Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci, gospe in gospodje! Začenjam nadaljevanje 7. seje Državnega zbora. Obveščen sem, da se današnje seje ne morejo udeležiti naslednji poslanke in poslanci: mag. Tanja Cink, mag. Bojana Muršič, gospa Marija Bačič, Violeta Tomić od 18. ure dalje, gospa Iva Dimic, gospod Matjaž Hanžek, gospod Matjaž Nemec, mag. Andrej Šircelj, gospod Žan Mahnič, gospod Andrej Čuš, gospod Jernej Vrtovec, gospod Jožef Horvat od 15.30 dalje, gospa Vesna Vervega do 12. ure, gospod Danilo Anton Ranc do 13. ure, gospa Andreja Potočnik in dr. Bojan Dobovšek. Vse prisotne lepo pozdravljam! Prehajamo na 16. TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA PREDLOG SKLEPA O ODREDITVI PARLAMENTARNE PREISKAVE ZA SPREMEMBO ZAKONODAJE TER ZA DRUGE ODLOČITVE DRŽAVNEGA ZBORA IZ NJEGOVE PRISTOJNOSTI TER ZA UGOTOVITEV IN OCENO DEJANSKEGA STANJA ZA UGOTOVITEV POLITIČNE ODGOVORNOSTI NOSILCEV JAVNIH FUNKCIJ ZARADI SUMA, DA SO SODELOVALI PRI NADZORU SLOVENSKEGA BANČNEGA SISTEMA IN PRI POSREDNEM ALI NEPOSREDNEM VPLIVANJU PREKO DRŽAVNEGA LASTNIŠTVA OZIROMA PREKO DRŽAVNIH ORGANOV IN REGULATORJEV NA ODLOČITVE V SLOVENSKEM BANČNEM SISTEMU V ZVEZI Z ODOBRITVIJO ODPISANIH KREDITOV, UNOVČENIH GARANCIJ, POSOJILNE POLITIKE IN PRENOSA SLABIH TERJATEV NA POSEBNO DRUŽBO ZA UPRAVLJANJE TERJATEV BANK TER SPOŠTOVANJE VELJAVNIH ZAKONOV TER PREDPISOV PRI ODOBRAVANJU IN UPRAVLJANJU S KREDITI TER BANČNIMI GARANCIJAMI IN ZARADI SUMA, DA SO NASTALE ŠE NEUGOTOVLJENE NEGATIVNE POSLEDICE TAKŠNIH RAVNANJ. Predlog za odreditev parlamentarne preiskave je na podlagi 93. člena Ustave Republike Slovenije, 1. člena Zakona o parlamentarni preiskavi in 1. člena Poslovnika o parlamentarni preiskavi Državnemu zboru predložila skupina 27 poslank in poslancev s prvopodpisanim gospodom Jožetom Tankom. Za dopolnilno obrazložitev dajem besedo predstavniku predlagatelja mag. Marku Pogačniku.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo. Spoštovani kolegice in kolegi! Slovenska demokratska stranka je vložila predlog za odreditev parlamentarne preiskave v zvezi s sumom zlorab in nadzora slovenskega bančnega sistema. V Slovenski demokratski stranki smo ta predlog vložili iz več razlogov. Dejstvo je, da je bil slovenski bančni sistem od tranzicijskih držav edini, ki smo ga že dvakrat sanirali davkoplačevalci. Ne moremo mimo dejstva, da je bila v prejšnjem mandatu odrejena enaka parlamentarna preiskava, ki pa je zaradi predčasnih volitev posledično avtomatsko prekinila s svojim delom. Ker preiskovalna parlamentarna komisija v prejšnjem mandatu svojega dela ni zaključila, smo prepričani, da se mora v novem mandatu ustanoviti enaka komisija, ki bo s tem nadaljevala. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da je treba ugotoviti odgovornost za nastali položaj. V Slovenski demokratski stranki predlagamo obdobje preiskave od leta 1997 do današnjega dne. Zakaj smo se odločili za obdobje od leta 1997? Glavni razlog je bil, da prva je bila sanacija slovenskega bančnega sistema uspešno zaključena leta 1996. Takrat smo tudi davkoplačevalci sanirali bančni sistem in bančni sistem je ob koncu leta 1996 postal zdrav. Dva ključna cilja prve sanacije bančnega sistema sta bila privatizacija Nove Ljubljanske banke in Nove Kreditne banke Maribor ter operativno prestrukturiranje bančnega sistema. V Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da niti eden izmed teh ciljev oziroma pogojev ni bil izpolnjen. To so ključni razlogi, zakaj smo predlagali obdobje od leta 1997 naprej. Treba je ugotoviti odgovornost in vzroke, zakaj privatizacija dveh največjih slovenskih bank, Nove Ljubljanske banke in Nove Kreditne banke Maribor, ni bila narejena po planu oziroma po ciljih, ki so jih zastavili ob končani prvi sanaciji bančnega sistema. Nedvomno pa smo v Slovenski demokratski stranki prepričani, da tudi drugi cilj ni bil izpolnjen, in sicer operativno prestrukturiranje bančnega sistema. V Slovenski demokratski stranki predlagamo, da parlamentarna komisija ugotovi ključne zadeve iz 13 točk. In sicer, 1. točka, ugotovi morebitno odgovornost nadzornika slovenskega bančnega sistema Banke Slovenije za stanje v slovenskem bančnem sistemu, predvsem za večstomilijonske izgube slovenskih bank, ki so jih povzročili odpisi kreditov, ki so bili večinoma slabo zavarovani ali nezavarovani; in izgube, ki so bile posledice prenosa terjatev na Družbo za upravljanje terjatev bank. 2. točka, ugotovi celotni znesek kreditov, ki so jih banke od leta 1997 odobrile, banke v večinski lasti, neposredno ali posredno – Nova Ljubljanska banka, Nova Kreditna banka Maribor, Abanka in Banka Celje ter njihove odvisne družbe oziroma družbe v skupini. 3. točka, preiskava kreditov, ki so bili na dan odreditve preiskovalne komisije razvrščeni v bonitetni razred D ali E, ali odpisane oziroma so bile terjatve prenesene na družbo DUTB. Ugotovi celotni znesek kreditov ter bančnih garancij in vseh kreditov ter vseh bančnih garancij po posameznih komitentih, ki so oziroma bile tihe družbe ali tihi družbeniki in so jih od 1. 1. 1997 do dneva odreditve predmeta parlamentarne preiskave odobrile Abanka, Nova Kreditna banka Maribor, Banka Celje in Nova Ljubljanska banka. 4. točka, ugotovi, ali so banke v večinski državni lasti in njihove odvisne družbe oziroma družbe v skupini spoštovale in izvajale veljavne zakone ter predpise pri odobravanju in upravljanju s krediti ter bančnimi garancijami iz 2. in 3. točke te zahteve. 5. točka, ugotovi oziroma razjasni posojilno politiko bank v večinski državni lasti. 6. točka, ugotovi, kdo so bile osebe, ki so bile pristojne oziroma so odobravale kredite in bančne garancije iz 2. in 3. točke te zahteve. Parlamentarna preiskava naj ugotovi vloge in odgovornost članov uprav, nadzornih svetov in ostalih odgovornih oseb pri odobravanju teh kreditov. 7. točka, ugotovi, kako in na kakšen način banke v večinski državni lasti ter njihove odvisne družbe oziroma družbe v skupini krijejo izgube iz naslova odpisov in rezervacij. Parlamentarna preiskava naj ugotovi, ali se zaradi tega komitentom zaračunavajo neobičajno visoke obresti za kredite in neobičajno visoke provizije za bančne storitve, ter naredi primerjava s podružnicami tujih bank v Sloveniji. 8. točka, ugotovi, koliko je bilo sporno kreditiranje, izdajanje bančnih garancij. 9. točka, ugotovi vzroke oziroma razjasni, zakaj po prvi sanaciji slovenskega bančnega sistema ni prišlo do nameravane privatizacije bank, in ugotovi odgovornost članov Vlade zaradi neizvedbe. Program prodaje državnega finančnega in stvarnega premoženja za leto 2001, ki ga je Vlada sprejela skupaj s predlogom državnega proračuna za leto 2001. 10. točka, ugotovi razloge za prisilno likvidacijo Probanke d. d., in Factor banke d. d., ter oceni smiselnost in gospodarnost ukrepa prisilne likvidacije Probanke d. d., in Factor banke predvsem glede na porabo davkoplačevalskega denarja. Ugotovi vlogo in odgovornost članov vlad ter guvernerjev in viceguvernerjev Banke Slovenije od leta 1997 naprej, zato da se je moralo konec leta 2013 že drugič sanirati slovenski bančni sistem. Oceni izvedbo pregleda kakovosti sredstev ter izvedbo stresnih testov za reprezentativni del bančnega sistema, ki ga je zahtevala Evropska komisija na podlagi priporočil Evropskega sveta, izdanih 29. maja 2013. Primerja drugo sanacijo slovenskega bančnega sistema s sanacijami bančnih sistemov v drugih evropskih državah, tukaj imamo v mislih dve državi, in sicer Španijo in Irsko, ki so bili izvedene v letu 2008 – svetovne finančne in gospodarske krize. Pomembno dejstvo je tudi, vsaj tako razmišljamo v Slovenski demokratski stranki, da je pomembno, da se ta preiskovalna komisija potrdi. Razlika od preiskovalne komisije, ki je delovala v prejšnjem mandatu, je pa predvsem to, da ta preiskovalna komisija ugotovi tudi vse podrobnosti, pravilnosti, ki so bile izvedene pri drugi sanaciji slovenskega bančnega sistema, ki je davkoplačevalce stala več kot 5 milijard evrov. V medijih smo v zadnjem obdobju poslušali kup očitkov na račun druge sanacije; in da poskuša parlamentarna preiskava ugotoviti predvsem pravilnosti, smotrnost, gospodarnost in zakonitost te druge sanacije. V Slovenski demokratski stranki pričakujemo, da se vse politične stranke, ki sodelujete v tem državnem zboru, zavedate svoje odgovornosti. In glede na vse vaše obljube iz predvolilnega programa in tudi zdaj, da vam je v interesu, da se pride do dna oziroma da se ugotovi ne samo posledic sanacije bančnega sistema, ampak predvsem tudi vzroke in odgovornost; da boste sledili predlogom Slovenske demokratske stranke in na današnjem glasovanju to preiskovalno komisijo tudi podprli. Hvala.
Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije – krščanskih demokratov, v njenem imenu gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, gospod predsednik. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi! Naj uvodoma povem, da smo poslanci naše poslanske skupine, torej Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov dali svoje podpise k Predlogu sklepa o odreditvi parlamentarne preiskave v zvezi z nepravilnostmi in nezakonitostmi v slovenskem bančnem sistemu. Zakaj takšna odločitev? V zadnjih nekaj letih je bila izvedena že tretja sanacija bančnega sistema. Zadnja sanacija v predlanskem in lanskem letu je nas – davkoplačevalce – stala približno 5 milijard evrov. To je višina, ki predstavlja kar polovico letnih odhodkov celotnega državnega proračuna Republike Slovenije. Tega denarja, torej teh 5 milijard državni proračun za poplačilo bančne luknje ni imel in si ga je moral sposoditi na mednarodnih trgih po dragih obrestnih merah. Davkoplačevalci bomo morali ta sposojeni denar vrniti; in poleg glavnice seveda tudi obresti. Denar smo bankam dobesedno podarili, saj nismo postali delničarji. In ne da bi od bank terjali povračilo vloženega denarja, kot so to storile nekatere druge države članice Evropske unije, ki so se prav tako soočale s krizo bančnega sistema, kar posledično pomeni, da bodo davkoplačevalci na račun reševanja bančnega sistema imeli nižji standard. Dolg ne bo obremenjeval le nas, naše generacije, pač pa tudi nekaj naslednjih generacij. Zakaj je sploh prišlo do nastanka tako imenovane bančne luknje? V Novi Sloveniji – krščanskih demokratih smo prepričani o tem, da je nastala bančna luknja v Sloveniji v manjši meri rezultat svetovne finančne krize; oziroma v večjem delu rezultat velikih nesposobnosti, nepravilnosti, nezakonitosti dela in, lahko rečemo, koruptivne ter kriminalne dejavnosti naših elit – bančnih, gospodarskih in političnih. Kdo nosi breme nastalega stanja v slovenskem bančništvu? Naj še enkrat poudarim, da smo račun za zapitek v bančništvu, ki je rezultat nepravilnega, neučinkovitega in tudi nezakonitega dela v bančništvu, pri tem mislim na uprave in nadzorne svete, izstavili davkoplačevalcem – in ne odločevalcem. Ali je pravično in zakonito, da so davkoplačevalci tisti, ki nosijo posledice slabih in tudi nezakonitih odločitev odločevalcev, članov uprav in nadzornikov v bankah? Po mnenju nas, krščanskih demokratov, nikakor. Člani uprav in nadzornih svetov bank na podlagi že zdaj veljavnih predpisov za svoje odločitve odgovarjajo z vsem svojim premoženjem. Na strani sedanjih uprav bank je, da to odgovornost bivših članov uprav in nadzornikov tudi uveljavijo v sodnih postopkih. Davkoplačevalci na odločanje o bankah niso, nismo imeli nobenega vpliva in ni pošteno, da mi – davkoplačevalci nosimo posledice zgrešenih in nezakonitih odločitev. Veliko pričakovanje glede ugotavljanja kazenske in tudi materialne odgovornosti članov uprav in nadzornih svetov imamo v Novi Sloveniji od organov preiskave, organov kazenskega pregona in sodstva. Zares si želimo, da opravijo svoje delo v okviru njihovih pristojnosti, hitro in učinkovito. Vendar če poslušamo Specializirano državno tožilstvo, lahko računamo, da naj bi prve sodbe v zadevah bančnega kriminala dobili šele po 10 ali 15 letih. Gospe in gospodje, torej nikoli. Nikoli! Medtem bodo vsa kazniva dejanja zastarala, odgovorni člani uprav in nadzornih svetov se bodo postarali in zboleli ali pa se bodo pravočasno umaknili na varno pred roko pravice. Kakšna je bila vloga nadzornika bank? Po našem mnenju, torej po mnenju krščanskih demokratov Banka Slovenije svoje vloge nadzora nad poslovnimi bankami ni opravila tako, kot bi morala. Vse do nekaj mesecev pred pričetkom sanacije bank je bila, se spomnimo, konec leta 2013 smo tukaj v državnem zboru na delovnih telesih poslušali zatrjevanje tedanjega guvernerja Banke Slovenije, tudi njegovih sodelavcev, da imamo trden in zanesljiv bančni sistem in da ni nobenih razlogov za skrb. Potem pa minejo trije meseci, pa se ugotovi nekajmilijardna bančna luknja. Na matičnem delovnem telesu je viceguvernerka pojasnjevala, da je Banka Slovenije tistim bankam, ki so bile udeležene v postopku sanacije, državnim in zasebnim bankam pred tem posredovala več pozivov za dokapitalizacijo. Zakaj s temi pozivi in stanjem v bankah v večinski državni lasti Banka Slovenije ni seznanjala Državnega zbora? Zakaj je Banka Slovenije zavajala Državni zbor, da je bančni sistem trden? Kdo bo za to odgovarjal? Mi parlamentarci zagotovo ne, saj se razen iz pomanjkljivih in tudi zavajajočih letnih poročil Banke Slovenije nismo imeli možnosti seznaniti s stanjem v bančništvu. Zakaj? Zaradi tako imenovane bančne tajnosti. Tudi prejšnja komisija, o kateri je že govoril kolega mag. Pogačnik, pravzaprav ni dobila nobenih podatkov, da bi lahko opravljala svoje parlamentarno preiskovalno delo. Tudi predstavniki iz tako imenovane bančne lože so nam govorili, da poslanci počenjamo neumnosti v tem, kar počenjamo; da iščemo imena in priimke vrtalcev bančne luknje. Rekli so nam, da je to neumnost in da je vendarle bančna luknja nastala po naravni katastrofi. Kako naj mi to prenesemo in pomirimo naše davkoplačevalce, ki zaradi bančne luknje živijo slabo in bodo slabo živele tudi naslednje generacije. Naslednje vprašanje. Katere banke so bile deležne sanacije oziroma dokapitalizacije z denarjem davkoplačevalcev? Dokapitaliziranih je bilo več bank, ki so bile v pretežni državni lasti: NLB, NKBM, Abanka, Banka Celje, poleg tega pa tudi dve zasebni banki – Probanka in Factor banka. V Novi Sloveniji smo ves čas nasprotovali dejstvu, da se z državno pomočjo sanirajo vse banke, ne glede na javni interes, sistemske in tudi manjše banke. Na dejstvo, da ne more biti izveden enak princip sanacije vseh bank, je v svojem mnenju o predlogu novele Zakona o bančništvu v letu 2013 opozorila Evropska centralna banka. Ta je v posebnih pripombah citiranega mnenja napisala: "Če organ za reševanje ugotovi, da javni interes ni ogrožen, bi morala institucija prenehati po običajnih postopkih zaradi insolventnosti, ki veljajo za take institucije po nacionalnem pravu." Kar pomeni, da sanacija ali prenehanje manjših bank ne sme biti izvršena z državnim, to je davkoplačevalskim denarjem. Po prepričanju Nove Slovenije je bila odločitev Banke Slovenije o nadzorovani likvidaciji dveh manjših zasebnih bank, Factor banke in Probanke, v nasprotju z našo nacionalno zakonodajo in tudi v nasprotju z evropskimi predpisi. Obe banki sta bili ne le nelikvidni, pač pa tudi insolventni, kar je bilo jasno že ob sprejemu sklepa o izvedbi nadzorovane likvidacije obeh bank. Njuno prenehanje bi moralo biti izvedeno preko stečajnega postopka in ne preko nadzorovane likvidacije. Nadzorovana likvidacija obeh bank je namreč zahtevala preko 400 milijonov davkoplačevalskega denarja. Kako je z ustreznostjo višine sredstev za dokapitalizacijo slovenskih bank? Na zahtevo Nove Slovenije – krščanskih demokratov je bila pred dobrim mesecem sklicana izredna seja Državnega zbora na temo ustreznosti vhodnih parametrov pri metodologiji vrednotenja terjatev pri stresnih testih. V primeru Nove Ljubljanske banke je ta banka sama ocenila kapital na 835 milijonov evrov, stresni testi pa so ji ga namerili minus 318 milijonov evrov. Razlika je samo pri Novi Ljubljanski banki več kot milijarda evrov. Posledično se zastavlja vprašanje, ali je Banka Slovenije v sodelovanju z Vlado Republike Slovenije pred Evropsko komisijo problematizirala vhodne parametre stresnih testov in uporabo negativnega scenarija za določanje potrebnega kapitala v bankah in vrsto drugih dilem. Ali so naše banke v državni lasti po ustanovitvi slabe banke očiščene slabih terjatev? To je vprašanje, ki ga bomo najbrž na mizi imeli še kar nekaj časa, in nas bo glede tega, bojim se, še velikokrat bolela glava. Odgovor je – ne. Na slabo banko niso bile prenesene vse slabe terjatve oziroma je v tako imenovanih sedaj že saniranih bankah ostalo še za približno 4 milijarde evrov slabih kreditov, ki se lahko jutri sprevržejo v novo bančno luknjo. Zato so potrebne vse razprave in tudi konkretne odločitve v Državnem zboru in na naših odborih. Seveda se krščanski demokrati sprašujemo, ali je to že napoved nove bančne luknje. Po našem prepričanju – ja; če ne bomo pospešili postopka privatizacije bank v državni lasti. To je po našem prepričanju ključna in pravzaprav edina prava rešitev. To je samo nekaj vprašanj in dilem, ki kažejo na potrebnost uvedbe parlamentarne preiskave, ki jo bomo poslanci Poslanske skupine Nove Slovenije – krščanskih demokratov podprli. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Zavezništvo, v njenem imenu gospod Peter Vilfan.
Spoštovani predsednik, kolegice in kolegi! Pred dvema dnevoma smo obravnavali predlog novele Zakona o bančništvu, s katerim naj bi banke, ki so prejele državno pomoč, bile zavezane k razkritju bančne tajnosti Državnemu zboru, njegovim delovnim telesom ali njegovim preiskovalnimi komisijami. Štiri ure razprave je bilo posvečeno na moje veliko presenečene ugotovitvam predvsem predlagateljev, da brez teh podatkov poslanci ne moremo sprejemati učinkovite zakonodaje, take, ki bi v prihodnje preprečevala morebitne nove potrebe po bančni sanaciji. Meni to nekako ne gre najbolj skupaj. Na eni strani imamo Banko Slovenije, ki vrši nadzor na slovenskim finančnim sistemom, ki oblikuje ter izvršuje pogoje za stabilen bančni sistem, za uspešno poslovanje bank ter za varnost vlog v bankah in hranilnicah. Cilj tega nadzora pa je, da se v vsaki banki, ki je v pristojnosti Banke Slovenije, v triletnem obdobju pregleda celotno poslovanje banke in se vsako leto opravi vsaj eden pregled v banki. Pomemben sestavni del rednega celovitega nadzora bank so letni pregledi ter ocenjevanje tveganj in velikosti kapitala po bankah v bančnem sistemu. To nadzorniško pregledovanje in ocenjevanje je usmerjeno k ocenjevanju tveganj in kakovosti nadzornega okolja v banki, pregledovanju in ovrednotenju njenega ocenjevanja ustreznega notranjega kapitala ter skladnosti z bonitetnimi standardi, predpisanimi z Zakonom o bančništvu in pripadajočimi podzakonskimi predpisi. Banka Slovenije tveganje ocenjuje na ravni banke in na ravni sistema. Rezultat letnega nadzorniškega pregledovanja ter ocenjevanja tveganj in kapitala po bankah je tudi analiza in ocena pomembnosti ključnih tveganj in trendov njihovega razvoja, zniževanja ali rasti v celotnem bančnem sistemu. Spoštovani! V Poslanski skupini Zavezništva razumemo, da je prav Banka Slovenije tista, ki je odgovorna za stabilnost slovenskega bančnega in finančnega prostora. Ne Državni zbor in ne poslanci Državnega zbora – ampak Banka Slovenije, tudi zato je bila ustanovljena. Nadzor je, kot sem pojasnil, ena njenih temeljnih nalog. Državni zbor ima popolnoma drugače naloge in funkcije. Nedavno je v intervjuju viceguvernerka dr. Mejra Festić na vprašanje odgovornosti za nastalo situacijo odgovorila, da vsi v verigi nosijo svoj del odgovornosti. Vsi! En del odgovornosti gre zagotovo pripisati globalni finančni in gospodarski krizi, a velik del odgovornosti nosijo tudi lastniki bank in podjetij, ki imenujejo uprave in nadzorne svete le-teh. Odgovornost je možno iskati tudi pri nadzornikih, ko lahko nadzorni mehanizmi odpovedo ali pa zamujajo tudi tisti čisto fiskalne narave. Čeprav bi lahko še govoril o razlogih, ki so pripeljali do bančne krize, o razlogih, ki so na koncu privedli do petmilijardne sanacije bančnega sistema, pa vsekakor ne morem trditi niti zaključiti, da je bančna tajnost tista, ki je privedla do slabe ali nepopolne zakonodaje, ki je posledično povzročila to krizo. Odprava bančne tajnosti, kot je bilo to predstavljeno, torej v ničemer ne bo pripomogla k boljši zakonodaji. Poslanci, ki smo to bili tudi v prejšnjem sklicu, se spomnimo, da je že delovala parlamentarna preiskovalna komisija o ugotavljanju zlorab v slovenskem bančnem sistemu. Opredelitev predloga parlamentarne preiskave, ki jo imamo danes na mizi, je sila podobna takratni. In čeprav preiskovalna komisija zaradi predčasnih volitev ni zaključila svojega dela, vsaj ne na način, kot si ga je zadala, pa vseeno lahko nekaj zaključkov oziroma naukov iz nje izluščimo. Tako smo se na primer naučili, če želimo uspešno preiskovalno komisijo, moramo znati zelo natančno definirati preiskovalni problem. Tukaj je tudi obdobje, ki naj ga preiskava zajame. Sam bi rekel, da bi bilo tu bolj primerno zasledovati načelo – manj je več. Ni mi popolnoma jasno, zakaj preiskava od 1997 naprej, ko pa vemo, da so se regulacija pristojnosti in mednarodno okolje bistveno spremenili z vstopom Slovenije v Evropsko unijo. Tudi vprašanja pričam naj bodo takšna, da bodo le-tem onemogočala izmikanja in razna predavanja osnov bančništva in podobno. Vse to se že danes lahko naučimo; vprašanje pa je, ali smo se tega res naučili. Opozoriti želimo tudi na delo preiskovalne komisije, ki deluje pod mentorstvom Banke Slovenije, v njej pa poleg predstavnikov Banke Slovenije sodelujejo tudi pripadniki policije in tožilstva. Nikakor ne bi želeli, da bi državnozborska preiskovalna komisija kakorkoli ogrožala delo teh preiskovalnih organov, ki preiskujejo kazniva dejanja in ne iščejo nujno politično odgovornost. Poslanska skupina Zavezništva bo Predlog sklepa o odreditvi parlamentarne preiskave za spremembo zakonodaje ter za druge odločitve Državnega zbora iz njegove pristojnosti ter za ugotovitev in oceno dejanskega stanja za ugotovitev politične odgovornosti nosilcev javnih funkcij zaradi suma, da so sodelovali pri nadzoru slovenskega bančnega sistema in pri posrednem ali neposrednem vplivanju preko državnega lastništva oziroma preko državnih organov in regulatorjev na odločitve v slovenskem bančnem sistemu v zvezi z odobritvijo odpisanih kreditov, unovčenih garancij, posojilne politike in prenosa slabih terjatev na posebno družbo za upravljanje terjatev bank ter spoštovanje veljavnih zakonov ter predpisov pri odobravanju in upravljanju s krediti ter bančnimi garancijami in zaradi suma, da so nastale še neugotovljene negativne posledice takšnih ravnanj, podprla. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, v njenem imenu mag. Dušan Verbič.
Spoštovani predsednik, poslanke in poslanci, prav lep pozdrav! Dve opozicijski parlamentarni stranki in poslanec italijanske narodnostne manjšine, skupno 27 poslancev, so vložili predlog za odreditev parlamentarne preiskave na temo z zelo dolgim naslovom. V nekaj besedah bi pomenilo – petmilijardno vplačilo davkoplačevalskega denarja za dokapitalizacijo bank v državni lasti. Glede na število predlagateljev poslancev veljavno poslovniško določilo določa, da v tem primeru vsaka poslanska skupina lahko zahteva, da ima v preiskovalni komisiji sorazmerno število članov in njihovih namestnikov. S tem predlogom odreditve preiskovalne komisije se nekako ponavlja delo preiskovalne komisije, ki je bila ustanovljena v preteklem mandatu. Vendar pa svojega dela ni mogla dokončati, kot je bilo rečeno s strani predlagatelja. V Poslanski skupini SMC se zavedamo, da je treba glede bančne luknje najti odgovorne za njen nastanek; zato je že koalicija v koalicijskem sporazumu glede preiskave bančne luknje in opredelitve odgovornosti navedla, da je treba za zagotovitev povrnitve zaupanja v finančne institucije, nadzorne institucije in institut pravne države opredeliti odgovornost za nastalo bančno luknjo in zahtevati odškodninsko ter materialno odgovornost članov uprav ter nadzornih svetov dokapitaliziranih bank. Na podlagi informacij, danih s strani predstavnikov Banke Slovenije na matičnem delovnem telesu Državnega zbora pred dobrima dvema mesecema, se že izvajajo aktivnosti, ki imajo naravo predkazenskih postopkov. To pomeni, skladno z veljavno zakonodajo ugotavljanje odškodninske in materialne odgovornosti posameznikov, ki so povzročili dokapitalizacijo bank v državni lasti. Prav tako v namen preprečitve in ugotavljanja pooblastilnih in finančnih zlorab Vlada Republike Slovenije pripravlja zakon o preiskovalnih revizijah velikih investicijskih državnih projektov. Predvideva se, da bo v letu 2015 sprejet zakon in da bo pozitivno vplival na stabilnost in učinkovitost delovanja finančnega sistema države ali izvrševanje državnega proračuna. Kot primer navajam – izgradnja bloka 6 Termoelektrarne Šoštanj, in v tem primeru tudi bančne luknje. Poglavitna rešitev predloga zakona bo zagotovitev pravne podlage za usklajeno delovanje obstoječih nadzornih in preiskovalnih organov z možnostjo ustanovitve posebne preiskovalne komisije, katere pristojnosti in pooblastila bodo zakonsko predpisana. Rezultati tovrstnih preiskav bodo vsakokratni vladi Republike Slovenije zagotovili potrebne in verodostojne informacije za odločitev o nadaljnjem izvajanju, financiranju udeležbe oziroma investiranju ali prevzemanju obveznosti države iz naslova investicij. Prav tako pa bodo rezultati uporabni tudi za ugotavljanje odgovornosti pravnih ali fizičnih oseb, ki so v teh projektih sodelovali. V Poslanski skupini SMC ocenjujemo, da tovrstni zakon samo dodatno daje možnost aktivne vključitve v preiskovanje slabih državnih projektov ter tudi tako imenovane finančne luknje. Glede predloga preiskovalne komisije je razumljivo, da je bila predlagana preiskovalna komisija s strani poslancev, ki so jo v preteklem mandatu ustanovili s podobno vsebino. V zvezi s to oziroma tovrstno komisijo je treba jasno in razločno povedati, da Zakon in Poslovnik o parlamentarni preiskavi določa, da se ugotavlja zgolj politična odgovornost nosilcev javnih pooblastil. Zato Poslanska skupina SMC vztraja, da potekajo tudi vse aktivnosti skladno z ustavnim načelom, da je Republika Slovenija pravna država. To pomeni intenzivnost predkazenskih in v nadaljevanju kazenski postopki zoper osebe, ki so kakorkoli povezane s predmetom te preiskave. Že v letu 2010 je bila ustanovljena Preiskovalna komisija glede ugotavljanja politične odgovornosti nosilcev javnih funkcij zaradi suma, da so bili vpleteni v financiranje spornih menedžerskih prevzemov gospodarskih družb Istrabenz in Pivovarna Laško s strani bank oziroma kreditnih institucij v pretežni državni lasti. Ti kreditni instituciji sta NLB in NKBM, in sicer tako, da naj bi zlorabili svoj politični vpliv za dodeljevanje posojil članom poslovodnih organov navedenih gospodarskih družb in z njimi povezanih pravnih in fizičnih oseb. V Poslanski skupini SMC menimo, da je današnji predlog za ustanovitev preiskovalne komisije logično nadaljevanje odkrivanja zlorab nosilcev javnih pooblastil preko zakonodajne veje oblasti. Predlog preiskovalne komisije je kompleksen in obsega tudi preiskovanje kreditov, razvrščenih v bonitetno skupino D in E, ter vse odpisane kredite. Se pravi, da se bo preiskovalo nastanek slabih terjatev dokapitaliziranih bank. Ugotavljalo naj bi se tudi bančne garancije, ki so jih teiste banke odobrile. Preiskava naj bi vsebovala tudi vse slabe kredite oziroma terjatve, ki so bile in bodo še prenesene na Družbo za upravljanje terjatev bank. Nadalje naj bi bil predmet preiskave tudi ugotavljanje vloge in odgovornosti pristojnih nadzornih institucij lastnika državnih bank in odgovornosti nosilcev javnih funkcij, ki so, če so, vplivali na podeljevanje posojil za sporne menedžerske prevzeme. Pri tem pa ne smejo biti izvzeti tudi ostali sodelujoči, ki so posredno oziroma neposredno pripomogli k slabemu finančnemu stanju, kot primer revizorji, revizijske hiše, cenilci vrednosti in podobno. Preiskava naj bi na podlagi tega predloga preiskovala obdobje od leta 1997 do dneva odreditve parlamentarne preiskave. Vsekakor lahko vidimo, da se zastavlja zelo dolgo obdobje preiskovanja predlagane preiskovalne komisije. V Poslanski skupini Stranke modernega centra predlogu parlamentarne preiskave ne nasprotujemo. Menimo, da se morajo uporabiti vsi vzvodi za preiskovanje nastanka petmilijardne dokapitalizacije oziroma sanacije državnih bank. Seveda pa vidimo parlamentarno preiskavo kot, že rečeno, vzporedno aktivnost ob delovanju organov pregona in pravosodnih organov. Zaradi navedenega bo Poslanska skupina SMC podprla parlamentarno preiskavo. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, v njenem imenu mag. Anže Logar.
