Poštovane dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad Druge sednice Drugog redovnog zasedanja Narodne skupštine Republike Srbije u 2009. godini. Na osnovu službene evidencije o prisutnosti narodnih poslanika, konstatujem da sednici prisustvuju 92 narodna poslanika. Radi utvrđivanja broja narodnih poslanika prisutnih u sali molim narodne poslanike da ubace svoje identifikacione kartice u poslaničke jedinice elektronskog sistema za glasanje. Izvolite. Konstatujem da je, primenom elektronskog sistema za glasanje, utvrđeno da je u sali prisutno 86 narodnih poslanika, odnosno da je prisutno više od jedne trećine narodnih poslanika i da postoje Poslovnikom uređeni uslovi za rad Narodne skupštine. Pre nego što nastavimo po Poslovnikom utvrđenom toku današnje sednice, želim narodne poslanike da obavestim o našim gostima na galeriji. Dakle, poštovani narodni poslanici, dozvolite da vas obavestim da će deo današnje sednice, počev od 10.00 časova, sa galerije Velike sale Doma Narodne skupštine, pratiti 24 naših gostiju, osoba sa invaliditetom, i to: Dragan Vukašinović, Mirjana Vukašinović, Marina Bančić, Gorjana Gordić, Momčilo Stanojević, Robert Češnovar, Vesna Petrović, Mirko Gojić, Nenad Stanković, Novak Lazendić, Ljubinka Borizoski, Danijela Ivančević, Ivanka Jovanović, Biljana Dučić, Miroslava Stojković-Milošević, Mihajlo Pajević, Žarko Pantić, Ljupka Mihajlovska, Aleksandar Mršević, Branka Pešić, Dragica Hajstamel, Ivana Maliković, Sloboda Radisavljević i Mikica Budimirović. Želimo vam dobrodošlicu u vašu kuću, Narodnu skupštinu Republike Srbije. [[Aplauz.]] Želim sve nas da podsetim da se danas, 3. decembra, obeležava međunarodni dan osoba sa invaliditetom, koji je 1992. godine ustanovljen od strane UN. Danas je dan kada smo ovom odlukom UN svi na neki način obavezni da ga se setimo, ali to je jedan od 365 dana, da se setimo da su osobe sa invaliditetom jednake kao svi drugi i da živimo zajedno, želeći jedni drugim da pomognemo da nam kvalitet svakodnevice bude što veći. Narodna skupština Republike Srbije je 13. maja ove godine usvojila Zakon o profesionalnoj rehabilitaciji i zapošljavanja osoba sa invaliditetom, čije odredbe članovi 24. i 29. počinju da se primenjuju 21. maja 2010. godine. To je naša uloga, da pomognemo da se menja nabolje način na koji u našoj državi žive osobe sa invaliditetom, jer je reč o obavezi svakog poslodavca da zaposli određeni broj osoba sa invaliditetom, a shodno broju zaposlenih koje ima u radnom odnosu. Ceneći značaj rešavanja pitanja ravnopravnog uključivanja osoba sa invaliditetom na tržište rada, priređivanjem ove posete Narodna skupština želi da apeluje na podizanje najšire građanske svesti o neophodnosti demarginalizacije osoba sa invaliditetom i njihovog ravnopravnog uključivanja u sve segmente društvenog života. Hvala vam još jednom što ćete pratiti naš rad tokom današnje sednice. Samo utorkom i četvrtkom, nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, a pre prelaska na dalju raspravu Narodna skupština, tok sednice definiše član 235. stav 2. Poslovnika Narodne skupštine, koji uređuje - traženje obaveštenja i objašnjenja na osnovu svog stava 2. Dakle, član 235. Poslovnika Narodne skupštine koji glasi: Narodni poslanik ima pravo da traži obaveštenja i objašnjenja od predsednika Narodne skupštine, predsednika odbora Narodne skupštine, ministara i funkcionera u drugim republičkim organima i organizacijama, o pitanjima iz okvira prava i dužnosti ovih funkcionera, iz nadležnosti organa na čijem se čelu nalaze, a koja su mu potrebna za ostvarivanje funkcije narodnog poslanika, osim na sednici Narodne skupštine. Izuzetno, predsednik, odnosno ovlašćeni predstavnik poslaničke grupe pravo iz stava 1. ovog člana može ostvariti i na sednici Narodne skupštine, usmeno u jednom obraćanju, u trajanju do pet minuta utorkom i četvrtkom, i to odmah nakon otvaranja sednice i utvrđivanja broja narodnih poslanika koji prisustvuju sednici, a pre prelaska na dalju raspravu. Da li neko od predsednika ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa želi da zatraži obaveštenje ili objašnjenje u skladu sa članom 235. Poslovnika? (Da.) Reč ima narodni poslanik Nikola Krpić, pa narodni poslanik Rade Obradović, pa narodni poslanik Dragan Todorović i Snežana Stojanović-Plavšić. Samo vas molim, narodni poslaniče Nikola Krpiću, da još jednom pritisnete taster.
Poštovana predsedavajuća, više puta sam pokrenuo ovo pitanje, pa evo i sada, ne želeći da povredim nikoga. Mislim da se o Zakonu o zdravstvenoj zaštiti ne vodi računa u Ušćanskom području. Kada to kažem, radi se o stomatološkoj službi u tom delu. Iz razloga što je Ministarstvo sarađivalo u vezi ovog problema nemam nikakvih primedaba na rad samog ministra, već smatram da neko iz lokalne samouprave gospodina ministra, poštovanog gospodina Milosavljevića, odnosno verovatno mu daje neke druge podatke koji nisu verodostojni i tačni. Šta želim da kažem? U Zakonu o zdravstvenoj zaštiti stoji jasno da deca do 14 godine u osnovnom obrazovanju, studenti do 25 godine takođe i trudnice imaju pravo na stomatološku zdravstvenu zaštitu. U ovom delu postoje tri ambulante: jedna u naseljenom mestu Studenica, jedna školska ambulanta u školi u Ušću i treća u zdravstvenoj stanici Ušće. Zadnji put u maju kada sam želeo da dobijem odgovor zašto se to ne radi, stiglo je obaveštenje da je lekar na trudničkom bolovanju i da će on za četiri meseca doći na posao.
Reč ima poslanik Rade Obradović.
Dame i gospodo narodni poslanici, i danas će Skupština raditi, raspravljaćemo o nekim važnim zakonima. Zakoni bi trebalo da služe da uvedu red i da regulišu stanje u nekoj oblasti, a obaveze, rokovi, sve ono što proizilazi iz tih zakona bi trebalo da bude obavezujuće i za državne organe i za sve građane ove zemlje u oblastima koje ti zakoni regulišu. Još jednom podsećam da budžet Skupština mora da usvoji u roku od 12 dana. Do 15 decembra je obaveza da Skupština Srbije usvoji budžet za 2010. godinu. Potrebno je pre budžeta usvojiti i završni račun budžeta za 2008. godinu i raspravljati o izveštaju Državne revizorske institucije. Radosna je vest da je jedna od poslednjih zemalja u Evropi Srbija dobila državnu reviziju i da je ta državna revizija prvi put izašla sa jednim takvim izveštajem. Čuli smo iz medija da je Vlada pre nekoliko dana jednoglasno usvojila budžeta, iako je ostalo još 12 dana do trenutka kada treba da raspravljamo tu važnu materiju, materiju od koje će živeti svi građani Srbije i koja će uticati na živote svih građana Srbije sledećih i narednih godina, mi još uvek nemamo taj tekst. Objašnjenje je da se čeka na tehničko usaglašavanje. Bićemo strpljivi pa da vidimo kad će to stići. Druga stvar je završni račun koji je povučen iz procedure. Opet na sajtu Ministarstva finansija piše da postoje neki tehnički problemi i da će biti vraćen u proceduru. Kada će biti vraćen, to ne znam. Koristim ovu priliku da dam obaveštenje Ministarstvu finansija, pošto na sajtu kaže – pošto je izveštaj državnog revizora usledio nakon što je završni račun budžeta već bio u skupštinskoj proceduri, pa prema našim zakonima državna revizija može da reviduje samo zakone koji su u proceduri. Prema tome, nije postojao drugi način i neko drugo vreme da se čitava stvar reviduje pre nego što je zakon došao u proceduru. Postoji još jedna stvar o kojoj se ne vodi računa. Molim da Ministarstvo finansija takođe da odgovor. Dugo najavljivani Zakon o budžetskom sistemu koji je usvojen pre nekoliko meseci uvodi konsolidovani izveštaj Republike Srbije. Pošto je javna potrošnja u Srbiji preko 40% BDP, obaveza Vlade je da napravi konsolidovani izveštaj koji podrazumeva završni račun, koji podrazumeva završne račune organizacija za obavezno socijalno osiguranje, Republičkog zavoda za zdravstveno osiguranje, završne račune budžeta opština, autonomnih pokrajina, gradova i po Zakonu o budžetskom sistemu taj izveštaj mora, u članu 78. se precizira, da Vlada da dostavi Skupštini do 1. novembra. Znači, ne završni račun budžeta, nego konsolidovani izveštaj budžeta. Mi taj izveštaj još uvek nismo dobili i pitanje je koliko ćemo ozbiljno sprovesti raspravu o budžetu? Imam pitanje za predsednika Vlade, gospodina Cvetkovića. U odgovoru na jedno od naših prethodnih pitanja koje se ticalo ekonomske politike budžeta i svih ovih pitanja, Vlada nam je u propisanom roku dostavila odgovor i između ostalog u poslednjem pasusu tog odgovora se kaže - Zakon o budžetskom sistemu kao sistemski zakon ne može da obuhvati sve slučajeve, postoje slučajevi koji nisu obuhvaćeni. Kaže sledeće - okolnosti u kojima se trenutno nalazi država u duhu zakona, a u cilju ostvarenja budžetskih ciljeva, ne mogu se okarakterisati kao nepoštovanje rokova. Nije nam sad jasno kakve su to okolnosti u kojima se trenutno država nalazi. Kada pogledamo novine, kada pogledamo izjave, svi zvaničnici kažu da je sve u najboljem redu, a onda nam se kaže da zbog okolnosti u kojima se država nalazi ne može da se napravi budžet, ne može da stigne završni račun i ne može da se uradi sve ono što je zakonska obaveza. Poslanička grupa DSS pita predsednika Vlade da nam objasni kakve su to okolnosti u kojima se država nalazi, a za koje narodni poslanici Skupštine Srbije ne znaju da postoje?
Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, pre nešto oko mesec i po dana, tačnije 22. oktobra, u Skupštini Republike Srbije baš povodom nekih pitanja koja su bila vezana za trošenje budžetskih sredstava postavio pitanje jednog konkursa koji se pojavio u politici. Tada sam vam ga i pokazao, evo i ponovo da vam pokažem. Jednostavno, navedeno je toliko stvari koje bi trebalo da ispunjava pomoćnik sekretara Narodne skupštine, u najmanju ruku kao da se bira predsednik Akademije nauka Srbije. Tada sam otprilike nagovestio da ovaj oglas samo što nema sliku čoveka koji treba da bude primljen na mesto pomoćnika sekretara Skupštine Republike Srbije. Nisam pomenuo ime i prezime tog čoveka zato što je u to vreme postojala samo osnovana sumnja da je konkurs raspisan za njega, ali danas posle sednice Administrativnog odbora to je nesporna činjenica. Gospodin Milivoje Vićentijević je izabran za pomoćnika sekretara Narodne skupštine Republike Srbije. Između ostalog, postaviću nekoliko pitanja kada je u pitanju ovaj izbor. Postavio sam i na Administrativnom odboru i nažalost nisam mogao da završim, zato što su članovi Administrativnog odbora morali da napuste sednicu Administrativnog odbora da bi dali ovde kvorum, pa da bi se posle toga vratili na sednicu Administrativnog odbora kako bi glasali o izboru Milivoja Vićentijevića za pomoćnika sekretara. To je, takoreći, već standardna stvar kada je u pitanju kvorum, vi niste u stanju da ga obezbedite zato što je Skupština vama samo uzgredni posao, dođete tu da izglasate, da date kvorum, a onda advokati u sudove, ovi ostali tamo gde rade, gde zarađuju pare, a Skupština vam apsolutno ne interesuje. Interesantno je da pogledamo neke stvari i činjenice kada je u pitanju zaposlenje Milivoja Vićentijevića za pomoćnika sekretara Skupštine Republike Srbije. Naime, već sam vam rekao da je Milivoje Vićentijević već zaposlen u Narodnoj skupštini na radnom mestu savetnika sekretara protivno Pravilniku o sistematizaciji radnih mesta, jer je za savetnika potreban Pravni ili neki drugi fakultet društvenog smera, a gospodin Vićentijević je završio Elektrotehnički fakultet. Tražim odgovor - kako je moguće da se krši Pravilnik o sistematizaciji radnih mesta? Kaže se u ovom rešenju, takođe tražim odgovor, da se zasniva radni odnos na neodređeno vreme do povratka radnice sa odsustva. Tražim ime i prezime koje radnice, kao i razlog zbog čega je odsutna. Takođe, podsećam vas da je Milivoje Vićentijević 2003. godine dobio otpremninu i tražim da mi se dostavi odgovor koliko je Milivoje Vićentijević dobio kao otpremninu 2003. godine. Govori se da je u pitanju 30 hiljada evra. Zbog njega je promenjena sada sistematizacija o uslovima konkursa, pa je u konkursu navedeno, i to je prvi put posle 30-40 godina otkako je Skupštine, da na ovo mesto može biti primljen čovek koji nema Pravni fakultet ili fakultet nekog drugog društvenog smera. Takođe, postavljam pitanje - da li je tačno da Milivoje Vićentijević nema položen državni ispit, a obaveza je po Uredbi Vlade o sprovođenju internog i javnog konkursa da se na ova radna mesta mogu primati samo ljudi sa položenim državnim ispitom? Ono što je interesantno, to je aktivnost gospodina Vićentijevića. Pošto nemam puno vremena, on je ponovo, iako je u prethodnom periodu od 2000. godine do 2003. godine rukovodio rekonstrukcijom Skupštine, tada Savezne skupštine, i mnoge nezakonitosti su tom prilikom urađene, između ostalog i Ubpok je istraživao, on se ponovo latio tog posla i tražim da mi se dostavi odgovor - izveštaj Sektora za finansije Narodne skupštine Republike Srbije... [[Isključen mikrofon.]]
Pet minuta. Zahvaljujem. Reč ima narodna poslanica Snežana Stojanović-Plavšić.
Tražim obaveštenje i želim da dam u isto vreme i informaciju o jednom pitanju koje je od izuzetnog značaja, rekla bih, pre svega, za građane Leskovca, ali isto tako i mislim da je to pitanje o kome svi treba da razmislimo, jer se potencijalno može dogoditi u svim delovima naše zemlje. Tražim informaciju od RRA, pa samim tim na neki način i u okviru našeg Poslovnika i od predsednice Skupštine, jer se radi o nezavisnom telu, dakle, telu koje nije kontrolisano od strane Vlade. O čemu se radi? Pre tri nedelje, u Leskovcu je kablovski operater SSB, isključio sa kabla sve lokalne televizije. Tako da je ostalo negde oko, po našoj proceni, odnosno po proceni lokalnih televizija oko 80.000 gledalaca uskraćeno za informacije koje oni njima mogu pružiti. Radi se o TV Leskovac, TV Klisura, TV Četiri S, TV Vlasotince, TV Studio, MT, i TV K1. Tokom poslednja dva dana uključeni su, vraćeni su u program TV K 1 i TV Studio, jer su potpisali ugovor sa SBB. Naime, njima je ponuđeno da potpišu ugovor koji je, kako TV kažu, u velikoj meri neprihvatljiv zbog toga što ne definiše stalnu cenu, već je podložen promenama i ne zna se kolika će ta cena za emitovanje iznositi u krajnjoj liniji. Sada ćete vi reći naravno, pa dobro, radi se o poslu između dva privatnika. Jednog kablovskog operatera i privatnih TV, ali to je tačno. Moje pitanje je - šta je tu javni interes, odnosno šta je interes građana Leskovca? Podsećam vas, da smo mi doneli zakone koji regulišu ovu oblast i tada smo rešili da privatizujemo medije na lokalu, što je verovatno bila dobra odluka. Međutim, mislim da posao nismo završili. Mislim da posao nije završila RRA, koje treba da donese pravilnik o poslovanju kablovskih operatera. Da li je potencijalno moguće, pošto se sve više ljudi priključuje na kablove i na kablovske TV, da li će se onda desiti da prosto niko neće gledati tzv. zemaljsku televiziju, zemaljski program i da će onda kablovski operateri diktirati šta je to javni interes, kao što mi se čini da u mnogim slučajevima dešava. Naime, to se desilo u Leskovcu protekle tri nedelje. Jednostavno, kablovski operater je postavi uslove TV, ukoliko TV te uslove ne ispune, građani neće moći da gledaju program koji je za njih od interesa. Smatram da treba napraviti pravilnik kojim će biti regulisano da neki programi prosto moraju da se prenose preko kablovskih TV. Želim da kažem da je na kablovske operatere apelovao gradonačelnik, povodom ovoga. Znači, apel je uputio gradonačelnik Leskovca, načelnik okruga, ali takođe i Direktorat zavoda za javno zdravlje u Leskovcu, imajući u vidu da smo usled epidemije gripa i da građani Leskovca imaju pravo i Zavod za zaštitu zdravlja ima obavezu da ih informiše o epidemiološkoj situaciji u Leskovcu. Do sada nije moguće zato što je neko odlučio da jednostavno njegov privatni interes bude iz nekog javnog interesa. Želim da naglasim da je TV Leskovac bila gradska TV i da je ona zapošljavala 69 ljudi i da je imala potencijalnu gledanost od 800.000 gledalaca pre privatizacije. Danas, ono zapošljava 35 ljudi, a ima redovne dozvole za emitovanje svog programa, a naknadu plaća RRA, RTL-u, Sokoju i nečemu što se zove OSPS. To su neki prenosioci zvuka. To zaista nije moja oblast i ne razumem. Ukoliko sve više kablovskih operatera bude tražilo plaćanje, što je moguće, TV Leskovac neće moći dalje funkcioniše, a građani Leskovca ostaće uskraćeni za mnoge informacije. Apelujem još jednom na RRA, da donese pravilnik o poslovanju kablovskih operatera, ali isto tako tražim da se hitno sastane Odbor za informisanje i pozove sve potencijalne zainteresovane, znači, TV iz Leskovca, RRA i nadležna ministarstva, kako bi problem rešili. Hvala.
Pre nego što dam reč poslanici Zlati Đerić, obaveštenje narodnim poslanicima o ostavci narodnog poslanika. Primili ste ostavku Dragana Vujadinovića na funkciju narodnog poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srbije i izveštaj Administrativnog odbora Narodne skupštine Republike Srbije povodom razmatranja nove ostavke, koji je utvrdio da je podnošenjem ostavke nastupio slučaj iz člana 88. stav 1. tačka 2. Zakona o izboru narodnih poslanika i predlaže da Narodna skupština, u smislu člana 88. stav 2. i 3. istog zakona, konstatuje prestanak mandata ovom narodnom poslaniku. Saglasno članu 88. stav 1. tačka 2. i stav 2. i 3. Zakona o izboru narodnih poslanika, Narodna skupština, na predlog Administrativnog odbora, konstatuje da je prestao mandat pre isteka vremena na koji je izabran, narodnom poslaniku Draganu Vujadinoviću, izabranom sa izborne liste za ZES - Boris Tadić, danom podnošenja ostavke. Saglasno Zakonu o izboru narodnih poslanika, izvršiće se popunjavanje upražnjenog poslaničkog mesta u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Reč ima narodna poslanica Zlata Đerić. Posle nje narodni poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovana predsedavajuća, poštovana javnosti Srbije, imam dva pitanja za ministra poljoprivrede, gospodina Sašu Dragina. Prvo je pitanje je vezano za problem u mom zapadno - bačkom okrugu iz kog dolazim i interesuje me, kako je gospodin Dragin tako vidovito i tako brzo, ekspeditivno već 15. septembra, a pre donošenja ovog zakona koji treba da stupi na snagu od 1. januara, o racionalizaciji radnih mesta u republičkoj administraciji, uspeo da ugasi tri radna mesta veterinarskih inspektora u Zapadnobačkom okrugu? Zanimljiva je koincidencija, da su to baš tri veterinarska inspektora koji imaju iza sebe odgovarajuće, čak vrlo respektabilne rezultate. To su tri veterinarska inspektora koji nisu članovi DS. Nisu članovi nijedne stranke, a pri tome ukazivali su na nezakonito poslovanje svog neposrednog rukovodioca koji jeste član DS. To bih želela da mi gospodin ministar objasni, da pošalje pismeni odgovor i da mogu da upoznam javnost u mom Zapadnobačkom okrugu. Drugo pitanje je pitanje koje smo više puta postavljali i ponovo nas je zaintrigiralo posle ovog povlačenja Izveštaja revizorske kuće. Tiče se potrošnje sredstava, potrošnje između ostalih 200 miliona u Ministarstvu poljoprivrede na prskanje komaraca u januaru. Posao koji je dodeljen bez tendera. Zainteresovani smo, na koji način, kako je gospodin ministar poljoprivrede Saša Dragin potrošio tih 200 miliona u januaru, ispred svog ministarstva, na prskanje komaraca? Javnost Srbije bi volela da zna kako se troše budžetska sredstava, kako se troše sredstva građana Republike Srbije. Hvala.
Reč ima poslanik Tomislav Nikolić.
Dame i gospodo narodni poslanici, danas je posebni dan izborne kampanje na teritoriji gradske opštine Voždovac. Kako bi rekli predstavnici DS i SPS - bitke za Staljingrad. Oni se ponašaju tako, kao da će ti rezultati izbori da odluče sudbinu njihovih stranaka i posebno njihovog najuglednijeg člana, Dragana Đilasa. Građani Srbije bi trebalo da znaju da se tamo po želji vlasti vodi pravi rat između građana, zato što se slila sila tehnike koja hoće da pokrene sva klizišta, izgleda, u podunavskim selima. Sva ministarstva su počela da rade u poslednjih 15 dana za dobro građana Voždovca, enormno da troše novac, niti predviđen u budžetu niti ga ima, niti će biti isplaćen. Danas, uz sva poniženja sa litrom ili dva litra jestivog ulja, građanima koji nemaju zbog vas novca da ga kupe, danas ste još 100 kanti za smeće u Rakovica selu novih rasporedili, pre neki dan 2.300 telefona sa priključcima besplatno podelili građanima. Pre toga je jedno 100 mašina i kamiona sipalo asfalt i po ulicama i po livadama kako bi se pokazalo da vi o građanima brinete. Ono što mene najviše boli, to je postupak Ministarstva zdravlja. U Ripnju, selu za koje nisu čuli mnogi ministri koji se sad tamo otimaju, postoji Dom zdravlja u ulici Avalska 23 koji već godinama nema vodu. Dom zdravlja ima prizemlje i sprat, odeljenje za zdravu i bolesnu decu, specijalističke službe, a nema tekuću vodu. Građani Ripnja su sakupili novac i preko predsednika mesne zajednice organizovali da izbuše arterski bunar u dvorištu Doma zdravlja. Bušenje je trajalo pet sati. Voda je pronađena na 30 metara i napravljen je rezervoar od još 20 metara. Umesto da budemo svi srećni što Dom zdravlja ima vodu, da se ona ispita, uveren sam da je dobra za piće, ali i ako nije, da mogu bar deca da operu ruke u Domu zdravlja, lekari da operu ruke kada pregledaju jednog pacijenata, da bi mogli da pregledaju drugog. Pojavljuje se nekakav sanitarni inspektor republički, Vojislav Pavlović, nek mu je na čast i kaže – odmah prekinuti radove na iskopu arterskog bunara, a bunar završen, pumpa spuštena, sve se to uradi za jedan dan i voda može da teče kroz vodovodnu instalaciju u Domu zdravlja. Gospodo, ne služi vam to na čast. Zato ćete i da prođete loše na izborima na Voždovcu, zato što imate takvog ministra zdravlja, zato što imate takvog gradonačelnika, zato što imate takve ministre koji rade 15 dana za narod kad su izbori na teritoriji neke opštine. Ne setite se četiri godine da bilo šta uradite, a radite sve u poslednjih 15 dana kampanje i normalno je da ćete ljude da ogorčite i da će ljudi da glasaju za druge političke opcije. Samo se bojim da u ova dva dana, koliko je još preostalo ne dođe do masovnih tuča, pošto je evidentno da se narod grupiše u grupu koja ima zaštitu policije i grupu koja je ogorčena, ozlojeđena, bezmalo besna na sve ono što se na teritoriji opštine Voždovac događa. Kažem vam, nismo u političkom sukobu. Nemojte da ulazimo u političke ratove zato što mi naprednjaci na to nismo spremni i nećemo to. Nemojte da ratujete protiv svog naroda, nego gledajte da tom narodu bude bolje i radite za njega četiri godine i nećete da strahujete kad dođu izbori kako ćete da prođete. Izgubili ste u junu, izgubićete i u decembru. Kakve to veze ima? Da li ste vi spremni uopšte da podnesete život u kome ima i poraza i pobede? Sad izgubite, možda ćete idući put da pobedite. Postavljam pitanje – ko troši taj novac? Ko je dao odobrenje za 2.300 besplatnih priključaka i telefona da Telekom podeli građanima sela na opštini Voždovac? Kako se zove taj dasa koji troši državni novac iz budžeta, kako se zove taj koji je iznad svih, koji može da odluči kad se betonira, kad se asfaltira, kad se živi, kad se ne živi, ko pije vodu, ko ne pije, o kome se vodi računa, o kome se ne vodi računa? Recite nam jednom, u čijoj ste službi? Ko vam komanduje, ko vas vodi?
Tri minuta. Zahvaljujem. Reč ima narodni poslanik Jovan Damjanović.
Dame i gospodo narodni poslanici, želim da informišem Narodnu skupštinu i institucije koje treba da reše ovaj problem. Upravo se radi o problematici vezanoj za isporuku električne energije romskim porodicama na industrijskom pogonu u Zemunu. Depo 25. maj kod „Grmeča“ ima veliki broj interno raseljenih lica sa Kosova, gde ima preko 60 porodica, gde ima mnogo bolesnih, dece i odraslih, i oni su ostali bez električne energije. Upravo, električna energija je omogućena od strane „Ratka Mitrovića“. Međutim, s obzirom da je stanje rizično iz bezbednosnih razloga oni su isključili električnu energiju tim građanima romske zajednice kod „Grmeča“. Poslat je zahtev Ministarstvu za rad i socijalna pitanja, kao i Skupštini grada Beograda, poslato je još 7. oktobra 2009. godine. Do sada ništa nije rešeno. Ista ta porodica i naselje interno raseljenih lica su i dalje bez električne energije. Molim Ministarstvo za rad i socijalnu politiku, kao i Skupštinu grada, da učine nešto kako bi došlo do priključivanja električne energije ovim interno raseljenim Romima koji žive na ivici egzistencije, što kažu, jedne najkritičnije bede socijalnog života. Očekujem da će Ministarstvo za rad i socijalnu politiku i Skupština grada ovaj moj apel shvatiti, Demokratske levice Roma, i učiniti nešto da se pomogne da se priključi električna energija ovim građanima. Hvala.
Da li još neko od predsednika poslaničkih grupa ili ovlašćenih predstavnika poslaničkih grupa za učešće na osnovu člana 235. Poslovnika Narodne skupštine želi reč? Pošto se više niko od predsednika, odnosno predstavnika poslaničkih grupa ne javlja za reč, nastavljamo rad. Obaveštenje o odsutnosti narodnih poslanika. Obaveštavam vas da su sprečeni da sednici prisustvuju sledeći narodni poslanici: Slavica Đukić-Dejanović, Milica Radović, Balint Pastor, Riza Halimi i Nada Kolundžija. Obaveštenje o pozvanima na sednicu. Obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine, Slavica Đukić-Dejanović, povodom pretresa u pojedinostima 23. tačke dnevnog reda Predloga zakona o ravnopravnosti polova, a saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pored predstavnika predlagača Rasima Ljajića, ministra rada i socijalne politike, pozvala da sednici prisustvuju i Snežana Lakićević-Stojačić, državna sekretarka u Ministarstvu rada i socijalne politike, Natalija Mićunović, direktorka Uprave za rodnu ravnopravnost u Ministarstvu rada i socijalne politike i Ljiljana Milutinović iz Ministarstva rada i socijalne politike. Prelazimo na 23. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O RAVNOPRAVNOSTI POLOVA (nastavak u pojedinostima) Pre nego što pređemo na raspravu o amandmanu koji je na dnevnom redu, podsećam predsednika, odnosno predstavnike poslaničkih grupa da je vreme koje je na raspolaganju do kraja rasprave pretresa u pojedinostima tačke koja je na dnevnom redu sledeće: PUPS, ovlašćeni predstavnik ima na raspolaganju 9 minuta i 40 sekundi i ukupno vreme poslaničke grupe, Poslanička grupa manjina ima na raspolaganju ukupno vreme, poslanička grupa Nova Srbija ukupno vreme za predsednika poslaničke grupe i iskorišćeno vreme poslaničke grupe, poslanička grupa LDP vreme na raspolaganju ovlašćenog predstavnika četiri minuta i 30 sekundi i ukupno vreme na raspolaganju poslaničke grupe, poslanička grupa SPS-JS ukupno vreme za ovlašćenog predstavnika i za poslaničku grupu, poslanička grupa Napred Srbijo za ovlašćenog predstavnika na raspolaganju je 10 minuta i ukupno vreme za poslaničku grupu, poslanička grupa DSS-Vojislav Koštunica vreme za ovlašćenu predstavnicu na raspolaganju šest minuta i 45 sekundi, za poslaničku grupu 18 minuta i 40 sekundi, poslanička grupa G17 plus ukupno vreme za ovlašćenu predstavnicu i na raspolaganju od vremena poslaničke grupe 23 minuta i 15 sekundi, poslanička grupa SRS vreme na raspolaganju za ovlašćenog predstavnika četiri minuta i 25 sekundi, a vreme na raspolaganju poslaničkoj grupi tri minuta i 45 sekundi, poslanička grupa ZES ima na raspolaganju ukupno vreme. Na član 30. amandman je podneo poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? Narodna poslanica Vjerica Radeta želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Govorim o povredi člana 27, a u vezi sa članom 87. Poslovnika Narodne skupštine. Juče smo svi bili svedoci da je ovde gospodin ministar Rasim Ljajić u veoma aktivnoj komunikaciji sa narodnim poslanicima usvojio nekoliko amandmana. Prihvatio je obrazloženja koja su narodni poslanici naknadno dali. Evo, upravo ulazi gospodin Ljajić i nemam više šta da kažem. Htela sam da insistiram, upravo iz tog razloga da čekamo da dođe.
S pravom ste hteli da insistirate, narodna poslanice, i tu imamo potpunu saglasnost 250 narodnih poslanika. Ovlašćeni predstavnik Vlade je obavezan da bude prisutan na sednici Narodne skupštine. Ministar Rasim Ljajić je bio u sali kada smo počeli tok sednice, koji je na osnovu člana 235, tako da smo znali da je u zgradi i da će ući u salu. U svakom slučaju, u pravu ste, to bi bila povreda Poslovnika. Narodni poslanik Tomislav Nikolić. Izvolite.
Povredili ste Poslovnik, gospođo Čomić, kada ste rekli da je ovlašćeni predstavnik Vlade obavezan da bude u Narodnoj skupštini kada se obavlja pretres Predloga zakona. Dakle, nije obavezan nijednim članom Poslovnika, a vrlo često ne poštujete tu odredbu i mi raspravljamo o zakonima pred praznim klupama predviđenim za Vladu. Dakle, da li je to sada što ste izgovorili princip koji će ubuduće da važi, da uopšte ne moramo da vam prijavljujemo da tu nije predstavnik Vlade ili ste danas nešto dobronamerni, nešto se lepo desilo na putu od Novog Sada do Beograda ili šta znam šta je moglo da bude razlog da vi danas ne ličite na Gordanu Čomić na koju smo se, nažalost, već navikli?
Narodni poslaniče, princip koji ste primetili danas važi stalno. Dakle, ovlašćeni predstavnik Vlade je obavezan da bude u sali na početku rasprave, a narodni poslanici da budu obavešteni o razlozima, ako je Vlada obaveštenje poslala Narodnoj skupštini zašto ih nema. Princip je primenjivan. Svaki put kada Vlada nije poslala obaveštenje o tome ko je ovlašćeni predstavnik Vlade, Narodna skupština je određivala pauzu u radu. Ono što može svaki predstavnik Vlade i što ima pravo svaki ministar je da ima pravo na povremene izlaske tokom sednice, da ima pravo na sve ono što i drugi učesnici u sednici, kao što ga to Poslovnik obavezuje. Upozoravam vas da su vaše opaske o meni na ivici povrede člana 104, jer ne možete govoriti o svojim utiscima kao o činjenicama, ali smo se razumeli. Vladu Republike Srbije će kontrolisati 250 poslanika. Da li još neko želi reč? (Ne.) Vratićemo se na amandman. Na član 30. amandman je podneo poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 31. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović, a posle nje narodni poslanik Nikola Krpić.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, ovo je takođe jedan važan amandman i nastavljamo onu priču od sinoć. Još jednom da podsetim poslanike koji nisu bili tu i čitavu javnost da ste vi prihvatili amandman koji obavezuje poslodavca na stručno usavršavanje najmanje 30% manje zastupljenog pola. Sa druge strane, ovde je kolega Stevanović intervenisao u skladu sa međunarodnim konvencijama, sa Ustavom Republike Srbije i sa činjenicom da je vaspitanje nešto što svako od nas nosi iz kuće i da to ne može da se stavi u odredbe zakona. Ali, zato obrazovanje i unapređivanje svesti o tome da jedno društvo može da se razvija ukoliko se pružaju jednake mogućnosti, dakle, od ranog detinjstva, i dečacima i devojčicama, da se obrazuju, da stiču znanja i kasnije da se oduže u skladu sa svojim potencijalima, a svako društvo želi, pa i Srbija, da ima pun potencijal. Sada su mnogi naši najbolji studenti i đaci otišli od 2000. godine do današnjeg dana van zemlje, iako ste im vi posle 5. oktobra obećali i nova radna mesta i besplatno školovanje itd. Dakle, bilo je neophodno i mnogo je bolja ova formulacija kolege Stevanovića da se na taj način reaguje. Da li postoje stereotipi i predrasude? Mislim da mi nismo to društvo koje ima tu vrstu netolerancije. To postoji, mi smo videli u izveštaju Parlamentarne skupštine Saveta Evrope, pošto aktivno učestvujem u radu tog Odbora za ravnopravnost polova tamo, da u mnogim zemljama članicama Saveta Evrope postoje te predrasude i diskriminacije u oblasti obrazovanja zbog nekih verskih i tradicionalnih faktora koji su prisutni u tim zemljama. U Srbiji to nije slučaj, bez obzira na versku i nacionalnu pripadnost. Ipak je to slobodno i dostupno svima, što se tiče osnovnog obrazovanja, koje i Ustav naše zemlje garantuje. U tom smislu mi i te kako napredujemo u odnosu na druge zemlje, sinoć sam pominjala podatakda ima 60 miliona devojčica u svetu kojima nije dostupno osnovno obrazovanje, a toga ima i u zemljama EU, za vašu informaciju, da ne mislite da je sve tamo med i mleko. To su zvanični podaci koje mi dobijamo u toj instituciji, odnosno u tom parlamentarnom telu u kome su i sve zemlje članice EU. Prema tome, prihvatite ovaj amandman, jer zaista je tačno, ti stereotipi i predrasude postoje, ali to nisu adekvatni termini za jedan zakonski predlog. Ovde mora da bude jasno definisano, na osnovu Ustava Republike Srbije, da niko ne sme, kako je to kolega Stevanović i rekao u svom amandmanu, kada je u pitanju vaspitanje, odnosno mogućnost obrazovanja, da se ponaša i deluje sa ciljem sprečavanja nekoga da to radi, odnosno da sprečimo svaki vid diskriminacije zasnovan na polnim razlikama, od osnovnog obrazovanja do stručnog usavršavanja. Hvala.
Vreme poslaničke grupe SRS je iskorišćeno. Da li još neko želi reč? (Da.) Narodni poslanik Nikola Krpić ima reč. Izvolite.
Poštovana predsednice, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani i uvaženi gospodine ministre, pozdravljamo i podržavamo naročito član 31, koji propisuje vaspitanje o ravnopravnosti ili rodnoj ravnopravnosti polova, kao sastavni deo predškolskog, osnovnog, srednjeg i visokog obrazovanja, kao i trajnog učenja. Škola uči, porodica vaspitava. Ovo je posebno značajno jer je to najbolji način rušenja predrasuda i garancija da će u dugom roku rodna ravnopravnost polova biti društveno prihvaćena realnost, a ne zakonom propisana obaveza. Propisuju se i posebne mere za poboljšanje položaja onih grupa koje zbog svoje kulture, tradicije i društveno-ekonomskih prilika rano napuštaju obrazovni sistem Srbije. Na kraju, uvažena potpredsednice, gospođo Čomić, PUPS smatra da smisao donošenja ovog zakona u celini i prihvaćenih amandmana od strane Odbora za ravnopravnost polova i Vlade će se održati samo ako bude zaživela njegova primena jer stručnjaci smatraju da u Srbiji nije problem nedostatak pravnih akata o rodnoj ravnopravnosti, već ignorisanje postojećih. Na primer, Srbija još od Drugog svetskog rata ima zakon kojim se reguliše pravo nasleđivanja od strane ženske dece. Ipak su mnoga ženska deca, posebno u ruralnim sredinama, prinuđena da se odriču svog dela nasledstva u korist braće, kako ne bi bila isključena i odbačena od porodice. Plašim se da ne bude i sa ovim zakonom nešto slično. Poštovana predsedavajuća, ako je tačno da je Srbija posebna zemlja u Evropi koja nema ovakav zakon, molim moje kolege poslanike, i opozicije i pozicije, da u danu za glasanje budemo jedinstveni u izglasavanju ovog bitnog zakona na koji, kao što sam već napomenuo, Ustav obavezuje da ga imamo što pre. Gospodine ministre Ljajiću, poslanici PUPS i ja i dalje vam predlažemo da ovaj zakon o ravnopravnosti polova preinačite naziv da se zove zakon o rodnoj ravnopravnosti. Na kraju, poslanici PUPS i ja glasaćemo za ovaj zakon u danu koji bude određen za glasanje. Hvala.
Dva minuta i 45 sekundi iskorišćeno vremena ovlašćenog predstavnika. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli poslanici Ljiljana Miladinović,Jelena Budimirović, Stefan Zankov, Božidar Delić, Otoš Kišmarton, Zoran Antić i Milan Knežević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Knežević.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, ministre, ispred poslaničkog kluba Napred Srbijo, Srpske napredne stranke, podneli smo amandman na član 32. Predloga zakona. Radi javnosti bih pročitao taj član 32, da prokomentarišem da je ovaj član u grupi onih članova deklarativnog karaktera, gde se u članu ne stvaraju obavezujuće zakonske normativne sankcije i mi smo kao poslanička grupa podneli amandman na ovaj član. Taj član 32. glasi ovako: "Ovlašćeni predlagač dužan je da nastoji da predloži najmanje 30% predstavnika manje zastupljenog pola prilikom imenovanja članova upravnih i nadzornih organa u javnim službama". Odnosi se na imenovanje članova upravnih i nadzornih organa u javnim službama. Predlažemo da se ovaj neobavezujući deo rečenice "dužan je da nastoji" promeni i da taj deo glasi da je ovlašćeni predlagač dužan da predloži najmanje 30% predstavnika, i da ne čitam dalji deo teksta. Želimo da se promeni ovo deklarativno u obavezujuće. Na ovaj član isti, kada pogledate odgovore Vlade, amandmane su podneli predstavnici svih poslaničkih grupa. Postoji jedan konsenzus da svi predstavnici poslaničkih grupa u parlamentu imaju primedbu na ovaj član zakona. Pročitao bih takođe radi javnosti obrazloženje Vlade zašto se odbija amandman. Kaže se - amandman se odbija iz razloga što javne službe (ustanove, preduzeća i drugi oblici organizovanja utvrđeni zakonom) obavljaju delatnosti kojima se obezbeđuje ostvarivanje prava odnosno zadovoljenje potreba građana i organizacija ili drugog zakonom utvrđenog interesa, a sredstvima koja mogu biti u svim oblicima svojine. Imajući u vidu značaj delatnosti, oblik organizovanja, odnosno režim svojine, predlagač smatra da se postiže svrha zakona normiranjem deklarativne i dopuštajuće norme. Ovo obrazloženje stoji i za sve amandmane koji su podneti na ovaj član. Kako protumačiti ovo obrazloženje? Da li postoji bojaznost da kod imenovanja članova upravnih i nadzornih odbora možda nema dovoljno kvalifikovanih, stručno obrazovanih profesionalnih predstavnika oba pola? Da li Vlada, pošto se pominju različiti režimi svojine, ima opreznost prema tim prevashodno privatnicima, vlasnicima kakav će stav da imaju prema obavezujućim normama zakona da moraju ravnopravno da imaju zastupljene članove upravnih i nadzornih odbora ili vlada želi da, računajući ova dva razmišljanja, možda sebe stavi po strani i da ne stavi obavezujuću normu za ova javna preduzeća i službe? Mi iz Srpske napredne stranke smatramo da su sva ova obrazloženja, iako su ovakva tumačenja, ponavljam, tako sam protumačio ovo obrazloženje, u stvari u sukobu sa zakonom. Kroz ovaj zakon treba da stvorimo aktivnu politiku jednakih mogućnosti. Bilo koja opreznost u imenovanju članova upravnih i nadzornih odbora koja bi bila limitirajuća po ovom biće protivzakonita onog trenutka kada se zakon usvoji. Smatramo i predlažemo da se ovaj amandman usvoji, pogotovo što je tu ministar Ljajić. U sinoćnoj raspravi o amandmanima imali smo situacije za član 13. koji je takođe bio deklarativan, tu je usvojen jedan kompromisni amandman Odbora za ravnopravnost polova, onda smo imali amandman na član 14. koji je ministar usvojio. Imali smo i na član 19. Svi ovi nabrojani članovi bili su neobavezujući i deklarativni. Na odgovarajući način, bilo preformulacijom Odbora za ravnopravnost polova, bilo intervencijom ministra, regulisani su. Ovo je isto takav član. A sinoć smo prokomentarisali da je najveći broj amandmana svih poslaničkih grupa dat na ove članove koji su deklarativni. I u ovom članu bi trebalo uraditi sličnu intervenciju. Nema bojaznosti da se obavezujuća norma stavi i za članove upravnih i nadzornih odbora. Smatramo da po svim osnovama ima dovoljno kvalifikovanih, profesionalnih, stručnih osoba oba pola koja će moći ove kriterijume da zadovolje. Još jedanput, predlažem ispred Srpske napredne stranke da usvojite ovaj amandman. Hvala.
Tri minuta i 50 sekundi je iskorišćeno od vremena ovlašćenog predstavnika. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman je podnela narodna poslanica Nataša Mićić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Gospođo predsedavajuća, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, član 32. se odnosi na ravnomernu zastupljenost polova i glasi: "Ovlašćeni predlagač dužan je da nastoji da predloži najmanje 30% predstavnika manje zastupljenog pola prilikom imenovanja članova upravnih i nadzornih organa u javnim službama". Prateći nit koju smo započeli pisanjem ovih amandmana, DSS je i ovde tražila da se tih 30%, koliko ste predložili, poveća na 50%. Obrazloženje nam je potpuno isto. Pre svega, logički i matematički, ako je ovo zakon o ravnopravnosti polova, onda je ravnopravnost 50% prema 50%, 30% je diskriminacija. Ako računate da je možda manja diskriminacija, ako kažete da je 30% a ne neki drugi procenat, prosto, diskriminacija je uvek diskriminacija i na taj način se odnositi prema 52% stanovništva Srbije nije u redu. Drugo, 2004. godine, i sinoć sam o tome govorila, mislim da je potrebno podsetiti i ministra, treba podsetiti dame i gospodu poslanike, a bogami i građane Srbije, od 2004. godine, od februara, kada je donet Zakon o izboru narodnih poslanika, gde je vlada Vojislava Koštunice prvi put stavila taj čuveni procenat 30%, pretpostavljam da se nešto promenilo u društvu, pretpostavljam da skoro šest godina jeste jedan period gde je demokratizacija u društvu napredovala, bar je trebalo da napreduje, gde je društvo civilizacijski napredovalo i gde je taj procenat od 30% mogao da poraste, recimo za 30,01%. Prosto se to moralo promeniti. Ta zakovanost na 30% mi se čini kao jedna odluka Vlade da se napravi jedan status kvo i da se ne iskorači baš nigde. U odgovoru koje nam je ministarstvo dostavilo zašto ne prihvata naš amandman kaže se da je procenat od 30% do 40% neka norma, neki standard u EU i da se tih standarda držimo, ali procenat između 30% i 40% je prilično veliki prostor za napredovanje u civilizacijskom razvoju društva, u ravnopravnosti žena, tako da je moguće da je tih 10% prostor u kome je ovaj zakon mogao da napravi iskorak. Očigledno je da nije imao volju i očigledno je ostao na tih 30%. Kažete da je iskorak napravljen u jeziku. Tako ste odgovorili na član 10. zašto ne prihvatate naš amandman i rekli ste iako nije normiran iako ne znamo kako će glasiti, mi ćemo ipak koristiti taj jezik, ali ono što je izvesno, ono što je status kvo ovog trenutka, tih 30%, to je to što se vas tiče. Mi smo zapravo želeli da dobijemo odgovor zato što smo naučili da čitamo u kontekstu ono što napišete kao odgovore. Jasno nam je da vi, zapravo, tumačiću zakon vrlo argumentovano, niste želeli da to pomerite jer ste želeli da ovaj zakon lepo zvuči i lepo izgleda. Zašto to tvrdim? Reći ću vrlo jednostavno. Imate norme koje nisu pravne – dužni smo da nastojimo, dužni su da obezbede itd. Svi ovde govorimo o tome. U jednom momentu prihvatate, u drugom momentu ne prihvatate. Zatim, niti ste ponudili u zakonu mehanizme za sprovođenje ovog zakona, na lokalu ih uopšte nije bilo, sve grupe su intervenisale, rekli ste da ste prihvatili neke od tih amandmana, videla sam da jeste. Imamo jedno duboko saglasje da je 30% to što ste osvojili i stanite na tome i sledećih tri veka ćete biti zadovoljni time, jer 30% je nešto. Jeste. Vrlo ste olako sinoć prihvatili dva suprotna amandmana na isti član. Ja sam sinoć kad sam došla kući pažljivo pogledala šta je to što ste vi prihvatili. Ne znam šta će iz toga izaći, ali sam vas i tada upozorila, a mislim da treba da vas upozorim, da će biti problema sa tim i da je to momenat možda da se razreši. Zapravo, to je po meni namera Vlade da mi imamo jednu situaciju – zakon zaista lepo zvuči, on zaista izgleda kao iskorak, on zaista nudi nešto, ali pogledate šta u suštini nudi, meni se ne čini, ali zaista to najozbiljnije mislim, da će se išta u životima žena u Srbiji pomeriti ovim zakonom. Toliko je velika priča o tome da li će biti 30, 31 ili 50% žena u upravnim ili nadzornim odborima javnih službi, da je smešno pričati o tome. Ja prosto razmišljam na glas i kažem – važno je da budu kvalifikovani, profesionalni i stručni ljudi, nije bitno da li su procenti ovoliki ili onoliki. Ali, vi insistirate na tim procentima i onda nas pobuđujete da komentarišemo na ovaj način. Hvala vam. Inače, koristila sam vreme grupe.
