrhu hierarhije, žal pa jih ne spoštujemo; žal družba ravna drugače. In če pogledamo koncept, zakaj so nastale človekove pravice tedanjega leta 1215, ko se prvič o njih omenja; je šlo pravzaprav zato, da se posameznika zaščiti pred oblastjo, ker ga je oblast izkoriščala. In ta posameznik je takrat komaj postal individuum, da se torej zavedamo človeka kot takega, da je človek svoboden, da se lahko svobodno razvija in je lahko kreativen. Ampak menim, da se je s to svobodo nekaj zgodilo. Preprosto jo razumemo kot neomejeno, pozabimo na mejo, ki nam jo postavlja druga pravica, ki nam jo s pravom postavlja država, da ne govorimo o meji, ki jo postavlja javna korist. Na javno korist pozabljamo, kot da je to nekaj od nekoga drugega in to ni naše. Celo več, včasih so same človekove pravice predmet subverzije in izgovora za kršitev temeljnih družbenih vrednot. Ta individuum, ko mu je bila dana tako velika svoboda, je gnan s strani materialne koristi, nima občutka za drugega, država pa ga sploh ne zanima. Zelo pogosto – in tudi vi sami ste povedali – je celo ponosen na to, če jo lahko prenese okrog in jo zlorabi, pa naj bo z drobnimi stvarmi, da morda prijavi prebivališče nekje, kjer ni potrebno, zato da izkoristi neko pravico. Morda pa tudi, da najame kredit v višini 200 tisoč evrov in se zaveda in ve, da ga ne bo treba poravnati. In država tega ni sposobna več sama nadzorovati in zajeziti. In vprašanje je, kaj storiti. Zjutraj, ko sem vas tukaj poslušala, in kot je rekel tudi gospod pred menoj, menim, da bi takih nastopov morali imeti veliko več; morda priti v Državni zbor pogosteje ali na splošno v javnosti povedati, kaj nam je in kako ravnati. Kajti ljudje potrebujejo nekoga, da jim pove, kaj je prav in kaj ni prav. In čeprav ste iz institucije, ki ste neodvisni, mislim, da bi se morali tisti, ki so naši vrhovni oblastniki – predsednik države, predsednik Vlade, predsednik Državnega zbora pa morda še kdo –, pogosteje na tak način morda tudi skupaj pojavljati in ljudem povedati, kaj je prav in kaj ni prav. Kajti ljudje potrebujejo vzgled in tudi neko vodenje v smislu, kam naj se obrnejo in kam naj gredo. Zelo pomembno vlogo pri tem imajo mediji. Seveda, ko kaj o njih spregovorimo, je to takoj napad na medije. Ampak mislim, da se bodo morali vrniti na pot modrega in poučnega sporočanja ter s tem oblikovanja javnega mnenja. Pa samo še dve situaciji bi rada omenila, pa ne za vas, spoštovana varuhinja, ker vem, da se tega zavedate, ampak morda predvsem za javnost, ki se naj tega tudi zaveda. Globalizacijski procesi, o katerih sem prej govorila, povzročajo to, da trčijo različne kulture z različno tradicijo, ena ob drugo; in seveda nastajajo tudi vprašanja spoštovanja pravic – čigavih, katera pravica je bolj pomembna. Tisto, kar želim zelo poudariti in kar je včeraj tudi povedala gospa Novakova, zavedati se moramo, da nam grozi val beguncev, ki je tik pred našimi vrati. Ti ljudje želijo priti na naše območje, na območje Evropske unije, ki je prostor svobode. Če ne bomo pravočasno odreagirali na te situacije, se nam lahko zgodi – in to je bilo tudi na konferenci povedano –, da vedno bolj v Evropi prav zaradi tega prihaja do različnih oblik nacizma in netolerantnosti. Skratka nestrpnost, ki lahko pripelje do neke situacije, ko lahko tudi ta prostor, ki je imel primat miru, ta primat tudi izgubi. In tista druga zadeva, ki ste jo vi tudi omenili, pa je morda spet za nas, poudarjam, in za javnost solidarna in medgeneracijska dolžnost kot vrednota. Torej menim, da bi morali ves koncept teh človekovih pravic vedno bolj graditi na dolžnosti. Torej ne toliko več govoriti o pravicah, ampak o dolžnosti, kajti kaže veliko na to, da pravice pravzaprav zlorabljamo. Kajti vsakdo, če je komu kršena pravica, pomeni, da nekdo drug pravzaprav ni izpolnil svoje dolžnosti. In ko govorimo o teh solidarnostih in medgeneracijskih vrednotah, morajo le-te biti nad pravom in se zavedati, da obstajajo tudi človekove pravice, ki niso otipljive. Vi ste rekli varstvo okolja, ampak takih pravic je veliko in so težje iztožljive kot pa ena popolnoma materializirana. Naj zaključim, zavedati se moramo, da prizadeti drugi ni vedno samo individualen posameznik, se pravi ni vedno samo oseba, ampak tudi javna skupna korist. Ta korist je moja in vsakega izmed nas, ki tukaj sedimo v dvorani, predvsem pa od tistih generacij, ki prihajajo za nami. Želim vam uspešno delo, tako uspešno in še bolj, kot je bilo do zdaj. Hvala, varuhinja!
Hvala. Besedo ima gospod mag. Dušan Verbič, pripravi naj se gospod dr. Dragan Matić.
Spoštovana podpredsednica, poslanke in poslanci, varuhinja, predstavniki Vlade, prav lep pozdrav! Predstavil bom splošno o poročilu. Pregled poročila in priporočil varuhinje nedvomno kažejo na to, da je stanje človekovih pravic v Sloveniji danes že večkrat omenjena beseda – alarmantno. Na to ne nazadnje kažejo že grobi statistični podatki iz samega poročila. Varuhinja je v letu 2013 obravnavala neverjetno število pobud, na podlagi vsebine poročila je možno razbrati, da kljub obilici zakonov, smernicam, resolucijam in drugim predpisom nekateri posamezniki še vedno ostajajo pred zaprtimi vrati države in njenih institucij. Nedvomno je treba rešiti probleme, na katere Varuh s svojimi priporočili opozarja, in to že vrsto let. Pri tem se mora Državni zbor kot zakonodajalec zavedati tudi svoje vloge in odgovornosti; zagotoviti predvsem simbolni pokop žrtev vojnih in povojnih pobojev, narediti viden korak naprej pri zmanjševanju sodnih zaostankov, urediti stanovanjsko problematiko, izboljšati delovanje inšpekcijskih služb ter zmanjšati predolge upravne in ne le sodne postopke. Ne glede na to pa si je treba postaviti prioritete tudi za vnaprej. Poročilo Varuha na področju socialnih zadev je zaskrbljujoče. Na tem področju se je poleg že tako visokega števila pobud število obravnavanih zadev v primerjavi z letom 2012 povečalo za dobrih 27,1 %. Največji delež med temi imajo zadeve s področja pokojninskega zavarovanja in socialnih prejemkov ter socialnih pomoči. To pravzaprav kaže na poslabšanje življenjskih razmer prebivalcev, njihovo socialno stisko in predvsem potrebo po reagiranju države oziroma pristojnih institucij. Razmere so nezavidljive, tudi na področju trga dela glede neizplačila plač za opravljeno delo ter neplačevanja socialnih prispevkov in stanovanjske politike. Posledično tudi zaradi nezadostne celostne strategije države na tem področju. Ne glede na vsa področja, ki zahtevajo še posebno pozornost, je treba omeniti tudi področja, kjer se stanje vseeno izboljšuje oziroma se pozdravlja odločitve posameznih institucij pri reševanju konkretnih kršitev in širše problematike. Na področju ustavnih pobud in predvsem etike javne besede je Varuh prejel skoraj polovico manj pobud kot leta 2012. Manj je bilo tudi pobud s področja sovražnega govora. Na tem mestu je pomembno vprašanje zaupanja v državne institucije. Sodelovalni odnos med vsemi pristojnimi institucijami obstaja, ki pa ga je treba nadgrajevati. Poudariti je treba vlogo Državnega zbora, ki jo ima pri sprejemanju in spreminjanju zakonodaje, in s tem dolžnost, da odpravi marsikatere pomanjkljivosti na področju normativne ureditve. Ob tem pa se je treba zavedati, da gredo človekove pravice vedno z roko v roki tudi z dolžnostmi. Vsled navedenemu pozdravljam Poročilo in podpiram priporočila Varuha človekovih pravic, ki izhajajo za leto 2013. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima dr. Dragan Matić, pripravi naj se gospa Vojka Šergan.
Spoštovana gospa podpredsednica, spoštovani kolegice in kolegi, spoštovani predsednik in predstavniki Vlade, spoštovana varuhinja človekovih pravic! Nedvomno je Poročilo Varuhinje človekovih pravic zelo pomemben dokument, neke vrste opomnik za delo vseh treh vej oblasti, ki mora služiti kot vodilo pri izvrševanju naših nalog in dolžnosti. Osebno se mi zdi zlasti pomemben tisti del, ki opozarja na sovražni govor v vrstah politikov. Citiram. "Pomembno je, da ne le Varuh, temveč predvsem institucije in organizacije, kjer se take izjave pojavljajo, javno obsodijo nesprejemljive prakse. Če se sovražni govor pojavlja v politiki, naj se odzove politika. Pričakujem, da bodo poslanci in drugi politiki sprejeli etični kodeks in oblikovali razsodišče, ki se bo odzivalo na posamezne primere sovražnega govora." Odkar sem v Državnem zboru, pa to ni ravno dolgo, sem imel, žal, priložnost večkrat slišati s strani določenih poslancev, ki so veterani v tem državnem zboru, prav žlahtne primere slabe komunikacije. Zaskrbljujoče je, da prav posamezniki iz vrst poslancev, ki bi se morali truditi, da bi bili pozitiven zgled, počnejo ravno obratno. Ne glede na to, ali neustrezno izražanje formalno že dosega stopnjo sovražnega govora ali ne, je pomembno, kakšno sporočilo dajemo javnosti. Ni toliko bistveno, kar je včeraj razlagal gospod Grims, koliko elementov sovražnega govora mora določeno komuniciranje dosegati, da bi že obveljalo kot sovražni govor po neki formalni plati; bistveno je, kaj in kako sporočamo javnosti, ki nas gleda in ki bi ji morali služiti kot zgled. Torej predlagam, dragi kolegi poslanci, da vsak pri sebi premislimo posebej o tem, kako bomo to priporočilo varuhinje v prihodnje upoštevali, ko bomo nastopali v tej dvorani ali kjerkoli v javnosti. Nadalje se mi zdi posebej pomembno priporočilo varuhinje, da se prouči možnosti spremembe zakonodaje v smislu izboljšave varstva otrok, glede preprečevanja razkrivanja njihove identitete oziroma kršenje njihove pravice do intimnosti; zlasti ko so otroci žrtve zlorab, živijo v žalostnih in neprimernih socialno-družinskih razmerah in podobno. Za uresničevanje tega priporočila se bom kot predsednik Odbora za kulturo prav posebej zavzemal, in sicer zato, ker mora biti zaščita otrok, zlasti v današnjih zaostrenih razmerah, prav posebej v ospredju. Sedanja zakonska ureditev je nepopolna, ker rešuje varstvo otrok oziroma pravice do njihove zasebnosti zgolj parcialno, premalo pa sistemsko. Na primer Kazenski zakonik ščiti le identiteto otroka, ki je udeleženec uradnih postopkov, Zakon o avdiovizualnih medijskih storitvah pa ščiti otroke pred zlorabo, vendar le na področju avdiovizualnega predvajanja. Kodeks novinarjev sicer zapoveduje obzirnost pri poročanju o otrocih in mladoletnikih, češ da se ne sme razkrivati njihove identitete, ko gre za žrtve družinskih tragedij, spolnih zlorab in hudih kaznivih dejanj. Vendar kodeks seveda ni predpis in žal se najdejo tudi taki novinarji, ki se na določbe kodeksa požvižgajo. Torej posodobiti krovni zakon, to je Zakon o medijih, in na ta način sistemsko zaščiti otroke pred tovrstnimi zlorabami. Ob tej priložnosti pa bi rad izrazil prav posebno zadovoljstvo kot arhivist, da je izpolnjeno priporočilo Varuha človekovih pravic, s katerim nalaga Arhivu Republike Slovenije in Ministrstvu za kulturo, da zagotovijo dosledno izvajanje tretjega odstavka 65. člena arhivskega zakona. Varuh človekovih pravic je namreč ugotovil, da je v preteklem obdobju glede dostopanja do arhivskega gradiva bilo premalo spoštovano načelo varovanja občutljivih osebnih podatkov – to se pravi tistih podatkov, ki govorijo o intimnem življenju posameznika, o njegovem spolnem življenju in njegovih družinskih razmerah – na ta način, da se je pač arhivsko gradivo, ki je vsebovalo te podatke, dajalo na vpogled komurkoli. In to je bilo seveda odvisno od navodil vsakokratnega direktorja Arhiva Republike Slovenije. Zdaj je temu drugače, zdaj zakon to sistemsko rešuje. To se mi zdi, da gre za nek primer pozitivne prakse, kako je izvršna veja oblasti dejansko upoštevala priporočilo Varuha človekovih pravic. Na ta način bi veljalo seveda nadaljevati tudi v prihodnje. Spoštovana varuhinja človekovih pravic, verjamem, da nas boste še naprej opozarjali pri našem delu, pri izpolnjevanju teh priporočil in ostalih, ki bodo še prišla. Računam, da bomo večino teh priporočil uspeli dejansko v praksi tudi udejanjiti. Hvala vam!
Hvala. Besedo ima gospa Vojka Šergan, pripravi naj se gospod Uroš Prikl.
Hvala za besedo, predsedujoča. Spoštovani predstavniki Vlade, spoštovana gospa varuhinja, kolegi in kolegice! Letno poročilo Varuha človekovih pravic za leto 2013 je zelo obsežno, pa vendar pregledno. Daje možnost vpogleda v statistične podatke po posameznih področjih, kot so ustavne pravice, diskriminacija, omejitev osebne svobode, pravosodje, policijski postopki, upravne zadeve, okolje in prostor, gospodarske javne službe, stanovanjske zadeve, delovna razmerja, pokojninsko in invalidsko zavarovanje, zdravstveno varstvo in zdravstveno zavarovanje, socialne zadeve, brezposelnost, otrokove pravice, izvajanje nalog in pooblastil državnega preventivnega mehanizma. Prikazani so praktični primeri in aktivnosti po posameznih področjih, informacije o varuhovem delu in pregled aktivnosti. Na koncu poročilo vsebuje tudi 150 priporočil Varuha. Tukaj pa menim, da je naloga nas poslancev, da se zavežemo, da bomo teh 150 priporočil spremljali in upoštevali pri sprejemanju tako nove zakonodaje kot tudi pri prenovi obstoječe zakonodaje. Prav tako bi morali pri svojem delu ta priporočila Varuha nujno upoštevati tudi vsi državni organi. Noben zakon ne bi smel biti sprejet v Državnem zboru, ne da bi se preverilo, ali se morda v kakšnem delu ali členu ne dotika tudi priporočil Varuha. Da temu do sedaj ni bilo tako, je videti iz zbira priporočil Varuha, kjer je med 150 priporočili na primer najti tudi priporočilo, da vlada sprejme vse ukrepe, ki bodo prispevali k dokončanju denacionalizacije. Od sprejetja Zakona o denacionalizaciji je minilo že več kot 20 let, zato je povsem nesprejemljivo in neopravičljivo, da denacionalizacija še ni končana. Smiselno enak predlog je bil na primer podan že v Letnem poročilu Varuha za leto 2008. Druga priporočila, ki so me pri prebiranju priporočil Varuha zbodla, pa se nanašajo na problematike onesnaženja Mežiške doline, Celjske kotline in mojega Zasavja ter vseh večjih slovenskih mest zaradi presežene mejne vrednosti prašnih delcev PM10 in merjenja izpustov le-teh ter zagotovitev neodvisnega nadzora in financiranja meritev. Tudi to ukrepanje, za katerega se je država zavzela v Evropski uniji že leta 2006, ni bilo izvedeno, tako da Evropska komisija proti državi že vodi postopke, zagrožena kazen za vsak dan neukrepanja pa je 10 tisoč evrov. Tukaj sem izpostavila nekatera priporočila Varuha, ki so po mojem mnenju zaskrbljujoča, saj se vlečejo že leta in predolgo; morala pa bi se uveljaviti hitreje. Delati moramo na pravni državi, zato so nas pravzaprav volivci tudi volili. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Uroš Prikl, pripravi naj se gospa mag. Bojana Muršič.
Podpredsednica, hvala lepa za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi, spoštovani predstavniki Varuha, spoštovani predstavniki Vlade! Uvodoma moram pohvaliti Poročilo. Moram reči, da je naporno branje tega poročila, predvsem iz kvantitativnega vidika. Kar pa zadeva same vsebine, pa je seveda na eni strani, kot rečeno, vzorno in korektno pripravljeno. Na drugi strani pa odraža veliko pozitivnih vibracij, predvsem v smislu tega, da se namenja ogromno pozornosti oziroma veliko pozornosti manjšinam, številnim civilnim družbenim iniciativam, pa tudi ostalim ranljivim skupinam prebivalstva v državi. Po drugi strani pa je slabo oziroma skrb vzbujajoče dejstvo, da se nekatera priporočila – pa jih sedaj ne bom tukaj našteval, navajal, ker bi to na nek način pomenilo prehudo kritiko vseh dosedanjih vlad – pojavljajo iz leta v leto, se bore malo tukaj naredi. Jaz mislim, da je treba ukrepati – ukrepati sedaj in takoj, da se to več ne bo ponavljalo. Morda je lahko kriza ali zaostren finančni, gospodarski in še kakšen položaj, tudi seveda socialen, možnost in priložnost, da se kaj naredi prav sedaj. Verjetno ni težko zagotavljati vseh človekovih in drugih pravic v času izobilja, v času tako imenovanih debelih krav. Vrednost ali konsistentnost države na tem področju pa se seveda vidi takrat, ko so razmere zaostrene, težavne; takrat se vidi, ali smo pripravljeni nekaj narediti za majhnega človeka ali nismo. In dajmo tukaj pokazati, da smo, da znamo in da zmoremo. Omenjeni so številni problemi na področju zdravstva. Dejstvo je, da mora biti javno zdravstvo dostopno vsem, ne glede na debelino denarnice. Jaz bi tu dodal, da je to potrebno tudi na področju izobraževanja, celotnega izobraževanja, ne samo v obvezni osnovni šoli, ampak tudi naprej. Treba je zagotoviti možnost za angažiranje v kulturi in športu vsem, ne glede na debelino denarnice. Ne nazadnje, da je potrebno na vsak način in brezpogojno nuditi oziroma omogočiti dostojno življenje in človeško dostojanstvo vsem, ne glede na kakršnekoli različnosti med nami. Ob tej priložnosti bi vas morda v dveh, treh stavkih seznanil oziroma kot dodatek k temu poročilu povedal, da smo bili v Državnem zboru ta teden deležni obiska neodvisne strokovnjakinje Sveta OZN za človekove pravice starejših oseb gospe Rose KornfeldMatte. Na nek način bi gospe lahko rekli, da je varuhinja pravic starejših, čeprav je to moja interpretacija. Kot veste, so se potem z njo sestali tudi najvišji predstavniki te države. Mislim, da smo lahko zelo zadovoljni, da je ta neodvisna strokovnjakinja in borka za pravice starejših po svojem imenovanju izbrala za svojo prvo tujo destinacijo prav Slovenijo. Mislim, da je to na nek način pohvala naši državi, da na tem področju dela veliko, dela dobro. Seveda pa nikoli tako dobro, nikoli ne tako učinkovito, da ne bi bilo mogoče te učinkovitosti in uspešnega angažiranja na področju varovanja pravic starejših še izboljšati. Ob tej priložnosti je bilo tudi omenjeno in izpostavljeno dejstvo, da si bomo za te zadeve prizadevali, prav tako v nadaljevanju, da pričakujemo dolgo pričakovan sprejem Zakona o dolgotrajni oskrbi, ki bo to zadevno področje sistemsko in dolgoročno uredil. Kot koalicijska zaveza v sporazumu koalicijskih partnerjev je tudi ustanovitev Urada za starejše. No, pa to naj še na koncu omenim, da smo soglašali, da si bo Slovenija prizadevala tudi v okviru OZN sprejeti en obligatorni dokument, ki bo urejal sistemsko, dolgoročno in – kar je bistveno – zavezujoče; da bo ta dokument zavezujoč na področju varovanja pravic starejših oseb. V zaključku naj povem to, kar je moj kolega Gantar povedal že uvodoma. Poslanska skupina Desus bo, tako tudi seveda jaz, vaše poročilo podprla. Gospa Nussdorferjeva, na Štajerskem, v Mariboru bi pa rekli, samꞌ takꞌ dalje. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa mag. Bojana Muršič, pripravi naj se gospod mag. Branislav Rajić.
Hvala lepa, predsedujoča; varuhinja s kolegi in državni sekretarji, poslanke in poslanci! Danes imamo v obravnavi Poročilo Varuha človekovih pravic, ki ima kar zajeten kupček papirja, v katerem so vsa poglavja, ki se morajo zavzeti za nas. Vsak se mora ozreti, kaj tukaj piše, in mi politiki smo tukaj, da te stvari rešujemo; ne da se poglabljajo ta poročila iz leta v leto in se na tem področju ne stori ničesar. Dotaknila se bom stanovanjske problematike. Kriza, ki smo ji priča, je razgalila vso bedo, v kateri živijo prebivalci in prebivalke Slovenije. Ena izmed osnovnih življenjskih potreb je potreba po stanovanju, ki postaja vse bolj sama po sebi umevna. Odsev krute realnosti je dnevno poročanje medijev o grožnjah, tudi z deložacijo ljudi, ki ne moremo plačevati stroškov najema. Za njimi stojijo tragične zgodbe, odrekanja in kar je najhuje – tragične zgodbe otrok. V teh primerih se družine trgajo. Otroci pa lahko pristanejo tudi v rejniških družinah. To je žalostno, še več – zaskrbljujoče. Ob tovrstnih primerih, kadar gre za neprofitna stanovanja v lasti lokalnih skupnosti ali države, je treba izkazati fleksibilnost ter omogočiti ogroženim vso potrebno podporo. Nekatere občine skupaj s centri za socialno delo rešujejo vsak primer individualno, kar je tudi edino pravilno. To bi moralo veljati za vse lokalne skupnosti in ne samo za določene, saj so travme teh družin ob izgubi stanovanja zelo boleče. In tudi sicer, človekove pravice na področju stanovanjskih zadev so stalnica teh poročil. Varuhinja že vrsto let izraža nezadovoljstvo s stanjem na področju reševanja stanovanjskih vprašanj, saj ne zaznava nikakršnega napredka pri sistematičnem sprejemanju in uresničevanju ukrepov za reševanje stanovanjske problematike – in to je zaskrbljujoče. Podpiram zahtevo iz priporočila, da se zagotovi pravičnejši sistem ocenjevanja stanovanjskih in socialnih razmer ter ocenjevanja prednosti kategorij posameznikov, da se opredeli obveznost za zagotavljanje določenega števila bivalnih enot. Kot poudarja varuhinja, so torej problemi, s katerimi se pretežno ukvarja v poročilu, sistemske narave. Stanovanjska struktura namreč temelji na lastniškem modelu. Po nekaterih ocenah naj bi v Sloveniji imeli zgolj 7 % najemnih stanovanj, od tega 4 % tržnih in 3 % neprofitnih. Odsotnost razvitega trga najemnih stanovanj je danes eden ključnih pomanjkljivosti. Majhna ponudba stanovanj za najem namreč ne omogoča alternative dolgoročnemu zadolževanju za rešitev stanovanjskega problema, kar najbolj občutijo naši mladi, saj jim je dostop do te najpomembnejše osamosvojitvene možnosti povsem onemogočen. Menim, da je treba čim prej pristopiti k pripravi novega zakona o nacionalni stanovanjski shemi in v njem opredeliti spodbude, ki bodo sprostile stanovanjske kapacitete. Vztrajam tudi na pobudi, da se nezasedena stanovanja v državni lasti, tudi državnih bank, oddajo v neprofitni najem prvenstveno mladim, mladim z nizko najemnino. Poleg omenjenih ukrepov predlagamo še proučitev modela prehodnih stanovanj, kot jih poznajo v Skandinaviji. Zaradi pogostih deložacij v zadnjem obdobju, ki sem jih omenila na začetku, pa je urgentno potrebno pristopiti k oblikovanju začasnih stanovanjskih enot za deložirane. Ponovno bom omenila tudi problematiko hišniških stanovanj, ki se vlečejo že štiriindvajset let. Na to problematiko sem opozorila tudi ministrico za okolje v ponedeljkovem poslanskem vprašanju. Kljub temu, da gre zgolj za nekaj 100 hišniških stanovanj in njihovih družin, ki so v neenakem položaju, varuhinja ponovno opozarja, da je treba zakonodajo poenotiti za vse uporabnike hišniških stanovanj. In na tem mestu upam, da bo ministrica prebrala priporočilo varuhinje in v prihodnjem letu tudi odpravila neenakosti med hišniki, ki so uspeli vloge z veliko truda in birokratskimi zapleti urediti, in tistimi, ki zaradi teh birokratskih zadev tega niso uspeli. To pomeni neenakost, krivice in velike negotovost za hišnike in še posebej na njihove družine. Naj na koncu le omenim, da je Poročilo res kvalitetno, jasno prikazano, za kar se varuhinji na tem mestu najlepše zahvaljujem in ji želim veliko uspeha pri nadaljnjem delu! Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospod mag. Branislav Rajić. Pripravi naj se gospod Primož Hainz.
Hvala, spoštovana gospa podpredsednica. Gospa varuhinja, kolegice, kolegi, predstavniki Vlade! Menim, da je Poročilo Varuha človekovih pravic za leto 2013 zelo obsežno in pregledno. V njem predvsem vidim vodilo, uporabno vsem instancam pri odpravljanju napak na področjih, ki sodijo v njihovo pristojnost. Z obžalovanjem ugotavljam, da se določeni primeri ponavljajo iz leta v leto, brez da bi se pristopilo k njihovemu reševanju. Glede na pobude in pritožbe, ki jih je varuhinja prejela v preteklem letu, se zdi, da je institut Varuha človekovih pravic ne zadnji, temveč včasih tudi edini mehanizem, na katerega se nekateri posamezniki obrnejo. Tukaj je treba ločiti med primeri, ki nakazujejo na neke sistemske napake, in osamljenimi primeri, ki jih je vseeno dobro obravnavati, saj vendarle lahko pomenijo tudi opozorilo, da na nekem področju obstaja potencialna grožnja, ki lahko prizadene večje število posameznikov neke družbene skupine. Osredotočil se bom na dve izjemno pomembni področji. Prvo se nanaša na preprečevanje nasilja nad ženskami in v družini, drugo pa na področje pravic otrok. Pri obeh gre za podpis mednarodnega sporazuma, ki ga Slovenija še ni prakticirala. Obe področji sta aktualni – včeraj je bil mednarodni dan otrok, v torek, 25. novembra, pa je mednarodni dan boja proti nasilju nad ženskami. V okviru tega bi torej izpostavil Istanbulsko konvencijo, podrobneje Konvencijo Sveta Evrope o preprečevanju nasilja nad ženskami in nasilja v družini ter o boju proti njima in tretji izbirni protokol h Konvenciji o otrokovih pravicah. Istanbulska konvencija je bila sprejeta že aprila 2011 in zavezuje države k celostnemu pristopu obravnave nasilja nad ženskami, vključno z nasiljem v družini, kar pomeni tudi preprečevanje tega nasilja, zaščito pred njim in podporo žrtvam ter pregon storilcev. S konvencijo se izpostavlja odgovornost držav za spodbujanje enakosti spolov in varstvo človekovih pravic, oseb, ki so žrtve takega nasilja. Konvencija je pomembna tudi z vidika uvajanja novih deliktov in nadzora nad izvajanjem določb konvencije. To konvencijo sem izpostavil, ker sta nasilje nad ženskami in nasilje v družini dve najbolj pogosti in razširjeni obliki nasilja, kljub temu pa pogosto ostajata neodkriti. Istanbulska konvencija bo zelo kmalu sprejeta na Vladi in potem pride v Državni zbor na obravnavo. Predlog za ratifikacijo je torej pripravljen. Koalicijski člani Odbora za delo, družino, socialne zadeve in invalide so ga že dobili v seznanitev. Tudi če bo to čez nekaj mesecev sprejeto v Državnem zboru, je še vedno dejstvo, da zamujamo s sprejetjem tega dokumenta. Tretji protokol h Konvenciji o otrokovih pravicah je bil podpisan že februarja 2012, vendar ga Slovenija do danes še ni ratificirala. Izpostavljam ga, ker je letos tudi 25. obletnica sprejetja te Konvencije, ker je bila ravno Slovenija pobudnica za nastanek tretjega protokola na mednarodni ravni in zelo aktivna v pogajalskem procesu. Konvencija o otrokovih pravicah je namreč zadnja izmed temeljnih mednarodnih pogodb o človekovih pravicah, ki ni imela pritožbenega mehanizma. Posameznikom iz držav pogodbenic tretjega izbirnega protokola je tako omogočeno, da se v primeru kršitve pravic otrok po izčrpanju domačih pravnih sredstev obrnejo na Odbor OZN za otrokove pravice, ki nadzoruje izvrševanje določb Konvencije o otrokovih pravicah. Od Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti smo dobili informacijo, da je tretji izbirni protokol h Konvenciji o otrokovih pravicah v postopku priprave predloga za ratifikacijo. Opozarjam, da to še ne pomeni, da je cilj dosežen, saj ta postopek lahko traja še eno leto oziroma dokler ne bo politične volje. Na tej točki pa želim povabiti vse, ki politično voljo izkazujejo, da to tvorno storijo. Danes sem se osredotočil na ti dve konvenciji. Kljub temu da omenjena dokumenta ne izhajata eksplicitno iz Poročila Varuha človekovih pravic, sem želel na to opozoriti, saj je v kontekstu razprave o zagotavljanju spoštovanja človekovih pravic to več kot umestno. Tudi pri implementaciji mednarodnih sporazumov v nacionalno zakonodajo moramo biti ažurni in hitri, če želimo ohranjati državo blaginje in družbenega napredka. Vsekakor upam, da bomo v Republiki Sloveniji kmalu ratificirali obe omenjeni konvenciji in se bomo s tem uvrstili med države, ki so se postavile na pravo stran, ko gre za pravice otrok in za preprečevanje nasilja nad ženskami in nasilja v družini. Ob tem se vam, gospa varuhinja, in vašim sodelavcem zahvaljujem, da ste ponovno opozorili na problematiko na obeh področjih. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Primož Hainz. Pripravi naj se dr. Franc Križanič.
Hvala lepa za besedo, gospa podpredsednica. Gospa varuhinja, predstavniki Vlade, dragi kolegice in kolegi! Lahko ugotavljamo, da je Poročilo Varuha vsako leto obsežnejše. Ne glede na nov pristop je dejstvo, da narašča število utemeljenih pobud, ki jih Varuh obravnava. To nas navaja na logično misel, da državne institucije ne delujejo tako, kot bi morale, oziroma da so neučinkovite pri reševanju v mnogih konkretnih življenjskih primerih. Seveda je mogoče tudi, da narašča ozaveščenost ljudi in ugled Varuha ter je zato zabeleženih bistveno več primerov kot v prejšnjih letih; verjetno gre za kombinacijo obeh elementov. Dejstvo pa je, da ljudje ne morejo uresničevati nekaterih svojih temeljnih pravic. Iz Poročila Varuha bi izdvojil nekaj vsebin. Prvič, dejstvo je, da je zakonodaja napisana zapleteno in nerazumljivo oziroma je razumljiva nekaterim posvečenim, večinoma pravnikom. Preveč zakonov – in to se mi zdi še večji problem – pa pišejo zunanji sodelavci, po sistemu tako imenovanega outsourcinga, kjer je velikokrat vključena neizvedljivost zakona in tudi njegovo izigravanje – vnaprejšnje izigravanje. Drugič, kar se tiče vprašanja starejših in njihovih problemov, pa izpostavljam problematiko nasilja nad starejšimi. Gre za fizično, psihično in ekonomsko nasilje. Dejstvo je, da se nasilje nad starejšimi veže tudi z nasiljem nad mladimi, torej gre za nasilje v družini v celoti. In nasilje v družini narašča, kot ugotavljate. Na ta problem opozarjajo tudi na centrih za socialno delo, z ugotovitvijo, da v primerih srečanja z nasiljem nimajo podlage za ukrepanje, razen prijave na policijo ali tolažilnih pogovorov, ki so izjemno pomembni, vendar premalo učinkoviti. S področjem nasilja nad starejšimi se je začela ukvarjati tudi civilna družba, torej Zveza društev upokojencev Slovenije, v okviru programa Starejši za starejše. To akcijo podpira tudi stranka Desus, še več – mnogi naši člani kot člani Zveze društev upokojencev so aktivisti te humane akcije. Tretji večji problem, ki ga omenjam, pa so razmere v domski oskrbi oziroma informacije o pomanjkanju mest v domovih za ostarele. Te informacije niso točne. Veste, da je mest v domovih dovolj. Predvsem gre tu za privatne domove, kajti v njih so usluge daleč predrage, in si večina starejših, razen redkih posameznikov, tega ne more privoščiti. Imamo pa tudi državne domove in domove s koncesijo. Tudi v teh je nekaj prostora, sicer ne toliko, so seveda nekatere razlike med velikimi mesti in okolico. Tudi tu se postavlja vprašanje materialne realnosti, namreč mnogi starejši odpovedujejo domove ali pa jih iz domov jemljejo njihovi sorodniki. Tu pa se obe problematiki – problematika nasilja in problematika prostora v domovih – povezujeta. Nekateri mlajši preprosto starejše jemljejo iz domov, seveda jemljejo njihove penzije in jih potem na nek način – če že ni velikega nasilja, pa vsaj psihološko – zanemarjajo in jih puste postrani. To je zelo na kratko nekaj "observanc", če lahko tako rečem, na to poročilo, ki se mi zdi zelo kvalitetno. Seveda se pridružujem vsem tistim, ki so ga pred menoj že pohvalili, tudi stranka Desus. Priporočamo državi, vladi, seveda tudi vsem nam poslancem vaša priporočila v resno obravnavo tudi v nadalje in topel sprejem. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima dr. Franc Križanič, pripravi naj se gospa Anita Koleša.