Spoštovani predsednik, spoštovani poslanke in poslanci! Dovolite mi, da začnem z uvodno povedjo koalicijske pogodbe vladajoče koalicije. Tam je zapisano: "V zadnjih letih je Slovenija v preveliki meri postala družba, v kateri razpadajo pozitivni temelji družbenega povezovanja, in je zato brez perspektive, družba nezaupanja in manipulacij. Družba, v kateri človek ni več cilj in vrednota, pač pa pogosto le še sredstvo tistih, ki jih vodi predvsem pohlep po oblasti in denarju." Pohlep po oblasti in predvsem denarju je tudi eden od pomembnih razlogov, da danes razpravljamo o bančni luknji, ki je vsakega od nas stala 2 tisoč 500 evrov. In ravno to prekinitev s temi slabimi praksami iz preteklosti nalaga temu sklicu Državnega zbora, da opravi temeljito raziskavo in zgodbi o bančni luknji, kolikor je v moči parlamenta, pride do dna. Zato je Slovenska demokratska stranka pripravila predlog za preiskovalno komisijo, v kateri smo strnili najbolj pereče probleme, ki se dotikajo ugotavljanja odgovornosti za nastalo bančno luknjo. Dovolite mi, da poudarim samo nekatere izmed njih. Z ustanovitvijo preiskovalne komisije želimo v Slovenski demokratski stranki ugotoviti, ali je Banka Slovenije ustrezno ukrepala v predkriznem obdobju, in ugotoviti morebitno odgovornost nadzornika slovenskega bančnega sistema. Prej smo sicer slišali, da je Banka Slovenije odgovorna in edina odgovorna za stabilnost bančnega sistema. Ampak kot smo spoznali na licu mesta, to počne za naš denar – za 5 milijard evrov. In kadar to počne za naš denar in pride do tega stroška, lahko utemeljeno sumimo, da svoje naloge ne opravlja tako, kot bi želeli in kot ji nalaga zakonodaja. Želimo tudi ugotoviti, ali so banke spoštovale zakone in predpise pri odobravanju kreditov. Zakaj? Če jih niso, potem je treba terjati odgovornost. Če pa so jih, je naša naloga, da temu prilagodimo zakonodajo in spremenimo področne zakone. Želimo tudi ugotoviti in razjasniti posojilno politiko bank v večinski državni lasti. Če je prišlo do 5 milijard visoke bančne luknje in če nam preti še 4,1 milijarde dodatnih slabih posojil, je verjetno čas, da se tudi poslanci seznanimo s posojilno politiko bank, ki so tako ali tako v naši lasti. Parlamentarna preiskava naj poleg tega ugotovi tudi odgovornost članov uprav, nadzornih svetov in ostalih odgovornih oseb pri odobravanju teh kreditov. Rakrana slovenske družbe, pa ne samo na področju bančništva, tudi v ostalih družbenih sistemih in podsistemih, je ravno to, da nikoli nihče ne odgovarja. In ob ugotovljenih napakah vedno plačajo davkoplačevalci. Naloga tega sklica parlamenta in tudi vseh, ki imajo ustrezne vzvode oblasti v rokah, je, da temu naredi konec. In tudi zato želimo v tej parlamentarni preiskavi ugotoviti vlogo in odgovornost članov vlad ter guvernerjev in viceguvernerjev Banke Slovenije od leta 1996 naprej, torej od zadnje sanacije bančnega sistema; s preprosto obrazložitvijo, da je, če smo že drugič sanirali banke, nujen drugačen pristop, če jih ne želimo sanirati še tretjič. Drži, da je mandat te preiskovalne komisije zelo obsežen, zatorej terja zelo veliko in poglobljeno delo. Mislim, da je predsednik parlamenta v enem intervjuju napovedal, da bo ta koalicija tako ali tako zdržala 12 let, zato mislim, da je časa več kot dovolj. Naj za zaključek spomnim samo še na zaveze v koalicijski pogodbi glede ugotavljanja bančne luknje. Dovolite, spoštovana koalicija, da citiram zapisano: "Za zagotovitev povrnitve zaupanja v finančne institucije, nadzorne institucije in institut pravne države je treba opredeliti odgovornost za nastalo bančno luknjo in zahtevati odškodninsko ter materialno odgovornost članov uprav ter nadzornih svetov dokapitaliziranih bank." Spoštovani, popravnega izpita za izgubljenih 5 milijard in, bojim se, tudi izgubljeno desetletje gospodarskega razvoja Slovenije ni. Imamo pa priložnost, da aktivno sodelujemo pri odkrivanju slabih praks, pri ugotavljanju odgovornih; in krivcem za to izgubljeno desetletje pomagamo stopiti pred roko pravice. V Slovenski demokratski stranki je to en od glavnih poudarkov našega programa. Za koalicijo pa je to en od glavnih poudarkov v uvodu koalicijske pogodbe. Zato verjamem, da bomo danes to preiskovalno komisijo ustanovili, da jo bomo ustanovili v dobri veri in brez fige v žepu in da se bomo že takoj zatem aktivno lotili iskanja razlogov in krivcev za ta bančni rop desetletja; z glavnim namenom, da se podobne zgodbe v Sloveniji ne ponovijo več.Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, v njenem imenu gospod Franc Jurša.
Hvala za besedo, gospod predsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Kot kaže, bomo tudi v tem mandatnem obdobju imeli preiskovalno komisijo, ki se bo ukvarjala s slovenskim bančnim sistemom. V naši zakonodaji piše, da je pravi namen in smisel parlamentarne preiskave v ugotavljanju in razkrivanju dejanskih stanj v zadevah javnega pomena, ki bodo podlaga za sprejemanje odločitev v parlamentu. Vse lepo in prav. Vendar se v poslanski skupini, kateri pripadam, zavedamo, da je parlamentarna preiskava dejansko, kaj pomeni v praksi. Razen svetlih izjem, ko je parlamentarna komisija resno načela in zaključila svoje delo, je šlo v večini primerov bolj za kakšno platformo za politično obračunavanje. Seveda ne moremo trditi, da se bo tudi tokrat to zgodilo, a vendarle ostaja pomislek o iskrenosti namena predlogov, da se ugotovijo vzroki in ravnanja, ki so privedli do ponovne sanacije slovenskega bančnega sistema, da se razjasni sistem nadziranja delovanja in upravljanja bančnega sektorja ter da se ugotovijo posledice sanacije naše države. Dejstvo je, da je bila parlamentarna preiskava, ki se je ukvarjala s to problematiko, uvedena že v prejšnjem mandatu ravno tako na pobudo tokratnih predlagateljev. Izvedeni so bili številni dokazi, zaslišanih je bilo okrog 40 prič. Žal do konca mandata Državnega zbora komisija svojega dela ni končala. Vemo, zakaj. V Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev želimo opozoriti, da Državni zbor na nek način sicer že nadzoruje delovanje bančnega sistema. To počne predvsem preko dela Komisije za nadzor javnih financ in Odbora za finance in monetarno politiko. O delovanju bančnega sistema smo obširno razpravljali na izrednih in rednih sejah. Če bi sešteli vse te besede in vrstice, bi prišli skoraj do neskončnosti. Res pa je, da se parlamentarna preiskava posveča ugotavljanju politične odgovornosti nosilcev javnih funkcij. Večkrat ob ustanavljanju preiskovalne komisije v parlamentu v javnosti slišimo znan citat – Če hočeš prikriti kakšno stvar, ustanovi komisijo za preiskavo. Nekatere pretekle izkušnje kažejo, da je temu res tako, vendar je situacija, v kateri se nahajamo, resna. Dokler ne razčistimo za nazaj, do takrat smo v prihodnosti obsojeni na ponavljanje napak. Tudi javne finance so še vedno v slabem stanju, da se pozna sleherniku, še najbolj pa tistim, ki težko preživljajo iz meseca v mesec. Kaj naj sporočimo njim? Kaj naj sporočimo našim upokojencem, ki so toliko let plačevali v skupno blagajno? Naj jim sporočimo, da se ne nameravamo ukvarjati z iskanjem razlogov za nastanke vzrokov bančne luknje? Verjamem, da imajo že vsega čez glavo, vsakodnevnih informacij o razlogih za nastalo stanje. Predvsem v zadnjih mesecih, ko je problematika v Državnem zboru stalno na rešetu. A ne glede na to, da je v preteklosti pogosto izpadlo, da se v parlamentarnih preiskavah ustvari samo megla, moramo tokratno preiskavo izpeljati na najboljši možen način. Poslanke in poslanci Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev moramo priznati, da smo imeli resne pomisleke, ali ta predlog podpreti; predvsem iz razlogov, ki sem jih navedel. Kljub temu smo zaključili, da bomo predlog za odreditev preiskave podprli. Podprli ga bomo z željo, da se odkrije, kdo so tisti, ki so vplivali na podeljevanje slabih, lahko rečemo kriminalnih kreditov. Pa tudi, kdo so tisti, ki so ob vsem tem mirno gledali vstran.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, v njenem imenu gospod Matjaž Han.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! Na začetku upam, da bo tokrat drugače, ampak samo upam. Pred seboj imamo predlog za odreditev preiskovalne komisije, ki naj bi pojasnila vse okoliščine v zvezi z dogajanjem v slovenskem bančnem sistemu in ugotovila politično odgovornost nosilcev javnih funkcij zaradi negativnih posledic pri tem dogajanju. Glede na vse razprave, ki smo jim bili glede tematike priča zadnje mesece, nas ta predlog ne preseneča. Hkrati pa nas, moram povedati iskreno, te razprave ne navdajajo s posebnim optimizmom glede resničnega namena predlagatelja. Prav zaradi številnih preteklih manevrov na političnem parketu predloga ni moč enoznačno videti kot dobronamerne akcije, ki naj zedini slovensko politiko, da se izogne predznaku ponovne delitve na naše in vaše; češ, mi smo tisti, ki želimo priti zadevi do dna, ostali pa ste tisti, ki s svojo nedejavnostjo želite zadeve prikriti in jih dodatno zamegljevati. To potrjuje tudi niz prejšnjih akcij predlagatelja, izraženih v kar nekaj, za moje pojme, neposrečenih zakonodajnih predlogov, ko se je še želelo predlagano preiskovalno komisijo poprej dodobra opremiti z na nek način škodljivimi zakonodajnimi spremembami. Vsebina teh pa ne priča o dobronamernosti, gospe in gospodje, temveč o ad hoc akcijah, če želite, javno všečnih manevrov. Ker ugotavljanje vseh okoliščin in odgovornosti večmilijardne sanacije bančnega sistema terja sistematičen in odgovoren pristop tudi politike, je prav, da se vsi v tej dvorani zavežemo k dejanjem, ki bodo pričala o tej odgovornosti. Nedopustno pa bi bilo to odgovornost s tem predlogom še teptati in jo obešati na vse tiste, ki imajo ob teh predlogih določen premislek. Tudi dediščina poprejšnjih preiskovalnih komisij botruje temu premisleku. Ne samo, da so se posebne ali podobne preiskovalne komisije v zvezi z dogajanjem v naših bankah rezultirale predvsem v maratonskih in za moje pojme včasih brezplodnih razpravah, ki so bile vsako sejo vse bližje podobi neargumentirane politične inkvizicije; te razprave brez dejanskih ugotovitev so možnost resničnega vpogleda v dogajanje v bančni sistem še dodatno otežile in tudi zamegljevale. Namesto tega, da bi politika skupaj z vsemi deležniki poiskala prave odgovore, je zašla v neko slepo ulico, kjer nas – razen razprtij in strankarskih posameznih krikov o iskanju pravice in resnice – ni pričakalo nič drugega. Socialni demokrati smo skupaj s koalicijskima partnericama postavili zavezo k preiskavi bančne luknje zato, da se opredeli odgovornost ter povrne zaupanje v finančne in predvsem nadzorne inštitucije. S to zavezo smo sprejeli odgovornost, ki je zaradi koalicijske večine še toliko večja; hkrati pa pričakujemo, da se te odgovornosti tudi ne bo otepala druga ali ostala politika. Ob tem velja opozoriti, da zgolj in samo preiskava preteklih dejanj ne bo dober izgovor v prihodnost, ko nam iz rok polzi vpogled v trenutno stanje. Prav zadnje mesece, spoštovani in spoštovane, smo priča številnim prodajnim manevrom slovenskih bank. Zdi se, da prav te banke svoje police polnijo s prodajnimi hiti deležev v državnih podjetjih. Na drugi strani pa preko restriktivne, ampak resnično restriktivne, kreditne politike slovenskim podjetjem onemogočajo nakup teh artiklov. Naši sosedje pa si veselo manejo roke in polnijo svoje nakupovalne košarice. Bojim se, da bomo s ponovnim časovnim zamikom, ki nas obvezuje aktivnega pristopa in namesto tega uvaja zgolj ugotovitvenega, priča še kakšni preiskovalni komisiji, ki pa našim podjetjem žal ne bo veliko pomagala. In zdaj še malo samokritike. Politika, spoštovani in spoštovane, se ne more več skrivati za časovnim zamikom zgolj tako, da samo ugotavlja, kaj se je zgodilo. Skrajni čas je, da proaktivna dejanja, ki naj v največji meri preprečujejo vzroke za ustanavljanje takih komisij, ne pa da se z njimi začne iskanje izgovorov za neukrepanje. Ali še več; če ne želimo, da ta komisija postane zopet nek politični trampolin kateregakoli predlagatelja. Socialni demokrati bomo ta predlog za ustanovitev komisije podprli v pričakovanju in pod budnim spremljanjem skupne zaveze, ki naj ne postane še en slepi manever, da se nič ne bo zgodilo. Jaz upam, da upanje še ostaja. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, v njenem imenu Luka Mesec.
Spoštovani gospod predsednik, poslanke in poslanci! V Združeni levici načeloma podpiramo parlamentarno preiskavo sanacije bančnega sistema, vendar pa imamo težave s predlaganim načinom same preiskave. Ta predlog v glavnem prinaša ponovitev parlamentarne preiskave iz prejšnjega mandata, ki po naši oceni ni dala zadovoljivih rezultatov. Če se dotaknem posameznih delov predlagane preiskave oziroma njenega koncepta, je naše mnenje o posameznih delih naslednje. Podpiramo predlog za preiskavo sanacije bančnega sistema v letih 2013 in 2014, saj obstaja resen sum, da je bilo za dokapitalizacijo slovenskih bank porabljenih bistveno več javnih sredstev, kot je bilo treba. Pojasnila Banke Slovenije teh sumov niso odpravila. Še vedno, recimo, ni jasno, zakaj so se rezultati obremenitvenih testov po dveh metodah razlikovali kar za 1,5 milijarde evrov, oziroma kar za 45 %. Ko je družba Oliver Wyman leta 2012 v Španiji izvajala podobne teste, odstopanj praktično ni bilo, pri nas pa so bila odstopanja kar 45-odstotna med eno in drugo metodo. V Združeni levici smo zato že pred dvema mesecema na seji Komisije za nadzor javnih financ podprli predlog o preiskavi sanacije bančnega sistema v teh letih; smo pa na stališču, da je treba najprej izvesti strokovno revizijo na podlagi zakona, ki ga trenutno pripravlja vlada. Kot je znano, je potreben vpogled v tisoče kreditnih map, od katerih bi bilo treba praktično vsako primerjati z rezultatoma obeh vrst stresnih testov. Že samo ta del preiskave je po obsegu dela tako obsežen, da bistveno presega zmožnosti parlamentarne komisije. In zato smo prepričani, da najprej rabimo strokovno revizijo, saj lahko samo na podlagi le-te parlamentarna komisija sploh začne ugotavljati objektivno, politično in drugo odgovornost funkcionarjev Banke Slovenije in vlad Boruta Pahorja, Janeza Janše in Alenke Bratušek. Več težav pa imamo z načinom preiskave odobravanja slabih kreditov v državnih bankah, nastalih po 1. januarju 1997. Tudi tukaj imamo najprej tehnični zadržek, saj taka preiskava zahteva ogromno revizorskega dela, zato smo prepričani, da bi bilo tudi v tem primeru najprej smiselno izvesti preiskovalno revizijo, šele nato pa parlamentarno preiskavo. Bolj sporna pa je vsebinska zastavitev tega dela oziroma metodološka. Namreč, vsaka preiskava se začne z nekimi hipotezami, ki po navadi prejudicirajo ugotovitve. Hipoteze predlagatelja pa so v tem primeru, po našem mnenju, zgrešene. Slabi krediti namreč niso vzrok, ampak posledica krize. Krediti so postali slabi zaradi krize in ne obratno. Vzroki za krizo so bili v dobršni meri sistemski, medtem ko se predlagatelj fokusira samo na individualne vzroke, pa še to samo delno, dostikrat tudi politično pristransko. Spregleda pa, prvič, sistemske vidike krize; in drugič, odgovornost vlad pred krizo. Če se dotaknem obeh področij. Najprej glede sistemskih vidikov. Kriza slovenskega kapitalizma je v prvi vrsti posledica svetovne krize kapitalizma. Vzrok za posebno obliko in globino naše krize pa je v slabostih evrskega območja. Vzorec pregrevanja in zloma, ki se kaže predvsem kot bančna kriza, je bil značilen za vse južnoevropske države, ki so prevzele evro. Recimo, prva izmed držav, ki se je znašla v podobni krizi, je bila Portugalska okoli leta 2000, potem pa so se skozi naslednje desetletje in pol iste zgodbe pojavljale povsod po evropskem jugu, kjer so manj konkurenčne države prevzele evro in s tem vstopile v skupno monetarno območje z bolj razvitimi severnimi državami. V tem kontekstu se krizi v Sloveniji ni dalo povsem izogniti; lahko pa bi jo s primernim ukrepanjem vlad po, predvsem pa pred krizo bistveno omilili. Dr. Prašnikar in mag. Bole ugotavljata, da je bil glavni problem za nastanek krize v delovanju vlade in Banke Slovenije v letih 2004–2008. To je recimo en del, ki ga preiskovalna komisija v dobršni meri spregleda. Zaradi objektivnosti bom glavne napake, ki so se takrat pojavile, povzel po poročilu Banke Slovenije z 2. marca 2015, ki je bilo pripravljeno na pobudo SDS, torej predlagatelja. In sicer, Banka Slovenije navaja naslednje napake delovanja vlade pred krizo. Prvič, s prevzemom evra se je Slovenija odrekla samostojni monetarni politiki. Vlada in Banka Slovenije sta zato leta 2003 sklenili sporazum o proticiklični ekonomski politiki, ki pa ga kasnejša esdeesova vlada ni upoštevala. Za ponazoritev. SDS pravi, da je bil leta 2007 proračun izravnan – to drži, ampak če bi upoštevali ta navodila in če bi upoštevali fiskalno pravilo, ki ga zdaj sami predlagajo, bi takrat morali ustvariti ne ničle, ampak 900 milijonov evrov presežka zaradi ekonomskih rezultatov v letu 2007. Drugič, davčne reforme v letih 2005–2008 so imele prociklične učinke, se pravi, da so krizo spodbujale, namesto da bi jo gasile. Po oceni Evropske komisije so samo v letih 2007 in 2008 povečale strukturni primanjkljaj države za več kot 2 % BDP. Tretjič, k napihovanju cen realnih in finančnih imetij je bistveno v teh letih prispevala tudi država, med drugim s pospešeno gradnjo avtocestnega omrežja, s pospeševanjem investicij in s tem, da je v bankah predčasno odkupila dolgoročne obveznice od domačih finančnih institucij z zadolžitvijo v tujini. Mag. Bole tu ugotavlja: "S tem je država v času že tako visoke pregretosti gospodarstva le še pospešila že tako ekstremno rast kreditov." In dodam lahko še, da je tudi glede odgovornosti za tajkunske prevzeme imela tu ključno vlogo vlada. Pravni okvir za tajkunske prevzeme je bil postavljen leta 2006 s sprejetjem Zakona o prevzemih. Ta zakon je dovoljeval prevzem s kreditom, ki je bil zavarovan z delnicami prevzetega podjetja. Prav tako je treba povedati, da se podjetja niso prodajala sama, ampak so jih prodajali Vlada, Kad in Sod; spomnimo se samo zloglasnega primera Mercator. Vse to so stvari, ki jih nekako ta parlamentarna komisija izgublja iz svoje optike, saj se fokusira na domnevna kriminalna dejanja javnih uradnikov in na individualne vzroke za krizo, pri čemer pa spregleduje sistemske vzroke in politično odgovornost predvsem vlad pred krizo. To so naši konceptualni zadržki do te preiskovalne komisije, ampak ji ne bomo nasprotovali. Hvala.
Končali smo s predstavitvami stališč poslanskih skupin. Prehajamo na razpravo poslank in poslancev. Najprej ima besedo predlagatelj mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsednik, hvala za besedo! Glede na stališča vseh poslanskih skupin bi rad poudaril, da me veseli, da je prevladal razum in da se politične stranke v parlamentu zavedate politične odgovornosti in da boste predlog, ki ga je vložila Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, podprli. Ocenjujem, da je pravilno, da se preiskovalno komisijo ustanovi in da poskuša priti do določenih ugotovitev. Glede razprav poslanskih skupin bi rad podal še določena pojasnila. Veliko je bilo vprašanj, zakaj preiskava od leta 1997 naprej. Že uvodoma sem v svojem stališču povedal, da je glavni vzrok v tem, da je Slovenija edina izmed tranzicijskih držav Evrope, ki je že drugič na račun davkoplačevalcev sanirala bančni sistem. Prva sanacija slovenskega bančnega sistema se je začela leta 1993 in je bila uspešno zaključena ob koncu leta 1996. Takrat smo imeli zdrav bančni sistem. Od takrat naprej so se pa dogajale, bi rekel, čudne stvari. In zaradi tega smo rekli, če smo sanirali drugič, je treba obdobje preiskave določiti od leta 1997 naprej. Takrat sta bila dva glavna cilja po prvi sanaciji bančnega sistema – privatizacija NLB, privatizacija NKBM in operativno prestrukturiranje bančnega sistema. In ta preiskovalna komisija naj tudi ugotovi vzroke, posledice in odgovornost, zakaj ta dva ključna cilja po prvi sanaciji bančnega sistema nista bila izpolnjena, privatizacija in operativno prestrukturiranje. Spoštovane, spoštovani, jaz sem prepričan, v primeru, da bi sledili programu privatizacije za Novo Ljubljansko banko in Novo Kreditno banko Maribor, 5 milijard evrov davkoplačevalskega denarja ne bi vplačali ob koncu leta 2013. In bi ta denar lahko namenili kam drugam – javno zdravstvo, javno šolstvo, pokojninska blagajna. Pet milijard evrov predstavlja več kot polovico letnih prihodkov proračuna v Sloveniji. Govora je bilo tudi, da v danem trenutku poteka že neka preiskovalna komisija pod nadzorom Banke Slovenije. V Slovenski demokratski stranki imamo tukaj precej zadržkov, kajti prepričani smo, da Banka Slovenije nosi velik del odgovornosti za nastali položaj bančnega sistema kot regulatorja. In da je sedaj neka preiskovalna komisija, kot je bilo navedeno, mislim, v stališču ZaAB in SMC, pod okriljem nekoga, ki je za nastali položaj odgovoren, nam ni jasno in zato se predvsem zavzemamo za preiskovalno komisijo, ki bo neodvisna. Ne glede na dejstvo, da bo Desus podprl to preiskovalno komisijo, me je presenetila vsebina stališča Desusa. Spoštovani kolega Jurša je velikokrat omenil, da gredo preiskovalne komisije v Državnem zboru za neko politično obračunavanje. Spoštovani predstavniki Desusa, jaz sem bil tisti, ki je vodil preiskovalno komisijo bančnega sistema v prejšnjem mandatu. Lahko vam zagotavljam, da v tej komisiji ni bilo nobenih političnih obračunavanj in da je ta komisija ne glede na sestavo posameznih predstavnikov političnih strank tedanjega Državnega zbora delovala zelo enotno. In da niti en sklep, ki ga je komisija v svojem mandatu sprejela, ni bil izglasovan s preglasovanjem; ampak so bili vsi sklepi izglasovani soglasno. In da je bilo to delo uspešno. Žal se je delo komisije prekinilo s predčasnimi volitvami. Težave je komisija imela še s pridobivanjem dokumentacije s strani bank in sodišč. In sem prepričan, da Preiskovalna komisija o ugotavljanju zlorab v slovenskem bančnem sistemu v prejšnjem mandatu ni bila noben politični trampolin; ampak smo si zadali cilj, da pridemo do rezultata. Žal, predčasni mandat oziroma predčasne volitve so to prekinile. S strani kolega Jurše je bilo še izpostavljeno, da smo imeli neskončno sej v Državnem zboru v prejšnjem mandatu in sedanjem mandatu v zvezi z bančnim sistemom in bančno luknjo. Spoštovani kolega Jurša, jaz sem bolj zaskrbljen, da bomo davkoplačevalci do neskončnosti sanirali banke in da je to narobe. Sem prepričan, da smo imeli mogoče še kakšno sejo v zvezi z bankami premalo. 5 milijard evrov. In mene bolj skrbi ta neskončna poraba slovenskega davkoplačevalskega denarja za sanacijo bančnega sistema. Na drugi strani poslušamo, da smo Novo Kreditno banko Maribor sanirali, da smo jo sploh obdržali pri življenju, z 800 milijoni; sedaj bo pa na trgu vredna približno 200 milijonov. In zame je večji problem, zakaj, zaradi koga in zaradi česa smo morali sanirati banko za 800 milijonov, da je sedaj na trgu vredna 200 milijonov; ne pa, da je banka vredna 200 milijonov zdaj. Spoštovani kolega Han je omenil, da pričakuje proaktivno politiko. Esdejeva vlada, v prejšnjem mandatu, v dosedanji vladi, vi imate škarje ter platno v svojih rokah in od vas se pričakuje proaktivna politika. Vi ste tisti, ki sestavljate vlado. Od vas se pričakuje ta proaktivnost. Druga seja Državnega zbora zapored je, ko Državni zbor obravnava več predlogov zakonov s strani opozicije kot sedanje vlade. In potem vi govorite o proaktivnosti. Mislim, da ta zadeva ne gre skozi. Sedaj pa stališče Združene levice. Dejali ste, da preiskovalna komisija v zvezi z zlorabo bančnega sistema v prejšnjem mandatu po vaših mnenjih ni prinesla zadovoljivih rezultatov. Če je bila preiskovalna komisija ugasnjena zaradi predčasnih volitev, jaz mislim, da zadovoljivih rezultatov sploh ne morete pričakovati, kajti komisija ni končala svojega dela. Spoštovani kolega Mesec, jaz predlagam, da si preberete vsaj vmesno poročilo, ki ga je pripravila komisija. Žal tega vmesnega poročila ni obravnaval Državni zbor, razloge pa verjetno poznate. Dejstvo je, da 5 milijard evrov davkoplačevalskega denarja, ki smo jih vložili v sanacijo bančnega sistema, ne moremo govoriti, da je to samo plod svetovne gospodarske in finančne krize. Hkrati pa tudi ne moremo govoriti, da je 5 milijard velika luknja plod kriminalnih dejanj. In ne razumem, da so v svojem stališču povedali, da se predlagatelj v svojem predlogu nekako izogiba obdobja od leta 2004 do leta 2008. Spoštovani kolega Mesec, mi smo predlagali, da preiskovalna komisija pregleda obdobje od leta 1997 do leta 2015. Kje sedaj manjka tukaj obdobje od leta 2004 do leta 2008? Res ne razumem. Dejali ste, da smo postavili napačne hipoteze. Mi nismo postavili nobenih napačnih hipotez; postavili smo samo 13 točk, katere naj preiskovalna komisija pregleda. In prepričan sem, če se preiskovalna komisija resno loti dela, da lahko pride tudi do določenega rezultata. Seveda pod pogojem, da bo komisiji omogočen dostop in vpogled v dokumentacijo. Govora je bilo tudi o vprašanju strokovnosti te komisije. Iz lastnih izkušenj vam lahko povem, da se s tem načeloma strinjam; zgolj poslanci in poslanke, ki jo sestavljajo, verjetno ne eni in ne drugi nimamo tistih potrebnih znanj. Tukaj so potrebna znanja predvsem iz financ in prava, vendar ima po poslovniku dela preiskovalne komisije preiskovalna komisija možnost povabiti k svojemu delu tudi zunanje sodelavce oziroma zunanje strokovnjake. In komisija je v prejšnjem mandatu tudi sprejela takšen sklep, da se v delo komisije vključijo zunanje osebe s finančnim, pravnim znanjem ter revizorskim znanjem. Vendar dokler nismo dobili dokumentacije, ki nam je bila zavrnjena s strani bank in s strani sodišča, ni bilo razloga, da bi te ljudi imenovali in da bi se ukvarjali s papirologijo oziroma medijskimi članki. To pomeni, če je volja, če je tukaj neka skupna točka, se lahko ta preiskovalna komisija dopolni tudi s strokovnimi znanji iz tujine. Spoštovani kolega Mesec, vi ste citirali poročilo Banke Slovenije. Vse je temeljilo na nekem prezadolževanju, na posledicah predvsem obdobja vlade Janeza Janše. Slovenski proračun je edinkrat v zgodovini imel presežek leta 2007, to pomeni v času vlade Janeza Janše. Najmanjša brezposelnost je bila v obdobju vlade Janeza Janše, nadpovprečne rezultate v okviru držav Evropske unije je Slovenija doživela v obdobju vlade Janeza Janše, največjo gospodarsko rast je Slovenija imela v obdobju vlade Janeza Janše v mandatu 2004–2008. To je bila tudi edina vlada, ki zdržala do konca svojega mandata; in tudi edina vlada, ki je takrat sklenila sporazum s Socialnimi demokrati, da se v pomembnih zadevah, ki so povezane s Slovenijo, doseže konsenz. In mislim, da so bili rezultati tudi zaradi tega takšni, kot so bili. Omenili ste, da je vlada takrat izbirala napačno politiko. Spoštovani, ugotovitev preiskovalne komisije, kaj je takrat naredila Banka Slovenije leta 2007. Poleg tega je leta 2007 Banka Slovenije preko instrumentov denarne politike, s katerimi je regulirala količino denarja v obtoku, izplačala približno 3 milijarde evrov domačemu bančnemu sistemu in s tem še povečala likvidnost in posledično pocenila kredite. Banka Slovenija je s prevzemom evra dala dodatno količino denarja 3 milijard evrov. Spoštovani kolega Meseca, vlada Janeza Janše niti na en način, niti z enim vzvodom, niti z enim orodjem ni mogla preprečiti zadolževanja fizičnih in pravnih oseb. In niti ena vlada ali niti en predsednik Vlade, ne sedanji, ne prejšnji, ne Borut Pahor, nimajo tega vzvoda oziroma tega orodja, da preprečijo kreditiranje, najem kreditov fizičnih ali pravnih oseb. Spoštovani kolega Mesec, mediji vas na vsak način hočejo – če ne danes pa jutri – videti kot predsednika Vlade. Spoštovani kolega Mesec, če boste spoštovali zakonodajo in pravni red Evropske unije, tudi v primeru, da boste vi predsednik Vlade, ne boste morali preprečiti kreditiranja pravnih in fizičnih oseb; seveda pod pogojem, da boste spoštovali pravni red Evropske unije. Ker je bilo dosti govora o preiskovalni komisiji, bi mogoče zato, ker da vmesno poročilo ni bilo nikoli obravnavano v tem državnem zboru, prebral tiste ključne ugotovitve, ki smo jih v vmesnem poročilu dali. Državi kot lastnici bank, organom upravljanja bank, regulatorju trga Banki Sloveniji ni uspelo zagotoviti, da se del napak, ki so bile vzrok za prvo sanacijo bančnega sistema, ne bi ponovil še enkrat. Država po uspešno zaključeni sanaciji bančnega sistema v letu 1996 ni sledila ključnemu cilju, ki si ga je zastavila v razvoju poslovnih bank, in sicer privatizaciji in operativnemu prestrukturiranju bančnega sistema. Kadri, ki so bili v letu 1991 zaposleni v organih upravljanja sistema Ljubljanske banke, delniške družbe, so ostali v sistemu Ljubljanske banke d. d., oziroma Nove Ljubljanske banke; ali so nadaljevali poslovno pot v drugih poslovnih bankah ter finančnih institucijah v Sloveniji. Kadri, ki so bili ob začetku tranzicije 90. let prejšnjega stoletja zaposlenih v organih upravljanja največjih slovenskih bank, so ostali v teh bankah ali pa nadaljevali poslovno pot v drugih bankah in finančnih institucijah. Kot vplivni posamezniki so imeli številne povezave, tudi s politiko in lobisti, kjer so se osebne povezave preslikale v korporativna razmerja; nerazvita korporativna kultura in nedefinirani strateški lastninski cilji pa so omogočili, da so ta omrežja prevzemala ključno korporativno kontrolo navkljub močnemu državnemu lastništvu. Regulator trga Banka Slovenije bi po mnenju preiskovalne komisije morala narediti več in v poslovnih bankah vzpostaviti predvsem sisteme ugotavljanja tveganj, ki bi zmanjšale možnost negativnih rezultatov oziroma slabih terjatev. Poslovne banke niso imele vzpostavljenih ustreznih sistemov tveganja sistemskega nadzora ter niso imele vzpostavljenih kadrovskih resursov, ki bi odkrivali morebitne nepravilnosti v poslovanju bank; neoptimalna organizacija upravljanja in nadzora hčerinskih ter odvisnih družb poslovnih bank. Zagotovo je del slabih posojil mogoče pripisati finančni gospodarski krizi, kot omenjeno pa ni moč omenjenim razlogom pripisati vseh. V času visoke kreditne aktivnosti so banke posvečale premalo pozornosti tveganjem in niso financirale projektov izključno na osnovi ekonomske upravičenosti. Neustrezna in pomanjkljiva zakonodaja na področju insolventnosti, neupoštevanje predlogov uprav ter nadzornih svetov po hitrejšem reševanju bank po začetku nastajanja gospodarske krize v letu 2008. Lastniki, država ni sledila predlogom uprav in nadzornih svetov bank v NLB, NKBM v letih 2009, 2010 po zagotovitvi kapitalske ustreznosti oziroma dokapitalizacije bank. Pravočasni odziv in vplačilo kapitala bi bilo potrebno ne le zaradi slabe kapitalske ustreznosti, temveč tudi zaradi strožjih zahtev regulatorjev. Prekomerna izpostavljenost poslovnih bank do določenih panog in povezanih družb. Poslovne banke so v določenih primerih imele prekomerno izpostavljenost do finančnih holdingov in do gradbeništva, večjo vlogo nadzora pri prekomerni izpostavljenosti od poslovnih bank bi moral narediti regulator trga Banka Slovenije. Pritiski nadzornih svetov NLB in NKBM po povečanju tržnega deleža bank, bilančne vsote bank in agresivnejše prodajne politike bank. Vprašljiva strokovnost posameznih članov nadzornega sveta. Kadrovske rotacije. Prehod iz organov nadzora bančnega sistema med organi upravljanja bančnega sistema in obratno. Zastavlja se vprašanje ustreznosti kadrovskih rotacij. Prehod iz organov nadzora bančnega sistema Banke Slovenije med organi upravljanja bančnega sistema poslovne banke ter obratno. Zasledili smo primere, ko se je oseba zaposlila v sistemu poslovne banke, pred tem pa je imela funkcijo nadzora istega sistema poslovne banke; oziroma ko se je oseba zaposlila v sistemu nadzora, pred tem pa je z istim sistemom upravljala; na primer Nučič, Jašovič, Caprirolo. Prevelika vloga predstavnikov državnega lastnika Agencije za upravljanje kapitalskih naložb – AUKN in vplivanje na posamezne poslovodne strukture pri odločanju, prodaja Mercatorja, dokapitalizacija Nove Kreditne banke Maribor. S podobnimi težavami pri pridobitvi listinske dokumentacije, kot jih je imela preiskovalna komisija, se je srečevalo tudi Specializirano državno tožilstvo. To so nam na Specializiranem državnem tožilstvu povedali na sestanku. Problem iz pridobivanja dokumentacij s strani bank in sodišča. Spoštovane, spoštovani! Pomembno se mi zdi tudi, da je ta preiskovalna komisija, za katero pričakujem, vsaj glede na zagotovilo posameznih poslanskih skupin, ki bo dobila zeleno luč danes v državnem zboru, da se bo lahko posvetila tudi zadnji sanaciji. Mislim, da je pri zadnji sanaciji bančnega sistema vrsta vprašanj. Ali je bil ta bančni sistem saniran ustrezno, gospodarno in ali je bil saniran na podlagi zakonov? Mi smo večkrat že v SDS opozorili, zakaj se takrat ni uporabil inštitut ESM. Prepričani smo, da bi bila ta sanacija bančnega sistema cenejša. Takrat je bilo s strani Ministrstva za finance rečeno, da se orodja ESM ne bo uporabljalo zaradi tega, ker bi potem komisija dala preveč pogojev in bi bili neodvisni. Na drugi strani pa smo potem poslušali, da kljub temu, da smo slovenske banke sanirali s svojim denarjem, nam komisija postavlja neke pogoje. Ali je bilo striženje imetnikov podrejenih obveznic zakonito, ali ne – o tem odloča Ustavno sodišče. Vrsta zadev. Ne strokovni javnosti, ne širši javnosti, ne Državnemu zboru ni bila nikdar razkrita metodologija izračunavanja bančne luknje. Nekako smo, jaz ga imenujem črni petek za davkoplačevalce – 13. 12. 2013, poslušali, kako imamo po tej sanaciji najbolj zdrave banke v Evropi. V manj kot enem letu dni pridejo stresni testi Evropske centralne banke, kjer dve največji sistemski banki kljub milijardnim dokapitalizacijam padeta na stresnih testih. In v Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da je treba vsa ta vprašanja razjasniti.