Iskorišćeno je tri minuta vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Narodna poslanica Nataša Jovanović želi da razjasni usvajanje njenog amandmana. Izvolite, pravo na repliku.
Hvala vam, gospođo Čomić. Koleginice Vojić-Marković, vi ste govorili o amandmanima koji su usvojeni. Pošto je gospodin Rasim Ljajić, ministar, sinoć u raspravi prihvatio moj amandman koji sam u istovetnom tekstu podnela sa nekim drugim koleginicama, radi se o amandmanu o kome je najviše bilo polemike, a svedok je i doktor Dimitrijević, dakle, dugo smo se zadržali, skoro sat vremena oko toga, nastala je zapravo jedna zabuna, a tiče se, opet se vraćam na onaj malopre deo mog izlaganja – stručnog usavršavanja i obuke. Naime, mi smo koristili termin „fakultativno“, „može i ne mora“, vi ste rekli „deklarativno“ i uspeli smo, vaša i naša poslanička grupa, da argumentima ubedimo gospodina Ljajića da dođemo do tog procenta 30 manje. Slažem se sa vama, mi prvi nismo za stavljanje takvih okvira, što se procenata tiče, ali verujte da nismo krenuli od toga 2001. godine kada je naša poslanička grupa SRS na inicijativu, to treći put ponavljam, dr Vojislava Šešelja, glasala za amandman koleginice Leile Ruždić da se krene od toga da žene uključimo aktivno u lokalne samouprave odnosno da bude obavezujuće i da budu na listama i da bude 30% izabranih žena, drugačija bi i politička situacija odnosno struktura i u lokalnim samoupravama bila, složićete se, i kod mene u Kragujevcu a i u vašem Valjevu. Prema tome, ovim je napravljen neki pomak. Imamo još do kraja zakona da razgovaramo o tome. Evo, videćemo sada, koleginica Radeta je pravnički precizni reagovala na član 32, a kako će da reaguje ministar, ne znam? Mislim da ćete, gospodine ministre, naročito posle Vjericinog izlaganja, ipak da odlučite da se promeni ovaj član 32. Ne bih da prejudiciram, ali, imam takav osećaj. Kasnije, kada budemo govorili o ovim međunarodnim institucijama, vi ste u pravu, to je samo okvir, ali mi moramo da delujemo. Na kraju krajeva, i vi ste svojim političkim angažmanom, i koleginica Donka Banović, i potpredsednik vaše stranke, gospođa Stojanović, kao i mi, srpske radikalke, smo svojim delovanjem i svojim angažmanom učinile da podstaknemo druge žene da se bave ovim poslom. Jer, postoji mnogo u našoj SRS žena koje su aktivne, od mesnog odbora, preko opštinskog, koje su u jedinicama lokalne samouprave i te kako istaknute, i kao odbornice, i kao učesnici aktivnog političkog života, a koje šira javnost ne zna. Ali, to je sutra potencijal i to je mogućnost da se one same opredele, svojom slobodnom voljom, da to rade. Mi moramo da učinimo sve da ovima koji se hvale brzopoteznim ulaskom u EU kažemo da nije tako sjajna situacija ni u tim zemljama tamo. Da završim time da je Srbija na osmom mestu, kada se to ima u vidu, sa 22% zastupljenih žena u srpskom parlamentu. Hvala.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 32. amandman su zajedno podnele narodne poslanice Snežana Stojanović-Plavšić, Jelena Travar-Miljević i Gordana Čomić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 32. amandman je podnela narodna poslanica Aleksandra Janković. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 32. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima Vjerica Radeta.
Član 32. je zaista veoma nezgrapno napisan i s obzirom da ste juče, gospodine Ljajiću, aktivno učestvovali sa narodnim poslanicima i prihvatili amandmane koji su u suštini pravno-tehnička redakcija, nisu ulazili, kao ni ovaj, u neku suštinsku promenu vašeg predloga zakona, ali moram da vam kažem da su vaši saradnici, i ovo je pre svega greška Sekretarijata za zakonodavstvo, zaista loše napravili ovaj tekst zakona. Zamislite, kaže se: „Ovlašćeni predlagač dužan je da nastoji da predloži najmanje 30% predstavnika manje zastupljenog pola“. Ovo jednostavno ne može ovako da opstane. Dakle, ne ulazim u to – 30% predstavnika manje zastupljenog pola itd, ali govorim o onome što mi zaista kao pravniku prosto para uši. Znači, ne može ovako, mora da stoji: „Ovlašćeni predlagač predlaže najmanje 30%“. Mislim da ćete vi ovo da prihvatite, jer ste u obrazloženju rekli, između ostalog, da je, imajući u vidu značaj delatnosti, oblik organizovanja odnosno režim svojine – to je zbog čega ne prihvatate – predlagač smatrao da se ovakvim predlogom postiže svrha zakona normiranjem deklarativne i dopuštajuće norme. Ako se zakon donosi samo radi normiranja deklarativne i dopuštajuće norme, onda to nije zakon. Onda je to nešto – da stavimo još jednu crticu, doneli smo još jedan zakon. Ako vi ne uradite to tako da neko ima obavezu po zakonu nešto da uradi, onda nema svrhe donošenje zakona. Ja vam zaista predlažem da prihvatite ovaj amandman i da uljudite ovaj član, u najmanju ruku. Hvala.
Reč ima ministar Rasim Ljajić.
Prihvatamo ovaj amandman poslanice Vjerice Radete, iz tri razloga. Prvo, već smo prihvatili amandmane na čl. 13, 19, 21. i logično je da sad izbacimo i ovde tu deklarativnu normu. Drugi razlog, ovaj amandman predstavlja praktično kompromis između rešenja koja smo mi ponudili i predloga koje smo čuli od poslanika Kneževića i nekih drugih poslaničkih grupa. Treća stvar, pošto je ovde bilo reči i o tome da olako nešto prihvatamo, ovo je suviše važan zakon da bi išli na usvajanje nekom prostom većinom, jer je činjenica da mi imamo većinu u ovoj skupštini, ali zaista želim da i na ovaj način demonstriramo spremnost da prihvatimo svako rešenje koje će doprineti poboljšanju kvaliteta i suštine samog zakona.
Zahvaljujem. Konstatujem da je amandman od strane ovlašćenog predstavnika Vlade prihvaćen. Ministar je prihvatio amandman, te ćemo se o ovom amandmanu, kao i o drugima, izjašnjavati u danu za glasanje. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 33. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman je podnela narodni poslanik Radica Jocić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Radica Jocić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, u ime poslaničke grupe SRS podnela sam amandman na član 34. zakona o ravnopravnosti polova, kojim sam tražila da se u stavu 1. ovog člana reči "da nastoje" brišu. Amandman SRS Vlada nije prihvatila. U obrazloženju se kaže da se amandman ne prihvata iz razloga što je propisana deklarativna opšta norma koja nema sankcija. Takođe, iz razloga što će se ravnopravna zastupljenost polova u sportu i u aktivnom bavljenju sportom ograničiti objektivnim sklonostima i mogućnostima jednog od polova. U obrazloženju zakona, gospodine ministre, jasno je rečeno da su predloženim rešenjima precizirane obaveze, naglašavam još jednom, obaveze organa vlasti, organizacija koje vrše javna ovlašćenja ustanova, kao i organizacija i institucija čiji je osnivač Republika Srbija, autonomna pokrajina, grad ili opština i posebne mere koje preduzimaju u okvirima svojih nadležnosti. Više puta je ovde još u načelnoj raspravi istaknuto da izraz "treba da nastoji" nije pravna norma i da je to nastojanje nemoguće izmeriti, a naravno time je i nemoguće sankcionisati nenastojanje. Da su reči "da nastoje" apsolutno više u ovom stavu govori i objašnjenje koje je Vlada dala prilikom odbijanja amandmana mog kolege Dušana Marića, koji je tražio da se stav 2. i 3. ovog istog člana brišu u potpunosti, a u kojem se kaže - pitanje ravnopravne zastupljenosti polova u sportu isključivo zavisi od ličnih afiniteta pojedinaca, a obrazovne sportske organizacije dužne su da omoguće uslove za to. Kao što vidite, dame i gospodo, ni predlagač zakona u obrazloženju ne koristi izraz "dužni su da nastoje", već samo "dužni su" i kao obavezujuću normu i zato pozivam ministra da prihvati ovaj amandman koji sam podnela ispred poslaničke grupe i time doprinese primenjivosti ovog zakona za koji je više puta rečeno da je u setu antidiskriminacionih zakona najneprimenljiviji, jer je u njemu princip obaveznosti apsolutno izbegnut i sve se svodi na deklarativno zalaganje za obezbeđivanje principa jednakih mogućnosti.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Ljiljana Miladinović, Jelena Budimirović, Stefan Zankov, Dragan Čolić, Saša Maksimović, Zoran Antić i Milan Knežević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milan Knežević.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, ministre, ispred poslaničkog kluba Napred Srbijo Srpske napredne stranke podneli smo amandman na član 34. i radi javnosti taj član se odnosi na ravnopravnu zastupljenost polova u sportu. Takav je podnaslov. Ovde smo podneli amandman da se u svim stavovima ovog člana opet deklarativne reči "nastoje da" brišu. Pročitaću isto radi javnosti član 34. u svim stavovima. Znači - obrazovne ustanove dužne su da nastoje da obezbede jednake uslove za aktivno bavljenje sportom, nezavisno od pola i da preduzimaju mere podsticanja fizičkog vežbanja i sportskih aktivnosti za devojčice i žene. Stav 2 - sportske organizacije i udruženja dužne su da nastoje da obezbede ravnopravni tretman polova u razvijanju i finansiranju sportskih aktivnosti. Zadnji stav - sportske organizacije i udruženja dužni su da nastoje da obezbede ravnopravnu zastupljenost polova u organima upravljanja tih organizacija i udruženja. U svim stavovima opet su deklarativne reči "dužni su da nastoje", a mi amandmanom predlažemo da se brišu i da pređu u obavezujuće. Sada imamo jednu situaciju da imamo jedan član sa isto deklarativnim rešenjima, a kada analiziramo amandmane na njega je najmanje podneto, iako je deklarativni. Jasno nam je da je zapošljavanje, usavršavanje, odnos na poslu, navodim amandmane koji su bili deklarativni, koje smo diskutovali sinoć, gde je bilo najviše amandmana i odjedanput imamo sport i tri amandmana. Smatramo da odnos u sportskim aktivnostima tradicionalno odražava u stvari neravnopravan odnos prema osobama suprotnog pola, a to su devojčice, odnosno kasnije žene. Obrazovanje od predškolskog, osnovnog, srednjeg i visokog, koji su u prethodnim članovima dati i funkcioniše godinama u našoj državi, međutim, odnos u sportu od prvog razreda osnovne škole praktično prema devojčicama i ženama, moram da konstatujem, odražava ipak neki tradicionalni odnos da se smatra da nisu ravnopravne sa muškarcima. Zato smo mi u sva tri stava reagovali i stavili obavezujući odnos, smatrajući da kroz obrazovanje, vaspitanje odnos prema sportskim aktivnostima od predškolskog uzrasta trebaju i dečaci i devojčice da budu ravnopravni. Kroz školovanje, što je cilj ovog zakona o ravnopravnosti polova, iako je sport sporedna stvar, ali utiče i stvara neka nova saznanja i uvažavanja u odnosu pola. Analiziram samo taj deo. Lično smatram, iako možda kada se analiziraju amandmani imamo kontradiktornih objašnjenja, o ovom bi mogli da diskutujemo. Neću da pročitam obrazloženje Vlade, ali iz obrazloženja ovog i prethodnog amandmana jasno se vidi da već Vlada ili resorno ministarstvo ima isto sa jednim tradicionalnim odnosom, smatrajući da je ženski pol objektivno limitiran nečim. Biološki jeste, ali nije objektivno. Sve to na šta se mi sad pozivamo da će aktivnosti i bavljenje sportom biti ograničeno objektivnim sklonostima i mogućnostima jednog pola. To smo mi tradicionalno stvorili od škole, nažalost i porodice i dan-danas, iako u drugim sferama života postoji ravnopravnost, na poslu, u zapošljavanju, o tome smo diskutovali, ali u ovom se izražava jedan deo koji moramo da promenimo. Ne može u porodici da se kaže - ćerko, nije to za tebe ili sine, nije to za tebe. Sport je veoma važna stvar, ali nažalost to je izraz jednog tradicionalnog odnosa. Ako se oni stave u jednom segmentu sportskih aktivnosti ravnopravnih u kojima učestvuju, to utiče i na obrazovanje, stvaraju se neke navike koje će kasnije uz obrazovanje da promene taj odnos i koji će stvoriti jedne zakonske okvire za jednu budućnost. Obrazloženje Vlade i obrazloženje za odbijanje amandmana ili čak neki amandmani jasno podneti da se brišu stavovi iznose ustvari odnos neravnopravnosti, odnos biološke hendikepiranosti, a to ne treba da stoji. Ponavljam, ovo nije tako, po nama, po Srpskoj naprednoj stranci, nevažna stvar. Sport je veoma bitna stvar u vaspitavanju i u uspostavljanju ravnopravnih odnosa. Meni je žao što je ovako malo amandmana. Tako se lako prelazi preko toga, a to je veoma značajno u uzrastu, u vaspitavanju i učestvovanju kad se nadoda, obrazovanje stvara uslove. Iz toga proizilazi ovaj treći stav koji bi sigurno bio diskutabilan i mogao bi različitim argumentima da se brani, da će i u organima upravljanja tih organizacija i udruženja, čekajte, tu ima i formalnih stvari, organima upravljanja sportskih udruženja. Tu ima finansijskih poslova, poslova treninga, pa poslova medicinske i zdravstvene struke, pa tu ima način ishrane. Znači, mi u angažovanju u tim i upravnim funkcijama možemo da postignemo zato što bavljenje sportom nije samo igranje fudbala ili košarke, to sam naveo, nego da bi se to postiglo moraju mnogi stručni, medicinski, organizacijski, finansijski, društveni elementi da budu ispunjeni. Zato smo mi iz SNS išli na menjanje sva tri stava, ne samo jednog, smatrajući, ako sam uspeo nekim argumentima, ponavljam, mogao bih još mnogo argumenata da iznesem, ali suštinski da trebamo kroz sport koji nije toliko sporedna stvar, kako smatramo, a u ovim diskusijama je ispalo da sporedna stvar, važna je kao i zapošljavanje, važno je kao odnos na poslu. Predlažemo da usvojite ovaj amandman i da stvorimo jednu zakonski osnovu, jedanzakonski okvir koji će stvarno da da pravu snagu ili pravi značaj ovog zakona koji se zove zakon o ravnopravnosti polova bez limitirajućih bioloških ograničenja koja su datau obrazloženjima. Hvala.
Iskorišćeno je vreme ovlašćenog predstavnika. Poslanička grupa Napred Srbijo ima na raspolaganju ukupno vreme za poslaničku grupu. Reč ima ministar Rasim Ljajić.
Prihvatam ovaj amandman iz sličnih razloga, kao i prethodni.
Konstatujem da je amandman prihvaćen i o njemu će se , kao i o drugima, izjašnjavati u danu za glasanje. Da li još neko želi reč? ( Ne.) Na član 34. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 34. amandman su zajedno podneli narodi poslanici Snežana Stojanović-Plavšić i Jelena Travar-Miljević i Gordana Čomić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 35. amandman je podnela narodna poslanica Vesna Marjanović. Ovaj amandman su prihvatili Vlada i Odbor za ravnopravnost polova, ali će se o njemu Narodna skupština izjašnjavati u danu za glasanje. Na član 35. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 36. i na član 36. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, član 36. glasi - biračko pravo, bez diskriminacije po osnovu pola, obezbeđuje se u skladu sa Ustavom i zakonom. Gospodine ministre, Ustavom Republike Srbije propisano je da su muškarac i žena ravnopravni u pogledu biračkog prava. U Ustavu RS, gospodine ministre, dat je, tako kažu eksperti za ustavno pravo, čitav katalog ljudskih prava i slobode. Vi ste iz tog jednog ogromnog korpusa ljudskih prava i sloboda izvukli nekoliko prava i onda ste ih tako poređali u Predlogu zakona i rekli - to pravo može da se ostvaruje bez obzira na pol pravnih subjekata. Ako ste već krenuli tim putem, gospodine ministre, onda ste trebali da obnovite sva ljudska prava i slobode koji postoje u Ustavu RS. Međutim, vi ste, ponavljam, odabrali ne znam po kom kriterijumu samo neka prava i slobode, i onda ste rekli - ta prava i slobode mogu da se ostvaruju bez obzira na pol. Neka druga prava i slobode koja su takođe navedena u Ustavu RS, niste naveli u Predlogu zakona i onda se postavlja pitanje - po kom kriterijumu je iz Ustava RS vršena selekcija onih prava i sloboda koja će biti predmet ovog zakona? Koja su to prava važnija, a koja su to prava manje važna? Inače, ovaj član Predloga zakona je, gospodine ministre, interesantan iz još jednog razloga. Danas je održana sednica Administrativnog odbora. I na sednici Administrativnog odbora konstatovana je ostavka narodnog poslanika DS, gospodina Dragana Vujadinovića. Sad na stranu to što je gospodin Dragan Vujadinović u medijima izjavljivao kako ne postoji sukob interesa, da on lično smatra da onaj koji je narodni poslanik, treba istovremeno da bude i predsednik opštine, jer se navodno time smanjuju troškovi i u republičkom budžetu i u budžetu lokalne samouprave. Ali, zanimljiv je jedan fenomen, gospodine ministre. Danas je konstatovana ostavka Dragana Vujadinovića…
Dva minuta. Zahvaljujem. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman je podnela narodna poslanica Elvira Kovač. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman je podnela narodna poslanica Dušanka Plećević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima Dušanka Plećević.
Dame i gospodo narodni poslanici, mojim amandmanom predlažem izmenu stava 2. člana 37. tako da on glasi - ravnopravnost polova obezbeđuje se prilikom kandidovanja za izbore na sve funkcije, imenovanja i aktivnog učešća u donošenju odluka i kreiranju politike na svim nivoima vlasti. Amandman nije prihvaćen uz obrazloženje da predlog dopune ne doprinosi preciznosti odredbe Predloga zakona. Smatram da amandman upravo to i potencira i ukazuje na suštinu ravnopravnosti polova. Ravnopravnost polova neće se obezbediti samo pukim nabrajanjem institucija u kojima se obezbeđuje ravnopravnost. Mnogo je značajnije i od suštinske je važnosti aktivno učešće u donošenju odluka i kreiranju politike na svim nivoima vlasti. Mi primenjujemo evropske standarde prilikom kandidovanja lista za izbore parlamentarne i lokalne, i tu je zadovoljena sva formalnost. Međutim, šta se dešava posle izbora? Da li je procenat manje zastupljenog pola, u ovom slučaju 30% ženskog pola, zastupljen istovremeno i u skupštinama opština i u Republičkoj skupštini? Naravno da nije, a da mi govorimo o izvršnoj vlasti, o direktorskim mestima, u agencijama, u javnim ustanovama i preduzećima, tu je taj procenat joši manji. Smatram da je amandman smislen i da je pokazatelj demokratičnosti jednog društva i angažovanje žena u političkom životu. Zato smatram da ravnopravnost polova treba da postane deo politike na svim nivoima i u svim sferama političkog života. On je sveobuhvatan. Ovaj član, ovim mojim amandmanom postaje sveobuhvatan i predlažemo ministre, da ga prihvatite.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 37. amandman je podnela narodna poslanica Nataša Vučković. Vlada i Odbor za ravnopravnost polova su prihvatili amandman, kao i o drugim amandmanima prihvaćenim od strane Vlade, odnosno ovlašćenog predstavnika, i o njemu će se glasati i izjašnjavati u danu za glasanje. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 38. amandman je podnela narodna poslanica Nataša Jovanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović.
Gospođo predsedavajuća, gospodine Ljajiću, ovaj amandman sam podnela u ime poslaničke grupe SRS iz ovih razloga koje je pomenuo gospodin Martinović, zato što je ovde u prvom stavu izvučeno ustavno pravo, znači, Ustavom zagarantovana mogućnost svakome da se angažuje i da bude prihvaćen u međunarodnim, dakle, kroz politički angažman, institucijama i organizacijama. Za mene je mnogo važniji čitav ovaj stav. Vi ste rekli da brisanje tog stava ne bi poboljšalo ovaj tekst zakona. Mislim da je nepotreban, ali to nije bitno. Ni međunarodne, ni državne, ni lokalne, ni regionalne statističke organizacije, kojih ima takvih u svetu, uopšte nemaju jasan pristup tome, niti metodologiju po kojoj bi ustanovili, utvrdili kako da prezentuju ta pitanja vezana za nedovoljno učešće žena u političkom životu. Postoje zakonski okviri u svim tim zemljama, ali sada se kod nas tek ustanovljavaju. Onda se postavlja pitanje - zbog čega to nije u dovoljnoj meri? Kada je u pitanju ovo učešće u međunarodnim organizacijama, što se tiče stalnih parlamentarnih delegacija, molim vas, saslušajte me, gospodine ministre, imamo poslaničku odredbu, to je član 248. stav 2. Molim vas, da mi ne citirate ovo vreme, gospođo Čomić, pošto je u pitanju naš Poslovnik, izvinite, ali brzo ću. Kaže - Narodna skupština odlučuje o utvrđivanju sastava stalne delegacije za učešće u radu Parlamentarne skupštine Saveta Evrope, organizacije OEBS i drugih multilateralnih parlamentarnih institucija. Predlog odluke u sastavu stalnih delegacija, stav 1. ovog člana, podnosi predsednik Narodne skupštine, vodeći računa o proporcionalnoj zastupljenosti političkih stranaka i zastupljenosti polova. Mi kao Skupština idemo ispred vas, odnosno nismo imali zakon, pa tako tek sada vi nas dostižete ovim članom zakona. Sada ćemo u tom smislu da izvršimo, kada se usvoji ovaj zakon, promenu u jednoj delegaciji, jer u svim stalnim delegacijama Narodne skupštine, zbog obaveze koju imamo u Savetu Evrope, OEBS-u i drugima, imamo najmanje 30%, odnosno minimum zastupljenosti manjeg pola, odnosno žena, ali nemamo u parlamentarnoj skupštini NATO, što će naknadno, ako vi to budete stavili kao obavezujuće, što je amandmana koleginice Radete, morati da se uradi. Hvala.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 38. amandman je podnela narodna poslanica Elvira Kovač. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 38. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Vjerica Radeta.
Ovaj amandman je u skladu sa amandmanom koji sam malopre obrazlagala. Ovde se samo radi o izboru ili imenovanju delegacija koje predstavljaju Republiku Srbiju i u Predlogu zakona kažu da će se nastojati da se obezbedi da sastav delegacije čini najmanje 30% manje zastupljenog pola, a naš amandman je da se obezbedi 30% da bi norma imala zaista pravu snagu. Gospodine ministre, molim vas, ne znam da li znate za ovu činjenicu, kao član Vlade, a u skladu je i u toku sa ovim zakonom o kojem danas raspravljamo. Znate, gospodine Ljajiću, da se planira da 2.500 ljudi iz oblasti pravosuđa ostane bez posla. Juče sam dobila informaciju da u opštinskom i okružnom sudu u Zrenjaninu su svim zaposlenim u sudskoj upravi dostavljeni obrasci na osnovu kojih će, na osnovu popunjenih tih obrazaca, ljudi ostajati na poslu ili dobijati otkaz. Jedno od pitanja u tom obrascu je – da li ste trudni? Da li je moguće, juče smo ovde govorili o tome kako neki privatni preduzetnici, koji zloupotrebljavaju to što su monopolisti, pominjan je Mišković itd, šikaniraju mlade žene, neće da ih prime na posao i pitaju ih da li su trudne, da li nameravaju da rode, a mi danas imamo slučaj da država kao poslodavac pita zaposlenu ženu da li je trudna i od toga joj zavisi da li će ostati na poslu ili neće. Ne znam da li su to i u drugim sudovima radili. Pretpostavljam da jesu, jer se radi o obrascu Ministarstva pravde. Onda je taj naprasno povučen, takav obrazac sa tim pitanjima, jer je rečeno – dobro, nije bitno to što pitanja koja su postavljena nisu od bitnog značaja. Molim vas, gospodine ministre, da saznate da li je moguće, a ovo je sasvim sigurno, kome je palo na pamet da pita neku ženu u sudskoj upravi da li je trudna i da joj od toga zavisi da li će biti od one 2.000 koji će dobiti otkaz ili će ostati na poslu. Ovo je u vašoj nadležnosti i volela bih da čujem vaše mišljenje pre nego što utvrdite činjenice.
Da li još neko želi reč? Reč ima ministar Rasim Ljajić.
Prihvatamo amandman.
Konstatujem da je predstavnik predlagača, ministar Rasim Ljajić, prihvatio amandman na član 38. narodne poslanice Vjerice Radete. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 38. amandman su zajednopodnelinarodni poslaniciDonka Banović, Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? Reč ima narodni poslanik Milan Dimitrijević.
Gospodine ministre, u mom amandmanu imamo dve stvari o kojima bih želeo da govorim. U jučerašnjoj, popodnevnoj, večerašnjoj raspravi suština te diskusije bila je na nekim stvarima koje su se odnosile na neke članove zakona, da nisu pravno obavezujuće. Molim vas, pročitajte stav 2 – prilikom izbora ili imenovanja delegacije koju je postavila Republika Srbija nastojaće se da se obezbedi… Opet jedna neobavezujuća stvar. Iz toga proizilazi jedna, čini mi se, druga činjenica, da nije bilo dovoljno saradnje između vas kao ministra i Ministarstva i Odbora koji se bavi ovom problematikom. Da je bila saradnja i da se o tome ozbiljno razgovaralo, do ovakvih propusta ne bi došlo. Mislimda predstoji nešto što će biti zakazivanje sednica Odbora da se ovakve stvari ispeglaju, da se zakon prilagodi pravoj svojoj nameni. Druga stvar o kojoj želim da govorim, to je što se ova nije oko procenta učešća žena u našim delegacijama, pa tako i u međunarodnoj saradnji, sa 30 poveća na 50%. Šta ste vi nama odgovorili o ovom amandmanu? Mogu dalje? Vi ste nama odgovorili da se amandman ne prihvata jer je predloženi procenat neprimeren uslovima. Kako to neprimeren? Da li smo mi neprimereno društvo? Pogledajte po tim procentima, kada ste odbijali neke druge amandmane, govorili ste da je standard EU između 30 i 40%. Ovde taj standard ne pominjete, nego govorite samo o neprimerenosti. Razlika između 30 i 40% je vrlo ozbiljna cifra. Opet ponavljam ono što sam sinoć rekao – niste pokazali dobru volju da to bude možda 31%. Zašto ne bi bilo 35%, 39%? Da li ste vi taj ko će da zakuca tu priču na 30% i kaže – to je to, odatle nema pomaka? Dokle nema pomaka? Zašto nema pomaka? Da li je to krajnja mera u EU na kojoj ćemo ostati, a pričamo da idemo u EU? Hoćemo li ići sa onom krajnjom merom, sa tih 30%? Još jedanput vas molim da o svim ovim stvarima razmislite i da prihvatite ovaj amandman.
Minut je iskorišćen od poslaničke grupe. Reč ima ministar Rasim Ljajić.
Ne znam da li se radi ovde o nesporazumu ili vašoj namerno pogrešnoj interpretaciji ovog i drugih članova. Ovde se radi o zakonskom minimumu od 30%. Može da bude 35, 40, 75, zavisno od ustanove, institucije, situacije, okolnosti, ali mi propisujemo ovde minimum od 30%.
Narodni poslanik Milan Dimitrijević želi reč, pa narodna poslanica Donka Banović.
Mi o tome govorimo, gospodine ministre. Ako predložimo i dajemo signal da to treba da bude veći procenat, a vi ne odgovorite pozitivno, nego kažete - amandman se odbija, govori o vašem suprotnom stavu i to je suština ove priče.
Reč ima narodna poslanica Donka Banović.
Mislim da govorimo istim jezikom da se razumemo, ali vi znate, mi smo nekako takvi da ako u ovom zakonu stoji da je minimum 30%, retko će ko ići iznad tog minimuma. Reći će – ispunio sam zakonsku obavezu. Svi mi učestvujemo i u lokalnim izborima itd, i već odavno imamo i u Zakonu o izboru odbornika obavezu da na listama bude najmanje 30% manje zastupljenog pola. Nisam nikada videla listu za kandidate za odbornika gde je bilo 50% npr. manje zastupljenog pola. Ovde se radi o tome. Sumnjam da će iko ići iznad tog neophodnog minimuma. Naravno, veliki je korak bila obaveza i tih 30%, ali mislim da smo mogli da budemo malo odvažniji, kako vi kroz zakon kažete – 40 ili 50, možda je 50, što mi predlažemo, po vašem mišljenju, vaš previše, ali recimo, moglo je ići na 40%, pa bi to opet bila obaveza da se pomeri taj prag sa 30%. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović, replika, pojašnjenje.
Razumemo se koleginica Donka Banović i ja. Da iskoristim priliku da kažem sada, pošto ste prihvatili ovaj amandman za međunarodne delegacije, da je i meni lično žao, pošto mi dobijamo kvote, što koleginica Banović više nije sa nama u stalnom sastavu delegacije u Savetu Evrope zbog njenog patriotskog angažmana i učešća u donošenju važnih odluka za našu zemlju. Ovde se govori o minimumu, ali htela sam da vam kažem ne da ovo bude u funkciji reklame, nego zaista činjeničnog stanja, da kod nas u SRS postoje takvi primeri. Nabrojaću tri. Dakle, u prvom sazivu lokalne skupštine 2004. godine, u opštini Bor, od četiri izabrana odbornika, tri su bile žene, dakle, uvek može više, to sve zavisi od političke stranke, koliko se angažuje na tom pitanju. Isti je slučaj bio u Rakovici, isti je slučaj bio u Kruševcu, Varvarinu, a u Kragujevcu, prilikom kandidovanja za listu za lokalne izbore 11. maja 2008. godine, takođe smo imali preko ovog minimumom utvrđenog procenta. Inače, to je i nešto što je kod nas neko nepisano pravilo zbog toga što mi imamo pre svega u našoj SRS našu braću i naše saborce u našoj ideologiji u političkom životu, a tome nas je i od početka učio naš predsednik dr Šešelj, zaista imamo izraženu želju i volju da uključimo masovno što od studentkinja, što od onih žena koje ne rade, domaćica, pa preko visokoobrazovanih žena, u politički život. Zbog toga sam rekla da je to samo minimum, a maksimum je sto posto, jer Broza više nema, a da je on prisutan i da imamo totalitarni režim, kao što je bio, bilo bi 105, znate kako je to išlo u to vreme.
Narodni poslanik Srđan Milivojević reži reč u raspravi u pojedinostima. Izvolite.
Gospođo predsedavajuća, uvaženi gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, mislim da je zakon vrlo egzaktan i vrlo jasan. Mi smo ovde propisali, odnosno zakonodavac je propisao minimum 30%. Kao odgovor na neke od diskusija, mi smo imali listu DS u mnogim krajevima Srbije gde je taj procenat bio daleko viši i nismo mi ovde da licitiramo našim stranačkim listama, izbori su završeni, mi smo kandidatkinje i kandidate izabrali, mi smo kao stranka koja se zalaže za rodnu ravnopravnost, najodgovornija mesta u ovoj državi za upravljanje poverili damama, ne vidim tu ništa loše. Ne mislim da može da se pored ove kvote za rodnu ravnopravnost uvede i kvota na patriotizam, jer to ne postoji. Mislim da je Srbija zemlja koja je daleko odmakla za proteklih sedam godina, kada je reč o rodnoj ravnopravnosti i zaista smo napravili jedan ogroman iskorak u tom polju. Moram da napomenem da se mi ipak zovemo Srbija, a ne Amazonija i da mi nemamo Amazonke samo, nego imamo ovde ljude koji normalno žive i zaista ne treba ovu temu na ovakav način eksploatisati. Mislim da je ovde vrlo jasno zakonska regulativa i to je gospodin Rasim Ljajić kazao. Mi smo predvideli minimum od 30%. Niko ne obavezuje onoga na koga se zakon odnosi i primenjuje da poštuje minimum. Može da poštuje i maksimum, ali je bitno da se pođe od nekog broja. Da smo odredili minimum od 50%, siguran sam da bi usledio amandman da je malo 50% i da treba 70%, jer ako neko hoće da kritikuje kritike radi, vrlo će lako naći način da to uradi. Ali, ako neko hoće da to što piše u zakonu primeni, onda to neka sprovede u praksi, pa neka prebroji svoje pripadnice u sali i biće mu sve jasno. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Donka Banović.
Gospodine Milivojeviću, ovde niko nije licitirao niti poslaničkim listama, niti listama stranačkim. Vi ste sada jednu prilično konstruktivnu raspravu, a inače rasprava je jako dobra otkako smo počeli ovo u pojedinostima, skrenuli u neke druge tokove. Dakle, ovde nije bilo licitiranja. Ukazala sam na manir da se uglavnom ide da se ispoštuje i zakonska obaveza o 30%. Mi smatramo da je ona niska. U Srbiji ima 52% žena. Ne znam zašto bismo mi u startu, prvo nismo amazonke, ali zašto bismo u startu govorili o ravnopravnosti 30 i 70%. Ravnopravnost podrazumeva 50 i 50%. O tome sam govorila i o nekakvom našem običaju da će se to najverovatnije u 95% slučajeva zaista i zadržati na tom zakonskom minimumu od 30%. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 38. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Vlada i Odbor za ravnopravnost polova su prihvatili amandman. Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović.
Dame i gospodo narodni poslanici, moram da primetim da broj prihvaćenih amandmana na ovaj predlog zakona ipak govori o tome da je nizak kvalitet predloženih rešenja, jer čim je Vlada bila u situaciji da prihvata toliki broj amandmana, znači da je nešto škripalo u samom Predlogu zakona. Na kraju krajeva, gospodine ministre, to je Vlada juče i priznala, jer smo mi u jednom amandmanu naveli da je predloženo rešenje neprecizno i nedorečeno, a Vlada nam je odgovorila da prihvata naš amandman iz razloga koji su navedeni uz obrazloženju amandmana. Dakle, to ne kažem ja. Vaša vlada u kojoj vi sedite je rekla da su njeni predlozi zakona neprecizni i nedorečeni. Nisam ništa izmislio. Inače, gospodine ministre, u Narodnoj skupštini se zaista vrši diskriminacija po osnovu pola. Narodnom poslaniku Eleni Božić-Talijan i Lidiji Dimitrijević nije prihvaćena ostavka na sednici Administrativnog odbora, ali jeste danas prihvaćena ostavka narodnom poslaniku iz DS, Draganu Vujadinoviću. Ostavke su gotovo identične po tekstu, pozivaju se na član 102. Ustava Republike Srbije. Sada jedino što mi pada na pamet, to je da nisu prihvaćene ostavke naših koleginica samo zato što su u pitanju žene, ne vidim drugi razlog, zato što su ostavke manje-više identične, pozivaju se na isti član Ustava, ništa nije sporno, sem činjenice da su ih podnele Elena Božić-Talijan i Lidija Dimitrijević. Vama je to smešno, i meni je smešno, ali mi je više tužno. Dakle, bilo bi dobro da se založite, gospodine ministre, vi, kao dokazani borac za prava žena, da se ovi dvostruki aršini koji postoje u Narodnoj skupštini i u Administrativnom odboru konačno bace u neki drugi plan. Ako možete odmah, gospodine ministre, bio bih vam vrlo zahvalan.
Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 39. amandman su zajedno podnele narodni poslanici Snežana Stojanović-Plavšić, Jelena Travar-Miljević i Gordana Čomić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Snežana Stojanović-Plavšić.
Zahvaljujem. Samo bih vas molila, pošto mislim da je ovo poslednji amandman koji sam podnela, da mi kažete koliko još vremena poslaničke grupe mogu da koristim.
Poslanička grupa G 17 plus ima 23 minuta i 15 sekundi.
Hvala. Ovo je amandman koji takođe u jednom svom delu uvodi pojam roda, a u drugom delu govori o tome da je potrebno da se u jedinicama lokalne samouprave formiraju posebna tela koja će u okviru svojih nadležnosti doprineti boljem položaju žena i regulisati pitanja iz ove oblasti, u cilju podsticanja i unapređenja rodne ravnopravnosti. Mi već u mnogim lokalnim samoupravama imamo ovakva tela. Ono što smo ovim zakonom, ovim rešenjem, htele da uvedemo, to je da postavimo jednu normu koju treba da zadovolje i ostale lokalne samouprave. Pošto je ovo poslednji amandman koji sam podnela, sada bih želela da kažem još nešto u ime poslaničke grupe o zakonu uopšte i o svim ovim rešenjima amandmanskim koje smo mi imali. Oni su se ticali pre svega pitanja roda, odnosno uvođenja pojma roda u ovaj zakon. Želim još jednom da naglasim, mada sam o tome govorila u načelnoj raspravi, ali ministar mislim da tada nije bio prisutan, da smo mi već jednom u Skupštini imali Predlog zakona o rodnoj ravnopravnosti. Želim da naglasim da su i tada gotovo sve poslaničke grupe i koleginice iz gotovo svih poslaničkih grupa radile na predlogu teksta tog zakona i tada su zajedno radile i vlast i opozicija. Tada je DS bila u opoziciji, ali je aktivno učestvovala u izradi tog predloga zakona. To su koleginice koje više nisu u Skupštini. Zatim, gospođa Nadica Momirov, gospođa Anita Beretić, gospođa Živodarka Dacin iz SPS. Bilo je tu žena koje su aktivno učestvovale sa željom da zakon bude donesen još pre par godina. Šta se tada desilo? Sada ću da spomenem tog ministra, izvinjavam se. Ministar Lončar je sprečio donošenje tog zakona u trenutku kada je bio na dnevnom redu. Zakon smo tada poslale na usaglašavanje svim ministarstvima. Sva ministarstva su sarađivala i davale odgovore. Jedino Ministarstvo za lokalnu samoupravu nije želelo da uvaži u Skupštini i da da bilo kakav odgovor. U trenutku kada smo potpisima zahtevali da se zakon nađe na dnevnom redu, kada se našao na dnevnom redu i kada je trebala da počne rasprava o tom zakonu, morali smo da povučemo zakon jer prosto zakon nije mogao da bude izglasan, jer dotični ministar je smatrao da ne mora da da obrazloženje, ali da može da zaustavi donošenje zakona. Zašto to pričam? Ne pričam zato da bih podizala raspravu na politički nivo, jer naglasila sam da je važno da su koleginice i tada radile zajedno. To smo pokazali i sada, i sada smo sve radile zajedno. Mislim da je to jako dobro i mislim da time pokazujemo kako žene mogu da rade zajedno kada su neki opšti interesi u pitanju i kako ne moraju da raspravu podižu na drugi nivo. Mislim da je to dobar primer i za Vladu. Zato bi u Vladi trebalo da bude više žena ministara, možda bi 50% bio adekvatan broj za Vladu. U ovom trenutku mislim da je broj znatno manji. Sada moram da spomenem svoju stranku, koja od šest ministara ima tri ministarke, znači odnos je 50%. Mislim da je to zaista dobar model. Zašto sam rekla da sam zabrinuta bila i za ovaj zakon? Šta se desilo? Dali ste jedno rešenje u kojem se uopšte nije pominjao pojam roda. Kada sam pitala na jednoj javnoj raspravi zašto nema tog pojma, da ne objašnjavam zašto je potrebno da se tu nalazi, rečeno mi je da je prvi predlog uprave i prvi predlog ministarstva bio sa tim pojmom, ali da se on negde usput, u nekim sekretarijatima itd. izgubio. Jako mi je važno, ministre, što ste juče i danas ovde i što ste prihvatili veliki broj amandmana. Mislim da je jako dobro što ste se uključili u ovo, jer stvarno ne bih želela, izvinjavam se pravnicima, ali oni uvek prvo kažu da ne može i ne bih želela da pravnici donose političke odluke. Ovo je politička odluka i dobro je da ste doneli odluku da se rod vrati u ovaj zakon. Nisam se uvek javljala kada su bili amandmani vezani za ono "nastoji da" itd, sigurna sam da to omalovažava ovaj zakon i omalovažava žene. Zašto baš u zakonu koji se tiče rodne ravnopravnosti ima toliko puno nastojanja? Zašto se to ne dešava u drugim zakonima? U jednom trenutku ste sinoć bili odsutni kada sam rekla zašto u Zakonu o saobraćaju ne stoji nastojte da ne pređete ulicu na crveno svetlo, zato što smatramo da je jako važno da se ulica ne prelazi na crveno svetlo. Takođe smatramo da je jako važno da žene učestvuju i daju svoj doprinos ovom društvu, makar sa 30%. Svaka odredba koja to omogućava mislim da mora da bude obaveza, a ne nastojanje. Isto tako, mislim da mora da bude predviđena i sankcija kako bi se zakon primenjivao. Daću vam još jedan dobar primer. Na primer, Zakon o zapošljavanju osoba sa invaliditetom, koji smo doneli letos i koji jasno kaže da je obaveza poslodavca da zaposli određeni broj osoba sa invaliditetom i ukoliko ne zaposli predviđene su sankcije, mora da uplaćuje u određeni fond koji će opet doprineti na neki način poboljšanju osoba sa invaliditetom. Zašto to isto nismo uradili sa ženama? Zašto niste rekli mora da zaposli 30% žena u određenom roku, dve godine, godinu dana? Tada smo doneli Zakon o zapošljavanju osoba sa invaliditetom i rekli smo da se ne može primenjivati sada, primenjivaće se od 2010. godine. Zašto to nismo uradili sa ovim zakonom? Zašto smo ovaj zakon učinili tako deklarativnim? Zašto nismo rekli mora da zaposli 30% do 2012. godine? Zašto nismo rekli ukoliko ne zaposli 30% moraće da plaća takođe u neki fond kojim će se unaprediti položaj žena? Davaće se subvencije za samozapošljavanje žena iz tog fonda, davaće se krediti za preduzetnice iz tog fonda. Zašto tako nešto nismo uradili? Ako to ne uradimo i ako to nismo uradili pokazujemo da nam je ovo pitanje važno samo na deklarativnom planu, samo da kažemo da zaista svi mi hoćemo da se borimo za položaj žena i da zaista smo u jednom društvu koje u to veruje. Zakon, ovakav kakav je, sada i ne znam kakva će biti njegova konačna verzija, ne mogu da pohvatam šta je usvojeno, ali čak i tamo gde smo insistirali na obavezi, dok niste došli da prihvatite sinoć i sada mnoge amandmane, tamo gde smo insistirali na obavezi opet ste našli neko među rešenje na odboru, nažalost nisam član tog odbora, gde se kaže ne mora, ali neka uvedu neke afirmativne mere itd. Zašto da se uvode afirmativne mere? Molim vas, neka uradi to, ovo je zakon, nije deklaracija. Mogli smo da donesemo i deklaraciju. Sada ću vam dati još jedan primer koji govori o kaznenim merama. Recimo oko onog plana zapošljavanja. Prvo ste rekli da poslodavac treba da donese plan zapošljavanja. To isto mislim da nije obaveza, to je član 13. Piše dužan je da usvoji plan mera za otklanjanje ublažavanje neravnopravne zastupljenosti. Dužan je da usvoji taj plan. Nigde ne stoji da je dužan da ga primenjuje? Ministre, pogledajte, nije dužan da primenjuje plan, dužan je da usvoji plan i dužan je da podnese godišnji izveštaj. Ukoliko ne uradi to treba da plati od 10 do 100.000 dinara. Sad da vas pitam, na primer, on može da kaže - moj plan je da u narednoj godini otklonim neravnopravnost tako što ću zaposliti eto jednu ženu ili manje zastupljeni pol i na kraju će podneti godišnji izveštaj i reći će nisam zaposlio ni jednu ženu. Znači, doneo je plan, podneo je godišnji izveštaj, ništa nije uradio, neće biti kažnjen. To je efekat ovog rešenja kako je ovde predviđeno. Hajde da probamo još dok možemo da to promenimo tako što ćete usvojiti ili tako što ćemo se dogovoriti prosto da to izglasamo. Mislim da je jako važno da pokažemo da ovo nije deklaracija, nego da je zakon. Hvala.
Reč ima ministar Rasim Ljajić. Iskorišćeno je 10 minuta.