Hvala lepa. Spoštovani visoki zbor! Poslanstvo Socialdemokratske stranke je tudi skrb za pravice delavcev. Tu bi se rad na kratko zadržal ob komentarju Poročila Varuha, in sicer poročilo navaja kombinacijo plačilne nediscipline v podjetjih in veriženja podjetij – se pravi lastnik podjetje zapre, ustanovi novo podjetje za isto dejavnost itn. ter se na ta način v bistvu izogiba svojim obveznostim in plačilu svojih obveznosti do zaposlenih v starejših, prejšnjih podjetij. Gre za navadno goljufijo in mislim, da je treba take goljufije preganjati, treba jih je sankcionirat. V tem primeru bo tudi njihovo število hitro upadlo in pravice zaposlenih do poštenega plačila, ki so praktično del ustavno garantiranih pravic, bodo zagotovljene. Podoben negativni učinek bo imela tudi sedaj aktualna razprodaja slovenskih podjetij. V tem okviru se prodaja delovna mesta, tu si ne delati utvar, in to delovna mesta sedaj tam zaposlenih ljudi kot tudi delovna mesta potencialno bodoče zaposlenih, ki bodo pač izgubili možnost, da se angažirajo pri kvalitetnem razvoju teh podružnic, ki bodo imele centre izven Slovenije. Tudi to je že nastavek kršenja človekovih pravic. Nekaj tega se vidi že sedaj; vse glavno, dragi moji oziroma spoštovani, šele prihaja. Vse glavno na tem področju šele prihaja. Strinjam se z mag. Bojano Muršič, da je treba v Sloveniji tudi zagotoviti neke vrste intervencijo takrat, kadar je treba intervenirati, ne glede na upravičenja na neko pravno podlago itn. To je boleče pokazal ZUJF, ki je ukinil financiranje prehrane dijakov in študentov, ki jo je uvedla Pahorjeva vlada. Takrat smo imeli opravka z lačnimi otroki, kjer bi pač neka inštitucija morala pravi čas reagirati. Kasneje se je to seveda v zakonu popravilo, vendar vmesno obdobje je bilo pa dokaj tragično. In na koncu bi rad opozoril še na problem nezaposlenosti, ki je hud napad na delavske pravice. Ta problem se je v zadnjem letu zmanjšal, in to prvič v tej krizi. To ni taka bagatela, veste, v tej krizi je dolgo časa trajalo, nekaj mesecev je sicer šlo gor, v letu 2011; potem pa je zopet začelo upadati. Sedaj se je izboljšalo. Glavni vzvod na tem področju je poleg seveda uspešnega izvoznega prestrukturiranja aktivna politika zaposlovanja, ki jo vodi Ministrstvo za delo v slovenski Vladi. Jaz mislim, da je to politiko treba nadaljevati in da bo imela še naprej zelo ugodne rezultate. Velike rezerve na tem področju pa imamo tudi s kreditno politiko. Ko se bo ta sprostila – če se bo sprostila, kot jo poskuša sprostiti recimo Evropska centralna banka z različnimi neformalnimi akcijami oziroma nekonvencionalnimi akcijami njenega guvernerja Draghija –, takrat se bo tudi pri nas bistveno izboljšala socialna situacija. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa Anita Koleša, pripravi naj se gospa Anja Bah Žibert.
Lepo pozdravljena, gospa predsedujoča, vsi, ki ste tukaj v dvorani, še posebej pa varuhinja človekovih pravic z obema sodelavcema! Seveda se pridružujem vsem tistim, ki so pohvalili vaše delo, vaše poročilo. Resnično je pregledno, resnično je lično. O vsebinah pa zdaj razpravljamo in o teh vsebinah bi rada nekaj dodala. Prva ugotovitev, ki bi jo rada pokomentirala, zelo na kratko sicer, je začetek vašega poročila, ki ste ga naslovili Nepremišljeno rokohitrstvo pri sprejemanju zakonodaje. Pravite, da so mnogi zakoni sprejeti hitro in nepremišljeno, celo v neskladju z Ustavo. Prepogosta spreminjanja in dopolnjevanja zakonov ne pripomorejo h krepitvi pravne varnosti. To vaše spoznanje se mi zdi pomembno predvsem zato, da bi vam sporočila našo zavezo, da se bomo vseh sprememb nove zakonodaje, ali pa sprememb čisto na novo, ali pa samih sprememb lotili premišljeno, čeprav smo vseskozi bolj ali manj pod nekim pritiskom, da bi morali že v teh nekaj mesecih najti ustrezne zakonske rešitve na celi vrsti zadev. Vendar mislim, da bi s tem resnično tvegali nepremišljeno rokohitrstvo, kot ste dajali. Zato torej neke vrste zagotovilo naše zaveze, da se bomo lotili teh zakonov premišljeno. Upamo, da nam bo to tudi uspelo. Bi pa še omenila en problem, ki morda na prvo žogo ni tako zelo pomemben, mislim pa, da postaja vedno pomembnejši. O tem bi vas prosila tudi za vaše sodelovanje in vašo pomoč. Pred časom sem v enem tedniku prebrala zanimiv prispevek o psihičnem nasilju, predstavljenem na precej nazoren način, ko je urednica pod drobnogled vzela eno izmed priljubljenih televizijskih oddaj. Pri tem seveda ni pomembno, katera oddaja je bila to, ne bom govorila o njej; temveč o tem, kje so meje dopustnosti pri predvajanju določenih vsebin v medijih – s poudarkom na psihičnem nasilju, in na kakšen način pravzaprav to opravičujemo. Moramo se zavedati, da so medijske vsebine tudi del vzgoje naših otrok in mladostnikov. Niso samo žaljive besede tiste, s katerimi neko nasilje označimo za psihično, temveč sta to tudi telesna drža posameznikov in obnašanje, ki v danem trenutku povesta več kot besede same. Ko se mediji ob predvajanju vsebin z elementi psihičnega nasilja hote ali nehote ne opredelijo oziroma ne podajo vrednostne presoje, se zdi, da je potem vse lepo in prav. Ob tem pa se mi zastavlja več vprašanj. Kako odgovorni uredniki in lastniki medijev razumejo odgovornost, ki jo imajo pri oblikovanju sistema vrednot v družbi? Ali je domet neke oddaje res še edino merilo pri tem, ali je neka vsebina primerna za predvajanje? Kakšno držo zavzemajo starši in skrbniki do takšnih vsebin in to držo prenašajo na svoje otroke, posredno ali neposredno? Kakšni so odzivi strokovne javnosti na to psihično nasilje, ki se pojavlja predvsem v tako imenovanih resničnostnih šovih? Kakšno držo do tega zavzema vsak izmed nas posamično ter mi vsi skupaj, ki smo predstavniki te institucije in vseh državljanov? Odgovori na ta vprašanja tvorijo temelje naše družbe in naših vrednot. Zato želim izraziti zadovoljstvo tudi s priporočili Varuha, ki so zapisana na področju medijev. V Poročilu Varuha so mediji namreč izpostavljeni na več mestih, posebna pozornost je namenjena tudi otrokom v medijih in senzacionalističnemu poročanju o otrocih ter uporabi otrok za večjo gledanost in poslušanost za boljšo prodajo. V kontekst zlorabe oseb v neprimernih medijskih vsebinah, tako kot pri kršenju katerihkoli drugih človekovih pravic ne moremo čakati, da nek pojav, kot je na primer predvajanje vsebin z elementi psihičnega nasilja, postane množičen, saj je takrat že prepozno. Lahko pa kot posamezniki in družba reagiramo. Zato ob tej priložnosti apeliram tudi na Varuha človekovih pravic, da se v prihodnje še bolj odziva in je pozoren na te negativne trende in grožnje na področju medijskih vsebin ter da poskušate najti način, da se o tem veliko več pogovarjamo in tudi veliko bolje odzivamo. Najlepša hvala za vaše delo, gospa varuhinja, zelo ga cenim. Moje zagotovilo je, da bo ta knjiga v omari večkrat pogledana, večkrat pregledana. Upam, da boste uspešni tudi v prihodnje. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa Anja Bah Žibert, pripravi naj se gospa Vesna Vervega.
Spoštovana predsedujoča, spoštovana varuhinja s sodelavci, spoštovani predstavniki Vlade! Ko govorimo o človekovih pravicah, jih je treba videti v širšem in ožjem smislu oziroma kontekstu. Zato se na nek način s predstavnikom Desusa gospodom Gantarjem ne morem strinjati v tistem delu, ko je govoril, da si želi, da je poročilo varuhinje človekovih pravic v prihodnje krajše. Namreč, večja kot bo naša občutljivost do kršenja človekovih pravic in bolj kot se bomo približevali ničelni toleranci do teh kršitev, več bomo o tem govorili, več bomo o tem pisali in bolj bo napredovala naša družba. Zato se vam zahvaljujem za ta obsežen dokument in upam, da bomo tudi v prihodnje na to temo še veliko govorili. Želim pa si nekaj drugega, da se deli v teh poročilih ne bi znova in znova ponavljali in da bi zapisano obležalo v nekih predalih in bi se jemalo iz njih tu in tam. Kajti dejansko je potrebno pristopiti k reševanju teh problemov, sicer bomo ostali vedno znova in znova samo na pogovorih, na besedah – dobro bi bilo, zavzemali se bomo in tako naprej. Se opravičujem, ampak nekoliko neprimerna se mi je zdela razprava predstavnice Socialnih demokratov, ki je dodatne predloge Slovenske demokratske stranke v obliki amandmajev poimenovala za publicistične, sama pa je kar velik del razprave izkoristila za demagoško besedičenje – in bom tudi povedala, zakaj. Ravno predstavnica te stranke, ki je bila praktično ves čas v vladah, bi lahko poskrbela, da o nekaterih temah ne bi bilo treba več govoriti, ne bi jih bilo treba niti reševati. Ko govorimo o gospodarski in o socialni stiski, ki se odraža danes in je vse bolj prisotna – in o tem je danes govorila varuhinja ter tudi ostali razpravljavci –, bi bilo prav, da se najprej obrnejo na svoje predstavnike, denimo predstavnike v Forumu 21. Posledično bi bilo teh problemov in kršitev gotovo bistveno manj. Ko govorimo o stiski otrok danes, ta trenutek, zakaj se ne obrnete na svojega bivšega ministra za izobraževanje, ki bi gotovo lahko naredil korak naprej. Ali še bolje, na vašo bivšo in trenutno ministrico za socialo – tam je potrebno iskati rešitve. Naloga varuhinje pa je, da jih ugotavlja, da jih izpostavlja in da pri tem po svojih močeh pomaga. Danes je bilo že govora o nekaterih kršitvah, ki jih lahko uvrščamo v tako imenovani širši kontekst. Gre za naše državljanke in državljane, ki so še danes, v dobi napredne družbe, na nek način diskriminirani in jim je onemogočena temeljna pravica, to je pravica do vode. Številni deli Slovenije še danes nimajo urejenih vodovodnih in kanalizacijskih sistemov, naj izpostavim tukaj suhokrajinski vodovod, kjer rešitev že dolgo, predolgo ni. Res je žalostno, da se moramo v tem času soočati s tovrstnimi kršitvami pravic, kajti ne nazadnje je voda dobrina, pravica; in ne privilegij. Vendar pa se do nekaterih državljanov, žal, obnašamo ravno nasprotno, da si tega na nek način še ne morejo privoščiti oziroma jim ne privoščimo, ker ni denarja. Po drugi strani pa v proračunih oziroma rebalansih še vedno namenjamo ogromno denarja za protokolarne dejavnosti. Danes je bilo govora tudi o romski problematiki. Bila je že večkrat izpostavljena in prav je, da se o tem govori. Ni pa bil toliko izpostavljen problem, ki ga imajo določena okolja zaradi nerešene romske problematike. Govorim o prebivalcih, ki se velikokrat obračajo na nas in iščejo pomoč, kajti želijo, da bi se ta problem rešil v dobro vseh, pa še vedno nekako capljamo na mestu. Tudi tukaj je potrebno izpostaviti Dolenjsko. Prihaja tudi do fizičnih obračunavanj in lahko zadeve potegnejo za seboj še kaj hujšega. O stanju in učinkovitosti pravosodnega sistema smo včeraj govorili že veliko. Verjamem, da je bila varuhinja z vsem povedanim seznanjena, seveda ob žalostnem dejstvu, da veliko tega že pozna in da se stvari v teh zadevah ne rešujejo tako, kot bi se morale, kajti posamezne kršitve trajajo že leta in leta. Varuhinja je o tem tudi veliko napisala v poročilu samem. Verjamem pa, da bi bilo lahko tega tudi še več. Varuhinja poziva tudi pri večji občutljivosti pri naslednji spremembi Zakona o kazenskem postopku. Naj izpostavim zato, ker bo danes ena od naslednjih točk namenjena ravno tej razpravi in bomo govorili ravno tako o problemih, ki jih na nek način varuhinja omenja. Varuhinja, žal vas moram obvestiti, da je bil amandma Slovenske demokratske stranke, ki bi bil na nek način tudi korak naprej k zagotavljanju pravic stranke v postopku, s strani koalicije zavrnjen. Lahko si boste pogledali, o čem govorim, da vam ne bom kradla sedaj tega časa. Varuhinja v poročilu opozarja tudi na nepravočasno izvajanje nalog policije. Žal se bomo tudi s tem vprašanjem srečevali v prihodnje. Prepričana – in žal mi je, da se bomo z njim srečevali še večkrat in še obsežneje. Zakaj? Ne govorim o tem, da policija slabo opravlja svoje delo, ampak govorim o tem, da zaradi vse slabših razmer na tem področju tudi njihov časovni reakcijski čas na ta način podaljšujemo. Tudi o tem smo želeli govoriti, spoštovana varuhinja, pa za razpravo koalicija ni bila navdušena. Bilo bi prav, da govorimo tudi o njihovih pravicah samih, kajti na nek način se s slabšanjem položaja policije v celoti slabša tudi individualni položaj vsakega izmed njih in prihaja do kršenj pravic. Dovolite mi, spoštovani, da se na koncu ozrem nekoliko v prihodnje. Kot lahko beremo iz medijev, mislim da že od včerajšnjega dne, se bomo najverjetneje v Poročilu za leto 2014 ukvarjali tudi s kršitvijo človekovih pravic, ki so jih prizadeli moji kolegi, poslanke in poslanci. Prizadela jih je vladajoča koalicija in dobršen del opozicije. O tem bomo govorili v poročilu leta 2014. Vendar pa me nekoliko skrbi in zdi se mi, da bo ta razprava izzvenela v naši državi res nekoliko čudno, da bodo poslanke in poslanci razpravljali o kršitvah človekovih pravic v naši družbi; na drugi strani pa bodo kršitelji oni sami. To pa je problem, spoštovana varuhinja, s katerim se bomo žal soočali najverjetneje v prihodnjem poročilu. Prav bi bilo, da o tem govorimo že danes. Hvala lepa.
Hvala. Besedo ima gospa Vesna Vervega, pripravi naj se gospa Irena Grošelj Košnik.
Hvala za besedo. Spoštovana predsedujoča, varuhinja, ostali prisotni! Uvodoma naj tudi jaz omenim, da je letno poročilo Varuha vsebinsko zelo temeljito pripravljeno, oblikovano pa zelo pregledno in jasno. Izražam pohvalo tistim, ki so to pripravili. Svojo razpravo pa bom omejila na nekaj konkretnih problemov, ki so omenjeni v letnem poročilu Varuha pod poglavjem Otrokove pravice in priporočilih Varuha, katere podpiram. Prizadevala si bom, da se udejanjijo zaradi tega, da bo število pobud v prihodnje manjše. Izobraževanje srednješolcev v bolnišnični šoli. Individualna pomoč srednješolcem se nudi samo za splošne izobraževalne predmete, ker je v srednjih šolah glede na stopnjo izobraževanja na različnih ravneh zahtevnosti in zaradi različnega števila ur pouka težko oblikovati enoten koncept dela. Vzgojni zavod oziroma šola pripravi individualni načrt dela za dijaka, ki je odsoten v skladu s pedagoško pogodbo, ki jo oblikujejo vsi deležniki. Vse našteto so razlogi, zaradi katerih se zdi, da bo ministrstvo zelo težko našlo rešitve, ki bi zadostile vsem zakonskim zahtevam, kot priporoča Varuh, vendar je treba na tem vztrajati. Ob tej priložnosti izražam skrb in apel, da se za otroke, ki bi takšno pomoč nujno potrebovali, čim prej najde ustrezna rešitev. V Sloveniji se je po podatkih Ministrstva za izobraževanje, znanost in šport, ki jih je posredovalo Varuhu, v letih 2012 in 2013 na domu izobraževalo 123 učencev, vendar njihovo število raste zadnjih sedem let. Po Zakonu o osnovi šoli je izobraževanje na domu prostovoljno in izključna pravica staršev, torej ni opredeljeno tudi kot pravica otrok. Varuh namreč upravičeno ugotavlja, da Zakon o osnovi šoli ne določa nobenih zahtev za tistega, ki otroka poučuje – v tem delu izpostavljam predvsem kakovost izobraževanja na domu. Kljub temu da ministrstvo ni zaznalo nobenih težav pri izvajanju tega načina dela, Varuh priporoča, da prouči tematiko, dopolni ta del Zakona o osnovi šoli. Menim, da so dopolnitve tega zakona potrebne, predvsem na področju preverjanja učnih rezultatov teh učencev, možnost večkratnega preverjanja skozi leto, urediti pa bi bilo treba tudi pogoje za osebe, ki poučujejo na domu. Posebej pomembna pa se mi zdi analiza socializacije teh otrok, kot navaja Varuh. Glede neprimernih vsebin v učnih gradivih in dogajanja v minulih dveh letih je strokovna javnost razdeljena. Podpiram avtonomijo učiteljev pri izbiri literature oziroma umetnostnega besedila na vseh nivojih izobraževanja. Učitelji so usposobljeni, da presodijo, katera besedila bodo obravnavali, in jih znajo tudi interpretirati in vrednotiti. Z omejevanjem in cenzuriranjem bi posegli v njihovo strokovno avtonomijo. Strinjam pa se z Varuhom glede novele ZOFVI, ki bi določenim osebam prepovedala sklenitev delovnega razmerja in drugih aktivnosti v šolah. Kot mi je znano, je novela zakona že v pripravi in lahko pričakujemo, da bo kmalu sprejeta. Na koncu bi omenila še eno stvar. Na konferenci, ki je bila prejšnji četrtek v Državnem zboru ob 25. obletnici sprejetja Konvencije o otrokovih pravicah, so učenci in dijaki govorili med drugim tudi o participaciji otrok in mladostnikov v izobraževalnem procesu. Razpravljali so o premajhni zastopanosti državljanskih kompetenc v kurikulumu osnovne šole in obveznih izbirnih vsebinah v srednjih šolah, izvajanje je tukaj prepuščeno zgolj šolam, o premajhnem poznavanju političnih in socialnih vsebin, kar seveda omejuje aktivno in demokratično udejstvovanje mladih. Ne samo poslušati, jaz mislim, da bi jih morali tudi slišati. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Irena Grošelj Košnik, pripravi naj se gospod dr. Bojan Dobovšek.
Spoštovani vsi prisotni, predvsem gospa varuhinja s sodelavci! Tudi jaz bi pohvalila to poročilo, ker se res nanaša na vsa pomembnejša področja našega življenja. Predvsem pa bi poudarila to, da bi bilo res potrebno dosledneje in hitreje upoštevati priporočila, ki nam jih to poročilo prinaša. V poročilu Varuh omenja tudi probleme mladih invalidnih oseb, ki zelo pogosto ne najdejo ustrezne namestitve. Jaz bi se na tem področju osredotočila predvsem na tisto populacijo, katere invalidnost je nastala ob rojstvu ali v otroštvu. Ti invalidi so potem, ko postanejo odrasli, nemalokrat prepuščeni v oskrbo staršem ali ožjim družinskim članom. In ker ni dovolj prostora v socialnih zavodih, predvsem v varstveno-delovnih centrih, so njihovi skrbniki potem v odrasli dobi zelo v stiski, kaj bo potem, ko bodo tudi sami obnemogli, ko ne bodo mogli več skrbeti zanje. Zato se velikokrat obračajo na različne institucije – sami in tudi društva, v katera so vključeni. Zato menim, da bi bilo res treba tej populaciji posvetiti vnaprej še posebno pozornost, saj so njihovi svojci res v stiski in negotovosti. Druga stvar pa je, da je zakon, ki ureja nastanitev teh oseb in tudi določene prejemke, že popolnoma zastarel in tudi v določenem delu neustaven, saj ne ureja na ustrezen način dolžnosti preživljanja teh oseb; zato pozivam, da se temu področju v prihodnje še posebej posvetimo. Hvala.
Hvala. Besedo ima dr. Bojan Dobovšek, pripravi naj se gospod Tomaž Gantar.
Hvala. Spoštovani, ki še spremljate to sejo! Glede na moj splošen del bi v posebnem delu poudaril dve stvari, in sicer, prvič, me zelo veseli, da je varuhinja podala roko medijem v tem poročilu in svojem govoru, kajti ugotoviti je treba, da takšne institucije delujejo skozi medije. Pritisk, ki ga delajo na družbo in ki ga ustvarjajo na institucije, ki se ne odzivajo, je pritisk skozi medije. In v tem poročilu in v predstavljanju tega poročila gre za to, da se javnost zave pomembnosti tega poročila in zave moči, ki ga takšno poročilo lahko ustvari. Tukaj smo videli, da gre za dostopnost tovrstne tematike do ljudi, še posebej pa dostopnost tovrstne tematike do mladih, skozi nove medijske kanale. Medij se pojavlja kot četrta veja oblasti in lahko pritiska na ostale tri veje oblasti. To jim tudi do neke mere uspeva. Videli smo, da v nekaterih primerih ljudje izkoristijo medije, da izpostavijo svojo problematiko, ta pride do varuhinje ali pa tudi do drugih institucij in tako prihajamo do želenih rezultatov. Seveda moramo biti pa pozorni tudi na drugo stvar, da multinacionalke in ostali lahko obvladujejo medije ter s tem zaustavijo pretok teh informacij. Ljudje se pojavijo kot žrtve multinacionalk ali tudi medijev; in prav na to je opozorjeno v tem poročilu. Kar je pozitivno, je to, da se v Sloveniji začenja pojavljati v nekaterih primerih preiskovalno novinarstvo, ki glede na indice, ki so podani v tem poročilu, povzame tematiko in preiskuje zadeve naprej. Glede na odmevnost potem prihaja do rešitev posameznih primerov, ki so bili posledica kršitve človekovih pravic. In še ključna zadeva, vidimo, da raste obisk internetne strani – to se mi zdi zelo pozitivno – in da je nova oblika, skozi te nove medijske kanale, Facebook in ostale, dostopnosti mladih do teh tematik. Ker zanimanje raste, mislim, da je prihodnost prav na teh področjih. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospod Tomaž Gantar, pripravi naj se gospa dr. Jasna Murgel.
Hvala, podpredsednica. Spoštovani kolegi, še enkrat se oglašam. Že v uvodu je bilo rečeno, da je to poročilo zelo temeljito, dobro pripravljeno in razkriva dejansko stotine ali verjetno tudi tisoče žalostnih zgodb, krivic, stisk, ki se pač dogajajo vsak dan pred nami. Upam, da bo takšno poročilo ostalo malo dlje prisotno med nami, ne samo ob današnji razpravi, ampak verjetno ob vsakodnevnem delu, glede na to, da se tudi mi vse prevečkrat ukvarjamo sami s seboj in s svojimi stiskami, pa mogoče tudi krivicami, ki pa so kljub vsemu na čisto drugem nivoju, drugačne narave kot stiske tistih, o katerih poročilo govori. In mislim, da je to poročilo odličen odraz razmer v naši državi, ker zajema praktično vsa področja. Ne bi se spuščal na posamezne pravice, na posamezne skupine; verjamem, da morda nekatere tudi niso zajete, mislim pa, da jih je kljub vsemu velika večina in je dejansko to tisto, kar danes živimo v Sloveniji. Kljub temu, da je to poročilo temeljito in dobro pripravljeno, mislim, da je dokaj dobrohotno s priporočili tudi do nas. Dobrohotno mislim zato, kot je bilo že večkrat omenjeno, se ogromno teh kršenj pravic ponavlja iz leta v leto. In tu so pregledno zbrana priporočila, kje bi bilo dobro ukrepati, kaj bi bilo dobro narediti. Bojim se, da se bo podobno dogajalo tudi v prihodnje, če le ne bo takšno poročilo Varuha morda tudi bolj zavezujoče za tiste, ki o tem odločajo. V tem primeru bi pričakoval tudi kakšen predlog s strani Urada Varuha za človekove pravice ali varuhinje, kako in kje je možno izboljšati to učinkovitost, ki bi se morala odražati na podlagi takšnega poročila. Morda bolj jasno opredeliti, težko rečem, hujše krivice, ker so hude vse; ali pa tiste, ki se v resnici vrsto let pojavljajo nonstop in so stalnica v vseh poročilih. In ne nazadnje seveda z jasno odgovornostjo ali opredelitvijo tudi tistih, ki se požvižgajo ali požvižgamo na takšna priporočila. In dokler tega ne bo, se bojim, da kljub temu, da se stanje izboljšuje, da bomo priča, da se bo zadeva ponavljala in da bomo pač enkrat na leto vedno znova govorili o tem, da sicer je nekaj boljše, ampak da se pa še vedno veliko stvari ne spremeni in ne dogaja. Mislim, da le ni iskati vseh razlogov v krizi, v kateri smo, namreč veliko stvari, na katere se tudi poročilo nanaša in ki se ne rešujejo, ne stane praktično nič. Stanejo nekaj dobre volje, dobrega namena, predvsem pa upoštevanje tistega, kar je očitno in zapisano, pa morda ni v prvem planu zaradi kakšnega razloga. Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa dr. Jasna Murgel, pripravi naj se gospa Marinka Levičar.
Hvala lepa za besedo. Spoštovana gospa podpredsednica, spoštovana gospa varuhinja, kolegice in kolegi! Najprej bi se rada gospe varuhinji zahvalila za čustveni uvod v zvezi s stanjem, ki ga sama zaznava s tem, kar so ji ljudje povedali, ko se je pogovarjala z njimi o njihovih težavah. Ne zamerite mi, tudi ne mojemu čustvenemu odzivu, razjokala sem se ob tem, ker sem prišla sem zato, da se ukvarjam ravno s temi stvarmi, da pomagam; in to tudi želim naprej delati. In si bom za to prizadevala in pozivam vse nas, da se ukvarjamo s težavami in da ne izgubljamo časa, da se ukvarjamo sami s seboj. Vrednost Poročila Varuha o človekovih pravicah je v tem, da daje najbolj objektivno sliko o stanju varstva človekovih pravic v državi, ker gre za poročilo institucije, ki je neodvisna od državne oblasti. Zato je njegova vrednost zelo velika in tudi zato sem velikokrat sama prebirala poročila Varuha človekovih pravic – in tudi to je zelo dobro pripravljeno. Vendarle bi rada izpostavila en del iz vaših ugotovitev, ki se mi zdi posebej pomemben, in sicer področje ureditve varstva pred diskriminacijo v Sloveniji. Omenjate ga v poročilu, ampak zdi se mi pomembno, da se izpostavi, znova poudari, da je zagovornik načela enakosti v Sloveniji izpostavil, da je slovenski sistem varstva pred diskriminacijo kritično neučinkovit. Zagovornik načela enakosti ugotavlja, da je v Sloveniji delna neusklajenost zakonodaje z mednarodnimi obveznostmi in da je ta zakonodaja nejasna, ni dovolj nedvoumna in da bi bili vsi njeni naslovniki – žrtve, kršitelji ter celo organi, pristojni za ukrepanje – sposobni že na podlagi besedila relevantnih zakonov in brez zahtevne pravne razlage sami ugotoviti, kakšen je njihov pravni položaj, torej kakšne so pravice in obveznosti, kaj smem in česa ne smem, kako naj ravnam. Nadalje; zagovornik ugotavlja, da imamo odsotnost učinkovitega sistema za pravno varstvo, torej pravni sistem je zapleten, nepregleden in docela neučinkovit. Opozarja tudi na pomanjkljiv sistem za neodvisno oporo žrtvam diskriminacije, kar se mi zdi še zelo pomembno, to smo že slišali tudi v odgovoru na poslanska vprašanja, saj nimamo učinkovitega in neodvisnega organa za varstvo pred diskriminacijo. Ta organ med drugim tudi nima pravice, ker ga ni, tudi ne more zastopati žrtev pred diskriminacijo. Velikokrat sem se tudi sama v postopkih srečevala z ljudmi, ki se niso bili sami sposobni zastopati v postopkih, v katerih bi nastopali; in tudi če bi se zastopali, ne bi imeli ustreznega znanja, da dosežejo pravico. Vendar tudi če bi v našem pravnem sistemu uspeli, nekega velikega učinka ne bi bilo. Zagovornik načela enakosti ugotavlja, da ni tudi celovitega zbiranja podatkov, neodvisnega spremljanja stanja in sistemskega nadzora ter spodbud. Nadalje ugotavlja, da nimamo učinkovitih, ustrezno usklajenih politik ter političnega vodenja v državi glede diskriminacije. Navaja tudi, da imamo zanikanje, podcenjevanje ali zanikanje problema diskriminacije in pomanjkanje politične volje za spopadanje z njim. Mislim, da je zelo pomembno, da se soočimo s tem problemom in naredimo vse, da se ta institucija za odpravo diskriminacije ustanovi. Z Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve smo slišali, da se na tem dela in da naj bi bila v kratkem ustanovljena, ampak je treba ne samo ustanoviti to institucijo, ampak tudi spremeniti zakonodajo in narediti sistem bolj učinkovit, da bi lahko bil učinkovit za potencialne žrtve diskriminacije, da bi lahko dejansko prišle do učinkovitega pravnega varstva. In na tem področju se nameravam tudi sama angažirati. Hvala lepa za poročilo in veliko uspeha pri delu še naprej! Hvala.
Hvala. Besedo ima gospa Marinka Levičar. Pripravi naj se dr. Mitja Horvat.
Spoštovana gospa varuhinja človekovih pravic, njena sodelavca, predsedujoča in vsi ostali prisotni, lep pozdrav! Poročilo Varuha človekovih pravic je izjemno dobro, v vseh pogledih. Prav tako pa je bilo zelo dobro tudi uvodno poročilo varuhinje, v srce segajoče. Zato sem prepričana, da svoje delo opravlja s srcem. In táko je tudi njeno poslanstvo, ki ni le njena uradna delovna dolžnost, kot je to pri mnogih uradnikih. Predvsem imam v mislih tiste, ki pri pripravi različnih zakonov in drugih pravnih aktov ne vidijo oziroma se ne poglobijo v to, kakšne posledice bodo posamezne zakonske rešitve prinesle ljudem, ne nazadnje tudi v luči kršenja človekovih pravic. Prav v tem pogledu je pomembno poslanstvo tudi nas – poslank in poslancev. Ker izhajam iz stranke Desus, bom v nadaljevanju opozorila le na nekatere ugotovitve iz Poročila Varuha za leto 2013, ki se nanašajo na področje pokojninskega in invalidskega zavarovanja ter na kršenje pravic upokojencev. Varuh ugotavlja, da niso realizirana njegova priporočila, da naj pristojna ministrstva izdajajo podzakonske akte, ki se nanašajo na ZPIZ-2, v rokih, ki jih le-ta določa. Tako minister za zdravje še vedno ni izdal predpisa o poklicnih boleznih. Vemo, kaj to za izvajanje tega zavarovanja v praksi pomeni. Svet za invalide kot posvetovalni organ Vlade sploh ne deluje; vemo, da so to ljudje, ki so tudi bolj ranljivi. V predalih pristojnih ministrstev sta obležala zakon o osebni asistenci in zakon o dolgotrajni oskrbi, ki naj bi bila pripravljena do sredine leta 2014. Treba je opozoriti tudi na naslednje. Na podlagi zahteve Varuha je Ustavno sodišče presodilo ustavnost oziroma neskladnost Zakona za uravnoteženje javnih financ. Ta je prizadel kar 26 tisoč upokojencev, ki so jim bile neupravičeno odvzete pokojnine. In ZPIZ poroča oziroma varuhinja v svojem poročilu, da je zaradi odprave teh posledic nastalo približno milijon evrov škode. Zato bi bilo dobro tudi tu poiskati odgovornost za tako ravnanje. Državni zbor je maja 2013 sprejel zakon o odpravi posledic razveljavitve teh členov tega zakona in tudi tu so spet nastale razlike med prizadetimi. Tisti, ki so se pritožili na odločbo ZPIZ o zmanjšanju pokojnine, so dobili povrnjene odtegnjene zneske za nazaj; tisti pa, ki se niso pritožili, so dobili povrnjene zneske samo za naprej. Poleg tega prizadetim upokojencem niso bile izplačane obresti za odvzeta sredstva, medtem ko je javnim uslužbencem država ob povrnitvi dela neizplačanih plač obračunala obresti. Tako navaja varuhinja v svojem poročilu, iz katerega sem to tudi prebrala. Zato menim, kot sem že uvodoma dejala, da bi se morali poslanke in poslanci v sedanjem mandatu, večina nas je novih, bolj zavzemati, da do teh krivic ne bi prišlo, da se prepreči sprejem take zakonodaje. Na koncu pa bi se rada varuhinji zahvalila, res prisrčna hvala za tako izčrpno poročilo, res je dobro in vesela bi bila, če bi se vaša priporočila uresničila. Na nas pa je in upam, da bomo vsi delali v to smer, da se kršitve ne bodo več tako pogosto dogajale, kot so se do sedaj. Vsaj toliko. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem dr. Mitji Horvatu, pripravi naj se gospod Franc Jurša.