Postopkovno, gospod Matjaž Han.
Hvala lepa. Žal mi ni ostalo nič drugega kot proceduralni predlog, ampak ga bom tudi opredelil. Spoštovani predsednik, danes, ko je Marko kot predlagatelj začel polemizirati s stališči, mi ni preostalo drugega, kot da dam proceduralni predlog, da moramo v prihodnje razmišljati o tem, da bo imel vendarle predsednik Državnega zbora možnost, da poslanskim skupinam, ki predstavljajo stališča, da možnost replike. To, kar se je sedaj zgodilo, ko je Marko na nek način razcefral naša stališča, takšna ali drugačna, mislim, da ni v redu, ker se na nek način mi ne moremo javljati, ker nismo še na nek način v razpravi razpravljali. Mislim, ali naj se poslovniška komisija do tega opredeli, ali pa ne nazadnje, predsednik, vi imate možnost dati tudi nam besedo. Bom pa povedal, zakaj sem se javil, ker se ne bi drugače javil, ker je bil na nek način korekten Marko od tistega, ko se je nehal ukvarjati s stališči poslanskih skupin. Marko, ko sem jaz govoril o proaktivnosti, ko sem govoril o tem, kaj mora vlada storiti oziroma kaj mora politika narediti, sem prej povedal – še malo samokritike. In sem jasno mislil na to vlado. In me mi polagati besede, tisto, kar ti misliš, oziroma tisto, kar ti nisi slišal. Preden sem to izjavil, sem rekel, da gre za samokritiko. Moral sem se javiti. V prihodnje bi pa vendarle tudi predlagatelje pozval, da naj povedo tisto, kar mislijo, naj pa s samimi stališči ne polemizirajo, ker se nimamo možnosti na nek način javljati. Hvala lepa.
Prosim! [[oglašanje iz dvorane]] Prvi del predloga je sicer smiseln in bi ga bilo smiselno urediti v Poslovniku. Seveda za to obstaja poslovniška komisija. Drugi del pa je zloraba poslovniškega za polemiziranje s tistim, ki obvlada Poslovnik toliko, da točno ve, da lahko napade takrat, ko se nihče ne more braniti z repliko. Tak je pač naš poslovnik. Zaradi tega, kolega Han, ti moram za drug del izreči opomin. [[oglašanje iz dvorane]] Za prvi del pa ne; prvi del je sprejemljiv, za drugi del pa opomin. Sedaj gremo naprej, sedaj jih bom prebral malo več, ker je kar nekaj tistih, ki so se odjavili. Najprej ima besedo gospa Suzana Lep Šimenko, pripravita naj se gospod Ljubo Žnidar in gospod Janko Veber.
Hvala za besedo, predsedujoči. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Veliko je bilo v zadnjih tednih, že kar mesecih, rečeno na temo sanacije bančnega sistema. V preteklosti smo zelo radi uporabljali pojem bančna luknja. Sedaj pa mislim, da je prišel čas, da pa mi tej bančni luknji na nek način naredimo dno. Tako, da se mi zdi mogoče ta na nek način zaključna, na drugi strani pa začetna faza, ki je izjemno pomembna. Da je do tega stanja v bančnem sistemu prišlo, vemo, kje so razlogi. Krediti so se dodeljevali po prijateljskih vezeh posameznikom in podjetjem. Banke zagotovo niso imele za vse iste kriterije pri podeljevanju kreditov. Bom rekla, navadne državljanke in državljani niso mogli kar tako pridobiti kredita z ugodno obrestno mero in brez ustreznega zavarovanja, kot se je to drugače dogajalo. Žal so pač banke v zavarovanja jemale vse mogoče stvari, neustrezno ovrednotene nepremičnine in zelo različne premičnine, tudi brez vrednosti. Uprave bank, lahko rečemo, da so očitno banke vodile nestrokovno, negospodarno; organi nadzora, nadzorni sveti tudi svoje naloge niso opravljali. Banka Slovenije, ki pa opravlja vlogo regulatorja in bi morala svoje delo opravljati učinkovito, neodvisno, strokovno in v skladu z zakonodajo, pa je kot regulator odpovedala. V primeru stanja v bančnem sistemu je zagotovo nevestno delo opravljalo več ljudi – od uprave, nadzornih svetov in do regulatorja bank. Ampak v tem primeru ne gre za neke male napake. Gre za zelo veliko škodo, ki je ogrozila naše javne finance in s tem tudi vse državljanke in državljane. Vsi se zavedamo tega, da je zdrav bančni sistem še kako pomemben za posameznike in naše gospodarstvo. Mora pa biti deležen zaupanja, za katerega verjamem, da je v tem primeru, in da ga v tem trenutku še vedno ni deležen. Temeljiti mora na zdravih temeljih, na poštenem, pravičnem kreditiranju z ustreznim zavarovanjem. Breme vseh teh nezavarovanih kreditov pa nosimo vsi mi. In kar je še huje, do danes nihče za to ni odgovarjal; ne na strani uprav bank, ne na strani nadzornih svetov in ne na strani Banke Slovenije. Danes so pogoji bank pri podeljevanju kreditov pogosto zelo nesorazmerni. Vem za primer, navaden kredit za avto v vrednosti 10 tisoč evrov, na eni strani so zahtevali zavarovanje zavarovalnice ter še poroka. Bi rekli, da gre za zelo nesorazmerno, in bi se v tem primeru vprašali, kje pa je tukaj pravičnost. 5 milijard smo vložili v sanacijo bank. Kaj je tisto, kar je najhuje, je to, da teh 5 milijard najverjetneje ne bo dovolj, ker vemo, da imamo ponovno več kot 4 milijarde teh slabih kreditov v slovenskih bankah. Seveda se vsi tega zavedamo, da če bi mi teh 5 milijard vložili kam drugam, v neke dobre projekte, morda v infrastrukturo, bi na našem koncu avtocesta Draženci–Gruškovje že bila. Ne bi bil problem s tretjo razvojno osjo, lahko bi imeli več urgentnih centrov ali pa sploh ne bi govorili o krčenju nujne medicinske pomoči izven mestnih središč. Ne bi se spraševali, če imamo denar za pripravništva in na ta način mladim onemogočamo obvezno opravljanje pripravništva, ki je pogoj, da lahko v nadaljevanju sploh opravljajo strokovni izpit. Lahko bi govorili o večdesettisočih novih delovnih mestih, lahko bi govorili o zmanjšanju obremenitve plač, o višjih neto plačah. Žal temu pač ni tako. Visok znesek, potreben za sanacijo bančnega sistema, številne objave glede domnevnih nepravilnosti pri ugotavljanju kapitalske ustreznosti so seveda zamajale zaupanje v samega regulatorja našega bančnega sistema. Pa bom ponovila podatke, ki so bili objavljeni v časniku The Economist. Banka Slovenije se po kriteriju števila zaposlenih v centralni banki uvršča v sam svetovni vrh. Na 100 tisoč prebivalcev jih imamo kar mi 21,6; če vzamemo primerjavo s švedsko banko, ima 4,1 zaposlenega na 100 tisoč prebivalcev. Državni zbor mora sprejemati izjemno pomembne odločitve v zvezi z reševanjem bank v slovenskem bančnem sistemu. Vse dokapitalizacije so se potrjevale tukaj, v Državnem zboru. In ravno zato se mi zdi še kako nujno, da se danes potrdi ta sklep o odreditvi parlamentarne preiskave. Zakaj? Šlo je za oškodovanje javnih financ, oškodovan je bil proračun Republike Slovenije in s tem so bili oškodovani vsi državljani in državljanke. Kaj bomo dosegli s to parlamentarno preiskavo? Prvič, ugotovili bomo, ali je Banka Slovenije kot regulator ukrepala pravilno ali ne. Ugotovili bomo, koliko je bilo teh kreditov, komu so bili dani in pod kakšnimi pogoji – vsi ti sporni krediti in tudi sporne garancije. Ugotovili bomo, kakšna je bila posojilna politika bank. In kar je zelo pomembno, kdo je odobril in podpisal te sporne kredite, kakšna je bila tu vloga uprav in nadzornih svetov. Ugotovili bomo tudi, zakaj po prvi sanaciji bank ni prišlo do dogovorjene privatizacije, dogovorjene iz leta 2001. Pa tudi, zakaj, kje so razlogi, da je prišlo do prisilne likvidacije Probanke, Factor banke in tako naprej. Torej, ugotovili bomo celotno sporno kreditiranje in kdo so odgovorne osebe. Moram reči, da me izjemno veseli napovedana podpora tej preiskovalni komisiji in se že veselim nadaljevanja tega dela. Hvala.
Zdaj ima besedo gospod Ljubo Žnidar. Pripravita naj se gospod Janko Veber in gospa Eva Irgl.
Hvala lepa, predsedujoči. Spoštovani kolegice in kolegi! Poskušal bom biti čim bolj enostaven in nazoren. V letu 2008 je bila država zadolžena za 8 milijard; tri leta kasneje, v letu 2011, za 16 milijard. V tistih treh letih smo pridelali 8 milijard dodatnega dolga. V naslednjih treh letih smo pridelali 14 milijard dodatnega dolga. Skupni dolg države je konec leta 2014 znašal že 30 milijard. Danes je bilo iz razprave vladajočih poslanskih skupin razbrati, da je glavni krivec za ta porast našega zadolževanja evropska in svetovna ekonomska ter gospodarska kriza. To je bilo danes razbrati iz vseh razprav ostalih razpravljavcev. Osebno pa menim, da temu ni tako in da smo si v veliki meri krivi sami. Pa bom navedel samo dva glavna vzroka, ki sta po mojem pripomogla k tako veliki zadolženosti. V zadnjih šestih letih ni bilo sprejetega niti enega ključnega reformnega ukrepa, ki bi izboljšal poslovanje naše države. Kjer bi se morali nizati ukrepi in uravnotežiti javne finance, se to v zadnjih šestih letih ni zgodilo. Kot drugo, v zelo veliki meri so vzrok nepravilnosti v bančnem sistemu. Eden ključnih in zelo pomembnih vzrokov! Če bi banke ravnale gospodarno, bi imeli danes v žepu 5 milijard. Ne bi jih imeli v žepu, ampak bi s temi 5 milijardami lahko zgradili drugi tir železniške povezave Divača–Koper, ki je ocenjen na milijardo 400 tisoč. S tem denarjem bi lahko zgradili oba manjkajoča avtocestna priključka proti Hrvaški: Draženci–Gruškovje in odsek Postojna–Jelšane. S tem denarjem bi lahko zgradili tretji pomol v Luki Koper in s tem denarjem bi lahko zgradili del tretje razvojne osi na južnem ali na severnem odseku. 5 milijard je veliko denarja. Danes pa iščemo denar za te investicije, ki so nujno potrebne, ki so cokla gospodarstvu in razvoju Slovenije. Tukaj bi jih morali poiskati. Po mojem mnenju bo parlamentarna preiskava premalo, zato tudi z moje strani apel predvsem za vladajoči del koalicije, da je tukaj potrebna še dodatna proaktivnost za dodatne ukrepe, da se ugotovijo nepravilnosti v bančnem sistemu. Spomnimo se nazaj, ko je bila zavrnjena pobuda, da se odprejo določeni podatki, da se razkrijejo določene bančne nepravilnosti; pa smo bili pri tistem poizkusu zavrnjeni. To menim, da ni pot, ki pelje k reševanju in razkritju nepravilnosti, zaradi tega menim, da je tudi ta parlamentarna preiskava dobra, da bo odkrila ali rešila vsaj del tistih nepravilnosti, ki so se v bančnem sistemu zgodili. Prihajajo tudi novi dogodki. Poglejmo si primer negativnega mesečnega euribora zadnje tri mesece. Nihče, verjamem, tudi finančni strokovnjaki ne znajo povedati, kaj bo to pomenilo v prihodnosti; ali bo to še dodatek k novi bančni luknji. Če smo tukaj natančni, bi se morali z negativnim euriborom krediti poceniti. Tukaj je veliko neznank v prihodnosti in naj parlamentarna preiskava dobro opravi svoje delo, da zaščitimo slovenski evro, ki je še kako pomemben za okrevanje naše države.
Besedo ima gospod Janko Veber. Pripravi naj se gospa Eva Irgl in za njo gospod Danijel Krivec.
Hvala za besedo. Lep pozdrav vsem! V besedilu predloga sklepa za uvedbo parlamentarne preiskave o delovanju našega bančnega sistema je navedeno, da gre za časovno obdobje od 1. 1. 1997 do dneva odreditve predmetne parlamentarne preiskave; torej predvidevam, da do današnjega dneva. Mogoče res na prvi pogled izjemno dolgo obdobje, ampak vendarle po svoje logično. Če se spomnimo, kako smo pristopili k temu, ko smo se osamosvojili, da uvedemo privatno ter državno lastnino. Najprej je bilo treba družbeno lastnino preoblikovati v privatno in državno. Ravno vsi ti dogodki so med seboj od takrat izjemno tesno povezani. Vsi se najbrž še spomnimo uvedbe certifikatov. Velika večina državljank in državljanov je dobila certifikat za vso vloženo delo, ki je bilo delo generacij pred tem, da je bilo to premoženje ustvarjeno. Nekateri so imeli smolo pri tem, ker niso imeli botrov, in so te certifikate s težavo unovčili ali pa s težavo dobili kaj veliko denarja za certifikat. Drugi, ki so imeli botre, so dobili posojila pri bankah in odkupili številne certifikate in s tem, lahko rečemo, tudi obogateli. Ampak vendarle, banke so najele te kredite v tujini in ti novi lastniki so to družbeno premoženje, ki so ga dobili preko certifikatov, pravzaprav izčrpavali. Prišli smo tudi v situacijo, ko so mnoga podjetja zaradi tega propadla, ker se ni vlagalo v razvoj. Številni so izgubili delovna mesta, številni so bili preseljeni na druga delovna mesta ali v druge organizacije. In zanimivo, da ti, ki so dobili kredite za to, da so odkupili to premoženje, jih tudi bankam niso vračali. In vmes so tudi preprodajali ta podjetja številnim špekulantom in vse te obveznosti do botrov in tem špekulantom, ki so nakazovali denar v davčne oaze, je bilo treba poplačati njihov trud. Zato so številna naša podjetja propadla. Ker so bili ti krediti najeti večinoma v tujini in če se posledično potem zaustavimo v tistem trenutku, ko smo se pred kratkim srečevali s tem, da so nam tujci ocenjevali terjatve v naših bankah, je res nenavadno, da smo močno pri našem bančnem sistemu vpeti prav na posle preko tujine; in da nam morajo res tujci povedati, kakšen dolg imajo naše banke oziroma koliko slabih terjatev imajo naše banke. Tega ne znamo sami?! Jaz preprosto tega ne verjamem. Vendar dejstvo je, da so nam tujci ocenili, koliko potrebujemo. In potrebujemo toliko, kolikor so predlagatelji tudi v svojem gradivu navedli – 5 milijard. Ampak brez resnih podlag, kako so tujci prišli do te ocene. Jaz sem sicer na zaprti seji Državnega zbora, ko ste me razreševali kot ministra za obrambo, povedal, kako je prišlo do teh 5 milijard. Danes je odprta seja, pa tega ne bom povedal, ampak takrat sem povedal, na kakšen način se je prišlo do teh 5 milijard. Želim pa povedati naslednje, da so tuji finančni izvedenci močno podcenili te terjatve; in tako podcenjene so tudi prenesene na našo slabo banko. In ta naša slaba banka močno podcenjene terjatve prodaja naprej, razliko pa plačujemo mi vsi, kajti država se je zadolžila zato, da to razliko lahko pokrivamo bankam. Mi smo pravzaprav ponovno dokapitalizirali te banke in zato je prav, da ves ta proces dejansko pogledamo od leta 1997 – pa mogoče bi bilo še kakšno leto prej lahko vključeno – pa vse do danes. Dejstvo je, da se poleg tega procesa, ki sem ga na kratko želel opisati in je potekal skozi zgodovino osamosvajanja Slovenije, ta hip dogaja tudi to, da sočasno država prodaja tudi naša najboljša podjetja. In če vemo, da se to dogaja v trenutku, ko so naše banke dokapitalizirane toliko, da pravzaprav niti ne vedo, kam s tem denarjem, ga pa ne vlagajo nazaj v gospodarstvo, vam lahko mirne duše povem, da ne bi bilo treba prodati Mercatorja, ker je imel 1 milijardo že svojega premoženja, kolikor je bil tudi dolg Mercatorja. Pet milijard smo dali v banke, lahko bi se tudi ta dolg normalno servisiral, ne bi bilo treba prodati pivovarne Laško in Uniona, ne bi bilo treba prodati Dela, ne bi bilo treba prodati Heliosa, Aera, Fotone, številnih naših izjemnih in eminentnih podjetij, ki so prešla v last tujcev. Kako to, da s slovenskim bančnim sistemom tako močno tujci razpolagajo? To je res eno od vprašanj, na katerega upam, da bomo tudi skozi delo v tej komisiji dobili jasen odgovor in rešili to, kar se še rešiti da. Glede tega izjemno dolgega obdobja sem pa vendarle prepričan, da se tudi znotraj tega dolgega obdobja da izluščiti tudi konkretne primere, ki bi se jih dalo v relativno kratkem času obelodaniti. Če se spomnite, smo bili pred kratkim deležni kar veliko kritik v državnem zboru, ker smo sprejeli zakon, s katerim smo želeli preprečiti izplačilo enega milijona evrov nagrade gospodu Kramarju, bivšemu predsedniku uprave Nove Ljubljanske banke. Ustavno sodišče je ugotovilo, da mu ta nagrada pripada, ker gre za pridobljeno pravico. In res je tako. Gre za pridobljeno pravico in noben zakon ti tega ne more vzeti; razen če ne dokažemo javnega interesa. Takrat lahko posežeš tudi za nazaj. Jaz sem zadovoljen, da so predlagatelji v svojem gradivu zapisali tudi pomen javnega interesa v drugi točki, rimska dve – parlamentarna preiskava je javnega pomena oziroma je v javnem interesu. Zelo pomembna določba. Za javni interes pravijo, v oklepaju – Večinski interes državljanov je, da domače gospodarstvo učinkovito deluje, da se ustvarjajo nova delovna mesta, da se plačujejo davki, skratka, da se zagotavlja dolgoročna rast blaginje prebivalstva. To je samo eden od teh odstavkov, ampak dovolj, da imamo to določbo javnega interesa v tej parlamentarni preiskavi. Sam pa si upam trditi, da bomo javni interes v primeru Kramarja lahko zelo dobro utemeljili tudi s tem, ker je zaradi slabih terjatev bank prišlo do tega, da so številni izgubili delovna mesta, da so številni na robu preživetja; da je pravzaprav zaradi tega, ker moramo vlagati denar v sanacijo bank, premalo sredstev za znanost, za razvoj tehnologij, da je premalo sredstev za naš pokojninski sistem, ki ga moramo vedno znova reševati in se spraševati, ali bomo lahko ljudem zagotavljali v prihodnosti pokojnine. Če pogledamo našo najmlajšo generacijo oziroma mlajšo generacijo, ki stopa na svojo karierno pot, ugotavljajo, da jim ne omogočamo neke normalne, uspešne kariere v Sloveniji. Vse to, sem prepričan, lahko dokažemo znotraj tega sistema, ki se je dogajal v teh zadnjih dobrih dveh desetletjih, ali če gremo od leta 1997 naprej, nekaj manj kot dve desetletji, ker je pač ta datum naveden. Če kaj, lahko povem, je res cilj, ker sem bil eden tistih poslancev v Državnem zboru, ki smo bili nekako izpostavljeni; češ, poglejte, sprejeli ste zakon v primeru Kramarja, ki ga je Ustavno sodišče zavrnilo, in s tem ste omogočili, da ima gospod Kramar še vedno tisti milijon evrov lepo varno shranjen pri sebi. Ja, resnično imam zelo velik interes, da dokažemo javni interes in da predlagamo zakon v Državnem zboru, s katerim bomo lahko utemeljili, da je dobil to nagrado neupravičeno izplačano, ker je veliko prispeval – po vsej verjetnosti, to je sum – k temu, da so nastale slabe terjatve v naših bankah in da smo te slabe terjatve vsi mi morali poplačevati. Zato pozdravljam današnjo veliko pripravljenost vseh poslanskih skupin, da se ustanovi ta preiskovalna komisija, in pravzaprav si želim, da začne delovati čim prej. Hvala.
Besedo ima gospa Eva Irgl. Pripravi naj se gospod Danijel Krivec, za njim pa gospod Franc Breznik.
Najlepša hvala za besedo. Spoštovane poslanke, spoštovani poslanci! Bančna luknja je velika 5 milijard evrov. Do sedaj smo že dvakrat sanirali bančni sistem od osamosvojitve dalje in vsaj pri drugi sanaciji se je to dogajalo zlasti zaradi tega, ker so se podeljevali sporni krediti posameznikom in podjetjem, ki potem teh kreditov bodisi niso bili zmožni odplačevati bodisi jih celo niso želeli. Treba je reči bobu bob in povedati, da uprave bank niso delovale odgovorno ves ta čas in niso delovale gospodarno. Nadzorni organi, ki so tisti, ki bi morali opozoriti na napake, ki so se dogajale znotraj bančnega sistema, pa svojega dela niso opravili tako, kot bi ga morali. Skratka, znotraj bančnega sistema so se dogajale velike nepravilnosti; odgovornosti za nastalo situacijo pa do sedaj ni prevzel še nihče, organi pregona pa tudi zelo počasi iščejo odgovorne. V prejšnjem mandatu Državnega zbora je preiskovalno komisijo glede bančne luknje vodil kolega Pogačnik in, žal, takrat komisija ni mogla priti do konca vsega, ker so bile vmes predčasne volitve. Treba pa je tudi povedati, spoštovani kolega Veber, da ste zavrnili možnost, da se vmesno poročilo o zlorabah v bančništvu, ki ga je sprejela preiskovalna komisija, obravnava tudi na seji Državnega zbora. In kaj nam to pove? Pove nam tudi to, da je sprega med politiko in temi spornimi krediti in vsem, kar se dogaja v zvezi s tem, zelo močna. Seveda tega ne govorim na pamet. Poglejmo primer nekdanje vidnega politika, včasih je sedel tukaj v prvi vrsti, eno leto, bil je kandidat za mandatarja, pa mu ni uspelo, ker ni znal dovolj dobro seštevati, ampak ta gospod je sam prostodušno priznal, da je klical okoli, da se mu podeli eden od teh spornih kreditov za projekt Stožice, za katerega smo kasneje ugotovili, da je nasedli projekt. Ampak ali kdo odgovarja za to? Ali gospod Janković že odgovarja za to? Zaenkrat ne poznam še nobenega, ki bi odgovarjal za večmilijardno bančno luknjo in tudi za to, da je nekdo vplival po političnih linijah, da se je nekomu dodelil kredit. Zakaj je tako pomembno, da danes ustanovimo preiskovalno komisijo o bančništvu oziroma o zlorabah v bančništvu? Prvič zaradi tega, ker je to pomembno zaradi transparentnosti. Nekaj dni nazaj smo v tem državnem zboru obravnavali zakon o bankah. Vsi veliko govorite zlasti v Stranki modernega centra, da je potrebna transparentnost in preglednost na področjih poslovanja, ampak ko pa je treba o tem glasovati, glasujete proti. Tako boste glasovali proti zakonu o bankah, se pravi, da bi banke dale potrebne dokumente, da bi ljudje oziroma mi, ki tukaj ne nazadnje tudi potrjujemo, recimo, dokapitalizacijo bank, dejansko imeli vpogled, kaj se je dogajalo, in to tudi zaradi tega, ker imajo državljanke in državljani pravico vedeti, kam je šel njihov denar. Ampak vi ste proti tej transparentnosti. Tako kot boste danes glasovali tudi proti zakonu o transparentnem poslovanju znotraj notarjev in odvetnikov. Tudi proti tej transparentnosti ste. Res je, govoriti je lažje, kot potem nekaj v resnici narediti. In tukaj bi jaz pričakovala, da bo končno pa vendarle narejen že ta preskok od besed k dejanjem. Zakaj je še potrebna ustanovitev te preiskovalne komisije? Ugotoviti je treba na kakšen način in pod kakšnimi pogoji so bili podeljeni krediti, bančne garancije in tako naprej. Očitno državljanke in državljani drugače ne bodo dobili vseh odgovorov, ker celo Banka Slovenije ne želi dati podatkov. Zato je kolega Pogačnik v prejšnjem mandatu imel tudi velike težave. Ne sodišča, ne banke niso dale svojih podatkov. In ko zahtevamo, da se sprejme oziroma predlagamo zakon, ki bi dovoljeval, da bi prišli do teh dokumentov, ravno zaradi transparentnosti in ker smo dolžni to storiti zaradi vseh davkoplačevalcev, glasujete proti. Zakaj je pomembna preiskovalna komisija? Preveriti je treba zakonitost delovanja bančnega sistema v večinsko državni lasti in ugotoviti, kdo so bile osebe, odgovorne za poslovanje. Že prej sem omenila uprave bank in nadzorne organe. Nihče se ni izkazal. Uprave bank ne zaradi tega, ker so kar tako na lepe oči dajale kredite in po politično prijateljskih linijah, nadzorni organi pa niso svojega dela opravili zato, ker so očitno ščitili uprave, namesto da bi jih nadzirali. Ščitili so očitno tudi posameznike znotraj politike. In to se počne še danes. Zato ne pridemo do nekaterih rezultatov. Ugotoviti in preveriti je treba vpliv javnih funkcionarjev in funkcionarjev na delovanje in poslovanje bančnega sistema. Že prej sem omenila nekdanjega visokega politika, ki je želel postati mandatar, da ne govorim recimo o navezi, ki je bila zadnjič omenjena, bratov Dragonja in tako naprej. To so vse politične povezave, o katerih je treba spregovoriti in potem najti tudi odgovornost. Preveriti je treba, kako je potekalo pokrivanje izgub. Ali je to potekalo na primer preko višjih stroškov poslovanja bank? Tudi to moramo preveriti. Preveriti in ugotoviti je treba vpliv povezanih oseb in ne nazadnje je treba preveriti razloge za nadzorovano likvidacijo Factor banke in Probanke. Spoštovane kolegice, spoštovani kolegi, niste dali podpisov pod preiskovalno komisijo, da bi se takoj odredila in ustanovila. Zlasti sem jaz osebno to pričakovala od največje koalicijske stranke, Stranke modernega centra, ker ima v svojih vrstah posameznike, ki vedo vedno veliko povedati o transparentnem preglednem delovanju in so tudi borci na nek način za transparentno delovanje. Vendar nihče od teh borcev ni dal svojega podpisa pod preiskovalno komisijo. Seveda lahko to politično razumemo kot taktiko, da ste se vendarle potem odločili, da boste samo potrdili preiskovalno komisijo danes v Državnem zboru, zato da boste lahko nekoga sebi všečnega nastavili za predsednika preiskovalne komisije. In mogoče bo ta predsednik preiskovalne komisije potem že vedel, kaj mu je odkriti in kaj je treba prikriti. Preiskovalno komisijo je treba ustanoviti. To smo dolžni državljankam in državljanom. Ne glede na to, da niste dali podpisov takoj v začetku pod preiskovalno komisijo, se vam zahvaljujem, da boste danes pa vendarle glasovali za to, da se ustanovi. Najlepša hvala.
Hvala lepa. Replika. Gospod Janko Veber, izvolite.