Zaista ne mislim da je ovo deklaracija. Ako bi se možda moglo naslutiti da prvobitna verzija ima više deklarativnih normi nego što jedan zakon može, uslovno rečeno, da podnese, usvajanjem brojnih amandmana pokušali smo da očistimo zakon od te opštosti i deklarativnosti. Ali, ovde se ne zna više šta je dobro učiniti. Kada prihvatimo više amandmana i vlasti i opozicije, onda kažu - evo, to je dokaz da taj zakon ne valja ništa, da je predlagač potpuno promašio. Kada ne prihvatimo amandmane, opet kažu da vlast ignoriše sve ono što dođe, pre svega, od opozicije. Nijednog trenutka nisam rekao da je ovo najbolji zakon, ali mislim da se radi o velikom napretku i da ovo može da bude dobra osnova za dalje unapređenje i prava žena i rodne ravnopravnosti u Srbiji.
Ispravka, vreme koje je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe je osam minuta i 15 sekundi, jer je dva minuta bilo na raspolaganju za amandman. Narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević, predsednica Odbora za ravnopravnost polova, želi da da objašnjenje. Pravo na repliku.
U toku izlaganja poslanice, ne znam kako se zove, Stojanović-Plavšić, više puta je spominjan Odbor za ravnopravnost polova. Žao mi je što poslanica nije bila na Odboru za ravnopravnost polova, koji je u toku ovog predloga zakona ima više okruglih stolova. Okrugli stolovi su bili i u Beogradu i u lokalnoj sredini, u Nišu. Bilo je razmatranje zakona na sednici u načelu i u pojedinostima i odbor je sastavljen od poslanika, svih, opozicije i pozicije. Odbor je prihvatio tri amandmana vaše stranke i mislim da ovo što ste govorili je pogrešno. Govorili ste o ženskim pitanjima. Zakon o ravnopravnosti polova nije pitanje žena. Ovde ne možemo da razmatramo zakon o ravnopravnosti polova kao ženski problem. To je uopšte društveni problem. To je problem koliko žena, toliko i muškaraca, ako govorimo o ravnopravnosti polova, na šta ukazuje Ustav RS. Zato smatram da sve što ste govorili niste u pravu i mislim da je Odbor za ravnopravnost polova predložio adekvatne predloge zakona, jer se on najviše bavio time i mislim da je usvojeno dosta dobrih amandmana na ovoj sednici i da je to pomak, da ovaj zakon bude bolji nego što je bio u svojoj prvobitnoj verziji. Hvala.
Reč ima narodna poslanica Snežana Stojanović-Plavšić.
Pravo na repliku imam, verujem. Gospođo Paunović-Milosavljević, ne znate ni moje ime, a tako isto i ne znate da sam bila na tim okruglim stolovima. Bila sam na okruglom stolu. Aktivno sam učestvovala, ako se sećate. Izgleda da se ne sećate. Tačno znam o čemu govorim. Isto tako, jako dobro znam kada govorim o zakonu o rodnoj ravnopravnosti, odnosno, u ovom slučaju, o zakonu o ravnopravnosti polova, kao što i jako dobro znam razlikuizmeđu roda i pola. Isto tako znam da ovaj zakon koji se tiče ravnopravnosti, rodne i polne, naravno da jeste i pitanje muškaraca, ali isto tako stoji činjenica i podaci koji govore da su nažalost žene diskriminisana grupa u Srbiji, a ne muškarci. Dakle, manje su zastupljene uglavnom žene u organima odlučivanja, manje su zastupljene uglavnom žene na direktorskim mestima, manje su zastupljene uglavnom žene u politici, manje su zastupljene uglavnom žene u svim oblastima društvenog života, a uglavnom nasilje u Srbiji trpe žene, porodično nasilje, a ne muškarci. Naravno da ima u malom broju i muškaraca koji su izloženi diskriminaciji i naravno da zakon treba da se tiče i jednih i drugih i on je takav i donesen, ali u najvećoj meri u Srbiji je diskriminisani rod ženski rod.
Pravo na repliku, narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević.
Izvinjavam se poslanici Snežani Stojanović-Plavšić, kojoj se nisam trenutno setila imena. Poznajem vas vrlo dobro. Viđala sam vas u prolazu na sednicama odbora i na okruglim stolovima, što znači da niste redovno prisustvovali. To ne znači da ne znate o ovom zakonu ništa, ali kao vladajuća stranka imali ste devet godina pravo da donesete i predložite zakon o ravnopravnosti polova, onako kako smatrate da treba da bude. Mislim da ne smete da kritiku dajete na Odbor za ravnopravnost, u kome imate i svog predstavnika iz G 17 plus. Odbor je uradio ono što je najbolje, a prvobitna predstavka zakona je bila prilično konfuzna, nejasna. Međutim, prihvatanjem ovih amandmana došlo je do jedne situacije da je ovaj zakon, ne može da se kaže idealan, ali da je prilično dobro rešenje za ravnopravnost i žena i muškaraca.
Reč ima narodna poslanica Snežana Stojanović-Plavšić.
Svakako moram po Poslovniku, jer ne razumem kako je gospođa dobila repliku na repliku.
Repliku reguliše član 101. Poslovnika Narodne skupštine i o davanju replike odluku donosi predsedavajući.
Moguća je i replika na repliku? Mogu opet repliku, okej, nije važno. Gospođo Paunović-Milosavljević, na Odboru za rodnu ravnopravnost sam možda bila u prolazu, onda kada su me interesovale posebne stvari koje su se tamo dešavale. Zato što imam druge odbore čiji sam član, a vi na mojim odborima, recimo na Odboru za smanjenje siromaštva, koji ja vodim, niste se nikada pojavili ni u prolazu, tako da to uopšte nije nešto o čemu treba ovde da raspravljamo. Drugo, kada govorite o tome da je u proteklih devet godina trebalo da donesemo zakon, doneli smo veliki broj zakona koji su poboljšali položaj žena i marginalizovanih grupa u Srbiji. Sada ću opet reći ono što nisam malopre rekla, jer sam želela da budem politički korektna. Na primer, tada kada smo na Odboru za rodnu ravnopravnost donosili zakon i pisali zakon u ovoj skupštini o rodnoj ravnopravnosti, samo SRS nije učestvovala u tome. Gospođica Jovanović se toga seća i čak je SRS tada odbijala da uopšte učestvuje u radu Odbora za rodnu ravnopravnost, jer je gospođica Jovanović lično, sada ona ima pravo na repliku, došla na sastanak Odbora i rekla – mi nećemo učestvovati u radu ovog odbora jer smatramo da su žene kod nas ravnopravne i da nije potrebno da dalje učestvujemo. To su fakti. Gospođica će me sada demantovati, verovatno, ali imam dokaze o tome. Postoje zapisnici sa ondašnjeg rada. To što ste sada počeli da se bavite ovim pitanjima je jako dobro. To pozdravljam. Već sam rekla da je jako dobro što smo svi zajedno radili na ovom zakonu i uopšte vam nije bila potrebna ova replika, jer ste potpuno ušli u jedno drugo polje političke rasprave. Dalje u tome neću učestvovati. Potpuno ste bez veze upali, moram da kažem.
Reč ima narodna poslanica Nataša Jovanović, pravo na repliku.
Stvarno ne znam šta vam bi, koleginice Stojanović-Plavšić, da sada otvorite to pitanje šta je bilo, jer ste neke stvari pobrkali. Kao prvo, uopšte nije tačno, vrlo dobro znate da nisu poštovani principi o tadašnjoj proporcionalnoj zastupljenosti, pa je stav bio naše političke stranke, SRS, da ne učestvujemo u radu pojedinih odbora, gde nismo imali adekvatnu zastupljenost. Zato što je to bila volja većine, kao što sada Konstantinović neće da prihvati ostavke naših koleginica. Zašto se tu niste solidarisali sa vašom sugrađankom, koleginicom Dimitrijević, pa da kažete Ivanjiju i Suzani Grubješić – omogućite, oni su članovi Administrativnog odbora, da žena podnese ostavku? Ne možete nikoga da naterate silom da bude narodni poslanik, ako to ne želi. Ili koleginica Elena Božić-Talijan, za koju vrlo dobro znate, i bili ste tada član Odbora kada je gospođica Elena Božić-Talijan bila predsednik, ili možda niste, ali svejedno, učestvovali ste, dolazili ste na sednice, jer ste u toj materiji, i sami kažete, od kada ste narodni poslanik, unazad šest godina. Preuzeli smo odgovornost sledeći put, posle sledećih izbora, a ako se sećate, kada smo dobili adekvatnu zastupljenost, proporcionalnu našoj snazi u svim odborima, pa smo insistirali na tome i koleginica Elena Božić-Talijan je želela da bude predsednik Odbora za ravnopravnost polova. Čak smo i pokrenuli mnoga pitanja, ako se sećate, kao i onog kršenja prava gospođe iz Knića koja je bila na trudničkom bolovanju kada je smenjena sa funkcije i mi smo reagovali. Prema tome, uopšte ne govorim ovde o našoj želji da učestvujemo u tim društvenim naprecima, koje treba da ostvarimo, ali vam je gospođa Paunović rekla da se mi kao stranka zalažemo za jednaku ravnopravnost žena i muškaraca. To se zove ravnopravnost polova. Ovde se govori o manje zastupljenom polu, a mi sada možemo da govorimo i o različitim sferama društvenog života, gde ima više žena a gde muškaraca. Nećemo da licitiramo o tome. Mislim da smo u vrlo konkretnoj raspravi, ministar je prihvatio većinu naših amandmana, govorili iz ličnog iskustva, otprilike kako se te stvari kreću. Dr Paunović-Milosavljević, ne zato što je iz SRS, ali i zbog toga, na kraju krajeva, pre svega, jer to je naša intencija, uvek poklanjamo tome pažnju, savesno i predano radi na ovom poslu od trenutka kada je preuzela ovaj odbor i ne samo kroz organizovanje ovih okruglih stolova, nego kroz sve, i kao lekar i kao osoba koja zna šta znači kada je bilo koja grupa diskriminisana u društvu, jer i sama je kao neuropsihijatar opredeljena na to da pomaže ljudima, i to onima kojima je najveća pomoć potrebna. Prema tome, mislim da treba da završimo, jer svi smo želeli da radimo najbolje što smo mogli, a pogotovo naša stranka.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 39. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Donka Banović, Milica Vojić-Marković i Milan Dimitrijević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Donka Banović.
Član 39. govori o obavezama organa jedinica lokalne samouprave. Predlagač je u Predlogu zakona zaboravio da uvrsti možda najznačajnije organe ili barem na najznačajnijem nivou kada je u pitanju primena ovog zakona, koji će, naravno biti izglasan, a i nekih drugih zakona kada je u pitanju sprečavanje diskriminacije ili ravnopravnost polova. Mi smo našim amandmanom pokušali da damo konkretan sadržaj, jer su formulacije u samom predlogu prilično uopštene i odnose se onako ukupno na sve organe jedinica lokalne samouprave. Dakle, u predlogu nije predviđeno postojanje, formiranje posebnih tela organa, lica, komisija, recimo, ja znam u ovom trenutku oko 40 gradova i opština funkcionišu, odbori ili komisije, ali uglavnom postoji neka vrsta stalnog radnog tela. Naravno, svesni smo da se mora štedeti, tako da i ovaj aman ne predviđa uvođenje nekih novih radnih mesta, jednog ili više lica, nego prosto mislimo da bi organi lokalne samouprave u kojima ne postoje takva tela da bi mogli da to reše na taj način što bi od već nekih postojećih organa ili tela, ili čak stalnih radnih tela u SO mogli da formiraju tako neki organ. Pročitaću šta mi smatramo da treba dodati u ovom članu: U jedinici lokalne samouprave se obrazuje telo ili imenuje lice za ravnopravnost polova. Telo ili lice za ravnopravnost polova predlaže mere i aktivnosti za ostvarivanje politike jednakih mogućnosti na području jedinice lokalne samouprave i ima savetodavnu ulogu u sprovođenju rešenja za ostvarivanje ciljeva ovog zakona. U procesu usvajanja razvojnih planova i drugih odluka organi jedinica lokalne samouprave razmatraju mere i aktivnosti koje predlaže telo ili lice za ravnopravnost polova i na kraju da se statutom jedinice lokalne samouprave bliže uređuje izbor, sastav, nadležnost i način rada tela ili lica za ravnopravnost polova. Ako ste primetili, mi ovde koristimo i konkretne termine. Dakle, predlaže mere, to konkretno telo, a ne neki uopšte, znači svi organi lokalne samouprave, predlažu ili razmatraju. Dakle, ovim amandmanom mi pokušavamo da ovaj problem nekako konkretizujemo da se u svakoj lokalnoj samoupravi zna ko je dužan da se stara i da vodi računa o tome kako se ovaj zakon a i drugi neki zakoni primenjuju na teritoriji te lokalne samouprave. Imamo mi već postavljene neke mehanizme. U vašem ministarstvu postoji Uprava za rodnu ravnopravnost. U AP Vojvodini postoji sekretarijat. Uostalom i u Skupštini postoji Odbor za ravnopravnost polova. Međutim, ti su organi, ili ti nivoi su nekako prilično daleki od običnog građanina. Lokalna samouprava je ta koja ima najbolji kontakt sa građanima, uostalom ona je i najbliža i tu je najlakše osobi koja smatra da je obespravljena, diskriminisana ili gde se zakonske obaveze ne poštuju. Tu je ta karika i tu je najlakše ostvariti to pravo ili uopšte ukazati na neke nepravilnosti onda bi se rešavale dalje. Hvala.
Dva minuta i 30 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Gospodine ministre, s obzirom da je ovo poslednji amandman koji je poslanička grupa DSS napisala na Predlog zakona, s obzirom da je što se nas tiče jedan od zaista ključnih članova, mislim da je vreme da i ja malo iskomentarišem to i da na neki način zaokružim onu priču koju smo mi pokušali da kažemo kao poslanička grupa, što u načelu, što dok smo govorili o konkretnim amandmanima. Dakle, moja koleginica Donka Banović je započela ovu priču. Mi smo zaista smatrali da su mehanizmi na lokalnom nivou zaista preskočeni u ovom zakonu. Smatrali smo da su izuzetno važni. Vidim da su sve ostale poslaničke grupe otprilike bile na istom tragu, jer zapravo, zakon je nekako leteo, imao je institucionalne mehanizme na republičkom, na državnom nivou, ali nije imao te mehanizme na lokalu. Mi smo smatrali, s obzirom da smo zemlja koja je potpisala Pekinšku deklaraciju iz 1995. godine, koja je obavezna da razvija ove mehanizme, dakle na lokalu, jer su ti mehanizmi uslov da se razvija politika jednakih mogućnosti i rodne ravnopravnosti, da se zapravo, obezbedi ovim telima, pošto je činjenica da 50 lokalnih samouprava ima formirana tela koja se tiču rodne ravnopravnosti i sprovode izuzetno važne aktivnosti. Pročitaću vam samo neke od njih – i tribine, i savetovanja, i promocije prevencija iz oblasti ženskog zdravlja, i povezivanje lokalnih institucija, policije, centara za socijalni rad, domova zdravlja, sudova, radi veće efikasnosti u zaštiti prava žena žrtava porodičnog nasilja i otvaranje SOS telefona za žene žrtve nasilja, iniciranje potrebnih odluka i pronalaženje donatora za ostvarivanje sigurnih kuća za žene i decu, da ne čitam sve, mislim da su vrlo važne. Mislim da treba pomoći da se ti mehanizmi zaista nađu u zakonu. Jer, zašto je važno da se nađu u zakonu? Pa zato da im se obezbedi stabilnost. Ako svaka politička garnitura koja bude došla na vlast, neka u lokalnoj samoupravi, promeni odluku i ne postoji takvo radno telo, ne postoji grupa ili komisija ili kako već će se zvati to telo, vrlo je važno da ono postoji u zakonu, obaveze lokalne samouprave, predvideli smo mogućnost da lokalna samouprava bude mala, nema sredstava da postavi lice koje će se time baviti i zato smo vrlo dali signal da prihvatite, ne mora da bude naš amandman. Mi jesmo razradili do kraja taj amandman, ali prosto da prihvatite amandman koji se ticao razvijanja ovih mehanizama. Zaista smo to pozdravili. Mislim da je važno da kažem i drugu stvar, koliko god u toku rasprave govorili o tome, šta je loše u zakonu, mislim da je važno da kažemo da je pre svega vaša tolerancija da prihvatite amandmane i da saslušate ono što vam govorimo, da vas snagom argumenata uverimo u to da je nešto važno i na šta treba ukazati pažnju. Nije čest slučaj u Skupštini da ministri na ovakav način govore o zakonima. Zbog toga zahvaljujem i vašem timu i vama zbog toga što ste zaista pokazali kako izgleda rad u Skupštini. Mislim da je i to doprinelo tome da mi ovako, ovaj predlog zakona, koji je zaista imao svojih mana, na neki način popravimo. S druge strane, ni u jednom momentu DSS nije dovela u pitanje razlog zbog čega se donosi ovaj zakon. On je važan i te kako je važan, a kasnimo možda u njegovom donošenju, ali u svakom slučaju on je dragocen za društvo, kakvo jeste Srbija i za popravljanje položaja žena u Srbiji. Zato smatram da je vrlo važno da pozdravimo donošenje i prihvatanje ovih amandmana koji popravljaju ono na šta smo ukazali. Na taj način jednostavno, mada kažem da nisam definitivno sigurna dokle je došao tekst, morala bih da pogledam, ali u svakom slučaju čini mi se da je ovaj zakon popravljen. Zbog toga smatram da ovakav amandman na član 39, bez obzira od koje poslaničke grupe došao, prihvatamo, da je važan i pozdravljamo to što ste ga prihvatili. S druge strane, kažem ponovo, i te kako je važno doneti ovaj zakon zato što će se položaj žene promeniti. Pratićemo koliko i kako, odnosno pritiskaćemo vas za procente i dalje, iako moram da kažem – nisam se prepoznala u tom „Amazonka“, nisam se prepoznala da je autor ovog zakona bio ovde među nama, jer se sve vreme krio i nije dolazio, ali na kraju eto otkrilo se ko je autor zakona – šalim se naravno.
Reč ima ministar Rasim Ljajić.
Ja sam još u načelnoj raspravi rekao da ćemo prihvatiti amandman narodnih poslanika Aleksandre Janković i Vesne Marjanović, a koji je na tragu i vašeg amandmana. Dakle, posle stava 3. dodaje se stav 4. koji glasi: U organima jedinica lokalnih samouprava i u okviru postojeće organizacije i akta o unutrašnjem uređenju i sistematizaciji organizuje se stalno radno telo (ili određuje) za rodnu ravnopravnost i obavljanje poslova ostvarivanja jednakih mogućnosti u skladu sa ovim zakonom.
Na raspolaganju narodnoj poslanici Milici Vojić-Marković je još minut i 50 sekundi od vremena ovlašćenog predstavnika. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 39. amandman je podnela narodna poslanica Radica Jocić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanica Radica Jocić.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, amandman je sličan kao i prethodni i drago mi je da je ministar prihvatio prethodni amandman, ali bih se osvrnula ukratko. Na Predlog zakona sam podnela amandman na član 39. kojim sam tražila da se u stavu 3. reč "razmatraju" zameni rečju "podstiču". Vlada je odbila amandman sa obrazloženjem da ne doprinosi preciznosti teksta Predloga zakona. SRS smatra da jedinice lokalne samouprave treba aktivno da podstiču mehanizme za polnu ravnopravnost, a ne samo, kako se kaže u članu 3, u stavu 3. člana 39, da razmatraju mere i aktivnosti koje su u funkciji ravnopravnosti polova i ostvarivanja jednakih mogućnosti, jer ako se jedinicama lokalne samouprave u okviru njihove nadležnosti ostavlja sloboda u sprovođenju politike u oblastima vezanim za ostvarivanje ravnopravnosti polova, a sve u skladu sa međunarodnim standardima i rešenjima u uporednom zakonodavstvu, onda one ne mogu samo da razmatraju mere i aktivnosti u funkcijiravnopravnosti polova, već moraju aktivno da podstiču i osmišljavaju, predlažu i omogućavaju ostvarivanje mehanizama i mera i aktivnosti za obezbeđivanje ravnopravnosti polova. Još u načelnoj raspravi istaknuto je da je bilo krajnje vreme da bude donet ovaj zakon, ne samo što to od Srbije traži EU, već i zato što je neophodno bilo urediti ovu oblast. Bez obzira na to što smo svi svesni da je put do ravnopravnosti polova jako dug i da sve dok u zakonima stoji izraz "manje zastupljeni pol", a time se misli na žene, svima predstoji uporan rad na donošenju zakonskih propisa koji će dovesti do poštovanja članova 15. i 21. Ustava Republike Srbije. Pozivam ministra da još jednom razmotri ovaj i slične amandmane i da dobrom voljom, koju je sinoć pokazao, doprinese kvalitetu i primenljivosti ovog zakona, jer prihvatanjem ovog amandmana konkretizovala bi se uloga lokalnih samouprava u obezbeđivanju rodne ravnopravnosti.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 39. amandman u istovetnom tekstu podnele su narodne poslanice Aleksandra Janković i Vesna Marjanović. Vlada i Odbor za ravnopravnost polova su prihvatili amandman. O ovom amandmanu je ministar Rasim Ljajić maločas govorio kao o amandmanu koji je prihvaćen, a tiče se obaveznosti za jedinice lokalne samouprave. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 39. amandman je podnela narodna poslanica Elvira Kovač. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 42. amandman je podnela narodna poslanica Gordana Paunović-Milosavljević. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, imate reč.
Podnela sam amandman na član 42. koji se odnosi na udruženja. Udruženja imaju za cilj vezano za unapređenje ravnopravnosti polova, imaju pravo da prate ostvarenje ravnopravnosti polova i ukazuju na diskriminaciju, kao i da sastavljaju i objavljuju izveštaj o svojim nalazima. To je u prvom stavu. U trećem stavu kaže da udruženja iz stava 1. ovog člana imaju svoje predstavnike u radnom telu Vlade, nadležnom za ravnopravnost polova koji obrazuje i čije članove imenuje Vlada. Htela sam da kažem da Vlada ima svoje mehanizme za ostvarivanje rodne ravnopravnosti. To je savet za rodnu ravnopravnost čija je danas ovde predstavnik, državna sekretarka. Zatim, uprava za rodnu ravnopravnost, takođe je predstavnica gospođa Milutinović. Međutim, ono što mogu da kažem je ponižavajuće za ovaj uvaženi dom, to je da ni u jednom članu ovog zakona niste prihvatili da Odbor za rodnu ravnopravnost, odnosno parlamentarni mehanizam za ostvarivanje unapređenja rodne ravnopravnosti i za praćenje procesa ostvarivanja nije uvršten u ovaj zakon. Mi kao Odbor za rodnu ravnopravnost podneli smo amandman. Nadam se da ćete taj amandman da usvojite. Takođe i poslanik SRS-a u članu 52. podneo je amandman koji ima funkciju, nadzornu funkciju Odbora za ravnopravnost polova. Hvala.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 42. amandman je podnela narodna poslanica Elvira Kovač. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 49. amandman je podneo narodni poslanik Aleksandar Martinović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 51. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanica Vjerica Radeta.
Ovaj amandman je principijelni stav SRS-a. Sve ministre, kad god je neki zakon ovde donošen, upozoravali smo na član 136. stav 2. Ustava Republike Srbije, koji označava državnu upravu kao državni organ, a nikako ministra kao pojedinca. Ovaj član ima više stavova i lepo ste napisali nadležnosti Ministarstva u okviru ovog člana zakona, ali ste ipak dodali i nadležnost ministru koja je protivustavna. Vi ste ovde u obrazloženju rekli da je to u skladu a članom 23. stavom 2. Zakona o državnoj upravi, a mi već duže vreme pokušavamo da skrenemo pažnju da je upravo taj član Zakona o državnoj upravi suprotan Ustavu Republike Srbije, jer vi ministri ste državni činovnici i vi ne možete da preuzmete na sebe ingerencije Ministarstva koje je pravno lice, koji je organ državne uprave. Pošto je ovo poslednji amandman koji sam podnela, samo bih skrenula pažnju vama, gospodine Ljajiću, da ste vi ministar rada i socijalne politike.Čulo se ovde mnogo lepih reči o tome, divno je, dobro je da mi danas raspravljamo o ovom zakonu. Mislimo da bi bilo mnogo bolje da ste ovde izašli, da izađete sa predlogom za rešavanje drastične situacije socijalne u državi Srbiji. Često smo vas slušali u medijima, sami ste konstatovali kao da ste opozicija. Jedino što mi očekujemo od vas kao od ministra je da rešite te probleme i bilo bi dobro korisnije da raspravljamo o tome šta će biti sa ovih nekoliko hiljada ljudi koji će u državnoj upravi i lokalnoj samoupravi i pravosuđu ostati bez posla, kakva su rešenja za njihovu socijalnu situaciju i za njihovu egzistenciju. Nadamo se da će i takva rešenja uskoro da se nađu pred parlamentom. Hvala.
Dodavanje nove glave VIa i novih članova 51a, 51b, 51v i 51g. Amandman kojim se dodaje nova glava VIa i novi članovi 51a, 51b, 51v i 51g podnela je narodna poslanica Aleksandra Jerkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 52. amandman je podnela narodna poslanica Nataša Mićić. Da li neko želi reč? (Ne.) Konsultacije sa ministrom,amandman na član52. koji je podnela narodna poslanica Našta Mićić, nemam informaciju da je Vlada prihvatila. Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, Odbor za ravnopravnost polova podneo je amandman na član 52. Da ne ostane nejasno, konsultacije su zbog toga što je amandman skoro pa identičan amandmanu koji je podnela narodna poslanica Nataša Mićić, što je u ovom slučaju, pošto je bilo više sličnih amandmana, pribegnuto poslovničkoj mogućnosti da Odbor donese amandman koji bi u suštini sabrao po sadržaju u suštini slične amandmane različitih narodnih poslanika iz različitih poslaničkih grupa. Na osnovu člana 52. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
I ovaj amandman SRS u principu je sličan kao i amandman koji je kako čujemo predložio Odbor, a kasnije predlagač usvojio. Mi smo svakako predložili da ministarstvo podnese izveštaj nadležnom skupštinskom odboru, i to do 31. januara u tekućoj godini za prethodnu godinu. Ovo nije prvi zakon, ni jedini zakon koji je u skupštinsku proceduru ušao, a da predlagač nekako zaobilazi Narodnu skupštinu Republike Srbije i telo koje te zakone i usvaja. Naravno, pokazali su dobru volju u tom smislu i to je izmenjeno ovim amandmanom. Ali, lično mislim da skupštinski odbor nije dao mali doprinos, ako mogu tako da kažem, ne samo u postupku usvajanja ovog zakona, nego uopšte u afirmaciji, te rodne ravnopravnosti kako to "Evropejci" vole da kažu. Mislim da je zbog toga i Skupštini na taj način kroz ovaj odbor trebalo da se da na značaju kako bi mi bili upoznati sa onim šta Vlada radi u toku jedne godine, primenjujući, sprovodeći zakone na koje se u ovoj Skupštini obaveže. Malo pre je ovde bilo nekih komentara koji su opet na neki način doveli u pitanje osećaj SRS za ovu temu. Naravno, nije toliko važno što je neko shvatio ili doživeo da smo evo i mi, sad u SRS navodno počeli da se interesujemo za ovu temu i da kažu da je to jako dobro. Možda to i jeste dobro. Ali, šta je ono što je loše? To je loše što nas na to upućuju ljudi koji devet godina u Srbiji permanentno vrše vlast, i posle devet godina nam kažu da su žene u Srbiji diskriminisane. Mi ne možemo da podelimo takav stav, da su žene u Srbiji diskriminisane. Ne sporimo činjenicu, ne sporimo podatke, ne sporimo statistiku koja ukazuje, ako mogu tako da kažem, na neravnopravan položaj, i da su žene u određenim sektorima i različitim oblastima i delatnostima zaista manje zastupljene u odnosu na muški svet. Takođe sam u načelnoj raspravi u ime SRS rekao da je statistika ovde nezahvalna i da koliko su žene negde, ako mogu da kažem, ili treba da kažem - diskriminisane, pod znacima navoda, onda su u nekim oblastima, to zaista muškarci. Ne mislimo da Srbija, bez obzira na šta mislimo o ovoj, prethodnim vladama, o politici koja se vodi u Srbiji stvaranje jednog sveukupnog i društvenog i privrednog i ekonomskog ambijenta, ne mislimo da Srbija u tom smislu nije zemlja koja ne može da stane uzdignute glave. Na to ukazuje i statistika koju sam pokušao da predstavim Skupštini u načelnoj raspravi, gde mnogo razvijenije, ozbiljnije u tom smislu bogatije države od nas, boga mi daleko, daleko su ispod na lestvici ispod Republike Srbije. Mislim da je jako nezahvalna i paušalna kvalifikacija da su žene u Srbiji diskriminisane. Naravno, zbog obaveza sam izgubio svoju šansu i priliku da prokomentarišem neke druge amandmane, i naravno, sad ću samo u okviru vremena ovlašćenog predstavnika da podsetim. Mislim da se kroz nekoliko članova, koliko čujem, predstavnik Vlade je bio opredeljen da prihvati još nekoliko amandmana SRS. Mislim da su tu šanse postojale, da se bar još dva amandmana prihvate. Mislim da se kroz te amandmane pokazali jedan selektivan pristup, na šta sam i u sinoćnoj raspravi ukazao. Mislim da ste selektivno tretirali neke, kako ste ih nazvali formulacije i elemente, naročito se to odnosi na ono što ste pokušali da podvedete pod stereotipe i predrasude. Lično smatram da nismo, kako ste vi rekli u ovom obrazloženju, na nivou društvenih razvoja, gde će ti termini moći na adekvatan način da se koriste i primenjuju u ovom zakonu. Mislim da ne postoji jedinstven sistem vrednosti u odnosu na ovu temu u Republici Srbiji, da bi ta primena ovog zakona u toj oblasti bila adekvatna i mislim da će to možda da izrodi neke dileme, neke nedoumice, i da će kroz vreme i kroz primenu ovog zakona, neki možda osećati da su njihova prava i slobode koje Ustav garantuje i predviđa na neki način ugrožena i dovedene u pitanje, jer ono što je za jedne sistem vrednosti stereotip i predrasuda, za druge je to model način življenja, nešto što smatraju da je ispravno i da je u redu. Zato smatramo, SRS smatra da je država, predlagač ovog zakona morao da nađe adekvatnije kvalifikacije. Smatramo da ste trebali, da kažem, terminologiju u ovom zakonu napravite kompatibilnu sa vremenom, odnosima, i nivoom razvijenosti ovog društva danas u Srbiji. I onda mislim da bi celokupan efekat usvajanja i primene ovog zakona bio drugačiji i veći. Ovako smatramo da je ovo samo nešto što može da se svede na pokušaj, da neće dati one konačne efekte i rezultate koje bi možda trebao da da kao jedan zakon, kao nešto što opet treba da kvalifikuje ovu državu, na jedan napredniji, odnosno na afirmativniji način. Na kraju krajeva, to bi bila jedna generalna zamerka SRS u odnosu na ovaj zakon. Još jednom bih iskoristio priliku i samo pozvao predstavnike Vlade da još jednom razmisle o amandmanu koji se odnosi na zdravstvenu zaštitu, jer smatramo da ovako predloženo rešenje nije definisano na adekvatan način. Hvala.
Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za ravnopravnost polova podneo je amandman na član 53. O ovom amandmanu će se Skupština izjašnjavati u danu za glasanje. Na član 54. amandmanje podnela narodna poslanicaAleksandra Jerkov. Da li neko želi reč? (Ne.) Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Narodne skupštine, Odbor za ravnopravnost polova podneo je amandmanna član 54. Na član 54. amandman je poneonarodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima narodni poslanik Dragan Stevanović.
Poslanička grupa SRS nije jedina poslanička grupa kojoj je intervenisala amandmanom na ovaj član zakona. Mislimo da su mere, kaznene odredbe koje ste predvideli u rešenju, zakonu, zaista neadekvatno. Prvo smo i namera nam je bila da ih uskladimo sa Zakonom o radu, članom 2, 7, 3 i sve ove članove od 18 do 21. Naravno, smatramo da su, da kažem, kaznene odredbe, odnosno kazne koje predviđate za ove prekršaje apsolutno neadekvatni, naročito zbog činjenice, na kakve se prekršaje eventualno odnose i kakve sve stvari mogu da se podvuku. S druge strane, objektivno se dovodi u pitanje, i postavio sam to takođe u načelnoj raspravi, koliko smo u sferi sudstva spremni na primenu ovog zakona? U Srbiji se danas u toj oblasti svašta dešava. Tema je danas aktuelna, odnosno ovih dana je aktuelna tačka vrši se izbor, eventualno reizbor i postoji gomila primera iz oblasti prekršajnih postupaka koji bi mogli da se navedu i iskoriste u ovu svrhu, gde sudstvo ne reaguje i adekvatne prakse, u principu, pokazuje da kada su ovi prekršaji u pitanju, obično se sudije u tim nekim lokalnim i nižim nivoima, opredeljuju da one koji trebaju da budu kažnjeni, kažnjavaju najnižim sumama. Ove sume predviđene zakonom su zaista neadekvatne, od 10, pa i raspon je veliki , do 100.000. Najpre smo pokušali da to uskladimo, onda smo naravno ipak to pokušali da uskladimo sa Zakonom o radu i čini nam se, da su naša rešenja bolja od onih koja su u zakonu. Ne znam kakve je amandmane prihvatio Odbor, odnosno, u kom smislu su išli ti amandmani. Sada čujem da ih je Odbor predlagao. Ne znam na šta se odnosi, kako nismo imali prilikuda vidimo, ali predstavnici predlagača, nadležno ministarstvo, zaista bi trebali ovo da preispitaju. Ako država ne predvidi kaznene mere na adekvatan način, to bi dovelo u pitanje adekvatnu primenu ovog zakona. Mislimo da bi to trebalo da se preispita i eto, još jednom ponavljam, nadam se da će i tim preispitivanjem ovaj zakon da se upotpuni, odnosno da se dovede najedan nivo koji zaslužuje pažnju.
Narodna poslanica Nataša Jovanović želi da govori o povredi Poslovnika. Izvolite.
Gospođo Čomić, ne bih stvarno da zloupotrebim Poslovnik, samo da kažem da je naš kolega Stevanović želeo u ime poslaničke grupe SRS, što je i rekao, da primeni naš princip da zakoni moraju da se poštuju. Tako je prihvaćen amandman da Odbor ima kontrolnu funkciju i da se podnosi izveštaj. Ovde se radi o razlici, išlo se na neko kompromisnije rešenje. Međutim, opet pozivam poslanike da u danu za glasanje glasaju, mogu da se odluče ili za amandman odbora ili za amandman kolege Stevanovića. Njegove kazne su više, iznos maksimalne kazne Odbora je 500.000, kod kolege Stevanovića 800, odnosno gde su oni predvideli 500 on je predvideo milion. Onaj ko krši zakon mora i da plati. Hvala.
Na član 55. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača, ministar Rasim Ljajić, želi da da završnu reč? Izvolite.
Samo da se zahvalim pre svega Odboru za ravnopravnost polova Skupštine Srbije, da se zahvalim svim poslanicima, posebno onima koji su predložili amandmane. Nadam se da ćemo u danu za glasanje imati apsolutnu podršku za donošenje i usvajanje ovog zakona.
Zaključujem pretres Predloga zakona u pojedinostima. Zahvaljujem svim učesnicima u raspravi u pojedinostima i u načelu, kada je u pitanju ovaj predlog zakona, čiji smo pretres upravo završili. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će odlučivati o Predlogu zakona u načelu, pojedinostima i u celini. Prelazimo na 24. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O IZMENAMA I DOPUNAMA ZAKONA O MIRNOM REŠAVANjU RADNIH SPOROVA (pojedinosti) Primili ste amandmane koje ste na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Milisav Petronijević, Mirko Munjić, zajedno narodni poslanici Jovan Palalić i Milica Vojić-Marković, zajedno narodni poslanici Saša Maksimović, Dragan Čolić i Zoran Antić, zatim Sreto Perić, zajedno narodni poslanici Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Gojko Radić i Zoran Antić, narodni poslanik Aleksandar Martinović, narodna poslanica Vjerica Radeta, Gordana Pop-Lazić, Boris Aleksić, zajedno narodni poslanici Zoran Babić, Mileta Poskurica, Ljiljana Miladinović i Zoran Antić, narodni poslanik Peta Jojić, zajedno narodni poslanici Miloš Aligrudić, Jovan Palalić i Milica Vojić-Marković, narodni poslanik Đorđe Milićević, narodni poslanik Milan Nikolić, zajedno Zoran Krasić, Milorad Buha, Dejan Mirović i Mirko Munjić, kao i Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja Narodne skupštine Republike Srbije. Primili ste izveštaj Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Narodni poslanik Đorđe Milićević pisanim putem povukao je amandman koji je podneo na član 12. Predloga zakona, a narodni poslanik Milan Nikolić – amandman kojim je predložio da se posle člana 12. dodaju novi članovi 12a i 12b. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Podsećam narodne poslanike da su ovlašćeni predstavnici za 24. tačku dnevnog reda narodni poslanik Srđan Spasojević, poslanička grupa Nova Srbija, narodna poslanica Judita Popović, poslanička grupa LDP, narodni poslanik Milisav Petronijević, poslanička grupa SPS-JS, narodni poslanik Jovan Palalić, poslanička grupa DSS-Vojislav Koštunica, narodni poslanik Zoran Antić, poslanička grupa Napred Srbijo, narodni poslanik Jovan Nešović, poslanička grupa G17 plus, narodni poslanik Mirko Munjić, poslanička grupa SRS i narodni poslanik Vlatko Ratković, poslanička grupa ZES. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milisav Petronijević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milisav Petronijević.
Uvažena predsedavajuća, gospodine ministre, predstavnici Vlade, dame i gospodo narodni poslanici, povlačim amandman na član 1. imajući u vidu da je Vlada dala vrlo argumentovano obrazloženje koje prihvatam.
Konstatujem da je narodni poslanik Milisav Petronijević povukao amandman i on prestaje da bude predmet rasprave u pojedinostima. Na član 2. amandman je podneo poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima poslanik Mirko Munjić.
Gospođo Čomić, posle ovog vremena od dva minuta koristiću vreme koje imam u svojstvu predstavnika stranke. Gospodine ministre, amandmanom na član 2. predloga ovog zakona pokušali smo da proširimo pojam individualnog spora. Bez želje da iole umanjim važnost npr. onih stvari koje ste prihvatili u pogledu proširenja individualnog spora, kao što su regres, topli obrok itd, smatram da proširenjem pojma individualnog spora, u smislu odredaba ovog zakona, predloga proširenja individualnog spora, kako je to traženo ovi amandmanom, došlo bi se do jedne šire sveobuhvatnije zaštite prava onih radnika koja su ugrožena sa još dva slučaja. Prvi slučaj koji smo predložili bio bi slučaj neisplaćenih zarada, da se pojam individualnog spora proširi i na slučaj apsolutno neisplaćenih zarada od strane poslodavca. Drugi slučaj koji smo predložili bio bi slučaj isplate razlike između ugovorene i isplaćene zarade. Ako se malo zaviri u pravni osnov u desetine i stotine hiljada predmeta iz radnih odnosa ili predmeta izvršenja po osnovu dugovanja iz radnih odnosa, kojima su sudovi u Srbiji zaista zatrpani, možete videti da su sporovi po ova dva osnova najbrojniji. Dakle, poslodavac primi radnika u radni odnos, zaključi sa njim ugovor u kome predvidi određenu zaradu, određenu platu za njegov rad, pa to posle mesecima ne isplaćuje, sve dotle dok radnik ne reaguje i dok se on ne obrati sudu, npr. To je taj prvi slučaj. Drugi slučaj je da on isplaćuje samo deo te zarade u odnosu na onu ugovorenu zaradu. Neki ovu razliku koju sam sada pomenuo isplaćuju i u kešu, isplaćuju na ruke. Svima je to dobro poznato i ovde se radi obično o rukovodećim kadrovima kojima se razlika između ugovorene zarade i stvarne zarade koja se isplaćuje, isplaćuje u kešu na ruke, sa osnovnom tendencijom da se u stvari ovde izbegne plaćanje doprinosa za penzijsko i invalidsko osiguranje na veću osnovicu, na pravu osnovicu, prema kojoj bi trebalo plaćati. Radnici treba da znaju samo jedno – da postoje dva načina da budu prevareni u ovom slučaju. Prvi je način da veruju u ono što nije, a drugi je način da odbiju da veruju u ono što jeste. Evo, malo da pojasnim. Dakle, radnici koji su u sporu sa svojim poslodavcem, pogotovu oni kada su u pitanju sporovi u mafijaškim privatizacijama pojedinih preduzeća, ti radnici ne treba da veruju u ono što nije, a nije ovaj zakon taj koji će rešiti njihove muke, koji će im vratiti, dakle, njihove neisplaćene zarade. Drugi slučaj, radnici koji ste u ovim sporovima, ne dozvolite da vas ubede da odbijete da verujete u ono što jeste, a jeste ovaj zakon, kao uostalom i neki drugi zakoni, kao što je Zakon o informisanju na primer, kao što je odluka o zabrani okupljanja ispred Vlade Srbije nezadovoljnih radnika i ispred drugih državnih institucija. Dakle, te odluke, kao i još neki drugi propisi su samo sredstva kojima vlast u stvari pokušava da kanališe vaše opravdano nezadovoljstvo, da kanališe nezadovoljstvo i da spreči vaše okupljanje. Radnici treba da znaju još nešto. Suština ovog zakona nije ništa drugo nego da pokuša da spreči veća okupljanja nezadovoljnih radnika ili da im ostavi neku vrstu nadanja da će ostvariti svoja prava iz radnih odnosa putem nekih miritelja ili arbitara, dakle, mirnim putem. Međutim, ovi radnici treba da znaju jednu stvar, a to je da je to nadanje koje im se ostavlja, nadanje je dobar doručak, ali verujte vrlo slaba večera. Teško je raditi, a da za svoj rad ne primite nikakvu naknadu ili primite samo polovičnu naknadu, dakle, upravo ovo što smo mi ovim amandmanom i tražili. Teško je ostati priseban i staložen i sve ovo izdržati. Daću jedan primer oko ovog izražavanja. Kada je svojevremeno Bizmark, po drugi put, otišao kod cara i tražio da ga ovaj razreši dužnosti kancelara, ovaj mu reče - gospodine, ja sam 18 godina stariji od vas i još čvrsto jašem. Ovaj mu kaže - da, uvek jahač duže izdrži od konja. Gospodine ministre, kako će radnici koji imaju svoje opravdane zahteve, kako će radnici kojima nisu isplaćene mesecima, pa i godinama, njihove zarade sve ovo izdržati? Znate li da su te zarade koje su trebalo da im budu isplaćene možda jedini izvor njihovih prihoda, ne možda, nego u najvećem broju slučajeva one su jedini izvor njihovih prihoda? Dakle, kolektivni i individualni radni sporovi su sporovi koji su eskalirali nakon postupaka vrlo često mafijaško izvedenih privatizacija kojih smo svi svesni, neke od njih su i poništene, neke tek treba da se ponište, a mnoge verovano neće nikada biti poništene. Mirno rešavanje radnih sporova, bili oni kolektivni ili individualni, ima za cilj da spreči na neki način ili da predupredi nešto što može imati karakter manje ili više nemirnih sporova, koji bi proistekli iz radnih odnosa. Zašto uopšte dolazi do sporova između poslodavaca i radnika? Znate, država Srbija prolazi kroz jedan težak period funkcionisanja nekog oblika građanske države u kome je želja za vlašću, nažalost, želja za kapitalom, želja za foteljama, za prinadležnostima, žestoko potisnula brigu za radnička prava, za prava deteta, za prava samohranih majki, za prava sva druga koja proističu iz radnih odnosa ili uopšte, sva prava koja postoje u okviru ovog pravnog sistema. Da ne govorimo o pravima za brigu o zdravlju nacije, o pravima za očuvanje kulturne baštine, o pravima za očuvanje nacionalnog identiteta. Znate, Žan Žak Ruso je u jednoj knjizi koja se zove "Razmišljanja o poreklu nejednakosti" otprilike ovako kazao: "Onaj prvi koji je iskrčio komad zemlje i rekao - to je moje, on je prvi začetnik tog građanskog društva.'' To građansko društvo, nastavlja on, zasnovano je, kaže, na neprestanom ratu i otimačini bogataša, kao i razbojništvu siromaha. Šta se kod nas dešava? Onoga trenutka kada je vlast, posle okončanih preko 80% privatizacija društvenih i državnih preduzeća, prepustila u većem obimu brigu o socijalno-ekonomskoj karti poslodavcima, kada država jednostavno zatvara oči pred besomučnim otpuštanjem zaposlenih radnika, uprkos čvrstim ugovorima o privatizaciji ili relativno čvrstim ugovorima o privatizaciji, dakle, kada država jednostavno žmuri pred neisplaćenim zaradama radnicima, neisplaćenim toplim obrocima, kada radnici u pojedinim privatizovanim preduzećima ne mogu da ostvare ni svoja elementarna, ni svoja minimalna prava, pojavljuje se, dame i gospodo, istinska, ali verujte, pravedna potreba za sukobima, za sukobima zbog nepoštovanja elementarnih radničkih prava. Ovi sukobi mogu biti manifestovani kroz razne vrste protesta, kroz razne vrste građanske neposlušnosti itd. Dakle, strah od eskalacije ovih protesta tera vlast da pokuša rešavanje ovih postupaka iz radnih odnosa na neke druge načine, da pokuša rešavanje nagomilanih problema nekim drugim metodama, a jedan od takvih metoda jeste i ovaj zakon o mirnom rešavanju radnih sporova. Nadajući se da je namera predlagača zakona bila bar malo iskrena i da nije samo sračunata na određenu prevenciju eskalacije sukoba, već i jednu istinsku zaštitu prava radnika, kroz jednu sveobuhvatnu zaštitu njihovih prava, mi smo podneli neke amandmane, sa željom prvenstveno da proširimo pojam individualnog spora, u smislu odredaba ovog zakona, ali i da neke pojmove razjasnimo, učinimo razumljivim itd. Međutim, vaše nerazumevanje nas ne zabrinjava. Navikli smo mi na to nerazumevanje. Nas jednostavno više zabrinjava sudbina onih na koje se ovaj zakon odnosi. Dakle, sudbina zaposlenih koji će ili koji su već ostali bez posla, sudbina onih desetina i desetina, da ne kažem stotina hiljada radnika, koji su u radnim sporovima zbog toga što jednostavno poslodavci nisu izmirili svoje obaveze ili su izmirili svoje obaveze, ali ne u onom obimu kako to propisi na koje su se obavezali ih obavezuju. Ta sudbina, verujte, ovih radnika nije ni malo ružičasta. Ta sudbina je baš kao što u nekim svojim razmišljanjima kaže Petefi: "Sudbina mi, kaže, uvek dodeljuje kašiku kada nemam supe ili supu kad nemam kašiku". Kako je ovim radnicima zaista svima treba da bude jasno, jer ovo što se njima duguje i ovo što oni pokušavaju da naplate putem rešavanja i mirnim putem, predstavlja jedini izvor njihove egzistencije. Dame i gospodo, slična sudbina snašla je i neke radnike pojedinih centara i instituta u državi Srbiji, centara i instituta u kojima je država jedini vlasnik, u kojima je država isključivi i jedini poslodavac ovih radnika. Pomenuću samo jedan primer u ovom svom izlaganju, a to je Centar za krompir u Guči, centar gde je država Srbija isključivi vlasnik ove firme, poslodavac. Dame i gospodo, 18 meseci zaposleni u ovom centru nisu primili platu. Njima je isključena struja. Rade u uslovima koji su nedostojni čovek. Ponavljam, država je ovde jedini i isključivi vlasnik ovog centra. Dame i gospodo, da li ste ikada pomislili smeju li ovi radnici na pravi način da iskažu svoje nezadovoljstvo, smeju li ovi radnici da iskažu svoj revolt na način na koji bi trebalo da ga iskažu. Znate, malo je njih u ovom centru i siguran sam da su sprečeni psihološki da iskažu svoj revolt, svoje nezadovoljstvo zbog ovoga. Gospodo iz Vlade, kako bi se vi osećali kada ne biste primili platu samo 18 dana, a ne 18 meseci, kao ovi radnici, čiji je vlasnik i isključivi poslodavac država. Kako biste se osećali kada bi vam sada, u zimskom periodu, isključili struju samo 18 dana, ne više? Da li biste izašli na ulice, gospodo iz Vlade? Da li biste tražili arbitra ili miritelja nekog, pa da vam reši ove vaše sukobe? Jedan pasus iz nekih starih knjiga i Starog zaveta kaže - ne žudi za stolom kraljeva, jer je tvoj sto veći od njihovih stolova, a tvoja kruna veća od kruna njihovih, a veran je poslodavac tvoj koji će ti platiti za tvoj rad. Dame i gospodo, stotine hiljada obespravljenih radnika ne žudi za stolom kraljeva, stotine hiljada ovih obespravljenih radnika želi samo da se ostvari poslednjih stih iz ovog pasusa, da im poslodavac plati za njihov rad. Hoće li im to ovaj zakon ostvariti? Neće, jer je prvenstveni cilj ovog zakona, kao i mnogih drugih propisa, Zakona o informisanju, odluke o zabrani okupljanja ispred Vlade i drugih institucija, jednostavno da spreče posledice neželjenih okupljanja ovih nezadovoljnih radnika, a zna ova vlast iz sopstvenog iskustva u kom pravcu može da eskalira to nezadovoljstvo. Znate sa vama na vlasti građanima Srbije tek sada postaje jasno da kada padneš u vodu ljuti se na sebe, a ne na potok.