Najlepša hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovana varuhinja, spoštovani gostje in seveda kolegi poslanke, poslanci! Varuh je opravil ogromno dela tudi v letu 2013, za katerega smo dobili poročilo. Moje srčno upanje je, da bo to poročilo vsako leto tanjše. In v tej količini bom štel tudi uspešnost njegovega delovanja, za katerega pa vem, da ni odvisno samo od njega, ampak je predvsem odvisno od tistih, na katere so priporočila naslovljena. Ugotovljene nepravilnosti bi vendarle nekako sistematiziral v dve vrsti, torej v pravice pozitivnega in negativnega statusa. Želim si, da bi varuh lahko bil vsaj v tej meri razbremenjen, da bi se ukvarjal samo s pravicami negativnega statusa, pri čemer hočem reči, da pričakujem, da bodo vsi nosilci oblasti in vsi tisti, ki delujejo znotraj socialne države, opravili svoje delo. Opravili svoje delo tako, da ne bo tako, kot smo se pogovarjali zadnjič na odboru, da je Varuh za človekove pravice končno pribežališče vseh tistih, ki čutijo stisko, ki so prizadeti v svojih pravicah in naletijo na zaprta, prevelika vrata, ki jih ne morejo odpreti. Pa tudi če jim uspe, da jih odprejo, tam ne najdejo sogovornika, ne najdejo uresničitve svojih interesov, potreb, da bi jim življenje lahko bilo lažje, da bi živeli človeka vredno življenje. Zato srčno upam, da bo varuh nastopil tudi kot tisti zaščitniški oče, ki stopi do soseda in je v pogovoru s tem sosedom, kadar so njegovi otroci prizadeti, uspešen; tako da pride do dogovora in ljudje lahko začnejo uveljavljati svoje pravice, kot je zamišljeno s pravnim redom. Če je pravni red pomanjkljiv in ne morejo priti do uresničitve, da bi lahko živeli človeka vredno življenje, bo treba zagotoviti vse potrebno, da se stanje na tem področju izboljša. Zato se še enkrat zahvaljujem za vsa opozorila, na katerih področjih, v katerih primerih nismo bili dovolj uspešni v preteklosti. Bojim se, da rešitev, ki smo jo slišali nekajkrat v teh dneh in tudi danes, da so že nova delovna mesta dovolj zato, da se bo stanje izboljšalo, da se bo izboljšalo stanje človekovih pravic – da, do neke mere. Vendar stiske tistih, ki so zaposleni, da ne govorim o tistih, ki so že izpolnili pogoje za upokojitev in se težko prebijajo skozi življenje ter čutijo svoje življenje kot življenje, ki je v stiski, kjer se potem zatekajo k raznim vrstam pomoči – tukaj upam in apeliram na našo družbeno občutljivost in naše sočutje. Verjamem tudi, da bi bilo mogoče olajšati delo varuha, za katerega verjamem, da je zdaj preobremenjeno, ker ne more ugoditi in v zadostni meri posvetiti dovolj časa vsakemu od prizadetih. Upam in verjamem, da bomo lahko na nek določen način agregirali in našli tiste primere, kjer gre za masovne kršitve, tako da bomo lahko več prizadetih reševali hkrati, po potrebi seveda tukaj v Državnem zboru ali pa preko nosilcev izvršilne veje oblasti, sodne veje oblasti oziroma tistih, ki skrbijo za pravice na socialnem področju. Še enkrat, najlepša hvala za ogromno delo. Najlepša hvala, da se odprti za ljudi, ki čutijo stiske, da nas na to opozorite in, kot rečeno, želim vam, da bo vsako leto poročilo varuha tanjše. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Besedo dajem gospodu Francu Jurši, pripravi naj se gospa Eva Irgl.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Lep pozdrav, spoštovana varuhinja! Tudi ostalim z ministrstva lep pozdrav, kakor tudi kolegicam in kolegom! Ne bi ponavljal, ampak večina razpravljavcev danes vam je izrekla spodbudno, da imate dobro pripravljeno poročilo in vsem tistim se tudi jaz pridružujem. Pozvali ste na nekoliko točk, ki so mi posebej ostale v ušesih in ko sem gledal poročilo, tudi ostalo v spominu. Na nekaj teh bi se želel tudi sam osredotočiti oziroma opozoriti in povedati tudi osebno mnenje. Vaš poziv tukaj danes za govornico je bil predvsem, da se mi, poslanci ne bi sami s seboj več toliko ukvarjali, ker tako mislijo naši državljani in državljanke. Prepričan sem, da je to prava ugotovitev. Kolikor je v moji moči, 1,1 %, vam zagotovo lahko obljubim, da bom delal vse v smeri, da si ljudje tako ne bodo mislili. Ena zadeva, ki mi je ostala še posebej v ušesih in na katero je opozorilo več razpravljavcev. To je pokop, dostojen pokop vseh mrtvih – predvsem se misli na tiste, ki so bili pobiti po vojni. Sam sem za tako rešitev, da se to naredi čim prej, zavzemal se bom tudi, da bo v naslednjem rebalansu proračuna, kolikor bo v mojih močeh, zagotovljen tudi denar, da temu primerno obeležimo, postavimo spomenik vsem tistim, ki do sedaj niso bili dostojno pokopani. Omenili ste predvsem veliko socialno stisko. Ja, v času, v katerem živijo, v recesiji, je pač ta socialna stiska vedno večja in prizadeva predvsem tiste najšibkejše. To so brezposelni, stari, mladi, ki niso zaposleni, otroci in v veliki meri tudi invalidi. Žal vse več ljudi, po moji presoji, prosi, berači na ulicah, išče hrano v kontejnerjih za smeti. To mora biti zaskrbljujoča zadeva za našo družbo. To ni samo v Sloveniji, žal tudi drugod po svetu, ponekod mogoče še več. Ampak mi moramo skrbeti za svoje državljanke in državljane. Mi smo poklicani od ljudi, da bomo skrbeli v smeri, da bo takih ljudi čim manj oziroma da jih sploh ne bo. Veste, spremljal sem tudi nagovor papeža Frančiška predstavnikom 90 držav, ko je govoril o nekaterih zadevah, povezanih s hrano, na Konvenciji Združenih narodov o prehrani. En kratek njegov citat bom danes tu povedal: "Boleče je gledati, kako boj proti lakoti in podhranjenosti ovirajo tržne prioritete in primat dobička, ki so hrano spremenili v običajno trgovsko blago, podvrženo finančnim špekulacijam." Dejal je tudi, da "revni in lačni še vedno stojijo na ulicah in prosijo za zdrav grižljaj. Prosimo za dostojanstvo, ne za miloščino …" in tako dalje. To nam verjetno vsem nam tukaj zelo veliko pomeni. Nekateri mi boste rekli, kaj pa Rimskokatoliška cerkev na Slovenskem. Mi boste rekli, kaj pa škofija v Mariboru. Odgovoril bom takole, da papež Frančišek zamenjuje ljudi na čelu škofij in poskuša nastavljati na ta mesta ljudi, ki niso željni pohlepa. Te iste zadeve bi se morali lotiti tudi v državi in odstraniti vse tiste, ki jim je pohlep prioriteta. Verjetno bi potem imeli dosti bolj pravično družbo in vedno manj bi bilo ljudi, ki bi stali na ulicah in ki bi stali pred zabojniki za smeti in iskali hrano. No, seveda v nobenem primeru pa ne bi smel končati s tem, kajti le sem predstavnik stranke, ki se zavzema za starejšo generacijo, za starejšo populacijo, ampak ne samo za starejšo generacijo in starejšo populacijo, tudi druge stvari nas zelo skrbijo. V poročilu ste omenili novodobno suženjstvo delavcev. Veste, tega suženjstva je v Sloveniji ogromno in je zaskrbljujoče. To veriženje je prisotno v vseh okoljih, mislim, da ga moramo skupaj z ustvarjalci predlogov zakonov, mi, ki jih sprejemamo v Državnem zboru, in z močnim nadzorom čim prej izkoreniniti, da ne bomo imeli dejansko novodobnih sužnjev. Zdaj pa k tisti zadevi, ki sem jo maloprej omenil. Poglejte, v naši državi imamo okrog 600 tisoč upokojencev. Prag revščine je po podatkih za leto 2013 593 evrov. Pod tem zneskom ima pokojnino 296 tisoč 847, lahko rečemo 50 % vseh upokojencev. Zdaj pa apel na Vlado – ona je tista, ki lahko te zadeve na nek način poskuša urediti, kolikor pač ima možnosti, priložnosti, finančnih sredstev, tudi to razumem –, prvo na predsednika Vlade, drugo na ministra za finance, tretje na ministrico za delo, družino, socialne zadeve, enake možnosti in seveda na vse člane Vlade. Mi smo res tudi koalicijska stranka, ko pa nekdo spregovori, da bo odvzel pokojnino oziroma regres za upokojence, ki imajo ta denar v glavnem za nakup, bom rekel čisto tako enostavno in preprosto, na podeželju za nakup drv, da se bodo lahko pozimi segreli, potem pa jaz ne morem mirno sprejeti zadeve in odreagiram. To verjetno ne bo pomenilo, da se ne bomo sami s sabo preveč ukvarjali, to pomeni, da želim sporočiti, da tem, ki nimajo, nimamo kaj vzeti. Želim vam v tem letu uspešno delo, želim, kot je rekel moj predhodnik dr. Horvat, da nam naslednje leto prinesete čim tanjše poročilo in čim manj priporočil. To je znak, da smo vsi nekaj naredili to, kar smo danes tukaj v dvorani tudi obljubljali. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem gospe Evi Irgl. Izvolite.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovana varuhinja človekovih pravic! Pred seboj imamo danes 19. redno letno poročilo Varuha človekovih pravic, ki obravnava kršitve za leto 2013. Danes v razpravi tako poslanci opozicije kot poslanci koalicije ugotavljamo, da gre za zelo dobro pripravljeno poročilo in sama glede na to, da sem tukaj že kar nekaj mandatov in ker sem vedno bila članica Komisije za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti, ki obravnava kot matično delovno telo prav poročilo Varuha človekovih pravic, lahko rečem, glede na to, da lahko naredim primerjavo s prejšnjimi poročili, da je verjetno to poročilo do sedaj resnično najboljše, kar zadeva preglednost kršitev človekovih pravic, pa tudi sam koncept vsebine. Tako s tega vidika vsekakor vse čestitke tudi z moje strani. V uvodnem nagovoru oziroma v stališču Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke sem izpostavila tiste ključne kršitve človekovih pravic, za katere sama osebno ocenjujem, pa tudi Slovenska demokratska stranka, da so v tem trenutku najbolj problematične. Govorila sem torej o delovnopravni zakonodaji in kršitvami človekovih pravic, ki so povezane s tem, govorila sem o revščini, ki je nedvomno velik problem trenutno v Sloveniji, seveda se ta zna še poglobiti, če ne bomo sprejeli konkretnih in primernih ukrepov na področju gospodarstva in na področju konsolidacije javnih financ. Seveda sem govorila tudi o brezposelnosti, ta gre z roko v roki z revščino, tudi ostali ste opozarjali na alarmantnost, ki nedvomno je velika, kar zadeva brezposelnost. Govorila sem o mobingu, tudi o sovražnem govoru, ki je še vedno zelo prisoten, in tukaj se strinjam z vsemi tistimi, ki ste povedali, da smo politiki oziroma tisti, ki nastopamo javno, odgovorni do tega, kar izrekamo, in da moramo, jasno, prej vsaj raje večkrat premisliti, kot takoj izreči nekaj, kar bi morda v javnosti bilo lahko napačno razumljeno. S tega vidika tudi razumem sporočilo, ki ga varuhinja zapiše, mislim, da na 26. strani poročila, ko pravi, da moramo na sovražni govor tudi mi med seboj opozoriti takrat, ko ga zaznamo. Nisem v stališču Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke govorila, recimo, o kršitvah, ki so vezane na pravosodje, o tem smo veliko govorili že včeraj in tudi večkrat doslej, ampak vseeno bi želela opozoriti predvsem na sodne zaostanke, ki se meni osebno zdijo zelo velika kršitev pravic tistih, ki predolgo čakajo na odločitev sodišč in tako naprej. Zaradi kršitve pravice do sojenja brez nepotrebnega odlašanja in sojenja v razumnem roku je namreč Republika Slovenija od leta 2005 do konca leta 2009 izplačala kar 2 tisoč 644 odškodnin in poravnav, to pa v skupni vrednosti pomeni približno 6 milijonov evrov. Glede na situacijo, v kakršni smo, je to podatek, ki ni z njim kar zamahniti z roko, in to pomeni, da več kot bomo imeli sodnih zaostankov, več bo treba seveda sredstev nameniti za sanacijo tega stanja. Samo v letu 2011 je bilo izplačanih približno milijon evrov zaradi sojenj v nerazumnem roku, od leta 2005 do leta 2013 pa je država za odškodnine in poravnave plačala skupaj že 8 milijonov evrov. Zdaj pa si predstavljajmo, kaj vse bi lahko naredili s temi 8 milijoni evrov, mogoče tudi v smislu izboljšanja stanja v pravosodju, glede na to, da pravosodje, kljub temu da ne prevzema neke prevelike odgovornosti – celo več, generalni državni tožilec pravi, da mora biti tožilstvo izvzeto iz vsake odgovornosti –, ampak kljub temu pa zahtevajo določena sredstva. Trdim, da sodišča za svoje delo potrebujejo sredstva, morajo jih tudi dobiti, ampak morajo pa tudi vedeti, da se morajo odgovorno obnašati do določenih postopkov, ki jih naredijo, kar pomeni, da če sodniki v postopkih kršijo človekove pravice, potem morajo biti sankcionirani. Sedaj pa glede na to, da imam še zelo malo časa, bi želela samo omeniti še, da smo k predlogu priporočila v Slovenski demokratski stranki pripravili, mislim da, šest amandmajev. Trije amandmaji so vezani na pravosodje, delno sem jih že utemeljila. Gre za to, da s predlaganimi priporočili se predlaga sprejetje ustreznih normativnih ukrepov za zagotavljanje človekovih pravic in temeljnih svoboščin v sodnih postopkih, vzpostavitev odgovornosti v sodstvu, odpravljanje okoliščin, ki vzbujajo videz pristranskosti, dvom v neodvisnost sodstva, poštenost sodnih postopkov ter dviga zaupanja javnosti v pravosodje. Da ne bom brala teh treh amandmajev, sem samo utemeljila, kaj je bistvo vseh treh. Potem imamo amandma, ki je vezan na stanovanjske zadeve. Državni zbor Republike Slovenije Ministrstvu za okolje in prostor priporoča namreč, da čim prej pripravi nacionalni stanovanjski program. Vsi skupaj vemo, da je to kar velika težava. Naj pojasnim, da je nacionalni stanovanjski program 2013–2022 že bil objavljen na spletni strani ministrstva, in to že 20. marca 2013, vendar še do danes ni bil poslan v zakonodajni postopek. Na to opozarja tudi varuhinja človekovih pravic v svojem poročilu in ugotavlja, da napredka pri sprejetju nacionalnega stanovanjskega programa ni zaznati, zato je temu ne nazadnje posvetila kar celotno podpoglavje. Tako bi tukaj naslovila prošnjo na vse poslance, ki ste tukaj v državnem zboru, da danes vendarle sprejmemo to priporočilo. Enkrat je bilo že predlagano na Komisiji za peticije ter za človekove pravice in enake možnosti, vendar ni bilo izglasovano, danes pa upam, da bo. Ker ni škodljivo, ampak je dobro. Potem imamo že dva amandmaja, vezana na zdravstveno varstvo in zdravstveno zavarovanje. Državni zbor Ministrstvu za zdravje namreč priporoča, da pripravi sistemske ukrepe, s katerimi bo zagotovljena večja učinkovitost vseh vrst [[…]] [[znak za konec razprave]] . Vsi namreč vemo, da je potrebna reforma zdravstva, da je treba nekaj narediti tudi na tem področju. Glede na to, da nimam več časa, upam, da boste ta priporočila podprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo dajem dr. Simoni Kustec Lipicer.
Hvala lepa, gospod predsedujoči. Spoštovana varuhinja, spoštovana namestnika varuhinje, cenjeni zbor, spoštovani predstavniki Vlade! Pravzaprav tole dopoldne danes je bilo za mene vrnitev v mojo prejšnjo službo. Na nek način je bil to neke vrste učbeniški dokaz tega, kje smo, ko se pogovarjamo o stanju človekovih pravic v naši državi. Učbeniški dokaz zlasti s treh zornih kotov. Dokaz tega, da človekove pravice niso enostaven fenomen, ampak da so izjemno kompleksen fenomen in da imajo v sebi, da v sebi nosijo pravzaprav tri obraze; če želite, tri moči. Eno je ta tako imenovani pravni obraz, se pravi pravna regulacija ali pa regulativa tega, kaj naj bo človekova pravica. Drugo je politični obraz človekove pravice, kar smo imeli danes možnost poslušati vse od jutra dalje. Možnost tudi videti na takšen način, da smo prevladujoče poslanke in poslanci koalicijskih poslanskih skupin sedeli tukaj in razpravljali, poslušali to razpravo o stanju človekovih pravic in o poročilu varuhinje, z začudenjem pa mnogo manj intenzivno opozicijski predstavniki poslanskih skupin. To me napeljuje še na tretji obraz, ko govorimo o človekovih pravicah, in to je tako imenovani moralni obraz oziroma moralna moč človekovih pravic, ko ni potrebna nobena regulacija, ko ni potrebna nobena praksa, treba je samo imeti ustrezen vrednotni sistem, ki nas vodi, pa potem ne potrebujemo nobenega prava, nobenih pravil, ampak samo s svojim moralnim odnosom in etiko dejansko razumemo, kaj je prav in kaj je narobe, do česa imamo dolžnost, obveznost, na kaj moramo opozarjati in kaj moramo kot zgled kazati v prihodnje pri svojem delovanju. Drugo glavno sporočilo, ki ga lahko opazim danes iz te razprave in predvsem iz tega, kar smo imeli možnost prebrati v poročilu varuhinje, pa ne samo v tem, pravzaprav že v vseh preteklih, in kar je bilo zelo očitno vidno že v fazi, ko smo to poročilo, preden je prišlo na to točko, obravnavali v okviru Komisije za peticije, človekove pravice in enake možnosti. To je vprašanje, pravzaprav potrebe po tem, ali in na kakšen način, kdaj naj država s svojo politiko vstopi v polje človekovih pravic. In ko vstopa, ali pravzaprav obstaja potreba po tem in na kakšen način naj to izgleda. Iz tega vprašanja ven praktično izstopata dva diametralno nasprotna odgovora, pa tudi praksi. Po eni strani praksa, na katero opozarja varuhinja v svojem poročilu, tudi v vsakokratnih svojih nagovorih, ki kaže na to, da je država izjemno pomembna; izjemno pomemben mejnik, skrbnik za varovanje človekovih pravic v tem smislu, da je na nek način skrbnica, negovalka, takrat, kadar iz takšnih ali drugačnih okoliščin posameznik ali pa civilna družba ni zmožna s svojim lastnim kapitalom tega zagotoviti. V tem pogledu se je vzpostavil tako institucionalni varstveni instrument, za katerega smo tudi že danes slišali, da ima dolgo zgodovino v naši državi in dejansko sega od dela, ki ga opravlja varuhinja, preko potem vseh institucij sodne veje oblasti. Tule se je pokazalo tudi to, da smo s črko na papirju vzpostavili tudi določene institute s tem namenom, ki pa so ostali žal črka na papirju, tule se je pokazalo tudi to, da je medinstitucionalno sodelovanje institucij države, ki so vzpostavljene s primarnim namenom skrbi in varstva človekovih pravic, pogosto zelo šibko. Pokazalo se je pa še nekaj drugega, in to je ta drugi obraz te skrbniške, negovalne funkcije, če želite, države v odnosu do človekovih pravic; namreč to, kako je v današnjem času dejansko potreba po različnih vsebinah človekovih pravic vseprisotna. To pomeni, da se ne ukvarjamo samo z vprašanjem več temeljnih človekovih pravic, ampak se ukvarjamo s tem, kar Združeni narodi definirajo kot vse štiri oziroma celo že pet generacij različnih vrst, različnih vsebin človekovih pravic. In še več od tega; pokazalo se je, da v naši državi pravzaprav najbolj trpijo pri zlorabi, pri nespoštovanju človekovih pravic različne skupine, ki so že tako in tako v družbi ranljive in so v manjšini. Na to je opozorila varuhinja, na to velja ponovno opozoriti. Čeprav so temeljenje pravice zagotovljene, hkrati pravzaprav najbolj osnovne, če želite moralne pravice, moralni del, moralna nota, v naši državi krepko šepa in to na različnih področjih našega javnega in tudi zasebnega življenja. Omenjale so se skupine, kot so socialno šibki, otroci, mladi, starejši oziroma starostniki, brezposelni in zaposleni, invalidi, otroci s posebnimi potrebami, manjšine – o tem govorimo. Govorimo o skupinah, ki najbolj potrebujejo to državo. In govorimo hkrati o tem, da je vse zapisano. Pa se ne izvaja! Ali pa je zapisano, pa se interpretira po lastnih potrebah, po lastnih namenih. To je ta drugi obraz diametralno nasproten tega, zakaj pa ne potrebujemo vloge države in vloge politike pri človekovih pravicah, pa jo še krepko imamo in jo lahko opazujemo. To je pa obraz tega, ko človekove pravice postajajo orodje za politično moč in za to, da se jih uporablja kot instrument, s katerim se samo še nadalje nadaljuje z razkolom in s poglabljanjem nestrpnosti in drugačnosti, nesoglasij in konfliktov v neki civilizacijski družbi. Na tej točki pravzaprav bi želela reči samo še eno zadevo, potem pa – vidim, da imam še dovolj časa, da bom povedala še nekaj zadev v zvezi z amandmaji kolegov iz Poslanske skupine SDS. Želela bi povedati, da ko se pogovarjamo o človekovih pravicah na takšen način kot o pravicah, ki imajo v sebi pravno, politično in moralno moč, da se pogovarjamo tudi o tem, da je natančno jasna odgovornost, ki jo nosimo nosilci teh človekovih pravic, nosilci tega, nosilci različnih institucij in institutov, ki smo poslani tukaj za to, da skrbimo za človekove pravice. In natančno se ve, če želite, pa zdaj pravno, pa politično, vsekakor pa pri posamezniku – upam – tudi moralno, kdo je odgovoren, kdaj je odgovoren, zakaj je odgovoren, na kakšen način, komu je odgovoren in kakšne posledice prinaša njegovo delovanje ali pa nedelovanje v odnosu do te odgovornosti. In kakšne posledice to nosi tistim, zaradi katerih je oziroma smo tukaj. Zdaj pa še kot rečeno, nekaj odzivov oziroma pojasnil na tri amandmaje, ki jih je Poslanska skupina SDS že vložila v obravnavo na Komisijo za peticije in človekove pravice ter enake možnosti, pa se je naša poslanska skupina oziroma člani te komisije iz Poslanske skupine SMC z njimi nismo strinjali in jih zaradi tega tudi danes celotna poslanska skupina ne bo podprla. Prvi predlog je bil, da podpremo amandmaje na področju poglavja 2.4 Pravosodje – govorim o poglavju iz poročila varuhinje človekovih pravic. Naj še povem to, generalni odziv na vse predlagane amandmaje je ta, da so dejansko v poročilu vsa ta priporočila, ki jih je Poslanska skupina SDS potem še v oblike amandmajev spravila, da so pravzaprav že prisotne v priporočilih varuhinje, tako da se nam je zdelo tudi to nekako v luči tega, kar sem prej govorila. Vendar pa terja kljub vsemu nekaj še dodatnih vsebinskih pojasnil, zato da boste razumeli, da ni bila naša kaprica, ne napenjanje mišic to, da nismo podprli teh amandmajev, ampak so bili močni vsebinski razlogi zadaj. Če govorimo o amandmajih na področju pravosodja, bi povedala takole. Podprli jih nismo zaradi tega, ker so vsa priporočila vsebovana že v obstoječih priporočilih varuha, in sicer v priporočilih od številke 47 do 60. Bodisi se že tako in tako izvajajo v praksi ali pa so že del obstoječega pravnega reda in ni nobene potrebe po tem, da zakonodajna veja oblasti na tej točki sploh še dodatno intervenira, ker bi bilo to celo protiustavno. Glede projektov v zvezi z večjo preglednostjo in učinkovitostjo dela sodstva ter skrajšanja sodnih postopkov je treba povedati, da se ti že izvajajo. Pa bom povedala, na kakšen način. Leta 2002 je bila izvedena analiza sodnih zaostankov v Republiki Sloveniji, analiza vzrokov in predlogi za zmanjšanje in odpravo. Od leta 2002 do 2004 je bilo v okviri twining projekta Modernizacija pravosodnega sistema začrtanih in realiziranih več ukrepov, katerih cilj je bil usmerjen tudi k zmanjševanju in odpravi sodnih zaostankov. Od leta 2001 dalje se je pravosodje ukvarjalo z odpravo sodnih zaostankov v okviru več projektov, na primer Herkules, Matra flex. Računsko sodišče je v okviru revizijskega poročila Odprava sodnih zaostankov, ki po vsebini predstavljajo nerešene sodne spise, poiskalo odgovore na vprašanja, ali je Republika Slovenija pri odpravi sodnih zaostankov učinkovita in uspešna. Ministrstvu za pravosodje, Vrhovnemu sodišču in Sodnemu svetu je Računsko sodišče priporočilo, naj vsak v okviru svojih pristojnosti in ob ustreznem medsebojnem sodelovanju upoštevajo in uresničijo dana priporočila revizije. Prav tako je bila junija 2013 med Vrhovnim sodiščem in Vlado Republike Slovenije podpisana zaveza državljanom za izboljšanje stanja v sodstvu. Gremo dalje. Glede nepristranskosti sodnikov. Zahteva potem izhaja tudi iz sodne prakse Evropskega sodišča za človekove pravice – 6. člen, prvi odstavek Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic. Veljavna pravna ureditev pa ureja vprašanje izločitve sodnikov, ki posredno omogočajo, da tudi videz nepristranskosti sodišča ostane neokrnjen. Zakon o kazenskem postopku pozna tako imenovane izločitvene razloge ter odklonitvene razloge, pri katerih gre za obstoj okoliščin, ki vzbujajo dvom v sodnikovo nepristranskost. Glede ustavne neodvisnosti sodnikov. Sodniki so pri opravljanju svoje funkcije neodvisni, vendar vezani na zakonodajo oziroma ustavo – govorimo o 125. členu Ustave Republike Slovenije. Neodvisnost sodnikov ni sama sebi namen, temveč zagotavlja hkrati tisto strokovnost in nepristranskost, ki jo vsak posameznik utemeljeno pričakuje od sodišč in od sodnikov. Se spomnite, ko sem govorila o odgovornosti? Glede disciplinske odgovornosti sodnikov, ta je urejena v 7. poglavju Zakona o sodiščih. Glede kazenske odgovornosti sodnikov, to ureja Kazenski zakonik, ki pozna kaznivo dejanje protizakonitega, pristranskega in krivičnega sojenja. Govorimo o 288. členu Kazenskega zakonika, ki ga stori sodnik, če pri vodenju sodnega postopka ali izrekanju sodne odločbe zavestno krši zakon ali izkrivlja pravo, da bi stranki v postopku škodoval ali ji neupravičeno dal prednost oziroma če z opisanim namenom opre sodno odločbo na dejstva, za katera ve, da ne obstajajo ali se krivo podtikajo z lažmi in nedovoljenimi dokazi. Na to temo bomo danes imeli tudi še v okviru tako imenovanih točk Mandatno-volilne komisije eno točko in eno glasovanje, zato kot dokaz tega, da se tudi to povsem spoštuje. Potem imamo amandma upravne zadeve, zdravstveno varstvo in zdravstveno zavarovanje, in sicer je v svojem 124. in svojem 125. priporočilu varuhinja že nakazala oziroma že povedala, kaj se v zvezi s tem predlogom vsebinskim že izvaja oziroma kaj priporoča. Tako tudi tule ne vidimo nikakršne potrebe po dodatku oziroma po glasovanju za amandma in enako velja tudi še za amandma, ki se nanaša na stanovanjske zadeve. Tudi ta je že [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Besedo dajem gospe državni sekretarki Martini Vuk.