Replika oziroma upam, da tudi dokončno pojasnilo, da bo odpravljen ta dvom, ki je bil izpostavljen že na prejšnji točki, ko smo se pogovarjali o Zakonu o bančništvu. Samo na kratko. Poročilo komisije je bilo posredovano 17. 6. 2014, to je vmesno poročilo za obravnavo. 1. 7. 2014 je bila vložena zahteva za sklic izredne seje zbora na moj predlog kot predsednika Državnega zbora, ker je komisija to želela uvrstiti na dnevni red, pa sem jo opozoril, da ne gre, ker je treba vložiti zahtevo za izredno sejo, da se to lahko uvrsti na dnevni red. Torej na moj predlog je bil predlagatelj obveščen, da je treba zbrati podpise za sklic izredne seje. Na 104. seji Kolegija je bilo dogovorjeno, da se ne podlagi te zahteve s to točko širi dnevni red že sklicane 71. izredne seje zbora, ki je bila 4. 7. 2014. Vendar širitev ob določitvi dnevnega reda 71. izredne seje ni bila izglasovana. Zato sem kot predsednik Državnega zbora 4. 7. sklical 72. izredno sejo za 15. 7., torej po volitvah. Skrajni rok za izvedbo te seje pa je bil 16. 7. 2014. In kaj se je potem zgodilo? Predlagatelji za sklic izredne seje ste umaknili zahtevo za sklic izredne seje. Kot predsednik Državnega zbora sem izpolnil prav vse, kar je bilo treba, da bi do obravnave tega poročila prišlo. Žal ste predlagatelji ocenili, da po volitvah ta seja ni več potrebna in ste umaknili zahtevo za sklic izredne seje. To je resnica, to je dejstvo in upam, da smo s tem tudi to poglavje danes zaprli. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Danijel Krivec, pripravi naj se dr. Vinko Gorenak.
Hvala za besedo, spoštovani podpredsednik. Lep pozdrav vsem kolegicam in kolegom! Mislim, da je pred nami ena zelo pomembna odločitev o tem, da odredimo to parlamentarno preiskavo, ki bo odstranila nekatera dejstva na tem bančnem področju. Iz predhodnih razprav in stališč je bilo sicer razbrati, da to podpirate, vendar jaz še vedno nekako dvomim, kajti v preteklosti smo že večkrat obravnavali primere bančnih tajnosti in problemov, ki nastopajo znotraj tega, in so bile razprave vedno v smeri, da se vsi strinjamo, da je treba določene podatke pridobiti, in to predvsem tam, kjer gre za davkoplačevalski denar, ki je usmerjen v posamezne sanacije. Te razprave so bile zelo obširne v tem Državnem zboru, vendar ko smo prišli do točke odločanja, je večinsko koalicija take predloge zavrnila. To je bilo tako v primeru Probanke kot v primeru Factor banke. Takrat ste se vsi strinjali, da gre za dve privatni banki, ki jih saniramo z davkoplačevalskim denarjem, in da bi bilo prav, da dobimo tudi podatke in vpogled v to, kaj se s tem denarjem državljanov sanira. Vendar ko smo predlagali posamezne sklepe, ki bi to tudi udejanjili, ste glasovali proti. Zato vam bom jaz zaploskal oziroma se veselil šele takrat, ko bo glasovanje zaključeno, navkljub temu da vsi govorite o podpori tej preiskovalni komisiji. Mislim, da je ta preiskovalna komisija dejansko nujna, kajti v teh 13 točkah, ki so bile lepo obrazložene s strani predlagatelja, so dejansko evidentirani vsi problemi, ki so nastajali, kot je bilo povedano, od leta 2007, ko se je zaključila dejansko prva sanacija bank. Verjamem, da državljanom nikakor ni jasno, kako lahko pride do tako velike luknje v državnih bankah, ob dejstvu, da imajo lastne izkušnje, ko gredo in najemajo kredite v teh istih bankah. Takrat morajo izpolniti ogromno obrazcev, dati vsa zagotovila, zavarovati svoje kredite s poroki, s premoženjem in tako naprej, in njim enostavno ni jasno, kako se na drugi strani lahko v državnih bankah naredijo tako velike luknje, ne da bi kdorkoli odgovarjal oziroma da bi prišlo do kakršnegakoli unovčenja premoženja, ki je bilo dano v zavarovanje. Mislim, da to večini državljanov ni jasno, zato je prav, da se ta dejstva osvetlijo in skozi parlamentarno preiskavo tudi pride do ugotovitev, zakaj se to lahko v državni bankah dogaja. Prej se je kolega Veber sicer spustil še nekoliko bolj v zgodovino, govoril je o certifikatih in o tem, kako ljudje v nekem obdobju dejansko niso imeli vpogleda, kaj imajo v rokah. Vendar so že takrat določeni poučeni, vi ste jih imenovali botri, veliko vedeli o tem, kaj s temi certifikati narediti. Eden izmed zelo eminentnih govornikov na tem področju, ki še vedno tudi zdaj ob določenih priložnostih pove svoje mnenje in ga vi zelo veselo citirate, je bil gospod Mencinger. Takrat je govoril o tem, da so ti papirji dobesedno za nekaj obrisati. Ampak ta gospod še vedno govori tudi zdaj v primeru lastninjenja posameznih podjetij na podoben način. Se pravi, treba se je vprašati, kdo je pravi boter za nekatere rabote. Ta gospod Mencinger je tudi eden izmed prvih privatizatorjev, kajti pravni inštitut ekonomske fakultete je dobil zasebne lastnike že tam 1992, 1993 ko je na drug način ta isti gospod govoril o tem, da so certifikati za v smeti. Tako da ta stvar bo še zanimiva, če bomo res posegali tako daleč nazaj v teh zgodbah. Kot je bilo prej povedano, sanacija koncem leta 1996 je dejansko te naše državne banke postavila v neko primerljivo zgodbo z evropskimi bankami, vendar se tisti drugi korak, da v teh bankah država ostane samo s kontrolnim deležem, se pravi 25 plus 1 delnica, ni zgodil. Verjetno bomo vsi z zanimanjem ugotavljali, zakaj se to ne dogaja. Zanimivo bi bilo tudi, da se je kolega Veber ves čas vrtel o enem milijonu, ki je bil izplačan gospodu Kramarju. Mislim, da je bila ta individualna pogodba sklenjena v nekem obdobju, ko je bil v nadzornem svetu te banke tudi nekdo iz vaše opcije, gospa Metka Tekavčič, ki je v tem času dekanja Ekonomske fakultete in ki je v svoji izjavi celo dejala, da prevzema vso odgovornost za to pogodbo. Se pravi, da ti naslovi obstajajo, in je prav, da se povabijo v to preiskovalno komisijo, da povedo kaj menijo glede tega. Zanimiva je tudi njena izvaja, kajti od leta 2001–2005 je bila v nadzornem svetu, da so oni resno delali in strokovno. Sedaj pa vsi ugotavljamo, da je bilo veliko stvari v tistem obdobju na nek način nestrokovnih. Mogoče je šlo tudi v določenih primerih mimo teh nadzornih svetov in je šlo po neki botrski liniji v čudne vode. Absolutno bo ta preiskovalna komisija verjetno dala marsikateri zanimiv odgovor, ki ga na nek način vsi pričakujemo. Tudi tega da v obdobju zadnjih deset let ugotavljamo, da dokapitaliziramo banke, sprejemamo poroštva, vendar kot poslanci sprejemamo odgovornost za te sklepe, ne smemo pa dobesedno vprašati, kaj se s tem denarjem dogaja. In to je neka anomalija, ki mislim, da v evropskem prostoru nima mesta, vendar je bilo vedno stališče, da so to neke bančne tajnosti, do katerih tudi poslanci nismo upravičeni, navkljub temu da podpišemo pravila, ki veljajo za zaupne podatke. Na drugi strani pa, ko pride do težave, mirno stisnemo in podpremo dokapitalizacijo – v zadnjih primerih več milijard, da nekdo pokrije nekatere luknje, mi pa o teh luknjah enostavno ne smemo nič vedeti. Zato je prav, da ta komisija vse to na nek način razišče, da se najde tudi odgovornost, kjerkoli že je. Bo pa verjetno v nadaljevanju treba tudi na področju zakonodaje še dodatno verjetno spremeniti kakšen zakon, verjetno v Zakonu o bankah. Če bo volja, kot je bila izražena v stališčih, verjamem, da bomo skupno tudi kakšno zakonsko materijo spremenili, da bo ta komisija imela možnost vpogleda v to, kaj se dogaja. Prej je bilo opozorjeno, da niti sodišča niti preiskovalni organi ne dobijo vseh podatkov v določenih primerih. Iz tega razloga je tudi jasno dejstvo, da še ni nobenega sprocesiranega primera, kajti če ne pride inštitucija, ki preiskuje, do podatkov, tudi ne more dati ovadbe. Ovadeni so tisti najbolj nizki uradniki, pri katerih se odgovornost zelo hitro ugotovi, za te visoke botre pa za enkrat velja še vedno, da so nedotakljivi in da se teh podatkov pač enostavno ne da pridobiti, ker je to neka bančna tajnost. Zato še enkrat apeliram, da verjamem v to, da je bilo vaše stališče, da boste to podprli, resno, in da bomo na koncu soglasno to preiskovalno preiskavo podprli, na drugi strani pa tudi, da bomo v primeru, ko ugotovimo, da so določene zakonske ovire, tudi v tem primeru skupno nastopili in zakonske ovire odpravili, da pridemo enkrat do podatkov, ki bodo razkrili vse te zgodbe.
Hvala lepa. Za repliko je prosil gospod Janko Veber.
Hvala. Samo na kratko. Jaz sem ostal v okviru vsebine parlamentarne preiskave in govoril o tem, kako so se najemali krediti, ki se potem niso poplačevali v bankah, zato da so odkupovali podjetja in tudi certifikate. Ker ste navajali gospoda Mencingerja, ja, zelo jasno stališče ima o tem, kakšne posledice je to imelo za naš bančni sistem in zagotovo se bom oprl na stališče Mencingerja tudi v nadaljevanju delovanja te komisije, v kateri, če bom imel možnost, bom imel možnost tudi spremljati delovanje te komisije. Kar se tiče vseh tistih, ki so bili v organih upravljanja bank. Ja, vsi so vpeti v to preiskovalno komisijo, nobenih izjem tukaj ne vidim. Pri gospodu Kramarju imam pa res zelo velik interes, da dokažemo javni interes pri tem, da mu je bil neupravičeno izplačan ta znesek. Pravne podlage so očitno bile, ker je Ustavno sodišče to potrdilo, ampak javni interes, pa upam, da je povsem druga dimenzija. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima dr. Vinko Gorenak. Pripravi naj se mag. Dušan Verbič.
Hvala lepa. Malo sprenevedanja, pa vendarle. Nekateri ste v nastopih govorili, kako boste podprli to zadevo, torej ustanovitev komisije. Ali ni to malo smešno? Najprej je treba podpisati, potem lahko rečeš, da si zraven. Ne pa, da ko predlagatelj dobi dovolj podpisov in veste, da to morate ustanoviti, saj to morate, to ni glasovanje za ali proti, potem pa rečete, aha, sedaj bomo pa podprli. Se pravi, malo flancate. Kar se tiče pa gospoda Mencingerja, jaz bom zelo vesel, če ga boste še kje citirali, ampak jaz se spomnim tiste njegove najstarejše izjave, ko sem ga še mogoče resno jemal, potem je bilo pa konec. Namreč, on je rekel pred osamosvojitvijo Slovenije: "Ne, ne, tega pa ne počnite, bog ne daj, Slovenci bomo jedli travo, če se osamosvojimo." Za nagrado je postal pa potem podpredsednik. Poglejte, vse kar ta gospod reče, morate okoli obrniti. In isto, kar reče gospod Bavcon, morate okoli obrniti, da dobite resnico. Se pravi, če on reče, da danes sije sonce, takoj kupi dežnik, potem je pa v redu zadeva. No, pojdimo na temo. Poglejte, govorimo o 5 milijardah, in to drugič. Slovenija je edina država, mislim da, v Evropi, ki je drugič sanirala banke. 5 milijard smo dali za to. Kaj si lahko država privošči s petimi milijardami, verjetno vemo, in ni treba šteti bolnic, ni treba šteti kilometrov cest, ni treba šteti marsičesa, kar bi lahko za ta denar nabavili, kupili ali kakorkoli. 4 milijarde so pa še nekako vprašljive, tako vsaj zatrjujejo bančniki. Jaz bi šel na rezultate. Če 5 milijard izgine, potem bi se moral s tem ukvarjati policijsko-tožilsko-sodni sistem. Vsaj tako bi bilo normalno. Naš policijsko-tožilsko-sodni sistem se s tem ukvarja sedaj že tretje leto. In sedaj poglejte, za primerjavo. Najprej se je s tem ukvarjal gospod Kozina, in to pol delovnega časa. Potem je dobil pa neke administrativne pomoči in danes po treh letih na tej zadevi delajo celo že trije tožilci. Krasno. Trije tožilci delajo na zadevi 5 milijard. Kako pa pri Patrii? Tam pa trije tožilci pa 17 sodnikov je bilo angažiranih v politično skonstruiranem sodnem procesu tipa 1946. To je isto. Samo tam so jih poslali pred zid in so jih ustrelili. Tukaj je šlo pač za zaporno kazen. In nič drugega. Danes, torej po treh letih se s tem ukvarjajo trije tožilci. Iz poslanskih vprašanj lahko vidim, da policija oziroma tožilstvo se ne moreta zmeniti, koliko kazenskih ovadb so podali za to zadevo. Policija ima en podatek, pravosodje ima drug podatek. Kaj je res? Bog si ga vedi! Ampak ukvarjajo se s 100 do 150 milijoni. Vse izhaja iz odgovorov na poslansko vprašanje. Skratka, preiskujejo 100 do 150 milijonov od 5 milijard. Ali rabimo tak pravosodni sistem? Ali rabimo to? Po moje ne. In od včerajšnjega dne naprej je verjetno tudi jasno, da je politična dolžnost vseh, ki tukaj sedimo, da na ustavno skladen način naredimo red v pravosodju. Verjetno je to tudi jasno. Kaj je še povedal gospod Kozina v zvezi s temi slabimi krediti? To je tožilec, ki se ukvarja s tem. On je rekel takole: "Jaz bom do konca leta 2015 končal. Jaz bom opravil z bančnim kriminalom. Pripeljal bom najmanj do faze preiskave." Ampak govori o 150 milijonih. Manjka pa štiri milijarde 850, to pa še manjka. Kdo se bo s tistim ukvarjal, ne vem. Ne vem, kdo se bo s tem ukvarjal. In rekel je še to: "No, saj čez 10, 15 let bodo pa ti primeri na sodiščih." Kaj je torej povedal? Jaz verjamem, da je povedal točno, pravzaprav, saj je edini tožilec, ki se s tem ukvarja. Gospod Fišer se z intrigami, saj to je jasno. Povedal je v bistvu, da nihče ne bo odgovarjal za nič. Po 10, 15 letih zagotovo ne. Zagotovo da ne. Je pa treba k temu prišteti, v povezavi s tem ne morem mimo včerajšnje izjave vašega predsednika stranke in vlade, ki je rekel: "No, saj se razveljavljajo zadeve. Ali veste, kolikokrat se zadeve razveljavljajo?" Jaz ne vem, ali je normalen ali ni, se bojim, da nekaj z zdravjem ne bo štimalo. Ne bo štimalo nekaj. Enako velja tudi za zadeve, o katerih govorimo z vidika slabih kreditov. Namesto da bi se nekdo zamislil pa aktivno sprejel zakonske ukrepe tako z vidika tistih tajnosti, ne vem, kaj vse se že zavrnili, in neumnosti, ki ste jih naredili, ko davkoplačevalci lahko dajo 5 milijard, nimajo pa pravice vprašati, kdo jih je ukradel. Pravosodni tožilski sistem pa tega ne preiskuje. Glejte, državo lahko zapravimo na ta sistem. Jaz mislim, da smo na dobri poti. Na dobri poti smo, da to naredimo. Zato bi bil verjetno skrajni čas, ne samo da to preiskovalno komisijo ustanovimo, skrajni čas bi bil, da na tej točki, kar sem zdaj rekel, izginilo je 5 milijard, damo jih lahko, ne smemo vedeti, kdo jih je ukradel in nihče jih ne bo preiskoval in nihče ne bo za to kaznovan. Država gre v maloro in vsakdo od nas, in parlament pri tem ni nobena izjema, je dolžan sprejeti ustrezne ukrepe, da se to ne bo zgodilo. Najprej pa danes ta preiskovalna komisija, v nadaljevanju pa, po moji oceni, čim prej, gospod in gospodje, na zakonit in ustavno nesporen način poseg v tožilstvo in pravosodje. In čisto nič drugače, da ne bomo, tudi v bodoče zapravljali takšne milijarde. Verjamem, da bo ste branili gospod Bavcona. Hvala lepa.
Hvala lepa. Replika, gospod Janko Veber, izvolite.
Samo na kratko, gospod dr. Gorenak. Ja, gospod Mencinger je imel prav. Travo bomo jedli, če bo šlo tako naprej. Če bomo razprodali Slovenijo tujcem, bomo jedli travo. In korektno je, da na to opozarjam, kajti vprašanje se celo postavlja, ali bomo jedli lahko domačo travo ali tujo. Itak smo že prodali velik del živilskopredelovalne industrije, našega trgovca smo prodali, samo še tujo travo bomo lahko očitno jedli v Sloveniji, če bo šlo tako naprej. In na to opozarja gospod Mencinger.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Dušan Verbič, pripravi naj se gospod Uroš Prikl.
Hvala lepa za besedo, podpredsednik. Kolegice in kolegi, lep pozdrav. Preden bom prešel na svojo razpravo, si bom dovolil dve zadevi, vseeno ne bi rekel replika, ampak moram komentirati izjave mojih predhodnikov. Prvo, kar je, je treba reči, da v Republiki Sloveniji smo poslanci tisti, ki smo prvi, ki moramo spoštovati načelo pravne države in tudi ves veljavni pravni red. Res pa je, da če se ugotovijo in če so ugotovljene določene nepravilnosti, smo kot zakonodajni organ tisti, ki lahko vplivamo na spremembo. Vendar dokler veljajo obstoječi predpisi, smo mi tisti, ki jih ne smemo zlorabljati. Druga zadeva, ko je bilo govora o parlamentarni preiskavi. Jaz bi vseeno rad tukaj predstavil veljavno določilo, ker mislim, da je prav, da ga vsi vemo. 1. člen zakona o parlamentarni preiskavi pravi: "Parlamentarna preiskava v zadevah javnega pomena se opravi, da se ugotovi in oceni dejansko stanje, ki je lahko podlaga za odločanje Državnega zbora o politični odgovornosti nosilcev javnih funkcij, za spremembo zakonodaje na določenem področju in za druge odločitve Državnega zbora iz njegove ustavne pristojnosti." Tukaj nikjer ne vidim kreditnih map. Toliko kar se tega tiče. V zvezi s tem, ko je bilo nekaj polemike, razprave pred dvema dnevoma, pa SMC, patako naprej, da nekako ne sledimo želji, da bi prišli do dna in podobno. Pred dvema dnevoma sem zelo jasno izpostavil, cilj SMC in Poslanske skupine SDS je popolnoma identičen, razlika je samo pot. In pot SMC je po načelu veljavne zakonitosti. Kljub vsemu bom še enkrat rekel, za ugotovitev vseh nepravilnosti ni treba imeti za vsak primer tako imenovanih spornih kreditov celotne individualne kreditne mape, temveč interna pravila banke, ki podrobno opredeljujejo proces odobravanja in sklepanja individualnih kreditnih razmerij. Skladno s tem je treba tudi pogledati, kdo je zlorabil oziroma prekoračil pooblastila banke, seveda ob upoštevanju tudi ostalih internih pravil banke, ki to niso kreditna razmerja z individualnim kreditojemalcem. Seveda ob doslednem in pazljivem pogledu, kaj pomeni načelo dobrega strokovnjaka. Ponovno poudarjam, da moramo biti do kreditojemalcev oziroma komitentov bank zelo obzirni pri vpogledih, kaj šele objavi njihovih podatkov. Ker, kot rečeno, vsak od nas ali vsak kreditojemalec, vsak občan ima legitimno pravico zaprositi neomejeni znesek kredita, poudarjam, neomejeni znesek kredita. Morebitna realizacija ali odobritev kot pozitivna odločitev pa je v izključni pristojnosti banke kot druge pogodbene stranke, predvsem skozi njihove procese in tistih, ki to odločajo. Toliko, kar se tega tiče. Dotaknil bi se rad še glede kreditnih map, podatkov in podobno. Pred dvema dnevoma je bilo rečeno, da skladno z Zakonom o dostopu do informacij javnega značaja, ki je bil uveljavljen 17. 4. 2014, je ravno ta akt omogočil preglednost slabih kreditov bank, ki so v državni lasti – NLB, Abanke, Probanke, Factor banke. In vse terjatve, ki so bile prenesene na Družbo za upravljanje terjatev bank, in tudi tiste, ki bodo še prenesene, je ravno na podlagi tega citiranega zakona omogočeno in po mojih informacijah so tudi že objavljeni določeni podatki, če temu lahko tako rečem, o komitentih ali kreditne mape, ki se tako izpostavljajo, torej podatki, ki so praktično javni: vrednost individualnega kredita, datum sklenitve, posojilojemalec, navedba oseb v kreditnem odboru in tudi končna bruto izpostavljenost neplačnika na dan prenosa na DUTB. Mislim, da se tu sploh ne bi smeli več pogovarjati, kakšna je naša pravica kot parlamenta ali pravica, če temu lahko tako rečem, parlamentarne preiskovalne komisije kot političnega organa. Zdaj pa prehajam na tisto svojo razpravo, za katero menim, da je prav, da jo povem naglas. V zvezi s tem astronomskim zneskom 5 milijard evrov, ki so jih morali slovenski davkoplačevalci vložiti v dokapitalizacijo oziroma sanacijo bank, ki so v državni lasti, mislim, da je bilo že toliko povedanega, da je vsaka beseda odveč. Ampak ob tem se res sprašujem, ali ni cena tega javnega interesa za ohranitev državne lastnine res zgolj parola posameznikov oziroma političnih strank, ki na tem vseskozi vztrajajo. Očitno je res državna lastnina magnet in sredstvo za pridobivanje koristi posameznikov na račun večine. Prepričan sem, da se je tudi v primeru bančnega poslovanja zgodilo tisto, kar se preprosto ne bi smelo. In to je, da so posamezniki ali pravne osebe oziroma interesne skupine pridobile nepravično neverjetne finančne koristi, kar danes občutijo vsi državljani Republike Slovenije. Če za prej naštete banke – pa jih ne bom še enkrat našteval – ne bi obstajal v preteklih letih opevan javni interes za ohranitev državne lastnine, sem prepričan in se pridružujem vsem tistim mojim kolegom, kolegicam, ki so že omenili, se danes ne bi pogovarjali o tako velikem znesku obremenitev slovenskih državljanov in državljank. Ravno zato sem mnenja, da dokler izvršilna oblast ne bo sposobna in odgovorna upravljati z državno lastnino, še zlasti pa se ne bo aktivno ukvarjala s preprečevanjem in posledično kaznovanje vseh oblik tovrstnega kaznovanja, ni smiselno imeti državno lastnino v pravnih osebah, ki trenutno nastopajo na slovenskem trgu. Glede moje kritičnosti do državne lastnine jo je res treba razumeti zgolj v smeri, da je očitno problem v Republiki Sloveniji vsa ta dolga leta v nosilcih vodenja in odločanja – ampak to je treba postaviti tudi – ter postavitvi predstavnikov lastnikov subjektov z državno lastnino. Izkazuje se, da v večini primerov so imele ravno te osebe zgolj osebni in ne javni interes v svojem poslanstvu. Posledice so znane: na eni stani odlivi ogromnih javnih sredstev, na drugi strani pa obremenitev prebivalstva. Dejstvo je, da se je treba temu upreti. Prepričan sem, da parlamentarna preiskovalna komisija kot politični organ skupaj z vsemi aktivnostmi, zapisanimi v koalicijski pogodbi, vezano na preiskavo bančne luknje in opredelitev individualne odgovornosti ter odločitve sedanje vlade glede sprejetja zakona o preiskovalnih revizijah ter odločitvi o potrebni ničelni stopnji do korupcije v Republiki Sloveniji, bo pripomogla k dejstvu, da se prepreči tovrstna izredno slaba praksa. Splošno znano je, da Republika Slovenija ima tudi v svojem 2. členu Ustave zapisano, da je pravna država, zato pričakujem, da bodo vse institucije v Republiki Sloveniji, ki imajo zakonsko pristojnost, vezano na odkrivanje in pregon zlorab tovrstnih kaznivih dejanj, odločno in pravočasno izvedle v razumnem času vse potrebne aktivnosti, da se sankcionirajo tovrstne nepravilnosti. Od parlamentarne preiskovalne komisije pa pričakujem, da bo skladno z zakonom in poslovnikom s svojo pristojnostjo opravila zaupano delo in resnično ugotovila politično odgovornost vseh nosilcev javnih pooblastil. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Uroš Prikl, pripravi naj se gospod Zvonko Lah.
Spoštovani podpredsednik, najlepša hvala za besedo. Kolegice in kolegi! Če smem na začetku ugotoviti, seveda upam, da bo elan za delo v komisiji neprimerno večji, kot je danes udeležba poslank in poslancev v tem trenutku v tej dvorani. Moram uvodoma povedati, da me pri imenovanju te komisije nekako prevevajo mešani občutki. Seveda tu ni kaj pozitivnega, ko ugotavljamo, da je evidentno izpuhtelo več kot 5 milijard ali več kot pol letnega proračuna države Slovenije. Prav tako ni posebej pozitivna ugotovitev, da smo sedaj v tem trenutku prisiljeni na podlagi minulih slabih nekorektnih odločitev v prodajo dela družbenega oziroma državnega premoženja. Pri vsem tem seveda iskreno upam, da skušnjave pri prodaji ali pa razprodaji ne bodo prehude, še posebej ne pri prodaji ali pa razprodaji bank in da bo tukaj prevladal interes države, predvsem interes za njene davkoplačevalke in davkoplačevalce in tudi za vse pravne subjekte, ki so od bank še kako odvisni. Na drugi strani, kot rečeno, pri teh mešanih občutkih pa me navdaja tudi ena pozitivna vibracija, to pa je, da so vse stranke, slišali smo mnenja, pripravljene v tej komisiji aktivno sodelovati.Upam in iskreno si želim, tukaj delim mišljenje svojih predhodnikov, da ta komisija ne bo sama sebi namen in da se ne bo še enkrat potrdilo tisto geslo, ko nekaj ne želiš narediti, ko nekaj želiš pomesti pod preprogo, ustanoviš komisijo. Nepristransko je treba ugotoviti, kdo se je pri teh poslih pregrešil, in mu oziroma vsem tistim omogočiti, da kazensko in odškodninsko za vsa svoja dela odgovarjajo. Ne nazadnje je to zapisano v koalicijskem sporazumu, ki ga radi citiramo in prebiramo tako podpisniki kot tudi kolegi iz opozicije. Ne nazadnje je to zapisano tudi v osnovnih apostolatih stranke Desus. Mi v stranki Desus bomo danes manj razpravljali in bomo svojo energijo bolj usmerili v delo te komisije s tremi jasnimi cilji. Da je plod dela te komisije to, da do česa podobnega, čemur smo bili priča v preteklosti, od famoznega leta 1997 pa nadalje, se nikoli in nikdar več ne ponovi, da zadevi jasno in glasno pridemo do dna in da tistega oziroma vse tiste, za katere bo dokazano, da so se pregrešili, obsodimo in zapremo, in ne iz proceduralnih razlogov tudi izpustimo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Zvonko Lah. Pripravi naj se gospod Marko Ferluga.