Potrošeno je vreme ovlašćenog lica poslaničke grupe i po amandmanu dva minuta. Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja podneo je amandman na član 2. Da li neko želi reč? Reč ima gospodin Meho Omerović.
Gospodine potpredsedniče, uvaženi predstavnici Ministarstva rada i socijalne politike, dame i gospodo narodni poslanici, Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja je na svojoj sednici doneo odluku da podnese amandman na Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o mirnom rešavanju radnih sporova, i to na član 2. Predloga zakona, koji predlažemo da se menja i da glasi: "U članu 3. stav 1. posle reči "spor povodom" dodaju se reči "diskriminacije i zlostavljanja na radu", a posle reči "ugovora o radu i" dodaju se reči "ugovaranja i"." Pokušaću kratko da uzmem vašu pažnju kako bih obrazložio ovaj amandman Odbora. Naime, imajući u vidu porast sporova povodom diskriminacije na radu, o čemu smo čuli i maločas u izlaganju uvaženog kolege Munjića, prilikom zapošljavanja i tokom rada, očekujući sporove povodom zlostavljanja na radu koji će se procesuirati, po Zakonu o sprečavanju zlostavljanja na radu, amandmanom se uvodi još jedna vrsta individualnog radnog spora, a to je spor povodom diskriminacije i zlostavljanja na radu. S tim u vezi, mislim da je svrsishodno i ekonomično da postupak alternativnog rešavanja ovih sporova preuzme Agencija za mirno rešavanje sporova, budući da je jedina institucija koja se bavi vansudskim rešavanjem radnih sporova kod nas u Srbiji, kao i to da procedura arbitraže pred Agencijom u potpunosti zadovoljava i najviše standarde i principe mirnog rešavanja sporova u EU, ravnopravno štiteći kako prava i interese poslodavaca, tako i prava onih koji su zaposleni. Praksa EU takođe je potvrdila prednosti vansudskog rešavanja ove vrste sporova zbog uštede, brzine i efikasnosti, nasuprot sudskom rešavanju po odredbama zakona koji kod nas važi o parničnom postupku. Mislim da će ovaj amandman Odbora za rad, boračka i socijalna pitanja doprineti da se i zlostavljanje na poslu tretira na način kao što je to predviđeno predloženim Zakonom o mirnom rešavanju radnih sporova.
Reč ima gospodin Rasim Ljajić.
Prihvatamo amandman Odbora.
Zahvaljujem. Na član 2. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Milisav Petronijević. Vlada je prihvatila amandman u osnovnom tekstu, a o ispravci se nije izjasnila. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja je prihvatio amandman, sa ispravkom. Reč ima ministar.
Prihvatamo amandman sa ispravkom.
Na član 2. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Jovan Palalić i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? Reč ima gospođa Milica Vojić-Marković.
Dame i gospodo poslanici, gospodine ministre, njegove saradnice, vidim da ovde žene uredno sede kada neki zakon Vlada brani, uglavnom žene odsede, interesantno mi je bilo da čujem da je Vlada prihvatila amandman na član 2. gospodina Petronijevića zato što kada sam pročitala njegov amandman i pročitala amandman koji smo gospodin Jovan Palalić podneli, ta dva amandman su maltene ista, da kažem da postoji vrlo mala razlika. Izgleda da je pitanje toga odakle dolazi amandman presudno bilo, mada u obrazloženju, da budem precizna, piše njegov amandman je stigao prvi, što je naravno smešno i bespredmetno raspravljati. Mi ne trčimo trku pa da nam se računa vreme za koje stignemo, nego se amandmani raspravljaju u istom momentu, pa kako ste, ministre, bili tolerantni u prethodnom zakonu, dok ste ga branili, zaista sam pohvalila tu toleranciju, pa ste prihvatali i amandmane ukoliko su istovetnom tekstu od različitih poslanika, ne vidim šta je sporno da se takva dva amandmana u istovetnom tekstu prihvate. Jedan je prihvaćen, jedan je odbijen, iako je potpuno isti, sa obrazloženjem - amandman se ne prihvata zato što je prihvaćen amandman narodnog poslanika Milisava Petronijevića koji je u suštinskoj istovetnoj sadržini, a pre ovog amandmana podnet na isti član. To je potpuno bespredmetno raspravljati. Šta smo želeli ovim amandmanom da postignemo? Želeli smo da proširimo primenu postupka mirnog rešavanja individualnih radnih sporova, da se pored sporova koji nastaju povodom otkaza ugovora o radu ili povodom sporova koji nastaju oko isplate minimalne zarade, da se to proširi i na sporove koji nastaju povodom ostvarivanja pojedinačnih prava navedenih u ovom amandmanu. Mi smo u stvari želeli da povećamo stepen zaštite radnika, zato što je vrlo važno da u ovim i ovakvim okolnostima u kojima je država Srbija stepen zaštite radnika bude povećan. Očigledno je da i tranzicija i svi ovi procesi koji se dešavaju u Srbiji, i ovako kilava i nesposobna Vlada, dopustili su da radnici budu potpuno obespravljeni. Zaista potpuno obespravljeni. Stepen zaštite bi u okolnostima ekonomske krize morao da bude povećan. Socijalne mere moraju da budu predmet i u ovoj skupštini i u Vladi, nečega što se zove ozbiljan dijalog pozicije, odnosno vlasti, opozicije i pre svega sindikata. Iz svih nekih primera koji su do sada bili ovde, vidimo da to nije slučaj. Šta smo želeli? Ovo jeste, s jedne strane, u korist radnika, ali je i u korist poslodavaca. Poslodavci će na ovaj način da dobiju mnogo jer će se, pre svega, doći do bržih rešenja. Ovo je u interesu privrede. S druge strane, ovim amandmanom rasterećujemo sudove. Pred sudovima se vodi veliki broj radnih sporova. Vidite u kakvoj će situaciji biti sudovi od 1. januara. Putujući tužioci, putujuće sudije, putujući advokati, putujuće stranke. To će biti jedan putujući cirkus. Zamislite sada situaciju da i ovaj veliki broj radnih sporova, koji nisu nimalo jeftini, njihovo rešavanje traje otprilike tri godine i košta oko 5.000 evra. Niti je kratko, niti je jeftino. Sudove želimo da rasteretimo. S druge strane, interes Vlade je da prihvatite ovaj naš amandman. Zaista mislimo da nema razloga da ga ne prihvatite, jer ste prihvatili istovetni amandman.
Iskorišćeno je dva minuta i 20 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima gospodin Palalić, ovlašćeni predstavnik.
Kolega Novakoviću, gospodine ministre, dame i gospodo narodni poslanici, želeo bih da se u svom izlaganju osvrnem na ove izmene i dopune zakona koje sasvim sigurno jesu važne i na tragu su onoga što je 2004. godine doneto u Narodnoj skupštini, a to je Zakon o mirnom rešavanju sporova, koji je imao svoju ulogu, imao je svoj značaj u jednom periodu kada su socijalne tenzije i napetost u Srbiji bili neuporedivo manji i kada su sporovi između poslodavaca i zaposlenih bili takvi da su mogli da budu predmet razmatranja Agencije za mirno rešavanje radnih sporova. Zakon je donet 2004. godine. Tada je bila Vlada DSS sa našim koalicionim partnerima, na čijem čelu je bio Vojislav Koštunica, sa ciljem da se predmeti koji se tiču radnih sporova na neki način izmeste izvan sudova i da se na taj način, ne samo rasterećenje u radno-pravim sporovima ostvari u sudovima, nego da se u jednoj drugačijoj atmosferi ova pitanja, koja su definisana kao individualni sporovi, reše. Neko je ovde od kolega pominjao, mislim da sam i ja to rekao u svom izlaganju u načelnoj raspravi, da je preko tri i po hiljade individualnih sporova rešeno i 30 kolektivnih radnih sporova i sasvim sigurno u tom periodu i Agencija i ovaj zakon dali su efekat. Želim da kažem u kakvoj se atmosferi donosi ovaj predlog zakona i u tom smislu izražavam bojazan i utisak je da neće dati učinak kakav je bio u prethodnom periodu. Očekivati je od same Vlade i Ministarstva da izađu pred Narodnu skupštinu sa jasnom strategijom nagomilanih socijalnih problema i zapošljavanja u Srbiji. Imam utisak da se dobar deo tih pitanja, koja treba da budu celovit paket kada je u pitanju zapošljavanje, izmestilo izvan vašeg ministarstva, ne zato što je nadležnost zapošljavanja u drugom ministarstvu, nego što u najvećoj meri pitanja zapošljavanja u situaciji kada su preduzeća pred bankrotom i kada smo u situaciji da dođe do velikog otpuštanja, ta pitanja postaju pitanja u nadležnosti vašeg ministarstva i postaju pitanja socijalne politike i socijalne odgovornosti Vlade. Tim pitanjima se najviše bavi drugo ministarstvo, koje donošenjem novih propisa iz oblasti zapošljavanja pravi još veći teret i veće probleme u Srbiji. Ovde je pomenut Zakon o zapošljavanju invalida, čiji danas dan obeležavamo, ali duboko smo uvereni, naša poslanička grupa, da taj zakon neće dati nikakav efekat, osim novih, velikih troškova i nameta za državu, jer taj zakon ima jedan jedini cilj, da formira nove agencije koje će biti finansirane iz budžeta RS i biti finansirane na teret onih čija se prava umanjuju. Gospodine ministre, ova vlada je vlada u kojoj se umanjuje niz prava koja su bila u prethodnom periodu definisana, upravo nezaposlenih, ljudima koji ostaju bez posla, kako primanja na Zavodu za tržište rada i primanja koja se tiču onih zaposlenih koji će u ovom postupku otpuštanja u državnoj upravi i lokalnoj samoupravi ostati bez posla, a to su zaposleni koji budu u statusu neraspoređenih. Umesto šest meseci, oni će ostvarivati prava dva meseca. Drugi problem je problem socijalnog dijaloga i u raspravi u načelu bila je pokrenuta ova tema i nisam dobio odgovor na pitanje koje sam tada postavio, a želim ovom prilikom da kažem da se upravo i na ovoj sednici manifestovalo odsustvo socijalnog dijaloga. Verujem da su sve poslaničke grupe dobile dopise od sindikata zaposlenih u upravi, pravosuđu i društvenim organizacijama Srbije, koji se tiču Zakona o određivanju maksimalnog broja zaposlenih u državnoj upravi i u lokalnoj samoupravi, gde predstavnici sindikata jasno kažu da su o rešenjima koja se tiču velikog broja zaposlenih koji će ostati bez posla, saznali iz medija. To je apsolutno nedopustivo da se na taj način razgovara sa predstavnicima sindikata koji definišu interese zaposlenih, jer su oni jedini po zakonu adekvatni da definišu interese zaposlenih, a tiču se ljudi koji će masovno ostati bez posla, kažem, u državnoj upravi i lokalnoj samoupravi, a u velikoj meri to se događa i u realnom sektoru, što će sasvim sigurno, sledeća tačka je zakon o stečaju, omogućiti, nažalost, da veliki broj ljudi ostane bez posla. Postavlja se pitanje, u situaciji kada nemate socijalni dijalog, kada veliki broj ljudi ostaje bez posla, kada je pravosuđe pred kolapsom, koje će metode socijalne borbe oni kojima se prava uskraćuju koristiti? Da li će to biti mirno rešavanje radnih sporova? Neće. U najmanjoj meri će to biti, iako ovaj zakon pokušava da praksu koja je bila u prethodne četiri godine popravi nekim rešenjima i dobro je što su neki amandmani prihvaćeni. Mislimo da je morao da bude prihvaćen i amandman poslaničke grupe DSS, isto kao i kolege Petronijevića, jer su to potpuno identični amandmani. Dobro je što se proširuju pitanja koja se rešavaju u individualnim radnim sporovima. U svakom slučaju, radikalizacija i metoda borbe onih koji ostaju i uskraćuju im se prava, ostaju bez posla biće takva da će se izbegavati mirno rešavanje radnih sporova. Ovaj zakon neće izazvati nikakav efekat. Nikakav efekat u tom smislu neće dati. Ostaće prazno slovo na papiru. Kada je u pitanju stanje u drugimoblastima, gde se očekuju otpuštanja, pored toga što se umanjuju prava, umanjuju se prava, a vi ste ministar u Vladi koja je tu odluku donela i sada imamo veliki broj nerazvijenih opština koje su danas tražile sastanke u Vladi, kojima su smanjena transferna sredstva i opštine će biti pred kolapsom i tu će doći do novog otpuštanja, mimo zakona kojim omogućavate otpuštanja. Veliki broj tih opština će se naći pred bankrotom krajem ove godine i doći će do novog otpuštanja ljudi, zato što su umanjena prava lokalnim samoupravama. Ja vas molim da uložite napor i da teret problema koji imate u Vladi da definišete socijalnu politiku ne svaljujete na lokalne samouprave, da se jedna trećine Srbije nađe sutra u blokadi, a to će trpeti direktno građani koji ostvaruju svoja prava i svoje pravo na lokalnu samoupravu. Kada je u pitanju socijalno pregovaranje, voleo bih da dobijemo podatak, ovde u Narodnoj skupštini, verujem da to većina poslanika takođe želi da zna - koliko je granskih kolektivnih ugovora zaključeno i kakva je zaštita prava zaposlenih, kada su u pitanju određene grane industrije; koliko je pojedinačnih kolektivnih ugovora zaključeno? Jer, ako građani, zaposleni, nisu u situaciju da na taj način budu zaštićeni, kako će moći oni u direktnom sudaru sa poslodavcem, gde su interesi potpuno različiti, da svoja prava štite? Jer, prirodno je da se zaposleni obraćaju svojim sindikalnim organizacijama. Očekuje se da se u okviru Socijalnog ekonomskog saveta takav dijalog povede i da se dođe u situaciju da se kolektivni ugovori zaključuju, kako bi se mogao primeniti ovaj zakon na zaključene kolektivne ugovore. U svakom slučaju, bez obzira što ovaj zakon, i kroz ove prihvaćene amandmane može da da odgovor na neke nedoumice, koje su bile u primeni zakona iz 2004. godine, on u ovoj situaciji, u ovoj atmosferi socijalnih tenzija, odsustvu sluha Vlade za te probleme, građana kojima nisu isplaćene zarade, nisu isplaćene otpremnine, poništene su privatizacije, pribegavaju radikalnim metodama, jer nemaju zaštitu kroz kolektivne ugovore, nemaju mogućnost pritiska na poslodavce da svoja prava i svoje obaveze prema zaposlenima ispunjavaju. Neće se zaposleni obraćati miriteljima, neće se u krajnjoj liniji obraćati ni sudovima, koji će ući u potpuni haos od 1. januara, nego će se obraćati i krenuti na ulicu i to će dovesti do novih problema i do novih potresa u Srbiji, zato što ova vlada nije našla odgovor ni na jedan problem koji se tiče socijalne politike, iako je definisala sebe kao socijalno odgovornu Vladu, da bi se pretvorila u Vladu koja smanjuje prava i na kraju Vladu koja otpušta.
Deset minuta i 30 sekundi od vremena predstavnika poslaničke grupe. Ministar se javio za reč. Izvolite.
Što se tiče zaključivanja granskih kolektivnih ugovora, vi ste nažalost u pravu, s obzirom da imamo samo dva granska kolektivna ugovora u oblasti privrede, za ugostiteljstvo i turizam i jedan za estradne umetnike. Situacija je značajno bolja kada se radi o javnim službama, gde imamo osam zaključenih granskih kolektivnih ugovora - za obrazovanje, osnovno i srednje i visoko, zatim ustanove studentskog standarda, naučno-istraživačke institute, zatim, granski kolektivni ugovor za državne organe, za lokalnu samoupravu, ustanove socijalne zaštite i, poslednji koji je zaključen pre 15 dana, u oblasti kulture. Ono što zabrinjava jeste mali broj zaključenih granskih kolektivnih ugovora u privredi. U toku su pregovori za zaključivanje još četiri granska kolektivna ugovora u važnim delatnostima, kao što su građevinarstvo, metalska industrija, prehrambena industrija i očekujem da će vrlo brzo bar dva od ova četiri biti zaključena.
Na član 3. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Saša Maksimović, Mileta Knežević, Dragan Čolić i Zoran Antić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 3. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Reč ima gospodin Perić. Izvolite.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospodine ministre, ja sam skoro siguran da ćete vi ovaj amandman SRS prihvatiti, no ne smemo vas hvaliti jer vi onda pomislite da je zrelo da se napravi još jedna partija. Da se vratimo na ovaj amandman SRS, koji je podnet na član 3. Predloga zakona o mirnom rešavanju sporova. Gospodine Ljajiću, prvi put Zakon o mirnom rešavanju sporova je donet 2004. godine, kada ste vi bili član Saveta ministara. Lično SRS bi danas volela da ste vi tamo ili da je neko drugi, da postoji ili tako nešto, ili da postoji Savezna vlada Savezne Republike Jugoslavije. Šta je bio motiv tad, onih koji su predlagači ovog zakona? Bio je motiv da se spreči bilo koje kolektivno okupljanje ili bilo koji pokušaj da se razreše određeni problemi, koji su i tada, a i danas u mnogo većoj meri imali ili imaju zaposleni. Neki koji su u to vreme bili zaposleni, poodavno to više nisu i oni polažu određena prava, a država nije u stanju da ih reši. Neće moći Agencija za mirno rešavanje sporova da reši mnogo pitanja. Evo, vi ste videli samo jedan od slučajeva, odnosno Građevinsko-industrijski kombinat „1. maj“ iz Lapova nije pomogla Agencija. Vi ste uzeli tu svoje učešće, pokušali ste da uradite nešto što je moguće, ali čini mi se da to ne ide baš na najbolji način. Ovo može samo da posluži kao jedno pomoćno sredstvo, kao jedan mali instrument za rešenje velikog broja problema. Ali motivi, čini mi se da nisu ti, vi hoćete to da iz okvira Vlade izmestite. Ne može to. To nije moguće. Vlada mora da radi mnogo više da bi ovo pomoćno telo, nazovimo ga pomoćno telo, povremeno bilo u poziciji da rešava te probleme. Pre nego što budem komentarisao amandman SRS na član 3. moram biti saglasan da je dobro u ovom pokušaju. Kakve će biti posledice u praksi, to ostaje tek da vidimo. Prihvaćen je amandman gospodina Petronijevića, a u istovetnom tekstu su podnele i kolege iz DSS, jer mnogo je pitanja upućeno Agenciji baš sa takvim zahtevima. Vidite, preduzeće im duguje zaradu za četiri godine, kao i topli obrok i regres. Da li je moguće taj spor rešiti preko Agencije? Odgovor od strane Agencije – u skladu sa članom 196. Zakona o radu „Službeni glasnik“ taj i taj, sva novčana potraživanja iz radnog odnosa zastarevaju u roku od tri godine od dana nastanka obaveze. Tako vi možete ostvariti pravo na minimalne zarade za tri godine od dana podnošenja predloga Agenciji, znači Agencija će to rešavati, a Agencija je nadležna u individualnim sporovima samo za isplatu minimalne zarade i otkaz ugovora o radu. Tako da ostala novčana prava, to su prava iz putnih troškova, prava iz toplog obroka, prava veća od minimalne zarade, mogu se rešavati samo u sudskom postupku. Kada ste predlagali izmene i dopune Zakona vi ovo niste predložili. Ali, svejedno, otklonili ste svoju nesmotrenost. Ako se to bude moglo rešavati, to će biti dobro. Kada sam tvrdio da ćete vi ovaj amandman prihvatiti, vi zaista nemate nijedan razlog da ga ne prihvatite. Boraveći u sali ovde, kada je na dnevnom redu bio drugi zakon, video sam vašu spremnost za ono što je logično, za ono što je dobro, da ste prihvatali. Sada na jedan vrlo jednostavan način pokazaću vam da je ovaj amandman bolji od predloženog rešenja. Vi ste intervenisali članom 3, a u vezi sa članom 4. osnovnog zakona i predlog je nešto bolji, koji glasi – mirenje u smislu ovog zakona jeste postupak u kome miritelj pruža pomoć stranama u kolektivnom sporu sa ciljem da zaključe sporazum o rešenju spora ili u kome miritelj stranama u kolektivnom sporu daje preporuku o načinu rešavanja spora. Mi smo predložili promenu stava 1. člana 3. i ona glasi – mirenje u smislu ovog zakona jeste postupak u kome miritelj pruža, vi kažete pomoć, mi intervenišemo i kažemo – stručnu pomoć stranama u kolektivnom sporu sa ciljem da zaključe sporazum o rešenju spora i daje stručno mišljenje stranama u sporu o posledicama nezaključivanja takvog sporazuma. Vi niste prihvatili ovaj amandman, a u obrazloženju ste rekli sledeće - amandman se ne prihvata iz razloga što pomoć koju miritelj pruža stranama u sporu nije samo stručna pomoć. Uloga miritelja je da svojim znanjem, autoritetom i drugim ličnim svojstvima i sposobnostima utiče na strane u sporu da postignu sporazum i na taj način mirno reše svoj spor. Obaveza miritelja da stručno, nepristrasno, efikasno obavlja svoje dužnosti proizilazi iz drugih zakonskih odredaba. Ovde nije reč o drugim zakonskim odredbama, nego je reč o Predlogu zakona o izmenama i dopunama Zakona o mirnom rešavanju sporova. Navešću vam jedna primer. Kolega Aleksandar Martinović je i stručan, i dobar, i savestan i odgovoran. Iznosim svoje mišljenje, smatram da je ovde to nepodeljeno, da svi isto tako mislimo, ali kad bi mene pitali da li je on stručan da ode na VMA ili na Klinički centar i da tamo leči ljude, ja bih prvi bio protiv toga. Znači, potrebna je stručnost, nije samo dovoljno ovo. Ovo ostalo što vi navodite da se podrazumeva, ono proizilazi iz nekih drugih zakona, a u ovom zakonu treba da stoji da je lice koje preferira ili koje će biti arbitar mora pre svega da bude stručno. Vi inače imate nekoliko nesaglasnih odredaba u ovom zakonu. U članu 20. ili 48. zakona intervenisali ste samo u jednom delu, ko može biti miritelj i ko može biti arbitar kada je u pitanju državljanstvo. Ovaj zakon je donet 2004. godine kada je postojala druga država koju je veliki broj učesnika u današnjoj Vladi ubrzano razgrađivao i rasturao, pa je promenjeno -državljanstvo Srbije, a ne državljanstvo Srbije i Crne Gore, ali je ostalo da miritelj i arbitar mogu biti ona lica, koja pored toga, imaju i visoku stručnu spremu i pet godina radnog iskustva u oblasti rada i zapošljavanja. Onda posle kažete za arbitra da je potrebno da ima položen pravosudni ispit ili da je redovni profesor pravnog fakulteta. Da bi neko mogao da polaže i pristupi polaganju pravosudnog ispita mora da bude diplomirani pravnik. Vidite da vam ovde ovaj član 48. o utvrđivanju uslova nije baš najsrećnije rešen, moralo se i tu intervenisati. Znači, kada je u pitanju arbitar su jedni uslovi, kada je u pitanju miritelj su drugi, jer odluke miritelja mogu da postanu pravosnažne, izvršne, miritelja ne moraju, tu se interveniše na drugi način. Gospodine ministre, ipak ćete vi to prihvatiti do kraja, ali moram kao nadležnom ministru za Ministarstvo za rad i socijalnu politiku da iznesem jedan problem sa kojim vi možda niste upoznati. Porotnici u sudu, nemam tačan podatak koliko ih je do sad bilo angažovano u Srbiji, poznato vam je da će od 1. januara veliki broj opštinskih sudova prestati da postoji, ali je sigurno da ta brojka nije mala, ako vam kažem da u jednom sudu je bilo do sada angažovano 57 porotnika. Nisu primili nadoknade za svoje angažovanje u tim sudovima od septembra, uz obrazloženje da ne mogu to da očekuju čak ni do januara, za sve ove mesece koji su bili posle avgusta. Pored toga, Visoki savet sudstva je raspisao konkurs za porotnike i pored određenih uslova koje treba da ispunjavaju da bi mogli da se prijave traži se da prilože i uverenje o opštoj zdravstvenoj sposobnosti, koje,po mojim saznanjima, u proseku košta oko 3.500 dinara i tu je niz drugih troškova, a u najvećem broju slučajeva angažovana su lica koja nemaju nikakvog zaposlenja. To je veliki izdatak i to ne bi bio problem da nakon prijema, nakonizvesnosti da će oni biti porotnici treba i taj uslov. Nama Narodna skupština bira ministre, ne traži se nikakvo uverenje o opštoj zdravstvenoj sposobnosti, a možda bi to trebalo ponajpre da se ispita, pa onda tek da Narodna skupština glasa o tome. Da li je dovoljno razloga za prihvatanje amandmana? Mislim da jeste.
Osam minuta i 35 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Reč ima gospodin Momir Marković.
Dame i gospodo poslanici, da je ovaj zakon važan Vladi Srbije pokazuju i potpisi na dopisu, u propratnom aktu koji je Vlada Srbije uz zakon dostavila Narodnoj skupštini. Tu su prvi potpredsednik Vlade Ivica Dačić, zatim zamenik predsednika Vlade Ivica Dačić, uz prisustvo ministra unutrašnjih poslova Ivice Dačića. Sa ovakvim autoritetima naravno da i Skupština mora vrlo ozbiljno da razmotri ovaj zakon. Meni nešto nije jasno u samom nazivu zakona. Zakon kaže - o mirnom rešavanju radnih sporova. Suprotno od mirnog rešavanja radnih sporova je nemirno rešavanje radnih sporova, a to znači da oni na koje se ovaj zakon odnosi treba da postupe na način koji ću malo kasnije da objasnim. Ministar u sredstvima informisanja je izjavio da ima više od 700.000 ljudi koji su na granici egzistencije, ministar Ljajić. One ispod granice egzistencije nije brojao, a njih je bar još dva put po toliko. Ovo nemirno rešavanje radnih sporova bi otprilike moglo na njih da se odnosi, jer svi su oni u neko drugo vreme koje se proglašava crnim,lošim, radili i imali kakve takve plate i imali su socijalno, penziono ili nisu imali, pa se posle toga regulisalo. Imali su i zdravstveno osiguranje itd. Sad su u burazerskoj privatizaciji, gde se prodalo sve što je u ovoj državi manje ili višeuspešno funkcionisalo, ti ljudi ostali bez posla, pa su pokušavali mučenici tako što će razapeti šatore i čitavu godinu sedeti ispred Predsedništva u parku, ispred Predstavništva Srbije, i kao što ste videli pogrešan im je postupak bio. Da se obrate sudu, takođe nisu mogli da dođu do svojih prava, pa bi onda trebalo ovo suprotno od mirnog rešavanja radnih sporova. Možda hvali jedan zakon za nemirno rešavanje radnih sporova, a to bi bukvalno prevedeno trebalo da znači - motku u ruke pa isterati iz fabrika one koji su u burazerskoj privatizaciji za dva-tri evra ili za nekoliko hiljada evra kupili te fabrike. Šta se ovim zakonom u stvari hoće? Ako se vratimo malo unazad, pa pogledamo da je pored kompletne administracije državne formirano negde oko 140 agencija, ustanova i drugih tela, pomoćnih tela koja počinju ili još uvek ne počinju ili su počela traljavo da funkcionišu, ispade da je osnovni razlog donošenja zakona obezbeđenje poslova Agenciji za mirno rešavanje radnih sporova. Kad pogledamo obrazloženje, nije obeležena strana, u obrazloženju stoje razlozi za donošenje zakona, pa treći pasus kaže - međutim, neophodno je jačati ulogu Republičke agencije za mirno rešavanje radnih sporova i podsticati socijalne partnere da svoje sporove rešavaju mirnim putem, uz pomoć miritelja i arbitara. Ovde ste sve rekli. Formirana agencija, zaposleni stručni ili manje stručni, nebitno je bilo, koliko je bilo bitno da imaju člansku kartu jedne od stranaka iz ove koalicije na vlasti, i sad ljudi nemaju posla. Ako neko ne veruje sudu, jer se njegov proces proteže nekoliko godina dok se reši, neće verovati ni ovoj agenciji. Kaže - ovim zakonom će se proširiti vrste radnih sporova, kolektivnih, individualnih, koji se mogu rešavati u skladu sa ovim zakonom, omogućiće se i drugim stranama u sporu, pored učesnika u zaključenju kolektivnog ugovora, u skladu sa ovim zakonom da mirno rešavaju radne sporove itd. Oni da su mogli sa ovim vašima koji su otkupili fabrike da reše spor, ne bi došlo do ovoga, onda bi najmirnije rešenje radnih sporova bilo da ti ljudi ostanu da rade, da oni koji su pokupovali fabrike pokrenu proizvodnju, da ispoštuju ugovore koje su potpisali prilikom kupovine tih preduzeća i sve bi bilo manje više u redu. Da zanemarimo za trenutak to kako je privatizacija završena, pa i danas i u preduzećima, čak i u javnim preduzećima imate situaciju da ljudi vrlo lako, na najbrutalniji način ostaju bez posla. Znam slučaj čoveka koji je radio u Gradskom saobraćajnom i koga je sindikat poslao u banju. Dan kada je trebalo da ode u banju razboleo se, pio lekove, pio tablete, tih tri dana se nije pojavio u banji, nije se pojavio ni na radnom mestu i dobio je otkaz. Možda je to po Zakonu o radu i ispravno, ali po jednom drugom zakonu, ljudskom, božijem zakonu, čini mi se da nije ispravno. Dobro, kad se ovakvi zakoni donose o radu sa svim problemima koje ima, onda je normalno i zakon o mirnom rešavanju radnih sporova. Pređimo na pasus koji se zove "Miritelji i arbitri" - s obzirom da arbitar donosi rešenje koje je pravosnažno i izvršno, uvodi se i dodatni uslov za izbor arbitra, moraju da imaju položen pravosudni ispit ili su redovni profesori fakulteta itd. Da li ćemo one koje ćete, koji imaju položen pravosudni ispit, a još niste uspeli za ove dve godine, koliko ste na vlasti da ih udomite, sad lepo, u arbitre i branitelje? Međutim, neće čak ni svi oni moći da uđu tamo, jer ako se neko od ovih promakne, pa ne poštuje pravila ponašanja, stranačku disciplinu i ostale discipline, onda će se rešavati to na malo drugačiji način. Važećim zakonom u članu 46. kažete - predviđen je zahtev za brisanje miritelja i arbitara. Obezbedili ste se da oni koji slučajno budu neposlušni, pa ne poštuju odluke koje dobiju, kako reče jedan visoki funkcioner suda, jednog od najviših sudova - dobili smo presudu, ako to što dobiju ne sprovedu, onda će se brisati iz evidencije. Ono što meni bode oči, kaže ovako - potrebno je da direktno direktor agencije, šta ste ovde uradili? Ovde imate Socijalno-ekonomski savet, ali neće on odlučivati o brisanju, jer ovim predlogom izmene zakona kažete - s obzirom da direktor Agencije u najvećem broju slučajeva može da ima saznanja o činjenicama koje su osnov za brisanje miritelja i arbitara iz imenika, a ne članovi Socijalno-ekonomskog saveta osnovanog za teritoriju Republiku Srbije, potrebno je da direktor Agencije pokreće postupak za brisanje iz imenika i donosi odluku u određenim slučajevima itd. i pribavi mišljenje. Samo u određenim slučajevima da pribavi mišljenje. Kome će se ovi koji su upisani u imenik miritelja i arbitara žaliti i kako će oni rešiti mirno spor koji tog trenutka nastaje između direktora i njih, direktora agencije i njih? Kaže - evidencija o postupcima. Radi informisanja socijalno-ekonomskog saveta osnovanog za teritoriju Republike Srbije, na zahtev tog saveta, Agencija dostavlja obaveštenje u vezi sa podacima u kojima se vodi evidencija, kao i obaveštenja o drugim pitanjima od značaja za postupke mirnog rešavanja radnih sporova. Dakle, samo radi informisanja. To znači, da može i ne mora. To drugo dalje znači, da se bukvalno u ovoj agenciji, koja još nije ni profunkcionisala, može sprovoditi samovolja i to do kraja. Zbog toga smatram da amandman gospodina Srete Perića treba prihvatiti. Ovaj zakon, ukoliko je to još uvek moguće treba povući iz procedure, a vidim da nećete, i dopuniti ga upravo, ili ga popraviti ovim amandmanima koje smo podneli.
Od vremena poslaničke grupe je iskorišćeno 10 minuta i 10 sekundi. Na član 4. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Gojko Radić i Zoran Antić. Da li neko želi reč? (Ne.)
Dame i gospodo narodni poslanici, moram da primetim da izgleda Vlada ili možda ministar nisu na najbolji način shvatili suštinu ovog amandmana, jer da su shvatili verujem da bi amandman prihvatili, jer prihvatanjem amandmana u potpunosti se postiže intencija predlagača zakona. O čemu se radi? Predložili smo da se stav 3. u članu 5. menja tako da glasi - ako strane u sporu ne podnesu predlog za mirno rešavanja radnog spora, direktor agencije po službenoj dužnosti pokreće postupak mirenja i određuje miritelja iz imenika najkasnije u roku od 15 dana od nastanka spora. Amandman smo podneli zato što predlagač zakona nije odredio rok u kome bi direktor agencije pokrenuo postupak mirenja i odredio miritelja, što bi moglo naravno da dovede do odugovlačenja postupka i time bi bila naneta imovinska šteta strankama u postupku. Verujemo da je sama Vlada htela da se postupak mirnog rešavanja radnog spora okonča što pre, mada sam termin mirno rešavanje radnog spora nije adekvatan. Žao mi je što tu nije ministar, jer onda ispada da je postupak pred sudom nemiran način rešavanja radnog spora. Ako je ovo mirno, onda je rešavanje pored sudom nemirno. Mirno je i jedno i drugo, samo što se primenjuju različita pravila i obično ovaj postupak pred arbitrima traje kraće, a ovaj postupak pred sudovima traje duže i čak, prema nekim podacima koje ima SRS, radni sporovi, otkako je DOS došao na vlast 2000. godine, neki radni sporovi traju i duže od pet godina. Zanimljivo je čuti zašto Vlada ne prihvata amandman kojim se u stvari postiže ubrzanje postupka mirnog rešavanja radnog spora. Kaže - amandman se ne prihvata iz razloga što su strane u sporu u delatnostima u kojima postoji obaveza obezbeđivanja minimuma procesa rada u skladu sa Zakona o štrajku dužni da podnesu predlog za mirno rešavanje spora u roku od tri dana od dana nastanka spora. To niko ne dovodi u pitanje. Ako strane u sporu ne postupe po navedenom, direktor Republičke agencije za mirno rešavanje radnih sporova je dužan da postupak mirenja pokrene po službenoj dužnosti. Ni to nije sporno, što podrazumeva da je ovaj postupak hitan, tj. direktor je dužan da po isteku roka od tri dana, u kome strane u sporu nisu postupile po svojoj obavezi, pokrene postupak po službenoj dužnosti. Stoga je rok za postupanje direktora agencije od najduže 15 dana, kao što i mi predlažemo našim amandmanom, od dana nastanka spora, predugačak, naročito imajući u vidu da se postupak mirenja okončava u roku od 30 dana od dana otvaranja rasprave. Gospodo iz Vlade, vi ste propustili da propišete koji je to rok u kome direktor Republičke agencije za mirno rešavanje radnih sporova mora da pokrene postupak. Samo ste propisali krajnji rok u kome postupak mora da se završi, to je 30 dana. Koji je to dan kada se pokreće postupak. To niste stavili u Predlog zakona. To je jako veliki propust. Mi predlažemo da taj rok traje najduže 15 dana. I onda je potpuno jasno da postupak mora da bude hitan, i da se hitno okonča. Ovako postupak mora da se okonča u roku od 30 dana pa se postavlja pitanje kad će da bude pokrenut. To znači da može da bude pokrenut i za godinu dana ili dve godine od nastanka spora. Što onda znači strankama u sporu može da nanese zaista jednu veliku štetu. Ne prihvatanjem ovog amandmana, koji zaista nije podnet iz dnevno političkih razloga, on ustvari potpuno postiže svrhu koju ste navodno hteli da postignete ovim zakonom i potpuno mi je nejasno zašto ga niste prihvatili. Dakle, mora da postoji neki rok u kome je direktor dužan da pokrene postupak. Tog roka u predlogu zakona nema. Vi ste samo propisali dva roka, rok od tri dana od dana nastanka spora da strane u sporu moraju da podnesu predlog za mirno rešavanje radnog spora. I propisali ste rok da je direktor dužan da po isteku roka od tri dana po, a šta to znači po isteku roka, to znači sutradan, za mesec dana ili za godinu dana, to je sve po isteku roka, ali niste precizirali koji je to dan u kome je direktor dužan da pokrene postupak. Dakle, vi ste samo propisali rok od tri dana odnosno po isteku roka od tri dana kada direktor treba da pokrene postupak po službenoj dužnosti. Po isteku roka. Dakle, vi ste samo propisali da ne može pre isteka roka dana da pokrene postupak. To je nesporno. Ali koji je to krajnji rok u kome mora da ga pokrene, to u Predlogu zakona ne piše. U praksi može da se ovaj zakon, ako ga izglasate, primenjuje tako da će u nekim situacijama direktor Republičke agencije za mirno rešavanje radnih sporova, ovo što piše u članu 5. ovogPredloga zakona da tumači sutradan po isteku roka od tri dana, nekad će da ga tumači 30 dana po isteku roka od tri dana, nekad godinu dana, nekad pet godina i onda se postavlja pitanje - gde je tu jedna obrazna primena zakona? To je jedan veliki propust. Da li je tehnički propust, sumnjam da je iz neznanja, jer ovo je zaista kardinalna greška. U svakom slučaju, apsolutno se neće postići ono što Vlada želi, a to je da je postupak, taj tzv. postupak mirnog rešavanja radnog spora hitan. I onda ćemo doći u situaciju da postupak pred sudom se pre završi nego postupak mirnog rešavanja radnog spora. A to je Vlada, valjda, htela da izbegne, da stranke u sporu snose manju štetu, odnosno da snose manje troškove, jer je pretpostavka da je postupak pred sudom, duži, skuplji, komplikovaniji, da izaziva više troškova na strani učesnika u postupku, a to je posebno značajno sa stanovišta radnika koji je u ovom sporu, jer on iz svog džepa plaća sve te troškove. Ako ste to hteli da izbegnete, onda ste morali da propišete rok ukome je direktor dužan da, ako strane u sporu ne pokrenu postupak, krajnji rok kad on mora da ga pokrene. Vi taj krajnji rok niste propisali. Onda se potpuno izgubila ta vaša namera da postupak mirnog rešavanja spora bude hitan. On je hitan kad se pokrene. Ali kad će da se pokrene? To je suštinsko pitanje na koje vi niste ovim predlogom zakona dali odgovor. I onda vam džaba, gospodo iz Vlade i direktor i agencija i sve ovo što bi predlažete. Onda od te hitnosti, od te ekonomičnosti, od te racionalnosti, apsolutno nema ništa. Doći ćete u situaciju da će se pre završiti postupak pred sudom, nego postupak mirnog rešavanja ovog tzv. mirnog rešavanja radnog spora. To je izuzetno veliki propust. Ovaj amandman, bilo bi dobro, meni je žao što ministar nije ovde, ovaj amandman treba da prihvatite, inače, bez prihvatanja ovog amandmana kompletna vaša koncepcija mirnog rešavanja radnog spora pada u vodu, i osnovna koncepcija iz 2004. godine i ova dodatna izmenjena koncepcija iz 2009. godine.
Šest minuta i deset sekundi od vremena poslaničke grupe. Na član 6. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Reč ima gospođa Radeta.