Hvala lepa. Spoštovana gospa varuhinja, oba namestnika, spoštovane poslanke in poslanci! Poslušala sem to razpravo in nekako kot predstavnica Vlade in Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve in enake možnosti, ki je tisto ministrstvo, ki nekako se nanj nanaša največ pobud, največ zahtev glede upoštevanja položaja človeka, glede uresničevanja in glede odprave teh kriz z vidika posameznika in posledic, ki jih čutijo posamezniki, čutim odgovornost in dolžnost, da se oglasim ob tej priložnosti. Ne zato, da bi podrobno odgovarjala, ali pa razlagala, ali pa celo se zagovarjala, ali zagovarjala Vlado oziroma naše ministrstvo, ampak vendarle, da se odzovem na nekatera področja, ki so bila izpostavljena, in da povem, kje smo danes na teh področjih. Najprej glede revščine. Letos smo dobili dva kazalnika, dve raziskavi, ki se dotikata revščine, prva je stopnja tveganja revščine v Sloveniji na podlagi podatkov Statističnega urada, druga pa je revščina otrok na podlagi raziskave Unicefa. Pri obeh rezultatih se je revščina povečala v Sloveniji. Moram opozoriti, da gre za podatke glede dohodka iz leta 2012, to pomeni, da raziskave vedno za nekaj časa zaostajajo od tekočih zadev, ampak ne morem z optimizmom napovedati, da ko se bodo delale raziskave za leto 2013, da bo stopnja tveganja revščine nižja. Žal tega ne morem reči, ker vemo, da je v Sloveniji kriza najdaljše zobe pokazala ravno v letih 2012 in 2013 in takrat je položaj posameznic in posameznikov postal najbolj resen. To smo že zaznali, zato smo že konec leta 2013 sprejeli nekatere spremembe socialne zakonodaje, ki so se nanašale na položaj ravno najranljivejših, to so pa enostarševske družine, družine, kjer sta eden ali oba starša brezposelna, in starejša gospodinjstva z eno samo osebo, po navadi so to starejše ženske. Ravno za te ciljne skupine smo sprejeli ukrepe, rezultati pa, kot rečeno, se še ne bodo pokazali, ampak se bodo pokazali šele, ko se bo delala ocena tveganja revščine na podatkih leta 2014, to bo pa šele 2016, ko bodo znani rezultati. Naj pa vseeno povem, da ja, grozljivo je, vsak reven otrok je sramota in si ne zasluži tega, nikakor si ne zasluži tega. Povečalo se je število revnih otrok, pa vendar se je Slovenija na celotni tej lestvici še vedno uvršča na 7. mesto, na 7. mesto, v okviru Evropske unije pa na 6. mesto, ker je Norveška še tista, ki nas prehiteva. Kar se tiče zaostankov pri uveljavljanju pravic iz javnih sredstev, pa tudi na področju štipendiranja in pravic iz dela. Ta opozorila so večletna v priporočilih, so večletna in so upravičena, absolutno so upravičena, ker nihče si ne zasluži čakati na rešitev svoje odločbe na drugi stopnji tako dolgo. Ravno zato smo se tega problema lotili in moram reči, da zaostankov na področju štipendiranja in pravic iz dela tako rekoč ni več, se rešujejo tekoče zadeve. Kar se pa tiče zaostankov glede uveljavljanja pravic iz javnih sredstev, v poročilu je navedena številka 10 tisoč 200 ali nekaj podobnega, skoraj 11 tisoč, podatek z začetka tega tedna je 4 tisoč 200. Ja, to je še vedno veliko, ampak do konca septembra smo zavezani, da bomo te zaostanke v celoti odpravili in da se bodo takrat reševale samo še tekoče zadeve. Kar se tiče zaposlovanja, ko se bo gospodarska situacija izboljšala, se seveda pričakuje, da se bo tudi zaposlovanje in ta aktivnost na trgu dela povečala, recimo, sama od sebe. Pa vendar v tem času krize je bilo pa nujno potrebno sprejeti ukrepe, ki bodo omilili ta naravni tok trga dela, zato smo evropska sredstva, ki so bila namenjena za vključevanje brezposelnih preko različnih programov v zaposlitev, porabili tako rekoč 100-odstotno – mislim, da je številka med 97 in 98 odstotki –, ker se zavedamo, to niso trajni ukrepi, ki bi lahko delovali deset, dvajset, trideset let, ker tudi ne pričakujemo, da bo ta kriza trajala deset, dvajset, trideset let. Za to vmesno obdobje so pa ti ukrepi vsekakor nujno potrebni, da vsaj imamo določen delež zaposlovanja. In rezultati glede zmanjševanja števila brezposelnih to kažejo, da je bilo potrebno. Še posebej je pomemben in je za izpostaviti ta paket jamstev za mlade, vreden 157,7 milijonov evrov, ker so mladi res tista kategorija, ki je verjetno najbolj nosila posledice te krize. Izšli so iz izobraževanja z izjemno zmanjšanimi možnostmi zaposlitve, poleg tega pa z izjemno zmanjšanimi zmožnostmi osamosvajanja. Zato je to bilo potrebno. Mogoče za konec še položaj zagovornika načela enakosti, že včeraj ste pri odgovoru na poslanska vprašanja slišali, kako se to rešuje. Naj res mogoče povem samo še časovnico, s 1. julijem 2015 načrtujemo, da bo zakon začel veljati in se začel izvajati in da bo položaj zagovornika načela enakosti urejen v skladu s priporočili Evropske unije in da bo deloval na vseh treh vsebinskih področjih, na katerih mora delovati; se pravi tako obravnava individualnih primerov in svetovanje kot osveščanje in obveščanje in ne nazadnje neodvisne raziskave s področja nediskriminacije. Za konec naj mogoče rečem, da je pa – čeprav ne vem, če se to sme reči, ampak vseeno –, sreča v nesreči v tej krizi je bila pa to, da je vseeno ta kriza prinesla neko večje zavedanje tega, da vsi živimo v skupnosti, da ne moremo eden brez drugega, da nihče ne živi sam v izoliranem svetu. Zato so se povečala ta dobra dela ljudi, povečala se je pomoč sosedov, prijateljev med seboj. To je neka pozitivna zadeva, za katero močno upam, da se bo tudi, ko bo ta kriza izzvenela, ohranila naprej. Zato naj za konec samo še rečem, da mi vseh priporočil varuhinje nikakor ne jemljemo kot neke puščice, ki so naperjene nasproti Vladi, nasproti našemu ministrstvu, ampak kot neko ogledalo in opomin, kako ljudje vidijo ta položaj v državi, kako ljudje vidijo svoj položaj in kako moramo res pri vsakem nadaljnjem ukrepu, ki ga sprejmemo, pri vsakem zakonu, ki ga predlagamo, pač ta položaj človeka vzeti v obzir in se v skladu s tem ravnati. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo dajem predlagatelju, varuhinji človekovih pravic gospe Vlasti Nussdorfer. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik Državnega zbora, gospod Hainz, cenjene poslanke in poslanci in seveda tudi predstavniki Vlade! Oglašam se po skoraj petih urah, kar pomeni, da je toliko časa danes o tej pomembni tematiki, torej o poročilu Varuha človekovih pravic za preteklo leto, potekala zelo živahna, očitno tudi konstruktivna debata. Uvodoma sem imela le petnajst minut, sedaj imam nekoliko več in bom lahko preletela vse, o čemer še morda v uvodu nisem spregovorila. Tako sem se pozabila zahvaliti dvema poslanskima skupinama, in sicer Novi Sloveniji in Stranki SMC za sprejem. Kajti dejansko, potem ko sem poslala, so poslali pri Varuhu letno poročilo vsem strankam v Državnemu zboru, sem zapisala, da me lahko povabite in da bom poročilo tudi podrobno predstavila oziroma se z vašimi poslankami in poslanci pogovorila. Ta možnost mi je bila torej v dveh strankah dana, hvala lepa, mislim, da je bila to priložnost in zagotovo jo boste lahko tudi drugi še izkoristili. Ker je vseskozi pozdrav namenjen tudi dvema namestnikoma, moram povedati, da so bili oziroma so z menoj kar vsi, kajti prostora tukaj ob meni ni dovolj, zato sta dva spremljala vse to dogajanje od tam zgoraj, z balkona, kjer je ostala še moja namestnica, kajti namestnik Tone Dolčič je odšel na izobraževanje projekta Zagovornik – glas otroka, ki poteka danes popoldne – in se mu bom tudi kasneje pridružila – in še jutri, kajti izobražujemo v tem pomembnem projektu kar 80 zagovornikov, da bodo še bolje stali ob strani otrok in jih slišali v številnih postopkih, ki so jim ti izpostavljeni. Zahvalila bi se za vse vaše ugotovitve, za vse, kar ste opozorili, o čemer ste danes govorili, kajti zdi se mi pomembno, da se vsak od vas dotakne teme, ki mu je morda še bližja, z ozirom na to, kar je delal prej, kar opaža v tem državnem zboru, ne nazadnje je tu tudi danes veliko novih poslancev. Pri Varuhu nam torej ni vseeno, tako kot tistim ljudem tam zunaj, kaj menite, kako sprejemate, predvsem pa ne, za kaj se zavzemate in za kaj se boste še v prihodnosti, kajti beležimo, kot je bilo rečeno, 20-letnico varuha. Lahko rečemo, da je to malo ali pa veliko. Za našo državo veliko in letos ob 10. decembru, dnevu človekovih pravic, bomo pogledali nazaj in ugotovili, kje smo bili skupaj z državo in institucijami uspešni in kje nam še ni, bom rekla, uspelo, pa se bomo tudi skupaj z vami in vsemi drugimi službami te države trudili naprej. Seveda ne morem mimo zdravja, zdravstva, zdravja naših ljudi, ki ga ne sme kupovati denar, ampak mora biti dostopno vsem. Pri Varuhu smo bili še posebej pozorni na mlade invalide. Celo obiskali smo jih v domu starejših občanov Bežigrad. Ne zdi se nam primerno, da morajo te osebe svojo mladost, a vendar hendikepirano, preživljati v domu starejših občanov, kjer jim ni na voljo tudi dovolj kadra. Razumemo stisko, a vendar je treba razumeti tudi njih. Dotaknili ste se mnogi – sama se uvodoma tej temi nisem mogla toliko posvetiti – deložacij, stanovanjske problematike. Res je velika. In ko človek izgublja streho nad glavo, se sprašuje, kaj mi še ostane, ker streha pomeni tudi dom. Zato vsakega župana, ko ga obiščem, vprašam, kako je z bivalnimi enotami in kako rešujete tiste, ki niso zmogli plačevati edinega doma, ki so ga še imeli. Odgovori so različni in zato upam, da bo na tem področju, tudi na področju lokalne samouprave in države, narejeno veliko več. Zelo nas zanima zaposlovanje. Tudi javna dela. Sprašujemo se, zakaj so ta včasih omejena, ko pa bi nekateri po 24 mesecih še vedno tako zelo radi delali, pa tudi tam, ker delajo, čutijo potrebo prav po njih. Vprašljiva je včasih za marsikoga, ki nam piše, učinkovitost inšpekcijskih služb, a tudi tu lahko koga pohvalimo, kajti izboljšale so se tudi zaradi naših prizadevanj. Sama sem obiskala inšpekcijski svet. Menim, da je primeren organ, ki nadzoruje inšpekcije, kar 25 jih premoremo v Sloveniji, ki so dolžne ljudem odgovarjati na njihove vloge, biti prijazne, predvsem pa hitre in učinkovite. Opozarjamo v postopkih seveda tudi na izvršitelje, na stečajne upravitelje in na izvedence, ki morajo svoje delo opraviti čim prej, kajti gre za posebne postopke, ko rabimo nekoga dodatno, da torej ugotovi kršitve, da pripravi mnenje, ki pa mora vzdržati presojo. Zlasti pri izvedencih, če gre za otroke, se nam zdi velika krivica in kršitev otrokovih pravic, če morajo večkrat k izvedencem, kajti s tem je zanje lahko narejena nepopravljiva škoda. Sami vemo, kaj ti obiski predstavljajo, če bi mi odrasli morali po tej poti. Forenzika v Mariboru – nismo se je dotaknili, a posvečamo ji veliko pozornost, ker dobivamo tudi veliko pobud. Žal, čeprav je bil to uspeh tudi prizadevanj Varuha, se že srečujemo s prezasedenostjo, ni dovolj kadra, torej s številnimi težavami. O lokalni samoupravi nisem govorila, a vendar menim, da je nedopustno, da imamo v Sloveniji še vedno javne ceste po zasebnih zemljiščih. Seveda je Ustavno sodišče o tem reklo svoje in dalo lastnini prednost in prav je tako, a vendar ni prav, da se dogajajo zapore, da imajo mnogi ljudje veliko pritožb in ko prihaja do sporov s sosedi, lahko zaprejo vsako pot. Narodne skupnosti, predstavnik manjšine se je danes oglasil, gospod Göncz. Moram reči, da sem letos v januarju poslovala s kolegi v Lendavi, sestala sva se tudi s predstavniki manjšine, vsem manjšinam bomo v primeru kakršnihkoli težav namenili pozornost in spremljali tudi sovražnosti, ki se včasih pojavljajo. Da pa ne sme biti ovira, da ljudje ne bi svobodno o tem spregovorili, ampak da bi jih bilo strah. Zagotovo, opomnili ste me tudi na probleme verujočih. Če gre za problem javne televizije, s čimer smo se srečali, moram povedati, da sva se z namestnikom sestala tudi z varuhom pravic gledalcev, ki je odziven, ki na to opozarja, a ko gre za zasebne medije, varuh nima pravic, da bi posredoval. Zato je pomembno, da vsak od nas dobro ve, kaj je sovražnost, kaj je nestrpnost in kaj pomeni nediskriminiranje vsakogar v tej državi. Zavedam se, in pri Varuhu o tem pišemo že leta, da so potrebna hitrejša sojenja, da je drago plačevanje vseh odškodnin, ki prihajajo z Evropskega sodišča za človekove pravice. A ko smo se pozanimali, smo ugotovili, da gre, če lahko rečemo k sreči, za starejše zadeve, ki se tudi na tem sodišču ne odvijajo prav hitro, a ko pride odškodnina in jo je treba plačati, se to zareže v nekoga, se o tem piše in govori in upam, da je to dober opomin za tekoča sojenja, ki morajo potekati ne le hitreje, pač pa tudi kakovostno, da ne bo prihajalo do razveljavitev, ki zagotovo stanejo marsikaj. O medijih ste govorili in govorimo tudi mi. Tudi tej tematiki smo posvetili v poročilu veliko strani. Ukvarjali smo se z otroci in mediji. Kot veste, smo imeli celo poseben posvet, dosegli smo skupne točke, a kaj, ko včasih tu marsikdaj odpovemo. Tako mi, ki radi zaupamo, torej javnost, zgodbe, ki se dotikajo družin, nasilja in otrok, medijem, ker menimo, da so še edini, ki lahko pomagajo, a zagotovo se je treba držati opozoril, ki jih je sprejel Varuh skupaj z ZIPOM – Središčem za zagovorništvo in tudi z novinarskim razsodiščem, da je treba izjemno občutljivost pokazati, kadar gre za otroke, ki niso nič krivi, da so vpeti v zgodbe odraslih, in morajo žal nastopati v medijih. Kot veste, iz tega prostora težko odideš nepoškodovan, kajti vidijo te tvoji sošolci, pa čeprav gre za revščino, pa čeprav gre za bolezen ali za potrebo po kakšni operaciji, a takrat se začneš smiliti svojim sošolcem, kar pa zagotovo ni prav. Prepričana sem, da starši marsikdaj stopijo na to pot z izrazom nemoči, ker ničesar drugega ni. A preprečimo to, naredimo, da bo vse za otroke poskrbljeno, torej da bo tako, kot je treba, in da ne bo njim ostala edina pot, torej preko medijev. Zagotovo pa so mediji izjemnega pomena, če osveščajo, če stopijo v slovenski prostor z zgodbami, pa čeprav so prekrita imena in pojavi otrok in družin, da nas opozarjajo. Takrat tudi varuh išče odgovore, išče jih lahko preko lastnih pobud in ugotavlja, ali se da na tem področju še karkoli narediti. Zagotovo se lahko pogovarjamo, in to dolgo, o sovražnem govoru, a prepričana sem, da ste dobro razumeli strani, na katerih pišemo o njem, o naši pristojnosti, o vaši zavezi, o vaši odgovornosti. Odgovornost vsakega od nas je, kako govori, kako nastopa, kako strpen je, pa čeprav nimamo enakih mnenj. Prebrala sem misel, da je izgovorjena beseda lahko tvoj gospodar, neizgovorjena tvoj suženj in včasih bi veljalo kakšno besedo kar zasužnjiti. Nove reforme zagotovo prinašajo veliko težav za ljudi, najprej z razumevanjem členov, kajti celo 5 pravnikov ima lahko 4 mnenja – in kaj naj reče nekdo, ki nima pravne izobrazbe? Torej, ko prihajajo nove reforme, je treba ljudi s tem seznaniti. Tudi na področju okolja ne verjamejo nikomur, ničemer, tudi ne raziskavam, zlasti, če monitoring plača kar sam onesnaževalec. Torej, je treba na to pot stopiti pripravljen. Ko smo se pogovarjali o baznih postajah in vprašali ljudi, zakaj jih rušijo, zakaj vidijo v tem veliko nevarnost za svoje zdravje, so rekli, ker vse, kar pride čez noč, je sumljivo. Torej bi morali v smislu Aarhuške konvencije o tem govoriti mnogo prej. Resnično poudarjamo, da imajo druge države to že rešeno, vendar tam so s tem začeli osveščati ljudi veliko prej, zato so sprejeli in ko nekaj sprejmeš, ne moreš več imeti tako tehtnih argumentov proti. Govora je bilo tudi o nasilju v družini, resnično poročilo se šele piše, za letošnje leto, žal vas ne bom razveselila, da bo veliko krajše, a resnično upam, da bo v tem času, ko bo nastajalo, le še en mesec bomo zbirali podatke, potem ga pisali prvo polovico leta, lahko veliko minusov se spremenilo v pluse. Ali bomo uporabili tak ali drugačen znak, vendar zelo jasno bomo dali vedeti, ali je kdo odpravil kršitve pravic, ali boste med tem uspeli sprejeti kakšen zakon, ki bo koristen za ljudi, podzakonski akt, ali se bodo ministrstva prilagodila vsemu, o čemer pišemo. Torej bo lahko poročilo daljše tudi zaradi pohval. Vidite, tega bi bila neizmerno vesela. Kar se tiče zaostankov in dela sodišč, moram reči, da je to odgovornost na Ministrstvu za pravosodje – opozarjamo, v kratkem se bomo zagotovo srečali tudi z ministrom, kajti z dvema ministroma te vlade smo že opravili srečanje. Dali smo vam čas, torej nekaj mesecev za priprave, zdaj prihaja čas srečanj, aktivnih srečanj in pogovorov. In ko me sprašujete, kako uspeti, če ne uspeš, tako je gospod Gantar rekel, samo s priporočili, če so ta premalo, menim, da nasilja ne bom uporabila, zagotovo pa bomo glasi; glasni tudi z imeni. Dali ste mi veliko idej; ko prideš z imenom kot krivcem v medij, je lahko morda tudi drugače. Torej bomo opozarjali naprej, morda glasneje, morda z drugačnimi znaki, kot so megafon na naši naslovnici, kajti tudi v našem poročilu imamo zelo različne megafone; tiste, ki so prvič uporabljeni in so manjše velikosti, in tisti, ki so žal največji, kar smo velikokrat opozarjali, pa nismo bili slišani. Tudi o nasilju v družini in boljšem delu, še boljšem delu policije, ki se odziva, ki je dobra, ki se je izobraževala, sem govorila z ministrico za notranje zadeve, Györkösovo, ki je bila dva dni nazaj pri nas na obisku, skupaj z vedejem generalnega direktorja slovenske policije. Torej, nikoli nismo tako dobri, da ne bi bili še boljši in zato je na ljudeh, da opozarjajo, kdaj in kaj je narobe in takrat bomo reagirali. Pri sodnih zaostankih lahko reagiramo, če je čas do razsodbe predolg, takrat imamo veliko možnosti, da ugotovimo, ali so uporabljena pospešitvena sredstva ali ne. Govora je bilo, ker so se vas zgodbe dotaknile, tudi zgodbe o otrocih s posebnimi potrebami, pa o šoli na Ptuju, čeprav sem občasno izredno vesela, ker sem se zelo angažirala prav s to šolo, ki ni bila nikomur v ponos, pa sem ravno danes od kolega slišala, da je menda gradnja ta hip spet zastala. Torej bo treba spet v boj, pa čeprav je minister obljubil denar – mislim, da so ga tudi dali in tudi matična občina, Mestna občina Ptuj –, a kaj, ko je na tem območju in za to šolo pristojnih še 16 drugih občin. In kako poenotiti ljudi, ko pa vemo, da se še dva težko zmenita, kaj šele 16! Poznamo razmere v Stari Gori, obiskala sem jo nedavno s kolegom Dolčičem in ekipo. Prepričali smo se sami, da je tam izredno hudo. Poznamo tudi Debeli rtič in prizadevanja staršev, zato nisem zaman omenila, da je pač velik problem vključitve odraslih s posebnimi potrebami po 26. letu v varstveno delovne centre. 500 čakajočih nam ni v ponos. Vesela pa sem nove številke Ministrstva za delo, družino, socialne zadeve. Imajo celo števec in to je pozitivno, ko se šteje, koliko je še zaostanka. Če bo ta kmalu padel, tako kot je obljubljeno, potem bodo zadovoljni tudi ljudje, pa čeprav nekateri z grenkim priokusom, ker so čakali predolgo. Poslovanje torej dveh zaročencev. Vprašali ste me, težko je dogovoriti, ker sem hipoma ugotovila, da gre za soboto, ko je še praznik, torej 2. maj, očitno prihodnje leto, vendar Varuh vseskozi opozarja tudi na dobro upravljanje. Kako vesela bi bila ta dva zaročenca, če bi nekdo tako dobro upravljal, da bi rekel, naredil bom izjemo. A kot vemo, ne moreš ob sobotah, nekaj časa je sicer bilo tako pri Virantu, niti narediti osebne izkaznice in v nekaterih krajih med vikendom tudi ne pokopati svojih svojcev. Torej so neke izjeme, a v državi se da za kakšen poseben dogodek narediti tudi drugačno izjemo. Govora je bilo tudi o psihičnem nasilju, pa medijih. Poznam zgodbo. Tudi mi smo bili opozorjeno na uvodnik revije, ki je izšla ta teden v torek. Torej gre dejansko za oddaje, o katerih je varuh, pa čeprav za komercialne televizije ni pristojen, veliko govoril kot avtoriteta, kot tisti, ki lahko spregovori, da je potrebno paziti na mlade, na otroke, ki to gledajo in spremljajo, in če je nasilje prehudo, je vredno torej vse pozornosti in mislim, da se bo dalo tudi na tak način kaj narediti. Bilo je govora tudi o samostojnem zagovorniku načela enakosti, za kar se že dolgo prizadevamo in upam, da bomo počasi lahko tudi našli skupen jezik v državi tudi za institucijo človekovih pravic. Zaključila pa bi z eno mislijo, ki sem si jo izbrala za vas. To je Ulpijanov rek, ki pravi: Pošteno živeti, drugega ne prizadeti, vsakomur priznati tisto, kar mu pripada. Ne velja samo za vas, ampak za vse tiste, ki nas gledajo, poslušajo, ki bodo to lahko brali in udejanjili. In takrat bomo lahko rekli, da bomo naredili velik korak naprej; takrat bodo priporočila lahko počasi udejanjena in takrat bomo lahko zadovoljni, ker bo tudi varuhovo poročilo polno pohval ali pa bistveno krajše. Hvala lepa.
Hvala lepa. Zaključujem splošno razpravo in prehajamo na razpravo o vloženih amandmajih k predlogu priporočila, ki jo bomo opravili na podlagi pregleda vloženih amandmajev z dne 20. 11. leta 2014. V razpravo dajem amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke za novo poglavje 2.4 Pravosodje. Želi kdo besedo? Ni prijav. Če nihče ne želi razpravljati, zaključujem razpravo oziroma je ni bilo. V razpravo dajem amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke za novo poglavje 2.9 Stanovanjske zadeve. Želi kdo razpravljati? Tudi ne, hvala lepa. Torej zaključujem razpravo. V razpravo dajem amandma Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke 2.12 Zdravstveno varstvo in zdravstveno zavarovanje. Želi kdo besedo? Ne. Hvala lepa. Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmajih in o predlogu priporočila bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes v okviru glasovanj, pol ure po prekinitvi 5. točke dnevnega reda. S tem prekinjam 11. točko dnevnega reda. Prehajamo na 12. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA SKLEPA O SOGLASJU K PROGRAMU DELA IN FINANČNEMU NAČRTU AGENCIJE ZA ENERGIJO ZA LETO 2015. Program dela in finančni načrt Agencije za energijo za leto 2015 je na podlagi 5. odstavka 399. člena Energetskega zakona v soglasje Državnemu zboru predložila Agencija za energijo. V zvezi s tem Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor predlaga Državnemu zboru, da Predloga sklepa o soglasju k Programu dela in finančnemu načrtu Agencije za energijo za leto 2015 ne sprejme. Za obrazložitev predloga odbora, dajem besedo predsedniku gospodu Igorju Zorčiču. Izvolite.
Spoštovani podpredsednik, hvala za besedo. Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor je na drugi seji dne 5. 11. 2014 kot matično delovno telo obravnaval Program dela in finančni načrt Agencije za energijo za leto 2015, ki ga je 15. 9. 2014 Državnemu zboru na podlagi 5. odstavka 399. člena Energetskega zakona posredovala Agencija za energijo. Uvodno obrazložitev k programu je podala direktorica Agencije gospa magistrica Irena Praček. Izpostavila je, da je tretji sveženj evropske energetske zakonodaje, ki ga je v slovenski pravni red prinesel nov Energetski zakon, bistveno povečal vlogo Agencije kot regulativnega organa. To se kaže v občutnem povečanju nalog in pristojnosti in v bistveno okrepljeni neodvisnosti regulativnega organa, ki mora delovati neodvisno od tržnih interesov, obenem pa biti samostojen pri porabi sredstev in razpolagati z zadostnimi človeškimi in finančnimi viri za izvajanje svojih nalog. Energetski zakon in tudi številne uredbe Evropske unije, ki so direktno prenosljive v naš pravni red, nalagajo Agenciji številne dodatne naloge, odgovornosti in obveznosti. Po navedbi direktorice so v programu Agencije zajete vse naloge, ki jih mora Agencija izvesti v letu 2015 na podlagi Energetskega zakona in evropskih uredb. V pristojnost Agencije so prenesene obsežne nove obveznosti pri pripravi splošnih aktov, ki so namenjeni učinkovitejšemu delovanju trga z elektriko in zemeljskim plinom, prehodno obdobje za sprejem večine teh aktov pa se izteče že v letu 2015. Popolnoma nove naloge, ki so bile Agenciji naložene z Energetskim zakonom, zajemajo predvsem zagotavljanje zanesljivosti oskrbe z zemeljskim plinom, reguliranje toplote in drugih energetskih plinov, potrjevanje naložbenih načrtov operaterjev sistema, nadzor nad zakonitostjo dela izvajalcev energetskih dejavnosti, nadzor energetskega trga, certificiranje operaterjev prenosnih sistemov, pristojnosti na področju učinkovite rabe energije, skrb za odjemalce in povečan obseg mednarodnih obveznosti na ravni Evropske unije. V nadaljevanju je direktorica posebej izpostavila še kadrovski načrt in poudarila, da je bila Agencija pri zaposlovanju doslej omejena, saj ji vključenost v vladni kadrovski načrt ni dovoljevala dodatnih zaposlitev kljub nenehnemu povečevanju zakonskih nalog in obsega dela. V zadnjih petih letih je tako Agencija dobila tri nove zaposlitve, zaradi česar že do sedaj ni zmogla opravljati vseh nalog, katerih obseg se je širil še pred sprejemom novega zakona, z novimi obveznosti pa se bo brez kadrovskih okrepitev ta problem še povečal. Posledično je Agencija v kadrovskem načrtu za leto 2015 predvidela 15 novih zaposlitev. Državni svet je podprl program, ki ga je v soglasje Državnemu zboru predložila Agencija, vključno s predlagano kadrovsko okrepitvijo, saj je glede na obseg dela in odgovornost, ki jo ima Agencija kot nacionalni regulativni organ na področju trga z energijo, predlagani obseg sredstev in kadrov ustrezen ter nujen. V okviru razprave na Odboru za infrastrukturo, okolje in prostor so razpravljavci podali različne vsebinske pripombe k predlaganemu programu, pri večini članov odbora pa je bilo izoblikovano stališče, da bi bilo treba za lažje odločanje o samem finančnem načrtu kadrovski načrt natančno obrazložiti z vidika predvidenih novih zaposlitev. Izraženo je bilo mnenje, da bi kadrovski načrt moral vsebovati prikaz sistematizacije, iz katere bo razvidno, kakšna naj bi bila izobrazba in delovne naloge, ki jih bodo opravljali novi zaposleni. Izpostavljeno pa je bilo tudi pričakovanje, da se finančni načrt dopolni z bilancami poslovanja preteklih treh let, kar bo omogočalo primerjavo predlaganih postavk za njihovo realizacijo v preteklem obdobju. S tem bo mogoče ugotoviti, kakšni so bili odhodki Agencije v obdobju treh, štirih let, čemu do bili namenjeni in kako so ti odhodki predvideni v prihajajočem obdobju. Vodstvo Agencije je bilo posledično pozvano, da program ustrezno dopolni v skladu z izraženimi pripombami in pomisleki iz razprave. Po razpravi je odgovor glasoval o naslednjem predlogu sklepa, to je, da Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor predlaga Državnemu zboru, da sprejme sklep o soglasju o Programu dela in finančnem načrtu Agencije za energijo za leto 2015. Odbor predloga sklepa ni sprejel in predlaga Državnemu zboru, da predloga sklepa o soglasju, ki je priložen temu poročilu, ne sprejem. Hvala.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavnici predlagatelja direktorici Agencije za energijo mag. Ireni Praček. Izvolite.
Spoštovane poslanke in poslanci, hvala za besedo! Moram biti iskrena, glede na to, da smo z novim Energetskim zakonom prvič institucija, kjer finančni načrt in program dela sprejemate v Državnem zboru, je to za nas nova izkušnja. Moram povedati, da sem se tudi prijavila kot Agencija za energijo k nagovoru, vendar je predsednik odbora pravzaprav že v bistvu vse povedal, kar sem želela povedati sama, pa bi morda samo, bom zato toliko krajša, kot je že bilo predstavljeno [[…]]Seveda je Energetski zakon, ki ga je sprejel Državni zbor, naložil Agenciji skozi zakonodajo deset novih področij, ki so bila prej našteta. Z vsem tem se Agencija ni prej ukvarjala, to so popolnoma nove naloge. Pa bi morda vam samo na kratko predstavila težo morda nas kot regulatorja energetskega, ki smo dejansko odgovorni za ves trg z zemeljskim plinom in električno energijo, sedaj pa bomo tudi ogovorni za daljinsko toploto. Naj vam samo podam malo številke. S tem ko bomo dobili sprejeti program dela, mislim, da nam je vsem jasno, da pri desetih novih področjih brez dodatnih zaposlitev ne bo šlo, kajti z obstoječimi kadri tega ne bomo sposobni narediti. Je pa tudi res, da mi nismo zavezani samo k Energetskemu zakonu ampak tudi k uredbam Evropske unije, ki so direktno prenosljive v naš pravni red. Morda za občutek, mi bi želeli s sprejetim programom dela seveda doseči naslednje cilje, da bi lahko učinkovito odločali o višini naložbe v elektroenergetski in plinski sektor, ki so na letni ravni približno 200 milijonov evrov. In tukaj bo tudi udeleženo slovensko gospodarstvo. Prav tako opredeljujemo upravičene stroške sistemskim operaterjem električne energije in zemeljskega plina, ki zaposlujejo cirka. 3 tisoč ljudi, na letnem nivoju pol milijarde evrov. Prav tako na podlagi sklepov Vlade Republike Slovenije podeljujemo podpore za obnovljive vire, ki sedaj znašajo 150 milijonov letno, in s tem izpolnjujemo zavezo države k trajnostni okoljski politiki. S tem bi želela morda poudariti težo tega dela, da nismo samo tisti, ki na nek način sprejemamo splošne akte, vendar odločamo o velikih sredstvih v sami energetiki. Glede na to, da delamo triletna obdobja, torej za tri leta vnaprej vzpostavljamo cene elektrike in zemeljskega plina, govorim o infrastrukturi, o reguliranem delu, na recimo vsak regulativni okvir, to je triletno obdobje, za cene predstavlja približno težo 1,6 milijarde evrov. Govorim brez daljinske toplote, ker sedaj še nimamo podatkov, nismo niti še delali na tem, tako da tega še ne moremo povedati, vsekakor bo pa tudi tukaj odločano o veliko sredstvih. Morda bi še samo poudarila za konec to, da smo s tem programom dela financirani iz deleža cene električne energije, ta bi ostal nespremenjen in na ravni iz leta 2009, medtem ko bi se pa delež za zemeljski plin moral povečati, in sicer bi za tipičnega gospodinjskega odjemalca zemeljskega plina bil ta strošek sedemdeset centov na leto. To pomeni, naš program bi plinske uporabnike dodatno obremenil za sedemdeset centov. Moram pa izpostaviti, da vsekakor odjemalci imajo veliko od te regulacije, kajti ravno mi smo tisti, ki delujemo na trgu monopola, kjer ni konkurence, da si ne morejo elektro operaterji zviševati svojih cen. Res pa je še nekaj, da do sedaj smo regulirali izključno samo, torej delovali na teh reguliranih monopolnih trgih, z novim zakonom pa smo dobili tudi pristojnosti nadzora tudi nad proizvodnjo. Hvala lepa vsem skupaj in hvala za vašo pozornost.
Hvala lepa. Besedo dajem predstavniku Vlade gospodu mag. Klemnu Grebenšku.
Najlepša hvala. Spoštovani poslanci! Vlada ima v tem primeru samo, recimo temu bolj tehnično pripombo. Program dela ni več v pristojnosti Vlade, je pa v tem prehodnem obdobju, ki se bo končalo z začetkom leta 2016, v zakonu predvideno, v 548. členu, da Vlada da soglasje oziroma za ustrezen sklep o deležu cene, ki ga bo seveda tudi izdala v fazi sprejemanja programa dela Agencije. Zgolj to. Hvala.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Stranke Mira Cerarja mag. Margareta Guček Zakošek.
Hvala, predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci! V Poslanski skupini Stranke Mira Cerarja smo se seznanili s programom dela in finančnim načrtom Agencije za energijo za leto 2015 in ga tudi skrbno preučili. Dejstvo je, da je tretji sveženj evropske energetske zakonodaje spodbudil sprejetje novega energetskega zakona, in tudi razumemo, da bistveno povečal vlogo Agencije kot regulatornega organa in je s tem prišlo do popolnoma novih nalog, ki jih je gospa Irena Praček na odboru tudi detajlno obrazložila. Torej, po novi ureditvi daje soglasje k finančnemu načrtu tudi Državni zbor. Ob predstavitvi direktorice Agencije za energijo gospe Irene Praček smo dobili kar nekaj odgovorov na svoja vprašanja, ki so se nam porajala ob programu dela in finančnega načrta, kljub temu pa menimo, da samo pregled predloženih tabel, ki prikazujejo primerjavo bilance za leto 2014 glede na 2015, ne zadostuje za dovolj verodostojno oceno ustreznosti programa dela, finančnega načrta in primernosti ukrepov ter investicij v letu 2015. Menimo, da bi bil nujen natančnejši pregled porabe na postavljenih postavkah, ki bi jim bilo treba priložiti nujno tudi bilance vsaj poslovanja preteklih treh let, z ustreznimi kazalniki in obrazložitvami rasti v samem načrtu za leto 2015. Dodatno bi bilo dobro tudi opredeliti možna področja varčevanja, še posebej glede na načrtovane dodatne zaposlitve. Razumemo, da se je število nalog Agencije povečalo, vendarle pa menimo, da je kadrovski načrt predstavljen dokaj skopo, in sicer samo kot prikaz strukture po sektorjih, kjer imamo le informacijo, ki govori o načrtovanem povečanju števila zaposlenih za 15, torej kar za 35 procentov glede na obstoječe stanje. Predvsem pa tudi to, da veliko drugih postavk – kot na primer nadurno delo, potem postavke za delovno uspešnost, niso padle postavke svetovalnih storitev zunanjih izvajalcev, tudi materialnih stroškov ne – izkazuje rast ali pa nepadca. Zato predlagamo, da se predloži natančnejši kadrovski načrt zaposlovanja v smislu natančne sistematizacije vsakega delovnega mesta ter natančnega terminskega plana zaposlovanja. Predvsem pa si želimo, da bi v novi verziji Agencija natančno preučila vse stroške za energijo in poiskala ter opredelila postavke, kjer je mogoče dodatno privarčevati zaradi dodatnih zaposlitev, saj nas skrbi, da bo tudi napovedana podražitev storitev, za katero ne vemo, ali jo bo Vlada potrdila ali ne, mogoča. Finančni načrt bi bilo mogoče zato bolje pripraviti z ničelnim ali pa s čimmanjšim povečanjem stroškov za državljane. Zaradi vseh navedenih razlogov Poslanska skupina Stranke Mira Cerarja Programa dela in finančnega načrta Agencije za leto 2015 v tej fazi ne bo podprla. Hvala.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil gospod Ljubo Žnidar [[..]]