Hvala lepa, predsedujoči, za besedo. Spoštovane kolegice in kolegi! Jaz bi pozdravil danes ta vaš namen sodelovanja v tej preiskovalni komisiji oziroma podpore tej komisiji vseh političnih strank, tudi pozicije. Vendar se sprašujem, zakaj takega konsenza ni bilo prej, v prejšnjem mandatu ali še prej. Ali so se zabrisale vse sledi za tem denarjem, ki je pač v Sloveniji izginil, pa je zato sedaj na enkrat pripravljenost, da bomo vsi sodelovali in odkrivali nekaj, kar je že dobro skrito. V Sloveniji ni izginilo 5 milijard, v Sloveniji je izginilo 50 milijard na tak ali drugače način. 5 milijard smo morali davkoplačevalci dati v slovenske banke, ki še živijo. Zakaj se sedaj po tolikem času pogovarjamo o privatizaciji, o prodaji državnih podjetij ali deležev državnih podjetij, zakaj nismo tega storili pred petimi, desetimi leti, ko je bila vrednost teh podjetij 5-krat višja, kot je sedaj? Kdo je bil takrat proti, zakaj je bil proti? Zakaj smo uničili večino podjetij v večinski državni lasti? Kdaj so bili sprejeti zakoni, ki so omogočili menedžerski odkup? Od kod se je financiral menedžerski odkup? Iz podjetij, iz dobička podjetij. Namesto da bi šel dobiček za razvoj, je direktor usmeril ta dobiček za odkup tega podjetja. In ko je prišla kriza, ko tega denarja, dobička ni bilo več, potem so prišle na vrsto banke, ki so na dajale na lepe oči kredite. In potem je izginil še ta denar iz bank. Če pogledamo samo gradbeno operativo. Imeli smo nekaj vrhunskih podjetij, gradbenih podjetij, ki bi lahko sedaj gradila na Balkanu, na Bližjem vzhodu in še kje drugje. Če primerjamo s Slovaško, ko je tam prišel evropski denar, so na noge postavili svojo gradbeno operativo, doma gradili, krepili in potem ustanovili sklad in ta podjetja gradijo sedaj po celem svetu. Pri nas smo ta podjetja imeli že zdavnaj, ki so gradila na Bližnjem vzhodu in vsepovsod. Zdaj jih pa nimamo več. Koliko delavcev je šlo na cesto! Kje so bili takrat sindikati, ko je šlo 80 tisoč delavcev na cesto, pa so se borili samo za plače tistih, ki so še ostali. Zdaj smo tam, kjer smo. Od državnega premoženja, ki ga je 11 milijard, bi v vsaki normalni evropski državi letno dobili v proračun od 800 milijonov do milijarde. Pri nas pa nič. Zakaj ne? Kam je šel ta denar? In sedaj smo očitno prišli do situacije, ko je že nevarno, ko ni več česa vzeti, zdaj bomo pa prodali oziroma podarili. Zdaj pa bo prišlo do veleizdaje, ne pa pred petimi leti ali več, ko bi kaj dobili za ta denar. Zdaj bomo pa veseli, da kdo hoče še vzeti in postaviti nazaj na noge ta podjetja. Če pogledamo samo naš proračun, računica je čisto enostavna: na leto rabimo 12 milijard, nekaj čez, s tem, kar moramo vsako leto vrniti izposojenega denarja, milijardo 600 moramo dati za pokojnine iz proračuna, milijardo 100 za socialo, milijardo za obresti na kredite, ki smo jih v preteklosti jemali. In kaj nam ostane? Kaj ostane za investicije? Denarja zmanjkuje za osnovne zadeve, kaj šele kaj drugega. Zdaj se je začelo centralizirati, za Ljubljano mora biti, za periferijo pa, če bo kaj ostalo. Skladnega regionalnega razvoja, ki so ga imeli polna usta v prejšnjem mandatu ali pa v mandatu Pahorjeve vlade, zdaj ni nikjer. Občini vzamemo investicijski denar, ki je bil izračunan na osnovi indeksa razvojne ogroženosti. Če zmanjšamo bolj povprečnino, več zmanjšamo velikim občinam, z ukinitvijo investicijskega denarja 21. člena pa vzamemo malim občinam, že tako nerazvitim. In potem jim jemljemo še državne institucije. Nazadnje bodo morali še na upravno enoto vsi voliti, ne samo zbirati podpise, da jih bo čim manj, da bodo volili samo tisti, ki so najbližji, ki živijo od socialnih podpor. Jaz upam, da bo ta preiskovalna komisija naredila kaj za to, da se bo še kakšen evro našel, ne samo krivec, gol in bos. Ko beremo v časopisih, kako je bilo drugod, ki razkrivajo ta kriminal, kako sodišča obsojajo, ko beremo, kako pravi neka kolumnistka na Hrvaškem: "Nekoč si zakotalil šalo o Titu in si fasal par let. Zdaj izvedeš šalo na račun države za par milijard, milijarde izginejo, svoboda govora ostane." Da ne bo svoboda govora tudi ta komisija in se bomo izdihali v parlamentu, pa ne bo nobenega evra, vse bo pokrito in nihče ne bo kriv. Pravijo, da se sledi krvi in denarja ne da zabrisati. Zakaj ne odpremo za tiste institucije, ki bi morale raziskovati, tudi bančnih računov? Tiste ljudi, ki so takrat odobravali kredite. Tiste ljudi, ki so bili odgovorni takrat v bankah – kdo jih je postavil? Kdo je predlagal in sprejel take zakone, da je bilo to omogočeno? Pa se vse skriva. Koliko časa še? Prav zanima me, kako bo sestaviti proračun za leto 2016. Pa ga boste sestavljali tisti najbolj odgovorni, ki ste včeraj prišli sem, ne tisti, ki so 20 let mesarili z državnim denarjem. Ampak treba ga bo sestaviti. Če ga ne boste vi, bodo prišli namesto nas drugi, ki ga bodo morali sestaviti na tak ali drugačen način. Ali bomo peli tisto pesem Še kikl'co prodala bom, pa bo šlo vse, pa bomo postali hlapci, visoko usposobljeni sužnji z diplomami, z doktorati z ne vem čim še vse? To postajamo. Upam, da nas bo srečala enkrat in da tukaj ta podpora ni s figo v žepu, da ne bodo tisti, ki bodo v tej komisiji iz določenih strank, zato, da bodo motilci, ampak da bodo kaj prispevali. Da bo res kaj od tega, ker je zadnji čas. Že sedaj bodo kredite vračali naši vnuki. Če ne bomo hitro kaj postorili, bodo še pravnuki ali pa že sedaj morajo pravnuki. Vsak Slovenec, ki se rodi, ima takoj na knjižici minus 14 tisoč evrov. Pa se je dvignil prah v časopisju, koliko so občine zadolžene, ki so zadolžene 500 evrov po prebivalcu. Ampak zaradi tistih 500 evrov so šole zgrajene, vrtci, teče zdrava pitna voda, so zgrajene kanalizacije. Kaj je bilo pa narejenega iz tistega minus 14 tisoč evrov? Kje so rezultati? Vse več brezposelnih, standard pada. Ko pogledamo druge države, se večajo stroški javnih gospodarskih služb, položnice komunalnih storitev se povečujejo, zaračunavati je treba amortizacijo. Ko bodo zgrajeni vsi vodovodi, vse čistilne naprave in kanali bo položnica po predpisih 200 evrov. Lahko v sosednji državi, v Nemčiji, ko je plača 3 tisoč evrov, ali sosednji Avstriji, ko je povprečna plača 2 tisoč 800 evrov. Kako bo pri nas, ko je večina preprostih delavcev na minimalni plači 500 evrov? Ali se bodo odpovedali zdravi pitni vodi? Ali še kaj drugega? Če ne bomo določenih stvari izvedli do leta 2017, lahko pride kazen. V sosednji Italiji je v nekem delu 30 evrov po gospodinjstvu kazen Evropske unije zaradi neizvedene kanalizacije in čiščenja odpadnih voda, ki so jih prevalili na gospodinjstvo, na položnice. Kaj smo pri nas storili na tem področju? Ko sem bil pred slabim tednom na Štajerskem in avstrijskem Štajerskem, na naši meji, ko sem videl, kako so na sončni strani tega hriba posajeni novi vinogradi, tri, štiri leta stare trte, so mi rekli, da je to vse avstrijsko. 30 hektarjev je posajenih. Imajo tudi že v Halozah svoje vinograde. Ali mislite, da hodijo iz Avstrije škropit te vinograde? Ne. Imajo novodobne viničarje, ki to dejalo za ljubi kruhek. In čedalje več jih bo. Tudi govorili so avstrijski Štajerci, kakšne načrte imajo pri nas. Kaj nismo imeli eno sejo odbora pred kratkim, ko smo govorili o situaciji v Halozah, kaj smo naredili z novim operativnim programom razvoja podeželja, koliko bo manj subvencij, kdo se bo še ukvarjal, kdo bo še obdeloval zemljo? Seveda, ni denarja. Če ga ni, se ga ne da deliti. Pa še tisto malo, kolikor ga imamo, ga delimo napačno. Tako da res upam, da bo ta komisija sestavljena in da bo imela pravi namen te zadeve razčistiti. Po drugi strani pa moramo sprejeti take zakone, da bodo spodbujali razvoj, da bodo omogočili bolj stabilne pogoje za razvoj gospodarstva in kmetijstva, da bomo imeli tudi svojo strategijo razvoja kmetijstva, da bo ta Slovenija še naprej obdelana, da si bomo povečali samooskrbo s hrano, da ne bomo odvisni od drugih še na tem področju. Veliko je dela. Najprej je treba razčistiti s preteklostjo. Ne rabimo 70 let nazaj razčiščevati. Dobrih 10, 15 let, kar se tiče finančnega področja, bi bilo pa prav. V poduk tistim, ki prihajajo za nami, da bodo bolje gospodarili, kot so tisti pred nami, in da se bomo zavedali, da je vredno tudi še kaj drugega, ne samo denar. Čeprav je očitno prvo denar, potem pa vse ostalo. Ko pa denarja več ni, če drugega nimamo – kaj nam ostane? Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marko Ferluga, pripravi naj se gospod Tilen Božič.
Hvala lepa za besedo. Občutek imam, da je SMC, odkar je tukaj, kriv za vse stvari in dolžan, da vse uredi. To govorim glede na predhodne razpravljavce in razpravo. Ampak naj se povrnem k današnji temi. Predlog sklepa o odreditvi parlamentarne preiskave podpiramo in pozdravljamo v SMC. Mogoče izgleda kot neka naša mala nerodnost, to pa zato, ker smo verjetno zeleni v politiki, da nismo takoj skočili na prvo žogo v to zadevo. Jasno je, da podpiramo to preiskavo, tudi glede na to, da je bilo v predhodnem sklicu nekaj podobnega v akciji. Gre pa za to, da je treba s strani Državnega zbora in parlamenta dati en velik signal, en velik suport temu, da se jasno pokaže, da smo tukaj vsi, jaz mislim, da tukaj brez izjeme vsi, za to, da se končno enkrat naredi nekaj v smeri teh bančnih lukenj, teh bančnih nepravilnosti, ki so se dogajale. Ne bi našteval teh milijonov in milijard, ki so šle v nič. Ampak treba pa je tukaj mogoče dati še en poseben akcent na to, da mogoče bi se bilo treba res vprašati, kaj so delali do zdaj ti nadzorni sveti bank, in tukaj iskati njihovo odgovornost, glede na to, da so tudi po samem zakonu ne samo kazensko, tudi materialno odgovorni. In je to treba enkrat razčistiti. Ne bi pa rad, da izzveni ta preiskovalna komisija, kot da je sama sebi namen, kot se je to počasi že v javnosti začelo govoriti, in da ne bi šlo po drugi strani za nek lov na čarovnice. Zakaj to govorim? Pri preiskavah bi bilo treba poiskati res dejansko odgovorne, tiste, ki so odločali in zahtevali, da ti navadni bančniki, ki so dejansko operativno izvajali to, da dobijo ali individualci ali pa pravne osebe te velike kredite, ki niso bili zavarovani, da se preko teh malih uslužbencev, ki so delali po navodilih svojih nadrejenih, dobi tisti pravi odgovorni. In jasno je tukaj treba dati en močan akcent na to, da dejansko je preiskovalna komisija ta, ki daje moralno politično podporo tudi organom pregona. In tega se je treba zavedati. Ne smemo pozabiti, da parlament ni organ pregona, ampak je smisel parlamenta v tem, da začnemo zagotavljati neko dobro, pregledno zakonodajo, ne kot zdaj, ko imamo en nepregleden kup zakonodaje in se vse skupaj zamegli, kar je verjetno tudi bilo nekomu v interesu, da je tako. In za konec naj povem in naj končam, da bodo še moji kolegi imeli kaj za povedati, da vlada pripravlja zakon o preiskovalnih revizijah velikih investicijskih državnih projektov, kar mislim, da je tudi spet ena točka, iz katere se bo dalo potem spet nekako bolj nadzorovati in bolj pravilno pregledati. Toliko z moje strani. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Tilen Božič, pripravi naj se gospod Marijan Pojbič.
Hvala za besedo. Jaz se bom delno navezal na to, kar je že kolega Ferluga začel. Kar se tiče te preiskave, jo podpiram. Sem pa tudi sam, ko sem se odločal, ali jo podpiram ali ne podpiram, porabil kar nekaj časa, ker sem se odločal na podlagi razno raznih, dajmo reči, vhodnih podatkov, in na koncu sem prišel do zaključka, da jo podpiram predvsem iz enega razloga. Prišlo je do tega, kar seje zgodilo, se pravi ta petmilijardna luknja, ki definitivno ni v celoti rezultat nekih škodljivih dejanj, je pa verjetno en lep del te luknje. Da pa je do tega lahko prišlo, so se morale, bi lahko rekli, poravnati zvezde. Se pravi, moralo se je zgoditi veliko napak – slabo korporativno upravljanje, pomanjkljiv nadzor, pomanjkanje tistih žvižgačev, pomanjkljiva neka kultura znotraj teh družb, ki so posojila odobravala, pa tudi sprega potem na nek način, ki se zelo rada zgodi z nekimi paralelami, z neko politiko države v tistem času, se pravi z napajanjem, s posojili, z nekim pregrevanjem, z nekim procikličnim delovanjem. In tako je do tega prišlo. Da pa se bo to vse skupaj tudi sedaj še razrešilo in nekako ugotovilo, kaj je bilo, pa zakaj je bilo, pa da se skuša tudi to področje ustrezno tako zakonsko sankcionirati kot tudi ugotoviti, ali se kaj od tega denarja da dobiti nazaj, se morajo pa poravnati zdaj na drugi strani zvezde, bi lahko temu tako rekli. Se pravi, na eni strani je to nedvomno premier, ki se mora zavzemati, da pride tukaj na vseh ravneh do epiloga preko pristojnih ministrstev, potem v okviru pristojnih ministrstev nacionalni preiskovalni urad, potem tožilstvo in tako naprej do lokalnega nivoja, pa tudi pogledati, kaj je delal nadzornik. Naš del je pa samo en del znotraj tega nivoja, se pravi, ugotavljanje politične odgovornosti. In tukaj, se pravi preko preiskovalne komisije mislim, da lahko damo neko dodano vrednost poleg nekega zagona in podpore, ki bo tudi preko medijev, upam da, prišla tudi do tistih, ki so pristojni, da to tudi raziščejo, se pravi organov pregona pa preiskovalcev, da se bodo vse te ravni skupaj usmerile k enemu cilju, da se pride do dna temu, kar se je zgodilo. Na ta način pa dobijo tudi tisti, ki so morebitne priče, žvižgači in tako naprej občutek, da lahko pridejo s svojo besedo na dan, vedo, na koga se lahko obrnejo, da bodo pri tem upoštevani in ne zatrti. Enako tudi kar se tiče preiskovalcev, da ne pride do tega, da nekje na polovici uspešnega postopka pride do tega, da kdo nenadoma napreduje, pa gre na popolnoma drugo delovno mesto, se pravi nadomesti ga pa nekdo, ki bo začel popolnoma od začetka. Tako da bi se dejansko na vseh ravneh odločili za to, da se to preišče in da pride do nekega končnega epiloga. Poleg tega so tudi druga področja pomembna. Nekaj zakonodaje smo sicer na pobudo, lahko rečemo, Evropske unije, že prilagodili, se pravi zvišanje kazni, nekoliko izboljšan nadzor, dodatne zahteve, kar se tiče solventnosti in poročanja. Poleg tega je treba tudi ugotoviti, kaj se bo v tem primeru zgodilo, da ne bo do tega ponovno prišlo. Še ena zanimiva zadeva, ko je svetovnogospodarstvo zašlo v to krizo, ki je bila vsaj nekako začeta na mednarodnih finančnih trgih s propadom Lehman Brothersa, je takrat bilo tudi v medijih govora, da v Sloveniji imamo pa res posebno srečo, da imamo tako nerazvite banke, da takih izvedenih finančnih instrumentov sploh nimajo, tako se to v Sloveniji ne more zgoditi. In to je bilo v letih 2007, 2008. Ta naša "sreča" se je potem izkazala, da smo sposobni tudi na povsem enostavnih bančnih produktih, kot so posojila, popolnoma zavoziti. Tako naslednjič, ko se bo verjetno spet dogajala kakšna takšna kriza, nam bo verjetno tudi to v opomin, da kljub temu da morda nimamo tako sofisticiranih finančnih instrumentov, ki omogočajo oškodovanja upnikov, je tudi v bilancah naših bank lahko kaj takega, kar je popolnoma enostavno, pa še vedno ni narejeno tako, kot bi moralo biti. Kot že rečeno, bom ustanovitev preiskovalne komisije podprl. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Marijan Pojbič. Pripravi naj se gospod Bojan Podkrajšek.
Hvala lepa, spoštovani gospod podpredsednik. Seveda bom predlog sklepa o odreditvi parlamentarne preiskave, ki smo ga vložili v Slovenski demokratski stranki, z veseljem podprl. Dejstvo je, da je bilo kreditov brez pravih bančnih garancij, brez ustreznih bančnih garancij in tako dalje podeljenih vse preveč. Dejstvo je tudi, da lahko ugotavljamo, da je bančna luknja v slovenskem bančnem sistemu nastala ravno zaradi tega, ker svojega dela ni opravila Banka Slovenije kot glavni nadzornik. Dejstvo je tudi, da ne bi moglo priti do zlorabe bančnega sistema na tak način, kot se je to zgodilo, če ne bi bilo v tej državi zadaj političnih botrov, političnih gospodov, gospodarjev, ki gospodarijo z vsemi omrežji, tudi v bančnem sistemu, in na tak način so politično vplivali na to, da so tisti, ki so bili na njihovi strani, ozko povezani v tem omrežju, dobivali kredite brez bančnih garancij, brez dokumentacije, ki bi morala biti v skladu z zakonom, da bi se krediti lahko delili. In prav ta preiskovalna komisija mislim, da mora imeti prvo, glavno in ključno vlogo, da odkrije politične povezave oziroma politične vplive na stanje, ki se je zgodilo pri tej katastrofi, upam si trditi, pri katastrofi, ki se je zgodila naši Republiki Sloveniji. Kot vsi skupaj lahko ugotavljamo, smo morali in še vedno moramo to svinjarijo pokrivati davkoplačevalci. In to tisti, ki izjemno, izjemno težko živijo, med njimi tudi tisti, ki imajo pokojnine, plače 200, 300, 400, 500 evrov, pa večina tistih, ki so na minimalnih plačah in tako dalje. Na drugi strani pa so se razbohotili ti ultra milijonarji v tej državi – in nič se ne zgodi. Nič se v tej državi ne zgodi. Prepričan sem, da je nujno, da čim prej ugotovimo in pripeljemo na plano odgovorne osebe za to veliko svinjarijo v tej državi. Tu so nadzorni sveti odgovorni, definitivno, tu so odgovorne uprave, definitivno. In na koncu prek teh nadzornih svetov in uprav lahko ugotovimo, jaz sem prepričan, da ima tudi naša policija in vsi dovolj vzvodov, da pridejo do tistih, ki so na njih vplivali in pritiskali, da so odločitve sprejemali. Teh odločitev ne more sprejemati nek bančni uradnik na okencu. Te odločitve so sprejemali in jim dajali ključno potrditev uprave in nadzorni sveti. Zagotovo pa pod določenim botrstvom tistih, ki so se čutili tako močne – in še danes se to v tej državi dogaja – in nedotakljive, da lahko praktično v bančnem sistemu naredijo, kar jim pade na pamet. In ni nobene odgovornosti. Glejte, včeraj smo poslušali, da so v nekaterih državah, kjer se je ta problem zgodil, so zadeve že razčistili, so našli krivce, so jih tudi zaprli, jim odvzeli celotno premoženje. Kaj pa pri nas? Spoštovane gospe in gospodje, kako dolgo bomo še čakali? Kako dolgo bomo še čakali v tej državi, da bomo prišli do dna tej svinjariji in tem lopovom? Zakaj bo vedno ubogi narod moral plačevati vse svinjarije teh omrežij v ozadju! Jaz mislim, da so ključni ljudje, ki vodijo ta omrežja iz ozadja, gospe in gospodje, old boysi, ki prihajajo iz prejšnjega sistema in ki so že takrat imeli roko nad kompletnim bančnim sistemom in kontrolirali vsako pikico toka denarja, ki poteka v tej državi. Med drugim sem bral pred kratkim na Facebooku, sedaj ne vem, če to drži ali pa ne, neka ogromna sredstva, ki bi naj bila na računu gospe Štefke Kučan nekje v Ameriki. Jaz mislim, da ste to vsi brali. Če niste tega brali, potem pa nič ne berete. Prosim, preberite si. Jaz gledam ta socialna omrežja, ker so tam ti podatki. Jaz ne trdim, da je to res. Ampak za mene, ko gre tam za 200, 300 ali pa 400 milijonov dolarjev, je pa to za mena alarmanten podatek. In pričakoval bi, da bi nekdo izmed tistih, ki so odgovorni za razkrivanje te svinjarije, tudi demantiral te neresnice. Tiste, ki pišejo na ta socialna omrežja in dajejo take podatke, je potem tudi treba ustrezno kaznovati, če ti podatki niso točni. Ampak ni prišlo do nobenega demantija. Danes pride gor, čez dva, tri dni se ta zadeva pokrije, skrije in je ni več. Ampak poglejte, dragi prijatelji, v tej državi gre za milijarde pokradenega denarja na eni strani, na drugi strani pa se za te socialno ogrožene ljudi tukaj kregamo, ali bomo nekomu pomagali ali ne bomo, da bo lahko iz meseca v mesec preživel. To je slovenska realnost. In ta slovenska realnost je nedopustna, neokusna, nesprejemljiva za ta slovenski narod. Tisti ubogi ljudje, ki so tako ali tako prisiljeni, da plačajo vse, da so povrnili vsak svoj kredit, morajo plačevati to svinjarijo preko dokapitalizacije teh velikih lopovov v naši državi. In nič se ne zgodi. Zato pričakujem, da bo tudi ta parlamentarna preiskava s svojim delčkom prispevala k temu, da bodo organi pregona in vse tiste odgovorne institucije v tej državi ukrepali takoj, v najkrajšem možnem času: ali odvzeli premoženje tem svinjakom ali pripeljali denar, ki ga imajo kjerkoli že naloženega, nazaj v Slovenijo. Da ne bomo obremenjevali ubogi slovenski narod za to svinjarijo in lopovščino, ki so jo storili posamezniki in posamezna omrežja. Nimamo te pravice. In naša dolžnost je, tudi Državnega zbora, da organom pregona zagotovimo vse potrebne ustrezne pogoje, da bodo lahko ustrezno ukrepali takoj, hitro in brezkompromisno. Če bomo to uspeli narediti v Državnem zboru, smo svoje delo opravili. Prepričan sem, da bo ta parlamentarna preiskava k tudi temu prispevala svoj delež. Še ena stvar, ki jo moram reči, da sem danes pa zelo zadovoljen. Nisem bil ves čas tu v parlamentu, ampak sem poslušal razpravo in sem slišal, da v glavnem vse poslanske skupine to podpirajo. Jaz mislim, da je to en pokazatelj, da pa nam resnično, ne glede na to, kdo je v koaliciji oziroma v opoziciji, ni vseeno, kaj se dogaja z našimi ljudmi, z našim denarjem, ki ga ustvarjamo mi v tej državi, kam gre ta denar in kako se z njim ravna. Hvala bogu, in res zahvala vsem, danes moram reči, sem zelo ponosen na to, da smo tukaj resnično stopili skupaj. Pričakujem ne samo to, da danes to parlamentarno preiskavo, ta akt podpremo, jaz sem prepričan tudi, da ko bo ta komisija delala, da si ne bomo nagajali med seboj, se spotikali med seboj, temveč resnično šli po poti, da pridemo do želenih ciljev. Resnično po poti do želenih ciljev, in to v najkrajšem možnem roku. Ta komisija bi morala zasedati zelo pogosto, in to zelo hitro. Ta komisija nima časa tri, štiri, pet let, da bodo stvari zastarale, da bo šlo vse skupaj k vragu, da se strici iz ozadja in vsi tisti, ki so politično vplivali, jaz sem prepričan, da so politično vplivali na to, da so nekateri prejemali te kredite in jih danes ne morejo vračati, da se ti gospodje ne bodo mogli izogniti pravici, resnici in zakonu. Da bo resnično enkrat v tej državi nekdo od teh velikih lopovov odgovarjal. Stokrat sem že povedal to isto besedno zvezo, pa mislim, da počasi mora biti tega dovolj. Počasi se mora to koga prijeti in počasi moramo stopiti na prste tem omrežjem. In jaz sem včeraj govoril, poglejte, spoštovani gospe in gospodje, če bo to trajalo še naprej, bom jaz naredil enkrat spisek tistih ljudi, oseb, z imeni in priimki, ki se vrtijo iz ene banke v drugo banko, zavarovalnico Triglav in tako dalje. Eni in isti ljudje! In to ne samo eni in isti ljudje, tudi sorodstvene povezave, žena, mož, sestra, ne vem kaj še vse. Pa si verjetno tega ne želimo. Tukaj je jasno, da gre za korupcijo, čisto korupcijo. Lepo vas prosim! Na enem položaju žena, na drugem položaju mož in si pomagata med seboj, kako priti do tega, da se bo čim več pokradlo. Pa mi temu ne moremo statirati, mi temu ne moremo držati štango, dragi moj narod oziroma dragi moji poslanke in poslanci. Ne moremo in ne smemo! Jaz upam, da smo se skozi zgodovino naše kratke zgodovine le naučili nekaj pomembnih stvari. Da tisti, ki zlorabljajo tudi nas, državni zbor za to, da delajo to, kar delajo, zlorabljajo nas. Očitki ljudi, s katerimi se jaz pogovarjam, ne pravijo, aha, oni tam, z imenom in priimkom, je to ukradel – oni rečejo, glejte, bančna luknja, vi ste krivi – zakaj pa sedite v državnem zboru, zakaj niste nič naredili? Ljudje ne razumejo čisto, kaj je vloga državnega zbora in kaj je vloga preiskovalnih organov, ampak nam to govorijo. In ljudje pravijo: "Vsi ste iste barabe." Ampak, dragi moji, jaz sem to že včeraj povedal, pa to bom še enkrat povedal pred vso slovensko javnostjo, jaz nisem ista baraba, ker niti centa nisem ukradel v svojem življenju, in se ne dovolim, da mi nekdo reče, da sem ista baraba kot vsi tisti roparji in veliki lopovi, ki so to Slovenijo oropali. In sem tudi prepričan, da med vami ni nikogar, ki bi si upal trditi, da to ni res. Če si kdo upa trditi, naj pove, kam je izginilo 5 milijard evrov. Naj pove in naj mi dokaže, pokaže: glejte, objektivno zakonito je tisti denar šel tja. Saj tudi je bila možnost, da je precej tega šlo zakonito, ker so izkoristili določeno zakonodajo, da so prišli do teh sredstev. Ampak če se je to zgodilo, pa je kriv Državni zbor. Mi smo zakonodajna veja oblasti in mi moramo storiti vse, da se to ne more zgoditi. Zato smo tudi v Slovenski demokratski stranki predlagali v zvezi z bančno tajnostjo določene spremembe. In sem bil razočaran, da tega ne razumemo na tak način. Jaz vidim tu simbiozo o tem, kar danes govorimo, in o tem, kar smo govorili, ko gre za odkritje bančne tajnosti v nekih določenih zadevah. Če bomo mi dovolili, da bo Banka Slovenija in bančni sistem sam ustvaril zaprt sistem, kakršen je zdaj, in ne bo pustil nobenega blizu, da bi prišli do tistih ključnih podatkov, da bi lahko potem ukrepal in spreminjal zakonodajo, potem je z nami nekaj narobe. Prepričan sem, da moramo ta korak narediti, ta korak prestopiti in z ustreznimi ukrepi in zakonskimi podlagami, ki jih lahko mi tukaj ustvarimo, moramo priti do točke, da ti, ki želijo in so vedno v igri zlorabljati en sistem, drug sistem, tretji podsistem, da to preprečimo, ker mislim, da smo se zdaj že nekaj naučili. Če gledate evropsko razvite države, se tudi tam dogajajo problemi, vendar ne v takšni meri kot pri nas. Pri nas izkoriščajo vsi ti, bom rekel, voluharji našo mlado državo in nedodelane določene stvari. Seveda to izkoriščajo, ampak mi jim moramo to čim prej preprečiti, sicer bomo ostali brez vsega, kar imamo. Jaz pa si ne želim, da bo moja vnukinja hlapec v lastni domovini. Ne, to pa ne! In sem odgovoren za to, da tega ne dovolim. In odgovorni smo vsi, drage kolegice in kolegi, poslanke in poslanci, ki sedimo v tem državnem zboru, da to storimo, da to preprečimo, da ne bodo naši otroci, naši vnuki hlapci v lastni domovini. Zato se mi zdi pomembno, da v prihodnje storimo čisto vse, kar je v naši moči, da presekamo te hudodelske združbe, te pajčevine, ki manipulirajo ne samo s slovensko politiko, lahko postaviš kakršnegakoli ministra hočeš ali državnega sekretarja na ministrstvu, drugo in tretjerazredni menedžment ima vse v rokah, čisto vse in manipulira z vsakim, ne glede na to, iz katere stranke je prišel minister ali državni sekretar tja. Z vsakim manipulira. To je vsakemu že v tej naši slovenski javnosti kristalno jasno. Jaz sem predsednika vlade opozoril tudi na nekatera imena, ki držijo roko nad ključnimi segmenti te države, gospodarskega in drugega. Tudi na Twitter sem mu napisal, tako da ste lahko videli tudi ostali, da bo na tem področju kaj naredil. Če sem to javno napisal, to morate vedeti, da sem napisal zato, ker so znane stvari, da ti ljudje ne delajo v korist države, ampak delajo za osebno korist. Tudi tem ljudem bi bilo dobro enkrat pogledati njihovo premoženje. Ne samo nam poslancem in nekaterim funkcionarjem. Večini teh ljudi bi bilo treba tudi in mislim, da ima državni zbor tudi eno zgodbo, da je treba zakon spremeniti. Vsi funkcionarji naj pokažejo, kako so prišli do določenega premoženja. Ne samo da se spuščajo na Državni zbor pa na nas, teh 90 ljudi, in na koncu smo mi tisti edini največji lopovi v tej državi. Vsi, ki sedite tu notri, ne glede na to, kdo je v kateri stranki. Temu moramo mi narediti konec. Državni zbor mora temu narediti konec. In potem boste videli pravo resnico. Boste videli, koliko tistih funkcionarjev, ki niso niti poslanci niti ministri nikoli bili, niti blizu, so si v ozadju ustvarili imperije, pa ne glede na politično pripadnost. Vse in vsakogar je treba zapreti pa mu odvzeti tisto, kar je na tuj račun pridobil, na račun ubogih naših ljudi, ki preživeti ne morejo. Po eni strani imamo stalno večjo revščino, na drugi strani pa nič ne naredimo, da bi tem hudičem ta denar pobrali. In res mislim, da je temu treba narediti konec Drage kolegice in kolegi, poslanke in poslanci, jaz sem prepričan, ko bo ta komisija imenovana, da bomo stopili skupaj, tisti, ki boste člani te komisije, stopili skupaj, resno zagrizli v to zadevo in jo v najkrajšem možnem času pripeljali do točke, da bomo videli, kje so tisti asi, ki so okradli to državo, in boste potem na podlagi tega pomagali vsem organom pregona in vsem tistim institucijam, ki imajo v rokah možnost, da tem ljudem potem odvzamejo premoženje, in jih tudi, če je treba, zaprejo. Zato tudi z velikim veseljem to preiskovalno komisijo podpiram in pričakujem danes, da bo dobila stoodstotno podporo. Hvala lepa.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Bojan Podkrajšek, pripravi naj se mag. Anže Logar.
Spoštovani podpredsednik, cenjene kolegice in kolegi! Tudi sam bom z veliko odgovornostjo podprl to preiskovalno komisijo na področju bančništva. Ko nekatere poznam v tem državnem zboru, eni so mlajši, drugi starejši, prav gotovo ste že vsi veliko ustvarili v svojem življenju. Seveda na pošten način in s trdim delom. Ko včasih govorimo o svojem premoženju, če nam slučajno kdo izmakne eno vžigalico ali mogoče bi želel zaseči en kvadratni meter zemljišča, takoj to zaznamo in poznamo vse institucije v državi, ki to preprečijo. To je prav gotovo dejstvo. Ko pa govorimo o državnem premoženju, o denarju, predvsem ko govorimo o sistemu, o ljudeh, ki nam na nek način slabijo to državo, ki nam na nek način želijo ukrasti to državo, smo pa bolj mirni, ohlapni in se o tem bolj tiho pogovarjamo. Ko velikokrat poslušam te težke zgodbe na področju bančništva, tudi v moji neposredni bližini je ena zadeva, človek kar ne more verjeti, ali so ti ljudje na tisti banki bili pri polni zavesti, kaj vse so počeli. Tega normalni državljan ne more verjeti. Ko poslušamo na drugi strani po televiziji, ko nam še vedno svetujejo tisti, ki jih imajo eni še vedno za največje ekonomske strokovnjake v Sloveniji, ki so v preteklosti že olastninili državno premoženje, nam zdaj dajejo tudi neke grške vzorce in govorijo, kako ne smemo prodati nobenega državnega podjetja, da se na tem področju dela velikanska škoda. Tudi sam nikoli ne bom zagovarjal, da moramo pa res čisto vse prodati, kar Slovenija premore. Sem pa za to, da prodamo tista podjetja, ki jih nismo sposobni samo upravljati, predvsem pa tista podjetja, ki jih naši sodržavljani, ki so po mojem mnenju pokvarjeni, izčrpavajo. Naj povem, podjetje, ki je v državni lasti, v moji neposredni bližini že petnajst let zaposluje 400 zaposlenih in je eno najbolj sodobnih podjetij v Evropi. Ima prodajo, vodi ga domač menedžer, zaposleni so ljudje iz domačega kraja. To podjetje daje tudi za šport, kulturo, ampak seveda v mejah normale in v mejah razumnih višin. Prav gotovo to podjetje nihče ne more izčrpavati. Ko govorimo o slovenskih ekonomistih, največjih strokovnjakih, ki so tudi pomagali pri tej bančni luknji, na drugi strani pa gledamo državljane, ki živijo s 300 evrov pokojnine, ki živijo s 600 evrov plače in morajo ob tem plačati vse položnice, morajo skrbeti za svoje družinske člane, predvsem pa morajo šolati svoje otroke. Največkrat pomislim, da se to za mene največji ekonomski strokovnjaki v Sloveniji. Spoštovane kolegice in kolegi! Skozi ves teden se pogovarjamo o stvareh, ki so težava za Republiko Slovenijo, pa smo velikokrat neenotni. Jaz sem vesel, da smo danes na istem stališču in ker želim dobro tej državi, bi vas pozval, da ko se pogovarjamo o tako pomembnem momentu, kot je ta bančna luknja, da ne dovolimo, da kdo vpliva na nas od zunaj, saj tisti, ki vplivajo od zunaj, imajo venomer svoje interese in ne želijo dobro Sloveniji. Sam bom ta predlog zakona z odgovornostjo podprl, s tem bi pa želel, da končno nas 90 poslank in poslancev pomaga in pripomore, da naredimo nek osnovni red v Republiki Sloveniji. Zato bili smo tudi izvoljeni in zato smo tudi odgovorni. Hvala.
Hvala lepa. Besedo ima mag. Anže Logar. Pripravi naj se gospod Luka Mesec. Gospod Logar, izvolite.