Dame i gospodo narodni poslanici, da je gospodin Rasim Ljajić ovde, kao što nije i kao što bi trebalo da jeste, uverena sam da bi on ovaj amandman prihvatio, zato što je amandmansko rešenje smislenije od Vladinog predloga koji je poprilično rogobatan. Član 6, na koji sam podnela amandman, govori o članu 22. osnovnog zakona. Član 22. je ranije glasio da miritelj otvara i vodi raspravu. Vlada je predložila da više ne vodi raspravu, nego da rukovodi raspravom. To je ispravno, jer rasprava nije goveče da se vodi preko polja, raspravlja se, a ne vodi se rasprava. Jezički je ispravno ovo što ste predložili, ali nepotpuno, zato što je trebalo da se kaže upravo onako kako smo mi u amandmanu predložili, da miritelj otvara raspravu, sprovodi sve potrebne radnje i rukovodi raspravom. Kažete u obrazloženju da niste to prihvatili, između ostalog zato što ostala ovlašćenja miritelja su regulisana drugim odredbama Zakonao mirnom rešavanju radnih sporova, na primer odredbama o zakazivanju rasprave, prikupljanju informacija i drugih podataka od strana u sporu, zaključivanje rasprave, davanje preporuke itd. Prema ovom vašem obrazloženju, miritelj bi samo otvorio raspravu i ništa dalje ne bi radio. Zato mislimo da je smisleno i potpunije rešenje ovo što smo mi predložili. Možda će gospodin Rasim Ljajić da dođe u međuvremenu, pa vas molim, gospođo Lakićević-Stojačić da mu kažete još ovaj deo obrazloženja i da prihvati ovaj amandman. Nešto uopšte o ovoj zamisli i ideji mirnog rešavanja radnih sporova. Kada ste još 2004. godine donosili ovaj zakon i formirali agenciju, poslanici SRS su imali vrlo ozbiljne primedbe, uopšte principijelno na postojanje ovog instituta, ovo je još jedna od tih evropskih institucija koje su ovde kod nas reda radi uvedene u pravni sistem, a koje u suštini ne znače ništa. Ovo je bukvalno mlaćenje prazne slame. Vi pokušavate da preko nekakve agencije, samo da bi i ova agencija, kao gotovo sve agencije koje ste formirali, vama služila za udomljavanje partijskih kadrova, a od ovog posla nema nikakve vajde. Vi u obrazloženju zakona kažete kako važnu ulogu u razvoju socijalnog dijaloga imaju metode mirnog rešavanja radnih sporova, kako kolektivnih, koji nastaju između sindikata i poslodavaca, tako i individualnih, između pojedinih zaposlenih i poslodavaca. Jedno logičko pitanje ili logički zaključak koji se nameće jeste da, ako neko može mirno da reši neki spor, onda će on mirno da ga reši uz kafu i kiselu vodu, a neće mu trebati neko da sedi sa tim sa kim je on, eventualno, u sporu. Ovo je slučaj i kod tzv. medijacije u sudovima, o čemu smo mi vrlo opširno govorili kada je to bilo aktuelno. Kaže u obrazloženju: "Donošenjem Zakona o mirnom rešavanju mirnih sporova u novembru 2004 godine i osnivanjem Republičke agencije za mirno rešavanje radnih sporova, koja je počela sa radom u maju 2005. godine, stranama u sporu je data mogućnost da, uz učešće nepristrasnih i stručnih lica, dođu do sporazumnog rešenja spornih pitanja". Meni se nameće zaključak da vi u vašem ministarstvu mislite da su sudije pristrasne i nestručne, jer ako uvodite neku agenciju i neke miritelje za koje tvrdite da su nepristrasni i stručni, onda izmeštate to iz sudova zato što su sudovi pristrasni i nestručni. Mi ne delimo vaše mišljenje i mislimo da su sudovi stručni, da su nepristrasni, da su sudije stručne, pogotovo oni koji će ostati bez posla ovih dana, sigurno su i stručni i nepristrasni, ali i partijski neopredeljeni ili pogrešno opredeljeni pa će zato ostati bez posla. Šta nas interesuje? Očekivali smo u obrazloženju ovog zakona da nam kažete koji su to rezultati Agencije za rešavanje mirnih sporova od maja 2005. godine do novembra 2009. godine? Četiri i po godine ova agencija postoji i zaista, ako ste hteli da menjate ovaj zakon i ako ste hteli da pričamo o ovome, onda je najnormalnije i najlogičnije bilo da nam kažete konkretne rezultate ove agencije. Koliko je to mirnih sporova rešeno pred ovom agencijom ili, ono što vi ne želite da kažete, a jeste činjenica da vama ove agencije služe da kada uspete da kupite nekog sindikalnog vođu, da onda on u ime grupe radnika koju zastupa bez njihovog znanja, da on onda lepo reši taj radni spor kolektivni sa tom agencijom i da on bude zadovoljan, vi budete zadovoljni, nema velikih okupljanja, štrajkovi od 100 do 200 ljudi vama ne znače ništa, a na ovaj način i kroz ovu agenciju štite se od pravog revolta građana koji očigledno postoji prema ovoj vladi, ne samo zato što je Vlada, nego zato što ništa ne radi, nego zato što svakodnevno mesečno desetine hiljada ljudi ostaju bez posla, a vi ništa ne radite da rešite taj problem. Zato ću sada na nekoliko konkretnih primera da vas pitam šta je to vaša agencija uradila i šta će da uradi eventualno Agencija za mirno rešavanje radnih sporova, ako joj se budu javili radnici Gradske čistoće iz Beograda, koji su u ime DS zloupotrebljeni i planiraju ljudi nešto da preduzmu, ali ne znaju šta, zapravo ne smeju, jer im prete otkazom. DS, dakle, zloupotrebljava radnike Gradske čistoće, tako što ih šalje u ovoj predizbornoj kampanji vezano za izbore za odbornike u opštini Voždovac, za obilazak podavalskih sela, da bi tamo navodno sakupljali podatke o zainteresovanosti građana podavalskih sela za uvođenje kanalizacije u domaćinstva. Dobro znamo da je Javno preduzeće Gradska čistoća jedno preduzeće, a Javno preduzeće Vodovod i kanalizacija drugo preduzeće. Zašto nisu koristili radnike tog preduzeća, nego radnike Gradske čistoće, to je nešto o čemu će ova agencija da raspravlja. Ti radnici Gradske čistoće obilazili su domaćinstva u dva navrata. Prvi put, pred one izbore koji su bili u junu na opštini Voždovac i tada su nosili neke anketne listove, gde su pitali građane, zamislite, da li žele da svoje objekte priključe na kanalizaciju. Ko normalan to ne želi? Onda su im obećavali da će gradska vlast, na čelu sa Draganom Đilasom, to da uradi odmah nakon tih izbora koji su završeni i koji se sada ponavljaju. Naravno, ništa nisu uradili, nisu ni imali nameru, to je bio samo predizborni marketing. Sada u ovom drugom navratu od tih građana prave spiskove svojih sigurnih birača, odnosno anketne listove koje im šalju i građani moraju da upišu adresu, matični broj, broj lične karte, ime i prezime čitko popunjeno, adresu i anketiraju vlasnike stanova, članove domaćinstva i ostale, od prilike, goste koji dođu nekom u jednom od tih sela na teritoriji opštine Voždovac. Pričaju da će da rade u tim selima kanalizaciju u toku ove zime, da je Dragan Đilas dao obećanja i da oni sada dolaze u njegovo ime da tvrde da će on to obećanje da ispuni, ne znaju šta mu bi, te ne ispuni u onom roku koji je obećao kad su obilazili u maju stanovnike ovog dela Voždovca. Onda kažu – finansiraće kanalizacionu mrežu, kao što to upravo čine u opštini Zemun, u naseljima Plavi horizont, Zemun, Školsko polje i naselju Šangaj, ali to će građane koštati između dve i dve i po hiljade evra, a ako se neko opredeli da plati odmah, onda će ga to koštati samo pola od tog iznosa, a drugu polovinu platiće grad Beograd. Dakle, neviđene i neverovatne zloupotrebe, samo da bi se prišlo građanima i da bi se ti građani obezbedili da izađu u nedelju na birališta i da glasaju za DS. Naravno, nisu građani glupi i ne pada im na pamet da još jedanput nasednu na prevare Dragana Đilasa, jer znaju da su im ti isti radnici Gradske čistoće dolazili i u maju i da su im tada obećali da će za mesec dana da dobiju kanalizaciju, nisu je dobili i sada ponovo primaju te građane. Ovi ljudi koji su išli da obilaze su nezadovoljni. Gospodine Ljajiću, i građani, zaposleni Gradske čistoće i u ime vaše stranke, odnosno ZES, kako se zove za Voždovcu vaša grupacija, zloupotrebljavate radnike Gradske čistoće, gospodine Ljajiću. Građani su nezadovoljni iz više razloga. Prvo, što im je neprihvatljiva cena koja im je nuđena, pa zbog toga što im ponovo dolazite, iako ste prvi put rekli da ćete da uradite to, a niste. Radnici Čistoće su nezadovoljni jer su shvatili da su bili iskorišćeni u predizborne svrhe DS i da su faktički radili posao stranačkih aktivista, sakupljajući podatke koji će se koristiti kao siguran glas da bi građani bili pozivani i obaveštavani da izađu na izbore. Čitam vam ono što su napisali ti nezadovoljni građani i pitam vas, gospodine Ljajiću, ako se pojave sa svojim problemom pred ovom agencijom za mirno rešavanje radnih sporova - da li im preti opasnost od otkaza? Bojim se da da. Ne verujemo u vašu agenciju, kao što ne verujemo ni u obećanja Dragana Đilasa i obmanjivanje građana Voždovca, samo da bi u nedelju glasali za DS. Takođe, želim da vas pitam, gospodine Rasime Ljajiću, jutros sam vas pitala, pretpostavljam, sada dok ste izlazili da ste se možda čuli sa vašom koleginicom Snežanom Malović i da ste spremni da odgovorite – kako se desilo… Jeste li me slušali jutros, što se čudite? Pitala sam vas jutros, očigledno ste zaboravili. U Opštinski sud u Zrenjaninu i u Okružni sud u Zrenjaninu stigli su upitnici za zaposlene u sudskoj upravi, a na osnovu tih upitnika ćete odlučivati ko će dobiti otkaz, a ko neće dobiti otkaz, jer će oko 2.000 ljudi, to znate, zaposlenih u sudskoj upravi dobiti otkaze. Jedno od pitanja na koje treba da odgovore žene zaposlene u sudskoj upravi jeste – da li ste trudni? Moje pitanje je bilo – da li će žene koje su zaposlene u sudskoj upravi, a koje su, hvala bogu, trudne biti kažnjene i dobiti otkaz? Ne vidim drugi razlog zašto ste ih to pitali. Očekujem odgovor i na to pitanje. Dalje, ko će voditi sporove, mirne, nemirne, sudske, pred agencijom? Kako će voditi sporove 600 sudija i 400 tužilaca koji će ostati sada bez posla? Je l' vi znate, gospodine Ljajiću, da niko od njih neće dobiti obrazloženje zašto je ostao bez posla, da niko od njih neće dobiti pravo na eventualno radni spor, na bilo kakav pravni lek? Samo će u Službenom glasniku biti objavljeno koje su sudije ponovo izabrali. Svi koji se ne nađu na tom spisku nisu izabrani. Nikakvu pravnu zaštitu nemaju. Je l' vi to znate? Jeste li slušali sinoć i ovih dana gospođu Draganu Boljević iz Društva sudija? Žena je potvrdila ovo što vam mi sada govorimo. Dakle, te sudije, ti tužioci su potpuno nezaštićeni, to zaista zvuči tragično. Ljudi koji su doskora delili pravdu i za koje niko nije dokazao da to nisu radili dobro, kao što niko nije dokazao da su dobro radili oni koji će biti primljeni. Samo ćete moći u "Službenom glasniku" da pročitate da je sin Nate Mesarović i dalje sudija Četvrtog opštinskog suda. Zašto neko od njegovih kolega nije, to niko živi neće znati. Ako hoćete istinski da radite ono što jeste nadležnost vašeg ministarstva onda se zainteresujte i za te ljude. Tragično je da 1.000 sudija i tužilaca, da 1.000 visokoobrazovanih ljudi sa diplomom pravnog fakulteta i položenim pravosudnim ispitom i još 1.500 onihkoji su zaposleni u sudskoj upravi nemaju nikakvu zaštitu od svoje države. Problem su i zaposleni u državnoj upravi, problem su i zaposleni u lokalnoj samoupravi, ali problem su, gospodine Ljajiću, i svi oni koji svakodnevno dobijaju otkaze u ostacima privrede, kod privatnika. Dobro znate, u okviru vašeg ministarstva, često sam vas slušala, lepo to konstatujete kada se pojavite u medijima, od vas smo čuli da 700.000 ljudi živi ispod egzistencijalnog minimuma, da 300.000 dece nema treći obrok, ali šta ste vi i vaše ministarstvo i vaša vlada učinili da se taj problem smanji? Nažalost, taj broj se svakodnevno povećava. Neće imati vajde građani Srbije ni od ove Agencije za rešavanje mirnih sporova, ni od izmena ovog zakona. Uradite nešto, gospodine Ljajiću, opipljivo, to opipljivo je neko novo radno mesto, neka nova fabrika, neki novi pogon, pa onda izađite sledeći put i kažite broj više nije 700.000 gladnih, sada je 500.000, pa sledeći put 300.000, pa će onda biti neke koristi od onoga što radite. Ovako, i vi i skupštinska većina,kao deo tog režima, trošimo vreme građana Srbije objašnjavajući nešto od čega niko neće imati koristi. Niko u državi Srbiji neće imati koristi ni od ovog zakona, kao ni od onog malopre. Šta je ustanovila Revizorska institucija, o tome se ćuti. Kaže Boris Tadić nezadovoljan radom nekih ministara, nekih predsednika opštine - ne, ne, mora to da se menja. Krv im se sledila u žilama od takve pretnje Borisa Tadića. Pa, nije ovaj narod lud, ljudi moji. Zaista, takvo vređanje inteligencije i ismejavanje građana Srbije je nešto što više ne može da se trpi. Vi znate da to ne može da se trpi i znate da je bunt u narodu, nezadovoljstvo, već poprimilo ozbiljne razmere. Zato menjate ovaj zakon. Zato ćete usmeravati te male sindikalne grupe odnosno vođe sindikata koji su ljudi Vlade, nažalost, a nisu predstavnici građana. Oni će u ime tih ljudi rešavati navodno mirno te sporove, kao što ste prevarili grupu studenata na onaj dan kada je Srbija stavljena na belu šengen listu. Pitam sada vas da li ćete uraditi nešto da pomognete tim studentima koji su najavili da će tražiti iseljeničke vize? Sada imamo belu šengen listu, moći će možda lakše i to da dobiju.
Iskorišćeno je 17 minuta i 20 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 7. amandman je podnela narodni poslanik Gordana Pop-Lazić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Aleksandar Martinović. Imate još nešto više od 25 minuta na raspolaganju.
Dame i gospodo narodni poslanici, gospođa Gordana Pop-Lazić je predložila da se u članu 7. posle stava 1. dodaje stav 2, odnosi se na član 26. osnovnog zakona, a koji glasi: "Ako jedna strana, po okončanju spora ne izvrši svoje obaveze iz odluke, druga strana zadržava pravo pokretanja spora pred nadležnim sudom". Radi se o tome da se u praksi mogu desiti situacije da jedna od strana nakon završetka spora ne izvrši svoje obaveze iz odluke, pa je onda potrebno ovim zakonom predvideti i neke druge pravne mehanizme, kako bi jedna od strana mogla doći do zadovoljenja svog prava, odnosno omogućiti joj da svoje pravo ostvari u sudskom postupku. Gospodine ministre, pogledajte koliko su bili neprecizni odnosno aljkavi oni koji su pisali obrazloženje Vlade zašto ne prihvata amandman. Ovo je Predlog zakona o izmenama i dopunama Zakona o mirnom rešavanju radnih sporova. To je predlog zakona o kojem sada raspravljamo. Član 7. Predloga zakona, gospodine ministre, ima samo jedan stav koji kaže: u članu 26. stav 4. reči "sudsko poravnanje" zamenjuju se rečima "izvršne isprave". Pogledajte šta piše u obrazloženju Vlade zašto ne prihvata amandman. "Amandman se ne prihvata iz razloga što je stavom 4. Predloga zakona predviđeno da sporazum o rešenju spora ima snagu izvršne isprave. Prema tome, u slučaju da jedna od strana ne izvrši obaveze iz sporazuma obezbeđena je sudska zaštita, u skladu sa zakonom o izvršnom postupku, "Službeni glasnik RS", broj 125 iz 2004. godine". Gospodine ministre, pitam vas o kom stavu 4. uopšte govorite zato što u Predlogu zakona o kome sada raspravljamo u pojedinostima ovaj član 7. ima samo jedan stav, a vi kažete - amandman se ne prihvata iz razloga što je stavom 4. Predloga zakona? Jednostavno, nema tog stava, gospodine ministre. Možda ste vi mislili na stav 4. osnovnog zakona, ali to nije predlog, gospođo koja sedite pored ministra. To se ne radi tako. Bilo bi dobro, gospodine ministre, da prihvatite ovaj amandman. Pokazali ste dobu volju danas kada smo raspravljali u pojedinostima o prethodnom zakonu, o Zakonu o ravnopravnosti polova, pa bi bilo dobro da to uradite i ovog puta zato što se prihvatanjem ovih amandmana i te kako postiže intencija predlagača zakona. Prihvatanjem ovih amandmana dobićete zaista da se postupak u tzv. mirnom rešavanju radnih sporova hitno sprovede, sa što manje troškova i, sa druge strane, obezbedićete maksimalnu zaštitu prava učesnika u tom postupku, a pre svega mislimo na prava zaposlenih odnosno na prava radnika koji sve te troškove moraju da plaćaju iz sopstvenog džepa. Uopšte ne vidimo razlog zašto ne prihvatite amandman kojim se samo predviđa da u slučaju da se ta odluka kojom se mirno rešava radni spor ne izvrši, da onda stranama u sporu ostaje pravo da se obrate nadležnom sudu. Mislim da to apsolutno ne remeti koncepciju Predloga zakona, čak se i bolje postiže svrha koju ste ovim predlogom zakona hteli da postignete. Gospodine ministre, mirne duše možete da prihvate amandman gospođe Gordane Pop-Lazić. Apsolutno je u skladu sa Ustavom, apsolutno je zakonit i u skladu je sa Zakonom o parničnom postupku i u skaldu je sa Zakonom o izvršnom postupku i baš pogađa suštinu koju ste ovim vašim predlogom zakona hteli da postignete, a sledeći put kada vam službenici budu pisali obrazloženje zašto prihvatate ili ne prihvatate amandmane, vodite računa da amandmane podnosimo na Predlog zakona o kome se raspravlja, a ne na neki drugi zakon.
Iskorišćeno je četiri minuta i 30 sekundi od vremena poslaničke grupe. Preostalo vreme poslaničke grupe SRS je 20 minuta i 25 sekundi. Imam jedno obaveštenje. Pošto su se stekli uslovi, predlažem da konstatujemo potvrđivanje mandata narodnom poslaniku u Narodnoj skupštini, kako bismo omogućili njegovo učešće u radu Narodne skupštine. Uručen vam je Izveštaj Republičke izborne komisije o dodeli mandata narodnom poslaniku. Takođe, uručen vam je izveštaj Administrativnog odbora, koji je utvrdio da su se stekli uslovi za potvrđivanje mandata narodnom poslaniku, sa predlogom da Narodna skupština, shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatuje potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Slobodanu Gojkoviću, izabranom sa izborne liste ZES - Boris Tadić. Na osnovu Izveštaja Republičke izborne komisije i Izveštaja i predloga Administrativnog odbora, a shodno članu 27. stav 5. Zakona o izboru narodnih poslanika, konstatujem potvrđivanje mandata narodnom poslaniku Slobodanu Gojkoviću, izabranom sa izborne liste ZES - Boris Tadić. Čestitam narodnom poslaniku na izboru i molim da uđe u salu. Reč ima narodni poslanik Dragan Todorović.
Očekivao sam da će gospodin Rasim Ljajić prihvatiti ovaj amandman, ali nadam se da ćemo posle pokušaja, dodatno, prihvatiti amandman gospođe Gordane Pop-Lazić, jer mislimo da je situacija i da su uslovi u našoj državi takvi da bi ovo imalo izuzetno velike koristi po samu državu, posebno kada se imaju u vidu sporovi koje vode radnici sa nekim institucijama u kojima su bili zaposleni, a koje se finansiraju iz budžeta, od lokalne samouprave do republičkih organa. Posebno ako imate u vidu situaciju da nažalost mnogi otkazi koji se dobijaju i radni sporovi koji se vode, vode se zbog političkih razloga, jer ta otpuštanja su u najvećoj meri bila motivisana političkim razlozima. Otpuštaju se politički protivnici. To ste demonstrirali na najbrutalniji način posle 5. oktobra od 2001. godine. Ono što je posebno problematično, nemamo informaciju koliko je država izgubila zbog te bahatosti i brutalnosti onih koji su posle 5. oktobra došli na vlast. Navešću vam samo jedan primer, pa na osnovu tog primera procenite koliko je štete imala ova država. U opštini Zemun jedan radnik je dobio otkaz. Spor je vođen pet godina. Nakon pet godina sud je presudio u korist radnika. Taj radnik je dobio 17.000 evra odštetu. Uzmite koliki su bili troškovi petogodišnjeg suđenja, koliko je sve to koštalo državu. Postavlja se pitanje, trenutno sada, koliko ima tih postupaka koji se vode, a gde su u sporu radnici koji su dobili otkaz u nekoj od ovih institucija koje se finansiraju iz budžeta? Što se tiče preduzeća, to imamo svakodnevno. Danas ste imali prilike, ako ste prošli pored Ministarstva za ekonomski i regionalni razvoj. Tamo su radnici "Trudbenika", jer i to je brutalna pljačka od strane Kopčalića i članova DS. Gospodine Ljajiću, nas tek očekuju problemi kada je u pitanju vođenje sporova protiv države. Znate da je nedavno donet zakon vezan za zaposlene u republičkoj i lokalnoj administraciji. Očekuje se da bude otpušteno oko 3.400 radnika. Pazite sada ovu situaciju. Za 2010. godinu planirate da otpustite 3.400 radnika, a planirate povećanje plata za dve milijarde. Nešto tu nije u redu. Što bi rekao naš narod, ovde je neko lud. Da smanjite troškove tako što ćete otpustiti 3.400 radnika, da se budžet za plate poveća za dve milijarde. Pri tom, gospodine Ljajiću, navešću vam pet agencija i institucija koje planiraju: Kancelarija za savete za nacionalnu bezbednost povećano za 15 službenika, kod Poverenika za zaštitu ravnopravnosti 11, kod Agencije za borbu protiv korupcije 47, kod Poverenika za informacije 38 i Državna revizorska institucija 18 radnika. Suma sumarum, 129 radnika u pet institucija, a imate oko 200 agencija. U proseku, ako zaposle ovako, to će biti za iduću godinu 5.200 radnika. Smanjite za 70% i dobićete broj ljudi koji ćete otpustiti, 3.400. Da ne govorim o MUP, Vojsci i ostalima. Postavljam vam pitanje, ovih 3.400 koje ćete otpustiti, koliko će to otpuštanje biti motivisano odmazdom ili političkim razlozima ili zbog netrpeljivosti rukovodioca u nekoj službi? Verovatno u velikom broju slučajeva. Koliko će biti povedeno sporova od 3.400 koji budu dobili otkaze. To je samo u republičkoj administraciji. Da vas podsetim na lokalnu administraciju, gde je takođe ogroman broj ljudi koji treba da dobiju otkaz. Koliko će njih povesti sporove sa državom i dokazati, bez ikakvih problema da su u pravu? Kako će dokazati? Tako što će verovatno na njihovo radno mesto neko biti primljen ili u stalni radni odnos ili će biti primljen na neodređeno vreme, kao što je to bilo ovde u slučaju Milivoja Vićentijevića. Primljen je na radno mesto radnice koja je na bolovanju, niti se zna koja je radnica, niti na kakvom bolovanju. Milivoje Vićentijević, pomoćnik sekretara Skupštine RS i to kao perspektivan kadar od 63 godine. Koliko ćete imati takvih slučajeva prilikom zapošljavanja novih kadrova. Verovatno ogroman broj. Koliku će štetu imati država? Verovatno ogromnu. Ono što posebno mislim, kada je u pitanju ovaj zakon, da treba istaći jeste da meni ovaj zakon liči na onaj zakon o udruženom radu, pa sudovima udruženog rada. Nešto mi miriše na Kardelja. Ovi mlađi se verovatno ne sećaju, ali gospodin Omerović se verovatno seća tih vremena. To je očigledno. Umesto da pomognete ljudima da u što kraćem roku reše svoj problem, a mislim da je najlakši, najjednostavniji, nisam pravnik, ali zato, od kako je, ne baš, sveta i veka, ali dosta dugo, postoje sudove i sudovi treba da rešavaju ove probleme, Vi sada osnivate agencije. Donosite neke zakone, jer ne želite da rešite problem, nego pravite neke stranputice, zaobilazne puteve koji će sveukupno imati za posledicu da će ova država ovo skuplje plaćati nego da se to radi na način kako se radi svuda u svetu i zato vam predlažem da bar ovi amandmani koje je predložila SRS i ovaj amandman koji je predložila gospođa Gordana Pop-Lazić prihvatite, jer mislimo da će bar delimično popraviti štetu koju će naneti i ovaj predlog zakona i sve ovo što se dešava u proteklih devet godina.
Osam minuta je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 8. amandman, sa ispravkom, podneo je narodni poslanik Milisav Petronijević. Vlada je prihvatila amandman u osnovnom tekstu, a o ispravci se nije izjasnila. Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja prihvatio je amandman sa ispravkom. Reč ima gospodin Rasim Ljajić.
Prihvatam amandman sa ispravkom.
Zahvaljujem ministre. Na član 8. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Jovan Palalić i Milica Vojić-Marković. Reč ima narodna poslanica Milica Vojić-Marković.
Gospodine ministre, dame i gospodo poslanici, DSS je potpuno u skladu sa onim što je predložila u amandmanu na član broj 2. nastavila dalje da radi i tako je na član 8. predložila ispravku da se dodaju nove kategorije – naknada za ishranu u toku rada, naknada za dolazak i odlazak sa rada, isplata jubilarne nagrade i isplata regresa za korišćenje godišnjeg odmora. Potpuno na tragu onog što smo predložili u amandmanu na član 2. je i ovo. Naime, mi pokušavamo da podignemo zaštitu prava radnika na onaj bar dostignut nivo koji su imali pre nego što je ova vlada došla sa silnim obećanjima i pre nego što je sebe nazvala socijalno odgovornom vladom, a od socijalne odgovornosti je 700.000 građana dovela na ivicu egzistencije i desetine hiljada radnika svakog meseca ostaje bez posla, zahvaljujući sposobnosti ove vlade da se socijalno odgovorno ponaša. Dakle, ovog momenta je negde 63.020 firmi sa preko 150.000 radnika u blokadi i od toga je i veliki broj onih firmi čiju blokadu je zaslužila i zadužila država. Kad sam govorila u načelu, pomenula sam firmu „Planum“ i ne bih da se ponavljam, mislim da je glupo trošiti vreme na to, zato što prosto u ovoj državi niko nema sluha za to da se sa sindikatima postigne dogovor, za to da se obaveze države ispunjavaju na vreme, kako bi radnici primali svoje zarade koje su minimalne i od kojih ne mogu da žive, ali, koliko-toliko im pružaju sigurnost da mogu da nešto planiraju i svoju porodicu prehrane. Očigledno je da ovaj zakon i ova vlada, u situaciji jedne potpune socijalne tenzije koju je sama napravila zato što ne želi da dogovara i pregovara sa sindikatima, da pravi socijalni dijalog, očigledno joj taj sluh nedostaje. Još jedna činjenica jeste ovo što svi pominju, a i mi smo ovde kao poslanici imali prilike da se u poslednje vreme izjašnjavamo o ova dva zakona – maksimalni broj zaposlenih u lokalnoj i državnoj administraciji, gde će takođe jedna armija ljudi ostati bez posla, a takav jedan sindikat, sindikat zaposlenih u državnoj administraciji, dolazio je u Skupštinu i tražio od nas pomoć, da napravimo kontakt, da se zapravo socijalni dijalog povede. Očigledno da niko nije imao sluha za to. Mi smo ovde postavljali hiljadu pitanja – šta su kriterijumi, koje je takođe sindikat nudio, za one koji treba da napuste radno mesto, nudio je mogućnosti da se dogovorimo o tome koja će vrsta zaštite biti obezbeđena za one koji ostaju bez posla, ali, očigledno je da nemate sluha za socijalni dijalog. Ali, ono što ste vi propustili da navedete u ovom zakonu mi smo predložili. Mi smo, pre svega, želeli da pomognemo radnicima, ali smo, na kraju krajeva, na neki način pomagali i Vladi da ona koja sebe naziva socijalno odgovornom podigne stepen zaštite radnika i da na taj način makar kaže da tako može da se nazove. Šta je za nas sada bio šok? Vi ovaj naš amandman niste prihvatili. Doduše, kažete da ne prihvatate ovaj amandman zato što je prihvaćen amandman narodnog poslanika Miroslava Petronijevića koji je u suštinski istovetnoj sadržini, a pre je stigao od našeg amandmana. Dakle, opet su odlučivale sekunde. Zaista nisam bila upoznata sa tim kriterijumom da se prihvata nešto što je pre stiglo, iako sam poslanik samo šest godina, bar se vi niste tako ponašali. Evo, i vi se smejete. To je smešno i to nije odgovor. Kad želite da kažete da niste prihvatili amandman, onda bar nađite neko drugo obrazloženje, mada je zaista teško napraviti obrazloženje za dva amandmana u istovetnom tekstu – jedan prihvatate, drugi ne prihvatate. Ja sam ovo više kao konstataciju iznela, jer sam se u jednom momentu zapitala gde je bio onaj ministar koji je branio prethodni zakon? Sedi ovde, ima isti lik ali očigledno nema isti sluh. Ni to nije naročito važno. Što se tiče DSS, mi smo podneli amandman, amandman je imao svrhu da pomogne radnicima, on je na kraju prihvaćen, da li smo mi potpisnici tog amandmana ili nismo, najmanje je važno. Ovo sam sve iznela samo zato da ljudi koji gledaju ovu skupštinu i narodni poslanici primete da postoje nekoliko aršina koji se koriste prema situaciji. Hvala vam.
Od vremena poslaničke grupe tri minuta. Želim da vas obavestim, na osnovu člana 85. da ćemo raditi i posle 18 časova, do okončanja tačke koja bude na dnevnom redu, ali ne duže od 19.30 časova, a pauzu ćemo imati u 15 časova na jedan sat. Reč ima gospodin Palalić.
Mi smo još prilikom rasprave na član 2. rekli da je dobro što se, kad su u pitanju individualni radni sporovi, proširuju razlozi, da li je u pitanju mogućnost da se oni rešavaju na ovaj način, institucijama i rešenjima koja su predložena u Zakonu o mirnom rešavanju radnih sporova i u tom smislu je ovaj amandman krajnje dobronameran i konstruktivan. Prihvaćen je amandman kolege Milisava Petronijevića. U svakom slučaju, želeli smo, uz sve amandmane koje smo podneli, da ovaj zakon za koga mi smatramo da je važan, u čijoj smo izradi i predlogu učestvovali 2004. godine, dobije na kvalitetu i postigne svoj cilj. Vratio bih se još jednom na razloge zašto mi smatramo da ovaj predlog zakona neće dati svoj efekat. Veliki je strah kod zaposlenih. Ja verujem da to ministar zna. Veliki je strah da se sačuva radno mesto, veliki pritisak od strane poslodavaca. U toj atmosferi spašavanja radnog mesta, odsustva sluha od strane države da vodi jedan ozbiljan i odgovoran socijalni dijalog, ćutanje Socijalno-ekonomskog saveta, vrlo slabi poziciju zaposlenih u kolektivnom pregovaranju. Zahvaljujem se ministru što je izneo tačan podatak o broju zaključenih granskih i kolektivnih ugovora, ali bi bilo dobro čuti koliki je broj pojedinačnih kolektivnih ugovora zaključen i kakvog su oni sadržaja, a pogotovo kakvi su ugovori o radu i da li su sve materijalne obaveze koje su definisane u Zakonu o radu ispoštovane u ugovorima o radu? Vrlo važnu ulogu ovde imaju i inspekcije rada. Voleli bismo da čujemo od samog ministra kako funkcionišu, kako rade, koliko su intervencija na terenu imali, pogotovo kad su u pitanju ugovori o radu, kako se poštuje Zakon o radu i da li je bilo konkretnih sankcija za pojedine poslodavce? Nemojmo da se ovde pretvaramo da je atmosfera u preduzećima i u državnoj upravi i lokalnoj samoupravi zaista takva da su zaposleni skoro obespravljeni. Oni faktički po Zakonu o radu imaju prava, ali pritisak koji se stalno oseća u vazduhu o njihovom radnom mestu, da bi mogli ostati bez posla, jer neko već čeka na vratima koji će prihvatiti uslove pod kojima oni rade iako ti uslovi nisu u potpunosti po zakonu, jeste ogroman. Velika je odgovornost ovde na Socijalno-ekonomskom savetu, koji uopšte, bar mi ne čujemo u javnosti, ne zaseda, ne donosi odluke, ne čujemo da donosi zaključke da će se uspostaviti balans između različitih interesa zaposlenih i poslodavaca. U samom predlogu zakona deo nadležnosti koji je imao Socijalno-ekonomski savet, kada je u pitanju vođenje evidencija o miriteljima se ustupa, izmešta se iz njegove nadležnosti i stavlja u nadležnost direktora Agencije. Jednostavno, mi tu sliku nemamo. Pogotovo što možemo samo da zamislimo kako funkcionišu socijalno-ekonomski saveti na lokalnom nivou, gde postoji sada obaveza lokalnih samouprava da se ti saveti formiraju, gde oni imaju mogućnost, razmatrajući stanje u privredi, ekonomiji i lokalnih samouprava da kroz partnerstvo svih segmenata u socijalnom dijalogu, od države ili lokalne samouprave, poslodavaca i zaposlenih, nađu neko rešenje. Ima se utisak da je sve to ostalo potpuno po strani i da su zaposleni prepušteni sami sebi, u strahu da ne dobiju otkaz. Rekli smo i zašto – zbog vrlo slabe pregovaračke pozicije koju trenutno imaju. S druge strane, rekli smo da jedan deo institucija, recimo, socijalno-ekonomski savet gubi na značaju, dok se navodno nove institucije osnivaju, koje bi trebalo da rešavaju probleme nezaposlenosti – nacionalna agencija za zapošljavanje, pa onda razne regionalne, itd. O tome smo već pričali, o njihovoj ulozi, koje će zapošljavati nove ljude dok se drugi otpuštaju. Ili, nacionalna agencija za regionalni razvoj, o kojoj se sad priča. Pazite, mi smo ovde u Skupštini imali raspravu o regionalnom razvoju, smanjenju regionalnih razlika, zapošljavanju, povlasticama za otvaranje novih preduzeća, itd. Na šta se ta velika diskusija koju je Vlada ovde predstavljala javnosti i objašnjavala građanima da će do toga doći svela? Ko će da ima glavni grad? Mi danas raspravljamo u Srbiji, kada je u pitanju velika nesrazmera u razvoju lokalnih samouprava, regiona, ne o tome kako to da rešavamo, nego koji će region da ima glavni grad. Na to se svela rasprava o ravnomernom regionalnom razvoju. Tada smo ukazali da će taj zakon doživeti propast, tada smo ukazali da ništa neće rešiti, pogotovo neće rešiti problem nezaposlenosti i sad se to pokazalo. Trka između Kragujevca, između Užica, Niša, da li će se zvati glavni grad. Naravno, svu tu priču otvorila jerasprava o Statutu, tu Pandorinu kutiju o glavnim gradovima, o nadležnostima i sada smo svedoci da umesto da se rešava problem nezaposlenosti pričamo o glavnim gradovima. Sve u svemu, institucije koje su se osnovale prethodnih godinu dana neće rešiti problem nezaposlenosti, neće doprineti socijalnom dijalogu, ali one institucije koje to treba da rade, to su socijalno-ekonomski savet, da podstakne zaključivanje kolektivnih ugovora, da zaštiti primenu prava koje zaposleni imaju po Zakonu o radu, a pogotovo, verujem da tu ministar nešto i radi, a to je direktno u njegovoj nadležnosti, inspekcija rada, krene da kontroliše te ugovore koji se zaključuju sada. Voleo bih da čujem od ministra odgovor na jedno pitanje. Pre neki dan smo čuli podatak zvaničan, institucija koja se bavi zapošljavanjem, da je u Srbiji nezaposlenost manja. Verujem da ste čuli mnogo osmeha i smejanja na ulici, da li to iko veruje, da jedna državna institucija iznosi podatak, u situaciji kada su otpuštanja svakodnevna da neko ima hrabrosti i obraza da izađe i kaže da se nezaposlenost smanjuje. Voleo bih da čujem od vas da li vi verujete u taj podatak i na osnovu kojih pokazatelja se došlo do takvog podatka?
Na osnovu člana 142. stav 5. Poslovnika Odbor za rad, boračka i socijalna pitanja podneo je amandman na član 8. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Meho Omerović.
Veoma kratko, uvaženi gospodine potpredsedniče Skupštine, dakle, pošto je Odbor predložio i svoj drugi amandman vezano za zakon o izmenama i dopunama Zakona o mirnom rešavanju sporova, ovaj amandman je na član 8. samo u stvari usklađivanje sa izmenom već predloženog amandmana na član 2. koji je predlagač i prihvatio, tako da je ovo neki logičan sled.
Zahvaljujem. Reč ima ministar. Hvala ministre. Ako ste rekli – prihvatam, onda smo vas jedva čuli. Na član 8. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 10. amandman su zajedno podneli narodni poslanici Zoran Babić, Mileta Poskurica, Ljiljana Miladinović i Zoran Antić. Reč ima gospodin Zoran Babić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, pažljivim čitanjem ovog predloga zakona vidi se da ste menjali gotovo sve odredbe osnovnog zakona o mirnom rešavanju radnih sporova, osim odredbi koje se tiču Agencije za mirno rešavanje radnih sporova. Te vaše agencije, Vladine agencije su postale gotovo nedodirljive, van svake kontrole. Vi ste odredbama ovog zakona toliko uzdigli agenciju i njene službenike, miritelje i arbitre, da ste čak delimično suspendovali i sud, nalažući u članu 8. da sud zastane sa postupkom ukoliko se spor rešava pred arbitrom, a taj isti postupak može da inicira samo jedna strana u postupku. Dokle treba sud da zastane? Sme li, gospodine ministre, pravosuđe da zastane? Vi na ovaj način direktno utičete na pravosuđe kao nezavisnu granu vlasti, a samo pre nekoliko dana ovde u ovoj istoj sali prilikom izbora javnih tužilaca za osnovna i viša javna tužilaštva predstavnici Vlade i narodni poslanici vladajućih stranaka su se kleli kako reformišu pravosuđe i štite nezavisnost i nepristrasnost pravosuđa i kako se politika ne meša u pravosuđe, a vi sada samo nekoliko dana nakon toga zakonom radite upravo suprotno. Koliko ste sigurni u stručnost i nepristrasnost arbitara koje imenuje Agencija za mirno rešavanje radnih sporova, za koje čak ne postoje ni kaznene odredbe, ukoliko ne budu nepristrasni, vi ste čak predvideli i brisanje člana 34. osnovnog zakona kojim se predviđa da arbitar može da angažuje veštaka. Zašto gospodine ministre? Da li je razlog ekonomičnost? Da li će usluge veštaka mnogo koštati ili vama nije potrebno stručno mišljenje veštaka, kao što vam nije potrebno, izgleda, ni mišljenje Državne revizorske kuće? Kako li bi tek mišljenje bilo da nije državna, već nezavisna revizorska kuća? Ako je razlog ne angažovanje veštaka ekonomičnost, mišljenja sam da nema skupljeg procesa od onoga kada je doneto pogrešno rešenje kojim je jedna strana u procesu, odnosno u sporu oštećena, a siguran sam da će ti oštećeni biti zaposleni, odnosno bivši zaposleni. Niste prihvatili amandman poslaničkog kluba Napred Srbijo Srpske napredne stranke, a obrazloženje je bilo – arbitar po potrebi može da angažuje veštaka odgovarajuće struke na koga se primenjuju odredbe ovog zakona o izuzeću arbitara. Međutim, gospodine ministre, ako nešto nije predviđeno zakonom i ako, kako ste predvideli, arbitar može da angažuje veštaka, ne znači da mora da ga angažuje. Ispravno je to što ste članom 38. osnovnog zakona predvideli da arbitar ima visoku stručnu spremu i najmanje pet godina radnog staža u oblasti radnih odnosa, kao i položen pravosudni ispit, ali to ne znači da arbitar sve mora i da zna i da mu usluga veštaka nije ni potrebna. Uostalom, ako se vratimo nekih godinu i po dana u nazad, uz sva obećanja od 200 – 300.000 novih radnih mesta kojima ste zasipali građane Srbije u predizbornoj kampanji, ja sam pre ovde očekivao da ste angažovali agenciju u kojoj će ti ljudi se zahvaljivati Vladi i ministrima, odnosno predsedniku države koji ih je slagao o tim radnim mestima, a ne da formiramo agenciju o mirnom rešavanju radnih sporova.
Na član 10. amandman je podneo narodni poslanik Petar Jojić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođica potpredsednica Nataša Jovanović.
Gospodine Ljajiću, gospodin Petar Jojić je u ime SRS predložio da se član 34. menja i glasi – da arbitar po potrebi može da angažuje veštaka odgovarajuće struke na koje se primenjuju odredbe ovog zakona o izuzetku arbitara. Iskoristiću ovaj član, odnosno amandman gospodina Jojića, ako vas nisu obavestili, jer ste celog dana na sednici Skupštine, da obavestim i javnost, da danas preko 20 predsednika tzv. nerazvijenih opština u Srbiji štrajkuje ispred Vlade, zbog toga što su im umanjena transferna sredstva za ovu tekuću 2009. godinu. Oni uopšte ne znaju kako će da izađu iz ove situacije. Moram da vam kažem da je više nego alarmantno to što su u mnogim od njih blokirana i javna preduzeća i sva davanja iz budžeta koje imaju i po osnovu socijalnih davanja, ugroženi su, od dece u vrtićima, preko pomoći, servisiranja onoga što je potrebno osnovnim i srednjim školama, ito su pitanja o kojima hitno morate da nam date odgovor i da se Vlada oglasi - zašto su, pre svega, tu je i gospodin Palalić, Ministarstvo finansija i premijer ignorisali te ljude, nisu želeli da ih prime, sada su oni prinuđeni da dođu. Tamo se nalaze i predsednici šumadijske opštine Rača, a to je opština koja je izgubila mogućnost da kroz angažman i kooperantsku ulogu u procesu proizvodnje ovog "Zastavinog fijata", odnosno "Fijata punto" radi elektroinstalacionu opremu za taj model, pa onda i mogućnost da se razvije i poljoprivreda u tom kraju. Svako od tih ljudi je imao nešto da kaže šta ga muči. Ne znam stvarno koje ste aršine primenjivali, kada ste umanjivali zdravstvena sredstva i kolega Sreto Perić će reći, verovatno je katastrofalna situacija u Ljuboviji. Šta vas briga, opština ima 15.000 stanovnika, 10 i više otpisana, a vidite šta se radi na Voždovcu i šta rade žuti - što od paketića, bilborda, a da ne govorim o ovima što ih plaćaju tajkuni i izdajnici SRS-a, oni dnevno plaćaju po milion i po na TV-u, samo da ovom strelicom idu bolje, ali bolje za njihov džep. Ovi ljudi nemaju hleb da jedu. Došli su, i verujte, oni od vas traže odgovore. Ko će od vas da zatvori tu finansijsku konstrukciju, kada nemaju od čega. Hvala, gospodine Novakoviću.
Zahvaljujem. Od vremena poslaničke grupe je iskorišćeno dva minuta i 40 sekundi. Ako imate jedan minut vremena, je li dovoljno? Znam da vas je pomenula, ali ako sada ne dam pauzu, a to ću upravo da učinim, rad ćemo nastaviti posle 16.00 sati, jer posle nećemo moći. Hvala. Odredio sam prekid do 16.00 sati. Hvala. Palalić se javio za reč. Preostalo vreme za SRS iznosi devet minuta i 45 sekundi, DSS-a - 17 minuta i 40 sekundi, Napred Srbijo - 23 minuta i 30 sekundi, ZES - 91 minut i 30 sekundi. Svi ostali imaju svoje vreme, jer nisu ni učestvovali u raspravi.
Gospodine Novakoviću, vi ste meni pre mog obraćanja rekli da naša poslanička grupa ima 18 minuta i ne znam koliko sekundi, jer vam piše ta dvojka, kao osmica ili već šta. Kao sinoć oko ovog radnog vremena, molim vas, stalno me dovodite u zabludu, onda i ja dovodim u zabludu svoje kolege, a mi imamo još dosta amandmana. Hvala.
Dame i gospodo narodni poslanici, nastavljamo rad sednice u popodnevnom delu pretresom u pojedinostima. Od prepodnevnog dela, pravo na repliku ima narodni poslanik Jovan Palalić.
Dame i gospodo narodni poslanici, obzirom da me je u svom izlaganju pomenula koleginica Nataša Jovanović, kao predsednika Odbora za lokalnu samoupravu želeo bih da kažem da je tačna informacija koju je koleginica ovde iznela, da su predstavnici 40 najnerazvijenijih opština najavljivali danima posetu Vladi Republike Srbije, sa namerom da ih prime predstavnici Vlade, kako bi problem sa kojim se oni suočavaju, a to je, nakon umanjenja transfernih sredstava, ogroman problem za budžete njihovih opština i faktički su pred bankrotom, da ih primi predsednik Vlade ili neko koga on od ministara ovlasti. Nažalost, do ovog trenutka niko od predstavnika Vlade nije želeo da primi predstavnike opština koje su građani birali. Podsetiću vas da su to 62 opštine, da je to trećina Srbije, da ljudi imaju ogroman problem, da ih ministarka finansija nije primala. Dobio sam zvaničan odgovor od predstavnika Ministarstva finansija, iako je ovde bilo polemike da su oni primljeni od ministarke finansija, jasno je rečeno da su predstavnike 40 najnerazvijenijih opština primili 28. oktobra državni sekretari u Ministarstvu finansija Vuk Đoković i Miodrag Đidić. Ne vidim način kako mi možemo da rešimo ovaj problem. Ne vidim šta je problem predstavnicima Vlade da danas prime građane, predsednike opština, da s njima porazgovaraju i da vide načine da li mogu da reše problem. Ljudi samo to traže, da ih neko primi, da ih sasluša neko od predstavnika Vlade. Danima to najavljuju. Prosto je neverovatno da oni sede sada u Vladi i da niko ne želi da ih primi. Ovo je apel ministarki finansija i predsedniku Vlade da nađu način da se dogovore, da porazgovaraju i da iznađu rešenja za njihov problem koji se nalazi u tome što su umanjena transferna sredstva.
Na član 12. amandman, sa ispravkom, zajedno su podneli narodni poslanici Miloš Aligrudić, Jovan Palalić i Milica Vojić-Marković. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Jovan Palalić.