Spoštovani podpredsednik, spoštovane kolegice in kolegi! Novi Energetski zakon, ki je izjemno obsežen in nepregleden, daje regulatornemu organu, Agenciji za energijo, veliko neodvisno pristojnost, ki pa jo bo izjemno težko nadzirati. Medtem ko je morala Agencija za energijo v preteklih letih za svoj program dela in finančni načrt pridobivati soglasje Vlade, novi energetski zakona pa zahteva pridobitev soglasja Državnega zbora, kar je v Sloveniji edinstveni primer. Kot zanimivost v nadaljevanju naj povem, da tudi nobeno resorno ministrstvo nima primata nad Agencijo za energijo. Imamo jo pa v Državnem zboru. Bi rekel, res zanimivo. V Slovenski demokratski stranki menimo, da ni primerno, da se poslanci vmešavamo v strokovno obsežno in pomembno energetsko področje. Na področju energetike je veliko segmentov problematičnih. Če naštejem samo en primer – subvencioniranje obnovljivih virov energije, kjer bomo krepko zašli v finančne težave v prihodnosti, saj je finančnih obveznosti s tega naslova več, kot je investicija v Termoelektrarno Šoštanj. Imamo pa pristojnost sedaj mi, poslanci. Nobeno ministrstvo, nobena vlada, mi poslanci smo pa sedaj tisti prvenstveni, ki naj bi sedaj se ubadali s tako strokovno zahtevno tematiko, kot je energetika. Zaradi tega smo na Odboru za infrastrukturo in prostor že podali predlog za spremembo Energetskega zakona, da je soglasodajalec k aktom Agencije za energijo Vlada Republike Slovenije in ne Državni zbor. Kot drugo pa je bila na odboru tudi izpostavljena dilema glede samega kadrovskega načrta Agencije za leto 2015 oziroma ali velja vladni kadrovski načrt, ki vemo, da omejuje kadrovanje oziroma povečanje števila zaposlitev. Po drugi strani pa Energetski zakon nalaga s povečanjem pristojnosti Agenciji precej novih nalog, ki zahtevajo sposobne in strokovno zelo usposobljene kadre. Obseg del se z osnovnega energetskega distributerskega dela širi tudi na distributerje toplote. V Slovenski demokratski stranki v skladu z veljavnim Energetskim zakonom Programu dela in finančnemu načrtu Agencije za energijo za leto 2015 ne bomo nasprotovali, saj se zavedamo odgovornosti in odgovornosti do dela, ki ga Agencija mora opraviti v letu 2015. Bomo pa v nadaljevanju konstruktivno in strokovno opozarjali na napake in nepravilnosti na tem področju.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev bo predstavila gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Spoštovana direktorica Agencije, spoštovani predstavnik Vlade, spoštovane poslanke in poslanci! Pred nami je glasovanje o Predlogu sklepa o soglasju k Programu dela in finančnemu načrtu Agencije za energijo za leto 2015. To novost, torej da Državni zbor daje soglasje k temu aktu Agencije, je prinesla zadnja novela Energetskega zakona, ki določa, da mora svet Agencije do 30. septembra tekočega leta sprejeti program dela in finančni načrt Agencije za prihodnje leto, na katerega pa mora dati soglasje Državni zbor. Do sedaj je bila Vlada tista, ki je bila dolžna izreči se o soglasju. Sam program dela in finančni načrt zajema predstavitev in cilje Agencije, program dela, kadrovski in finančni načrt ter višino nadomestila operaterjev sistema. Poslanci, pa ne samo mi v Poslanski skupini Desus, smo se pri odločanju o potrditvi finančnega načrta znašli pred dilemo, kako ravnati, saj je gradivo izjemno skopo s podatki o predvidenih prihodkih in odhodkih ter brez informacij o poslovanju v preteklih letih. Dodatno iz predloženega programa izhaja bistvena kadrovska okrepitev Agencije in pričakovanje, da bomo to potrdili brez natančnega opisa del oziroma obveznosti, ki naj bi jih novi kadri opravljali. Vse to je, milo rečeno, neresno. Prav zanimiv bi bil podatek, ali bi Vlada, če bi še naprej ostala pristojna za izdajo tega soglasja, dejansko potrdila takšen, izjemno pomanjkljiv program. Če se je na Vladi to avtomatično potrjevalo, potem ocenjujemo, da je prav, da smo Energetski zakon spremenili, tako da je za potrditev potrebno soglasje Državnega zbora. Če to drži, v Poslanski skupini Desus upravičeno menimo, da bi bilo treba določiti obvezno izdajo soglasja s strani Državnega zbora tudi za druge akte. Predlagamo, da se o tem resno razmisli. Glede na izjemno skopost podatkov iz programa, smo se po enotni razpravi na delovnem telesu odločili, da predlaganemu programu soglasja ne damo. Za lažje odločanje bi bilo po mnenju Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije namreč nujno potrebno kadrovski načrt natančneje obrazložiti z vidika predvidenih novih zaposlitev. Tak načrt bi moral vsebovati prikaz sistemizacije, iz katerega bo razvidno, kakšna naj bi bila izobrazba in delovne naloge, ki jih bodo opravljali novi zaposleni. V zvezi s finančnim načrtom pa v Poslanski skupini Desus pričakujemo, da se ta dopolni z bilancami poslovanja preteklih treh let, kar bo omogočilo primerjavo predlaganih postavk z njihovo realizacijo v preteklem triletnem obdobju. Ker menimo, da mora Agencija poročilo in finančni načrt dopolniti v skladu z izraženimi pričakovanji, v Poslanski skupini Desus ne bomo podprli sklepa o soglasju k Programu dela in finančnemu načrtu Agencije za energijo za leto 2015. Dopolnitve s strani Agencije pa seveda pričakujemo čim prej. Hvala lepa.
Hvala lepa. Stališče poslanske skupine Socialnih demokratov bo predstavila gospa Andreja Katič.
Hvala, podpredsednik. Spoštovana direktorica, spoštovane, spoštovani ostali prisotni! Z novim Energetskim zakonom, ki je začel veljati v marcu letošnjega leta, je Državni zbor med drugim uveljavil tudi večjo avtonomijo dela Agencije za energijo kot nacionalnega regulatorja na področju energetike. Dotlej je namreč veljalo, da nadzor nad Agencijo opravlja Vlada, kar naj bi po mnenju Evropske komisije pomenilo, da nacionalni regulator nima zadostne finančne in kadrovske avtonomije. To naj bi posledično pomenilo predvsem to, da Agencija svojega dela ne more v celoti opravljati, torej v obsegu, kot to določajo evropske direktive in uredbe ter nacionalna zakonodaja. Tako je bila tudi pri nas uveljavljena rešitev, da temeljni nadzor nad delom Agencije za energijo opravlja Državni zbor, kar pomeni, da je v naši pristojnosti tudi potrjevanje dela in finančnega načrta Agencije. V Poslanski skupini Socialnih demokratov ocenjujemo, da gre pri tem za zelo pomembno in odgovorno delo Državnega zbora, zato je prav, da poslanke in poslanci temu posvetimo tudi ustrezno pozornost. Poleg omenjenega velja poudariti, da je novi Energetski zakon v pomembnem delu predvideval, predvidel tudi dodatne naloge oziroma pooblastila Agencije za energijo, pri čemer nekatere naloge Agencija opravlja tudi neposredno na podlagi evropskih uredb. Zaradi navedenega dejstva tako Agencija predlaga Državnemu zboru pripravljen načrt za leto 2015, v katerem predvideva tudi 15 dodatnih zaposlitev, kar ob dejstvu, da je trenutno na Agenciji zaposlenih 46 sodelavcev, predstavlja relativno visoko, veliko kadrovsko okrepitev. Že na seji matičnega delovnega telesa je bilo s strani poslank in poslancev glede tega izpostavljenih kar nekaj pomembnih vprašanj, ki se nanašajo na sklope podatke o sistemizaciji delovnih mest, o delovnih nalogah in o želeni izobrazbi novozaposlenih sodelavcev. Ker se Državni zbor v preteklem obdobju ni tako podrobno ukvarjal z nadzorom nad delom Agencije, saj ni imel tovrstne nadzorne vloge, kot jo ima sedaj, je razumljivo, da poslanke in poslanci želimo tudi dodatne informacije o preteklem delu poslovanje in poslovanju Agencije. Zato prosimo in pričakujemo, da bo Agencija v najkrajšem času posredovala vse želene informacije in pojasnila ter dopolnila Program dela in finančni načrt za leto 2015 v smeri, kot je potekala razprava na matičnem delovnem telesu. V Poslanski skupini Socialnih demokratov pa pričakujemo tudi, da se bo do novopripravljenega dokumenta s svojim mnenjem opredelila Vlada Republike Slovenije. Menimo namreč, da takšno mnenje, ki je neobvezujoče narave, ne more vplivati na avtonomnost Agencije in zato ne bi bilo prav, da se Vlada v celoti izvzame iz postopka obravnave in sprejemanja omenjenega dokumenta. Na podlagi navedenega bomo v Poslanski skupini Socialnih demokratov glasovali tako kot na seji matičnega delovnega telesa ter Predloga programa dela in finančnega načrta Agencije za energijo za leto 2015 ne bomo podprli.
Hvala lepa. Stališče Poslanske skupine Združene levice bo predstavil doktor Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Pozdravljeni vsi prisotni! Malo o tem, o čem teče beseda. Tukaj je ogromno novih poslancev, vključno z mano, ta špeh, eden debelejših zakonov, je Energetski zakon. Sprejet je bil, zdi se mi, konec januarja letos, v veljavo je stopil malo pred prvomajskimi prazniki. V šestem delu zelo natančno opredeljuje delo nacionalnega regulatorja Agencije za energetiko, inšpekcijske zadeve in tako naprej. Vsi so tukaj govorili o tem drugem, finančnem delu. Tudi to smo se mi strinjali in povedali na odboru, da bi si želeli neko malo daljšo špuro in kadrovski načrt. Dejstvo pa je, da se nacionalnemu regulatorju obseg dela veča, v skladu s prenosom nekih smernic in evropske zakonodaje. Seveda s stališča Združene levice nas pa predvsem zanima, kako nacionalni regulator – ki, mimogrede, domuje v Mariboru, kar me zelo veseli v tej centralizirani državi – deluje. Zakaj? Lahko začnem od TEŠ 6, lahko nadaljujem preko naslednje točke dnevnega reda, ko se bomo malo pogovarjali o razgradnji nuklearke, lahko pa [[…]]Saj verjetno ni nobenega od nas tukaj, ki ne bi plačeval štroma ali elektrike in ko gledam tiste položnice, pogosto dobimo pri Združeni levici občutek, da gre za neko kreativno pesništvo: neki novi dodatki, dajatve. Žal v Mariboru poznam tudi ljudi, ki so brez elektrike, v drugem največjem slovenskem mestu, kar me žalosti, ampak če se vrnem nazaj. Zdi se mi, da potrebujemo močnega regulatorja, ker gre na področju plina za monopolno situacijo. Imamo v bistvu samo enega velikega ponudnika na področju električne energije za oligopolno situacijo, ker je nekaj ponudnikov in nekaj lobijev v igri. En je šaleški, drugi je Savske elektrarne, tretji je nuklearni lobi, četrti v izčrpavanju so Dravske elektrarne in Zasavje nekako v odmiranju. Imamo nov dodatek k delu Agencije, ki se bo ukvarjal s toplotno energijo, kjer bo nekako več akterjev, okoli osemdeset, če se ne motim. In kot je že v predstavitvi na odboru gospa, ki vodi Agencijo, rekla, jim zmanjkuje dejansko časa in ljudi za tisti osebni, inšpekcijski del, ki se mi zdi nekako zlasti pomemben, zakaj je energetika tako vabljiva. Ker se prelivajo ogromni denarji, ker vsi potrebujemo energijo, ker se je mavrična koalicija kleptokracije tu ustvarjala, še preden si je Miro Cerar sposodil to besedo. In zaradi tega seveda je Združeni levica naklonjena temu, da se ta regulator tudi kadrovsko ojači. Glede tega, kar je pa govoril kolega o strokovnosti – zelo pogosto slišim: strokovnost. Na koncu gre seveda za politične odločitve tega telesa in neke politične odločitve in usmeritve Vlade in mislim, da se temu nekako Državni zbor ne bi smel izmikati in to porivati na stran. Glede samega glasovanja bomo pa pri Združeni levici vzdržani, nočemo še dodatno nabijati gospo, seveda pa pričakujemo, tako kot smo rekli na matičnem odboru, neka dodatna pojasnila, dopolnitev tega poročila, ki upam, da nas bodo nekako po svoji informativnosti zadovoljila. Hvala.
Hvala lepa. Gospod Jožef Horvat bo predstavil stališče Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov, izvolite.
Hvala lepa, gospod podpredsednik. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, spoštovana direktorica Agencije za energijo! Agencija za energijo kot nacionalni energetski regulatorni organ na področju trga z energijo predstavlja pomemben člen v verigi izvrševalcev nalog energetske zakonodaje. Gre za pravno osebo, ki na svojem področju samostojno in neodvisno od tržnih interesov opravlja naloge, ki jih prinaša novi Energetski zakon. Zato je še kako pomembno, da Agencija v svojem programu dela in v finančnem načrtu podrobno vsebinsko predstavi obseg predvidenih nalog, vključno s predvidenimi sredstvi za njihovo realizacijo. Dejstvo je, da Energetski zakon na novo določa pristojnost Državnega zbora in podaja soglasje k programu dela in finančnemu načrtu Agencije, s čimer poslanci namesto Vlade oziroma pristojnega ministrstva prevzemamo velik del odgovornosti za delo te agencije. Leto 2015 bo za Agencijo za energijo res težko, popolnoma nove naloge zahtevajo zagotavljanje zanesljivost oskrbe z zemeljskim plinom, reguliranje toplote, drugih energetskih plinov, potrjevanje naložbenih načrtov operaterjev sistema ter nadzor nad zakonitostjo dela izvajalcev energetske dejavnosti in skrb za odjemalce energije. Tudi mednarodnih obveznosti na ravni Evropske unije je več, pa vendar se v Poslanski skupini Nove Slovenije sprašujemo, ali je res za opravljanje teh nalog potrebno zaposliti kar petnajst novih delavcev, poleg sedanjih že šestinštiridesetih zaposlenih? Seveda Agencija to zdaj veliko lažje stori, ker ni več vključena v vladni kadrovski načrt, ki ne dovoljuje dodatnih zaposlitev. Kljub temu da gre za organ, ki mora biti kot regulator politično in finančno neodvisen in se zato ne financira iz državnega proračuna, pa ne moremo mimo dejstva, da bomo ravno poslanci tisti, ki moramo k programu dela in finančnemu načrtu podati soglasje, in s tem prevzeti odgovornost za delo Agencije. Torej je nujno, da pred tem pridobimo vse potrebne podatke in izračune, vključno s prikazom sistematizacije novih delovnih mest, na katerih bo zaposlenih teh petnajst omenjenih novih sodelavcev. Tudi finančni načrt mora temeljiti na podlagi opravljenih analiz in primerjav z bilancami poslovanj preteklih let, kajti le tako bomo lahko odgovorno potrdili predlagani program dela, vključno s finančnim načrtom. Krščanski demokrati ob tem izpostavljamo smiselnost 5. odstavka 399. člena Energetske zakona, ki nalaga Državnemu zboru, da poda soglasje k programu dela in finančnemu načrtu Agencije za energijo. Ker pa v tem trenutku ne moremo postopati drugače, se strinjamo s predlogom Odbora za infrastrukturo, okolje in prostor, da Državni zbor ne poda soglasja k predloženemu programu dela in finančnemu načrtu agencije. Glede na navedeno v Poslanski skupini Nove Slovenije – krščanskih demokratov ne bomo glasovali za soglasje k Programu dela in finančnemu načrtu Agencije za energijo za leto 2015. To bomo storili po predložitvi dopolnjenega programa in finančnega načrta, iz katerega bo razvidna upravičenost dodatnih zaposlitev glede na povečan obseg dela. Hvala lepa.
Hvala lepa. Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupi. O Predlogu sklepa o soglasju k Programu dela in finančnemu načrtu Agencije za energijo za leto 2015 bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes, v okviru glasovanj. S tem prekinjam 12. točko dnevnega reda. Prehajamo na 9. TOČKO DNEVNEGA REDA – DRUGA OBRAVNAVA PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O VOLITVAH V DRŽAVNI ZBOR. Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 5 tisoč volivk in volivcev. V zvezi s tem predlogom zakona Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo predlaga Državnemu zboru sprejem sklepa, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Besedo dajem predsednici odbora mag. Lilijani Kozlovič za dopolnilno obrazložitev predloga sklepa. Je ni? Aha, izvolite. Gospa Kozlovič, izvolite, predstavitev stališč odbora o zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o volitvah v Državni zbor.
Se opravičujem, gospa Simona Kustec Lipicer bi morala nastopiti, vsaj po našem dogovoru.
Dobro. Potem dajem besedo dr. Ivanu Kristanu kot predstavniku predlagatelja predloga zakona za uvodno predstavitev stališč do predloga matičnega delovnega telesa.
Spoštovani gospod podpredsednik Državnega zbora, spoštovane gospe poslanke in poslanci, spoštovani predstavniki Vlade! Dovolite mi, da namesto predsednice Zveze društev upokojencev rečem nekaj besed o našem predlogu. Pravzaprav se lotevam misije nemogoče, vendar pa menim, da ne bi bilo korektno do 5 tisoč podpisnikov pobude, če ne bi izkoristili poslovniške možnosti, da vas, poslance in poslanke, še enkrat poskušamo prepričati, da bi ohranili naš predlog v zakonodajnem postopku. To bi bilo mogoče samo tako, če boste zavrnili poročilo oziroma predlog matičnega odbora, da naš predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Gre za kombinirani volilni sistem z dvema glasovoma, ki je povzet po nemškem vzoru, za katerega smo ugotovili, da zagotavlja stabilnost političnega sistema in da ima podporo javnosti. Predlog predstavlja kompromis med sorazmernim in večinskim volilnim sistemom, ker povezuje prednosti enega in drugega sistema. To, da ima vsak volivec dva glasova, zagotavlja odločilen vpliv volivcev na razdelitev mandatov oziroma izvolitev poslancev, kar je v skladu z 80. členom Ustave. Odločilen vpliv volivcev se po našem predlogu uveljavlja po dveh poteh. S prvim glasom volivec odloča o svojem kandidatu kot osebnosti, ne glede na njegovo strankarsko pripadnost, drugi glas pa volivec odda za listo kandidatov in s tem odloča tudi o strankarski sestavi Državnega zbora. Prav tega pa se nekatere stranke bojijo. Predlagamo, da namesto sedanjih osmih ustanovimo enajst volilnih enot, pri čemer bi vsaka volilna enota bila razdeljena na štiri volilne okraje. Spremeniti je torej treba Zakon o volilnih enotah. Naš predlog odpravlja eno največjih slabosti sedanjega volilnega sistema, to so bele lise. Imamo opravka z neenako volilno pravico, saj so primeri, ko ima glas volivca v enem volilnem okraju petdesetkratno večjo težo kot v drugem okraju. Pri zadnjih volitvah je 21 volilnih okrajev, to je ena četrtina, ostala brez poslanca. Po našem predlogu bi s prvim glasom v vsakem volilnem okraju bil neposredno izvoljen en poslanec, torej skupno 44 neposredno izvoljenih poslancev, na podlagi drugega glasa se pa končno razdelijo mandati na podlagi drugega volivčevega glasu. Ustavna določba, da so poslanci predstavniki vsega ljudstva, se uresniči samo tako, da bo vsak volilni okraj dobil svojega poslanca, ne pa z ukinitvijo volilnih okrajev. Predlog zakona je v že drugi obravnavi. Pripombe, ki jih je dala Zakonodajno-pravna služba, smo upoštevali z amandmaji, ki jih je vložila Poslanska skupina Desus. Glede odločbe nemškega ustavnega sodišča je treba opozoriti, da je pri nas število poslancev fiksno, določeno v ustavi, medtem ko nemški sistem predvideva možnost tako imenovanih presežnih poslancev. Glede pripombe Poslanske skupine Mira Cerarja, da si je za tako pomemben zakon treba vzeti dovolj časa ,menim, da ne opravičuje zavrnitve našega predloga zakona, ampak nasprotno, govori v prid temu, da bi ta zakon ostal v veljavi v drugi obravnavi, zlasti če stranka pripravlja, kot je rečeno, neko revizijo volilnega sistema. Državni zbor 7. sklica danes prvič odloča o usodi predloga zakona na podlagi civilne iniciative. Če bo ta predlog zavrnjen brez argumentirane razprave, to ne bo prava popotnica za nadaljnje delo na tem področju. Volivci, ki so s pet tisoč podpisi podprli naš predlog, bodo svoje razočaranje izrazili na prihodnjih volitvah. Hvala lepa za vašo pozornost.
Hvala lepa. Za predstavitev stališč do predloga zakona dajem besedo predstavniku Vlade mag. Renata Zatler.
Hvala za besedo, gospod podpredsednik. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci, spoštovani predlagatelj, doktor Ivan Kristan! Vlada je stališče na predlog zakona sprejela na svoji 6. redni seji dne 22. 10. letošnjega leta. V uvodu želim poudariti, da Vlada pozdravlja iniciativo državljanov in pomemben cilj oziroma name predloga zakona, da se v skladu z 80. členom Ustave zagotovi odločilen vpliv volivcev na izvolitev poslancev, hkrati pa opozarja, da predlog zakona pomeni bistveno spremembo volilnega sistema. Predlagane spremembe pomembno vplivajo na politični sistem in seveda tudi na drugo zakonodajo, vendar te zakonske spremembe v tako imenovanem paketu predlagatelja niso predvidene. Gre za pravno zelo zahtevno materijo, ki od vseh nas terja veliko mero previdnosti. Za sprejem tako pomembnih odločitev bi vsekakor morali opraviti dodatne primerjalno-pravne analize in predvsem predhodno presojo učinkov oziroma posledic, ki jih zakon prinaša. Poleg načelnih uvodnih pomislekov Vlada v svojem mnenju posebej izpostavlja nekatere problematične rešitve, ki pa so narekovale odločitev, da predloga zakona ne podpre, in sicer predlog zakona prinaša večje spremembe na področju razdelitve Slovenije na volilne enote in okraje – predlog 11 namesto sedanjih 8 volilnih enot. Tovrstne spremembe je nujno potrebno urediti v posebnem zakonu, ki določa volilne enote in okraje, ki bi ga pa morali obravnavati paketno. Kot rečeno, omenjeni zakon ni predložen, ocenjujemo pa, da gre za pomembno materijo, za katero bi si pa vsekakor morali vzeti bistveno več časa. Predlagani zakon o volitvah v Državni zbor brez paketne ureditve tega področja dejansko v praksi ni izvedljiv. V nadaljevanju še nekatere določene pomanjkljivosti oziroma predlagane rešitve, ki so malce problematične. Ta predlog zakona uvaja dve vrsti volilnega praga, kar je po mnenju Vlade v nasprotju z 80. členom Ustave. Postavlja se tudi vprašanje utemeljitve privilegiranja neodvisnih kandidatov pri potrjevanju mandatov. Nejasne so in sporne določbe, ki se nanašajo na preverjanje članstva v političnih strankah. V nadaljevanju je tudi morebiti vprašljiva določba glede pogoja stalnega prebivališča v volilnem okraju, v katerem kandidira. Menimo, da so te omejitve smiselne pri lokalnih volitvah. Vlada meni, da so tudi posamezni členi predlagane zakona premalo določni, morebiti malce pomanjkljivo obrazloženi, predvsem v delu, ki se nanaša na razdelitev mandatov. Kot je bilo že uvodoma poudarjeno, Vlada ponovno izreka to podporo cilju predlaganega zakona, in sicer da se volivcem res omogoči odločilen vpliv na dodelitev mandatov, vendar menimo, da je mogoče ta cilj doseči tudi s spremembo sedanjega volilnega sistema v smeri uvedbe obveznega preferenčnega glasu in ta sprememba bi vsekakor pozitivno vplivala na praktično udejanjanje 80. člena Ustave oziroma volje volivca. Hvala lepa.
Hvala lepa. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima magister Branko Grims, Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke. Izvolite.
Vsem prav lep pozdrav v imenu Slovenske demokratske stranke! Ko so prinesli v parlament predstavniki predlagateljev podpise in se je končno sprožil ustrezen postopek, je bil zelo hitro tu trenutek resnice o tem, kaj pravzaprav nova koalicija je. Kljub temu da je šlo za predstavnike upokojencev in da je celo Desus vložil amandmaje, ki bi odpravili vse tiste nejasnosti, na katere je zdajle opozorila tudi predstavnica Vlade, je na koncu celotne koalicije mrtvo hladno glasovala proti, kakšen se je pa svetohlinsko vzdržal. Z Desusom vred. Pa dobro jutro Slovenija, da bomo vedeli, kdo je kdo! Za kaj pravzaprav v resnici pri tem gre? Vsi, ki se v življenju resno ukvarjamo z volilnimi sistemi, tudi na znanstveni osnovi, se strinjamo pravzaprav samo na eni točki – to ne velja samo za Slovenijo, ampak za ves svet – o tem, da vsak volilni sistem v vsakem okolju glede na različne naravne, objektivne, subjektivne, če želite človeške danosti, glede na kulturno in siceršnje izročilo vpliva drugače. To je bistvo te zgodbe. V Sloveniji imamo v demokraciji sedaj že več kot 20 let izkušenj s proporcionalnim volilnim sistemom in lahko ugotovimo samo eno in samo eno in samo eno dejstvo – proporcionalni volilni sistem je za Slovenijo razvojno uničujoč. Tako dobimo farso, zaradi katere je čedalje večja abstinenca ljudi na volitvah, na zadnjih se je še stopnjevala in se bo še, lahko gremo staviti, kolikor želite – kot Gorenjec še nisem nobene stave izgubil. In sicer, zakaj – zaradi tega, ker ljudje preprosto ne verjamejo, da njihov glas o čemerkoli še odloča. V kulturnem, medijskem in siceršnjem okolju, v katerem Slovenija pač je, proporcionalni volilni sistem učinkuje kot čista farsa demokracije, tako volivci prepoznajo LDS kot skorumpirano stranko in jo vržejo iz parlamenta in izvolijo v parlament Zares. In iznenada, šokirani ugotovijo, da so dobili z neko drugo faco nazaj okoli ovinka spet isto, trdo jedro Zaresa, ki je skorumpirani in vržejo še Zares iz parlamenta. In izvolijo Pozitivno Slovenijo in iznenada ugotovijo, da postala potem po kratki epizodi z drugo vlado predsednica vlade nekdo, ki je bila zraven pri LDS in pri Zares. Skratka, spet so dobili okoli ovinka ene in iste. In potem so letošnje volitve, kjer trenutek resnice še ni čisto vsem jasen, ampak v resnici so dobili spet eni in isti, še tisti med vami, ki mogoče še niti ne razumete, koga predstavljate, boste kmalu postavljeni pred resnično dejstvo. Zmeraj gre za eno in isto trdo jedro LDS, tistih, ki pač ne znajo živeti drugače kot na denarju davkoplačevalce, se tako ali drugače prilimajo zraven in tako se tole vleče že več let, Slovenija pa vrtoglavo navzdol. To je vsa resnica o proporcionalnem volilnem sistemu. Problem spreminjanja volilnega sistema pa je v tem, da vsi poslanke in poslanci praviloma naivno mislijo, da bodo po istem volilnem sistemu še enkrat najlažje izvoljeni, kar je strahovita zmota. Vprašajte tiste iz Ljudske stranke, ki so omogočili sedanji zapis v ustavo, koliko od njih jih je bilo izvoljenih na naslednjih volitvah. In mimogrede; včeraj si je nekdo od stranke gospoda Cerarja dovolil, da je na nas naslovil, da smo – kako že? – že zgodovina. Gospodje ni čisto tako, vi ste zgodovina! Tisti dan, ko so bile volitve, ste bili kot stranka že abnucani, kot se temu reče, in boste na naslednjih volitvah nadomeščeni z neko drugo stranko, ki bo spet milni mehurček, na katerega bodo nasedli ljudje, če se nekaj bistvenega ne bo spremenilo. In dober, odličen predlog, izhodišče za razpravo so prinesli v parlament ljudje, ki so, če želite, iz povsem drugega političnega pola, kot je SDS. Pa vendarle gre za spremembo, ki bi naredila bistveno bolj transparenten volilni sistem, predvsem pa usmerila volivce od tega, da gledajo samo ideologijo in – če želite – predsednike strank, da bi gledali konkretne ljudi in volili za konkretne ljudi, z imeni in priimki. Bistvena sprememba, ki bi vplivala večplastno. Potem bi se spremenil tudi odnos med različnimi institucijami in parlament bi dobil šele tisto pravo veljavo, ki bi jo v demokraciji moral imeti, ki jo sedaj izgublja iz dneva v dan. In ta priložnost, če boste danes sprejeli predlagani sklep, bo zamujena. Mi bomo glasovali proti, ker podpiramo ljudsko voljo.
Obveščam vas, da Janez Ivan Janša na podlagi 2. in 3. točke sklepa Ustavnega sodišča z dnem 21. 11. 2014 z današnjim dnem izvršuje mandat poslanca v Državnemu zboru. Zato prekinjam sejo Državnega zbora za eno uro, da se pripravi konferenčni glasovalni sistem in se mu s tem omogoči sodelovanje v nadaljevanju seje. Sejo bomo nadaljevali ob 17. uri.
Nadaljujemo prekinjeno sejo. Ostali smo pri predstavitvi stališč poslanskih skupin do Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o volitvah v Državni zbor. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo mag. Jana Jenko.
Hvala lepa za besedo, gospod predsednik Državnega zbora, vsem skupaj lep pozdrav, posebej še dr. Kristanu! Naj začnem predstavitev stališča Poslanske skupine Desus s citatom iz koalicijske pogodbe, kjer je prav na pobudo stranke Desus zapisano, da potrebujemo modifikacijo volilne in referendumske zakonodaje. Zapisano je, citiram: "V skladu s tem bo na dnevni red Državnega zbora že v letu 2014 uvrščen Predlog zakona o volitvah". To je predlog ZDUS. Ker smo se v Poslanski skupini Desus zavedali te zaveze, zapisane v koalicijskem sporazumu, in ker se zavedamo, da trenutna volilna zakonodaja ni optimalna ter da potrebuje posodobitev, smo navkljub mnenju Zakonodajno-pravne službe o neustavnosti in hudih pomanjkljivostih predloga novele vložili predloge amandmajev, ki bi odpravili vsaj tehnične nepravilnosti v predlogu zakona. Na tem mestu naj še enkrat povem, kljub vloženim amandmajem in vsemu trudu, ki so ga izkazali v ZDUS v okviru programa Aktivno državljanstvo, je zakon še vedno vseboval neustavne člene. V Poslanski skupini Desus smo prepričani, da je izboljšava volilne in referendumske zakonodaje mogoča, vendar zgolj ob širokem konsenzu tako znotraj koalicijskih strank kot tudi v civilni javnosti. Zakon je sicer dobra osnova za razpravo, ki bi ljudem do neke mere omogočala večji vpliv na izvolitev posameznikov, a hkrati se sprašujemo, če ni omenjeni predlog, sploh, ker uživa veliko podporo med poslanci SDS, v resnici bližnjica do večinskega sistema, za katerega pa vemo, da za raznoliko slovensko družbo ni najbolj primeren. To trditev bom ponazorila z nemško prakso, saj predlog novele zakona temelji na nemškem modelu. Govorimo o kombiniranem večinsko-proporcionalnem volilnem sistemu, saj bi 44 poslancev volili po večinskem sistemu, 44 pa po proporcionalnem, a v Nemčiji se je izkazalo, da ljudje tudi z večinskim glasom glasujejo strogo po strankarskih preferencah in sploh ne izbirajo med neodvisnimi kandidati. V Nemčiji tako z večinskim glasom več kot 30 let ni bil izvoljen niti en neodvisen poslanec, niti iz vrst tretje najmočnejše stranke. Tudi danes v nemškem parlamentu nimajo neodvisnih poslancev. Vse to kaže, da ljudje kombiniran sistem v praksi razumejo kot večinski. To pa bi pomenilo velik odklon od sistema sorazmerne zastopanosti, kot ga v Sloveniji poznamo danes. Trdnost koalicije je za nas na prvem mestu, tu ne gre solirati, saj si ta država novih predčasnih volitev ne more in ne sme privoščiti. Naj še omenim, da je bilo že na seji matičnega delovnega telesa tudi iz razprave predlagateljev razvidno, da se zavedajo pomanjkljivosti predloga zakona, da so nujni popravki ter priprava vzporedne zakonodaje, zato so si prizadevali za prestavitev obravnave. A v Poslanski skupini Desus menimo, da prestavitev odločanja o negativnem sklepu ne bo prineslo pozitivnih rešitev. Glede na vse povedano in dejstvo, da Vlada že pripravlja celostno rešitev na področju volilne zakonodaje, ki bo temeljila na osnovi opravljenih analiz, bomo danes podprli sklep, da predlog zakona ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo mag. Bojana Muršič.