Hvala. Jaz današnjo razpravo smatram kot nekaj zelo pozitivnega in kot en pomemben začetek pri delu tega visokega zbora v dobro državljank in državljanom. Mi smo bili vsi izvoljeni zato, da v tej državi nekaj naredimo. Koalicija ima škarje in platno izvršilne veje oblasti, ima na nek način s svojo koalicijsko večino škarje in platno tudi v zakonodajni veji oblasti. Hkrati pa je naloga opozicije, da opozarja na stranpoti koalicije in predlaga predloge za tista vprašanja, ki jih recimo koalicija ne postavlja visoko na agendo dnevnega reda, in tista vprašanja, ki so na nek način imanentna gospodarskemu razvoju države. To je tudi vodilo Slovensko demokratsko stranko, da je pripravila predlog za to komisijo. Namreč 5 milijard evrov stroška na naš račun pa je vendarle previsoka vsota, da bi to v tem državnem zboru prepustili, da odplava mimo nas in še naprej slepo zaupali domnevno strokovnim institucijam, ki se vse večkrat izkažejo za vse prej kot strokovne. Če recimo začnem s stavkom, ki ga je podal aktualni predsednik Vlade v začetku junija 2014, ko je rekel: "Za zmago zla je dovolj že to, da dobri ljudje ne storijo ničesar." Vzpostavimo standard ali pa stališče, da so tukaj notri dobri ljudje in naloga teh dobrih ljudi je, da naredijo vse, kar je v njihovi moči, da se bančni luknji pride do dna in da krivci odgovarjajo. Jaz ne morem sprejeti stališč nekaterih poslanskih skupin, ki se sprašujejo z retoričnimi vprašanji, če je bil res iskren namen Poslanske skupine SDS pri pripravi te pobude za preiskovalno komisijo. Poglejte, obdobje, ki zajema to preiskovalno komisijo, zajema obdobje štirih in več vlad tako z leve kot desne strani. V tem pogledu je široko zastavljen mandat te preiskovalne komisije ravno zato, da se zadevi generalno pride do dna. To izrečeno delno nezaupanje s strani nekaterih poslanskih skupin bom raje preslišal in ga nadomestil z nekim upanjem in vero v to, da po ustanovitvi te preiskovalne komisije bo ta pozitivni duh, ki je bil danes večkrat slišan, zavladal tudi v sestavi te preiskovalne komisije. Da bo naš pravi interes brez nekega strankarskega političnega balasta ugotoviti glavne krivce za to bančno luknjo. Kolega Jurša je prej izpostavljal kot primer prejšnje preiskovalne komisije, češ, da je šlo za neko politično preigravanje. Ko je bila tukaj preiskovalna komisija o gradbenih poslih, so se koalicijski poslanci tedaj zelo aktivno vključevali v obrambo lika in imena osebe, ki je naredila kar precejšnjo finančno luknjo v tem delu bančne luknje. Ljubljanski župan je s projektom Stožice kar močno navrtal slovenski bančni istem in državne banke, ki so sedaj zaradi tega ta posojila prenesla tudi na slabo banko. Na nek način v tem pogledu vračam žogico. Poglejte, tokrat imamo v tem državnem zboru nove stranke in imamo predstavnike strank, ki so že bili v vladi in ki so že bili v opoziciji, kar pomeni da je s tem zagotovljen zelo širok diapozon različnih pogledov in ni nobenega razloga, da bi neki ozki partikularni interesi po obrambi posameznih likov prišli v ospredje. Torej apeliram na dobronamernost vseh članov teh komisij. Ob tem naj apeliram tudi na to, da tej preiskovalni komisiji damo ustrezen arzenal pooblastil in da hkrati na današnjem glasovanju podpremo tudi naš predlog spremembe Zakona o bančništvu, ki omogoča dostop preiskovalni komisiji do podatkov. In še enkrat, če bomo pri preiskovalni komisiji naleteli na zoperstavljanje Banke Slovenije ali pa državnih bank, verjamem, da bomo vsi poslanci, tako koalicijski kot opozicijski družbi dvignili glas in zahtevali vse relevantne podatke. In da mesto bodisi v koaliciji bodisi v opozicij ne bo opredeljevalo tudi potem dela posamezna poslanca. Zdaj pa samo še kratka informacija. Poglejte, mi smo v banke zmetali pet milijard evrov. Združene države Amerike so v sanacijo svojega gospodarstva z državnimi pomočmi, dokapitalizacijami zmetale 700 milijard evrov kar pomeni v tedanjem režimu tisoč 700 evrov na prebivalca Amerike in 2 tisoč 500 na prebivalca Slovenije. Danes ima Združena država Amerike [[izklop mikrofona]]
Hvala lepa. Besedo ima gospod Luka Mesec, pripravi naj se gospod Franc Jurša.
Hvala za besedo, predsedujoči. Jaz se bom v bistvu odzval na nekaj zadev, ki jih je predlagatelj Marko Pogačnik v bistvu prej povedal kot neke vrste repliko na stališče Združene levice. Uvodoma je očital, da smo očitali v bistvu predlagatelju, da se izmika odgovornosti vlade med letoma 2004 in 2008, in sicer pravi, da bo preiskava zajela celotno obdobje 1997–2015. To, kar pravi, je res, moja kritika tukaj ni šla, da je obdobje, ki je zajeto, preozko, šla je na to, da je optika, s katero bomo proučevali to obdobje, napačna. Išče se individualna krivda za nastalo bančno luknjo, spregledajo se pa po drugi strani sistemski vzroki in pa politika vlad predvsem v letih pred krizo, ki so ne nazadnje najbolj odgovorne za to, da je ta kriza nastala. Potem dalje Marko Pogačnik pravi, da vlada med letoma 2004 in 2008 praktično ni mogla narediti nič, da bi krizo ali pa pregrevanje slovenskega gospodarstva preprečila. Tudi to moram demantirati, ker ekonomista, ki sem ju prej navedel, namreč dr. Prašnikar in mag. Bole se zelo dobro zavedata, s kašnimi ukrepi je takratna vlada vplivala na kreditno aktivnost in na pregrevanja gospodarstva. Če jih še enkrat povem, sicer sem jih predstavil že v stališču, so to naslednje zadeve. Prvič, Vlada in Banka Slovenije sta leta 2003 sklenili sporazum o proticiklični ekonomski politiki, ki ga kasnejša Janševa vlada ni upoštevala in je tako rekoč konsistentno skozi celotno obdobje peljala prociklično gospodarsko politiko, ki je tako pregreto gospodarstvo še bolj pregrevala. Če nekoliko ilustriram, recimo samo v letih 2005 in 2006, ko je bila gospodarska rast in pregrevanje gospodarstva že jasno, je nastalo kar 55 dolgov Darsa z državnim poroštvom. Potrdil jih je Državni zbor in Vlada, kar pomeni, da so že v tako pregreto gospodarstvo, predvsem v gradbeni sektor je takratna vlada intervenirala še s tem, da je spodbujala hitro gradnjo avtocest, kar je še povečalo celotno pregrevanje. Potem z davčnimi reformami v letih 2007 in 2008 je ustvarila več kot 2 % strukturnega primanjkljaja – to ugotavlja Evropska komisija. Potem državna podjetja, ki so jih prevzemali tajkuni, se niso prodajala sama, ampak jih je prodajala Vlada, Kad in Sod. In isti ti trije – Vlada, Kad in Sod so preko nadzornih svetov nastavljali direktorje tipa Robert Časar ali Andrej Lovšin. In ne nazadnje tudi Zakon o prevzemih, ki je konec koncev omogočil tajkunske prevzeme, je leta 2006 sprejela takratna koalicija. In to je objektivna vlade, ki je vladala pred krizo, in te odgovornosti se ne da na noben način zanikati. Pošteno je, da jo preiskava, ki se bo ukvarjala z raziskovanjem bančne luknje, tudi celostno upošteva. Potem naslednje, na kar je letela naša kritika. je recimo to, da eden od predmetov preiskave bo ugotavljanje, zakaj se ni zgodila privatizacija bank, h kateri se je leta 2001 zavezala takratna Drnovškova vlada. Tukaj je treba povedati dve stvari. Podmena tega vprašanja je, da bank ne bi bilo treba sanirati, če bi jih že pred krizo prodali. To pa ne drži, ker povsod po Evropi smo videli, da so evropske države s tisoči milijardami javnega denarja dokapitalizirale banke, ne glede na to, ali so bile v zasebni ali v javni lasti. V krizi takega obsega, kot je bila slovenska ali pa celotna evropska, zasebni lastniki pač enostavno niso mogli dokapitalizirati bank. In tudi v Sloveniji imamo precej eklatanten primer. Recimo v NLB je belgijska KBC imela pred krizo tretjinski delež. Ko se je začela kriza, so morali v Belgiji matično banko KBC podržaviti, in ta banka je imela take težave, da enostavno ni mogla sodelovati pri dokapitalizaciji Ljubljanske banke, zato se je iz nje enostavno umaknila, celotno breme se je pa prevalilo na ramena naše države. Še bolj eklatantno je to zaradi tega, ker samo v informacijo, KBC je takrat pred krizo imela v upravi rezervirano mesto za upravljanje tveganj. Se pravi, KBC je bila tista, ki naj bi se ukvarjala z upravljanjem tveganj v NLB. Ko so ta tveganja eskalirala v krizi, se je pa pač enostavno iz banke umaknila in celotno dokapitalizacijo prepustila državi. Če povem še nekaj besed o tem, zakaj kritiziramo, da predhodno poročilo po našem mnenju ni dalo zadovoljivih rezultatov. Res je, da ta komisija, ki je obstajala v prejšnjem mandatu, svojega mandata ni dokončala, ampak tudi tisto, kar beremo v vmesnem poročilu, je daleč od tega, da bi bilo zadovoljivo. Sedaj po eni strani imamo pavšalne trditve, recimo da bi bil lahko nadzor boljši. To se seveda vsi strinjamo, za to ne rabimo preiskave. Po drugi strani imamo recimo citate, kot je tale: Kadri, ki so bili leta 1991 zaposleni v organih upravljanja Ljubljanske banke, so ostali v sistemu Ljubljanske banke ali pa nadaljevali poslovno pot v drugih poslovnih bankah ter finančnih inštitucijah v Sloveniji. Mislim, da je nekoliko bizarno, da se to pojavlja kot očitek. Kaj ste tem ljudem dokazali in kakšna dokazna vrednost stoji na tej trditvi, da so nekateri ljudje v bankah še vedno isti, kot so bili leta 1991 ali pa prej? Za takšne stvari res ne moremo reči, da so kakšna dodana vrednost, ki bi jih te preiskave prenesle. Če zaključim, ker mi časa zmanjkuje. Po našem mnenju je ta preiskava spet zastavljena preširoko in problemov, ki jih odpira, praktično odpira skoraj 20-letno obdobje, ne bo mogla sama preiskati. Zato smo predlagali, da se vrstni red zamenja, da začnemo z revizijo, strokovno revizijo poslovanja bančnega sistema v preteklih letih, potem se pa šele na podlagi izsledkov te organizira parlamentarna komisija. Samo na ta način bi lahko prišli do nekih oprijemljivih zaključkov. Kot rečeno, tej parlamentarni komisiji ne bomo nasprotovali, imamo pa pač pomisleke, ki sem jih zdaj, mislim da že drugič, predstavil.
Hvala lepa. Besedo ima gospod Franc Jurša, nato je pa na vrsti ponovno predlagatelj gospod Marko Pogačnik.
Hvala lepa. Predvidevam, da bo konec razprave, in po tolikih razpravah v tej dvorani na to tematiko je zelo težko povedati, kaj novega. Bi pa na samem začetku rad povedal, ker sem večkrat bil omenjen v razpravi posameznikov, da jaz osebno kakor tudi poslanska skupina, to smo tudi v stališču povedali, ne nasprotujemo ustanovitvi preiskovalne komisije na tem področju. Seveda pa se nam postavlja vprašanje predvsem zaradi tega, ker je bila v tem državnem zboru že ustanovljena vrsta preiskovalnih komisij, a rezultatov v večini primerov ni bilo pozitivnih. Seveda se nam zato postavlja vprašanje, koliko bomo uspeli tudi s to komisijo raziskati področje, ki je zelo občutljivo za naše državljanke in državljane. Glede samih tajnih podatkov, ki jih banke običajno nočejo posredovati preiskovalni komisiji, pa sem že včeraj povedal, da imamo vse vzvode, da nam pristojni organi s področja pregona tudi te podatke zagotovijo, da bo komisija lahko nemoteno in uspešno delovala. Sam se zavedam, koliko je bilo, bom rekel enostavno in preprosto, z lopato zmetanega denarja v naše banke. Da vam malo osvežim spomin. Vsi ste govorili o neki skupni številki. Dobro pa je slišati posamične številke, koliko je katera od bank prejela davkoplačevalskega denarja za dokapitalizacijo. Nova Ljubljanska banka milijardo 551 milijonov, Nova Kreditna banka Maribor 870, Abanka 591, Factor banka 269, Probanka 176 in Banka Celje 190 milijonov. To pomeni, tista skupna številka, ki je nekako močno vplivala na bruto dolg države, na 75,6 % bruto družbenega produkta, če vzamemo podatke iz leta 2014, in tako povečala javnofinančni dolg za 11 % bruto družbenega produkta. Če želimo govoriti realno, potem se moramo nekako osredotočiti tudi na to, zaradi česa je dejansko prišlo do te bančne luknje oziroma zakaj smo morali bančno luknjo davkoplačevalci zapolnjevati. Če se dotaknemo prvega razloga, v vsakem primeru je to tudi gospodarska kriza, ki je nastala po nekem obdobju cvetenja gospodarstva in tudi slovenske države. Bistven element je bil obilica razpoložljivih sredstev, ki smo jo imeli takrat za tvegane kredite. V obdobju konjunkture je pri nas prihajalo do abnormalne ekspanzije kreditov. Te kredite je dobival marsikdo na lepe oči, seveda z veliko tveganostjo. Začetek je bil fenomenalen, ko si denar prejel, ko pa je bilo treba ta isti denar vračati, pa se to ni dogajalo. Največ takšnih kreditov se je zgodilo v letu 2007. Tu leži odgovornost lastnika, tu mislim na državo, tako da se država tu ne more distancirati od tega vprašanja, zato je verjetno tudi prišel predlog za ustanovitev te komisije. Za tisto obdobje predstavniki Banke Slovenije omenjajo pritiske na izpeljavo privatizacije in rast gospodarstva. To so osnovni razlogi, v nadaljevanju imamo nekatere, ki so na nek način spodbujali velike kredite in s tem pozneje veliko bančno luknjo, ki je zaradi tega tudi nastala. Pri financiranju prekomerno izpostavljenih podjetij do bank preko tretjih podjetij so prihajali tudi ti krediti in so bili visoko izpostavljeni, kot sem pa že prej omenil, niso bili pozneje nikoli vrnjeni. Nekateri so se prenesli na institucijo, ki je bila za to tudi ustanovljena.
Hvala lepa. Zdaj imamo na vrsti predlagatelja, a ga ne vidim. Zaključujem razpravo. Vsi prijavljeni razpravljavci ste dobili besedo. Ostalo nam je še nekaj časa. Vem, da je še želja po razpravi, zato prosim, da se za razpravo prijavite. Gospod Franc Laj, imate na voljo 5 minut, izvolite.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Drage kolegice, kolegi! Ogromno je bilo danes izrečenega o tej tematiki, vendar pa bi želel opozoriti še dodatno na določene pomembne stvari. Vsekakor sem absolutno za to, da ta komisija začne delati, in to čim prej in da bo tudi učinkovita, ne tako kot prejšnja. Zato na nek način tudi apeliram, da so v to komisijo imenovane kompetentne osebe, z jasnim ciljem, to se pravi, da bodo vedeli in znali tudi, kaj jih čaka in kaj želijo narediti, da bodo tudi potem primerni rezultati. Ko sem prebral to pobudo, jo lahko rečem, tudi pozdravljam, vendar pa sem mnenja, da je precej široko postavljena, zato bi želel povedati naslednje. Ta komisija zagotovo lahko prispeva veliko k temu, da se ta zgodba čim prej razčisti in da na nek način tudi vpliva tako politično kot družbeno, da vsi tisti organi in službe, ki so strokovno usposobljeni za to in ne nazadnje tudi plačani, opravijo svojo nalogo in upravičijo svoj obstoj. Kar se pa tiče tako velikokrat omenjene bančne luknje, jaz celo upam trditi, da to ni bančna luknja, ampak je bančni krater. Zakaj? Ker je mnogo tega za nas poznanega, kdo so tisti glavni povzročitelji tega kraterja. To so kometi, ki so zasijali nad Slovenijo in so bili zelo visoko opevani, celo so prodajali recepte, za denar seveda, s predavanji, kako je treba priti do tovrstnih ekonomskih prijemov, ki so jim na nek način tudi dajali priložnosti in možnosti, da so to tudi storili, da so si nagrabili tisti kapital, ki si ga nikoli niso zaslužili. Zakaj sem rekel krater? Zaradi tega ker teh 5 milijard ni samo 5 milijard. Teh 5 milijard je povzročilo takšno stanje, Slovenijo pripeljalo v takšno stanje, da se še danes gospodarstvo pobira in celotna družba iz te luknje, iz tega kraterja. Upam samo, da bo čim prej na nek način tudi to doseženo, da bo komisija tudi prispevala k temu, da bo veliko tega, kar se zaenkrat kaže, da je izpuhtelo, ta denar izginil zagotovo ni, ta denar je in tudi upam, še enkrat trdim, da bo komisija s svojim vplivom preko vseh teh služb prispevala k temu, da se večji del tega denarja najde in se pripelje nazaj v to našo državo in se usmeri v bodoči razvoj, da ne bo toliko problemov na socialnem področju, na gospodarskem področju in tako dalje, da ne bom našteval. Želim, da se čim prej oblikuje in imenuje ta komisija in da začne z uspešnim delom. Hvala.
Hvala lepa. Zaključujem razpravo. Amandmaji, s katerimi bi bila na podlagi prvega odstavka 4. člena Poslovnika o parlamentarni preiskavi predlagana zožitev, razširitev ali dopolnitev predlagane parlamentarne preiskave, niso bili vloženi. Predmet, namen in obseg parlamentarne preiskave so opredeljeni v Predlogu skupine poslank in poslancev za opredelitev parlamentarne preiskave, v čistopisu navedenega predloga ter v Predlogu sklepa o odreditvi parlamentarne preiskave. O Predlogu sklepa o odreditvi parlamentarne preiskave bomo odločali danes v okviru glasovanj. S tem prekinjam 16. točko dnevnega reda. Prehajamo na 2.A TOČKO DNEVNEGA REDA, TO JE NA OBRAVNAVO PREDLOGA ZAKONA O SPREMEMBAH ZAKONA O ZUNANJIH ZADEVAH PO NUJNEM POSTOPKU: Predlog zakona je v obravnavo zboru predložila Vlada. Za dopolnilno obrazložitev predloga zakona dajem besedo predstavnici vlade gospe Dragoljubi Benčina, državni sekretarki Ministrstva za zunanje zadeve.
Hvala lepa, za besedo. Spoštovani predsedujoči, spoštovane poslanke in poslanci! Najprej naj ponovno poudarim, da se predlagane spremembe Zakona o zunanjih zadevah nanašajo izključno na objavo besedil mednarodnih pogodb v Uradnem listu. Razlog za te spremembe oziroma za predlog teh sprememb je naslednji. Prvič, da bi odpravili neekonomičnost objav besedil mednarodnih pogodb, tako v slovenskem kot v tujem jeziku, predvsem pa objav tako imenovanih mešanih sporazumov v Uradnem listu Republike Slovenije, če so bili ti že prej objavljeni v Uradnem listu Evropske unije. Gre torej za racionalnost in ekonomičnost, kar je pa tudi v duhu s časom in našo umeščenostjo v Evropsko unijo. In drugič, pomembno je, da Uradni list Evropske unije izpolnjuje pogoje pravne varnosti in legalnosti in v Uradnem listu Evropske unije objavljeni tako imenovani mešani sporazumi predstavljajo formalno enotno besedilo. Gre za sporazume, sklenjene in objavljene v okviru subjekta, na katerega je Republika Slovenija prenesla izvrševanje dela svojih suverenih pravic, ki hkrati temelji na načelih enakosti in spoštovanju pravne države. Državljani Republike Slovenije pa so hkrati tudi državljani Evropske unije. Predlagane spremembe členov o objavi akta o ratifikaciji, 77. člen, in navezni člen o sestavi akta o ratifikaciji, to je drugi odstavek 75. člena, bodo bistveno zmanjšale stroške objave, predvsem teh izredno obsežnih sporazumov, ki vsak zase po navadi obsegajo po tisoč in več strani samo v eni jezikovni različici. Na podlagi amandmaja, sprejetega na Odboru za zunanjo politiko, se tudi v določbi o objavi, to je 77. člen, dodatno izpostavi, da se bo v primeru tako imenovanih mešanih sporazumov objavil le akt o njihovi ratifikaciji, v katerem se bo navedel sklic in aktivna povezava na Uradni list Evropske unije, kjer pa je že objavljeno besedilo takega sporazuma prej, tudi vedno v slovenskem jeziku. To se nam zdi zelo pomembno poudariti. Ostale spremembe pa so tehnične narave in so potrebne predvsem zaradi preštevilčenja členov. Hvala lepa.
Hvala lepa. Predlog zakona je obravnaval Odbor za zunanjo politiko kot matično delovno telo. Za predstavitev poročila odbora dajem besedo članu Marku Ferlugi.
Hvala za besedo. Lep pozdrav državni sekretarki in vsem v dvorani! Odbor za zunanjo politiko je 21. aprila kot matično telo obravnaval Predlog zakona o spremembi Zakona o zunanjih zadevah. V obravnavi so bila sprejeta tudi naslednja mnenja. Kolegij predsednika Državnega zbora se je odločil, da bo zakon predlagal po nujnem postopku. Odbor se je prav tako seznanil z naslednjim gradivom: predlogom zakona in mnenjem Zakonodajno-pravne službe z dne 21. 4. Prav tako je bilo podan tudi amandma odbora koalicijskih strank, in sicer k 3. členu. Sam predstavnik predlagatelja je v obrazložitvi povedal, da je predlagana sprememba vodila k racionalnosti in gospodarnosti, saj so želeli predlagano rešitev poenostaviti in poceniti objavi mednarodnih pogodb. Uveljavitev predloga zakona je povezana tudi z objavo obsežnih mednarodnih pogodb za pridružitvene sporazume med EU, Ukrajino, Gruzijo ter Moldavijo, kjer naj bi se ratifikacijski postopki zaključili pred zasedanjem vzhodnega partnerstva, ki bo predvidoma 21. in 22. maja tega leta v Rigi. To je bil tudi eden izmed zastavljenih ciljev predsedujoče Svetu Evropske unije Latvije. Poudarjena rešitev zagotavlja tudi ustavno pravico dostopanja do mednarodnih pogodb v celoti. Kar se tiče opombe Zakonodajno-pravne službe, kjer je bila izražena potreba po jasnejšemu zapisu načina objavljanja mednarodnih pogodb v Uradnem listu prek aktivne in trajne elektronske povezave na elektronski Uradni list Evropske unije, je bil s tem v zvezi dan amandma koalicijskih skupin. V sami razpravi so članice in člani odbora iz nekaterih opozicijskih poslanskih skupin izrazili pomisleke glede utemeljitve nujnega postopka za spremembo zakona, ker so menili, da je smotrnejša obravnava spremembe Zakona o Uradnem listu Republike Slovenije ali pa tudi sprememba cenika objave Uradnega lista Republike Slovenije, ki je v lasti države. Nadaljnji pomisleki, ki so bili glede potrebe sprejemanja predloga zakona, so zaradi hitrejše ratifikacije mednarodnih pogodb za pridružitvene sporazume, saj se gospodarski del teh sporazumov ne izvaja oziroma je zamrznjen. Ne glede na to so člani odbora koalicijskih strank predlog zakona podprli, ker omogoča ekonomičnost in zagotavlja ustrezen vpogled v mednarodne pogodbe, sprememba pa naj bi omogočila tudi racionalizacije objave v bodoče ter zadostila ustavnim pogojem objave mednarodnih pogodb. Kar se tiče odbora, je na podlagi osmega odstavka 131. člena Poslovnika Državnega zbora sprejel amandmaje in prav tako je na podlagi 128. člena Poslovnika Državnega zbora z glasovanjem o vseh členih predlog zakona sprejel. Toliko, hvala.
Hvala. Sledi predstavitev stališč poslanskih skupin. Stališče Poslanske skupine Stranke modernega centra bo predstavil dr. Milan Brglez
Hvala, gospa podpredsednica. Gospa državna sekretarka, kolegice in kolegi! Sprememba Zakona o zunanjih zadevah, ki jo obravnavamo danes, predstavlja majhen, a nujen in simbolično ne nezanemarljiv korak k bolj gospodarnemu ravnanju z davkoplačevalskim denarjem in sredstvi, namenjenim delovanju in izvajanju temeljnih funkcij Državnega zbora Republike Slovenije. S spremenjenimi pravili, ki obravnavajo način uradne obravnave ratifikacijskih aktov mednarodnih pogodb, bomo namreč na dveh ravneh bistveno zmanjšali s tem povezane stroške. V primeru mednarodnih pogodb, katerih eden izmed izvirnih jezikov je slovenščina, se bodo stroški prepolovili, saj bodo objavljeni ratifikacijski akti od sedaj vsebovali zgolj slovensko besedilo pogodbe in kar je še bolj pomembno, v primeru tako imenovanih mešanih sporazumov Evropske unije, ki običajno obsegajo več sto strani, se bodo stroški objave zmanjšali tudi za več kot 99 %, ker bo objavljeno besedilo sporazuma nadomestila trajna elektronska povezava na slovensko besedilo, objavljeno v Uradnem listu Evropske unije. Sprememba zakona torej brez kakršnih koli posledic za pravno varnost državljank in državljanov odpravlja neutemeljeno in nepotrebno dvojno objavljanje pravnih aktov, deluje v smeri bolj racionalnega in ekonomičnega delovanja javne uprave ter ne nazadnje predstavlja korak proti učinkovitejši izrabi sodobnih informacijsko-komunikacijskih tehnologij v zakonodajnem procesu. Glede na to, da je v mnogih državah EU tovrstni način objav že ustaljena praksa, se lahko le vprašamo, zakaj se z dotičnim vprašanjem v Državnemu zboru ukvarjamo šele sedaj. Poleg dolgoročnega pozitivnega učinka na zakonodajni proces bo predlagana sprememba imela tudi konkretne trenutne učinke. Z njo bo lahko Državni zbor nemudoma in brez skrbi za nesprejemljive in neutemeljene obremenitve institucionalnega proračuna v obravnavo še pravočasno sprejel mešane sporazume Evropske unije, ki predstavljajo ključni element nadaljevanja projekta vzhodnega partnerstva v okviru evropske sosedske politike. Podpora uspešni implementaciji slednje je že dolgo časa tudi v interesu Republike Slovenije. V Poslanski skupini SMC pa se želimo na temu mestu še enkrat odzvati na očitke, ki so bili s strani nekaterih poslanskih kolegov izraženi v razpravi na Kolegiju predsednika Državnega zbora ter na Odboru za zunanjo politiko, češ da bi bilo predlagane spremembe bolj smiselno izpeljati drugje, bodisi s spremembo Zakona o Uradnem listu ali pa kar s ponovno spremembo cenika objav v Uradnem listu. S temi očitki se v Poslanski skupini SMC nikakor ne moremo strinjati. Tako na podlagi 11. člena Dunajske konvencije o pravu mednarodnih pogodb kot tudi 8. in 154. člena Ustave Republike Slovenije lahko naša država mednarodni sporazumi neposredno zavezujejo zgolj takrat, kadar so ratificirani in o objavljeni. Postopek in pogoji ratifikacije ter objave mednarodnih pogodb pa v Sloveniji, pa naj se nam glede na neprimerljivo prakso drugih držav to zdi smiselno ali ne, še vedno ureja zgolj en pravni akt, in sicer Zakon o zunanjih zadevah v svojem 75. in 77. členu. To sta tudi člena, katerih spremembe obravnavamo danes in ustrezno modificiramo. Želene pozitivne učinke, s katerimi se po dosedanjih razpravah očitno strinjajo vse poslanske skupine, lahko torej dosežemo zgolj in samo s spremembo tega zakona. Poskus urejanja načina objave ratifikacijskih aktov v Zakonu o Uradnem listu ali pa celo kar s cenikom objav v Uradnem listu, bi bil torej ne le vsebinsko nesprejemljiv, ampak tudi pravno neustrezen. Pa vendar priznavamo: razpravi o primernosti, racionalnosti in smotrnosti sistema objavljanja zakonodajalčevih aktov v Uradnem listu se je do danes izogibala praktično vsaka vlada in njen pripadajoč sklic državnega zbora. V Stranki modernega centra bomo zato v prihodnosti takšno razpravo podprli in v njej konstruktivno sodelovali. Vendar je to vprašanje, ki je stvar neke druge debate. Danes odločamo o predlogu za sprejetje Zakona o zunanjih zadevah, ki bodo poenostavile in pocenile proces ratifikacije mednarodnih sporazumov in te spremembe bomo v Poslanski skupini SMC soglasno podprli. Hvala.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke bo predstavil mag. Anže Logar.
Spoštovana predsedujoča, spoštovani predstavniki Vlade, spoštovani poslanke in poslanci! Vse prevečkrat smo v Državnem zboru priča urgentnim akcijam Vlade in zahtevam Vlade po sprejetju novel zakonov po skrajšanem postopku. V neki normalni parlamentarni demokraciji vlada predlaga in državni zbor obravnava posamezne spremembe po rednem postopku predvsem tudi zato, ker se ravno z razpravo in iskanjem najboljših rešitev iz različnih poslanskih skupin, z različnih strani potem išče najboljše rešitve za državljanke in državljane. Tokrat imamo Predlog zakona o spremembah Zakona o zunanjih zadevah po nujnem postopku in želel bi opozoriti na neko negativno prakso, za katero bi želel, da se ne razraste oziroma da se je ne začne redno uporabljati v tem sklicu. Namreč, kadarkoli Vlada naleti na neko časovno oviro ali pa na neko standardno normativno oviro, namesto da bi svoje odločitve s svojimi polnimi pristojnostmi prilagodila tem normativnim okvirom, išče možnost za spremembo zakonodaje preko druge veje oblasti, torej preko svoje večine v Državnem zboru. Prej je bilo izpostavljeno, da se tovrstna sprememba Zakona o zunanjih zadevah predlaga v imenu racionalnosti in ekonomičnosti, kajti asociacijski sporazumi in mešani sporazumi se bodo sedaj lahko za državo ceneje objavljali in bo država oziroma Republika Slovenija celo prihranila. Vendar naj spomnim, objava v Uradnem listu je tista, ki daje dejansko uveljavitev posameznega zakona oziroma posameznega sporazuma, in Uradni list je podjetje, ki je v 100-odstotni državni lasti. Iskanje razlogov ali pa argumentacije v tej smeri, da spreminjamo Zakon o zunanjih zadevah po nujnem postopku, zato da bomo prihranili pri objavi, ob tem da se zavedamo, da je Uradni list podjetje v 100-odstotni državni lasti, je slaba argumentacija. Namreč, Uradni list ima objavljen cenik na spletni strani in stran objave v Uradnem listu je 60 evrov. Za objavo prostotrgovinskega sporazuma z Južno Korejo je slovenska vlada, če lahko to rečem, plačala oziroma Slovenci Uradnemu listu, podjetju v državni lasti, 130 tisoč evrov. Zdaj mi pa povejte, kaj je bolj smotrno početje, da podjetje, ki je v državni lasti, prilagodi cenik normalnim tržnim razmeram ali da bodisi država plačuje iz levega v desni žep previsoke zneske za neko podjetje, ki kot boste lahko pogledali, ima številne svetovalne pogodbe z raznimi kadrovskimi, strokovnimi in trženjskimi podjetji in na ta način umetno ustvarja promet ali pa, da po drugi strani – to, kar počne zdaj – Državni zbor prisili na nek način, da spremeni Zakon o zunanjih zadevah. Verjetno je bolj racionalno, da spremeni zakonik oziroma da spremeni cenik objave v Uradnem listu. Še posebej zato, ker je Vlada tista, ki določa cenik Uradnega lista. Vlada z enim sklepom določa cenik Uradnega lista, potrdi ga pa nadzorni svet podjetja Uradni list, ki ga vodi direktorica Službe vlade za zakonodajo, ki tudi sedi na seji Vlade. V tem pogledu je obrazložitev, češ da to sprejemamo, zato da bomo lahko objavljali asociacijske in mešane sporazume, ne vem, slaba argumentacija, zato pa v Poslanski skupini SDS zakona preprosto ne moremo podpreti, ker je to pač naloga Vlade, ne bomo pa tudi nasprotovali. Hvala.
Hvala. Stališče Poslanske skupine Demokratične stranke upokojencev Slovenije bo predstavila gospa Marinka Levičar.