Poštovana predsedavajuća, dame i gospodo narodni poslanici, nema ovde ministra Rasima Ljajića. Zaista nije jasno zašto je odbijen naš amandman, obzirom da je rešenje koje je predviđeno u Predlogu zakona takvo da zaista predstavlja vrlo oštre uslove za izbor arbitara. Smatrali smo da, obzirom na ulogu koji arbitri imaju u postupku mirnog rešavanja radnih sporova, taj postupak po svojoj prirodi takav da nije sudski, jer samim tim da se odvija pred arbitrima i izvan sudskih institucija, ima i svoju neformalnu stranu. Cilj tog postupka je da se u jednom više razgovoru, više iznošenju činjenica pred arbitrom od strane predstavnika poslodavaca i zaposlenih, dođe do rešenja spora koji smo, hvala bogu, usvojenim amandmanima proširili na niz drugih oblasti. Arbitri tu imaju ulogu i cilj je da što više lica koja imaju određena iskustva i znanja, budu imenovani za arbitre. Vi imate situaciju da i u samom tekstu zakona, pogotovo u izmenama i dopunama zakona, imate vrlo oštra rešenja kada su u pitanju imenovanja arbitara. Postavljena su kumulativno. Mi smo smatrali da ona treba da budu postavljena tako da, pored ovih osnovnih uslova koji se tiču neosuđivanosti, uslova za izbor arbitara, državljanstva, da se postave i tri alternativna uslova. Jedan je da ima visoku stručnu spremu i najmanje pet godina radnog iskustva iz oblasti radnih odnosa, znači lice koje je radilo u radnim odnosima i ima znanje. Ovde se to postavlja kao kumulativan uslova sa sledeća dva, a to je da je redovni profesor pravnog fakulteta iz pozitivno-pravnih predmeta ili da ima položen pravosudni ispit. Sasvim je dovoljno da arbitar može biti i lice koje ima iskustvo iz oblasti radno-pravnih odnosa, ne mora da ima položen pravosudni ispit, radio je u nekom preduzeću i zna, pogotovo kada su u pitanju radni odnosi i zaključivanje ugovora, određivanje naknada za rad, sve ono što podrazumeva jedan normalan posao koji rade uglavnom lica na poslovima, kako bi se to reklo, personalnog menadžmenta i u personalnim odeljenjima preduzeća. Znači, to su lica koja imaju ta iskustva i znaju kako da rešavaju te probleme. Profesori fakulteta iz pozitivno-pravnih predmeta, sasvim sigurno, znaju procesnu materiju koja je neophodna u ovom slučaju, da se neki predmeti koji se nađu pred arbitrom rešavaju. Znaju postupak. Treća grupa su lica koja imaju položen pravosudni ispit, to znači lica koja imaju iskustvo kada su u pitanju pozitivno-pravni predmeti, ali i procesna iskustva, znači obavili su stručnu pripremu i imaju iskustva ili u oblasti sudstva ili u oblasti advokature. Mislimo da će uslovi koje je predložila Vlada dovesti do toga da mali broj lica poželi da bude imenovan za arbitra, a mali broj lica podrazumeva i to da će malo lica ispunjavati ove kumulativne uslove, nadasve, ljudi će naći mnogo unosnije poslove kad imaju ovakva iskustva, da su radili u struci ili da su još, uz to, profesori na pozitivno pravnim predmetima ili da imaju položen pravosudni ispit. U stvari, cilj je da širimo krug lica koji treba da budu imenovani za arbitre, a ne da ih ovako oštrim uslovima umanjujemo. Molim predstavnike Vlade, ovde nema ministra Ljajića, da razmotre ovaj amandman, on je sasvim konstruktivan i jeste u duhu toga da ovaj zakon da svoje efekte u praksi.
Dva minuta i 30 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 13. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milorad Buha.
Dame i gospodo, uvaženi narodni poslanici, podneo sam amandman na član 13. i predložio da se član 13. stav 2. briše. Ovo je veza sa prethodnim amandmanom koji je uputio kolega Zoran Krasić, gde je naveo u stavu 1. i naglasio da se brisanje iz imenika može podneti od strane Socijalno-ekonomskog saveta koji je osnovan za teritoriju Republike Srbije, i u toj situaciji da je prihvaćen ovaj amandman, u tom slučaju bi bila nepotrebna odredba stava 2. Zbog toga sam predložio da se ovaj stav briše. Nažalost, niste prihvatili ovaj stav, premda iz duha zakona proizilazi zakonsko ovlašćenje koje ima Socijalno-ekonomski savet, s obzirom da ste u članu 12a predložili da se izbor miritelja i arbitara vrši od strane socijalno-ekonomskog saveta Republike Srbije na predlog socijalnih partnera koji su članovi socijalno-ekonomskog saveta. Ukoliko socijalno-ekonomski savet vrši izbor miritelja i arbitara, primerno bi bilo da oni donose i odluku o brisanju iz imenika. Nažalost, niste prihvatili ovo, ali evo tu su predstavnici ministarstva, još imate šansu da ispravite ovu anomaliju. Mislim da bi odredba koja upućuje na ovlašćenja direktora izazvala sigurno u praksi brojne proizvoljnosti, znamo i sami, ako se to prenese na direktora bez kontrole, može izazvati mnogobrojne probleme kojih u praksi, u društvenom životu u velikom broju.
Da li još neko želi reč? Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodna poslanica Lidija Dimitrijević.
Dame i gospodo narodni poslanici, kolega Mirović je u ime poslaničke grupe SRS podneo ovaj amandman sa namerom da se oroči izbor arbitara i izvrši njihov upis u imenik i da krajnji rok za to bude 31. decembar 2009. godine. Ovaj amandman je izuzetno smislen i trebalo ga je prihvatiti. Iz obrazloženja Vlade zašto odbija da prihvatio amandman jasno je da su određeni rokovi u postupku izbora arbitra i njihovog upisa u imenik moraju ispoštovati. Ti rokovi bi se uklopili u ovaj rok koji je amandmanom predvideo mr Mirović da ova sednica nije do sada prekidana tri puta i da ne zakazujete sednice Narodne skupštine sa po 58 tačaka dnevnog reda. U Narodnoj skupštini, kao najvišem zakonodavnom telu, moguće su i mnogo lošije stvari od ovih. Ovde se već dugo krše Ustav, zakon i Poslovnik o radu Narodne skupštine. Danas se na sednici Administrativnog odbora Narodne skupštine dogodilo nešto neobjašnjivo. Na današnjoj sednici Odbor je prihvatio ostavku narodnog poslanika DS gospodina Dragana Vujadinovića. Ne bi to bilo ništa neobjašnjivo da se na 48. sednici Administrativnog odbora, koja je održana 6. oktobra ove godine, nije dogodilo to da se donese odluka da se nisu stekli uslovi za prestanak mandata narodnih poslanika SRS, prestanak mog mandata i koleginice Elene Božić-Talijan. Podsetiću da su u toku ovog saziva Narodne skupštinei drugi narodni poslanici podnosili ostavke, gospođa Jorga, gospodin Albijanić i drugi iz vladajuće koalicije i da je Administrativni odbor uvažio njihovu volju. Evo, danas je opet prihvatio ostavku narodnog poslanika DS. Jedino se ne prihvata volja narodnih poslanika SRS, jedino se u našem slučaju izmišlja nova procedura. Strašno je to što je na današnjoj sednici Administrativnog odbora predsedniku Nenada Konstantinoviću upućeno više pitanja da objasni kako to da se prihvataju ostavke narodnih poslanika iz vladajuće koalicije, a ne prihvataju ostavke narodnih poslanika SRS. Ni na jedno pitanje nije odgovorio, samo su članovi Administrativnog odbora podigli ruke, izjasnili se za prihvatanje ostavke narodnog poslanika Dragana Vujadinovića i to je bilo sve. U međuvremenu, danas je stigao izveštaj RIK u kome piše da mandat za ovo upražnjeno poslaničko mesto pripada izbornoj listi ZES - Boris Tadić. Ostatak posla završen, upražnjeno poslaničko mesto, i svim ostalim političkim partijama se omogućava da učine to, da izvrše izmenu u svom poslaničkom klubu. Jedino se SRS uskraćuje ovo pravo. SRS smatra da zbog toga što učestvuje u jednom protivzakonitom postupku, a to je legalizovanje onoga što se ne da legalizovati, narodni poslanik Nenad Konstantinović treba da uradi jedno što je u tom slučaju normalno, da podnese ostavku na mesto predsednika Administrativnog odbora Narodne skupštine.
Da li još neko želi reč? Ako ne, na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić.
Mi smo ovde tražili da se odredbe ovog zakona koje se odnose na postupak mirnog rešavanja radnih sporova primenjuju od januara 2010. godine. Prvi januar 2010. godine smo odredili u momentu podnošenja amandmana kao neki datum ili neki rok do koga bi određene pripremne radnje eventualno trebalo da se okončaju i od kada bi bilo realno da ovaj zakon počne da živi, odnosno stupi na snagu. Vlada u obrazloženju kaže da ne postoje razlozi za odlaganje primene ovog zakona. Međutim, sada već skoro dolazimo u situaciju da je prvi januar možda datum do kada realno neće početi primena ovog zakona. Da li predstavnici Vlade nisu imali u vidu da u njihovim redovima postoje određeni kočničari koji će da zakoče donošenje ovog zakona, to ne znam. Uglavnom, prvi januar se približava i teško će se i dotle ovaj zakon i doneti. Međutim, postavlja se pitanje -da li u stvari ima praktičnog značaja za one na koje se odredbe ovog zakona odnose? Da li će on početi da se primenjuje 20. decembra ili 1. januara, ili npr. 21. januara? Umesto odgovora na ovo pitanje, Vlada je trebalo u svom obrazloženju opravdanosti donošenja izmene i dopuna zakona da predoči sledeće – prvo, koliko je do sada ukupno započeto, a koliko okončano postupaka mirnog rešavanja radnih sporova; drugo, koliko je postupaka rešeno tako što su radnici odustali možda od svojih zahteva po osnovu zarade iz radnog odnosa; i treće, koliko je postupaka koji imaju karakter izvršne isprave zaista izvršeno u korist radnika. Izgleda da za mnoge radnike koji se nalaze u ovom postupku mirnog rešavanja radnih sporova, kao i za one radnike koji se nalaze u postupku pred sudskim organima, u postupku rešavanja svojih radnih odnosa, važi ono pravilo na kraju svog tog puta, pravilo ili aforizam, koje kaže – nije to taj kamen, rekoše Sizifu na kraju brda. Tako je izgleda i za ove naše radnike koji pokušavaju svoju pravdu da nađu ili u sudu ili u toku mirnog rešavanja ovih radnih sporova. Međutim, šta se traži od radnika? Od radnika se traži da uprkos svojoj nesreći, uprkos svom jadu i bedi, budu mirni i staloženi, da mirno prihvate miritelja ili arbitra koji će ga ubeđivati da je samo u njihovom interesu da ili oproste dug poslodavcu ili da prime neku crkavicu koja, možemo slobodno reći, najviše liči na neku socijalnu pomoć ili, na kraju, da prime danas samo deo duga, a ostatak sutra, što obično bude – malo sutra. Međutim, postavlja se pitanje – može li se ostati miran, mogu li radnici da ostanu mirni kada im se duguje, godinu, dve, tri ili više zaostalih plata, zaostalih naknada od svog rada? Sigurno je da ne mogu ostati mirni, sigurno je da neko kome je direktno ugrožena egzistencija, ne samo njegova, već i egzistencija njegove porodice, ne može biti miran, ne može biti ravnodušan i ravnodušno gledati kako jednostavno njegova deca nemaju šta da jedu. Zato je vrlo teško ovo što Vlada u stvari traži od radnika, što Vlada hoće od radnika, da oni ostanu mirni, uprkos tome što im poslodavac, na primer, duguje po godinu, dve ili tri zaostalih zarada. Verujte, takvu mirnoću, takvu skromnost, mogli smo da vidimo samo kod jednog čoveka koga smo mi poznavali i koji je na našu žalost skoro preminuo, našeg patrijarha Pavla. Vlada traži od radnika da pokažu baš takvu neku mirnoću. Kada sam već kod ovoga, završiću sa dve tri rečenice upravo u znak sećanja na našeg patrijarha i na tu njegovu mirnoću i smirenost jednom kratkom pričicom koja datira iz manastira Blagoveštenje, gde je naš patrijarh i zamonašen 1948. godine, kada je u stvari, po njegovom kazivanju nekim ljudima u tommanastiru, ispričao:„Jednom prilikom tražio sam šest maslinki za obrok. Počeo sam da jedem i kada sam bio pri kraju, video sam da izgleda ima više. Pogledao sam i video šest koščica i još jednu nepojedenu i zamislite, kaže on, moju muku, ili da ostavim onu jednu, a dohvatao sam je rukama ili da se prejedem“. Zamislite kakva je to bila skromnost i traži se od naših radnika da upravo budu ovako skromni, da uprkos tome što im država mnogo duguje, budu skromni i da ne izlaze na ulice, da ne izražavaju svoj revolt koji im duguju. Mislim da je ovaj amandman, kao i ostale amandmane SRS, Vlada trebalo da prihvati.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Pošto smo završili pretres Predloga zakona u pojedinostima, da li predstavnik predlagača, nije prisutan, želi završnu reč? U tom slučaju, zaključujem pretres Predloga zakona, u pojedinostima. Pošto smo obavili pretres Predloga zakona u načelu i u pojedinostima, Narodna skupština će u danu za glasanje odlučivati o Predlogu zakona u načelu, u pojedinostima i u celini. Prelazimo na 25. tačku dnevnog reda: – PREDLOG ZAKONA O STEČAJU (pojedinosti) Obaveštavam vas da je predsednica Narodne skupštine, gospođa Slavica Đukić-Dejanović, povodom pretresa u pojedinostima 25. i 26. tačke dnevnog reda, a saglasno članu 88. stav 1. Poslovnika Narodne skupštine, pored predstavnika predlagača Mlađana Dinkića, potpredsednika Vlade i ministra ekonomije i regionalnog razvoja, i Jasne Matić, ministarke za telekomunikacije i informativno društvo, pozvala da sednici prisustvuju i Nebojša Ćirić, državni sekretar u Ministarstvu ekonomije i regionalnog razvoja i Luka Andrić, savetnik ministra ekonomije i regionalnog razvoja. Primili ste amandmane koje su na Predlog zakona podneli narodni poslanici: Momo Čolaković, Vladan Batić, Đorđe Milićević, Mladen Grujić, Srđan Spasojević, Tomislav Nikolić, Jorgovanka Tabaković, Zoran Antić, Veroljub Arsić, Zoran Babić, Jelena Budimirović, Božidar Delić, Stefan Zankov, Oto Kišmarton, Milan Knežević, Saša Maksimović, Zoran Mašić, Predrag Mijatović, Ljiljana Miladinović, Borislav Pelević, Mileta Poskurica, Gojko Radić, Mićo Rogović, Vučeta Tošković, Dragan Čolić, Radiša Ilić, Milorad Buha, Boris Aleksić, Mirko Munjić, Dejan Mirović, Dejan Marić, Sreto Perić, Vjerica Radeta, Vladan Jeremić, Bojan Mladenović, Dragan Stevanović, Goran Mihajlović, Zoran Krasić i Suzana Grubješić, Vlada Republike Srbije i Odbor za finansije. Narodna poslanica Suzana Grubješić pisanim putem, 16. novembra 2009. godine, povukla je sve amandmane koje je na Predlog zakona podnela 11. novembra 2009. godine. Vlada je pisanim putem povukla amandman na član 207. Predloga zakona, 3. decembra 2009. godine. Primili ste izveštaj Odbora za finansije i mišljenje Vlade o podnetim amandmanima. Pošto je Narodna skupština obavila načelni pretres, a saglasno članu 142. stav 3. Poslovnika Narodne skupštine, otvaram pretres Predloga zakona u pojedinostima. Podsećam narodne poslanike da su ovlašćeni predstavnici za 25. i 26. tačku dnevnog reda: narodni poslanik Mladen Grujić – poslanička grupa Nova Srbija, narodna poslanica Judita Popović – poslanička grupa LDP, narodni poslanik Milan M. Nikolić – poslanička grupa SPS-JS, narodna poslanica Jorgovanka Tabaković – poslanička grupa Napred Srbijo, narodni poslanik Milorad Buha – poslanička grupa SRS i narodni poslanik Aleksandar Janković – poslanička grupa ZES. Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Sreto Perić, pa narodni poslanik Mladen Grujić.
Dame i gospodo narodni poslanici, kolega Čolakoviću, želim da vam kažem da mi polako ulazimo u komunizam. Kako i zašto? Imali smo pre ovoga zakon o mirnom rešavanju sporova. Znači, mi smo tu negde otprilike, radićemo prema mogućnostima, a uzimati po potrebi, samo što su neki već uzeli i suviše puno, a za one druge, bez obzira koliko radili, neće biti ništa. Što sam prozvao kolegu Čolakovića? On se verovatno seća ove ideologije. Mogao je to da bude i neko drugi, nikakav problem, ništa lično, nego samo onako malo generacijski. Zamislite, poštovani građani Srbije, kada smo u poziciji da podnosimo amandman na član 1. stav 1. To je neko pravo poslanika utvrđeno na osnovu Poslovnika. Nema mogućnosti da se to pravo realizuje. Onda možete misliti u kakvoj ste poziciji vi nakon dugogodišnjeg rada u određenim preduzećima, nakon čekanja na posao, nakon vaših potraživanja, kakve su vaše mogućnosti da to naplatite. Mogu da vam kažem, naravno, ne volim što je to tako, skoro nikakve. Amandman koji sam podneo je pravno-tehničke prirode, ništa suštinski ne menja koncepciju ovog zakona. Mi smo predložili da se u stavu 1. član 1. Predloga zakona o stečaju, ovim zakonom uređuju se uslovi i način pokretanja i sprovođenja stečaja nad pravnim licima, to je definicija stava 1. ovog člana. Mi smo predložili da umesto „način“ stoji „postupak“. „Način“ nije dovoljno određen i precizan termin kao što je „postupak“. Imamo postupak utvrđivanja i sprovođenja stečaja, ali to je bilo za ovu vladu teško da prihvati, pa u obrazloženju stoji – amandman se ne prihvata iz razloga što Predlogom zakona o stečaju ne uređuje se samo stečajni postupak, već sadrži i materijalne norme, pošto postoje dva načina pokretanja i sprovođenja stečaja, a ta dva načina jesu bankrotstvo i reorganizacija. Reč „način“ ne treba da zamenjuje reč „postupak“. Mi uopšte u ovom amandmanu nismo osporavali dva načina rešavanja stečaja, nego smo samo imali nameru da damo jedan kvalifikovaniji, pravno posmatrano i tehnički, kvalitetniji predlog, da bi ovo bilo jasno i da bi to svi potpuno mogli da razumeju. Gospođa Matić ne znam ni koliko ima ovlašćenja, da li može samo da odsedi ovde ili možda ima mogućnost da reaguje po amandmanima koje podnose poslanici. Ukoliko imate takvu mogućnost, skoro sam siguran da će ovaj amandman biti predložen da se prihvati.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćen je minut. Reč ima narodni poslanik Mladen Grujić.
Poštovane kolege, gospođo predsedavajući, gospođo ministre, pre par nedelja kada smo govorili o zakonu o stečaju u načelu, mi iz Nove Srbije smo eksplicitno rekli da ćemo ako se usvoje naši amandmani podržati Predlog zakona, ne zato što nam je želja da podržavamo Vladu, već zato što je situacija sa stečajevima koji su u toku u Srbiji blago rečeno alarmantna. Kada uzmemo u obzir da trenutno u Srbiji imamo još 60.000 preduzeća koja ispunjavaju uslove za stečaj, onda je očigledno da smo svi ovde zabrinuti po pitanju ove materije, ne samo Vlada. Lično pripadam grupi ljudi koja se i pored svih sumnji u ispravnost rada Vlade, ipak negde duboko nada da neko u ovoj vladi zna šta radi. Stvarno sam se nadao da možemo da napravimo jedan zakon koji je dobar i čija će primena učiniti nešto što je korisno u Srbiji. Moram da vam kažem da su svi naši amandmani odbijeni osim jednog. Ta naša dobra volja da podržimo ovaj zakon je pala u vodu. Prihvatili ste jedan amandman, hajde da govorimo o ostalim amandmanima. Ovaj zakon u sebi ima nekoliko rešenja za koja mi u Novoj Srbiji smatramo da su katastrofalna. Jedna od najstrašnijih grešaka o kojoj smo govorili kada smo pričali u načelu i niste ništa preduzeli, a imali ste priliku, podneli smo amandman po tom pitanju, jer izbor stečajnih upravnika slučajnim uzorkom, gde će se dešavati da neko bez ikakvog iskustva, na primer, vodi stečaj JAT-a. Zašto uzimam primer JAT-a? Pa, kako ga vodite, kamen na kamenu uskoro neće ostati. Kada sve propadne u JAT, onda ćete iz šešira, metodom slučajnog uzorka kojeg detaljno objašnjavate u zakonu, izvući nekog stečajnog upravnika iz Babušnice, recimo, samo da vas podsetim, nigde niste za stečajnog upravnika postavili uslov da zna engleski, koji u stečaju JAT će biti dosta bitan i postavićete tog nekog slučajno izabranog stečajnog upravnika iz Babušnice, bez znanja engleskog, bez ikakvog iskustva, ali sretnog dobitnika, a kažem sretnog dobitnika jer vam je to kao nagrada kada dobijete neki veliki stečaj i on će se zamajavati sa potraživanjima po Africi, Aziji, ko zna gde su sve ostale rasejane JAT-ove pare po svetu. U vašem obrazloženju i te ideje o slučajnom uzorku stečajnih upravnika kaže se da se time postiže da što više stečajnih upravnika stekne veliko radno iskustvo. Verujte mi, jeftinije je da im svima platimo Harvard i Oksford, pa da se lepo nauče, nego da se vežbaju na srpskoj privredi. To je kada govorimo generalno o našim predlozima o izmeni ovog zakona. Najstrašnije i najneprijatnije iznenađenje, na osnovu kojeg vidim da ne samo da Vlada ne zna šta radi nego da nema dobre namere, jeste činjenica da je Odbor za finansije podneo amandman na član 207. Odbor za finansije amandman je priložio na osnovu uputstva Vlade Republike Srbije, a ne zato što se Odbor za finansije toga sam setio, koji glasi: Stečajni postupci koji su na dan početka primene ovog zakona u toku nastaviće se po propisima koji su važili do dana početka primene ovog zakona. Iz ovoga se vidi da Vlada Srbije nema nikakvu nameru da reši najstrašnije primere beskonačnih stečaja u Srbiji. Mogu da govorim o beogradskom ataru, samo da vam navedem primer ''Rada'' i Jugoeksporta, koji traju godinama, za koje se više niko i ne seća kada su počeli ni oko čega se tu radi, ni zašto su svi ovi silni stečajci završili u zatvoru u međuvremenu. Imali ste priliku da prekinete ove stečaje koji traju beskonačno zato što u ovom predlogu zakona postoje neka rešenja koja ubrzavaju stečajni postupak. Prihvatili ste jedan od naših amandmana čiji cilj jeste da se skrate vremena koja su predviđena u sudskom postupku. Postoje rešenja u zakonu za skraćivanje postupka, jedino što ga nećemo primenjivati na stečajeve koji traju beskonačno. Sa time Nova Srbija ima ozbiljan problem. Javićemo se danas još nekoliko puta po osnovu nekih rešenja koja ste odbili, što naših, što drugih stranaka. Ne kažem da će to išta promeniti, ali je naša obaveza da o tome još jedanput kažemo, možda se neko predomisli, možda neko od mojih poštovanih kolega ne podrži ovaj zakon. Druga sredstva nemamo. Da li smo predlog amandmana šta treba da se izmeni, nisu prihvaćeni i danas ćemo probati da vam skrenemo pažnju na to.
Iskorišćeno je šest minuta od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe Nova Srbija. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 1. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milorad Buha.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, podneo sam u ime SRS amandman na član 1. stav 3. i predložio da se u Predlogu zakona posle reči "podrazumeva" doda reč "finansijsko". Zbog javnosti moram da pročitam odredbu Predloga zakona o stečaju, koji u članu 1. stav 3. kaže: "Pod bankrotstvom se podrazumeva namirenje poverilaca prodajom celokupne imovine stečajnog dužnika odnosno stečajnog dužnika kao pravnog lica". Smatram da bi posle reči "podrazumeva" neophodno bilo ugraditi reč "finansijsko", sa obrazloženjem koje sam naveo u svom amandmanu. Međutim, ovaj amandman Vlada nije prihvatila, sa obrazloženjem da bi dodavanjem reči "finansijsko" predstavljalo nepotrebno, a delom i netačno preciziranje teksta koje ne bi menjalo primenu zakona, budući da u praksi, imajući u vidu sve odredbe zakona koje detaljno propisuju način namirenja poverilaca, do sada nije bilo spornih situacija. Takođe, postoje načini namirenja poverilaca putem npr. konverzija potraživanja u udeo u kapitalu ili putem zamene ispunjenja, gde bi se moglo postaviti pitanje da li je to finansijsko namirenje. Pravno-tehnički gledano, namirenje potraživanja je dosledan i opšteprihvaćen termin za ovu situaciju. Postavljam pitanje Vladi i onome ko je pisao ovo obrazloženje da li ste sreli ijednu situaciju u kojoj ste u zahtev poverilaca našli nefinansijski iskaz, bez obzira da li je to konverzija ili neki drugi oblik. Uvek iza svega toga stoji finansijski iznos koji traži poverilac, koji dužnik duguje. Nijedna sudska presuda nema osnov bez finansijske potvrde. Bez obzira na ovo vi ste odbili, kao i u nekim drugim situacijama, ali javljaću se više puta, s obzirom da sam podneo više amandmana. Ono što je bitno sa aspekta ovog predloga zakona i ove materije bitno je ukazati na ogromne probleme koje država ima u ovoj oblasti. Naime, sve ono što je pokušano 2004. godine, kada je donet Zakon o stečajnom postupku, pokazalo je u stvari da su odredbe Zakona nepotpune, da su nejasne, da su proizvoljne. S druge strane, akteri deonici stečajnog postupka nisu na adekvatnom zadatku. Naime, stečajna veća i stečajni dužnici ne čine ništa da ubrzaju postupak. Ukazaću na osnovne pokazatelje koje u praski imamo. Osnovni pokazatelj efikasnosti stečajnog postupka su dužina trajanja stepena mirenja i troškovi postupka. Ima ih i više, ali ovo su najvažniji. Gde se tu nalazi Srbija? Srbija je, po dužini trajanja, u samom vrhu u Evropi. Došli smo do određenih podataka na sajtovima i od strane raznih analitičara koji se bave ovom materijom, da smo negde na nivou 2,7 godina po trajanju postupka. Međutim, ono što zabrinjava jeste da stečajevi velikih preduzeća, veliki banaka, velikih pravnih lica po kategorizaciji pravnih lica, traju predugo, traju godinama. Pa danas imamo u praksi stečaj koji traje kod Kosovske banke 15-ak godina, Jugoskandika koji će trajati 26 godina. To traje pa traje. Imamo postupke kod banaka koje traju 8-9 godina. Velike banke, sedma godina je protekla, takođe su još uvek u stečaju. Kako je to u Evropi? U Evropi je prosečan stečaj negde oko 14 meseci. U SAD je devet meseci. Kod nas u okruženju je negde oko tri godine. Mora da nas zabrine situacija da veliki kompleks preduzeća, velikih preduzeća se ne rešava. Reći ću na primeru "Rada" koje je ušlo u stečaj 2000. godine. Ono za sobom povlači 400 preduzeća, celu građevinsku i industrijsku operativu, i proizvođače i one koji vrše usluge. Blokirano je 400 preduzeća u određenom delu zbog toga što se ne rešava postupak u ovom slučaju. Dalje, kod stepena namirenja, u slučaju Srbije to je 25% od stečajne mase. U Nemačkoj je to 52, u Hrvatskog 30%, u Bugarskoj 32%, u Rumuniji 29%. Negde smo na kraju te lestvice, posebno u našem regionu. Kod troškova postupka stojimo vrlo loše. Troškovi postupka iznose 23% od stečajne mase. U Nemačkoj je to 8%, u Hrvatskoj je to 15%, u Bugarskoj i Rumuniji je to 9%. Ovo treba da zabrine. Troškovi postupka, samo zato što postupci traju predugo, što imamo samovolju stečajnih dužnika i stečajnih veća kojima to pomalo i odgovara. Kada kažem pomalo onda moramo reći da iza svega toga stoji njihova želja da taj postupak traje dugo. Zašto ne bi trajao? Ko ih vija? Ko ih gura? Da li imaju zakonske sankcije za neizvršenje? Nemaju. Prepuštena im je društvena svojina i državna svojima da raspolažu kako hoće, bez ikakve kontrole. Nije bez vraga postupak protiv stečajne mafije otvoren 2006. godine. Naime, to je samo jedan postupak. Znamo u praksi da ih ima na desetine i na stotine, pa čak možda i hiljade, na koje bi trebalo odgovoriti i povesti postupak protiv stečajnih upravitelja, a to sve pod okriljem suda i stečajnog veća koje takođe ne čini ništa da taj postupak ubrza. Da li ćemo ovim zakonom dobiti nešto u smislu smanjenja rokova, smanjenja dužine stečajnih postupaka, povećanja stepena namirenja poverilaca i da li ćemo smanjiti troškove postupka? Nećemo. U materijalnom propisu koji je pred nama nemamo striktne odredbe koje će ubrzati taj postupak. To vas iz vlasti treba da zabrine. Vas to ne brine. Zabrinjavajuća je situacija da danas imamo 63.000 blokiranih računa pravnih lica od strane poreske uprave. Sva ta pravna lica će završiti sutra u stečajnom postupku. Ko će povesti taj stečajni postupak 63.000? Iz vašeg obrazloženja Predloga zakona kažete da ima još 20.000 nelikvidnih i svega 25 ili 26.000 aktivnih pravnih lica. Ovih 25 ili 26.000 aktivnih pravnih lica moraju stvoriti budžet o kome ćemo razgovarati za pet ili šest dana. Oni moraju upumpati u budžet onoliko koliko je neophodno za neracionalnu javnu potrošnju koju finansira ova država, finansira ovaj narod. Šta je sa ovih 63.000 blokiranih pravnih lica? Svi vlasnici i svi koji su vezani, pravna lica i radnici koji su radili u tim pravnim licima, završili su na crnom tržištu. Crno tržište sada je nosilac aktivnosti, nosilac poslovanja. Zašto? Zbog toga što nemamo adekvatan pravni sistem koji će zaustaviti negativne tokove. Ako je nelikvidnost preduzeća takva da ga mora država prekinuti i ona je to učinila, ona mora završiti taj postupak, završiti što pre. To je u interesu države, da svi znamo na čemu smo. Ovako ta pravna lica ne rade. Otišli su u sivu zonu i rade i posluju, ne plaćaju nikome ništa. Da li imamo sankciju? Nemamo sankciju. To treba da vas zabrine i zajednički da nas zabrine. Nažalost, nema nikakvih pomaka. Ovim zakonskim projektom ništa se neće učiniti da se taj postupak ubrza, da se dužina stečajnog postupka smanji, da se poverioci namire u što većem procentu. I treća stvar, da troškovi budu što manji.
Iskorišćeno je sedam minuta i 30 sekundi od vremena ovlašćenog predstavnika poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 2. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milorad Buha.
Ovo je možda najvažniji član u ovom zakonu, s obzirom da je ovim članom definisan cilj stečaja. Cilj stečaja jeste najpovoljnije kolektivno namirenje stečajnih poverilaca u ostvarivanju najveće moguće vrednosti stečajnog dužnika, odnosno njegove imovine. U ovom članu predložio sam da se posle reči - kolektivno, doda reč - finansijsko, s obzirom da je vezano i uz onaj član 1. Obrazloženje Vlade je isto kao i u prvom slučaj. Smatram da nisu u pravu. Međutim, ono što je bitno i kod ovog cilja jeste da se mora otvoreno reći da je ovo samo politička proklamacija, a iza nje ne stoji stvarna želja i dobra volja države da se izađe u susret poveriocima, izađe u susret, u krajnjem slučaju, i dužniku i da on izađe iz stečaja na način na koji će okrnjiti što manje njegov kapital i što manje njegovu imovinu, a sa druge strane, da se poverioci namire u što većem procentu. Ono što predlagač zakona nije ugradio, to treba zabrinuti sve nas, je pitanje rokova, rokova koji će morati biti ispoštovani od strane suda i koji će biti pravilo, koji će biti prekluzivni, koji će omogućiti stečajnom poveriocu učešće u stečajnoj masi u što većem procentu, a sa druge strane da se taj postupak završi što pre. Ovde, kod ovog člana moramo još napomenuti da je stečajni dužnik u ovom slučaju žrtva, žrtva stečajnog veća do sada, a sada će biti žrtva stečajnog suda i stečajnih upravnika. Zašto žrtva? Zbog toga što postupci, rokovi i radnje koje su predviđene ovim zakonom su predugačke. One moraju biti prekluzivne, vrlo kratke. Imamo stečajnih dužnika koji su ušli u stečajni postupak sa vrlo malim iznosima. Ne mogu završiti postupak u normalnim okolnostima, otprilike ti postupci traju godinu dana. Kod složenijih postupaka to traje nekoliko godina. Koja to imovina i kapital mogu trpeti način kako rade naši sudovi i kako rade stečajni upravnici? Ukazaću vam na jedan slučaj. Na žalost, nije došlo do stečaja, ali samo zaslugom Odbora za industriju Narodne skupštine i zaslugom radnika koji nisu dozvolili stečaj. Radi se o društvenom preduzeću "Ravnica" iz Ćuprije. Radi se o preduzeću koje je ušlo u postupak privatizacije 2003. godine. Nažalost, Agencija za privatizaciju od 2003. godine nije uspela da završi privatizaciju ovog preduzeća. Zašto to nije? Radi se o preduzeću koje nije u međuvremenu prodato, da ga kupi neko ko želi da se bavi konditorskom industrijom jer ovo preduzeće se bavi konditorskom industrijom. To preduzeće nema gubitaka. To preduzeće nema obaveza prema radnicima. To preduzeće uredno isplaćuje zarade, materijalne i nematerijalne troškove. To preduzeće nema obaveza prema dobavljačima. Znači, zrelo i zdravo preduzeće. Preduzeće nije nelikvidno, nije nesolventno. Zašto nije prodato? Zbog toga što je namešteno. Zbog toga što ga je trebalo likvidirati i umanjiti vrednost imovine i na tržištu kupiti iz stečaja ili iz likvidacije od onih krhotina koje ostaju posle postupka likvidacije i stečaja. Međutim, radnici su bili svesni situacije u kojoj su se našli. Štrajkom su dva i po meseca sprečavali ljude koje je imenovala Vlada da dođu u to preduzeće. Vlada je na predlog Agencije za privatizaciju i Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja i imenovala za predsednika upravnog odbora Vuka Perića, istovremeno direktora u Agenciji za privatizaciju. Gledajte, taj isti Vuk Perić, čiji je zadatak bio da izvrši privatizaciju, to mu je državna obaveza, zbog toga je došao tu i radi na tom mestu, on nije to učinio u ovih pet godina koliko je trajala privatizacija. On je odlukom Vlade imenovanza predsednika upravnog odbora, a za vršioca dužnosti direktora imenovan je penzioner koji se zove Slavoljub Popović, istovremeno dobavljač ovog preduzeća. Zamislite situaciju. Koji je to sukob interesa? Čovek koji je penzioner, koji je dobavljač preduzeća, postavlja se od strane Vlade, uz znanje i nagovor Agencije za privatizaciju i Ministarstva ekonomije i regionalnog razvoja, za vršioca dužnosti. Znači, nemamo mlade kadrove, pravne ili ekonomske struke, ili neke druge struke, nego penzionera postavljamo, samo zato da bi taj isti penzioner, taj isti dobavljač, kupio u nekom postupku pred sudom iz stečaja ovo preduzeće. Srećna je okolnost, ali to treba da posluži za primer svim ostalim radnicima da se bore za svoje preduzeće, baš onako kako je predsednik države, Tadić, rekao da se radnici bore za svoje preduzeće, za svoja radna mesta, 400 radnika „Ravanice“, konditorske industrije iz Ćuprije, branilo je dva i po meseca od nasrtaja državnih organa, ljudi koji su došli iz Agencije, raznih inspekcija, policije, tužilaštva itd. i sačuvali su svoju fabriku. To mora da bude primer svima ostalima u Srbiji kako se brani svoja fabrika. Danas ta ista fabrika radi i ostvaruje prihod. U tih dva i po meseca koliko su bili blokirani, dok su bili u štrajku, nisu ostvarivali lične zarade, a sada namiruju to kroz normalan rad i normalno poslovanje. Vidite, građani Srbije, radnici, na koji način se pljačka. Pljačka se uz podršku državnih organa, u ovom slučaju uz učešće Agencije za privatizaciju, uz učešće Vlade Srbije i drugih državnih organa.
Iskorišćeno je šest minuta i 27 sekundi. Reč ima gospodin Srđan Milivojević.
Poštovani gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, a pre svega poštovani građani Ćuprije, ima nas iz Pomoravlja koji nismo tako daleko od Ćuprije, koji malo znamo situaciju u „Ravanici“, pa bih ipak prepustio da o fabrici „Ravanica“ svoj sud ne kažu samo zainteresovane strane i ljudi koji tamo rade, već kada to postane predmet jednog ozbiljnog postupka, kako se zaokruži ta celina koja zahteva kontrolu finansijskog poslovanja, tek tada možemo govoriti da li su radnici odbranili ili nisu odbranili fabriku i da li je trebalo malo ranije ili možda malo kasnije da je brane. Ali, zaista ne bih da prejudiciram bilo kakve stavove. Mislim da bi bilo mnogo bolje kada bi o fabrici „Ravanica“ i o poslovanju te fabrike govorili ne kroz prizmu jedne godine, kroz prizmu dve godine, nego da pogledamo koliku je imovinu ta fabrika imala 1991. godine, 1993, 1997, 1999, 2000, 2005, 2006. godine. Mislim da bi tek onda mogli da sagledamo da li je fabrika spasena ili nije spasena i da li je možda ranije trebalo spasavati tu fabriku ili ne. Kada govorimo o toj fabrici „Ravanica“, treba malo pogledati šta je sve bilo u vlasništvu te fabrike do 2000. godine, do 2003. godine, a šta je sada u vlasništvu ove fabrike i gde je ta imovina kad fabrika nije privatizovana? Gde je nestala imovina fabrike „Ravanica“? Ja bih tu zaista bio oprezan i ne bih iznosio ovako smele teze i tvrdnje.
Reč ima gospodin Milorad Buha.
Gospodine Milivojeviću, niste bili tamo, nemate uvid u poslovanje ovog preduzeća. Napomenuo sam da se radi o preduzeću koje nema nijednog dinara gubitka ni za jednu godinu, koje nema neizmirenih obaveza prema radnicima, prema dobavljačima, uredno izmiruju sve obaveze prema državi, imaju zapisnik poreske uprave iz 2006, 2007, 2009. godine, koji potvrđuje da se radi o preduzeću koje nije učinilo nijedan prekršaj niti privredni prestup u periodu od 2006. do 2009. godine. Agencija za privatizaciju je zlonamerno iznosila u javnost informacije da se radi o preduzeću u kome se rade kriminalne radnje itd, što je demantovano s njihove strane kroz nekoliko zapisnika poreske uprave koji pokazuju da je preduzeće poslovalo u skladu sa zakonom. To je jedna stvar. Drugo, radi se o zdravom preduzeću koje je država trebalo da proda. Samo neozbiljna država kakva je naša nije prodala to preduzeće. Agencija za privatizaciju ima jedan jedini zadatak – da proda sva preduzeća u društvenoj svojini jer je to nalog po odredbama Zakona o privatizaciji.Zašto to nije učinila? Zašto to nije učinila u ostalih 600 i nešto preduzeća koja i dan-danas vise? Zašto to nije učinjeno kod 444 preduzeća koja su, jednostavno, u ovom trenutku, ni na nebu ni na zemlji. Neka su u stečaju, neka su ostavljena na milost i nemilost. Zašto? Zato što nemamo u sistemu nacionalnu strategiju za privatizaciju društvene i državne svojine. Nemamo je napisanu. Svaka vlada i svaki pojedinac u ministarstvima odlučuju kako hoće, zato što nemamo uzuse, nemamo pravila koja će nas obavezivati. S druge strane, ista ta Agencija za privatizaciju je morala završiti postupak privatizacije sa 31. 12. 2008. godine. Zašto je to prenošeno u 2009. godinu? I dan-danas imamo preduzeća sa kojima ne znamo šta ćemo učiniti. Šta ćemo učiniti sa tim preduzećima koja nismo prodali? Šta tu kaže nacionalna strategija? Ništa. Zato što je nemamo. Onda idemo sa proizvoljnim tumačenjima. Jedan ministar kaže da ćemo to da prodamo, drugi kaže da nećemo, da ćemo likvidirati, itd. To je jedno beznađe, beznađe vlasti zbog toga što niste znali, što ste žurili itd, očekujući da će sve ići kao što su išle cementare, mlekare i druge firme koje su prodate u cugu. Međutim, šta sa onima koji su nelikvidni i nesolventni? Ništa. To nam i danas visi.
Tri minuta ste iskoristili.
To je bila replika.
Nema replike. Dakle, iskoristili ste vreme ovlašćenog predstavnika jedan minut i dva minuta od vremena poslaničke grupe.
Prozvan sam.
Molim vas lepo, niste tražili reč po osnovu replike, niti bi dobili reč po osnovu replike, zato što je gospodin Milivojević izneo neko svoje mišljenje, a vas nije spomenuo. Sa te strane smo završili diskusiju.
Prozvan sam na repliku.
Nećemo raspravljati. Gospodin Milivojević je prozvan. Izvinjavam se, gospođa Radeta, po Poslovniku. Izvolite.
Gospodine Novakoviću, skrećem pažnju da ste malopre prekršili član 27. u onom delu gde ste u obavezi da se starate o primeni Poslovnika. Ako je narodni poslanik Milivojević direktno svoju diskusiju usmerio na ono što je govorio gospodin Buha, čak rekao da on bi tako smelo iznosio neke činjenice itd, da li je gospodin Buha želeo da objasni nešto što ga ovaj nije ispravno razumeo ili je osetio, odnosno mu se učinilo da je obraćanje narodnog poslanika bilo uvredljivo? Morali ste da mu dozvolite pravo na repliku, to je prva stvar. Druga stvar, kada je govorio gospodin Milivojević, ne znam po kom osnovu je govorio, ima pravo o amandmanu kao član svoje poslaničke grupe, ali vi to na kraju niste rekli, tako da se nije razumelo da li je replicirao ili je govorio u okviru svoje poslaničke grupe. Potpuno je svejedno, stav SRS je inače da svaki poslanik može da govori koliko god hoće i o čemu god hoće, ali ne možete vi na taj način da uzimate vreme poslaničke grupe. Dakle, vi ste bili u obavezi, logično je bilo da je gospodin Buha želeo da replicira, svako bi to uradio. Ako je vaša procena da nema pravo na repliku, onda je trebalo da mu kažete po kom osnovu, jer je on pre toga govorio i ne bi bilo logično da opet nastavlja priču o amandmanu kad je već govorio. Da ste vi njemu rekli da li želi repliku, možda bi on rekao da ne želi, jer želi vreme poslaničke grupe kao ovlašćeni predstavnik na jedan drugi način da raspodeli. Dakle, prekršili ste Poslovnik i ja vas najlepše molim da se skoncentrišete dok to radite.
Član 101, pravo na repliku ne može biti predmet povrede Poslovnika, to svi veoma dobro znamo, to je diskreciono pravo predsedavajućeg. Gospodin Buha se nijednog momenta nije pozvao na taj član. Dobio je reč, jer ne vidim nijedan razlog zbog kojeg bi predsedavajući reč bilo kom narodnom poslaniku uskratio. Ovim smo završili. Ako niste zadovoljni mojim objašnjenjem, Skupština će se u danu za glasanje izjasniti o povredi na koju je ukazala narodni poslanik gospođa Vjerica Radeta. Reč ima gospodin Milivojević.
Poštovani gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, ali pre svega građani Ćuprije, nisam u obavezi da govorim šta hoću i šta mi padne na pamet, već samo ono što kažu činjenice, a činjenice kažu da Fabrika „Ravanica“ ne postoji od 2006. godine, nego postoji od 1958. godine. U tom periodu prošla je neki svoj razvojni put, sticala je neku imovinu i ta imovina je prilično narasla do nekih devedesetih godina, a onda je deo te imovine volšebno nestao iz sastava Fabrike „Ravanica“. Dosta objekata koji su bili u posedu Fabrike „Ravanica“ više se ne nalaze u posedu te fabrike, pa samo hoću da kažem da kada govorimo uopšte o privatizaciji, uspešnoj ili neuspešnoj, treba sagledati sve činjenice. Nisam ni finansijski policajac, ni revizor, ja sam narodni poslanik, imam mandat, kako građana Kruševca, tako i građana Ćuprije, da se borim za njihove interese na način na koji to radim. Možda neko to misli da treba da radim na drugačiji način. Pozdravljam svačiji vid političkog delovanja, političkog mišljenja i političke borbe, ali ako se činjenice ne slažu sa nečijim mišljenjem, izgleda da je utoliko gore po činjenice. Međutim, činjenice su neumitne. Fabrika „Ravanica“ ne postoji od 2006. godine, postoji od 1958. godine. Imala je neku imovinu u svom posedu i mislim da smo ovu temu dovoljno iscrpili. Neka svako ostane pri svojim stavovima ili neka izađe sa svojom poslaničkom grupom pred građane Ćuprije i objasni ko je tu u pravu ili neka pogleda rezultate izbora u Ćupriji, pa ćemo mu biti jasno ko je u pravu.
Pozdravljam građane Ćuprije. Hvala u njihovo ime, ali tema je zakon o stečaju i molim vas da se vratimo na zakon, bez obzira što je tema, inače o Ravanici, apsolutno, prihvatam, vrlo interesantna i zahteva jednu sasvim drugačiju raspravu. Gospodin Petrović želi reč.
Gospodine predsedavajući, dame i gospodo narodni poslanici, osećam moralnu obavezu da kažem nekoliko rečenica, jer sam sticajem okolnosti član upravnog odbora Društvenog preduzeća „Ravanica“. Molio bih vas da ne koristite priliku bilo iz koje poslaničke grupe da se kupe neki politički poeni na kontu toga što ćemo govoriti da li je u „Ravanici“ urađeno nešto ispravno ili neispravno. Pustite državne organe da rade svoj posao. Bilo je malo turbulencija u pogledu pravljenja sa Društvenim preduzećem „Ravanica“. Ko je tu pravio veće ili manje greške, na kraju krajeva videće se. Međutim, upravo sa jučerašnje sednice Upravnog odbora Preduzeća „Ravanica“ mogu da vam prenesem da je usvojen plan rada za 2010. godinu, da je usvojen izveštaj finansijski zaključno sa desetim mesecom 2009. godine, da u ovom trenutku „Ravanica“ uspešno radi, da u ovom trenutku „Ravanica“ isplaćuje plate, odnosno zarade svojim radnicima koje su za ćuprijske prilike sasvim normalne. O tome šta je bilo 2006, 2007. ili nekih ranijih godina, da li se neko ogrešio o zakon itd, imaju državni organi koji će to ispitati. Bilo je grešaka, verovatno i sa jedne i sa druge strane, ali poznati su moji stavovi sa Odbora za industriju kada sam govorio kao član tog odbora kada je u pitanju „Ravanica“, a mislim da imam najviše prava da govorim o „Ravanici“ jer upravo dolazim iz Pomoravskog okruga i za sebe mogu da kažem da sam upravo poslanik, jer sam samo osam kilometara udaljen od Ćuprije, tih radnika, i ne pada mi na pamet da štitim nikakve nezakonitosti, bilo od čije strane dolazile, da li dolazile od strane Agencije ili nekih drugih državnih organa ili od radnika „Ravanice“. Prema tome, mi govorimo o Predlogu izmena i dopuna Zakona o stečaju i nemojmo da koristimo „Ravanicu“, ima mnogo ravanica u Srbiji o kojima možemo da pričamo u kontekstu nekog drugog člana. Hajde da se skoncentrišemo na izmene i dopune zakona, da donesemo ovaj zakon koji će možda na bolji način urediti pitanje stečaja u nekom daljem, odnosno u nekom bližem vremenu kada bude usvajan ovaj zakon. Hvala.