Spoštovani predsednik, predstavniki podpisnikov predlagane novele zakona in vsi ostali! Kriza v družbi je pogosto povod, da se odpirajo vprašanja, povezana z volilnim sistemom. Politično stanje v državi je zagotovo tudi odraz volilnega sistema. Predvsem je ta odraz izražen na podlagi volilnega rezultata. Ta ima velik vpliv na to, kako se oblikuje politika države. Predvsem je pa to tudi odraz, kdo je poslanec in kdo je poslanka. Reči, da volilni sistem na to nima nobenega vpliva, bi bilo neobjektivno, morda tudi zavajajoče. Pogosto, ko govorimo o političnem stanju v družbi, se vedno sprožijo tudi stara in nova vprašanja, kot so, ali je v skladu z ustavo, ali imajo volivke in volivci odločujoči glas, ali je pravičen, ali je primeren čas in podobno. Socialni demokrati smo si na ta vprašanja odgovorili in so javnosti tudi znana. Menimo namreč, da je veljavni volilni sistem skladen z ustavo in ga zaradi ustavnopravnih razlogov ni treba spreminjati. Zavedamo se, da idealnega volilnega sistema ni; so prednosti in slabosti tako v večinskem sistemu kot tudi v proporcionalnem sistemu, zagotovo pa so slabosti tudi v kombiniranem volilnem sistemu. V predlogu novele zakona je tako rekoč zapisan volilni sistem, povzet po nemškem modelu. Predlagatelji nas skušajo prepričati, da je ta volilni sistem tisti, ki bo pravičen in v katerem bodo volivke in volivci imeli odločujoč glas. Žal temu ni čisto tako. Praksa v Nemčiji je pokazala, da ljudje z večinskim glasom glasujejo strogo po strankarskih preferencah. Torej ne izbirajo med kandidati, ki bi bil odraz smiselnosti tovrstnega glasovanja. S predpostavko, da je ta predlog zakona sprejet, se v Poslanski skupini Socialnih demokratov sprašujemo, kako naprej. Kdaj bomo imeli nove volilne enote in volilne okraje? Ali bo mogoče doseči konsenz glede volilnih enot in glede volilnih okrajev? Spoštovane in spoštovani, menimo, da si eksperimentiranja z volilnim sistemom ne moremo privoščiti in niti ni odgovorno. Upravičeno se bojimo, da bi ostali na srednji poti. Ali je res volilni sistem tisti, ki je kriv za stanje v državi? Menimo, da ne. Za to smo krivi ljudje. Socialni demokrati bomo podprli sklep matičnega delovnega telesa, da Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o volitvah v državni zbor ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo doktor Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Pozdravljeni predlagatelji, kolegice, kolegi! Nehajmo se slepiti! Idealnega volilnega sistema ni, vsaka partija ali pa celo koalicija seveda gleda, kaj njej bolj dogovarja. Jaz vedno, ko razlagam mojim, kaj je volilni sistem, rečem, da je to matematika, vržena v prostor, kjer moramo najti manekene, ki bodo dobili največ glasov in ne bodo izdali idejo partije. Pika. Tako pač je. To ni topla voda. To je, da obstajajo volilni sistemi. Določene stranke v tem državnem zboru bolj jasno povedo, kaj bi rade, kakšen volilni sistem bi jim odgovarjal, kateri ne. Nekim velikim strankam bi odgovarjal seveda večinski, strančicam bi odgovarjal proporcionalni, definitivno so problem bele lise. Bolj bi se posvetil neki proceduralnosti, ki se je zgodila ob tem predlogu. Zakaj? Kot veste, v zakonodaji imamo možnost, da 5 tisoč državljank in državljanov predlaga zakone. To je nekaj, kar se je zgodilo na odboru, da, recimo, neka stranka najprej amandmira, kolegi iz Desusa, in na nek način pomaga predlagateljem, potem pa glasuje proti ali je vzdržana. Kolega Jurša bo roko dvigoval, tam na odboru se je skoraj hotel s kolegom Gorenakom, ki je odsoten, stepsti [[…]]Mislim, to je neko tako sporočilo, ki je, blago rečeno, nespodobno. To je neko sporočilo, ki pravi: Drage državljanke in državljani, saj vas imamo radi. Lahko se malo igrate, lahko nekaj celo predlagate, zlasti še kaki čili gospodje v penzionu, polni znanja – tu ne mislim slabšalno, gospod, da ne boste užaljeni –, ampak kaj pretirano resno vas ne jemljemo. Ne bom rekel, da mi je tisti petkov predlog idealen, blazno všeč, ampak že na odboru sem težil, zakaj ne, kaj me moti, tudi nekako šel v argumentacijo, da to ni tako idealno, kot se mogoče njim zdi, ampak vseeno se mi zdi, da takšen način, da se potem to blokira in potem dobimo danes, verjetno je bilo že včeraj vloženo – ja, vloženo je bilo včeraj –, zadevo predlog za sklic javne predstavitve mnenja o oceni stanja in morebitnih spremembah ureditve volitev v Republiki Sloveniji, ki ga predlaga Stranka Mira Cerarja na matičnem odboru, predsednica je gospa Kozlovič – mene bo postalo strah za vas, gospa Kozlovič. Očitno so se v SMC odločili, da boste vi tisti, ki boste morali nekako vse te umazane trike nekako prevzemati. Ker mi malo že zmanjkuje časa, če se spet nazaj dotaknem volilnega sistema. V Mariboru imamo enega od treh najbolj prepoznavnih produktov v športu trenutno v Sloveniji – Nogometni klub Maribor. Po navadi, veste, v nogometu ne menjate pravil, ampak delate dobro ekipo. Glede na neko to stanje pa res ne maram blazno moralizirati – nisem tak moralno teološki tip, čeprav mi je prababica rekla: "Idi ti, Franjo, za gospona veličastnog." Zdi se mi, da si za take revolucionarne spremembe moramo vzeti čas in razmislek. Združena levica seveda ostro nasprotuje takšnemu odnosu do civilnodružbenih pobud. Upam, da mi ne bo kolega Jani spet skočil v hrbet, če bom rekel, da smo izšli iz civilne družbe – zdaj sem seveda politik. Ne šele zdaj, že ko sem se odločil, da bom kandidiral, sem postal politik, kar pa ne pomeni, da bom pa zdaj pretrgal stike s civilno družbo in se delal nadpametnega in se ne bom tudi pustil podučiti od civilne družbe. Upam, da bo takih zakonskih predlogov še več in da se bomo do njih bolj spoštljivo vedli, seveda bomo pa pri Združeni levici glasovali proti umiku te točke, tega predloga zakona. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije krščanskih demokratov. Zanjo gospod Jernej Vrtovec.
Spoštovane kolegice in kolegi, spoštovani predsednik, spoštovani ostali prisotni, predvsem naši upokojenci, združenje upokojencev Slovenije, najlepša hvala vam, da ste ta predlog pripravili in ga vložili v Državni zbor kot zakonsko podlago za spremembe volilnega sistema. Žal so vas na koncu na cedilu pustili tisti, tista stranka, ki ste ji ne nazadnje pomagali na volitvah v Državni zbor, štiri mesece nazaj. To se boste morali zmeniti znotraj same organizacije in tako naprej. Če preidem k sami razpravi, 80. člen Ustave Republike Slovenije ureja volitve in sestavo Državnega zbora in v petem odstavku tega člena je določeno, da se poslanci, razen poslancev narodnih skupnosti, volijo po načelu sorazmernega predstavništva ob 4-odstotnem volilnem pragu za vstop v Državni zbor, pri čemer, poudarjam, pri čemer izrecno piše imajo volivci odločilen vpliv na dodelitev mandatov kandidatov. Spoštovani gospe in gospodje, sedanji proporcionalni volilni sistem takšnega ustavno zagotovljenega odločilnega vpliva volivcev na to, kateri posamezen kandidat bo izvoljen, ne omogoča. Sedanji veljavni proporcionalni sistem ima tudi sicer več slabosti, na kar smo v Novi Sloveniji že v preteklosti opozarjali. Namreč, te slabosti se odražajo tudi v šibki stabilnosti slovenskega političnega prostora, tudi v šibkih vladnih koalicijah. Proporcionalni volilni sistem omogoča namreč izvolitev več političnih strank, oblikovanje vsake vladne koalicije zahteva povezovanje več strank. Te vladne koalicije so prav zaradi večjih in raznolikih strank šibke, razdelitev glasov po d'Hondtovem sistemu tudi ne zagotavlja vstopa v parlament kandidatom, ki so na volitvah v določenem volilnem okraju prejeli največji odstotek glasov, saj vstop v parlament je pač odvisen tudi od uspeha liste oziroma stranke v celotni volilni enoti. In ta volilni sistem je tudi krivičen. Namreč, na svojem lastnem primeru vam povem, leta 2011 sem kandidiral, dosegel sem najvišje število glasov v naši stranki, pa nisem bil izvoljen za poslanca Državnega zbora, ker moja volilna enota ni dobila mandata. Se pravi, govorimo tudi o neustavnosti. V parlamentu je v preteklosti bilo vloženih že kar nekaj predlogov sprememb volilnega sistema, vendar do zdaj noben predlog ni doživel podpore dveh tretjin volivcev, kolikor je zahtevan kvorum za sprejem oziroma spremembo volilne zakonodaje. Predlog ZDUS je pa najboljši približek konsenzu, da pridemo do konsenza. Namreč, na eni strani imamo del Državnega zbora, ki zahteva večinski volilni sistem oziroma se do njega najbližje opredeljuje, na drugi strani imamo pa del, ki vztrajate na proporcionalnem volilnem sistemu. In kombinacija, se pravi kombinirani volilni sistem, bi bil najboljši približek končni rešitvi. Torej eden izmed poskusov sprememb volilne zakonodaje je danes obravnavni predlog sprememb in dopolnitev Zakona o volitvah v Državni zbor, ki je bil, naj ponovim, tudi vložen s podporo 5 tisoč 700 volivk in volivcev, državljank in državljanov. Predlog torej uvaja kombinirani volilni sistem, torej kombinacijo večinskega in proporcionalnega volilnega sistema, vsakega za izvolitev polovice poslancev. 44 poslancev se torej voli po večinskem volilnem sistemu, 44 pa po proporcionalnem sistem, dva poslanca sta pač poslanca narodnih skupnosti. To pomeni, da bi volivec na volitvah oddal dva glasova; en glas pač za poslanca, ki ima v okraju zakonsko predpisan večletni domicil, drugi glas pa za poslanca po proporcionalnem volilnem sistemu, torej sami stranki. Vendar bi tudi pri temu drugemu glasu imel volivec večji vpliv na to, katero osebo bo volil skozi preferenčni glas za določenega strankarskega kandidata. Ne bi torej volil liste, temveč povsem določenega kandidata na listi ali stranki. Predlagani kombinirani volilni sistem bi zahteval ukinitev volilnih okrajev v sedanjih okvirih, vendar pa je pri tem treba upoštevati dejstvo, da je sedanja razdelitev Slovenije na volilne okraje neprimerna, saj imajo obstoječi volilni okraji bistveno različno število volivk in volivcev. V Novi Sloveniji smo podprli predlagane spremembe volilne zakonodaje že na matičnem delovnem telesu in danes, spoštovane kolegice in kolegi in spoštovani predstavniki ZDUS, tudi danes bomo vaš predlog podprli. Namreč, v Novi Sloveniji smo prepričani, da Slovenija za stabilne vladne koalicije, za stabilen politični prostor nujno potrebuje spremembo volilnega sistema in čas je danes. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Zavezništvo Alenke Bratušek, zanjo gospod Jani Möderndorfer.
Dober dan želim. Stališče Zavezništva glede tega vprašanja je več ali manj jasno in smo to tudi izrazili že s tem, ko smo v postopek vložili tudi svoj predlog, kako si predstavljamo in kakšen je pravzaprav naš pogled, kako naj bi izgledal zakon o volitvah v Državni zbor. Ker pa imamo pred seboj v bistvu zakon, ki ga je pripravil ZDUS oziroma skupina državljanov in državljank s 5 tisočimi podpisi je seveda potrebno spregovoriti o tej materiji. Dejstvo je, da je v resnici to predlog, ki smo ga videli že v Državnem svetu pred mnogimi leti in se v resnici z malce različnimi popravki pojavlja ponovno v diskusiji, ali je to ustrezen model za Republiko Slovenijo ali ne. Strinjam se s tistimi svojimi predgovorniki, ki so razpravljali v smeri, da je od vsake države odvisno posebej, kakšen model v resnici želi imeti. Tudi dejstvo je, da v slovenskem prostoru imamo že 24 let nek sistem, ki se počasi uveljavlja, in proporcionalni sistem zagotovo je eden od tistih, ki ga, če ne drugače, ljudje vsaj nekako so sprejeli za svojega. Je pa res, da je čas pokazal svoje in da so potrebne spremembe. Ta predlog je na odboru, matičnem delovnem telesu, v resnici doživel kar nekaj razprave v smeri, kaj vse v resnici je odprto oziroma kje se postavljajo dileme. Da skrajšam, bistvo je za nas vsaj naslednje: da imamo v resnici s takšnim modelom dve vrsti poslancev, enega poslanca, ki bi se ga v resnic dalo odpoklicati, in poslanca, ki se ga ne da odpoklicati – če je eden izvoljen po proporcionalnem, eden pa po večinskem sistemu. Eden, ki bo moral priti skozi rešeto 4 %, se pravi skozi volilni prag, in drugi, ki tega v resnici sploh ne bo potreboval. To je zagotovo eden od razlogov, zakaj takšnega predloga ne moremo podpreti. Kar se pa tiče predloga, da je potrebna diskusija in razprava, pa je več kot jasno, da takšna razprava je bila že nekajkrat opravljena v Državnem zboru, tako tudi v Državnem svetu. Več posvetov je bilo že narejenih, nazadnje je bil posvet v Državnem svetu 9. 4. 2013 in javna predstavitev mnenj 5. 5. 2014. Prepričan sem, da če bo ta razprava, pa nič nimamo proti tej razpravi, da se ne bomo narobe razumeli, bodo prišli popolnoma isti akterji, odpirala se bodo ista vprašanja in prišli bomo do enakih zaključkov in v resnici s tem samo pridobivamo čas. V Sloveniji je relativno malo ljudi, ki se res strokovno ukvarjajo s temi vprašanji. Je nekaj še ljudi, ki se laično s tem ukvarjajo, moram reči, da so zainteresirani, in pa seveda tudi vse politične stranke, ki skozi ta vprašanja izražajo tudi nek svoj interes, kako naj bi bilo naprej. Glavni adut predlagateljev je, da bi se s takšno spremembo zakona o volitvah v resnici dosegla neposredna volja in da bi lahko prišli v resnici neodvisni tako imenovani poslanci v Državni zbor. Noben volilni sistem ne izdeluje in pridela neodvisnih poslancev, razen če jim ne omogočimo ekonomske neodvisnosti, da imajo dovolj kapitala, da se pojavijo na volitvah, in ta trenutek so to lahko samo politične stranke. Zato je bolje, če kdo razmišlja v tej smeri – je treba razmišljati, kako dati vsem to možnost, da se pojavijo enakovredno s političnimi strankami na volitvah. In ta predlog bomo podprli; ker je sklep naravnan pozitivno, bomo za.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke Mira Cerarja, zanjo doktor Bojan Dobovšek.
Spoštovani vsi, ki spremljate to sejo Državnega zbora! Zakon, ki je bil vložen, samo zgodovino nastajanja tega zakona smo danes že večkrat slišali, tako da tukaj se ne bi ponavljal. Matično delovno telo je ocenilo, da je zakon kot takšen neustrezen, vsebinsko necelovit in ustavnopravno sporen. Gre za kompleksno vprašanje, ki ga je treba analitično rešiti, kajti posledice bodo dolgoročne. Zakonodajno-pravna služba je podala številne pripombe, in sicer: prvič je prihajala iz tega, da ureja ustavno materijo in zaradi tega so potrebne obširne analize, kaj bi sploh takšna rešitev pomenila. Nemška rešitev, ki je nekako osnova tega predloga, še sama ni v pravi funkciji, kajti videli smo, da rešitve niso prave in da so tudi tam ustavno sporne, poleg tega pa prikazana rešitev ni bila podrobno analizirana. Ključne rešitve so tako šibko obrazložene in volilna geometrija neobdelana. Nomotehnično je zakon neusklajen z drugo zakonodajo in bi pomenil številne probleme, kar se tiče okrajev in podobnega. Glede vladnih pripomb smo slišali že, kaj Vlada meni o samem predlogu zakona. Ravno tako ugotavlja, da gre za ustavno materijo, ki potrebuje širši družbeni konsenz, ki pa ga v tem trenutku na matičnem delovnem telesu ni bilo. Prav tako so ocenjene finančne posledice prevelike in nedodelane. Tako se sprašujejo tako na Vladi kot drugih službah, ali so spremembe res v tem trenutku dovolj dodelane, da gremo v to spremembo. Prav tako je predlagana rešitev netransparentna in ne rešuje nekaterih že sedaj ustavnopravnih vprašanj. Tako Vlada podpira cilj, kot smo videli, ampak pravi, da zakon še ni dodelan, vsekakor pa podpira to, da je treba urediti večji vpliv volivcev. Državni svet je prav tako podprl idejo o spremembi in preferenčnem glasu, vendar pa ugotavlja, da je za to potreben družbeni konsenz. V razpravi, ki je sledila, ugotavljamo, da so spremembe nujne, da je treba delati na preferenčnem glasu, vendar potrebujemo temeljito analizo in se moramo zavedati, če prenašamo nek sistem iz druge države, moramo najprej ugotoviti, ali v tej državi sploh deluje in kako bi potem rešitev iz druge države delovala v našem okolju, ki je povsem drugačno kot pa okolje, iz katerega zakon prihaja, in kakšno sistemsko ureditev je potem potrebno prirediti tej zakonodaji, da bo takšna zakonodaja delovala. Iz navedenega je matično delovno telo ocenilo, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo, kar smo potrdili tudi v naši poslanski skupini. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. O predlogu sklepa bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali danes, v okviru glasovanj, po prekinjeni 5. točki dnevnega reda. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prehajamo na 8. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O PARLAMENTARNEM NADZORU OBVEŠČEVALNIH IN VARNOSTNIH SLUŽB, SKRAJŠANI POSTOPEK Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila skupina 4 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Janijem Möderndorferjem. Predlog zakona je na 4. nujni seji 2. oktobra 2014 obravnaval Odbor za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo kot matično delovno telo. Ker po končani razpravi odbor členov predloga zakona ni sprejel, je bila druga obravnava predloga zakona na seji delovnega telesa končana. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Benedikt Kopmajer.
Spoštovani! Poslanska skupina Desus predloga zakona ne bo podprla. V naši poslanski skupini namreč menimo, da je treba k spremembam in dopolnitvam Zakona o parlamentarnem nadzoru obveščevalnih in varnostnih služb pristopiti temeljito in po preučitvi vseh relevantnih vidikov. Zakon je namreč pravni akt in kot takega ga ne smemo sprejemati, spreminjati ali dopolnjevati zgolj zaradi enega samega primera ali celo ene same osebe. Ne glede na vse zaplete, ki so se pojavljali in se še vedno pojavljajo v zvezi z izvolitvijo članov, podpredsednika in predsednika komisije za nadzor varnostno-obveščevalnih služb, ko nam tudi v štirih poskusih ni uspelo ustanoviti te komisije in ko Poslanska skupina SDS še vedno vztraja in v to komisijo še vedno predlaga pravnomočno obsojeno osebo, ki je na prestajanju zaporne kazni. Poslanke in poslanci Poslanske skupine Desus smo na vseh sejah, ko se je odločalo o tem, ali je lahko pravnomočno obsojena oseba in oseba, ki je na prestajanju zaporne kazni, član komisije za nadzor obveščevalno-varnostnih služb vztrajali na stališču, da v omenjeno komisijo ne moremo in ne smemo izvoliti takšne osebe. Zavedamo se, da Komisija za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb ni zgolj običajno delovno telo Državnega zbora. Gre za komisijo, katere pristojnost se nanaša na nadzor in obravnavo najbolj zaupnih in javnosti skritih podatkov Republike Slovenije. Zato tudi zakonodaja predvideva, da se njena sestava določi z absolutno večino poslancev, torej je za izvolitev potrebnih 46 glasov. Pa vendar, ne glede na vse zaplete, ki smo jih imeli in jih še imamo v zvezi z ustanovitvijo te komisije, v naši poslanski skupini menimo, da ne smemo spreminjati zakona tako na hitro in nepremišljeno, praktično samo zaradi enega samega primera. S predlogom novele Zakona o parlamentarnem nadzoru obveščevalnih in varnostnih služb se nekatere določbe, ki so že vsebovane v poslovniku komisije in v poslovniku Državnega zbora, prenašajo na zakonsko raven, kar se nam zdi nepotrebno. Na tovrstno podvajanje je opozorila tudi Zakonodajno-pravna služba. V Poslanski skupini Desus predloga zakona na matičnem delovnem telesu nismo podprli, saj si želimo, da se obravnavano materijo temeljito prouči in da k spremembam pristopamo celovito, ne samo zaradi posameznih primerov. Kot že rečeno, predloga zakona ne podpiramo. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov. Zanjo gospod Matjaž Nemec.
Spoštovani kolegi! Dragi predsednik! Socialni demokrati menimo, da je civilni nadzor nad varnostno-obveščevalnimi službami, katerega izvaja Komisija Državnega zbora za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb, še kako pomembna. Poleg tega, da obravnava letni program dela in finančnega poslovanja obveščevalnih služb, nadzira dejavnosti obveščevalne službe v zvezi s skladnostjo sprejete politike o nacionalni varnosti, izvaja nadzor nad uporabo s sodno odločbo odrejenih nadzorovanih ukrepov, izvaja nadzor nad odreditvami in uporabo nadzorovanih ukrepov, ki se ne odrejajo s sodno odločbo. Žal se pa ta nadzor ne izvaja. Zato nas mora vse še precej skrbeti, kajti v teh negotovih časih, ki smo jim priča, je zagotavljanju nadzora dogodkov in predvsem strateško ključnim, gospodarskim in varnostnim vprašanjem naše države – potrebno vzpostaviti pravi odnos do tega vprašanja. Razprava o predlaganem zakonu o spremembah in dopolnitvah Zakona o parlamentarnem nadzoru obveščevalnih in varnostnih služb se je opravila na matičnem delovnem telesu. Ni bilo večinsko odločeno, predlagane spremembe zakona tako niso potrebne. Predlagane rešitve so tudi takšne narave, da se sedaj veljavne rešitve, zapisane v poslovniku delovanja Komisije za nadzor obveščevalnih in varnostnih služb, prenašajo v zakon. Zaradi vsega tega smo mnenja, da predloga ne bomo podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo gospod Franc Trček.
Hvala za besedo, predsedujoči. Se opravičujem, ampak danes vsa naša stališča predstavljam jaz. Tako so delegirali, vem, da me imate že malo dosti. Dobrih 20 let ali že malo več, skoraj četrt stoletja, smo hoteli državo in državnost, čeprav je seveda Združena levica vedno skeptična in na preži glede represivnih aparatov države, so varnostno-obveščevalne službe sestavni del države in državnosti. Nisem imel časa prešteti, tukaj sem si pogledal poglede: sreda, 19. november, Večer, stran 11, profesor Andrej Sotler s Fakultete za varnostne vede. Mi smo do sedaj zamenjali, imeli 12 vlad, 7 predsednikov vlad, 1 predsednica vlade, skratka 8, in od leta 1990 smo zamenjali v Sovi ali njenih predhodnicah 13 direktorjev. Osebe ženskega spola, žal, še ni bilo. Ti najmlajši kolegi iz SDS so nekako dobro shodili, ko smo imeli v Sloveniji neko vojno med civilno in vojaško varnostno-obveščevalno službo – več o tem bi kakšna hruška lahko povedala, če bi znala govoriti – in potem imamo 20 let celo vrsto nerodnosti, ki so blago rečeno nedopustne: nek kombi malo pohajkuje pa zatava; potem se kakšna skrita lokacija odda, s tem se tudi ogrozi komu življenje – to ni smešno, to je nedopustno –; potem so kakšne vstaje v Ljubljani, pa se človek sprehodi za Cankarjevim domov pa pogleda na mobitel, pa vidi, da je tisto kombi, mimo katerega gre, od Sove, ker vidi zelo dober signal omrežja Sove – brezžični, mogoče Sova sporoča: evo ljudstvo, tukaj smo, tukaj smo, med vami; potem imamo v parlamentu neke vrste pobalinstva – nisem šel gledat magnetograma. Zdi se mi, da je kolegica Alja rekla, da sem jaz nekako kompromitiran že po defoltu za kandidata za komisijo, ki bi to nadzorovala. Združena levica je rekla, da nima nobenega problema s tem, da mene umakne iz tega predloga, upam, da tudi SDS nima nobenega problema s tem, da nekega gospoda, ki upam, da mu glasovalna naprava dobro deluje, umakne iz tega predloga in da dokončno dobimo že to komisijo. Ni res, da nobenega nadzora ni. Varuhinja človekovih pravic [[…]]Danes dopoldne priznam sem zelo težko poslušal – zakaj moramo vedno moško obliko uporabljati, če imamo gospo, ki se zelo trudi, zakaj ne rečemo varuhinja človekovih pravic? Varuhinja človekovih pravic ima možnost, kolikor mi je znano, celo nenapovedano priti pa malo pogledati, kaj tam delajo. Seveda pri Združeni levici nismo tako naivni. Kaj boš pa videl? Videl boš ene karete, o katerih v bistvu ne veš, zakaj so tam, pa neke požigosane zadeve, kupčke nekih papirjev, za katere ne boš imel časa, da jih pregledaš. Seveda živimo v informacijski družbi in to je tudi del tega, da vlade takoj zamenjajo – kolega Vinko bi rekel nekoliko paranoično – direktorje, ker direktorji tudi seveda lahko gledajo, kaj se gospod Miro pogovarja in s kom se pogovarja, pa še kdo drug. Da ne bom predolg, o tem se niti ne glasuje navsezadnje, ampak Združena levica upa, da ko bo prevzela oblast, da ne bo potrebe po odstavljanju direktoric obeh varnostnih služb. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Zavezništvo Alenke Bratušek, zanjo gospod Jani Möderndorfer.
Vsi v Državnem zboru se strinjamo, da bi komisijo morali imeti in da bi jo morali imeti najkasneje v 30 dneh. Res pa je, da si zelo različno predstavljamo, kdo v resnici lahko sedi v tej komisiji. Ko si na eni strani predstavljajo, da lahko pravnomočno obsojen zapornik sedi v tej komisiji in nadzira svoje lastne predkazenske postopke, ali se mu delajo prisluhe ali ne, si večina v tem Državnem zboru tega ne predstavlja. Je pa seveda problem. Problem je predvsem zaradi tega, ker se skrivamo za umetelnimi stavki, kot so "sistemsko urejanje zakonodaje" in pa predvsem da je "potrebno celovito pogledati in urediti, v kolikor bi bilo potrebno priti do spremembe zakona". V temu zakonu pa je celo prišlo do svojevrstnega paradoksa, ne bom pozabil besede na samem odboru spoštovanega kolega poslanca Dobovška, ki je rekel, da je po kvalitativni analizi in pregledu samega zakona ugotovil, da v resnici je zakon dober in da v resnici ni potrebnih nobenih sprememb. Ampak, komisije še vedno nimamo, in to že več kot trideset dni. Mi smo vložili predlog zakona, spremembe, 3. 9. 2014, danes smo 21. 11., komisije ni. In je tudi ne bo! In kar je še svojevrstni paradoks, danes smo dobili nazaj zapornika v parlament in SDS ima vse argumente zdaj ponovno, da predlaga tisto, kar predlaga že ves čas. Ampak spremembe zakona ne bo. Moram reči, da smo v malce nerodni situaciji, ampak to pot o tem odloča večina, ne manjšina, ne opozicija, tako predlagam koaliciji, da kaj naredi. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke Mira Cerarja, zanjo dr. Bojan Dobovšek.
Spoštovani vsi, ki spremljate to razpravo, začel bom tam, kjer je nehal moj predhodnik [[…]] Seveda smo opravili kvalitativno in kvantitativno analizo zakonodaje in prav pri kvalitativni analizi smo ugotovili, da je zakon dober, samo šepa implementacija te zakonodaje, kar ugotavljamo za celotno zakonodajo, na kar so nas opozorili tudi številni strokovnjaki iz mednarodnih institucij. Ker smo tukaj politiki, mislim samo, da je potrebno nek politični dogovor, kako bomo ta zakon, ki je dober, implementirali v realno stanje. Mislim, da nas je dovolj, da bomo zmogli ta korak, da naredimo to, kar je pred nami. Ne bom se spuščal sedaj, kaj je rekla Zakonodajno-pravna služba, kaj v tem predlogu ni dobrega, ker to smo omenil že na matičnem delovnem telesu. Ključno je, da je praksa pokazala dobre rezultate in da ni bilo takšnih negativnih izkušenj, da bi šli v spremembo zakona, zato smo bili tudi proti omenjeni noveli in pričakujem, da bomo s političnim dogovorom implementirali ta zakon v praksi. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo mag. Branko Grims.
Spoštovani vsem še enkrat prav lep pozdrav v imenu Slovenske demokratske stranke. Ko govorimo o tajnih službah, veste, govorimo o področju človekovih pravic; o tem, da mednarodni akti s področja človekovih pravic, občečloveške vrednote in slovenska ustava veljajo in morajo veljati za vse, v vsakem trenutku, tako kot ustavni red, katerega sestavni del so tudi ustavni akti Ustavnega sodišča in Evropskega sodišča za človekove pravice, ki imajo po slovenski ustavi poseben status. Tisti, ki tega ne upošteva, zaradi mednarodnega položaja Republike Slovenije prej ali slej dobi kakšno vzgojno klofuto. Tudi vsi tisti, ki ste protipravno zavestno razrešili, odvzeli mandat predsedniku SDS Janezu Janši, ste danes dobili takšno klofuto. Ker tega žal ni storil predsednik – očitno ni zmogel te moči –, bom to storil zdaj jaz in med nami osebno pozdravljam Janeza Janšo, ki mu je Ustavno sodišče povrnilo mandat. To, gospe in gospodje, čeprav je Ustavno sodišče dalo gor žametno rokavico in je presodilo šele začasno odredbo, bi moralo vam dati misliti, kaj je pravzaprav naloga vseh nas tukaj in vseh v izvršilni veji oblasti – da skrbimo za blaginjo države. Ni naloga celotne ostale politične garniture, da skrbi za sistematično in načrtno zlorabo institucij in kršitev človekovih pravic za zatiranje ene stranke v opoziciji, zlasti njenega predsednika. To je čisto protiustavno početje in kršitev človekovih pravic sama zase. In zakon, o katerem govorimo zdaj, je točen primer tega. Bil je napisan po vseh načelih, kako se zakona ne piše, ad personam, točno zaradi enega primera in proti nekomu. Bil je napisan na napačnih predpostavkah. Vsa demagogija, ki se zganja okoli Komisije za nadzor nad varnostnimi in obveščevalnimi službami je namreč – in to moram javno povedati in upam, da mi bo javnost prisluhnila – povsem privlečena za lase. Kajti, treba je vedeti, da zakon določa, komu in kdaj se sploh lahko prisluškuje, skladno z našimi predpisi; in to je treba upoštevati že v izhodišču. In drugič, kar je bistveno, da če bi – poudarjam, če bi – bil kdorkoli v komisiji, ki bi šla nadzorovat oziroma izvajat nadzor, pa bi lahko pridobljene informacije zlorabil, ima sama služba po zakonu vse možnosti, da ne dopusti tega nadzora. To se pravi, da je vsa argumentacija, okoli katere se že tri oziroma več mesecev zafrkavamo v Državnem zboru zaradi političnega interesa koalicije, da to stalno zlorablja in stvari prikazuje napačno, za nepoučeno javnost, pelje z enim samim namenom, da ne pridemo do ustanovitve komisije. V resnici je veliko večja verjetnost, da je pod nadzorom nekdo, ki ni bil že obsojen, kot pa tisti, ki je. Kajti, kdaj se izvaja nadzor? Nadzor z uporabo posebnih metod in sredstev pride v poštev takrat, kadar oseba, ki se nadzira, ne ve za to ali ne pričakuje, potem je ta nadzor uspešen. To seveda veste vsi, ne ve pa tega najširša javnost. Zato je veliko večja verjetnost, da je pod nadzorom tisti, ki je bil predlagatelj tega skrpucala, pač, poskusa spremembe zakona, ki ga danes pošiljamo v zgodovino, kot pa tisti, ki ga stalno napadate. To tudi vsi dobro veste. Zaradi tega je samo dobro, da se ta zakon enkrat pospravi iz dnevnega reda, da se ustanovi že enkrat ta komisija in da se začne z izvajanjem nadzora nad delom varnostnih in obveščevalnih služb, skladno s pozitivno zakonodajo in ustavnim redom Republike Slovenije ter demokratičnimi standardi, ki veljajo v vsej Evropi. To je bistvo, ki ga Slovenija potrebuje in Slovenija potrebuje razvoj, gospe in gospodje v koaliciji, in vsi tisti, ki jim pomagate iz opozicije: začnimo se že enkrat ukvarjati z blaginjo ljudi, z razvojem Slovenije, ne pa, še enkrat poudarjam, s sistematično in načrtno zlorabo institucij, tako kot to počnete v koaliciji, pa še kdo zraven, zato da zatirate eno stranko v opoziciji, ker je to edini realen nadzor, ki se ga v resnici bojite. To je protidemokratično in upam, da je današnja lekcija, ki ste jo dobili, dovolj jasna, čeprav je bila narejena z žametno rokavico začasne odredbe.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. V skladu z razlago Komisije za poslovnik z dne 9. decembra 2009 Državni zbor ugotavlja, da je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 5. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH IN DOPOLNITVAH ZAKONA O KAZENSKEM POSTOPKU, NUJNI POSTOPEK. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici Vlade, državni sekretarki Tini Brecelj z Ministrstva za pravosodje.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane poslanke, poslanci! Predlog ZKP-M vsebuje le določbe, ki predstavljajo prenose dveh direktiv Evropske unije v slovenski notranji pravni red in pomenijo manjše spremembe in predvsem dopolnitve zakona, zato ga Vlada predlaga Državnemu zboru v obravnavo in sprejem po nujnem zakonodajnem postopku. Direktivi, ki se s tem predlogom zakona dokončno prenašata v slovenski pravni red, sta: Direktiva o pravici do tolmačenja in prevajanja v kazenskih postopkih in Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta o pravici do obveščenosti v kazenskem postopku. Zakon o kazenskem postopku je bi od svoje uveljavitve 1. 1.1995 do zdaj spremenjen že dvanajstkrat. Večina sprememb je bilo sorazmerno sistemskih in obsežnih, le nekatere pa manjše, tehnične. Med slednje sodi tudi sedaj predloženi predlog novele. Direktiva o pravici do tolmačenja in prevajanja v kazenskih postopkih podrobneje ureja spoštovanje posebnih pravic do obrambe v predkazenskem in kazenskem postopku za osumljence in obdolžence, ki ne razumejo slovenskega jezika. Določa situacije, ko je treba zagotoviti ustno tolmačenje ali pisno prevajanje sodnih pisanj v predkazenskem in kazenskem postopku v skladu s pravico do obrambe, po b in c točki tretjega odstavka 6. člena Evropske konvencije o človekovih pravicah, ki zahteva standard učinkovite obrambe. Ker ima Republika Slovenija že dokaj garantistično kazensko procesno zakonodajo, zlasti glede uporabe jezika, s posebnim poudarkom glede jezika narodnih skupnosti, je precejšnji del vsebine navedene direktive že vsebovan v ZKP, preostali del določb direktive pa se prinaša s tem predlogom novele. Predlagani spremenjeni 8. člen ZKP v skladu z direktivo določa kategorije oseb, ki imajo pravico uporabljati svoj jezik v predkazenskem in kazenskem postopku. Določena so pravila glede ustnega tolmačenja ter ovir glede vsebine pisnega prevajanja. Urejena je tudi možnost vložitve ugovorov, če tolmačenje ali prevajanje ni kakovostno. Predlagano ureditev, to je pomembno, smiselno velja tudi za gluhe in neme osebe, ki hočejo uporabljati svoj jezik. V skladu z veljavnim 74. členom ZKP, si obdolženec v priporu lahko prosto in brez nadzorstva dopisuje z zagovornikom, predlagane dopolnitve pa krepijo pravila glede komunikacije med obdolžencem in zagovornikom. S predlagano spremembo 3. točke prvega odstavka 171. člena Zakona o kazenskem postopku pa se deloma dopolnjujejo razlogi za izpodbijanje kazenske sodbe s pritožbo zaradi bistvenih kršitev kazenskega postopka. Šteti je, da je ureditev, ki izhaja iz določb navedene direktive, pomemben napredek pri zagotavljanju učinkovite obrambe ter sodnega nadzora, ali so bile pravice obrambe spoštovane. Na ta način se učinkovitejše zagotavljajo jamstva poštenega sojenja osebam, ki ne razumejo slovenskega jezika. Direktiva o pravici do obveščenosti v kazenskem postopku pa določa minimum pravnega pouka, ki ga morajo države članice zagotoviti, da so osumljene in obdolžene osebe oziroma osebe, ki jim je bila odvzeta prostost, v skladu z nacionalnim pravom nemudoma in vsebinsko ustrezno oziroma večinoma pisno obveščene o svojih pravicah. Navedena področja so v ZKP že dokaj skladno urejena, manjši popravki in dopolnitve pa so zaradi dokončne uskladitve z določbami direktive predlagani s predlogom novele. Povzeto povedano, v skladu s to direktivo morajo države članice zagotoviti, da so osumljene in obdolžene osebe v skladu z nacionalnim pravom nemudoma obveščene o svojih temeljnih pravicah. Pri noveli gre, kot sem že uvodoma pojasnila, res le za manjše dopolnitve zakona, ki ne posegajo v sistematiko kazenskega procesa, tudi ne nalagajo novih pooblastil pristojnim organom, zato predlagamo, da se novela sprejme po nujnem postopku. Hvala lepa.