Hvala lepa za besedo, gospa predsedujoča. Lep pozdrav predstavnikom Vlade in vam, kolegice in kolegi! Predlog zakona, ki ga je pripravilo Ministrstvo za zunanje zadeve, je izvrsten primer, kako lahko hitro kar nekaj denarja privarčujemo v javnem sektorju. Sprememba Zakona o zunanjih zadevah se nanaša na objavljanje mednarodnih pogodb v Uradnem listu RS. Mednarodne pogodbe, pri katerih je eden izmed izvirnih jezikov slovenščina, bomo v Uradnem listu Slovenije objavljali zgolj v slovenskem jeziku. Pri mešanih sporazumih EU, katerih besedilo je bilo v slovenščini že objavljeno v Uradnem listu Evropske unije, pa bomo v objavi v našem uradnem listu navedli zgolj elektronsko povezavo na besedilo v Uradnem listu Evropske unije. S temi spremembami bomo bistveno znižali stroške objavljanja mednarodnih pogodb v Uradnem listu. Naj opozorim s konkretnimi številkami. Letos je predvidena ratifikacija številnih mešanih sporazumov, ki posamezno obsegajo več kot 100 strani samo v eni jezikovni verziji. Približuje se tudi ratifikacija pridruženih sporazumov med Evropsko unijo in Ukrajino, Gruzijo ter Moldavijo. Ti sporazumi obsegajo približno 6 tisoč strani. S predlagano spremembo bomo po zagotovilih predstavnika zunanjega ministrstva dosegli, da bomo pri objavi tisoč strani prihranili kar 16 tisoč 740 evrov. Ta znesek predstavlja, če ga preračunamo, kar 47 povprečnih pokojnin oziroma letni dodatek 45 upokojencem z najnižjo pokojnino. In vse to lahko prihranimo samo z racionalnim objavljanjem v Uradnem listu. Zato bomo poslanke in poslanci Poslanske skupine Desus novelo zakona z največjim veseljem podprli. Hkrati pa pozivamo še ostala ministrstva, da pregledajo svoje poslovanje in najdejo tista področja, ki nerazumno obremenjujejo državni proračun, in predlagajo potrebne ukrepe, ker se to da, kot vidite, in zagotavljam vam, da boste imeli podporo Desusa. Naj na koncu izpostavim še naslednje. Minister Erjavec je s tem sprožil tudi vprašanje predragega objavljanja dokumentov v našem uradnem listu. Stroški objavljanja so tudi po nedavnem znižanju tarifne postavke Uradnega lista previsoki in osebno mislim, da bi se morali tudi o tem kaj pogovoriti v bodoče. Hvala lepa.
Hvala lepa. Gospa Andreja Katič bo predstavila stališče Poslanske skupine Socialnih demokratov.
Gospod podpredsednik, spoštovani predstavniki Vlade, kolegice in kolegi! Ključni razlogi za spremembe Zakona o zunanjih zadevah so v skrbnejši porabi javnih sredstev pri objavah mešanih sporazumov in drugih mednarodnih pogodb v Uradnem listu Republike Slovenije. Tako predlog zakona predvideva, da se v postopkih ratifikacije izognemo nepotrebni dvakratni objavi besedila tistih mednarodnih pogodb, ki so že bila objavljena v Uradnem listu Evropske unije. Tako akt o ratifikaciji pri mednarodnih pogodbah, ki se sklepajo v okviru članstva Republike Slovenije v EU in jih moramo ratificirati, ne bo več vseboval besedila mednarodne pogodbe, pač pa le sklic na objavo v Uradnem listu EU, aktivno povezavo na verodostojno elektronsko izdajo objave ter podatke o tem, da je izvirna besedila mogoče vpogledati na Ministrstvu za zunanje zadeve. Dejstvo je, da Republika Slovenija kot članica Evropske unije v tem trenutku sodeluje v ratifikacijskih postopkih pridružitvenih sporazumov med Evropsko unijo na eni strani ter Ukrajino, Gruzijo in Moldavijo na drugi strani, kjer vemo, da so tovrstni sporazumi lahko obsežni več kot 100 ali celo nekaj tisoč strani. Po podatkih Vlade pa je v mesecu marcu objava tisoč strani mešanega sporazuma znašala 16 tisoč 800 evrov z vključenim DDV. Po novem bi takšna objava, ki bi vsebovala le akt o ratifikaciji in ustrezen sklic za možnost vpogleda v besedilo mednarodne pogodbe, stala približno 60 evrov, kar pomeni velik prihranek. Pa četudi odmislimo cenik. Strošek objave v Uradnem listu nastanejo v vsakem primeru, nekdo ga mora pokriti. Treba pa je tudi dodati, da zaradi te spremembe zakona ne bo okrnjeno načelo javnosti oziroma transparentnosti, saj bo vpogled v besedila mednarodnih pogodb omogočen vsakomur, ki bo zanj zainteresiran. V Poslanski skupini Socialnih demokratov bomo predlog novele Zakona o zunanjih zadevah podprli. Hvala.
Hvala lepa. Dr. Matej T. Vatovec bo predstavil stališče Poslanske skupine Združena levica.
Hvala, gospod podpredsednik. Lep pozdrav vsem! Vlada je Predlog zakona o spremembah Zakona o zunanjih zadevah dala v sprejetje po nujnem postopku zaradi preprečevanja težko popravljivih posledic za delovanje države. Katere so te nepopravljive posledice, ki bi sledile, če ne bi takoj sprejeli omenjenih sprememb? Prvi razlog, ki ga navaja Vlada, je bistveno zmanjšanje stroškov objave mednarodnih pogodb v Uradnem listu. Drugi razlog, in kar je najbolj pomenljivo, pa je ta, da bo, citiram, " … omogočeno, da Slovenija zaključi ratifikacijske postopke za pridružitvene sporazume med EU in Ukrajino, Gruzijo ter Moldavijo …" Slovenija naj bi po mnenju Vlade za to imela interes, in to čim prej oziroma do 21. maja, do zasedanja vzhodnega partnerstva v Rigi. V Združeni levici ne nasprotujemo tehnični rešitvi, smo za pocenitev postopka, če to ne škodi demokratičnosti. Imamo pa do teh razlogov in do samega postopka resne zadržke. Prvi je ta, da gre za eklatantno zlorabo Poslovnika. Nekaj tisoč evrov za objavo mednarodnih sporazumov v času sprejemanja, po skrajšanem postopku denimo, ne bi pomenilo težko popravljive posledice za delovanje države. Skratka, zavračamo razloge za sprejetje po nujnem postopku. Po mnenju Vlade mora Slovenija pridružitveni sporazum med EU in Ukrajino ratificirati do zasedanja vzhodnega partnerstva v Rigi. To preprosto ni res. Slovenija nima nobenega obveznega roka, do kdaj mora o tem odločati. Predvsem pa Slovenija ni dolžna ratificirati nobenega sporazuma, še najmanj pa sporazuma, ki v mednarodne odnose uvaja neenakopravnost. Ta sporazum bo koristil izključno evropskemu kapitalu, da bo lažje izkoriščal prebivalstvo in naravne vire Ukrajine. Ukrajinsko prebivalstvo bo imelo od sporazuma približno toliko koristi kot bivše države Jugoslavije; to je nobene. Celo Evropska unija je pri tem sporazumu naredila korak nazaj. Ministrska trojka Ruske federacije Ukrajine in EU je 12. septembra lani zavrnila izvajanje ekonomskega dela sporazuma do konca leta 2015. Ta zamrznitev bi morala postati trajna. Geopolitično je ta sporazum uperjen proti Ruski federaciji. Karkoli si mislimo o njem, dejstvo je, da je bil ta izsiljeni sporazum eden od sprožilcev državljanske vojne v Ukrajini. Če to ni zadosten dokaz, da je sporazum škodljiv in da ga je treba spremeniti v sporazum o enakopravnem sodelovanju, potem ne vem, kaj je. Če hoče Evropska unija znižati carine za uvoz ukrajinskega blaga, lahko to naredi enostransko, ne da bi si podredila Ukrajino. Če Evropa resno misli s finančno pomočjo, ni potrebe odpustiti 10 % ukrajinskih javnih uslužbencev, ni potrebe po podvojitvi cen plina in znižanju minimalne plače. Predsednik Državnega zbora je na kolegiju izjavil, da obstaja absolutna politična volja za ratifikacijo sporazuma, sicer naj bi sledile negativne posledice za Slovenijo. Pred prihodom Združene levice v Državni zbor je morda v mednarodnih odnosih res Državni zbor zastopal stališča velikih sil Evropske unije in zveze Nato. Z glasom Združene levice pač ni več tako. In dokler naši prebivalci večinsko nasprotujejo agresivni politiki ZDA, vaša volja ne bo nikoli absolutna. V Združeni levici pa bomo zagovarjali stališča ravno teh prebivalcev. Izvolite pogledati raziskave Gallupovega inštituta; po nasprotovanju politike ZDA smo na tretjem mestu. In kaj so uničeni odnosi z Rusko federacijo ter podpiranje neofašizma in oligarhije v Ukrajini drugega kot evropska in s tem tudi slovenska servilnost politiki ZDA? Kar pa zadeva mednarodnih konsekvenc, Evropska unija naj bi bila skupnost enakopravnih in svobodnih držav. Če kdo ve za kakšne indice, da bi bila Slovenija lahko kaznovana zaradi načelne politike, naj jih da na mizo, ne pa, da se s tem blefira v obrazložitvah zakonov. Predvsem pa, kako ima ministrstvo obraz, da se ob 70. letnici zmage nad fašizmom in domačimi izdajalci prilizuje skrajno nacionalističnim režimom v Evropski uniji in neodkritemu fašizmu v Ukrajini? Evropska vzhodna politika postaja tako novi Drang nach Osten, tretji v zadnjih sto letih. Zakona, ki se sklicuje na takšno politiko in bi lajšal sprejetje spornega pridružitvenega sporazuma, iz protesta v Združeni levici ne bomo podprli.
Stališče Poslanske skupine Nove Slovenije - krščanskih demokratov bo predstavil gospod Jožef Horvat.
Hvala lepa, spoštovana podpredsednica, kolegice in kolegi, spoštovana gospa državna sekretarka! Na mizi imamo novelo zakona, ki predstavlja zgolj tehnični vidik objav mednarodnih pogodb v Uradnem listu Republike Slovenije. Res je, da predlog za državni proračun pomeni tudi finančni prihranek, vendar pa to ne bi smel biti razlog za sprejemanje po nujnem postopku. A bodimo pošteni in povejmo resnico – nujni postopek je zaradi tega, ker želi Državni zbor obravnavati Zakon o ratifikaciji pridružitvenega sporazuma med EU in Ukrajino, Moldavijo in Gruzijo in verjetno tudi sprejeti in to pred vrhom vzhodnega partnerstva, ki bo 21. in 22. maja v Rigi. Seveda je smiselno, da ta zakon sprejmemo, da ga podpremo, da bomo najbrž tudi zakon ratificirali oziroma sporazum ratificirali, saj Republika Slovenija ves čas pravzaprav podpira širitveni proces Evropske unije in seveda tudi vzhodno partnerstvo. V Novi Sloveniji vedno zagovarjamo načelo ekonomičnosti, s tem pa tudi vse postopke, ki za državo in njene državljane pomenijo racionalizacijo stroškov oziroma samega postopka. To je tudi razlog, da bomo Predlog zakona o spremembah Zakona o zunanjih zadevah danes podprli. Strinjamo se namreč z dejstvom, da je dvakratna objava besedila mednarodnih pogodb v državnem uradnem listu, katerih besedila so že bila objavljena v Uradnem listu Evropske unije, nepotrebna. Mešani sporazumi, pri katerih si Evropska unija deli pristojnost z državami članicami in so s tega vidika seveda pomembni tako za Evropsko unijo kot za posamezno državo članico, tudi z novim načinom objavljanja zadostijo ustavnim pogojem objave mednarodnih pogodb. To je osnovno vodilo, ki ga je Slovenija kot članica Evropske unije dolžna spoštovati, če pa pri tem ravnamo gospodarno, tako da pri tem še nekaj prihranimo, še toliko bolje. V Novi Sloveniji smo prepričani, da je sedanja obligatorna ureditev, ki v okviru akta o ratifikaciji določa objavo besedila mešanega sporazuma v slovenskem in v tujem, največkrat angleškem jeziku, nepotrebna. Tudi s stališča slovenske identitete je pomembno, da je mednarodna pogodba objavljena v našem domačem slovenskem jeziku, v tujem pa le v primeru, kadar mednarodna pogodba ni sklenjena v slovenskem jeziku. Ne glede na to se, če je bilo besedilo takšne pogodbe že objavljeno v Uradnem listu Evropske unije, v aktu o ratifikaciji navede sklic ter ustrezna povezava na Uradni list Evropske unije, medtem ko se aktu o ratifikaciji priloži mednarodna pogodba. V Novi Sloveniji se zavedamo obveznosti, ki izhajajo iz vseh vrst mednarodnih pogodb, zato pri tem vladnem predlogu kljub vprašljivemu nujnemu postopku sprejemanja v Državnem zboru vidimo opravičljiv razlog, predvsem je to načelo ekonomičnosti in gospodarnosti ter seveda zadostitev ustavnim pogojem glede objav mednarodnih pogodb. Glede na navedeno bomo poslanci Nove Slovenije - krščanski demokrati predlog zakona podprli.
Hvala. Končali smo predstavitev stališč poslanskih skupin. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, zaključujem drugo obravnavo predloga zakona. Odločanje o predlogu zakona bomo v skladu s časovnim potekom seje Državnega zbora opravili čez pol ure v okviru glasovanj. S tem prekinjam to točko dnevnega reda. Prekinjam tudi 7 sejo Državnega zbora, ki jo bomo z glasovanjem nadaljevali ob 15. uri. Hvala.
Spoštovani kolegice poslanke in kolegi poslanci! Gospe in gospodje! Nadaljujemo prekinjeno sejo zbora. Prehajamo na glasovanje zbora o predlogih odločitev. Poslanke in poslance prosim, da preverite delovanje glasovalnih naprav. Nadaljujemo s prekinjeno 16. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga sklepa o odreditvi parlamentarne preiskave za spremembo zakonodaje ter za druge odločitve Državnega zbora iz njegove pristojnosti ter za ugotovitev in oceno dejanskega stanja za ugotovitev politične odgovornosti nosilcev javnih funkcij zaradi suma, da so sodelovali pri nadzoru slovenskega bančnega sistema in pri posrednem ali neposrednem vplivanju preko državnega lastništva oziroma preko državnih organov in regulatorjev na odločitve v slovenskem bančnem sistemu v zvezi z odobritvijo odpisanih kreditov, unovčenih garancij, posojilne politike in prenosa slabih terjatev na posebno družbo za upravljanje terjatev bank ter spoštovanje veljavnih zakonov ter predpisov pri odobravanju in upravljanju s krediti ter bančnimi garancijami in zaradi suma, da so nastale še neugotovljene negativne posledice takšnih ravnanj. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o odreditvi parlamentarne preiskave, ki v celoti prevzema vsebino zahtevka za ureditev parlamentarne preiskave iz predloga. Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 68, nihče pa ni bil proti. [[Za je glasovalo 68.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Ker je bil sklep sprejet, je s tem parlamentarna preiskava odrejena. Mandatno-volilno komisijo Državnega zbora prosim, da v skladu s 4. odstavkom 6. člena Poslovnika o parlamentarni preiskavi pripravi predlog sklepa o sestavi imenovanja preiskovalne komisije v skladu z vsebino odrejene parlamentarne preiskave in ga posreduje v odločitev Državnemu zboru najkasneje na prihodnji seji zbora. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 2. a točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah Zakona o zunanjih zadevah po nujnem postopku. Ker v drugi obravnavi amandmaji k dopolnjenemu predlogu zakona niso bili vloženi, prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona, to je na odločanje o predlogu zakona. Obveščam vas, da me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da je bil zaradi amandmajev, sprejetih na matičnem delovnem telesu, predlog zakona neusklajen. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 56, proti 3. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 14. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zbirkah podatkov s področja zdravstvenega varstva. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah in dopolnitvah Zakona o zbirkah podatkov s področja zdravstvenega varstva je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 68, proti nihče. [[Za je glasovalo 68.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zbor sprejel sklep, zato bo predlog zakona dodeljen v obravnavo Odboru za zdravstvo kot matičnemu delovnemu telesu. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 9. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o dopolnitvi Zakona o bančništvu. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o bančništvu je primeren za nadaljnjo obravnavo Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS mag. Marko Pogačnik.
Spoštovani predsedujoči, hvala za besedo. Kolegice in kolegi! Glede na to, da je bila potrjena danes preiskovalna komisija o zlorabah v slovenskem bančnem sistemu, v Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da bi bilo smiselno, da se podpre tudi obravnava spremembe Zakona o bančništvu, 1, in sicer v Slovenski demokratski stranki smo prepričani, da je pošteno do davkoplačevalcev, da izvedo, komu in zakaj so bila namenjena davkoplačevalska sredstva. S to spremembo oziroma dopolnitvijo zakona smo prepričani, da bi tudi olajšali delo preiskovalni komisiji, kajti predlog spremembe zakona sledi temu, da bi se lahko z zaupnimi podatki takrat, kadar je posredno v igri davkoplačevalski denar, kadar se banke sanirajo z davkoplačevalskim denarjem, bili ti podatki dostopni organom Državnega zbora. Preiskovalna komisija brez dokumentacije bo težko delala. Prepričan sem, da pričakovanja tako širše kot strokovne javnosti so velika, predvsem pa, da se ta preiskovalna komisija posledično ne bo uporabljala za politično obračunavanje oziroma da bo to politični trampolin. Prepričani smo, da ta zakon pomeni korak naprej, korak k večji transparentnosti in k večji odgovornosti in ne nazadnje tudi na nekatere očitke na sami razpravi v Državnem zboru, da bo kmalu stopil v veljavo Zakon o bančništvu, 2, da z voljo in z določenim ciljem se lahko ta zadeva prenese tudi v ZBan-2. V Poslanski skupini SDS bomo predlog spremembe ZBan-1 podprli, predvsem k večji transparentnosti, k večji odgovornosti in pošteno do davkoplačevalcev je, da izvedo, zakaj je bil denar za sanacijo bank uporabljen.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SMC mag. Dušan Verbič.
Hvala za besedo predsednik, spoštovani poslanke in poslanci! V zvezi s tem predlogom zakona lahko rečem, da Poslanska skupina Modernega centra ugotavlja, da ga je predlagatelj z isto vsebino že vložil v letu 2013. V razpravi se je izkazalo, da po tem datumu so se zgodile določene okoliščine in tudi dejstva in tudi to je bilo obrazloženo. Tukaj bom še enkrat ponovil; kot prvo – ugotovljeno je, da se je v temu času aktivirala aktivnost za odkrivanje storilcev, ki so povzročili tako imenovano bančno luknjo preko organov pregona. Kot drugo, taisti Državni zbor je nedolgo časa nazaj sprejel Zakon o bančništvu, 2, kateri bo stopil v veljavo 18. 5. tega leta. To se pravi, v začetku naslednjega meseca. Kot tretje je bilo izpostavljeno, da se moramo zavedati, da kakršnikoli dostop do zaupnih podatkov bank, tudi če so upravičeni, znižujejo zaupanje v sam bančni sistem. To so okoliščine, na podlagi katerih je stališče Stranke modernega centra, da ne podpiramo predloga tega zakona. Zato bomo glasovali proti.
Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 20, proti pa 51. [[Za je glasovalo 20.]] [[Proti 51.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 4. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembi Zakona o kmetijstvu, po skrajšanem postopku. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni bilo mogoče vlagati. Zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 72, proti pa ni bil nihče. [[Za je glasovalo 72.]] [[Proti nihče.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 5. točko dnevnega reda, to je z obravnavo Predloga zakona o spremembah Zakona o kolektivnem dodatnem pokojninskem zavarovanju za javne uslužbence po skrajšanem postopku. Prehajamo na tretjo obravnavo predloga zakona. Ker k predlogu zakona matično delovno telo ni sprejelo nobenega amandmaja, amandmajev na seji zbora ni bilo mogoče vlagati. Zato prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 71 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 56, eden pa je bil proti. [[Za je glasovalo 56.]] [[Proti 1.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 10. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembi Zakona o subvencioniranju študentske prehrane. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembi Zakona o subvencioniranju študentske prehrane je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev. Za jih je glasovalo 26, proti pa 46. [[Za je glasovalo 26.]] [[Proti 46.]] Ugotavljam, da zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan.S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 11. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o spremembah Zakona o socialno varstvenih prejemkih. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o spremembah Zakona o socialno varstvenih prejemkih je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS gospa Jelka Godec.
Najlepša hvala. V predlogu sprememb Zakona o socialno varstvenih prejemkih se predlaga, da se črtajo določbe, ki določajo vpis prepovedi odtujite in obremenitve nepremičnine za vse prejemnike denarne socialne pomoči in varstvenega dodatka ter celotno obveznost vračanja prejete socialne pomoči iz dediščine prejemnika socialne pomoči. Kot vemo, je bil leta 2010 v času vlade Socialnih demokratov sprejet Zakon o socialnih varstvenih prejemkih, ki so ga takrat imenovali Svetlikov zakon. Ta je uzakonil, da se ukinejo državne pokojnine, varstveni dodatek je postal del sistema socialne pomoči in takšne spremembe, še nekatere druge, so za državljane v bistvu takrat pomenile kar velik udarec. Takratni zakon je bil pospremljen z besedami takratne generalne sekretarke oziroma sedanje ministrice Kopač Mrakove: "S prenosom državne pokojnine, z ukinitvijo državne pokojnine in s prenosom varstvenega dodatka v sistem socialne pomoči vzpostavljeno transparentnejši in predvsem socialno pravičnejši sistem." Žal danes, leta 2015, v poročilu Inštituta za socialno varstvo ugotavljamo ravno nasprotno; namreč stopnja revščine je od leta 2009 močno narasla in je v letošnjem oziroma v lanskem letu dosegla že 14,5 %. Leta 2012 je bila v času ministra Vizjaka naročena raziskava uvedbe tega zakona, ki je namreč začel veljati šele dve leti kasneje, kot je bil sprejet v Državnem zboru, torej januarja 2012. Glede na to raziskavo, ki je pokazala, da v bistvu je ta zakon škodljiv za socialni del države oziroma za socialno področje, so se uvedle določene spremembe, vendar v veliko premajhni meri. To ugotavlja tudi Inštitut za socialno varstvo. Število, recimo, prosilcev za varstveni dodatek se je zaradi te zaznambe na nepremičnine zmanjšal kar za 78 %. Analize namreč kažejo, da ravno zaradi te zaznambe na nepremičnine in zaradi obremenitve dedičev, ki morajo potem to vračati, ta varstveni dodatek, se je namreč pojavil takšen upad. Mnogi starejši ne želijo, da se na nepremičnino vpiše država Republike Slovenije in da z njo ne more razpolagati, prihaja tudi do anomalij, ko starejši, kljub temu da imajo varstveni dodatek, ne morejo upravljati s svojo majhno nepremičnino in zato so še večje stiske. Mislim, da če želimo poslanci le nekaj narediti na področju tistih socialno najšibkejših, je primerno, da takšno spremembo Zakona o socialno varstvenih prejemkih tudi podpremo.
obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SMC gospa Irena Grošelj Košnik
Hvala, predsednik. Spoštovani kolegice in kolegi! V Poslanski skupini SMC smo mnenja, da tak predlog ni primeren predvsem zaradi tega, ker ne razlikuje tistih, ki imajo nepremičnino velike vrednosti, in tistih, ki imajo zelo malo vrednost nepremičnine ali pa ničesar. Se pravi, res socialno šibki sloji. Poleg tega vemo, da v nasprotju s tem, kar obrazlaga predlagatelj, še vedno obstaja diskrecijska pravica, ko se lahko občina ali država ob dedovanju odpovesta terjatvi do zapuščine, kadar gre za dediče, ki so gmotno šibki. To pomeni, da dejansko se gleda na te stvari. Zato smo se tako odločili in tudi v razpravi to obrazložili. Poleg tega pa bi si želeli v bodoče to spremeniti v tej smeri, da se upoštevajo tudi lastnosti našega nepremičninskega trga, ko vemo, da imamo 80 % stanovanj v zasebni lasti. Hvala.
Glasujemo. Navzočih je 69 poslank in poslancev, za je glasovalo 22, proti 47. [[Za je glasovalo 22.]] [[Proti 47.]] Ugotavljam, da Državni zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 12. točko dnevnega reda, s prvo obravnavo Predloga zakona o dopolnitvi Zakona o notariatu. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o notariatu je primeren za nadaljnjo obravnavo. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS gospa Suzana Lep Šimenko.
Hvala za besedo, predsedujoči. V Poslanski skupini Slovenske demokratske stranke smo v parlamentarni postopek vložili dva predloga zakona, in sicer zakon o dopolnitvi Zakona o notariatu in Zakona o odvetništvu. S tem smo želeli predvsem eno ključno spremembo, in sicer da bi bila tudi letna poročila odvetnikov in notarjev, torej tistih odvetnikov, ki opravljajo v bistvu svojo pridobitno dejavnost kot samostojen poklic. Prepričani smo, da s tem ne bi nikomur škodovali, letna poročila notarji in odvetniki morajo že zdaj za potrebe Finančne uprave pripravljati, edina tista ključna dopolnitev pa je, da bi bila letna poročila javna in objavljena v Ajpesu ter s tem dostopna javnosti. S tem, smo prepričani, bi dosegli večjo transparentnost poslovanja tako odvetnikov kot notarjev, povečali bi zaupanje javnosti in seveda posredno vplivali tudi na zmanjšanje obsega sive ekonomije na tem področju. Hvala.
Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SMC mag. Dušan Verbič.
Že obstoječa zakonodaja je po mnenju Stranke modernega centra zadostno urejena, saj določa, da so prihodki notarjev javni. Ti morajo zaradi zaupanja strank in varovanja ugleda notariata javnosti letno sporočati podatke o prihodkih notarjev, prav tako so že po veljavni zakonodaji notarji zavezani voditi vpisnike in jih letno zaključiti, uvedba elektronskih vpisnikov pa predstavlja še dodatno varovalko pred problemom neizdajanja računov. Ne nazadnje, tuje ureditve, primeroma Avstrija, Nemčija, Finska, niti ne predvidevajo obveznega vodenja knjigovodstva letnih poročil in objave. Glede na izrečeno, v Poslanski skupini SMC ne vidimo argumentiranih razlogov za sprejetje predlagane spremembe Zakona o notariatu, zato bo Poslanska skupina SMC glasovala proti.
Glasujemo. Navzočih je 72 poslank in poslancev, za je glasovalo 17, proti 50. [[Za je glasovalo 17.]] [[Proti 50.]] Ugotavljam, da Državni zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 13. točko dnevnega reda, to je s prvo obravnavo Predloga zakona o dopolnitvi Zakona o odvetništvu. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Predlog zakona o dopolnitvi Zakona o odvetništvu je primeren za nadaljnjo obravnavo. Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za je glasovalo 17, proti 48. [[Za je glasovalo 17.]] [[Proti 48.]] Ugotavljam, da Državni zbor predlaganega sklepa ni sprejel, zato je zakonodajni postopek o predlogu zakona končan. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Prehajamo na 17. TOČKO DNEVNEGA REDA, to je na MANDATNO-VOLILNE ZADEVE. Prehajamo na Predlog sklepa o imenovanju podpredsednika Odbora za izobraževanje, znanost, šport in mladino V zvezi s to točko dnevnega reda se Državni zbor na podlagi 200., 201. in 112. člena Poslovnika Državnega zbora najprej seznani z naslednjim sklepom: Ugotovi se, da je poslancu gospodu Francu Križaniču, ki mu je 9. 4. 2015 prenehal mandat poslanca, prenehala tudi funkcija podpredsednika Odbora za izobraževanje, znanost, šport in mladino. Na podlagi navedenega je Poslanska skupina Socialnih demokratov na podlagi prvega ostavka 200. člena Poslovnika Državnega zbora v obravnavo zboru predložila predlog za imenovanje novega podpredsednika odbora. Besedo dajem mag. Branku Grimsu za predstavitev stališča Poslanske skupine Slovenske demokratske stranke.
Spoštovani, vsem prav lep pozdrav! Koalicija, ko je nastajala, zlasti njena največja stranka in predsednik Vlade, so svojo oblast prevzeli z zagotovilom, da postavljajo novo paradigmo etike, morale in spoštovanja prava. V prvem letu, še niti v prvem letu ne, svojega delovanja so padli na točno treh točkah. Se pravi na spoštovanju etike, morale in na doslednem spoštovanju prava. To je po svoje prav zanimivo. Še večji problem pa so enaka merila za vse, kar je konec koncev ustavna kategorija v Sloveniji. V eni, se pravi v največji poslanski skupini, so imeli članico, ki je, potem ko se je razkrila neka nepravilnost v njenem ravnanju, zapustila funkcijo, na katero je bila ravnokar izvoljena in zapustila je tudi svoje mesto v Državnem zboru. Povsem drugačno ravnanje je pri neki drugi stranki, ko se za gospoda ministra Vebra ugotovi, kot je prej obrazložil svoj predlog predsednik Vlade, da je grobo prekoračil pooblastila, kršil zakonodajo in to na občutljivem področju varovanja človekovih pravic in svoboščin z očitno zlorabo tajne službe, pa vendar; ko se ga z 68 glasovi razreši, on na svojem mestu vztraja in sedaj hoče še prevzeti dodatno funkcijo v Državnem zboru. Poleg tega je zanimivo, da se v zadnjih dneh zelo veliko govori, predlog sicer še ni uraden, da potem ko bi sedanja podpredsednica Državnega zbora postala ministrica v vladi, da bi pravzaprav to mesto lahko prevzel kar zopet on sam. Glede na to, da pri ravnanju, o katerem je govoril predsednik Vlade Republike Slovenije, hkrati vodja vaše koalicije, naštel elemente, indice, ki ne govorijo samo o prekoračitvi pooblastil, ampak tudi mnogih indicih, ki sodijo na področje kazenskega zakonika, od malomarnega opravljanja službe do zlorabe pooblastil in še kaj bi se lahko našlo po besedah predsednika Vlade, potem je seveda predlog, ki je danes pred nami, sporen. Sporen z mnogih vidikov, opozarjam vas, najbolj sporen prav gotovo s tistih točk, za katere se je koalicija v besedah zavzemala, in z vidika tistega, kar bi morali pravzaprav sami pri sebi najbolj spoštovati, to je enaka pravila za vse. Če je morala neka poslanka zapustiti ta parlament, bi moral seveda po vsej logiki še mnogo prej zapustiti tudi poslanec, o katerem naj bi danes tukaj odločali. In mimogrede, če bi veljala enaka pravila za vse tudi v vladi, bi seveda predsednik Vlade, poleg tega da je za zamenjavo predlagal gospoda Vebra, moral predlagati še koga, kajti vsaj še za enega ministra, konkretno ministra za pravosodje, je bilo ugotovljeno s strani institucij države Slovenije, da je nesporno kršil zakon in da je torej očitno pri opravljanju funkcije prekoračil okvire pravnega reda države Slovenije. Točno tisto, kar je ta vlada postavila kot svojo kvaliteto v izhodišču. Glede na to, da zaenkrat ne kaže, da bi koalicija pri sebi uveljavljala enaka merila, pač moramo v opoziciji opozoriti na ta problem, ker postaja vse bolj pereč, zlasti z vidika napovedi, o kateri sem govoril. Sami pa tega predloga tokrat zagotovo ne bomo podprli.
Zaključili smo predstavitev stališč poslanske skupine. Prehajamo na odločanje o predlogu sklepa o imenovanju gospoda Janka Vebra za podpredsednika Odbora za izobraževanje, znanost, šport in mladino. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SD gospod Matjaž Han.
Hvala lepa, spoštovani predsednik! No, mi bomo seveda predlog, da postane podpredsednik Odbora za izobraževanje gospod Janko Veber, podprli. Moram reči, da me SDS ni presenetil s svojo razpravo, in moram reči, da tudi nisem pričakoval podpore. Me pa žalosti, da gospodje in gospe iz SDS nimajo istih vatel za vsakega poslanca v Državnem zboru, ne glede iz katere stranke prihaja, pa se ne bi rad spuščal v polemiko. Vem, da jih je zajel val navdušenja in da pač komentirajo, pač kakor komentirajo. Gospod Janko Veber ni kršil nobene zakonodaje, ni naredil nič narobe in je delal odgovorno kot minister za obrambo. Zato ne vidim nobenega razloga, da ne bi mogel opravljati funkcije podpredsednika odbora. Gospod Janko Veber je bil zelo dober predsednik Državnega zbora, človek, ki opravlja že 20 let funkcijo poslanca, in mislim, da si kaj takega od kolegov, ki vendarle že dolgo sedimo v tej dvorani, tudi ne zasluži. Včasih je dobro, da tisto, kar mislimo, tudi vsega ne povemo, ampak včasih je tudi dobro, da se razkrijejo karte. Gospe in gospodje, verjemite mi, tudi brez vaših glasov bo Janko Veber podpredsednik Odbora za izobraževanje in s tem boste morali pač živeti. Tako kot moramo mi z nekaterimi odločitvami živeti, pa se tudi mogoče z njimi ne strinjamo. Hvala.