Zahvaljujem gospodine Petroviću i naravno želimo Preduzeću „Ravanica“ dug i srećan, i uspešan radni vek. Na član 9. amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođa Jorgovanka Tabaković.
Način na koji razgovaramo o ovim zakonima u načelu, pa u pojedinostima nije baš srećan u smislu mogućnosti i potrebe da se neke stvari ponove zbog vremenskog razmaka između ove dve rasprave i zbog potrebe da svaka poslanička grupa iznese svoj načelni stav, pa čak i povodom razgovora u pojedinostima. Iskoristiću priliku da zaista ponovim osnovnu konstataciju da ovaj zakon u stečaju, koji je i inače specifičan za naše okolnosti, kao što jeste i za druge zemlje u tranziciji, ali kod nas posebno, zato što nikada nije bilo posebno zainteresovanih da naplate potraživanja, ni poverioci, niti su dužnici da rade neku reorganizaciju u sistemu vlasništva koje je bilo kolektivno, koje nije proizvodilo odgovornost i da nam ta vrsta nasledstva stvara poseban problem u primeni zakona koji je bio pre ovoga. Međutim, umesto da postojeći zakon koji je trebalo da napravi neke pozitivne pomake to učini, mi smo dobili zakon koji je proizveo kastu licenciranih stečajnih upravnika, uz koje je proizišao jedan termin da narod shvati šta znači zlatni kišobran, koji su sami sebi, a koristeći osnovni zakon, određivali takve naknade, da je sa zlatnim kišobranom te posebne kaste stečajnih upravnika mogla da se upoređuje samo praksa koja je bila počela da se primenjuje, a zvala se zlatni padobran, gde su oni koji su niotkud dolazili, sa raznih strana, iz belog sveta, a po privatnim vezama sa ljudima koji su posle 5. oktobra 2000. godine bili u prilici da zapošljavaju svoje prijatelje, da rade godinu-dve u nekoj od dobrostojećih firmi i da onda mogu da traže otpremninu, u skladu sa čijom visinom mogu dve godine da ne rade ništa i da to budu naknade koje se s pravom zovu zlatni padobran, jer su se merile stotinama hiljada evra. Ono što vama kao autoru ovog zakona stavljam na teret jeste što ste jedan od onih savetnika koji, primenjujući te sisteme zlatnog kišobrana i zlatnog padobrana, ostavlja najvećem broju stanovnika Srbije da žive kao pod zemljom i u crnom rudniku, jer kada neko uzme zlato, onom drugom ostane ono drugo, jer su izvori iscrpljivi i nisu neobnovljivi. Zameram vam to da onima kojima ste plaćali takve otpremnine niste zabranjivali da se u te dve godine, za koje su dobijali ogroman novac, ne koriste privilegovane informacijama koje su sticali u vreme dok su bili na položajima koji su to omogućavali, što niste kažnjavali takve zloupotrebe, a bili ste obavezni po klauzuli zabrane konkurencije, po Zakonu o radu. Ta vrsta navodne priče o zaštiti interesa radnika, zaposlenih ili zaštiti interesa onih koje otpuštate da bi navodno našli posao, posebno je licemerno u Zakonu o stečaju. Zakon o stečaju u ovoj državi je još sinonim za krađu. Primena Zakona o stečaju u ovoj državi je još sinonim za bogaćenje upravljačkih struktura i direktora koji su, dovodeći preduzeće u stečaj, sami sebi otvarali firme koje se bave istom delatnošću koju je imala ta njihova firma, čije su poslove i tržište nasledili. Šta su dobili radnici? Šta je najveći broj radnika dobio? Nepoverenje u državu. Potpuno osnovanu priču da je najveći broj njih sa preko 50 godina ostao bez mogućnosti da se negde zaposli, da njima država duguje kroz te i takve firme, na primer, po 36 neisplaćenih plata. Ali, da to nije ničija briga ili je to postala zadnja briga, a sve pod firmom navodnog kriterijuma, pod kojim sprovodite ovaj zakon, a to je zaštita interesa poverilaca. Koje je svojstvo zaposlenih bilo u ovakvim firmama? Da li se oni mogu smatrati poveriocima za ono što su sprovodili, a nisu dobijali plate? Da li se oni mogu smatrati lično odgovornim i krivim što je ova država dozvoljavala da njihovi poslodavci isplaćuju njima deo plate, a da istovremeno na te plate ne uplaćuju doprinose, poreze i ono što je u ono "ozloglašeno vreme", u vreme SDK, bila redovna i obavezna praksa, da se tim ljudima uplaćuje penzija i penzijski staž. Licemerje gde vi pod firmom priče o sprovođenju zakonitosti, o pružanju šanse da se preduzeće reorganizuje, da ljudi dobiju posao, u stvari, stvarate privredno-privatizacioni kriminal koji ostavlja mnogo posla za pravosuđe koje se reformiše, pa ne može da postigne ne brzinu sprovođenja postupka, nego ni uzimanje u razmatranje postupaka koje im ovakvim postupcima prenosite u nadležnost. Prepisivanje olako i površno iz zemalja u Evropi, gde postoji zainteresovanost privatnog vlasnika da nastavi da posluje, da reguliše svoje dugove ili da onaj čije je potraživanje blokirano u drugom privatnom preduzeću, preko suda koji ima kredibilitet, koji nije izložen političkom uticaju, kod koga se zna vreme kod koga se neki postupak završava, ne može da bude preslikano na Srbiju. Kažem iz jednog osnovnog, nasleđenog razloga, znači, objektivne okolnosti, a to je vrsta vlasništva koje je bilo kolektivno i gde je taj način odgovornosti nije bio sprovođen ni kroz stečajni postupak, niti kroz zaštitu obligacionih ugovora i kupoprodajnih ugovora u ovakvom smislu. Umesto da ovaj zakon postane osnov za sprovođenje prava i za efikasan postupak koji košta najmanje, vi u jednom od amandmana, na primer, odgovarate meni kao poslaniku SNS-a - zašto tražim da se naknade stečajnim upravnicima sprovedu onako kako ste to stavili u osnovnim kriterijumima? Da, pomalo vam se podsmevam jer ste to zaslužili. Osnovni vam je kriterijum efikasnost. Ali, niste rekli efikasnost za koga. Da li je to efikasnost za državu kao poverioca, efikasnost za radnike koji ostaju bez posla, efikasnost za upotrebu sredstava ili efikasnost za stečajne upravnike i one koji navodno, metodom sada slučajnog izbora, šaljete u firme da urade ono što se nije uradilo kroz privatizaciju? Osnovni kriterijum koji ste postavili u definisanju ovog zakona ne da nisu sprovedeni, nego kao što je i u članu 9. rečeno, stečajni postupak je dvostepen, osim ako je ovim zakonom isključen pravni lek. Molim građane Srbije da čuju ovu rečenicu, ne da čekaju gotove istine koje im vi servirate kao izuzetni uspeh posla koji će biti ovim završen. Stečajni postupak je dvostepen, osim ako je ovim zakonom isključen pravni lek. Kako je dvostepen, ako je iza zareza, isključen ovim zakonom tamo gde nema prava žalbe, gde isključuje tu reviziju i što je osnovno, tamo gde vi kažete da se ovaj postupak, jeste tačno, sprovodi u stvari sa parničnim postupkom? Nigde niste ograničili koliko, na primer, može da traje postupak za utvrđivanje potraživanja. Nigde ne kažete koliko mora da traje bilo koji sudski postupak, ali ovaj, za koji ste vi zainteresovani, on mora da bude završen u dve godine. Da li je to određenje vremenskog roka postizanja efikasnosti? Ne, nije sigurno. Sistem izuzetaka koji je uveden u ovom članu, čije brisanje tražim, pravilo je vašeg ponašanja. Javne agencije, kažete, posluju u skladu sa ovim zakonom, pa onda ide zarez, ako što drugo nije propisano nekim zakonom. Kad vam se kaže da ne posluju u skladu sa Zakonom o javnim agencijama, jer prihod ne ide u Ministarstvo finansija, u Trezor, u budžet, nego ide nekim zamagljenim putevima za koje niste zainteresovani da ih utvrdite i kažete, to je u skladu sa nekim posebnim zakonom kojim se reguliše ta oblast. Ne mora čovek da bude pravnik, pa da vidi ovu zlu nameru, da vidi ovu mogućnost ne dvostrukog, nego stostrukog tumačenja ovakve pravne norme. Treba samo da bude dovoljno svestan da se seti učinka ovih i ovakvih zakona i nije uopšte teško prozreti namere ovog i ovakvih zakona. Na primer, u ovom zakonu kažete da je osnov za uvođenje u stečaj kašnjenje u plaćanju, odnosno blokiran račun. Reći ću vam kako će privredno društvo, kako su nebrojena privredna društva ušla u ovu formu, da se nad njima može sprovesti stečaj. Ugovore sa krajnjim korisnikom neki projekat, da izgrade neki objekat, možda čak i u regularnom postupku javnih nabavki dobiju posao. Kada dobiju posao za izvršenje tog posla, firma koja je dobila taj posao, na primer, građevinska, mora da angažuje projektanta, da naruči, da uradi određeni projekat, deo koji je za javne nabavke uložila, nije krupan, onda mora da angažuje radnike, da nabavi materijal, da sve to uredno plati, sa PDV-om normalno, prvo državi ono što joj pripada. Plaća sve obaveze prema društvu, možda se i zaduži kreditom, da bi završila projekat u roku, odnosno izgradila objekat. Šta se desi npr. kada posle 90 dana neki manji objekat, neko obdanište, čak možda za državu neki objekat završi? Naiđu problemi. Ugovorna strana, naručilac posla, ne plati, počinje da razvlači izmirenje obaveza na jedan, dva, na više meseci i ugovorna strana, znači građevinska firma stupa u uslove koji mogu da znače direktan stečaj. Šta to znači? Ne može da izmiruje obaveze, jer nije naplatila ono što je uložila. Ako te obaveze traju samo 30 ili 45 dana, zakuca na vrata onaj ko plati taksu i može da otvori stečaj nad takvom firmom, znači nad savesnom firmom, nad nekim ko je poštovao zakone, ko je izmirivao svoje obaveze, plaćao porez, izvršio rok gradnje onako kao je ugovoreno. Za to vreme, dok mu kasni isplata nekih novih poreskih obaveza, jer mesec brzo prođe kada treba plaćati, ali dugo traje kad se zarađuje, inspekcija naiđe, kazni ga, npr. što nije plaćao poreze i doprinose radnicima, fiskalne troškove, blokiraju račun, prestanu sa njim da posluju ostali poslovni partneri i toj svesnoj ugovornoj strani ne preostaje ništa drugo nego da podnese tužbu sudu. Ali, sada mu treba novac za sudsku taksu. Blokiran je, kako da plati? Kako da pravno lice plati sudsku taksu gotovinski? Problem je, ne može. Sud automatski, ako u roku ne plati tu sudsku taksu, dosudi kaznenu 50% veću i za taj iznos blokira račun. Klupko se zamotava sve dalje i dalje. Firma može da bude blokirana tako da joj se pravosnažnom odlukom, u najboljem slučaju, koja traje negde godinu i po, a najčešće je to dve i po do tri godine, presudi, čak i da dobije, kažem ažurnošću suda, toliko para koliko ne može da pokrije samo kaznene kamate na ono što se državi dugovalo zato što je država omogućila da neko ko je bio savestan i uredan zapadne u ovakvu situaciju. Ako je sud dosudio isplatu ovog duga, kad pokuša u izvršnom postupku da naplati štetu od tog ko je od njega naručio građevinski objekat, gospodine Luka, vi ste to objašnjavali, kako naš zakon dozvoljava, ta firma ugasi postojeću, otvori novu u Agenciji za privredne registre, bez ikakvih ograničenja, jer kažete da je to svetska praksa, niko ne proverava koje su obaveze ostale na onom prethodnom preduzeću. Šta je ostalo poštenom čoveku u ovoj državi sa ovakvim zakonima? Da li se štiti interes poverioca, kada bi me neko pitao da li ovaj vaš zakon štiti interes dužnika ili poverioca, da li znate šta bi mogla da im kažem - ne, ovakvim zakonom gde se npr. samo načelno kaže - slučajni izbor stečajnog upravnika, a ne reguliše se čak ni površno taj institut, mogu samo ovo da kažem - u najvećem broju zakona države Srbije, Ilija Marković, satiričar, najbolje opisuje kakvi su to zakoni, u njima su pravne praznine, takve rupe koje se osile do moći pojedinca koji, u stvari, ima politička prijateljstva. Znači, ako štiti dužnika, ako je dužnik neko ko ima svoje veze u vlasti ili štiti poverioca, ako opet taj neko ima svoje prijatelje u vlasti. Osnovni smisao svakog zakona je da bude pravedan. Ovaj zakon nije pravedan. Ovaj zakon onemogućava zaštitu poverilačkih interesa i efikasnost postupka, iako, navodno, to jesu osnovni kriterijumi. Da zaključim, član 9. koji, navodno, propisuje dvostepenost, a iza zareza ga, čim piše "osim", onemogućava, jeste najbolja ilustracija kvaliteta ovog zakona.
Kao ovlašćeni predstavnik više nemate vreme. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Izvolite, gospodine Buha.
Samo ću nekoliko rečenica, da završim oko Ćuprije. Ovo preduzeće zaslužuje pažnju, ne zato što je bio štrajk tamo nego zbog toga što je to primer kako država ne sme da radi ovako kako je radila u ovom slučaju i u 500 i nešto slučajeva. Sada nam ostaje pravna dilema - šta će tu Vlada učiniti što se tiče ovog preduzeća? Naime, radi se o društvenom preduzeću. Po slovu zakona, to preduzeće bi trebalo likvidirati. Kolega Petrović, kao član upravnog odbora i narodni poslanik, mora da zna, to smo i ukazali na Odboru za industriju i zaključili smo da nema likvidacije. Ne smemo dovesti u poziciju to preduzeće, koje je zdravo, koje je bonitetno, koje je likvidno, da sutra bude likvidirano. Naime, članom 14a Zakona o izmenama i dopunama Zakona o privatizaciji, sva preduzeća koja nisu prodata do 31. decembra 2008. godine i sva ona preduzeća za koja nije zakazana prodaja, da li aukcijska ili tenderska, odlaze u likvidaciju. U ovoj situaciji, država mora da nađe rešenje. Zašto takvo preduzeće nije prodato? To je osnovna dilema, a zna se šta iza svega toga sledi. Što se tiče člana 11. stav 2. tačka 1) Predloga zakona, predložio sam da se reč "trajnija" briše. Članom 11. su predviđeni stečajni razlozi, imamo ih ukupno četiri. Prvi među njima je trajnija nesposobnost plaćanja. Ovo što je ovde navedeno je nepotpuno. I do sada je ova odredba izazivala ogromne probleme i nadalje je zadržana ova pravna formulacija. Naime, trajnija nesposobnost plaćanja postoji, kaže: "ako stečajni dužnik: 1) ne može da odgovori svojim novčanim obaveza u roku od 45 dana od dana dospelosti; 2) potpuno obustavi sva plaćanja u neprekidnom trajanju od 30 dana". Ovako postavljeno zakonsko pravilo stvoriće uslove da svako preduzeće u državi bude pod paskom stečajnog postupka i stečaja. Malo koje preduzeće danas u Srbiji ima mogućnosti da svoje novčane obaveze izmiruje u roku od 45 dana i da nema neprekidnog trajanja od 30 dana. Ne možemo ovako. U uslovima nelikvidnosti, nesolventnosti preduzeća, u uslovima nemogućnosti dobijanja adekvatnih kreditnih linija, u uslovima blokada od strane države, privredni subjekti su blokirani i nema mogućnosti da se iščupaju bez adekvatne pomoći države, a pomoći države nema. Ovako postavljene zakonska formulacija stvoriće preduslove, proizvoljne mogućnosti poverilaca koji žele da oštete nekog dužnika zbog toga što im nije izmirio određene obaveze. S druge strane, ono što je do sada radilo stečajno veće sutra će raditi stečajni sudija, a o upravnicima nećemo govoriti zato što je milion situacija u kojima su zloupotrebljavali zakon, a ovo im je zgodna prilika da kroz ovakvu pravnu normativu oni ostvare ono što su činili i do sada.
Minut i 50 sekundi od vremena poslaničke grupe. Gospodine Grujiću, u sistemu ste. Da li hoćete vaš amandman ili želite sada reč? (Mladen Grujić, sa mesta: Želim reč.) Izvolite, imate reč. Gospodin Mladen Grujić.
Poštovani predsedavajući, gospođo ministar, kada je ministar Dinkić govorio o ovom zakonu u Skupštini pre par nedelja uveravao nas je o dobrim i korisnim rešenjima koja se nalaze pred nama u ovom zakonu. Stvarno sam bio spreman da poverujem u njegove tvrdnje. Moguće je da sam naivan ili dobronameran ili stvarno želim da verujem da smo napokon imali jedan predlog zakona koji je u interesu svih građana. Mi iz Nove Srbije smo dostavili 15-ak amandmana sa željom da mu pomognemo u toj nameri, u opštem interesu. Od tih 15 amandmana prihvaćen je samo jedan, a strašno je što ste odbili naš predlog o uvođenju novog člana u predlog, kojim se tretira odgovornost Agencije za privatizaciju, centra za stečaj. Obrazloženje koje ste nam dali da odbijate naš amandman je sledeće - amandman se ne prihvata iz razloga što se u predlogu zakona ne pominje Agencija za privatizaciju, centar za stečaj. U tome i jeste problem što se ne pominje u Zakonu o stečaju Agencije za privatizaciju, centar za stečaj. Dozvolite mi, ko ne zna, da objasnim značaj centra za stečaj kojim se tretiraju sva društvena preduzeća koja ispunjavaju uslove za stečaj. Ova materija je potpuno siva zona, ne tretira se u Zakonu o stečaju. Niko sa sigurnošću ne može da kaže koliko preduzeća je pod njihovom ingerencijom, ne zato što se to ne zna, već zato što je do tog podatka vrlo teško doći. Dozvolite mi da vam objasnim, kada neko privatno preduzeće ispunjava uslove za stečaj, blokirano je, nije solventno, postoji procedura koja postoji u prethodnom zakonu o stečaju, u važećem i biće jasno i u ovom novom. Društvena preduzeća kada su blokirana ispunjavaju uslove za stečaj, ingerenciju nad njima ne preuzima sud, nego Agencija za privatizaciju, centar za stečaj, i onda počinje jedno amorfno stanje stvari, ništa se ne shvata, ne razume, nedefinisano je, niko ništa ne sme da pita, sve je pod nekakvim velom tajne. Oni ne završavaju stečaje, niko ih ne kontroliše. Kad kažem - niko ih ne kontroliše, milim na prave državne organe, ne na paradržavne strukture kojih imamo. Moramo da definišemo ovo stanje stvari. Vaše objašnjenje je da nema potrebe da se definiše zato što centar za stečaj služi samo u ovom kratkom periodu vremena, dok traje privatizacija, a privatizacija traje već iks godina, a kako nam ide trajaće još najmanje ovoliko. Imamo društvena preduzeća koja ispunjavaju uslove za stečaj i ona nisu pod ingerencijom suda, što je zabrinjavajuće, nego Ministarstva za ekonomiju i regionalni razvoj. To je loš presedan i loša praksa. Ako smo propisali šta su pravila za privatna preduzeća, onda isto treba da važi i za društvena, jer koliko se razumem u to, imovina društvena i privatna je izjednačena. Ovo je samo još jedan od primera kako ova vlada nije reagovala na amandmane koje je dostavila opozicija. Opozicija nije ove amandmane pisala, govorim o našoj stranci, a imam utisak da je i kod drugih takav slučaj, ne zato što nismo imali šta da radimo, nego u iskrenoj nameri da poboljšamo zakon, čije je pravilno korišćenje neophodno u Srbiji.
Četiri minuta i 10 sekundi od vremena ovlašćenog…
Izvinite, nisam čuo.
Od vremena ovlašćenog predstavnika ili od vremena poslaničke grupe?
Ovlašćenog predstavnika.
Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Reč ima gospodin Jeremić.
Dame i gospodo narodni poslanici, SRS je već duži vremenski period ukazivala na neophodnost izmena Zakona o stečaju. Želja nam je bila da ukažemo na sve one brojne nedostatke u praksi, odnosno da pokušamo da primoramo vlast da novim zakonskim rešenjem obrati pažnju na otklanjanje svih onih činilaca koji su izazivali procesno pravne nedoumice, kako za status poverilaca, tako i za status stečajnog dužnika ili stečajne mase. Naše očekivanje je bilo da će ovim predlogom zakona o stečaju biti omogućeno to da se u jednoj dovoljnoj, adekvatnoj meri omogući regulisanje reorganizacije i da se na taj način uvećaju šanse za oporavak dužnika. Međutim, ako se pažljivo pročita Predlog zakona o stečaju, jasno je da se on suštinski i u principu ne razlikuje od onoga koji je bio na snazi proteklih pet godina, i takođe, sam koncept kako je bio zamišljen ovaj predlog zakona je odrađen za državu u kojoj funkcioniše tržišna privreda, jasno je da Srbija nije u takvoj situaciji. Otuda i veliki broj amandmana koji je podnet na predlog zakona. Ona neprijatna iskustva koja imamo u ovih proteklih nekoliko godina, vezano za razne zloupotrebe u kojima su oštećeni i država i zaposleni u preduzećima koja su likvidirana, činjenica da stečajni postupak traje najduže u regionu i u Evropi i činjenica da je očigledno to previše izgubljenog vremena u jednoj situaciji makroekonomske nestabilnosti, u kojoj se nalazi država Srbija, primorala nas je da u ime poslaničke grupe SRS podnesemo veći broj amandmana. Ovaj koji je podnet na član 11. stav 2. tačka 2) odnosi se upravo na stečajne razloge, odnosno konkretno na stav koji se tiče preteće nesposobnosti zakona i kako je to predlagač objasnio, preteća nesposobnost plaćanja postoji ukoliko stečajni dužnik učini verovatnim da svoje već postojeće novčane obaveze neće moći da ispuni po dospeću. Zatražili smo brisanje tačke 2) stava 2. člana 11. Predloga zakona o stečaju, jer je očigledno, to ste mogli da čujete iz ovog obrazloženja kako je Vlada, odnosno nadležno ministarstvo, podnosilac ovoga predloga zakona dalo da je zaista i u pravnom i u tom finansijskom smislu prilično nejasno, necelishodno i da u primeni može samo doprineti daljim problemima, a nikako rešavati ono u čemu se sastoji suština ovog predloga zakona, koji bi trebalo da reši ovu i te kako osetljivu materiju.
Zahvaljujem. Tri minuta i 10 sekundi od vremena poslaničke grupe, minut i 10, izvinjavam se, dobro da i ja počnem da grešim u vašu korist. Reč ima gospodin Dragan Todorović.
Dame i gospodo narodni poslanici, dobro bi bilo da danas ovde sedi Mlađan Dinkić, imali bi što šta da ga pitamo. Ovaj član 11. i pokušaj da se nekim amandmanima koliko-toliko popravi najbolje govori o tome šta nas očekuje ukoliko ovaj zakon bude usvojen. Član 11: "Stečajni postupak se otvara kada se utvrdi postojanje najmanje jednog od stečajnih razloga". Jedan od tih razloga je po tački 2) preteća nesposobnost plaćanja. Čuli ste već u objašnjenju od gospodina Vladana Jeremića šta se smatra pod pretećom nesposobnosti plaćanja. Ako se ovo bude primenjivalo, onda nijedna firma, odnosno nijedno preduzeće neće raditi, a neće ni država. Dešavalo se nekoliko puta da je, recimo, vraćanje PDV-a kasnilo skoro 30 dana. Šta će se desiti, recimo, sa ovim velikim trgovačkim lancima, pre svega Deltom, Maksijem, i ostalih koji svoje obaveze ne izmiruju po šest i više meseci? Da li će premanjima da se uvede stečaj? Da li će se stvarno ovaj zakonprimenjivati? Neće, zato što je već u zakonu omogućeno da neko procenjuje da li su se stekli uslovi ili nisu. Za nekoga će se steći uslovi, za nekoga neće. Zavisiće od mnogih razloga, ali, pre svega, biće politički razlozi u pitanju. Da je to tako, najbolje nam govori praksa i naše iskustvo koje već imamo kada je u pitanju Mlađan Dinkić i oligarhija koja je došla posle 5. oktobra na vlast. Samo da vas podsetim, pretpostavljam da još niste zaboravili za stečaj četiri najveće banke u Srbiji koji su izvršili: Miroljub Labus, Radovan Jelašić, Vesna Džinić, Mlađan Dinkić i Božidar Đelić. U pitanju su Investbanka, Beobanka, Jugobanka i Beogradska banka. Počelo je 2002. godine, a stečaj još nije završen i ko zna kada će biti završen. Ovo je jedna od najvećih kriminalnih radnji koja je praktično uništila bankarski sistem u Srbiji i za koji moraju da odgovaraju ovi nabrojani i svi oni koji su im pomogli da se uništi bankarski sistem i ove četiri banke u Srbiji. Kaže izveštaj Agencije za osiguranje depozita, iz njega se vidi da banke potražuju od privrede 6,71 milijardu evra i poseduju još 56.978 kvadratnih metara ekskluzivnog poslovnog prostora, dok su im dugovanja prema poveriocima 1,37 miliona evra. Skoro pet puta više, i više od pet puta im je veća vrednost, a one se nalaze u stečaju. Zbog čega se nalaze, svakome je jasno. Na svakom ćošku, bilo gde, u bilo kom selu, pored trafike videćete neku ekspozituru nekih od banaka koje su otvorene u 15 godina i koje gule kožu sa leđa građana Srbije, i nikom ništa. Kaže se, po stenogramu 32. sednice Saveta Agencije za osiguranje depozita, da je Labus, kao potpredsednik Savezne Vlade, priznao da su on i prisutni odgovorni za zatvaranje najvećih domaćih banaka. Sednici su, pored Labusa, prisustvovali Vesna Džinić, Radovan Jelašić, Mlađan Dinkić i Božidar Đelić. Znači, ova petorka nesumnjivo je najodgovornija, među njima, po redosledu: Miroljub Labus, pa Mlađan Dinkić, pa Božidar Đelić, Jelašić i Vesna Džinić. Kaže se da su ove banke koje su uspešno zatvorene samo od Sartida potraživale milijardu i dve stotine miliona dolara, samo od Sartida, a Sartid jeprodat za 21 milion dolara. Evo gde je najveća pljačka. Evo kako su opljačkali Srbiju. Jedan od najvećih primera kako je ova petočlana banda harala, žarila i palila Srbijom i pljačkala Srbiju. Po svim procenama, još dugo neće se zatvoriti stečajni postupak, zato što svakoga dana na njihove račune, računi su im živi, stiže novac. Da vidimo kako su oni koji su upravljali bankama u stečaju upravljali tom imovinom. Kaže, poslovni prostor banaka u stečaju je prodavan ispod tržišne cene, pa tako tokom 2007. godine kvadratni metar prostora Jugobanke u proseku je koštao svega 30.789 dinara, nešto malo više od 320, 330 evra, možda 350 evra, kvadratni metar poslovnog prostora. Poslovni prostor i Investbanke prodavan je za 53.859 dinara po kvadratu. Najbolji pokazatelj kako je imovinom banaka upravljano jeste Beobanka, čiji se poslovni prostor mahom nalazi u centru Beograda i prodavan je za 77.424 dinara, nešto oko 800 evra po kvadratu. Prema podacima koji su svima dostupni, cena poslovnog prostora u centru Beograda trenutno je ispod 3.500 evra po kvadratnom metru, a pojedini lokali i kancelarije koje je teško naći koštale su i preko 5.000 evra po kvadratu. Da li treba bolji dokaz od ovog da ova banda treba da odgovara i da Republičko javno tužilaštvo napokon treba da pokrene postupke na osnovu krivičnih prijava koje je, između ostalog, nema gospodina Batića, i gospodin Batić pokretao. Vrhunac svega ovoga je informacija koliko su uzeli para oni koji su ovako gazdovali ovom imovinom. Kažu da su likvidacioni upravnici dobili 334 miliona dinara za godinu dana. Ujedno postavljam poslaničko pitanje, da mi se odgovori – koji su to bili likvidacioni upravnici i koliko su pojedinačno dobili za posao koji su vršili vezano za ove četiri banke? Verujte da je Srbija pala pod stvarnu okupaciju, ona je formalno okupirana, ali tako što peta kolona vlada u ime okupatora. Oni uopšte nisu odgovorni za ovo. U Americi, gde je pokrenut stečaj za neke filijale Beobanke, tamo se radi po zakonu. Tamo su ušli u banku, popisali kompletnu imovinu i stavili na poseban račun, jer su svesni činjenice da ako neko nekada pokrene bilo kakav postupak, da će morati da odgovaraju. Da su okupirali Srbiju i da su ušli u ove banke, isto bi to morali da urade. Morali bi da popišu kompletno svu imovinu, sva dugovanja, sva potraživanja, jer bi jednog dana neko to pitanje postavio i oni bi morali da odgovaraju. Ovako nikom ništa. Bankarski sistem potpuno uništen i dalje se uništava, odnosno nema šanse da se oporavi, a oni koji su za ovo najodgovorniji još uvek drmaju Srbijom i predlažu navodno zakone koji će popraviti situaciju kada je u pitanju stečaj. Da su nekada u životu zaradili kašiku supe sami, drugačije bi se ponašali. Baš zato što nikada ništa u životu nisu radili, nego su došli sa dve kese, tašnom i mašnom, neki sa kalašnjikovima upali u Narodnu banku Jugoslavije, zato su i uništili ovu državu.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno je deset minuta i 30 sekundi. Reč prvo dobija gospodin Mladen Grujić. Izvolite.
Izvinite, koliko još imam vremena kao ovlašćeni predstavnik?
Kao ovlašćeni predstavnik imate 4 minuta i 20 sekundi.
Upravo smo čuli u prethodnom izlaganju, nazovimo ga, problem člana 11. Trenutno imamo 28 poslanika iz različitih stranaka, koji su predložili amandmane na član 11. Nemoguće je da 28 ljudi u ovoj sali je ludo ili dokono ili ne znaju šta rade. Mi imamo član 11. u kome se definišu uslovi za stečaj. Postoje uslovi za stečaj koji su jasni bilo kome u ovoj sali, ko gleda ovo kući, koga god da zaustavimo na ulici. To se zna kada preduzeće ne može da izvršava svoje obaveze. Imamo problem što je dodata još jedna reč – prezaduženost, kao uslov za stečaj i način na koji je ministar Dinkić objasnio to prošli put nije loše. Mogu da se složim sa time ali, nažalost, u zakonu jeostavljeno toliko prostora da se tumači na sto različitih načina. Verujem da je gospodi ministar to u najboljoj nameri rekao, da je prezaduženost nešto što može da se koristi samo kada preduzeće odluči da se proglasi prezaduženim. Nažalost, to u zakonu ne piše ili nisam umeo to da pročitam ili 28 poslanika u ovoj skupštini to nije razumelo da razume. Bojim se da ćemo imati situaciju da pojam „prezaduženost“ sudije koriste po svim drugim osnovama koji se ne nalaze u zakonu, a imamo mnogo takvih iskustava u zemlji. Poštovani kolega je naveo primer trgovačkih lanaca. Mislim da je mnogo veći problem građevinskih firmi. Svaka građevinska firma u ovoj zemlji spada, po novom zakon o stečaju, u grupu firmi za koje treba raspisati stečaj jer su prezadužene. Znači, sve njihove zgrade, sve njihove lokacije koje su skupo plaćene proteklih godina, danas mnogo manje vrede, ne možda zbog toga što su te firme loše radile, nego zato što je takva situacija u svetu i kod nas. Znači, sve su one danas prezadužene i ako bi neko želeo i imao zlu nameru, ne daj bože, bi mogao da proglasi stečaj u tim preduzećima. Želim da skrenem pažnju da u ovom trenutku govorimo o problemu koji se tiče 60 ili 62.000 preduzeća u ovoj zemlji koja ako u proseku imaju po tri zaposlena, a imaju više. Govorim o problemu koji se tiče 200.000 ljudi. U ovom trenutku imamo 11 poslanika, uključujući i vas, gospodine predsedavajući, iz vladajuće koalicije koji žele da diskutuju o tom problemu. Nije moguće da ih valjda taj problem ne interesuje. Da se vratim i da kažem još jedanput, za 11. član 28 poslanika je predlagalo, molilo, zahtevalo od Vlade da se nešto uradi sa njim. Vi ste se oglušili. Zar vam nije to malo čudno?
Tri minuta i 40 sekundi je iskorišćeno. Reč ima gospodin Srđan Milivojević.
Poštovani gospodine predsedavajući, dame i gospode narodni poslanici, građani Srbije, nisam poznat kao čovek koji voli da govori ljudima iza leđa. Javio sam se posle govora gospodina Dragana Todorovića, ali pošto je pobegao iz sale, želeo bih da malo porazgovaramo na ovu temu da je na vlast u Srbiji „peta kolona“, sačekaću, valjda će se vratiti. Ja ću u ovoj sali biti bar još par godina, za njega nisam siguran. Hvala.
Gospođa Jorgovanka Tabaković ima reč.
Poslanička grupa Napred Srbijo je podnela amandman na član 14, gde ukazuje da stečajni razlog koji znači da nesposobnost plaćanja postoji i to u smislu da 45 dana ne može da izvršava svoje obaveze odnosno da je došlo do trajnog poremećaja u poslovanju, u stvari nije. Nema veze, govorim o članu 11. po ovom osnovu, ali govorim jedan od navedenih razloga, a reći ću ukupno o članu 11. gde nijedan od kriterijuma koji jesu stečajni razlozi u stvari nije precizno definisan. Šta znači prezaduženost, o čemu je kolega govorio? Na koji način se utvrđuje? Na primer, država ima prvo da se zaduži za pokriće tekuće nelikvidnosti u budžetu pet posto od ukupnog prihoda i ona je to prekršila, stoji u izveštaju DRI. Znamo kako se utvrđuje prekršaj, odnosno kako se ustanovljava neki kriterijum. Ovde samo piše prezaduženost. Šta je osnov u odnosu na šta se određuje? Piše da je preteća nesposobnost, čitam član 11. zakona, ako stečajni dužnik učini verovatnim da svoje postojeće novčane obaveze neće moći da ispuni po dospeću. „Učini verovatnim“? Nečuveno. Najzanimljivije - prezaduženost postoji ako je imovina stečajnog dužnika manja od njegovih obaveza. Prisutnu gospodu u ime Vlade pitam da li je u ovoj formulaciji sadržano iskustvo prikazivanja imovine u prospektima za privatizaciju, gde su znale da se izgube, zature, zaborave kvadrati, na hiljade kvadrata preduzeća koja imaju lokaciju u centru Beograda? Da li je reč o preduzećima u kojima je znalo da se zaboravi čitavo postrojenje ili je reč o preduzećima najinteresantnijim u privatizaciji, kod kojih se znalo da se zaboravi u prospektu strani dug odnosno naplata duga iz inostranstva, koja se svesno ostavljala da se posle privatizacije naplati i da navodni kupac, parama baš tog preduzeća, koje su stajale na deviznom računu napolju, isplati preduzeće koje je navodno kupio? Kažem navodno, ali su se takvi ljudi zaista upisivali kao vlasnici preduzeća i to vrlo vredne imovine, vrlo značajnog proizvodnog asortimana i to nisu jedan ili dva slučaja koji su izuzetak. Kako se usuđujete da napišete ovakvu formulaciju i da nas podsećate na taj zločin koji je ostao nekažnjen. Kako se usuđujete da kažete da postoji mogućnost pokretanja postupka i to stečaja koji je navodno opravdan, kada se nesporno utvrdi da je dužnik nesolventan usled trajnog poremećaja u poslovanju, što vi tek utvrđujete pretpostavljajući? Može li se o nečijoj sudbini, životu, plati, poslu odlučivati na bazi učiniti verovatnim, pretpostaviti ili dati kriterijume koji u stvari to nisu? U članu 11. nemate nijedan kriterijum koji se zaista može nazvati stečajnim razlogom i zaista je nečuveno da ovakva formulacija onoga što znači promenu nečijeg načina poslovanja odnosno gašenja bude sadržana u nečemu što pretenduje da se nazove zakonom.
Iskorišćeno je četiri minuta od vremena poslaničke grupe. Da li se još neko javlja za reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Mladen Grujić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Mirko Munjić.
Ovde smo tražili da se u članu 11. stav 3. reč „trajnija“ briše, a u tački 1. broj „45“ da se zameni brojem „90“. Član 11. govori o stečajnim razlozima i u tački 1. kao prvi od stečajnih razloga predviđena je ova trajnija nesposobnost plaćanja. Tražili smo da se reč „trajnija“ izbriše. Zašto? Zato što ovakva odrednica dozvoljava mogućnost slobodnog tumačenja, jako ekstenzivnog, jako širokog tumačenja, a samim tim i mogućnost zloupotreba koje u praksi mogu nastupiti. Dakle, ovde može doći do situacije da dođe do vrlo različitog tumačenja od slučaja do slučaja, jer ono što je u nekom slučaju trajnija nesposobnost plaćanja za nekog, u drugom slučaju, u tumačenju nekog drugog ne mora biti trajnija nesposobnost. Vlada se u obrazloženju neprihvatanja amandmana čak nije ni osvrnula na predlog brisanja odrednice „trajnija nesposobnost plaćanja“. Ako se pažljivo čita deo obrazloženja koji se odnosi na rok od 45 a ne 90 dana, kako smo tražili u amandmanu, rekli bismo ko ne zna gde i u kakvom društvu živimo, da živimo u jednom idealnom, harmoničnom, finansijskom ambijentu, gde se neuredno izmirenje obaveza malate ne odmah sankcioniše. Stvarnost je sasvim drugačija. Da je idealno ne bi bilo toliko firmi u blokadi zbog neizmirenja obaveza. Rok koji predlažemo je primereniji i zbog toga treba prihvatiti ovaj amandman.
Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član11. amandman je podneo narodni poslanik Radiša Ilić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Dušan Marić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 11. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na naslov iznad člana 12. ičlan 12. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Reč ima gospodin Buha.
Dame i gospodo narodni poslanici, uvaženi građani Srbije, kao i kod prethodnog člana, u ovom članu 12. predložio sam da se reč - trajnije briše. Zašto brisati? Naime, ova reč nema mesta u ovom članu, a i u jezičkom smislu ne znači ništa. Ako je u članu 11, kada su navođeni razlozi stečajnog postupka, rečeno da trajnija nesposobnost plaćanja postoji ako stečajni dužnik nije odgovorio svojim obavezama u roku od 45 dana od dana dospelosti obaveza ili potpuno obustavi plaćanje u neprekidnom trajanju od 30 dana, šta znači trajnije? Propisani su rokovi. Rokovi su prekluzivni. Ne mogu se prekoračiti. Šta znači trajnije? Smešno je obrazloženje koje sam dobio na ovaj amandman. Vlada kaže - amandman se ne prihvata iz razloga što je dužnik nesposoban za plaćanje već prvog dana neizmirenja svojih obaveza. Šta znači trajnije? Kaže dalje - termin trajnije ukazuje na postojanje vremenskog period u kome dužnik mora biti nesposoban za izmirenje obaveza, da bi se mogao pokrenuti stečaj, a što je uređeno članom 11. Direktno ukazuje da se podrazumeva da može još to da traje itd. Nema prekluzivnosti ova dva roka koja su postavljena od strane predlagača zakona. Kaže - u dosadašnjoj praksi ovaj termin nije doveo do spornih tumačenja, niti do nekonzistentne primene. Čudo. Uradimo jezički nešto što je nepotrebno i onda kaže da nije izazvalo nekonzistentne uslove pretpostavke. Čudo, ali to se i kod nas dešava.
Na član 12. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Mladen Grujić.
Moj kolega Srđan Spasojević je podneo amandman sa željom da rešimo problem velikog broja preduzeća koja stoje u nekakvom polustanju blokade, ništa se ne dešava jer niko nema da uplati troškove za pokretanje stečaja i mi smo predložili da Uprava prihoda bude ta koja je obavezna da to uradi i dobili smo odgovor da za to para nema. To nije dovoljno dobar odgovor. Svakako da je to problem, ali ovaj novi zakon o stečaju treba da reši probleme koje imamo i na ovaj način ih nećemo rešiti.
Jedan minut je iskorišćen od vremena poslaničke grupe. Na član 13. amandman je podnela grupa od 20narodnih poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Gospodin Zoran Babić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, Vlada Republike Srbije je u članu 13. zakona o stečaju pokazala vrhunac licemerja, jer je predvidela da u slučaju da je imovina stečajnog dužnika neznatne vrednosti, sva sredstva koja ostanu po pokriću troškova stečaja uplaćuju se u budžet RS. Vama, gospođo ministre, kao ovde jedinom prisutnom predstavniku Vlade, nije važno što je procenat namirenja stečajnih dužnika i stečajne mase u Srbiji ne samo najmanji u regionu nego i u celoj Evropi. Podsetiću vas da je stepen namirenja stečajnih poverilaca u Rumuniji, Bugarskoj, Hrvatskoj i u našem najbližem okruženju oko 30%, u Nemačkoj 52,2%, a u zemljama OECD 68,6, dok je u Srbiji to jedva 10%. Pored ovakvih podataka se čudite - zašto stečajni poverioci nisu zainteresovani za stečajni postupak? Zašto je u Srbiji takvo stanje? Zato što ste obezbedili uslov i zakonsku regulativu da Srbija ima i najskuplji stečajni postupak u Evropi i on u Srbiji iznosi čak 23% stečajne mase, dok je u Bugarskoj i Rumuniji od 9%, a u Nemačkoj jedva 8. Ovakvi članom 13. ne definišete kolika je to neznatna vrednost. Još više poskupljujete troškove stečaja, a da pri tom ne hajete za stečajne poverioce koji su kao i cela srpska privreda u veoma teškom stanju. Amandman SNS se odnosi na brisanje dela stava 3. u članu 13. i to dela u kome se kaže - ako po pokriću nastalih troškova preostanu sredstva, ta sredstva se uplaćuju u budžet RS. U obrazloženju ste naveli da se amandman ne prihvata, jer se po definiciji radi o imovini neznatne vrednosti. Međutim, gospođo ministre, recite nam šta je to po vašem mišljenju, po mišljenju Vlade RS imovina neznatne vrednosti? Kolika je to egzaktna vrednost koja je po vašem mišljenju neznatna? Verujte mi i ono što je za vas neznatno, za ovako osiromašenu srpsku privredu i stečajne poverioce je veoma značajno i bitno. Svrha celog ovog zakona je da što pre pokrenete stečaj u preostalih neprivatizovanih 350 društvenih preduzeća sa preko 5.000 zaposlenih, da raznim beneficijama nagradite vaše stečajne upravnike koji mogu biti čak i lica osuđena na pravosnažnu kaznu zatvora do pet godina i da kroz veliku muku koja se zove stečaj želite da za budžet RS obezbedite sredstva. Zašto su vam potrebna ta sredstva? Da po nekoliko puta asfaltirate iste ulice na Voždovcu, bez tendera i bez ikakve projektne dokumentacije. Treba vam za paketiće od po dva kilograma šećera i brašna kojima pokušavate da potkupite građane Voždovca. Siguran sam da građani Voždovca i Srbije znaju da oni koji danas tim paketićima nude mito sutra će, ako bi nastavili da vrše vlast na Voždovcu, tražiti mito, ali mnogo veći nego što je to brašno i šećer. Onaj ko nudi mito, kao što to radi Dragan Đilas i DS, spreman je i da primi mito. Građanima Voždovca i Srbije je potrebna drugačija vlast i drugačija Vlada. Zbog toga, prihvatite amandmana SNS. Smanjite troškove stečajnog postupak, a onda najveći deo stečajne mase prosledite, ne budžetu RS nego stečajnim poveriocima.
Iskorišćeno je dva minuta i 20 sekundi od vremena poslaničke grupe. Reč ima gospođa Jorgovanka Tabaković.