Predlog zakona je obravnaval Odbor za pravosodje kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila dobra dajem besedo predsednici mag. Bojani Muršič.
Hvala lepa. Odbor za pravosodje je 4. 11. 2014 na 2. seji kot matično delovno telo obravnaval predlog Zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o kazenskem postopku, ki ga je Državnem zboru predložila Vlada. Kolegij predsednika Državnega zbora je 24. 10. 2014 na 7. seji sklenil, da se predolg zakona obravnava po nujnem postopku. Komisija Državnega sveta za državno ureditev je predlog zakona obravnavala in ga podprla. Po poslovniškem roku so poslanske skupine SMC, Desus in SD vložile amandmaje k 2. členu in k Prilogi 1, Poslanska skupina SDS pa k 2. in 5. členu predloga zakona. Odbor je v skladu s 126. členom Poslovnika opravil razpravo o posameznih členih predloga zakona in vloženih amandmajih. Uvodoma je predstavnica predlagateljev povedala, da je poglavitni cilj predloga zakona uskladitev ureditve predkazenskega in kazenskega postopka z določbami Direktive iz leta 2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. 10. 2010 o pravici do tolmačenja in prevajanja v kazenskih postopkih in Direktive iz leta 2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. 5. 2012 o pravici do obveščenosti v kazenskem postopku. Gre za dopolnitev ureditve pravnih poukov osumljencev in obdolžencev, pravice do vpogleda v gradivo, zadeve za potrebe pritožbe zoper odločbe policije o pridržanju ter pravice do prevajanja in tolmačenja v predkazenskem in kazenskem postopku. Predlog zakona ne prinaša večjih sistemskih sprememb ureditve kazenskega postopka, temveč pomeni le prenos določb dveh direktiv Evropske unije v slovenski pravni red. Predstavnice Zakonodajno-pravne službe je povedala, da je k predlogu zakona dala dve manjši pripombi nomotehnične narave. Gre za pripombo k 2. členu, ki opozarja na nekoliko nejasno določeno izjemo od pravila, ki se uvaja v zvezi s prevajanjem in tolmačenjem gradiv v kazenskem postopku, in pripombo k Prilogi 1 glede poenotenja poimenovanja pristojnega sodišča. Ugotovila je, da vloženi amandmaji k 2. členu in k Prilogi 1 sledijo tem pripombam. Odbor se je seznanil tudi z mnenjem Komisije Državnega sveta za državno ureditev. V kratki razpravi so člani odbora opozorili, da bi bilo treba predlog zakona obravnavati veliko prej, saj je Republika Slovenija že v zamudi pri implementaciji obeh direktiv. Prav tako so nekateri člani odbora izrazili skrb glede zaračunavanja stroškov pri pravici do ugovora zoper tolmačenje oziroma možnost zavlačevanja postopka zaradi navedene določbe. Predstavnica predlagatelja je pojasnila, da je rok za implementacijo že potekel oktobra 2013, zato je prejšnja vlada predlog zakona obravnavala v času tekočih poslov, saj je vseboval le določbe, ki pomenijo implementacijo pravnega reda Evropske unije v slovenski notranji pravni red in ga predlagala v zakonodajni postopek prejšnjemu državnemu zboru, ki pa ga zaradi volitev in posledično poteka mandata ni obravnaval. Glede stroškov pri pravici do ugovora zoper tolmačenje pa je povedala, da se ugovor obravnava v skladu s smiselno uporabo sedmega odstavka 82. člena zakona, ker se ugovor zapiše v zapisnik, ki ga stranke podpišejo, in se obravnava ob odločanju o stvari ali pa kasneje v pritožbi kot enega izmed pritožbenih razlogov. Zato takšen ugovor ne bi pomenil, da se postopek do rešitve ugovora prekinja in podaljšuje. Članice in člani odbora so sprejeli amandmaje poslanskih skupin SMC, Desus, SD ter Poslanske skupine SDS k 2. členu in k Prilogi 1, niso pa sprejeli amandmaja Poslanske skupine SDS k 5. členu. Glede na sprejete amandmaje je dopolnjeni predlog zakona sestavni del poročila. Hvala lepa.
Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Prvo pa ima besedo Poslanska skupina Socialnih demokratov in zanjo tudi mag. Bojana Muršič.
Hvala lepa. Po podanem poročilu Odbora za pravosodje tokrat predstavljam še stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov k predlogu novele Zakona o kazenskem postopku, katerega obravnavamo danes po nujnem postopku. Republika Slovenija kot članica Evropske unije mora v svoj notranji pravni red implementirati direktive, neizpolnjevanje teh obveznosti pa Republiko Slovenijo stanejo. Neimplementacija direktiv pomeni visoke kazni, tudi v višini 500 tisoč evrov, prav tako pa se štejejo tudi dnevi, kajti vsak zamujen dan neimplementacije je vreden tudi do 20 tisoč evrov. Zadnji izpogajani rok implementacije pa je december 2014. Gre torej za direktivo iz leta 2010, ki članicam Evropske unije nalaga, da v nacionalnem pravnem redu uredimo pravico do tolmačenja in prevajanja v kazenskih postopkih za osumljence in obdolžence, ki ne razumejo slovenskega jezika, ter za direktivo iz leta 2012, da uredimo tudi vprašanje v zvezi s pravico do obveščenosti v kazenskem postopku. Pristojno ministrstvo je te rešitve pripravilo že pred letom dni, vendar je bila pripravljena novela obsežnejša. Posamezne rešitve so bile takrat deležne kritik tako s strani stroke kot tudi zainteresirane javnosti. Novela se je popravljala in dopolnjevala, vendar soglasja ni bilo, tudi v takratni koaliciji ne. Socialni demokrati smo na opozorila ministrstva o nujnosti implementacij navedenih direktiv in opominov tudi v preteklem mandatu vzeli zelo resno. Konec marca 2014 smo predlagali, da se v zakonodajni postopek vloži tisto besedilo zakona, ki ima podporo. Žal se to ni uresničilo in se je tudi odlašalo. Prejšnja vlada je predlog zakona obravnavala v času tekočih poslov in ga v zakonodajni postopek predlagala Državnemu zboru, vendar ga Državni zbor zaradi volitev in posledično poteka mandata ni obravnaval. Socialni demokrati bomo v izogib plačilu visokih kazni zaradi neimplementacije teh dveh direktiv novelo Zakona o kazenskem postopku, ki je bila s sprejetimi amandmaji na matičnem delovnem telesu usklajena z mnenjem Zakonodajno-pravne službe, podprli, ne bomo pa podprli amandmaja, ki ga je vložila v Državni zbor Poslanska skupina SDS k 2. členu. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije - krščanskih demokratov, zanjo gospa Iva Dimic.
Spoštovani! Danes obravnavana novela Zakona o kazenskem postopku pomeni implementacijo dveh direktiv v našo notranjo zakonodajo in se nanaša na prevajanje in tolmačenje v predkazenskem in kazenskem postopku. S prenosom rešitev, ki jih prinašata obe evropskih direktivi, že kar precej zamujamo, konkretno z implementacijo ene direktive za več kot eno leto, druge za več kot pol leta. Evropska komisija je že začela postopek opomina naši državi, grozi nam visoka denarna kazen, celo 500 tisoč evrov, dodatno se lahko določijo tudi dnevni zneski dodatne kazni, ki znašajo po 20 tisoč evrov za vsak dan zamude, če postopka implementacije ne bomo nemudoma zaključili. To je razlog, da se spremembe in dopolnitve Zakona o kazenskem postopku obravnavajo po nujnem postopku, kar je izjema od pravila, da se kazenskopravna, materialna in procesna zakonodaja praviloma obravnava v rednem postopku ob vključenosti širše strokovne in splošne javnosti. V Novi Sloveniji - krščanskih demokratih se sprašujemo, zakaj vlada Alenke Bratušek ni pravočasno vložila predlog novele tega zakona v parlamentarno proceduro. To je storila šele tik pred iztekom njenega mandata v juniju letos, ko se je že začela volilna kampanja pred letošnjimi predčasnimi državnozborskimi volitvami. Tedaj je bilo že jasno, da postopka sprejemanja novele tega zakona ne bo mogoče dokončati. Najbrž je pogojeno z odnosom pretekle vlade do Evropske unije in njenih institucij, račun za tak odnos pa se itak izstavi davkoplačevalcem. Tako stroka kot tudi politika sta si enotni v tem, da je sedaj veljavni zakon zaradi številnih sprememb in dopolnitev postal preobširen in nepregleden in tudi po svojih izhodiščih ne sledi več sodobnim procesnim zahtevam in potrebam. Potrebujemo povsem nove temelje procesne zakonodaje na kazenskem področju. Krščanski demokrati opozarjamo na potrebno izvedbo prenosa sodne preiskave sodišč na državno tožilstvo. S tem bomo dosegli ne le razbremenitve sodišč, pač pa tudi odpravo nepotrebnega podvajanja izvajanja dokazov v samem sodnem postopku: enkrat v preiskavi in drugič na glavni obravnavi in posledično hitrejše in cenejše sojenje. Priprava novega Zakona o kazenskem postopku je po zagotovilih prejšnjega ministra za pravosodje v pripravi že najmanj dve leti. Če sedaj poslušamo sedanjega ministra za pravosodje, pa obljublja sprejetje novega Zakona o kazenskem postopku šele nekje ob zaključku njegovega mandata, torej po štirih letih. Sprašujemo se, zakaj samo v Sloveniji potrebujemo toliko časa za pripravo in izvedbo katerekoli večje novosti. Naj pri tem spomnim na Zakon o odvzemu premoženja nezakonitega izvora, medtem ko se v drugih državah lahko vse spremembe pripravijo, sprejmemo, predvsem pa izvedejo bistveno hitreje in učinkoviteje. To vprašanje si bo moral zastaviti tudi sedanji minister za pravosodje, in seveda nanj tudi ustrezno odgovoriti. Današnji Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o kazenskem postopku bomo poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije - krščanskih demokratov podprli. Kot prej rečeno pa pričakujemo, da bo v proceduro čim prej vložen predlog novega Zakona o kazenskem postopku.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke Mira Cerarja, zanjo Ksenija Korenjak Kramar.
Spoštovani predsedujoči, spoštovane kolegice in kolegi! Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o kazenskem postopku, predlog ZKP-M, ne pomeni večjih konceptualnih oziroma sistemskih sprememb ureditve kazenskega postopka, temveč gre za prenos Direktive o pravici do tolmačenja in prevajanja v kazenskih postopkih in Direktive o pravici do obveščenosti v kazenskem postopku v slovenski pravni red. Ureditev, ki izhaja iz določb omenjenih direktiv, pomeni pomemben napredek v smeri boljšega varstva človekovih pravic s področja poštenega sojenja, zagotavljanja učinkovite obrambe, pritožbenega nadzora, ali so bile pravice obrambe spoštovane, ter učinkovitega zagotavljanja jamstva poštenega sojenja osebam, ki ne razumejo slovenskega jezika. Prav tako pa se z direktivama zagotavljajo minimalni standardi glede obveščenosti o pravicah osumljenih ali obdolženih oseb. Razlog za obravnavo predloga ZKP-M po nujnem postopku izhaja iz zamude pri implementaciji in predvsem, da Slovenija v postopku opomina Evropske komisije ne bo prejela denarne kazni, ki lahko predstavlja sorazmerno visok znesek, in sicer tudi do 500 tisoč evrov, in seveda tudi denarnih dnevnih zneskov za vsak dan zamude, kar lahko znaša tudi 20 tisoč evrov za vsak dan zamude pri implementaciji, kar pa bi lahko imelo težko popravljive finančne posledice. Ob tem seveda pripominjamo, da je treba v prihodnje prizadevanja usmeriti v izogibanje takšnim zamudam. Z implementacijo predloga ZKP-M le-ta sledi ustavnim načelom pravnih jamstev v kazenskem postopku in na visoki ravni omogoča osumljencu oziroma obdolžencu izvrševanje njegovih pravic. Prav tako v zvezi s prevajanjem in tolmačenjem v predkazenskem in kazenskem postopku zagotavlja natančnejšo in še bolj jamstveno ureditev. Zaradi navedenega bomo Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o kazenskem postopku podprli, ne pa tudi predloga amandmaja socialnodemokratske stranke k navedenemu zakonu. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospa Anja Bah Žibert.
Predsedujoči, hvala lepa za besedo. Samo malo v poduk predhodnici. Govorimo o Slovenski demokratski stranki. Spremembe in dopolnitve Zakona o kazenskem postopku po nujnem postopku sprejemamo, zato da se preprečijo težko popravljive posledice za državo. Namreč, če se omenjena implementacija ne bo zgodila do decembra 2014, Sloveniji grozi kazen, poleg te kazni pa se lahko določijo še dodatni denarni zneski za vsak dan zamude posebej – o tem smo danes že slišali. Evropska komisija je praktično postopek z opominom že začela, ki pa ga je prekinila zaradi obvestila, da je novela že v pripravi in da ga bo Državni zbor čim prej obravnaval. Pri tem ni mogoče spregledati dejstva, da je s spremembami in dopolnitvami glede prenosa vsebine Direktive o pravici do tolmačenja in prevajanja v kazenskih postopkih Slovenija v zamudi že od oktobra 2013. To, spoštovane kolegice in kolegi, pa je samo še en dokaz, da je treba na področju pravosodja spremeniti veliko. Ne nazadnje se s to spremembo po hitrem postopku izogibamo zopet sredstvom, ki bi jih morali davkoplačevalci poravnati, zato ker zakonodajalec oziroma izvršna veja oblasti ni naredila svojega. V včerajšnjih razpravah je koalicija poudarjala, da naj bo SDS raje konstruktivna. V Poslanski skupini SDS z vlaganjem predlogov, predpisov in amandmajev dokazujemo, da smo konstruktivni in da želimo izboljšati predpise. Tukaj pa lahko poudarim, da zavrnitev naših amandmajev na odboru izkazuje odklonilen odnos koalicije do predloga opozicije, kar pa zopet dokazuje, kdo v tem državnem zboru je konstruktiven in kdo ne. Namreč, na odboru zavrnjeni amandmaji, ki smo jih predlagali, so bili izključno korak k izboljšanju sprememb Zakona o kazenskem postopku in je težko razumeti, da tega niste želeli slišati in upoštevati. 5. člen govori o pravici pregleda gradiva za namene priprave tožbe, povezane s pridržanjem. Pregled določenega gradiva se sme z odločbo o pridržanju odreči, če bi bilo lahko resno ogroženo življenje ali pravica druge osebe ali če to narekujejo posebni razlogi obrambe ali varnosti države. S tem se v popolnosti strinjamo. Problematičen pa je del, ki govori, da se pogled onemogoči, če bi pregled vplival na potek predkazenskega postopka oziroma preiskave. S to določbo, ki ni jasno opredeljena, je praktično dovoljeno, da se prepreči prav vsak pogled in tukaj že lahko naletimo na kršenje človekovih pravic, o katerih smo danes že veliko govorili. 5. člen določa tudi, če pridržanje traja manj kot 6 ur, mora policist osebi, ki ji je bila odvzeta prostost, najkasneje ob prenehanju pridržanja izročiti uradni zaznamek, iz katerega bodo razvidni različni podatki, med njimi tudi točen čas začetka in, če je le mogoče, tudi točen čas prenehanja pridržanja. Predlog Slovenske demokratske stranke, da se v uradnem zaznamku mora zabeležiti tudi točen čas prenehanja pridržanja, ste prav tako brez posebne obrazložitve zavrnili. S to zavrnitvijo ste zavrnili dejstvo, da celotnega trajanja časa pridržane osebe ni mogoče določiti. Torej, na eni strani govorimo o času do šestih ur, na drugi strani pa tega sploh ni mogoče opredeliti. Namreč, če ni časa začetka in konca pridržane osebe, potem tudi ni mogoče določiti, koliko časa je bila oseba pridržana. Predlogu novele Zakona o kazenskem postopku v Slovenski demokratski stranki ne bomo nasprotovali, bomo pa vsekakor skrbno spremljali izvajanje Zakona o kazenskem postopku, še posebej z vidika zagotavljanja človekovih pravic in temeljnih svoboščin v sodnih postopkih.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, za njo gospa Marjana Kotnik Poropat.
Hvala za besedo, spoštovani predsednik Državnega zbora. Spoštovane poslanke in poslanci! Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev to kratko, vendar ne nepomembno novelo Zakona o kazenskem postopku, katera implementira dve direktivi Evropskega parlamenta in Sveta, podpira. S prenosom obeh direktiv bomo v naš pravni red vnesli zgolj nekaj drobnih sprememb oziroma dopolnitev, saj zakon že v veljavnem besedilu vsebuje večino materije, ki jih direktivi predpisujeta. Torej, Zakon o kazenskem postopku bomo s sprejetjem te novele dopolnili s pravili prevajanja in tolmačenja v predkazenskem in kazenskem postopku na splošno in posebej v zvezi z zaupno komunikacijo med osumljencem oziroma obdolžencem z zagovornikom z obveznostjo nekih novih pravnih poukov, ki naj jih v različnih fazah postopka prejme osumljenec oziroma obdolženec. Z uvedbo pravnega sredstva, to je pritožbo zoper policijsko pridržanje nad 6 ur, ter uvedbo dolžnega postopanja policije, da osumljencu ob pridržanju, ki traja manj kot 6 ur, izroči uradni zaznamek, iz katerega izhaja razlog pridržanja in pravice pridržane osebe in s pritožbenim razlogom v zvezi z uporabo jezika v postopku. Glede na to, da je Republika Slovenija že v veliki zamudi s prenosom obeh direktiv, naj spomnim oziroma opozorim na naslednje. Res je, da je predlog te iste novele zakona imel možnost obravnavati parlament že v prejšnjem sklicu, res pa je, da smo že tudi takrat, ko je Državni zbor s strani Ministrstva za pravosodje prejel zahtevo oziroma prošnjo za nujno obravnavo novele, že bili v veliki zamudi. Eno direktivo bi morali namreč implementirati že do konca oktobra leta 2013, rok za implementacijo druge direktive pa je potekel junija letos. Ker so sankcije za zamudo lahko sorazmerno visoke denarne kazni, kar je za naše razmere in javnofinančno stanje države še posebej zaskrbljujoče in ker se obravnave zakonov po nujnem postopku relativno zelo pogosto dogajajo, in to prav zaradi implementacij, v zadnjem hipu, poslanci in poslanke Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije apeliramo na posamezna ministrstva in na Vlado, da v prihodnje pri spoštovanju evropskega pravnega reda in v postopkih implementiranja ravnajo bolj skrbno, odgovorno, predvsem pa pravočasno. Hvala lepa.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo o členih in vloženemu amandmaju. V razpravo dajem 2. člen ter amandma Poslanske skupine SDS. Želi kdo razpravljati? Besedo ima gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa za besedo. Gotovo ste se z amandmajem Slovenske demokratske stranke že seznanili oziroma ste ga pregledali. Gre namreč za to, da želimo z dodatkom k drugemu členu preprečiti nepotrebno zavlačevanje in ne nazadnje z zavlačevanjem prihajajo tudi višji stroški, zato menimo, da je amandma, ki smo ga predlagali, koristen in je gotovo doprinos k temu, da se postopki, o katerih smo danes govorili, ne bi zavlačevali in nekako vlekli v nedogled. Ne nazadnje v zvezi s tolmačenjem ali prevajanjem lahko posameznik zadevo zavrne z utemeljitvijo, da ni zadeve razumel, tako kot naj bi jo. Spoštovani, pri tej zadevi je en sam problem; kolikokrat lahko oseba to zavrne ali lahko to traja kar v nedogled – in s tem povezani stroški. Zato se nam zdi dodatek, da je nekako treba utemeljiti to nerazumevanje konkretneje, gotovo doprinos k izboljšanju omenjenega zakona.
Želi še kdo razpravljati? Prožim listo. Besedo ima gospod Igor Zorčič.
Gospod predsednik, hvala za besedo. Ocenjujem, da je ta amandma Poslanske skupine SDS povsem nepotreben in nekoristen. Besedilo amandmaja se glasi tako, da se naj doda nov stavek, da mora ugovor iz prejšnjega stavka vsebovati utemeljitev z razlogi in ne sme biti podan z namenom zavlačevanja postopka ter zlorabe pravic, ki jih imajo udeleženci v postopku. Vse to je namreč v ZKP že urejeno, 15. člen ZKP določa, da si sodišče mora prizadevati, da se postopek izvede brez zavlačevanja in da onemogoči kakršnokoli zlorabo pravic, ki jih imajo udeleženci v postopku. Torej, ta del tega vašega amandmaja je povsem nepotreben, ker je že določen v 15. členu ZKP. Kar se tiče drugega dela stavka, to pomeni, da mora biti ugovor obrazložen, tudi to je že vse urejeno v Zakonu o kazenskem postopku – 76. člen, da vas spomnim, ki določa, da morajo biti vsi predlogi, vse vloge, ki jih podajajo udeleženci v kazenskih postopkih, razumljive in obsegati vse, kar je treba, da jih sodišče obravnava, če pa slučajno niso takšne, pa sodišče tudi pozove te udeležence, naj jih dopolnijo. Zaradi tega bom tudi glasoval proti takšnemu amandmaju. Hvala.
Besedo ima gospa Ksenija Korenjak Kramar.
Hvala lepa za besedo. Tudi sama menim, da je takšen amandma povsem nepotreben in tudi neprimeren, kajti kot je bilo že rečeno, ZKP v 15. členu to že vsebuje, torej gre za neke vrste splošno pooblastilo, določilo o obveznem prizadevanju kazenskega sodišča, da onemogoča zlorabo pravic udeležencev v postopku. Prav tako tudi ni potrebe po izrecni navedbi, da mora biti ugovor obrazložen, saj morajo biti ti ugovori kot posebna pravna sredstva po ZKP že sedaj vedno obrazložena in torej vedno vsebovati navedbo razlogov. Če takšnih navedb ni, potem lahko sodišče oceni, da ugovor ni utemeljen ali pa ga kot neustreznega zavrne oziroma odloča o tem, da ne gre za ugovor. Tako mislim, da je povsem nepotreben in neutemeljen. Hvala lepa.
Besedo ima gospa Anja Bah Žibert.
Hvala lepa. Žal se tukaj ne morem strinjati in v Slovenski demokratski stranki smo ravno zato podali omenjeni amandma. Gre za proces tolmačenja in prevajanja in dejstvo je, da posameznik lahko vedno znova in znova zavrača tolmačenje z utemeljitvijo, da s postopkom ni zadovoljen oziroma da so mu kršene posamezne pravice. O tem govorim! Ta dodatek k temu 2. členu je zagotovo doprinos k temu, da se tovrstne zlorabe ne bi dogajale. Danes smo veliko govorili o zlorabah v pravosodju, veliko smo govorili o počasnih postopkih, o tem, da moramo zadeve pospešiti. Zakaj takšen odpor do amandmaja, ki lahko zadeve samo pospeši, v nobenem primeru jih ne more poslabšati? Ampak gre verjetno samo za odnos koalicija-opozicija. Tudi prav, ampak potem povejte, da je argument predvsem ta. Hvala lepa.
Želi še kdo razpravljati? Ker ne želi nihče več razpravljati, zaključujem razpravo. O amandmaju bomo v skladu s časovnim potekom seje zbora odločali v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 2. sejo zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali ob 19.uri.
Spoštovane kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje, nadaljujemo prekinjeno sejo zbora. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev, poslanke in poslance prosim, da preverite delovanj glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 11. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Devetnajstega rednega poročila o delu Varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2013. Prehajamo na odločanje o vloženih amandmajih. Odločamo o amandmaju Poslanske skupine SDS za novo poglavje 2.4 – Pravosodje. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 24, proti 44. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 44.]] Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupne SDS za novo poglavje 2.9 – Stanovanjske zadeve. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 23, proti 42. [[Za je glasovalo 23.]] [[Proti 42.]] Amandma ni sprejet. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupne SDS za novo poglavje 2.12 – Zdravstveno varstvo in zdravstveno zavarovanje. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 20, proti 48. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo odločanje o amandmajih. Prehajamo na odločanje o Predlogu priporočila k Devetnajstemu rednemu poročilu o delu Varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2013. Obrazložitev glasu Poslanske skupine SDS, izvolite.
Spoštovani! V Poslanski skupini SDS bomo ne glede na to, da so bili naši amandmaji vsi zavrnjeni, kar obžalujemo, vendarle poročilo enoglasno podprli. Področje človekovih pravic je področje, kjer bi morali vedno dosegati in iskati konsenz. To je področje, ki je najbolj občutljivo v vsaki državi, saj opredeljuje, ali je ta država demokratična samo po nazivu ali pa je demokratična tudi v resnici, dejansko po vsebini, po dejanjih konkretnih ljudi. Iz tega razloga je prav simbolno, da danes odločamo o poročilu varuhinje človekovih pravic na dan, ko se je izkazalo, da se žal še vedno v Sloveniji zlorablja institucije za politično obračunavanje, konkretno v danem primeru državnozborsko večino za to, da se je protipravno odvzelo mandat enemu od svojih poslanskih kolegov, kar je prvič in upajmo, po tej lekciji današnjega dne s strani Ustavnega sodišča, ki ste jo prejeli, tudi zadnjič v zgodovini. Področje človekovih pravic je področje, ki vsaki državi ne samo opredeljuje, ali je ta država demokratična, ampak pove tudi, koliko bo ta država uspešna, kajti spoštovanje človekovih pravic v Evropski uniji je neločljivo povezano z uspešnostjo te države. Zato, gospe in gospodje, je vnaprej mogoče napovedati, da boste neuspešni. Ker namesto da bi začeli s skrbjo za blaginjo ljudi, ste začeli s skrbjo za svojo politično korist, zato da ste zlorabili še eno institucijo za obračun, za kršitev, načrtno kršitev, bili ste opozorjeni na ustavnopravno presojo slovenskega ustavnega sodišča in Evropskega sodišča za človekove pravice s kršitvijo človekovih pravic. To je nekaj, kar ne bi smelo biti na noben način popotnica današnjemu odločanju. Če pa se je to že zgodilo, pa bi bilo korektno glede na besede, ki ste jih ponavljali celo volilno kampanjo, na osnovi katere ste prejeli zaupanje volivcev, o etiki, odgovornosti, spoštovanju prava in človekovih pravic, da vsi do zadnjega odstopite in prepustite mesto tistim, ki človekove pravice dejansko spoštujejo. Sedaj pa začenjate mandat z madežem, ki ga z ničemer ni mogoče ne opravičiti ne spremeniti. Čas bi bil, da se stori vse, da se s tem ne nadaljuje, kar sicer sledi iz vaših besed tudi na današnji seji, sicer bo naslednja vzgojna klofuta, ki jo boste prejeli, prišla iz Evropskega sodišča za človekove pravice. Toda tista ne bo več v žametni rokavici kot začasna odredba. Tista bo bolela. Bolela bo vas [[izklop mikrofona]]
Obrazložitev glasu dr. Simona Kustec Lipicer.
Spoštovani! Tudi v Poslanski skupini SMC bomo seveda soglasno podprli poročilo varuha človekovih pravic za leto 2013. Svoje argumente, zakaj bomo to podprli, smo podrobno nanizali v peturni razpravi, ki je potekala danes in na kateri nekateri ste bili prisotni, zelo veliko vas pa tudi ni bilo, in obžalujem to, da niste slišali, zakaj bomo to poročilo podprli. Hvala lepa.
Še kakšna obrazložitev glasu? Če ni več obrazložitev glasu, prehajamo na odločanje o Predlogu priporočila o 19. rednem poročilu dela Varuha človekovih pravic Republike Slovenije za leto 2013. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 76, proti nihče. [[Za je glasovalo 76.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je priporočilo sprejeto. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 12. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga sklepa o soglasju k Programu dela in finančnemu načrtu Agencije za energijo za leto 2015. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, ki se glasi: Državni zbor daje soglasje k Programu dela in k finančnemu načrtu Agencije za energijo za leto 2015 z dne 15. 9. 2014. Odbor za infrastrukturo, okolje in prostor kot matično delovno telo zboru predlaga, da predlog sklepa ne sprejme. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za so glasovali 3, proti 52. [[Za so glasovali 3.]] [[Proti 52.]] Ugotavljam, da sklep ni sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 9. točko dnevnega reda, to je z drugo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o volitvah v Državni zbor v okviru rednega postopka. Prehajamo na odločanje o naslednjem sklepu: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o volitvah v Državni zbor ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS mag. Branko Grims.