Postopkovno mag. Branko Grims.
Hvala. Glede na to, da je gospod Han kot vodja poslanske skupine ene od koalicij, se pravi SD, zatrdil, da je bilo v delu ministra vse v najlepšem redu, sploh skoraj idealno, potem bi vas na kratko prosil kot predsednika Državnega zbora, če lahko pojasnite, zakaj je bil vendar gospod minister Veber na predlog predsednika Vlade z 68 glasovi razrešen s funkcije ministra, ker naj bi prekoračil pooblastila.
Glasujemo. Prekinjam! Prekinjeno. Obrazložitev glasu v imenu poslanske skupine? Ne? Vse? Dajmo zaenkrat v imenu poslanske skupine, zaradi tega, ker še tega nismo izčrpali. Obrazložitev glasu v imenu Poslanske skupine SDS dr. Vinko Gorenak.
Hvala lepa. Saj bo poslanska skupina seveda glasovala tako, kot je bilo že povedano. Pomeni, da predloga ne bomo podprli, bi pa opozoril na, bom rekel, enake vatle za vse. Gospod Veber je 20 let v parlamentu, gospod Janša pa že od 1991. leta, poleg gospoda Battellija. In ste mirne duše, mirne duše nezakonito pritisnili na gumbi in ste ga poslali – kam že? Iz parlamenta. Imejte enaka merila. Hvala lepa.
Glasujemo. Navzočih je 70 poslank in poslancev, za jih je glasovalo 53, proti pa 17. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 17.]] Ugotavljam, da je sklep sprejet. Prehajamo na Soglasje k imenovanju generalnega direktorja Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije Skupščina Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije je na podlagi 2. odstavka 74. člena Zakona o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju Državnemu zboru 25. marca 2015 posredovalo soglasje sklepov o imenovanju Sama Fakina za generalnega direktorja Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Predlog je obravnavala Mandatno-volilna komisija kot matično delovno telo in zboru pisno poročala. Besedo dajem predstavnikom poslanskih skupin za predstavitev stališč. Besedo ima Poslanska skupina Demokratične stranke upokojencev Slovenije, zanjo gospod Franc Jurša.
Hvala za besedo. Še enkrat lep pozdrav vsem v dvorani! Pred mesecem dni je Skupščina Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije sprejela sklep, da se za direktorja zavoda za obdobje 4 let ponovno imenuje Sama Fakina, dosedanjega direktorja, ki to delo opravlja že od leta 2007. Soglasje k temu imenovanju dajemo poslanke in poslanci Državnega zbora. Ali preteklo delo in strokovnost predlaganega kandidata opravičujeta naše glasove za podporo, je bilo vprašanje, o katerem smo večkrat govorili v naši poslanski skupini. Čeravno smo bili na začetku še nekoliko deljeni, smo se na podlagi večkratnih razprav čedalje bolj nagibali k stališču, da kandidata ne podpremo, vsaj večina znotraj naše poslanske skupine. Gospod Samo Fakin je pri prejšnji kandidaturi, se pravi leta 2011, Poslanski skupini DeSUS predstavil svoj program. Ob tem je napovedal, da bo v nadaljnjih letih delovanja v mandatu 2011–2015 v sistemu zdravstvenega zavarovanja pobudnik izboljšav in gonilna sila razvoja idej do izvedbe. Napovedal je sodelovanje pri nastajanju nove zdravstvene zakonodaje. Napovedal je, da bo od izvajalcev zdravstvenih storitev zahteval izboljšanje organizacije dela, da se bo skrajšal čas čakanja pred ambulantami na največ 20 minut, da bo zahteval višji nivo informatizacije, povezovanje zavodov, nadzor nad stroški in kakovostjo. Vsak od nas, predvsem pa državljanke in državljani, lahko ocenijo, ali je svoje napovedi tudi udejanjil. Ali se je povečalo zadovoljstvo uporabnikov zdravstvenih storitev? Torej, vseh, ki slej ko prej potrebujemo zdravstveno pomoč. V Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev nikakor ne kritiziramo njegovega dela. V vseh teh letih vodenja zavoda se je izkazal, je pa dobil tudi nasprotnike, kritike. Dejstvo je, da je zdravstvena blagajna težka 2,3 milijarde evrov, ki jih državljanke in državljani zbiramo za zdravljenje. Težko je gledati pozitivno poslovanje samega zavoda, medtem ko so čakalne dobe še vedno predolge, ko se bolnišnice skoraj vse po vrsti otepajo rdečih številk, ko imamo pred vrati stavko v zdravstvenem sektorju in ko ni bolnišnicam plačeval že opravljenih operacij. Prav tako ne moremo mimo dejstva, da je zavod, katerega vodenje je bilo v teh letih zaupano predlaganemu kandidatu, na vse pretege upiral in se še upira izpolnjevanju ukrepov Vlade Republike Slovenije; in to vse od leta 2007. V Poslanski skupini Demokratične stranke upokojencev menimo, da predlagani kandidat ni upravičil našega zaupanja, ni udejanjil obljubljenega, zato ga v večini ne podpiramo. Da zaključim z besedami kolega, bivšega ministra za zdravje Tomaža Gantarja: "Je pa sedaj toliko večja obveza politike, predvsem največje vladne stranke, da najde strokovno dobrega kandidata." In seveda, kolegi iz koalicije, tu imate veliko nalogo.
Besedo ima Poslanska skupina Socialnih demokratov, zanjo gospod Matjaž Han.
Hvala lepa, spoštovani predsednik. Še enkrat, kolegice in kolegi! Danes obravnavamo predlog Skupščine Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije, ki seveda Državnemu zboru predlaga, da poda soglasje k imenovanju gospoda Sama Fakina za generalnega direktorja tega zavoda. Gre za zelo pomembno odločitev, komu zaupati vodenje, kot pogovorno radi rečemo, zdravstvene blagajne, ki na letni ravni upravlja s približno 2 in pol milijard evrov. Pretekli teden je na Mandatno-volilni komisiji Državnega zbora potekala razprava poslank in poslancev o predlogu Skupščine Zavoda. Velika večina poslanskih skupin je odrekla podporo k soglasju za imenovanje generalnega direktorja. Izrečeno je bilo veliko težkih očitkov na račun preteklega delovanja zavarovalnice, kot tudi kritik na delo in posamezna ravnanja gospoda Fakina, ki vodi zdravstveno zavarovalnico že od leta 2007. Najbrž marsikaj očitanega tudi drži, saj predstavniki zavoda na seji Mandatno-volilne komisije žal niso podali nekih prepričljivih odgovorov na izpostavljene kritike. Vendar pa bi bilo zelo neobjektivno in zavajajoče, če bi posplošeno zatrjevali, da je na Zavodu za zdravstveno zavarovanje Slovenije vse slabo in da gospod Fakin v vsem svojem času vodenja zavoda ni storil nič dobrega v korist zavarovancev. Poslanke in poslanci smo prejeli tudi javno pismo predsednice Upravnega odbora Zavoda in predsednika Skupščine Zavoda, v katerem poudarjata pretekle pozitivne ukrepe in rezultate poslovanja zdravstvene blagajne. Dejstvo je tudi, da je Skupščina Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije z zelo prepričljivo večino izvolila Samo Fakina za generalnega direktorja zavoda. Skupščino Zavoda pa, vemo, sestavljajo predstavniki delodajalcev v zasebnem sektorju, predstavniki delodajalcev v javnem sektorju, predstavniki sindikatov, predstavniki upokojencev, predstavniki invalidov in predstavnik kmetov. Tudi predlagatelji se morajo zavedati, da nosijo pomembno odgovornost, ko odločajo o predlogu za generalnega direktorja Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije, ki mora pa seveda tudi pridobiti soglasje Državnega zbora. Socialni demokrati ocenjujemo, da smo se pri tem imenovanju vsi skupaj znašli v dokaj neprijetni situaciji. Skupščina Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije, v kateri so predstavniki zavarovancev, je potrdila generalnega direktorja, ki mu pa večina političnih strank nasprotuje. Dejstvo je, da z generalnim direktorjem ne sodeluje najbolj Vlada in da ne sodeluje tudi z njim najbolj ministrica za zdravje in da je treba marsikaj postoriti. Vendar, pred nami je odgovornost, da temu naredimo konec. Na podlagi vsega tega navedenega v Poslanski skupini Socialnih demokratov se bomo vzdržali pri temu glasovanju, ker mislimo, da če nimamo boljšega kandidata, Samo Fakin si zasluži na nek način še eno priložnost; vendar v dejstvu, da živimo v realnem svetu, v dejstvu, da na nek način Samo Fakin ne bo dobil podpore v Državnem zboru, se bomo mi pri temu glasovanju vzdržali in upam, da bomo našli vsi skupaj dovolj modrosti, da bomo na naslednji seji dobili novega direktorja zdravstvene zavarovalnice, ki ga seveda Slovenija potrebuje, potrebujejo pa ga seveda predvsem pacienti, ker je od njega ogromno odvisno. Hvala lepa.
Besedo ima Poslanska skupina Združena levica, zanjo Miha Kordiš.
Hvala za besedo. Zavod za zdravstveno zavarovanje potrebuje direktorja, ki bo Vladi in ministrstvu pomagal izboljšati kakovost javnega zdravstva. Namenoma ne govorim o reformi. Reforme gredo namreč lahko v pravo smer ali pa v napačno smer. Trenutno sta v Sloveniji na mizi dve reformi; eno reformo zagovarja del zdravništva in zavarovalniški lobi, k drugi reformi pa se je obvezala tudi Vlada v koalicijskem sporazumu v enem od redkih delov, ki ga skoraj brez pripomb sprejema tudi Združena levica. V Združeni levici bi podprli kandidata, ki bi pomagal pri izvedbi te reforme oziroma izboljšanju sistema, ki ima tri korake. Prvič. Ukinitev dopolnilnega zdravstvenega zavarovanja. Dolga leta prakse so pokazala, da je ta sistem drag in da ni solidaren. Zaradi visokih obratovalnih stroškov letno do petdeset milijonov evrov plačanih premij ne pride v zdravstveni sistem. Dopolnilno zavarovanje ni solidarno, dokler ljudje z minimalnimi plačami vplačujejo enako premijo kot direktorji. Nisem prepričan, da bo Vlada uspela oblikovati dopolnilno zavarovanje v solidarno javno dajatev. Če povem neko anekdoto; kmalu po izvolitvi so nas v Združeni levici obiskali predstavniki ene od zavarovalnic, ki izvajajo dopolnilno zavarovanje. Ne boste verjeli, niso nas niti prepričevali v to, da je treba ohraniti dopolnilno zavarovanje, hoteli so nas prepričati v to, da je treba kar privatizirati tudi obvezno zavarovanje. Tako daleč, hvala bogu, še nismo prišli, vendar je to močan znak, kako močni lobiji nasprotujejo ukinitvi. Iz programa dr. Fakina izhaja, da je pripravljen sodelovati pri prenosu dopolnilnega zavarovanja tja, kamor spada, torej na zavod. V programu protikandidata tega nismo razbrali. Drugič, od direktorja zavoda pričakujemo, da bo pomagal ločiti javno zdravstvo od zasebnega. Samo kakovostno javno zdravstvo zagotavlja enakopravnost bolnikov ne glede na njihov položaj in premoženje. Kakovostno javno zdravstvo ogrožata dva pojava. Na eni strani polzakonito dopolnilno delo zdravnikov v zasebnih podjetjih, ki so sicer zaposleni v javnih zavodih, na drugi strani je širjenje koncesionarstva. Danes gre skoraj 14 % sredstev iz naslova obveznega zavarovanja povsem legalno v zasebne žepe. Nobeden od glavnih kandidatov po našem mnenju ni podal prepričljivih ukrepov, da se to konča. Tretjič. Od direktorja zavoda pričakujemo, da bo pomagal pri razvoju javne zdravstvene mreže in kadrovskega potenciala javnega zdravstva. Koalicijska pogodba predvideva spremembo pristojnosti Zdravniške zbornice. S tem se strinjamo. Kaj se zgodi, če cehovska organizacija odloča o specializacijah, vidimo ob pomanjkanju radiologov, revmatologov ali endokrinologov. Posledica tega je, da imamo danes v UKC Maribor najsodobneje opremljen oddelek za onkologijo, ki zaradi pomanjkanja kadrov ne deluje. Tudi na tem področju pri kandidatih nismo prepoznali prepričljivih pobud. V Združeni levici bi podprli kandidata, ki bi sodeloval pri izboljšanju javnega zdravstva in zavarovanja. Namerno pravim sodeloval, ker lahko zakonodajo izboljša samo koalicija. Zavod in njegov direktor sta v končni instanci podrejena Vladi in ne nazadnje sta Vlada in koalicija odgovorni za preoblikovanje dopolnilnega zavarovanja, ločitev zasebnega in profitnega od javnega, zagotovitev enakih pravic vsem bolnikom, ne glede na premoženje. Med dvema glavnima kandidatoma za direktorja zavoda je po našem mnenju dr. Fakin boljša izbira. Zato nas preseneča, da SMC podpira drugega kandidata, ki svoj neoliberalni program začne s fiskalnim pravilom, še preden je bilo to sploh sprejeto. To, da je dr. Fakin primernejši od protikandidata, pa ni dovolj, da bi ga podprli. Konec koncev je zavod odgovoren za sklepanje pogodb z zasebnimi izvajalci, konec koncev je zavod odgovoren za tako imenovane bele napotnice, ki omogočajo preskakovanje vrst. In naposled za izboljšanje javnega zdravstva bo treba sodelovanje med Vlado in Zavodom, ne pa prerekanje z njegovim direktorjem. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Nove Slovenije - krščanski demokrati, zanjo gospod Jernej Vrtovec.
Spoštovani kolegice in kolegi! V Poslanski skupini Nove Slovenije smo se na podlagi vseh rezultatov poslovanja Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije pa tudi glede na odgovornost, ki jo zavod nosi v povezavi s problematiko slovenskega zdravstva, odločili, da imenovanje gospoda Sama Fakina za generalnega direktorja ZZZS ne podpiramo. To bi bil sicer tudi že njegov tretji mandat. Gospod Fakin je direktor Zavoda za zdravstveno zavarovanje že vse od leta 2007. V tem obdobju, da navedem zanimivost, se je zamenjalo kar 9 ministrov za zdravje, gospod Fakin pa preživel za čuda vseh teh devet. Kar se pa tiče strokovnega dela, smo v Novi Sloveniji v preteklosti pogrešali predvsem odgovornost direktorja na treh segmentih. Prvi je nespoštovanje in neupoštevanje sprejetih sklepov preteklih vlad vse od leta 2007 naprej. Sklepi vlad se namreč nanašajo na odločitev in sprejetje normativov in standardov ter drugih pravic iz obveznega zdravstvenega zavarovanja, ki so podlaga za določanje cen zdravstvenih storitev. Nadalje lahko ugotavljamo, da zavod ni izvajal potrebnega nadzora nad izvajalci zdravstvenih storitev pri napotovanju in izvajanju zdravstvenih storitev. Nova Slovenija je tako na pristojnem odboru opozorila na mnenje Računskega sodišča, da nadzor ZZZS nad nenujnimi reševalnimi prevozi ni ustrezen. Gospod Fakin je to sicer priznal in dodal, da bi bil takšen predlog predrag. Za čuda. Še posebej pa bi v povezavi z Zavodom za zdravstveno zavarovanje Slovenije izpostavili nepreglednost financiranja. V Sloveniji imamo plačila zdravstvenih storitev na podlagi določenega plana oziroma dogovora ne na podlagi določene realizirane uteži oziroma same realizacije. To ni sistem, ki bi sodil v 21. stoletje, in ena izmed zanimivosti je tudi ta, da gospod Fakin teh anomalij kot direktor zavoda ni odpravil. Sprašujemo se, zakaj se istovrstne storitve, torej isti posegi po različnih bolnišnicah v Sloveniji, plačujejo različno. To so anomalije, ki smo jih v Novi Sloveniji že večkrat poudarili in te anomalije bi gospod Fakin moral v skoraj 8 letih svojega mandata tudi odpraviti. Pa jih ni odpravil! Prav tako je treba omeniti čakalne vrste oziroma čakalne dobe. Državljani v ta sistem plačujemo ogromne vsote denarja, vendar pacienti lahko pri določenih izvajalcih čakajo tudi po več let, da pridejo na vrsto, da pridejo do storitev, do katerih so tudi upravičeni. Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije je največji sklad v državi, ki upravlja s kar 2,3 milijardami evrov. Hvaljenje direktorja Fakina z letošnjim pozitivnim poslovanjem in 15-milijonskim dobičkom, medtem ko se slovenske bolnišnice utapljajo v izgubah, je neokusno in krivično, predvsem in zlasti do pacientov. V preteklosti se je izgubo, ki jo je imel Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije, vedno saniralo iz proračuna, torej denarja davkoplačevalcev. Iz vseh navedenih razlogov soglasja za ponovno imenovanje gospoda Sama Fakina za direktorja Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije v Novi Sloveniji ne podpiramo. Najlepša hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Zavezništvo, zanj gospod Jani Möderndorfer.
Danes smo poslušali kar nekaj predstavitev in moram reči, da sem bil presenečen, da še poslanci ne vemo, kaj je res in kaj ni. Med drugim sem slišal celo to, da naj bi Zavod za zdravstveno zavarovanje bil odgovoren Vladi in Vlada bi ga imela v rokah in ne vem kaj še vse. Če bi bilo temu res tako, danes sploh ne bi rabili to diskutirati in se to iti danes. Temu ni tako. Dejstvo je, da če se čudimo, da nekdo vztraja na tej kandidaturi in da je to mogoče prvič, to seveda ne velja. Tak primer smo imeli, če se spomnite, pred mnogimi leti, enako z gospodom Koširjem, ki je trmasto vztrajal na razpisu iste blagajne in morala sta se dva procesa zgoditi zato, da je razumel, da nima podpore. Gospod Fakin javno razlaga, da v resnici njega ne zanima, ne kaj se dogaja v Državnem zboru oziroma kaj razpravljajo, ali ima podporo ali ne. V resnici pa pozablja eno samo stvar. Vsi v Državnem zboru si želimo zdravstvene reforme. Mi bomo podprli to, da gospod Fakin ne bo več direktor oziroma bo moral še enkrat iti v postopek, če bodo seveda tisti, ki vodijo ta postopek po zakonu, resno razmislili in ga ponovno predlagali v Državni zbor, predvsem iz enega preprostega razloga. Če bi danes razpravljali drugače, v drugo smer, da bi mu dali celo podporo, potem bo imela ministrica za zdravje vedno opravičilo, da v resnici reforme ne more speljati, ker nima pravih sogovornikov na zdravstveni blagajni in preprosto to dvoje ne gre skupaj. Smo ena redkih držav v Evropi, kjer zdravstvena blagajna funkcionira kot satelit, kot Luna ki okoli Zemlje kroži, samo ta Luna vedno kroži po nekem ritmu in ima zelo jasno predvidljivo krožnico. Ta zdravstvena blagajna ima neko svojo krožnico, ki jo vsakič znova ugotavljamo, kako bo zaplavala. In preprosto to dvoje ne gre skupaj. Zato seveda nasvet gospodu Fakinu: ne grizi roke, ki te hrani, in raje sodeluj, zato da boš imel več hrane in da boš preskrbljen. Preprosto, gospod Fakin v vseh teh letih ni upravičil svojega obstoja, ni naredil nobene reorganizacije, ni ponudil alternativne rešitve in zato razen bilančnega izračuna pozitivnega salda nima rezultatov, zato naše podpore ne uživa. Hvala.
Besedo ima Poslanska skupina Stranke modernega centra, zanj gospod Branko Zorman.
Spoštovani gospod predsednik, kolegice in kolegi! Ena najpomembnejših determinant zdravja je urejenost in dobra funkcionalnost zdravstvenega varstva, ki je urejeno skozi sistem zdravstvenega zavarovanja, katerega nosilec v Republiki Sloveniji je Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Gre za javni zavod, ki upravlja z blagajno, kjer se zbirajo plačila obveznega zdravstvenega zavarovanja, s katerimi je treba poslovati po načelih socialne pravičnosti in solidarnosti med zdravimi in bolnimi, starimi in mladimi, bogatimi in revnimi. Zdravstveno varstvo, kakršnega ima Slovenija sedaj, odraža številne anomalije, ki tega načela ne zasledujejo. Številne zdravstvene ustanove so v hudih finančnih stiskah in soočamo se z velikimi zadolžitvami nekaterih bolnišnic. Bolniki so prisiljeni v nedopustne čakalne dobe, v javnosti se pojavljajo opozorila tako s strani upravičencev zdravstvenih storitev kot tudi s strani izvajalcev in strokovne javnosti. Oboji opozarjajo, da se nevarno znižuje kvaliteta oziroma standard obravnave posamezno socialno zavarovanega pacienta. Sistem potrebuje reorganizacijo. Premišljeno in odločno. Še sploh ob dejstvu, da trend demografske situacije nakazuje nujnost ukrepov na tem področju za ohranite dosežene ravni zdravstvenega varstva. Tako v Zakonu o zdravstvenem varstvu in zdravstvenem zavarovanju kot v statutu Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije ima zavod opredeljeno nalogo priprave standardov in normativov, česar pa ne uresničuje. K upravljanju te svoje dolžnosti ga je po številnih pritiskih s strani stroke tako Zdravniške zbornice Slovenije, Slovenskega zdravniškega društva, sindikata FIDES pozvala tudi Vlada, in to prvič v letu 2010, v letu 2011 in ponovno v letu 2013. Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije je bil pozvan, da v soglasju z ministrom, pristojnim za zdravje, določi standarde in normative, ki se nanašajo na obseg pravic, medicinske pripomočke in zdravila, kar bi postavilo podlago za določanje cen zdravstvenih storitev, s katerimi bi v času zaostrenih pogojev zagotovili ustreznejši sistem financiranja. Teh standardov in normativov še danes nimamo. Poleg tega so prihajala opozorila tudi s strani Računskega sodišča, vezana predvsem na netransparentnost plačevanja zdravstvenih storitev, kot tudi na pomanjkljivo izvajanje nadzora, ki ga ja ZZZS po zakonu dolžan izvajati. Naj spomnim samo na pomanjkljiv nadzor nad izvajanjem nenujnih reševalni prevozov. Rešitev teh problemov je nemogoče izvajati, če je moč skoncentrirana v akterju, ki mu ustreza ohranjati status quo, saj vemo, da to področje v obdobju osmih let ni bilo deležno bistvenih sprememb. Ob vsem navedem je treba spomniti na osnovno funkcijo Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije, ki je zagotavljanje učinkovitega zbiranja in razdeljevanja javnih sredstev za kakovostno uresničevanje pravic iz tega naslova. Poslanska skupina Stranke modernega centra v skladu s svojim programom in koalicijsko pogodbo teži k cilju za dvig razpoložljivosti in kakovosti v javnem zdravstvu. Na eni strani se kaže potreba po večanju avtonomije nosilca obveznega zdravstvenega zavarovanja, vendar menimo, da je to izvedljivo izključno ob hkratnem večanju odgovornosti zavoda. Brez vzajemnosti in skupnega iskanja optimalnih rešitev med ministrstvom in zavodom bo tudi v bodoče tako, da se bo odgovornost prelagala z enega akterja na drugega in izvedba sistemskih sprememb tako ne bo mogoča. Iz navedenih vsebinskih argumentov Poslanska skupina SMC predloga za imenovanje generalnega direktorja Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije Sama Fakina ne bo podprla.
Besedo ima Poslanska skupina Slovenske demokratske stranke, zanjo gospod Jože Tanko.
Hvala lepa za besedo in vsem lep pozdrav! V naši poslanski skupini tega predloga oziroma temu predlogu ne bomo dali soglasja. Gre predvsem za to, da se stvari na področju zdravstva ne odvijajo dobro ali pa pomemben del problemov nosi zdravstvena zavarovalnica z vsemi svojimi organi, problem ni samo individualni organ, to se pravi sedanji direktor, ki ponovno kandidira, ampak je pomemben del problema tudi v sistemski rešitvi in najbrž tudi nedelovanju tistih organov, ki so dolžni nadzirati delovanje direktorja in njegovo poslovanje. Gre za upravni odbor zavarovalnice in gre tudi za skupščino zavarovalnice. Če hoče politika narediti neko povezavo med njeno odgovornostjo in pristojnostjo, potem je najbrž treba tudi na tem področju se lotiti pomembnih sprememb in to stvar nekoliko bolj povezati. Tako pa odločajo o praktično pomembnih stvareh člani upravnega odbora in skupščine, kjer politika skorajda ni zastopana. Vendar tu je treba povedati, da politika bo tudi v tem mandatu nosila ključno odgovornost in glede na to, kako se je sedanja ministrica lotila reševanja nekaterih zadev, se znajo pojaviti velike težave. Recimo, področje nujne medicinske pomoči. Ureditve tega področja se je lotila pač na način, ki ni primeren, pravzaprav na nek skriven način. Čeprav je Vlada zavezana k transparentnosti, čeprav je Vlada dolžna pozvati javnost k oblikovanju predpisov, se v tem primeru to ni zgodilo. To je treba enostavno povedati, da se je teh stvari treba lotiti na drug način. Ta dilema, kaj je boljše za Slovenijo, ali javno ali zasebno zdravstvo; za naše državljane je zadosti dobro najboljše zdravstvo. Ali ga dosegamo preko zasebnega dela ali z javnim delom, je manj pomembno vprašanje. Ključno je, da naši ljudje dobijo primerno oskrbo, dovolj kvalitetno oskrbo v primernem času, to se pravi, da ni nič čakalnih dob, da ni nič čakalnih vrst in da je znotraj teh obveznih storitev tudi primerno strukturirana košarica storitev, ki jo potrebujemo. Skratka, na pogovoru, ki smo ga imeli tudi s kandidatom, smo prišli pač do nekaterih ugotovitev in naša poslanska skupina, kot rečeno, tega predloga ne bo podprla. Hvala.
Zaključili smo s predstavitvijo stališč poslanskih skupin. Sledi razprava poslancev. Besedo ima Miha Kordiš, pripravi naj se gospod Jani Möderndorfer.
Predsedujoči, največja hvala za besedo. Pri predstavitvah stališč poslanskih skupin se je pojavila ena referenca in očitno nerazumevanje stališča, ki ga je podala Združena levica. Tako mi dovolite, da ta del še enkrat citiram, da ga razjasnim. "V Združeni levici bi podprli kandidata, ki bi sodeloval pri izboljšanju javnega zdravstva in zavarovanja. Namerno pravim "sodeloval", ker lahko zakonodajo izboljša samo koalicija. Zavod in njegov direktor sta v končni instanci podrejena Vladi, ne nazadnje sta Vlada in koalicija odgovorni za preoblikovanje dopolnilnega zavarovanja, ločitev zasebnega in profitnega od javnega, zagotovitev enakih pravic vsem bolnikom, ne glede na premoženje." Mislim, da se je neko nerazumevanje nanašalo na ta del, pa mislim, da smo zdaj to nerazumevanje razčistili. Naprej. Razlogi za zavrnitev dr. Fakina, ki jih navaja vladajoča stranka, niso preveč prepričljivi. V medijih smo lahko brali, da dr. Fakin ni kompatibilen za predlagano zdravstveno reformo. To mogoče drži, seveda se na tem mestu takoj postavlja vprašanje, kako pa je s to zdravstveno reformo kompatibilen njegov protikandidat, ki začenja svoj program s fiskalnim pravilom. In tu samo mimogrede, z vidika fiskalnega pravila je dr. Fakin pravzaprav odličen kandidat, ker nima samo izravnanega proračuna, ampak vodi presežek. Naprej je bilo v medijih mogoče zaslediti argument, da je Zavod umetno zniževal cene storitev in da je nekako kriv za izgubo bolnišnic. Ne morem soditi o konkretnih cenah, lahko pa povem, da je predstava o vlogi Zavoda na tem mestu precej napačna. Cena se oblikuje na podlagi ponudbe in povpraševanja, ampak ker v javnem sistemu ne sme biti trga, morajo interese javnih zavodov zastopati bolnišnice, interese zavarovancev, se pravi vseh nas, bolnikov, pa Zavod. In Zavod povprašuje v našem imenu. Bilo bi precej neodgovorno, če bi ta zavod potem avtomatsko pristajal na previsoke cene zdravstvenih storitev. V takem primeru bi mu seveda lahko očitali negospodarno porabo namenskih sredstev. Kot rečeno, se konkretno v cene ne bom spuščal, bi pa rad spomnil na tem mestu, da se pravilniki o cenah sprejemajo s soglasjem ministra za finance. Tudi zato se človek ne more znebiti vtisa, da koalicija nima nekih strašno trdnih objektivnih razlogov, zakaj gre proti Skupščini Zavoda, zakaj je ta Skupščina na tem mestu tako pomembna. Ne nazadnje je varuh namenskih sredstev Zavoda in njenih predlogov Državni zbor ne bi smel zavrniti brez zelo dobrih razlogov. Če grem naprej. V Združeni levici lahko jasno povemo še eno točko iz našega stališča, in sicer da je razrast zaslužkarstva, ki se dogaja v našem zdravstvu, šel preko vseh meja. Zavod sicer ne podeljuje koncesij, podpisuje pa pogodbe z izvajalci koncesionarji, zato je soodgovoren za slab nadzor na temu področju. Sem pa tja pricurlja v javnost, kaj se dogaja na tem področju. Da je cel teksas. Zasebniki delajo brez lastne opreme, dogaja se, da morajo za zasebnike delati zdravstveni delavci javnega zavoda v službenem času ali pa celo ostajajo brez dodatnega plačila in tako naprej; skratka, Zavod ima določen del odgovornosti v tem primeru. Vsekakor ima Zavod tudi del odgovornosti pri vprašanju belih napotnic. Bele napotnice omogočajo, da lahko zasebnik odloča o tem, kako se bo porabil javni denar. To bi moral Samo Fakin na mestu direktorja Zavoda seveda preprečiti, je pa tu seveda tudi vloga ministrstva, ki ne bi smelo podpirati takih praks, sploh, če se že zavzema za ločitev zasebnega od javnega. Toliko za to razpravo. Hvala.
S tem zaključujem razpravo. Prehajamo na odločanje o naslednjem predlogu sklepa: Državni zbor daje soglasje k imenovanju Sama Fakina za generalnega direktorja Zavoda za zdravstveno zavarovanje Slovenije. Mandatno-volilna komisija Državnemu zboru predlaga, da predloga sklepa ne sprejme. Glasujemo. Navzočih je 67 poslank in poslancev, za je glasoval 1, proti 56. [[Za je glasoval 1.]] [[Proti 56.]] Ugotavljam, da zbor sklepa ni sprejel. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Nadaljujemo s prekinjeno 7. točko dnevnega reda, to je s tretjo obravnavo Predloga zakona o upravljavcih alternativnih investicijskih skladov v okviru rednega postopka. Državni zbor je v torek, 21. aprila 2015, opravil drugo obravnavo navedenega predloga zakona. Ker so bili v drugi obravnavi sprejeti amandmaji k manj kot desetini členov dopolnjenega predloga zakona, je Državni zbor na predlog Vlade kot predlagateljice predloga zakona sklenil, da bo na podlagi prvega odstavka 138. člena Poslovnika zbora še na tej seji opravil tretjo obravnavo predloga zakona. Ugotavljam, da k predlogu zakona za tretjo obravnavo ni bilo vloženih amandmajev. Obveščam vas, me Zakonodajno-pravna služba oziroma Vlada nista opozorili, da je bil zaradi amandmajev, sprejetih na seji matičnega delovnega telesa oziroma Državnega zbora v drugi obravnavi, predlog zakona neusklajen. Prehajamo na odločanje o predlogu zakona. Glasujemo. Navzočih je 73 poslank in poslancev, za je glasovalo 53, proti 3. [[Za je glasovalo 53.]] [[Proti 3.]] Ugotavljam, da je zakon sprejet. S tem zaključujem to točko dnevnega reda. Spoštovani poslanke in poslanci, dragi državljanke in državljani! Čestitam vam ob prihajajočih praznikih in želim, da bi se odpočili od tistega, kar vas utruja, miru in lepega vremena! S temi željami zaključujem 7. sejo Državnega zbora.