Hvala še enkrat za besedo. V Poslanski skupini SDS bomo nasprotovali predlaganemu sklepu, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Ravno nasprotno! Zakon, tak kot je bil predložen, bi bil lahko odlično izhodišče za to, da pripravimo spremembo volilnega sistema v smeri, ki jo Slovenija življenjsko potrebuje. Če se je kaj izkazalo v obdobju samostojne Slovenije, je, da v naših razmerah proporcionalni volilni sistem učinkuje dobesedno uničujoče, predvsem zato ker se vse koncentrira samo na ideologijo, na posameznike na čelu strank, ne daje se pa dovolj pozornosti vsebini, programu in tistim konkretnim ljudem, ki se jih voli v parlament. Predlog volilnega sistema, tako kot je bil dan s strani ljudstva, podprt s 5 tisoč 700 podpisi, kar je zelo sramotno, kar z levo roko vreči pod mizo, je vseboval rešitve, ki bi omogočile, da bi se vsaj o polovici odločalo z absolutno večino vseh, da bi se torej odločalo o konkretnih ljudeh, skladno s programom, in da ne bi več moglo prihajati do vseh tistih slabih posledic, ki smo jim bili priča v minulih letih. Ne samo da se je štirikrat dobilo praktično isto politično silo nazaj na oblast, ampak še nekaj drugega; poglejte samo sedanjo vlado, še začela ni delati, pa je že razpadla, talec notranjih prepirov sama po sebi je, v parlamentu pa se ukvarjate s tem, kako zlorabljati proceduro in institucije ter načrtno kršiti, zavestno kršiti človekove pravice, zato da obračunavate s tisto opozicijsko stranko, ki se je edine bojite. Če to ni sramota, ne vem, kaj je. Ampak še nekaj hujšega je, to je nekaj, kar trajno uničuje Sloveniji razvojne možnosti. Slovenija pa ima izjemno velik razvojni potencial, toda v dosedanjih razmerah ga preprosto ne more uresničiti. Zaradi tega bi bilo treba spremeniti volilni sistem, da bi tisti, ki bi bili izvoljeni v parlament, dejansko zastopali enakomerno in enakopravno vse dele in vse volivce celotne Slovenije hkrati in da bi seveda za svoje delo primarno odgovarjali njim. S tem bi se spremenilo tudi razmerje med izvršilno in zakonodajno vejo oblasti, kajti večja legitimiteta izvoljenih poslank in poslancev bi seveda povzročila tudi drugačen odnos in parlament bi dejansko lahko začel funkcionirati, tako kot bi moral. In še nekaj; na koncu bi se izognili tistemu, čemur smo priča vedno v sedanjem razdrobljenem proporcionalnem volilnem sistemu: neprenehnemu kupčkanju, neprenehni notranji blokadi katere koli vlade in seveda izgubljenemu času po vsakokratnih volitvah, ko se [[izklop mikrofona]]
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Nove Slovenije mag. Matej Tonin.
Spoštovane kolegice in kolegi! Poslanska skupina Nove Slovenije bo glasovala proti sklepu, da je zakon neprimeren za nadaljnjo obravnavo, ker želimo nadaljevati razpravo o primernosti volilnega sistema. Če kaj, potem mislim, da se vsi v tej dvorani strinjamo, da je sedanji volilni sistem neprimeren in da smo s sedanjim volilnim sistemom vsi nezadovoljni. Imamo več variant, imamo možnost za večinski volilni sistem, ki po moji oceni ne bo nikoli dobil potrebne večine, da bi ga realizirali. Potem imamo druge variante, o katerih se je govorilo, da bi ukinili volilne okraje pri sedanjem volilnem sistemu, ker so nekateri izražali bojazen, da bi to pomenilo, da bi poslanci samo še prihajali iz večjih mest, ne pa s podeželja in obrobja Slovenije. In predlog, ki so ga pripravili v Zvezi društev upokojencev in za katerega so zbrali 5 tisoč podpisov na nek način kombinira dva različna volilna sistema – večinskega in proporcionalnega –, kar pomeni, da niti en konec Slovenije ne bo ostal brez poslanca. Če danes pogledate posamezne konce Slovenije, boste ugotovili, da z nekega konca prihajajo trije ali štirje poslanci, iz nekega drugega pa nobeden poslanec. Torej, s takšnim kombiniranim volilnim sistemom bi si zagotovili, da bi prav vsak košček Slovenije dobil svojega zastopnika, hkrati bi pa tudi stranke imele določen vpliv, koga želijo spraviti v parlament. Mislim, da gre za zanimivo kombinacijo, ki zelo dobro funkcionira v Nemčiji, nemški volilni sistem je torej takšen, da imajo ljudje dva glasova; en glas dajo kandidatu, ki ga želijo na nekem teritoriju izvoliti, in drugi glas dajo stranki. In če kaj, potem bi ta kombinirani sistem tudi zagotovil večjo politično stabilnost, ker v zadnjih letih se kaže, da ta razdrobljenost slovenskega parlamenta predvsem vodi v stalne politične krize in padce vlad. Če bomo danes glasovali proti takšnemu sklepu, potem bomo vsaj zagotovili, da bo ta zakon šel naprej in da se bo razprava o volilnem sistemu nadaljevala. Saj ni nujno, da bo končna oblika sprejeta točno takšna, kot je sedaj predlagana, ampak če glasujemo proti, vsaj dajemo možnost temu zakonu, da se o njemu pogovarjamo naprej. Če boste pa danes pritisnili tipko za, potem pa mislim, da se bo razprava o spremembi volilnega zakona za ta mandat zaključila, kar pa je slabo. Če še enkrat povzamem, Poslanska skupina Nove Slovenije bo glasovala proti temu, da je zakon neprimeren za nadaljnjo obravnavo. Želimo si, da se razprava o spremembi volilnega sistema nadaljuje.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Združena levica dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Že prej sem podal obrazložitev, zakaj bomo glasovali proti, delno jo bom seveda ponovil. Ne gojim iluzije, da bomo našli idealni volilni sistem, s katerim bomo zadovoljili, recimo, 90 % politike. Seveda vsak poskuša najti volilni sistem, ki mu bo omogočil najboljši izplen. Osebno lahko povem, da mi ta predlog niti ni tako všeč, ker je nekoliko malo nedodelan. Ne vem, koliko druge poslanke in poslanci berete odločbe Ustavnega sodišča, tudi ločena mnenja, jaz sem to počel, še preden sem postal poslanec – mogoče sem nekoliko čuden glede tega. Večina nemškega [[…]]– evo, se mi je zareklo. Večina slovenskega pravnega reda je prepisana iz nemškega in je prepisana napol, prepisana je šlampasto in zaradi tega mislim, da bi bilo to razpravo potrebno nadaljevati. Določeni kolegi so danes govorili, da bi bilo verjetno treba malo zmanjšati, kot rečemo z grdo angleško besedo outsourcing, da nam zakone pišejo zunanji svetovalci, ki seveda s tem hočejo služiti denar in je potem lepo pisati malo ponesrečene zakone. Druga, bolj pomembna zadeva, je pa ta, da ki sem jo že omenjal. Glasovali bomo proti, ker smo proti norčevanju iz civilne družbe, ker smo priti norčevanju, tovrstnem pristopu. Da se ne bom ponavljal, če imamo neko zakonsko možnost, da 5 tisoč državljank in državljanov lahko predlaga zakone in zakonodajo in spremembo, potem jim moramo mi v tej hiši pomagati, da se to tudi kvalitetno sprocesira, če pa ne, nimate ustavne večine, – z Združeno levico pri tej točki definitivno ne, tukaj smo satelit v kakšnem drugem vesolju, če parafraziram kakšne kolege – pa poskušajte to spremeniti; spremeniti v zakonodaji, da ljudstvu tega več ne dovolite. Mi bomo glasovali seveda proti, hvala.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SMC dr. Simona Kustec Lipicer.
Spoštovani! Koalicijske poslanske skupine smo se strinjale s tem, da se je do sedaj neuspešno obravnavalo številne predloge zakonov, ki urejajo sitem volitev na državnem in lokalnem nivoju. Vse to pravzaprav se je kazalo v tem, da se je problematiziralo ves čas različne rešitve, ki so se ponujale. Hkrati s tem se je pokazalo tako kot v današnjem primeru tudi to, da so bile te rešitve pomanjkljive. Bodisi so bile pomanjkljive v vsebinskem smislu, bodisi so bile pomanjkljive v pravnem smislu, bodisi so bile pomanjkljive tudi v smislu tega, da ni bila izvedena široka javna razprava o teh možnih rešitvah in drugačnih ureditvah. Zaradi tega pravzaprav smo se strinjale, da je treba prvenstveno pri tako osnovni tematiki, kot je ureditev sistema volitev v naši državi, izvesti čim širšo možno javno razpravo in najprej pridobiti mnenja, stališča in odgovore na naslednje vsebine: najprej oceno o obstoječi ureditvi volitev v naši državi, potem identifikacijo tistih problematičnih vsebin in področij obstoječe ureditve, potem identifikacijo potrebnih sprememb znotraj obstoječe ureditve in celovito identifikacijo rešitev na podlagi vsega tega. S tem namenom smo potem v Poslanski skupini SMC tudi predlagali sklic javne predstavitve mnenj o oceni stanja in morebitnih spremembah ureditve volitev v Republiki Sloveniji, kjer smo se zavzeli za to, da se izvede čim širša možna razprava, v katero se povabi ne samo politične stranke, ne samo interesne skupine, ampak tudi širšo zainteresirano strokovno javnost in tudi posameznike in da se skozi to razpravo neko celovito oceno naredi in iz tega ven tudi celovite predloge za potencialne spremembe volilne ureditve v naši državi. S tem namenom je ravno danes že predsednica Odbora za notranje zadeve, javno upravo in lokalno samoupravo sklicala dnevni red s predlogom za sklic javne predstavitve mnenj o tej oceni stanja in morebitnih spremembah ureditve volitev v naši državi. Ta sklic odbora bo izveden v torek, 25. 11. ob 14. uri. Upam, da bo ta pobuda sprejeta in da se bo potem lahko čim hitreje, idealno nekje v začetku meseca januarja, že izvedla ta široka javna razprava. Iz vseh omenjenih razlogov in hkrati tudi že s to pobudo bo Poslanska skupina SMC glasovala za ta [[izklop mikrofona]]
Očitno so še obrazložitve glasu v lastnem imenu. Zato prosim za prijavo. Pardon, prekinjam. Okej, okej. Najprej dajem besedo gospodu Janiju Möderndorferju za obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine Zavezništvo Alenke Bratušek.
Hvala lepa, predsednik. V Zavezništvu bomo podprli ta sklep, da se konča sam postopek, kajti kot veste, pač smo prepričani, da to ni polvečinski, polproporcionalni, ampak je v resnici približek že večinskega; skratka, v razpravi na matičnem delovnem telesu se je pokazalo, da v resnici nima podpore, zato ker je preveč lukenj, preveč odprtih dilem in vprašanj, na katere je treba dati odgovore. Veseli me, da bomo imeli še eno od mnogih predstavitev različnih mnenj. Kolegici Simoni bom dostavil CD z zadnjih desetih let, vse razprave, in na razpravi se bodo pojavili isti ljudje z istimi komentarji in vse bo skratka že deja vu. Ampak če je to potrebno, da bomo dobili, kot rečejo v SMC zelo radi, kvantitativne in kvalitativne analize in preglede vseh možnih situacij, kar še ne vemo in ne znamo v tej državi, zato da bi lahko na koncu prišli do istega rezultata. V Državnem zboru bo treba najprej iskati konsenz dveh tretjin. To je treba iskati, kajti vse ostalo je samo pridobivanje časa; in ta čas pa seveda na ta način, če bomo takole iskali, kot ste predlagali, kolegica, potem mislim, da v tem mandatu ne boste imeli uspeha, ker na oni strani je večina, tam je malo kombiniranega, tukaj izrazito obstoječa situacija, takšna kot je, z nobenimi spremembami in seveda to ne pomeni dveh tretjin. Bomo glasovali za.
Obrazložitev glasu mag. Branko Grims.
Hvala. Glasoval bom za oziroma proti predlaganemu sklepu, pa za predlagani zakon. Zakaj? Zato da bi ga ohranili pač bolj kot izhodišče za razpravo. Veste, lahko se danes pogovarjamo tako ali drugače, ampak ko je bilo rečeno, da bi potrebovali analizo obstoječega sistema oziroma oceno obstoječega sistema, ste jo že dobili. Dobili ste jo z udeležbo na zadnjih volitvah. Ta udeležba je zdaj samo še tam nekje okoli polovice, se niža iz volitev v volitve in ta trend se bo garantirano še nadaljeval, kajti ljudje v sedanjem sistemu preprosto ne verjamejo več, da o čem še realno odločajo. Karkoli naredijo, dobijo približno isti golaž nazaj ali pa čisto nekaj drugega, kot so si predstavljali. Ljudje so nekoč glasovalo za Pozitivno Slovenijo, ker so v Jankoviću videli podobo nekega uspešnega gospodarstvenika, dobili so Alenko Bratušek. Približno tako deluje proporcionalni volilni sistem. Po tem seveda, ko je bila vmes že vlada Janeza Janše, ki se jo je vrglo s tisto umazano zlorabo institucij. Še en argument pa je, ki bi govoril v prid predloga, ki so ga prinesli volivke in volivci v parlament. Namreč, kaj pravzaprav slovensko podjetništvo najbolj potrebuje – stabilen sistem zakonodaje in uprave; celoten stabilen politični sistem za eno celo mandatno obdobje. Tak sistem bi to po svojem učinku brez dvoma tudi povzročil, medtem ko je sedanji nestabilen in – kar je še najhuje – ima tisto slabost, o kateri sem govoril prej: katerakoli vlada je redno talec svojih manjših členov. Zato niti ne pridemo do tistih nujnih sprememb, ki jih slovensko podjetništvo za hitrejši razvoj in blaginjo domovine tako nujno potrebuje. Zato je ta predlog dober in zato bom glasoval proti predlaganemu sklepu.
Obrazložitev glasu dr. Franc Trček.
Hvala za besedo. Oglašam se, upam, predzadnjič danes. Poslušam to debato in sem prepričan, da bomo kmalu dobili rojaliste v Sloveniji, ki bodo rekli: "To je norišnica, rabimo enega razsvetljenega absoluta." Upam, ne bom kandidiral za njega – že vnaprej povem, če me bodo pa zelo prosili, O. K., se bom mogoče pustil prepričati, ampak moja slika ne bo obvezna kjerkoli. Dobro. Če smo nekoliko resni: ta debata se tako širi, ne vem, da bo na koncu volilni sistem že večinsko koreliral, kaj pa vem s čim, s tem, kako raste solata v Beli krajini, čeprav je tudi to problem dosedanjega volilnega sistema, ker je Bela krajina ta bela lisa, ki sicer ima mene in Violeto in sva premalo dol – ona več, jaz malo manj –, da bi lahko vedela, kaj se vse dogaja. Glasoval bom proti tudi zaradi pobalinstva, da ne uporabim kakšne hujše besede iz pubičnih predelov. To se umakne, potem nam SMC na brzino nekaj porine noter. Draga kolegica, kot družboslovca – ti kot politologinja dobro veš, da vse to, kar si naštela, pa pri takšni tematiki, potrebujemo čas, ker drugače bomo res dobili to, kar je Jani rekel. Neke dežurne, se opravičujem komu, paciente, ki bodo spet isto ponovili in ladja bo šla naprej in ljudje nas bodo imeli še "rajši". Hvala.
Sem videl, da so še interesi za obrazložitev glasu. Prosim za prijavo. Obrazložitev glasu gospod Jernej Vrtovec.
Spoštovana kolegice in kolegi! Verjetno, spoštovane kolegice in kolegi, še enkrat, večina izmed vas ali pa nas sploh ne ve, kako je bila na državnozborskih volitvah izvoljena in sam sem na hitro pregledal kandidature. Zakaj vas gledam? Zaradi tega, ker sem dobil en primer, ko je en kandidat SMC na Primorskem dobil več odstotkov glasov kot nekdo iz ene druge volilne enote. Pa je bil izvoljen nekdo iz druge volile enote in bi moral oni sedeti danes tukaj namesto tistega s Primorske. Ali se vam zdi to pošteno? Zaradi tega trdim, da je zdajšnji sistem tudi krivičen. In preden pritisnite gumb "za", se najprej pozanimajte, kako krivičen in hkrati tudi neustaven je zdajšnji volilni sistem. Obstoječi volilni sistem je ena izmed rakran naše demokracije. Posledica tega volilnega sistema so nestabilne vladne koalicije in temu smo bili priča v zadnjih mandatih. Predlog, ki so ga predlagali v združenju upokojencev Slovenije, je najboljši približek temu oziroma največji mogoč konsenz, da izberemo kombinirani sistem, se pravi med proporcionalnim volilnim sistemom in večinskim volilnim sistemom, in ljudem dejansko omogočimo, da imajo možnost vpliva, kdo bodo njihovi predstavniki v Državnem zboru. Tako vam svetujem, pritisnite "proti", ne zaradi vas samih, ampak zaradi ljudi, ki si to zaslužijo. Hvala.
Obrazložitev glasu gospod Tomaž Lisec.
Hvala, predsednik, za besedo. Sam bom glasoval proti sklepu, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo, kajti prepričan sem, da bi lahko tekom obravnave ta kompromisni predlog, ki je prišel s strani Zveze društev upokojencev Slovenije, še lahko nekako dodelali, bi bil res nek kompromis, ki bi bil sprejemljiv za vse. Bodite prepričani, da nikoli ne bomo našli idealnega sistema oziroma dvotretjinska večina v Državnem zboru, ki bi bil nek predlog, všečen vsem. Eni bodo vedno imeli probleme z volilnimi okraji, z volilnimi enotami, z ženskimi kvotami, volilnim pragom, koliko glasov ima lahko posamezen volivec, kdo so lahko neodvisni poslanci, ali jih sploh potrebujemo in tako naprej. Dejstvo pa je: proporcionalni volilni sistem – imamo šibke vlade, večinski volilni sistem – trde vlade. Sicer mi je malo nerodno, prihajam iz FDV, saj se s tem ne hvalim, ampak ena redkih stvari, ki me je pa zanimala tekom študija, pa so bili volilni sistemi in moram reči, da predlog s strani Zveze društev upokojencev Slovenije je nek, ne bom rekel nemški model, ki ga zasledujemo marsikje drugje, očitno le pri volilnem sistemu ne, in mi je zelo všečen, čeprav se 100-odstotno ne strinjam z vsemi rešitvami, ki so jih prinesli, ampak je veliko boljša rešitev, kot pa je sedanji model. Absurdno se mi zdi, da iz petnih žil vlečete razloge, zakaj zakon ni primeren, in niti 100 javnih obravnav nam več ne bo pomagalo, da bi našli boljši in bolj učinkovit volilni sistem. To, da ste pa proti temu, zato ker je SDS za, pa kaže na vašo povolilno mantro, ki je popolnoma obrnjena od tiste predvolilne mantre o sodelovanju. Skratka, za razliko od Desusa, ki bo izdal svoje volilno telo, bom sam glasoval proti sklepu, da zakon ni primeren za nadaljnjo obravnavo.
Obrazložitev glasu mag. Anže Logar.
Hvala lepa, predsednik. Za volilne sisteme velja pravilo, da se jih zelo težko in zelo redko spreminja, preprosto zato ker tisti, ki so bili izvoljeni po posameznem sistemu, težko glasujejo za spremembo tega sistema. Če je, recimo, Stranka Mira Cerarja, ali Desus, še pred volitvami kričala o tem, kako je treba spreminjati volilni sistem, danes tu razlaga vodja poslanske skupine kolegica Kustec Lipicer nek pravilnik o pisanju seminarskih nalog, kako je treba pravilno volilni sistem spremeniti. Med drugim je rekla, da je treba narediti široko javno razpravo, to je pač posledica novih obrazov, ki ne spremljajo politike, ampak kot deus ex machina pridejo v to dvorano in imajo občutek, da se je zgodovina začela šteti od tistega trenutka, in je rekla, da je treba narediti oceno o obstoječi ureditvi. Da vam pomagam – v neki razpravi je vaš predsednik januarja tega leta rekel:" Prepričan sem, da aktualni sistem v Sloveniji potrebuje spremembe." Ocena glavnega moralnega etika v tej državi je torej že bila narejena, danes pa tu glasujete, zato da vam ne bo treba spreminjati volilnega sistema. Tako kot je kolega Möderndorfer rekel, v trenutku, ko boste začeli širiti bazo razprave o tem, zakaj ne spremeniti volilnega sistema, boste zadevo potegnili tako dolgo, da se stvari ne bodo spremenile. Ljudska volja je bila, izražena je bila, SDS je bila maksimalno kooperativna pri tem, podpiramo razpravo o nadaljevanju tega zakonskega predloga, ampak vladna večina, torej tisti, ki imajo ključ v rokah, pa raje zanika voljo ljudstva. Besede požirate eno za drugo, z vsako odločitvijo, ekspresno hitro. Hvala.
Obrazložitev glasu ima mag. Matej Tonin.
Argument, da nasprotujete temu zakonu, ki ga razglašate, da zakon ni dodelan, da ima pomanjkljivosti, da ni bila opravljena javna razprava, to je, če ste pošteni, slab argument. Ker tudi, če gre danes ta zakon naprej, se bodo lahko vse te pomanjkljivosti odpravile, saj to ne pomeni, da bomo danes dokončno sprejeli zakon, ampak da mu bomo dopustili pot, da se postopek nadaljuje in da ga v samem postopku lahko še popravimo in nadgradimo. Zaradi tega je res, vsaj zame, ta argument, kot ga je predstavila vodja Poslanske skupine SMC, da zadeva ni dodelana, pa da bi morala biti še javna razprava, slab argument. Meni bi se zdelo bolj pošteno enostavno odkrito reči: "Mi teh sprememb ne podpiramo, ker smo s sedanjo ureditvijo bolj zadovoljni oziroma se nam zdi sedanja ureditev volilnega sistema boljša." To bi bila neka taka odkrita politika, ker vse ostalo – so pa rezultati vnaprej znani. Razprav ali pa javnih predstavitev o volilnem sistemu je bilo že mnogo, približno vemo, kako posamezne politične stranke gledajo na sam volilni sistem, če želimo kakorkoli spreminjati ta volilni sistem, potem mislim, da je ta kombinacija večinskega in proporcionalnega volilnega sistema edina, ki bi morda dobila dvotretjinsko večino. Zaradi tega vse poslance SMC prosim, da vsaj še enkrat razmislite, če ni vendarle vredno ta zakon spustiti naprej in da se o njem še naprej pogovarjamo in ga dodelujemo. Mnogo boljši argument je to kot pa tisti, ki ste ga predstavili prej.
Obrazložitev glasu gospa Anja Bah Žibert.
Hvala za besedo. Seveda bom glasovala proti. Proti bom glasovala zato, ker se bo že drugič oziroma ponovno izigrala volja volivk in volivcev. Namreč, če bi se ta upoštevala, ne nazadnje o tem zakonu najverjetneje danes sploh ne bi razpravljali, kajti uveljavljen bi bil dvokrožni večinski volilni sistem, pa so kolegice in kolegi v preteklih mandatih to voljo seveda poteptali in izigrali referendumsko odločitev. Danes se na nek način zgodba v nekoliko manjšem obsegu ponavlja. Ne nazadnje, tisti, ki so se skupaj slikali na plakatih, to je seveda Desus in predstavniki ZDUS, danes oni predlagajo zakon, vi ga seveda zavračate, utemeljitev vaša pa je bila naslednja: potrebno je slediti koaliciji. Verjela sem, da sledite svoji volilni bazi, svojim volivcem, ampak očitno je koalicija za vas pomembnejša. Pa še nekaj bi pri tem izpostavila s strani predstavnice Stranke SMC, ki je govorila o tem, kako je potrebna široka razprava. Če bi za vas res bila pomembna ta razprava, potem bi bili v dvorani, ko je bilo treba dati stališče matičnega odbora. Pa vas ni bilo in tega stališča danes ni bilo. Toliko o vaši etičnosti, morali in odnosa do zakona.
Ne vidim več interesa za obrazložitev glasu, zato bomo glasovali o predlogu sklepa, da Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o volivkah v Državni zbor ni primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 75 poslank in poslancev, za je glasovalo 48, proti 27. [[Za je glasovalo 48.]] [[Proti 27.]] Ugotavljam, da je zbor sklep sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 5. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o kazenskem postopku, nujni postopek. Nadaljujemo z drugo obravnavo, to je z odločanjem o vloženem amandmaju, ki ga bomo opravili na podlagi pregleda vloženega amandmaja z dnem 21. 11. 2014, ki ste ga prejeli na e-klop. Prehajamo na odločanje o amandmaju Poslanske skupine SDS k 2. členu. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 24, proti 49. [[Za je glasovalo 24.]] [[Proti 49.]] Ugotavljam, da amandma ni sprejet. Končali smo z glasovanjem o amandmaju in z drugo obravnavo predloga zakona v okviru nujnega postopka. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker v drugi obravnavi predlagani amandma ni bil sprejet, prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da je bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 76 poslank in poslancev, za je glasovalo 76, proti nihče. [[Za je glasovalo 76.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 10. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O RATIFIKACIJI SPORAZUMA MED MINISTRSTVOM ZA NOTRANJE ZADEVE REPUBLIKE SLOVENIJE IN ZVEZNO SLUŽBO RUSKE FEDERACIJE ZA NADZOR NAD TRGOVINO S PREPOVEDANIMI DROGAMI O SODELOVANJU V BOJU PROTI NEDOVOLJENI TRGOVINI S PREPOVEDANIMI DROGAMI, PSIHOTROPNIMI SNOVMI IN NJIHOVIMI PREDHODNIMI SESTAVINAMI. Predlog zakona je v obravnavo Državnemu zboru predložila Vlada. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo, ki je zboru pisno poročal. Prijavljenih k razpravi ni. Ker matično delovno telo v okviru druge obravnave ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmaje na seji zbora ni mogoče vlagati, zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 74, proti nihče. [[Za je glasovalo 74.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da amandma je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 17. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA POTRDITEV URADNEGA PREČIŠČENEGA BESEDILA ZAKONA O SUBVENCIONIRANJU ŠTUDENTSKE PREHRANE. Uradno prečiščeno besedilo je pripravila Zakonodajno-pravna služba zbora in ga Državni zbor potrdi brez razprave. Prehajamo na odločanje o naslednjem sklepu: Potrdi se Uradno prečiščeno besedila Zakona o subvencioniranju študentske prehrane. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 74, proti nihče. [[Za je glasovalo 74.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor uradno prečiščeno besedilo navedena zakona potrdil. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 18. TOČKO DNEVNEGA REDA. TO JE NA MANDATNO-VOLILNE ZADEVE. Najprej bomo obravnavali Obvestilo Sodnega sveta o pravnomočni obsodilni sodbi zoper okrožnega sodnika svetnika na Okrožnem sodišču v Celju Sodni svet je na podlagi drugega. odstavka 77. člena Zakona o sodniški službi posredoval Državnemu zboru sodbo Okrožnega sodišča v Ljubljani števila XK 4980/2011 z dne 23. 12. 2013 in sodba Višjega sodišča v Ljubljani številka II KP 4980/2011 z dne 22. 9. 2013 v kazenski zadevi zoper obsojenega Milka Škoberneta, okrožnega sodnika svetnika na Okrožnem sodišču v Celju. Mandatno-volilna komisija je obvestila obravnavala na drugi seji 13. novembra 2013 in Državnemu zboru v obravnavo predložila predlog sklepa. Prijavljenih k razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se Milko Škoberne razreši sodniške funkcije. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 72, proti nihče. [[Za je glasovalo 72.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o imenovanju članice Državne revizijske komisije. Predlog sklepa je v obravnavo Državnemu zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prijavljenih h razpravi ni. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se za članico Državne revizijske komisije imenuje Tadeja Pušnar. Mandat začne teči s 25. 12. 2014. Glasujemo. Navzočih je 74 poslank in poslancev, za je glasovalo 49, proti nihče. [[Za je glasovalo 49.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o imenovanju predsednika in dveh članov Upravnega odbora Sklada za financiranje razgradnje Nuklearne elektrarne Krško in odlaganja radioaktivnih odpadkov iz Nuklearne elektrarne Krško. Predlog sklepa je v obravnavo Državnemu zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prehajamo na predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Združene levice, zanjo doktor Franc Trček.
Hvala za besedo. Obljubljam zadnjič danes. Smo strančica in pač, danes sem jaz tisti, ki gara. Mislil sem, da bo še kolega Tanko kaj povedal. Sploh veste, o čem glasujemo? Veste? Veste, koliko bo stala razgradnja? Koliko? Ko sem enemu kolegu tukaj razlagal, je rekel, da mu njihov bivši strankarski kolega tega ni povedal, če jaz to slučajno vem. Vem, ker sem pač delal v Centru za prostorsko sociologijo pa smo iskali odlagališče. NSRAO – smo tisto kratico malo tako, pejorativno imenovali za nižje in srednje radioaktivne odpadke. Trenutno naj bi to stalo milijardo pa pol – kompletna razgradnja – polovica Hrvati, polovica mi. Celotna izgradnja in delovanje nižje in srednje radioaktivega skladišča odpadkov bi stalo tam nekaj manj kot 400 milijonov. Če berete malo medije, Hrvaška ni ravno navdušena nad temi zneski. Pravi, da bo svoje delala. Zdi se mi, da se zadnja štiri leta komisija bilateralna ni srečevala glede te tematike. A veste, koliko ljudi je zaposlenih v tem skladu? Pet! Imate gospod direktorico, še nekaj strokovcev pa enega brokerja, ki dejansko vrti ta denar za razgradnjo. Skratka, še tistega osnovnega pravila štirih oči nimamo tukaj, ko sem to slišal na odboru, sem skoraj po tleh padel, na financah. Bivša direktorica tega sklada ima težave na sodišču, ker so hoteli z nekimi delnicami Državne založbe malo mutiti – po domače povedano. Ko me gledate, vidim, da vsaj SMC niste ravno s tem seznanjeni, trenutno ima ta sklad nekaj manj kot 190 milijonov, 187 se mi zdi, donosnost naj bi bila tam od 5 do 7 procentov, ne gredo v rizične zadeve. Nisem predlagal amandmaja, ampak vsaj dva brokerja bi imel, da se malo nadzirata. Sicer nadzorni svet naj bi nadziral oziroma podpisoval vse posege, ki gredo nad 50 tisoč evrov, res me zanima, kako to v praksi poteka, če bi tako, kot se jaz malo spoznam kot laik na to, bi rekel, da mu tam omejimo na četrt milijona. To je zgolj malo za informacijo, ki vam jo nekdo mora povedati. Zaradi tega sem se danes zadnjič oglasil. Hvala, mi bomo pri tem vzdržani, vi boste pa glasovali, čeprav vas očitno večina ne ve ozadja in o čem boste glasovali. Hvala.
Končali smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Prijavljenih k razpravi ni, zato zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se v Upravni odbor Sklada za financiranje razgradnje Nuklearne elektrarne Krško in odlaganje radioaktivnih odpadkov iz Nuklearne elektrarne Krško za predsednika imenuje Gorazd Skubin, za člana pa dr. Romana Jordan in Darko Ličen. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev, za je glasovalo 67, proti nihče. [[Za je glasovalo 67.]] Proti nihče). Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na obravnavo Predloga sklepa o imenovanju člana Slovenske nacionalne komisije za UNESCO Predlog sklepa je v obravnavo zboru predložila Mandatno-volilna komisija. Prehajamo na predstavitev stališča poslanskih skupin. V imenu Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke ima besedo mag. Anže Logar.
Hvala lepa. Na Mandatno-volilni komisiji se je razvnela precej živahna razprava o imenovanju člana te komisije iz enega preprostega razloga, ker je bilo postavljeno vprašanje, če je poslanec, s tem ko je imenovan v to komisijo, v kakršnikoli koliziji interesov z delovanjem te komisije. Na pobudo Mandatno-volilne komisije je bila pozvana Zakonodajno-pravna služba, da pripravi svoje mnenje, ki pa je v svojem sklepnem delu to vprašanje na nek način pustila odprto. Dovolite mi, da citiram dva glavna poudarka iz tega mnenja Zakonodajno-pravne službe, in sicer pravi:" Pri takšnih mejnih primerih je treba vsebinsko pretehtati, ali lahko poslanec kot predstavnik zakonodajne veje oblasti kakšno drugo funkcijo opravlja objektivno na način, da v okviru vsake funkcije oziroma dejavnosti lahko zasleduje samo interese organa, kjer opravlja funkcijo, ali pa pri tem tehta tudi interese drugega organa, v katerem je angažiran in obratno." In v sklepu, če povzamemo, "odgovor na vprašanje, ali je funkcija poslanca nezdružljiva s funkcijo člana komisije, je odvisno od presoje v konkretnem posamičnem primeru". Kar pomeni, odločitev Mandatno-volilne komisije bo tista pravna podlaga, ali pa neka pravna praksa, ki bo določila delovanje te koalicije ali pa tega državnega zbora naprej. Z odločitvijo, da se v komisijo imenuje strankarsko profiliranega človeka, torej poslanca, se na nek način ustvarjajo uzance delovanja te moralno-etične komisije oziroma moralno-etične koalicije in na nek način ustvarja pravna praksa za vse odločitve naprej; z drugimi besedami koalicija se je odločila, da ni težave, če poslanec sedi še v kakšnih drugih svetih, če je to poslanec koalicije. V zagovor tej tezi je predsednik Mandatno-volilne komisije izpostavil predvsem to, da če v tem odboru, kjer sedi 65 predstavnikov, sedi 22 predstavnikov Vlade, je čisto vseeno, če je notri še en dodatni predstavnik koalicije; torej, če jih namesto 22 imamo 23. Razprava je bila precej živahna, tako zelo, da je celo prišlo do prvega vzdržanja s strani koalicijskega Desusa, vendar pa je predsednik Mandatno-volilne komisije naredil dejanje v nasprotju s poslovnikom, je bilo treba glasovanje ponoviti. Takrat pa je partijska disciplina pač že naredila svoje in so tudi poslanci Desusa podprli pravo odločitev; torej, da ima vladna koalicija zdaj v tej komisiji 23 svojih predstavnikov. V Slovenski demokratski stranki menimo, da se moramo v Državnem zboru izogibati vsakršnim odločitvam kadrovske narave, ki bi vzbujale sum o tem ali pa vsaj namig o tem, da je šlo za kadrovsko kadrovanje, zato tega predloga ne bomo podprli. Hvala.
S tem smo končali predstavitev stališč poslanskih skupin in tudi prijavljenih k razpravi ni, zato zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa, s katerim se za člana Slovenske nacionalne komisije za UNESCO imenuje dr. Dragan Matić. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev. Za je glasovalo 47, proti pa 18. [[Za je glasovalo 47.]] [[Proti 18.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda in 2. sejo Državnega zbora.