Moje reagovanje je bilo vezano ne za ovaj amandman nego za sve amandmane. Od kada smo otvorili raspravu u pojedinostima dolaze reči samo sa strane opozicije. Predstavnici Vlade ćute. Čekaju da iscuri vreme u kojem će se obaviti rasprava i neko može pomisliti da je ovo nemoć reči ili nemoć argumenata. Uverena sam, kao i sve moje kolege, ne da mislimo da ovo nije nemoć, nego moć reči argumenata može da zakasni, ali ne može da izostane. Kao što su argumenti koji su izneseni u izveštaju DRI stigli zakasnelo, ali su ipak stigli, proizveli buru besmislenih opravdanja, kao npr. ono koje je izrečeno da je i u vreme postojanja izrade izveštaja postojala DRI i izveštaj ne bi sadržao odredbu u kojoj je u stvari zaboravljena da se izvrši valorizacija deponovanih sredstava i to najviše mahom Fonda za restituciju pozitivnim kursnim razlikama. Da li je moguće da neko poveruje - da se završni račun bilo kog budžeta radi po savetu ili preporuci bilo koje institucije ili se radi po Zakonu o računovodstvu i po ostalim zakonskim propisima koji regulišu tu oblast? Ja sam čvrsto uverena da sve ono što je na jednoj četvrtini kontrolisanih delova Vlade, agencija i ono što se zove javni novac, dovoljno ozbiljno da proizvede odgovornost onih koji su zloupotrebljavali novac, odnosno da će građani da shvate da je besmisleno povlačiti dokumenat koji se odnosi na prošle događaje, jer on ne može da se promeni, ovakav zakon i ono što, na primer, Narodna banka u projekciji monetarne politike i učincima nove politike predlaže. A vama savetujem da pogledate sajt Narodne banke - aktuelnu monetarnu i makroekonomsku politiku i kretanja. Tu ćete naći predlog da se promeni struktura devizne obavezne rezerve, gde piše - da će se bankama članicama Bečke inicijative promeniti stopa obavezne rezerve, dinarske, i biti različita u odnosu na druge. To je nešto što još uvek može da zapanji čoveka u Srbiji. Narodna banka propisuje selektivnu obaveznu rezervu za banke članice Bečke inicijative? Kakva je to formalna organizacija? Kakva je to povlašćena bankarska institucija koja može tako promenjenim merama oslobođene dinare da troši za povećanje kreditne aktivnosti, kupovinu neophodnih deviza i za plasman u hartije od vrednosti ili hartije od vrednosti Narodne banke Srbije ili države? Da li vi verujete u ovo što sam vam iznela i u šta možete da se uverite na sajtu NBS, kada u tom istom izveštaju nađete podatke - koliko je država potrošila, plaćajući kamate na ovo, koliko je prekršila zakon, prekoračujući mogućnost da štampa ovakve hartije od vrednosti. Ako nekome ovo deluje nerazumno, to znači da se banke ne bave kreditiranjem, nego trguju - sa Narodnom bankom i državom, bez obzira na upozorenje koje traje već dve godine o pogubnoj politici koju država finansira i podstiče, odnosno vi se bavite ovakvim ponašanjima. Zaista mislim da vi potcenjujete snagu reči i argumenata koje ovde iznosimo i volela bih da se malo odgovornije odnosite prema svemu onome što govorimo i da vam ćutanje ne bude jedini argument. Zaista bih vas molila da malo ozbiljnije razmotrite sve ovo što smo vam kao pisane dokumente izneli i sve ono o čemu ovde govorimo, jer ćutanje može biti spas - ali ne i za Vladu.
Pet minuta i 10 sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 14. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Reč ima gospodin Milorad Buha.
Članom 14. Predloga zakona o stečaju predviđeno je da se stečajni postupak ne sprovodi prema Republici Srbiji i AP, jedinicama lokalne samouprave i fondovima ili organizacijama obaveznog PIO i socijalnog i zdravstvenog osiguranja, pravnim licima, znači ovo je bitno, odnosno pravnim licima čiji je osnivač Republika Srbije, AP ili jedinica lokalne samouprave, a koja se isključivo ili pretežno finansiraju kroz ustupljene javne prihode ili iz republičkog budžeta, odnosno iz budžeta AP, jedinice lokalne samouprave. Predlog koji je stigao kroz ovaj amandman je - da se ovo "ili pretežno" briše. Zašto? Zbog toga što zakonska formulacija mora da bude jasna. Šta znači pretežno? Koliko je to procenata i koliki je to nominalni iznos - nepotpuno je i nejasno? Sada da čujete šta Vlada kaže na ovaj amandman, odnosno u odgovoru na moj amandman kaže sledeće - amandman se ne prihvata budući da je termin "pretežno" dovoljna smernica za odlučivanje sudova, u konkretnom slučaju. Dovoljna je smernica, a ocena pretežno budžetskog finansiranja, ostavljena je sudu da o njoj odluči, u svakom konkretnom slučaju. Znači, sud može kako hoće, pretežno, pa sad sud neka odlučuje. Dalje kaže - svako preciznije propisivanje bi bilo necelishodno i prenormiranje. Ovo je stvarno glupo. Ovo je glupo, bez obzira na sve, odnosno ne znam ko je pisao, ali potpis je od strane Vlade. Ovo je baš, slažete se predsedavajući, ovo je "prenormiranje". Mislim da je dalje obrazloženje suvišno. Začuđuju ovakvi odgovori Vlade, ali s obzirom ko tamo radi i ko piše ove odgovore, ne začuđuje ništa.
Na član 14. amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da.) Ima reč gospođa Jorgovanka Tabaković.
Dva minuta koja pripadaju uz amandman. Znači, stečajni postupak je predviđen - za one za koje država proceni da treba nad njima, na primer, po sili zakona otvoriti postupak, za one za koje pretpostavi da neće moći da izmire obaveze, koji su krivicom drugih došli u to stanje nelikvidnosti, kod kojih ne znamo kojim kriterijumom proceni da su im veće obaveze nego imovina. Stečaj se ne može ipak izvršavati, to mora doslovce da se naglasi - nad javnim agencijama, centralnom registru, depou i kliringu hartija od vrednosti, i onima koji se isključivo ili pretežno finansiraju kroz usluge na javne prihode. Da li vi mislite da je zaista u redu, svim mogućim i nemogućim zakonima, sredstvima zaštite, visokim zidovima neuvida onoga što ovakve organizacije rade, zaštititi ih od stečaja - a zašto? Da li te institucije treba da pokažu da rade u korist državne uprave, odnosno građana zbog kojih postoje - da imaju kvalitetne i jeftine usluge, transparentno poslovanje i način rada ili treba da rade ono što njima odgovara, onima koji su ih osnovali, onima koji sa njima posluju, da ih zaštitite iako država nad njima nema nikakvu kontrolu? Ima eventualno jednog ili dva člana upravnog odbora, koji ne podnose izveštaje. Ove agencije stupaju u kupoprodajne i ugovorne odnose sa raznim drugim privrednim društvima. Znači, takođe mogu nekome da nanesu štetu i da taj neki poverilac zatraži nad njima izvršenje stečaja, ali ih vi štitite. Kojim razlogom i čime one to zaslužuju? Koji to posao od interesa i kvalitetno obavljaju, ako su na spisku onih koji zarađuju od građana milijardu i 300 miliona evra, čineći monopolske usluge koje im je država prepustila, a nad kojima država nema uvid? Ovo je vrhunac onoga što se zove - misliti samo o sebi, o sebičnosti države, koja može da se ponaša ovako - zato što stečaj nad državom još nigde nije sproveden.
Pedeset je sekundi od vremena poslaničke grupe. Na član 15. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 18. amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 19. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 19. amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima gospođa Jorgovanka Tabaković.
Gospodine Novakoviću, počeli ste brzo da čitate ove amandmane kao da ste išli na obuku kod predsednice Skupštine, ne još tako brzo, ali teško vas je stići. Član 19. predviđa status službenog lica i pogledajte kakva se zaštita stečajnim upravnicima ovde omogućava, ali tako uvijeno, pa se ne kaže – imaju imunitet, nego se kaže – imaju status službenog lica u smislu odredaba Krivičnog zakonika kojim se reguliše položaj službenog lica. Najmanje što jedan zakonski propis mora da zadovolji, to je da bude jasan i precizan. Zašto u ovom zakonu postoji ovlašćena organizacija koja će se baviti stečajnim upravnicima, a znamo da po zakonu postoji agencija za licenciranje stečajnih upravnika? Zašto idete u takvu nepreciznost? Da li imate nameru nešto da naknadno menjate, pa tu organizaciju nazivate ovlašćenom organizacijom? Da li se stidite što oni koji su u ovoj zemlji proizveli najviše gneva i uzimali po više stotina hiljada nagrade za štetu koju su učinili, sprovodeći stečajne postupke ili izvršavajući naloge onih zbog kojih su tu bili dovedeni i samo odabrani, da im pružate zaštitu koju imaju službena lica u smislu imuniteta? Kažete – rade odgovoran posao i često su izloženi napadima onih nad kojima treba da sprovode odluke, pa ih još štitite time što oni te odluke sprovode kao po nalogu suda. Ne zaslužuju stečajni upravnici status koji im ovde dodeljujete i zaista mislim da je ova odredba potpuno suvišna u članu 19. i da je obavezno brisati, jer ako su proizveli odijum javnosti svojim apetitima i pohlepom, šta je ovo drugo, nego zaštita od osude onih koji bi s pravom stavili primedbu da ovi i ovakvi ljudi ne treba da budu zaštićeni imunitetom?
Od vremena poslaničke grupe 20 sekundi. Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Srđan Spasojević. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 20. amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima gospođa Jorgovanka Tabaković.
Član 20. je izuzetno interesantan po svom poslednjem stavu, gde uvodi u ovaj zakon i inače u naš pravni sistem ministra nadležnog za poslove stečaja. Verujte da sam imala nevericu da se neko usudio da na ovakav način uđe u nadležnost Ministarstva za pravosuđe. Šta je stečaj kao postupak? Da li on potpada pod sudsku nadležnost? Da li se nad njim primenjuju odredbe parničnog postupka ili je za gospodina Dinkića i vas koji ste pisali za njega ovaj zakon najbitnije to da se stečaj sprovodi nad privrednim društvima i pravnim licima iz oblasti privrede, pa ste nadležnost ministra za stečaj stavili kao onoga ko se bavi poslovima ekonomije i regionalnog razvoja? Zaista je neverovatno da preplitanje tri odvojene grane vlasti u kojem izvršna vlast pokušava da stavi pod svoju kontrolu i zakonodavnu vlast i sudsku vlast, sada poprima razmere takve da čak i u okviru izvršnog organa, odnosno vlade, ministar nadležan za poslove regionalnog razvoja i privrede zalazi u nadležnost ministra pravosuđa koji bi se morao, po prirodi stvari, baviti ovim poslom. Znam da ima mnogo slučajeva gde imate problem kako odrediti nadležnost, s obzirom na to šta je preovlađujuća karakteristika za određivanje nadležnosti. Postoji problem određivanja načina carinjenja robe u zavisnosti od toga koliko se u određenu robu ugradi domaćeg ili stranog materijala. Da li je ovde preovlađujuće to što se nad nekim preduzećem otvara stečaj, kao pravni postupak, ili to što su privredna društva u oblasti privrede? Ili je preovlađujuće bilo to što će gospodin ministar navedenim metodom slučajnog odabira, koji je ovde samo naznačen kao nova metoda, birati ljude koji će se pitati o životu i smrti zaposlenih i o postojanju ili ukidanju privrednih društava? Mislim da vaš zakon u priličnoj meri diskredituje u smislu pravnog postupka, u smislu zasnovanosti ovog zakona na pravnom sistemu Republike Srbije, baš ovaj član i on jeste na neki način dokaz vaše poslušnosti i stavljanja te poslušnosti u službu čoveka, a ne stavljanja vaše profesionalnosti u službu zakona koji treba da služi građanima. Vas kao jednog od autora, zaista mislim da ovaj član zakona ne preporučuje za dalje pisanje, ni ovakvih ni bilo kojih zakona.
Iskorišćeno je minut i 20 sekundi od vremena poslaničke grupe. Na član 20. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Da li neko želi reč? (Ne) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanik Goran Mihajlović. Da li neko želi reč? (Da) Reč ima gospodin Mihajlović.
Dame i gospodo narodni poslanici, građani Srbije, članovi od 19. do 34. Predloga zakona o stečaju odnose se na pravni položaj i status, ovlašćenja i delokrug rada stečajnog upravnika, koji je jedan od četiri relevantna organa u sprovođenju stečajnog postupka, a kako je praksa pokazala, često puta možda i najznačajnija karika u osetljivom lancu koga čine stečajni sudija, stečajni upravnik, skupština poverilaca i odbor poverilaca. Razlog za ovu moju prethodnu tvrdnju je taj što je u okviru delokruga poslova, tj. ovlašćenja stečajnog upravnika navedeno čak nekih 20 različitih stavke koje su u njegovoj nadležnosti i on većinu od tih poslova obavlja potpuno samostalno, ima ovlašćenja da podiže kredite, da uzima zajam, odnosno da vrši nadzor nad domaćim i stranim fizičkim i pravnim licima koja su uključena u poslove stečaja. Da je mnogo, mnogo je. Sama ta činjenica govori da nije svejedno ko će i pod kojim okolnostima biti postavljen na jednu ovako odgovornu i važnu funkciju, od koje često zavisi sudbina čitavog preduzeća, a samim tim i sudbina stotine i stotine radnika i njihovih članova porodica. Stoga se moj amandman odnosi na član 21. spomenutog predloga zakona koji propisuje ograničenja u imenovanju stečajnog upravnika, pa je, između ostalog, ovim članom navedeno nekih devet slučajeva, odnosno devet razloga zbog kojih se određeno lice ne može imenovati za stečajnog upravnika. Najvažniji od tih razloga bi bili: ako se trenutno lice nalazi u pritvoru ili se protiv njega vodi krivični postupak, ako je bračni drug, krvni ili tazbinski srodnik stečajnog sudije ili direktora stečajnog dužnika, ako je solidarni dužnik sa stečajnim dužnikom, pa ako je u poslednje dve godine pre otvaranja stečajnog postupka to lice bilo direktor član organa upravljanja ili nadzornog odbora preduzeća, ako je poverilac ili dužnik stečajnog dužnika i na kraju, ako je to lice preduzetnik koji se bavi nekom delatnošću koja je konkurentna sa delatnošću stečajnog dužnika. Zato predlažem da se u članu 21. ispred postojeće tačke 1. doda nova tačka 1. koja bi glasila: „Ako je zaposleni u stečajnom dužniku“. Na taj način bi postojeće tačke od 1. do 9. postale tačke od 2. do 10. Naime, šta je bio razlog za podnošenje amandmana u nabrajanju okolnosti pod kojima određeno lice ne može biti postavljeno za stečajnog upravnika, očito da je predlagač zaboravio da to ne može biti lice koje je već zaposleno u stečajnom dužniku, što bi samo po sebi bilo nedopustivo. Ako se ovaj amandman ne bi usvojio, onda ne bi bilo nikakvih smetnji sa pravne strane, da na mesto stečajnog upravnika bude imenovano lice koje je u njemu zaposleno. Stoga, bilo bi mnogo bolje i pametnije da danas ovde raspravljamo o nekom zakonu koji bi se bavio oživljavanjem proizvodnje, nažalost, propalim srpskim preduzećima, ne da donosimo zakone koji će brže i efikasnije stavljati katanac na veliki broj državnih i društvenih firmi, koje očito pod jednom ovakvom neodgovornom vlašću, sve teže i teže mogu da opstanu na tržištu. Na kraju bih želeo da izrazim žaljenje što ovde nije gospodin Mlađan Dinkić, koji je bio najavljen za današnju sednicu, jer bilo bi logično da mu postavimo svi pitanje – da li je i od koga on određen za stečajnog upravnika celokupne srpske privrede?
Od vremena poslaničke grupe je iskorišćeno dva i po minuta? Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 21. amandman je podneo narodni poslanikZoran Krasić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Milorad Buha.
Kolega Krasić je podneo amandman i zatražio da se u članu 21. stav 1. tačka 1) brišu reči – ili koje ga čine nedostojnim za obavljanje poslova stečajnog upravnika. Zbog javnosti moram pročitati odredbe člana 21, gde kaže – za stečajnog upravnika ne može biti imenovano lice koje je, pa kaže, u pritvoru za vreme trajanja pritvora ili protiv koga je po službenoj dužnosti pokrenut krivični postupak. Lice koje je pravosnažno osuđeno za delo za koje je zaprećena kazna preko pet godina, i na kraju, u tim kumulativnim nabrajanjima kaže – ili koje ga čini nedostojnim za obavljanje poslova stečajnog upravnika. Šta znači biti dostojan odnosno nedostojan? Kolega Antiću, vi ste pisali ove odredbe ovoga predloga zakona. Voleo bih da mi kažete, gde se to vadi potvrda o dostojnosti i o nedostojnosti? Koji je to državni organ koji će vam izdati potvrdu i kako ćete proceniti, na temelju dokumentacije koje vam dostavljaju stečajni upravnici, njegovu dostojnost ili nedostojnost? U obrazloženju ovoga predloga zakona, odnosno ovog amandmana kaže se sledeće – amandman se ne prihvata s obzirom na to da je pitanje dostojnosti za obavljanje poslova za određene profesije, kao što je profesija stečajnog upravnika, naročito imajući u vidu, da je on dužan da postupa u interesu stečajnih i drugih poverilaca koje ga najčešće neće ni birati. Za obavljanje tih poslova potrebno je da te poslove može da obavlja to lice koje je dostojno da obavlja takve funkcije. Konačno, nije nepoznato u zakonodavstvu Republike Srbije, jer ga poznaje važeći Zakon o advokaturi sa vrlo sličnim tekstom normi. Kolega Andriću, baš bih voleo da se oglasite, s obzirom da nema ministra. Dobro bi bilo da date obrazloženje. Ovo je jako smešno. Ovo će stvoriti zloupotrebu u praksi. Onaj ko bude odlučivao, jednostavno će odbiti one koje on hoće i kaže – niste dostojni, ne možete biti stečajni upravnik. To je zloupotreba prava, samo da znate. Hvala vam.
Od vremena poslaničke grupe je iskorišćeno dva minuta i 25 sekundi. Na član 21. amandman je podneo narodni poslanikMladen Grujić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 22. amandman je podneo narodni poslanik Zoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 221. amandman je podneo narodni poslanikMladen Grujić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podneo narodni poslanikZoran Krasić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 231. amandman je podneo narodni poslanikVladan Batić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 231. amandman je podneo narodni poslanikMirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Munjiću.
U članu 23. tražili smo da se stav 6. briše. Podsetiću da stav 6. kaže da rešenja iz stava 1. i 5. su konačna i protiv njih se može voditi upravni spor. U kojim situacijama se može voditi upravni spor? On se može voditi ukoliko su ispunjeni uslovi iz st. 1. i 5. ovog člana. Podsetiću samo da stav 1. govori ko izdaje licencu za obavljanje poslova stečajnog upravnika i kaže da tu licencu izdaje ovlašćena organizacija, i to svojim rešenjem o izdavanju licence. Stav 5. govori o tome, da u slučaju da nisu ispunjeni uslovi za izdavanje licenci iz ovog člana, ovlašćena organizacija donosi rešenje o odbijanju zahteva za izdavanje licence. Konačnost rešenja, uz mogućnost vođenja upravnog spora, koja se predviđa članom 23. stav 6. Predloga zakona, može dovesti do određenih neželjenih posledica. Do neželjenih posledica koje se odnose na odugovlačenje postupka. U razlozima stečaja, vi predviđate rok od 45 dana sa obrazloženjem brzine i efikasnosti stečajnog postupka, a ovde zbog izgleda nepoverenja u konačnu odluku ovlašćene organizacije za izdavanje licenci, vi dozvoljavate mogućnost vođenja upravnog spora. Ako ovlašćena organizacija konstatuje da nisu ispunjeni uslovi za izdavanje licence i to potkrepi očiglednim, jasnim i argumentovanim dokazima, vođenje upravnog spora bi moglo samo dodatno da uspori postupak, što verovatno nije intencija predlagača zakona. Moglo se ovde naložiti sigurno da dođe do određenih ispravki, nepravilnosti u nekom kraćem roku, a ne vođenje upravnog spora. Međutim, izgleda da je ovde važnije, što kažu – zašto prosto, ako može komplikovano.
Od vremena poslaničke grupe iskorišćeno 35 sekundi. Na član 23. amandman je podneo narodni poslanik Mladen Grujić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 23. amandman je podnela narodna poslanica Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospođa Radeta.
Član 23. i ovaj amandman koji sam podnela odnosi se na stav poslednji, deveti, koji kaže – da ministar bliže propisuje program i način polaganja stručnog ispita. Inače, član 23. ceo govori o licenci za obavljanje poslova stečajnog upravnika. Naravno, amandman nije prihvaćen, još Vlada kaže da to nije prihvaćeno iz razloga da ovlašćenja za donošenje podzakonskih akata može zakonom dati nadležni ministar. Kaže – što je učinjeno važećim Zakonom o stečajnom postupku. Kao da je važeći Zakon o stečajnom postupku Ustav Republike Srbije, pa on može da bude osnov. Uostalom, da je dobar ovaj zakon, ne bi bio menjan sa ovoliko članova. Opet skrećem pažnju da član 136. stav 2. Ustava Republike Srbije kaže da poslovi državne uprave obavljaju ministarstva i drugi organi državne uprave određenim zakonom i naravno, to nikako ne može biti ministar kao starešina organa. Ovaj stav 9. člana 23. kaže da ministar bliže propisuje program i način polaganja stručnog ispita, kao i način izdavanja i obnavljanja licenci. Imam ovde uputstvo za popunjavanje testa i test za polaganje ispita za stečajnog upravnika, za licenciranje, i to od strane Agencije za licenciranje stečajnih upravnika. Sada se pitam, i da je ovde ministar Dinkić, on bi znao odgovor, gospođa ministar verovatno ne zna, da li je ovaj test koji je dala Agencija za licenciranje stečajnih upravnika suprotan ovom zakonu, a kao pravnik vidim da jeste? Zašto se Mlađan Dinkić meša tamo gde mu nije mesto? Samo nekoliko primera iz ovog testa ću da pročitam, a ostatak ću kad budemo govorili o stečajnim upravnicima, samo da bih javnosti pokazala koliko su ova pitanja besmislena i koliko ne znače ništa. Šta znači to kojoj stranci neko pripada, odnosno predstavnici režimskih stranaka su isključivi stečajni upravnici. Mi to dobro znamo, to je javna tajna u Srbiji i to koliko stečajni upravnici zarađuju. Čuli ste malopre podatak od gospodina Todorovića, 334 miliona dinara za godinu dana za stečajne upravnike za četiri banke koje su neopravdano stavljene pod stečaj. Stečajni upravnik je, sasvim sigurno, najunosnije zanimanje u Srbiji. Zna se da svaki grad ima po nekoliko bogom danih koji mogu da rade taj posao, a da bi mogli da ga rade, formalno su testirani. Sada ćete čuti samo nekoliko pitanja koja su, otprilike, kao ona iz viceva - da li voda može da se prenosi sa mesta na mesto u rešetu. Recimo, pitanje: koji je sud nadležan da sprovodi stečajni postupak? Onda imate odgovor: opštinski, okružni, trgovinski, viši trgovinski. Prethodno se kaže da se test popunjava isključivo hemijskom olovkom, da ne sme da se drži mobilni telefon, računar i slično. Prvo, kakve veze ima znanje stečajnog upravnika s time koji je sud nadležan da sprovodi stečajni postupak? To je prvo pitanje. Da li postoji neko ko je prošao pored pravnog fakulteta, a da ne zna da sve što je u vezi sa stečajem, svaki postupak može da bude vođen samo pred trgovinskim sudom. Ili, recimo, pitanje: koji je sastav stečajnog veća? Kakve veze ima to sa stečajnim upravnikom? On će da podnese zahtev, a koji je sastav stečajnog veća, to regulišu neki propisi. Zamislite, građanin koji podnosi bilo kakvu privatnu tužbu, ne može da je podnese ako ne zna u kom sastavu veća sud će da odlučuje po toj tužbi. Ovo je zaista sačuvaj bože. Ili, pitanje: rešenje o pokretanju stečaja ne sadrži: 1) postojanje stečajnog razloga, 2) ime, prezime i sedište stečajnog suda, 3) rok za prijavu potraživanja, 4) ime, prezime i sedište stečajnog poverioca. Kakve veze ima da li stečajni upravnik ovo zna ili ne zna? Ovo mora da zna sud i kad sud dobije zahtev za sprovođenje stečajnog postupka, ako eventualno nije zahtev u skladu sa propisom, onda će sud da upozori stečajnog upravnika, da mu da određeni rok i da mu kaže u kom smislu će da izvrši ispravak podneska. Ili, biser pitanje:strani predstavnik može da se obrati trgovinskom sudu, a ovo je test iz 2008. godine, 1) preko Ministarstva pravde, 2) preko Ministarstva privrede, 3) preko Ministarstva inostranih poslova državne zajednice, 4) neposredno. Mislim da su svi ovi Mlađini toliko inteligentni da su zaokružili ovo pod 3) preko Ministarstva inostranih poslova državne zajednice koju je, pored ostalih DOS-ovaca, uništio i Mlađan Dinkić.
Četiri minuta i 15 sekundi od vremena poslaničke grupe. Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Da li neko želi reč? (Da.) Gospođa Radeta.
Član 24. stav 3. Predvideli smo da se stav 3. iz Predloga zakona briše. Stav 3. kaže da licu koje ne ispunjava uslove iz stava 2. tačka 2. ovog člana ne može biti izdata ni nova licenca. Stav 2. tačka 3. kaže da lice koje ne ispunjava uslove iz stava 2. tačka 2. ovog člana, odnosno koje ne priloži dokaz da je u poslednje dve godine obavljao poslove stečajnog upravnika ili druge stručne poslove vezane za stečajni postupak, takvom licu se obnavlja, na zahtev stečajnog upravnika, licenca koja se podnosi ovlašćenoj organizaciji. Mislimo da ovo treba da se briše i rekli smo da se amandmanom predlaže brisanje, jer nema pravno utemeljenje u pravnom sistemu Republike Srbije. Nažalost, mnoge odredbe ovog predloga zakona nemaju pravno utemeljenje u pravnom sistemu Republike Srbije, ali Vlada kaže da se amandman ne prihvata iz razloga što se ovim stavom uvodi obaveznost prisustva stručnim skupovima, odnosno edukacija i usavršavanje kao uslov za obnavljanje licence onim licima koja za vreme važnosti licence nisu obavljali poslove stečajnog upravnika, pa se njihova stručnost, sposobnost i rad ne mogu oceniti kroz nadzor, čime se jača razvoj profesije stečajnog upravnika. Zamislite, "profesija stečajnog upravnika", ovo je stvarno genijalno, i pruža šanse onima koji iz bilo kog razloga nisu bili u prilici da obavljaju te poslove tokom relevantnog perioda, da ipak licencu obnove sa obrazloženjem da su putem pohađanja kurseva očuvali svoja znanja i dalje ih unapredili, što je jedan od osnovnih uslova za obnavljanje licence. Nagradno pitanje: da li je ovo uslov da neko može biti ponovo izabran za licenciranog upravnika ili ovo genijalno pitanje - da li može strani predstavnik da se obrati trgovinskom sudu preko Ministarstva inostranih poslova državne zajednice koja, nažalost, odavno ne postoji?
Četrdeset pet sekundi od vremena poslaničke grupe. Da li još neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Boris Aleksić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Dejan Mirović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.)
Mi smo predvideli da se u članu 24. stav 7. briše. Stav 7. kaže da su rešenja iz stava 6. konačna i protiv njih se može voditi upravni spor, dakle, u slučaju da lice koje ne ispunjava uslove iz stavova 2. i 3. ovog člana, a podsetiću da stavovi 2. i 3. kažu da to lice nije savesno obavljalo poslove stečajnog upravnika i to u skladu sa standardima i kodeksom etike ili u drugom slučaju, nije dostavilo dokaz da je poslednje dve godine obavljao poslove stečajnog upravnika. Dakle, u takvim slučajevima ovlašćena organizacija može doneti rešenje o odbijanju zahteva za obnavljanje licence, odnosno rešenje o oduzimanju licence, na osnovu kojih ga briše izimenika stečajnih upravnika. Znači, ukoliko mu oduzme licencu, ono se briše iz imenika stečajnog upravnika. Upravni spor koji bi se vodio u ovim slučajevima, mogao bi samo da napravi jednu vrstu konfuzije u ovoj oblasti, pogotovo u već započetim postupcima stečaja. Ulazak novih stečajnih upravnika u već započeti stečajni postupak, pa eventualno vraćanje starog stečajnog upravnika po završetku upravnog spora u taj isti upravni postupak, samo bi dodatno otežalo već ionako komplikovane postupke stečaja. O savesnosti obavljanja poslova stečajnih upravnika, u skladu sa standardima i u skladu sa kodeksom istine, može se diskutovati, jer to podleže nečijoj oceni. Međutim, ako ovaj nije dostavio dokumentaciju da se zadnje dve godine bavio poslovima stečajnog upravnika, šta tu onda ima da se vodi upravni spor? Međutim, i ovde se stvar komplikuje, kao i na mnogim mestima. Mislim da ovaj amandman treba prihvatiti.
Trideset sekundi od vremena poslaničke grupe. Na član 24. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Reč ima gospodin Perić.
Dame i gospodo narodni poslanici, poštovani građani Srbije, čim se nečeg uhvati Mlađan Dinkić ono mora da ne valja, suši se, vene, sve najgore. Da li je trebalo menjati Zakon o stečaju? Naravno da jeste. Da li nam je dug proces izlaska iz stečaja? Naravno da jeste. Mi smo očekivali u Predlogu zakona, pre nego što smo ga mogli i imali priliku da pročitamo, da će tu biti data neka dobra rešenja za prevazilaženje tih problema. Međutim, od toga nema ništa. Koliko su poslanici stranke G17 plus zainteresovani da slušaju i prate ovu problematiku, pokazuje onaj red tamo gde nema nijednog. Gospođo Matić, kada je bio šef vaše stranke, bili su svi tu. Kada ste vi, nema nikog. Svaka čast potpredsedniku Skupštine, eto, on je tu, bar vas on hrabri i bodri. No, da mi malo pričamo o amandmanu koji je SRS podnela na član 24. ovog predloga zakona. Član 24. u delu ovog zakona govori o organima za sprovođenje stečaja, i tu su stečajni sudija, stečajni upravnik, skupština poverilaca i odbor poverilaca. Skupština i odbor poverilaca su najčešće ojađeni i ožalošćeni, koji treba da dođu do određenih sredstava po osnovnu raznoraznih potraživanja od stečajnog dužnika, ali stečajni sudija i stečajni upravnik su veoma važne dve karike i od njihove savesnosti i od njihove stručnosti zavisi kako i na koji način će ovaj proces biti završen. Mi smo imali nameru da popravimo ovaj zakon koliko je to moguće, te član 24. reguliše obnavljanje i oduzimanje licence. Ovaj član ima svoj 9. stav na koji smo mi intervenisali na taj način što smo predložili da se briše. Da bi bilo jasno o čemu se radi moram da pročitam stav 9. Predloga zakona. Stečajnom upravniku kome je oduzeta licenca ili kome je zahtev za obnavljanje licence odbijen iz razloga propisanih u stavu 4. ovog zakona, a odbija se iz razloga kada je stečajni upravnik u slučaju kontrole ili već na neki način se sazna, nesavesno obavlja svoj posao da se izda nova licenca u roku od pet godina od dana konačnosti rešenja oduzimanja licence, odnosno rešenja o odbijanju zahteva za obnavljanje licence. On je mogao nesavesno da obavlja posao, mogao je da bude nestručan, mogao je da radi šta hoće. Kad istekne pet godina, mogao je čak da bude i osuđivan, kad istekne pet godina on ponovo može da obnovi svoju licencu i ponovo može da hara, najčešće društvenom imovinom Srbije. Mi ne tvrdimo da među stečajnim upravnicima nema izuzetno stručnih, poštenih, pametnih i dobrih ljudi. Da li ih je manje ili više, nemamo pojma. Uglavnom dižemo svoj glas protiv onih koji nestručno i nesavesno i nepošteno obavljaju svoj posao. Dovoljno je pomenuti stečajnog upravnika Moldovana, kojeg je kolega Petar Jojić vrlo često ovde pominjao i koji je široj javnosti, pogotovo stečajnim upravnicima i stečajnim sudijama, poznat i onda je sve tu jasno, ali kad kažemo - ne treba, ovaj nije dostojan da mu se obnovi licenca, onda Vlada kaže ovako - amandman se ne prihvata iz razloga što je privremena zabrana obavljanja delatnosti kroz uskraćivanje izdavanja licence neophodna zaštitna mera za eliminaciju stečajnih upravnika koji obavljaju svoju dužnost nezakonito. Mi samo predlažemo da oni koji obavljaju svoju dužnost nezakonito nikad više ne mogu to da čine. Čime se jača stručnost, profesionalnost profesije? Mi istrajavamo tu do kraja, a Vlada zamućuje da nemamo pojma šta to ona kaže. U obrazloženju predloženog amandmana nisu navedeni razlozi koji upućuju na osnovanost i opravdanost rešenja navedenog u tekstu amandmana. Na ovaj način se sprečavaju mogućnosti zloupotrebe koje su uočene u praksi. Vlada kao da je podnosila amandman umesto SRS. Mi smo uočili zloupotrebe u praksi i vrlo često stečajnim upravnicima se daje mogućnost da odlučuju o veoma velikoj vrednosti, o velikoj imovini i samo hoćemo da zaštitimo tu imovinu od nesavesnih upravnika. Gospođo Matić, da li sam vas ubedio da prihvatite ovaj amandman?
Četiri minuta i 40 sekundi od vremena poslaničke grupe. Na član 25. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta, koja ima reč. Izvolite, gospođo Radeta.
Član 25. govori o imeniku stečajnih upravnika i stav 4, čije sam brisanje predložila, kaže - u imenik aktivnih stečajnih upravnika ne može biti upisano lice koje je u radnom odnosu, osim ako je zaposleno kod preduzetnika ili ortačkog, odnosno komandnog društva. Gospodo iz Vlade Republike Srbije, moram da vas obavestim da je ovo suprotno Ustavu Republike Srbije, da je ovo gaženje osnovnih ljudskih prava koje predviđa naš Ustav Republike Srbije. Radni odnos je jedinstven i ima isti pravni karakter, bez obzira da li je zasnovan u državnim organima, u privredi, kod preduzetnika ili bilo kojoj drugoj instituciji. Prosto je neverovatno da vam je palo na pamet da ovakav stav ugradite u član 25. Kolega Novakoviću, s ovim kao pravnik morate da složite. Kad pročitate obrazloženje zašto nije prihvaćen ovaj amandman, onda ste se zabrinuli da živite u državi u kojoj uopšte ne postoji pravni poredak. Istina je da je Srbija nažalost daleko od pravne države, ali nekakav pravni poredak ipak imamo, ali ovo obrazloženje potvrđuje da ga nemamo, jer kaže - amandman se ne prihvata jer Predlogom zakona je predviđeno da stečajni upravnik vrši dužnost kao preduzetnik ili kao član ortačkog društva, odnosno komplementar komandnog društva, čime je profesiji stečajnog upravnika omogućen odgovarajući pravni status. Kako može Zakon o stečaju da nekome utvrđuje pravni status u smislu profesije, kao što je to bilo u onom malopre amandmanu? Dalje kažete - imajući u vidu specifičnost stečajnog postupka i potrebu potpune posvećenosti stečajnog upravnika predmetima koji su mu dodeljeni, kao da ne postoji potreba potpune posvećenosti predmeta i kod sudija i kod zaposlenih u državnoj upravi i kod tužilaca i kod ljudi zaposlenih u drugim agencija, u državnim organima. Ko god je na svom poslu zadužen nekim predmetom, valjda se od njega očekuje da bude potpuno posvećen rešavanju tog predmeta, kao što je zaposleni u nekoj opštinskoj upravi obavezan da bude potpuno posvećen predmetu gde treba da izda građevinsku dozvolu. Ne vidim zašto je drugačije potrebno da bude potpuno posvećen stečajni upravnik rešavanju svog predmeta. Kaže - isključena je mogućnost, zbog tepotpune posvećenosti, isključena je mogućnost da stečajni upravnik bude u radnom odnosu, osim ako je radni odnos zasnovao kod preduzetnika ili u društvu koje se bavi sprovođenjem stečajnih postupaka, što je potpuno logično itd. Veću besmislicu odavno nisam videla ovako crno na belo napisano. Sada, naravno, ovo sve nas vraća na priču o Stevanu Moldovanu, o ovoj četvorici, o ovim stečajnim upravnicima, da li je jedan, da li je više njih. Očekujemo da će gospodin Dragan Todorović dobiti odgovor na pitanje koje je u svojoj malopređašnjoj raspravi postavio - koliko je to stečajnih upravnika koji su za 334 miliona godišnje vodili stečaj nad one jedine četiri državne banke, koje ste potpuno nezakonito stavili u stečaj? Šta je ovde suština? To je javna tajna u svakom gradu u Srbiji da su stečajni upravnici ljudi iz stranke G17 plus i da je to jedna kasta koja uzima velike pare i koja vodi stečajne postupke, kako je rekao Mlađan Dinkić ovde pre neki dan, kada je u načelnoj raspravi govorio, da je ovaj postojeći zakon toliko loš, da su stečajni postupci vođeni toliko loše, da to mora pod hitno da se menja. Ali, naravno, nije rekao šta će se desiti, kakve će posledice imati ti stečajni upravnici koji su po lošem zakonu, kako kaže Dinkić, loše vodili stečajne postupke i šta će se desiti sa svim tim ljudima koji su ostali bez posla, koji su danas među onih 700 hiljada, koji su ispod egzistencijalne granice, ispod granice normalnog života, a ima ih, nažalost, i mnogo više. Da li će neko njima da nadoknadi to što su oni, zato što su bili u firmama koje su zbog stečaja uništene? Zbog stečaja, opet ponavljam, kako je rekao Dinkić, zato što je bio loš Zakon o stečaju i zato što su ti stečajni upravnici loše vodili svoji posao, a ja ponavljam, dakle, ono što priča cela Srbija, gde god da odete, u koje god mesto odete, koji god stečaj da je u pitanju, kažu - u stečaju učestvuju i stečajni postupak vode ovi iz G17 plus. Već postoji vic u Srbiji, pretpostavljam da ste primetili jednu simpatičnu reklamu na televiziji za jedan margarin, naravno, neću da mu pominjem ime, jer nemam pravo odavde ništa da reklamiram, kažu, postoji vic u Srbiji šta je stranka G17 plus? Kažu - margarin. Zašto? U sve se meša.
Četiri minuta i 15 sekundi iskorišćeno je od vremena poslaničke grupe. Na član 26. amandman je podnela narodni poslanik Vjerica Radeta. Reč ima gospođa Radeta.
Član 26. govori o stručnom nadzoru. Mi smo tražili da ovlašćena organizacija u postupku stručnog nadzora može da izrekne određene mere stečajnim upravnicima. Između ostalih, to je ovlašćena organizacija koja može da izrkne opomenu, pa javnu opomenu, pa novčanu kaznu, pa oduzimanje licence. Jedino normalno i jedino što bi bilo primenljivo jeste da se izrekne novčana kazna ili da se oduzme licenca, odnosno bilo bi najbolje i jedno i drugo, jer ako neko ovaj posao nije dobro radio, onda naravno mora da plati i novčanu kaznu i mora da mu se oduzme licenca. Ali ne, ovde postoji mogućnost izricanja javne opomene. Naravno da smo mi tražili da se to briše, jer po samom karakteru, javna opomena nema nikakvog efekta koji bi postigla neka sankcija, a valjda treba da postoji i sankcija, ako neko ovaj veoma odgovoran posao ne radi kako treba, ne radi u skladu sa zakonom, pa još, ne daj Bože, zloupotrebljava. Imali smo mi i slučajeva, znate da su funkcioneri dobijali javne opomene zato što su u sukobu interesa i ne vidimo da se iko potresao zbog toga, nego su i dalje bili u sukobu interesa, nego su i dalje srljali u sukob interesa, pa su uzimali još neke funkcije, itd. Dakle, javna opomena je zaista nešto što je ravno dečijoj igri. Mi i dalje mislimo da je neophodno da se to briše, iako vi iz Vlade, gospođo Matić, kažete da se amandman ne prihvata iz razloga što je u suprotnosti sa ciljem koji se želi postići donošenjem ovog zakona. Valjda je cilj ovog zakona da se stečajni postupak radi u skladu sa zakonom, da se radi u najboljoj veri, u najboljem interesu, pre svega onih koji su zaposleni u tim privrednim društvima nad kojima se stečaj sprovodi. Ne vidim koji je to cilj koji bi bio u suprotnosti, odnosno koji je to cilj koji se želi postići tako što će se nekome ko loše radi svoj posao izreći javna opomena. Nije ovo bilo kakav posao. Loše obavljen stečajni postupak podrazumeva da će mnogo ljudi ostati bez posla, da će mnogo privrednih društava ostati bez imovine, da će mnogi poverioci morati možda i sami da idu u stečaj zato što neće da se naplate iz stečajne mase. Dakle, ovo je suviše ozbiljno, suviše široko da bi neko mogao samo da dobije javnu opomenu, da mu se kaže - no, no, nikad više da nisi uništio neko novo privredno društvo, nikad više da nisi ukrao toliko para, ali evo, daćemo ti još šansu, javno si opomenut. Opominjali smo vi ovde javno i Bojana Krišta, opominjali smo mi ovde javno i Mlađana Dinkića, i za upad u Narodnu banku sa dugim oružjem, sa čarapom na glavi, opominjali smo ga za Nacionalnu štedionicu, opominjali smo ga za mnogo stvari koje je uradio. Da li smo postigli efekat? Naravno, nismo. Dok ne sedne javni tužilac, ne presavije tabak i ne uradi svoj posao, džabe javne opomene ljudima koji su bez morala, jer da nisu ne bi se doveli u situaciju da moraju da im se izriču ni javne, ni tajne opomene.
Minut i 55 sekundi. Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Da li neko želi reč? (Da.)
Dame i gospodo narodni poslanici, i ovaj amandman tiče se člana 26. koji u ovom predlogu zakona o stečaju uređuje oblast koja se tiče stručnog nadzora, odnosno mera koje ovlašćena organizacija u postupku stručnog nadzora izriče i mogli ste već i da čujete u prethodnom izlaganju koleginice Vjerice Radeta o tome koliko su na neki način apsurdne ove mere koje su na ovakav način predviđene, da li je reč o opomeni ili o javnoj opomeni. Interesantno je i ovo obrazloženje koje je pristiglo od predlagača zakona, dakle, da se amandman ne prihvata iz razloga što je u suprotnosti sa ciljem koji se želi postići donošenjem ovog zakona, jer uvođenje više vrsta sankcija i izricanje odgovarajućih sankcija u odnosu na težinu propusta omogućava se sankcionisanjem i najmanjih propusta u obavljanju dužnosti stečajnog upravnika, čime se doprinosi razvoju profesije stečajnog upravnika. Čini mi se da je upravo ta profesija stečajnog upravnika i jedan od najznačajnijih problema u celoj ovoj stvari. Primera radi samo, izneću neke od podataka koji se tiču broja stečajnih upravnika u zemljama u okruženju. Recimo, u Sloveniji na nekih 1.049 stečajnih postupaka ima 108 stečajnih upravnika, Hrvatska 4.000 stečajnih postupaka i 486 stečajnih upravnika, u BiH preko 500 stečajnih postupaka i 194 stečajna upravnika, u Makedoniji ima nekih 3.467 stečajnih postupaka i 202 stečajna upravnika. Ono što je evidentno, problema u ovoj oblasti ima puno, a pogotovo ''zasluge'' za to snose upravo i stečajni upravnici i ono kako je regulisano zakonom do sada bilo, zato se i dešava ono o čemu su već kolege i pričale, primeri dugotrajnih stečajeva u Srbiji, a slučajeva je sijaset. Možda u svemu tome treba potražiti ineku vezu sa tim da su stečajni upravnici pre svega i dobro plaćeni za taj posao i naravno da im se i ne žuri mnogo. Primer nekadašnjeg privrednog giganta "Beka", koji je na doboš otišao još 2003. godine i ne može da izađe dok se god ne reši pitanje vlasništva nad imovinom u Hrvatskoj i Sloveniji, odnosno dok se ne završe svi sporovi, jeste možda jedan od eklatantnih primera za celokupnu situaciju u ovoj oblasti. Ono što je problem, da čak i donošenje ovih novih stečajnih propisa neće ubrzati već započete postupke, jer se, naravno, odnose samo za nove i to praktično znači da će i slučaj "Beka", kao i mnogih drugih preduzeća biti još uvek u magli, odnosno rešenje se neće nazirati, bar još neko dogledno vreme. Naravno, u svemu tome najviše ispaštaju radnici, zaposleni. Primera ima puno. Ovog puta ću samo da pomenem Industriju obuće "Beograd" i spor koji se vodi. Naravno, ovih dana smo slušali i o problemu u "Zorki" u Šapcu, u "Janku Lisjaku", a evo tome da pridodamo samo Industriju obuće "Beograd", gde je još od 2003. godine, iako je postojao ugovor zaključen između pomenute firme i zaposlenih, a njih je nekoliko desetina u pitanju, dakle, ne poštuju se neke zakonske odredbe vezano za pre svega i isplatu zaostalih primanja i posledice koje su samo reperkusija onoga do čega je dovedena srpska privreda u najvećem broju slučajeva.
Dva minuta i od vremena poslaničke grupe. Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Sreto Perić. Da li neko želi reč? (Da.) Izvolite, gospodine Periću.
Stečaj je kompleksna, teška, vrlo često i tužna materija i problematika, ali pristup kao da je volonterski, kao da je neozbiljno shvaćen. Da vam kažem, gospođo Matić, ne uklapa mi se uz vaš lik ovo, vi ćete ostati upamćeni kao osoba koja je uspela da organizuje održavanje prve sednice elektronske Vlade i to je nešto što je dobro. Uz vas ne ide zakon o stečaju. Kada se spominje stečaj, znači ruši se pokušaj obnavljanja na neki način. Mi tu imamo dve mogućnosti, da dođe do bankrotstva ili da se reorganizuje. Ali eto, šta ćete, zapalo vas to, pa ne vredi. Mi smo hteli da budemo malo precizniji nego što je to predlagač zakona ovde predvideo, pa se govori o stručnom nadzoru u članu 26. Predloga zakona, stav3, između ostalih, sankcija, mera kaznenih, kako hoćete, govorim narodski da bi svi razumeli, opomena, javna opomena, novčana kazna oduzimanja licence, naravno da smisla ima novčana kazna i oduzimanje licence, ima negde i opomena, javna opomena, ali ovamo se raspolaže sa velikom vrednošću. Kad smo malopre objašnjavali amandman na član 24. zakona i kad smo rekli nema više povratka onih koji na nestručan ili na bilo koji drugi način kaljaju tu profesiju, nema davanja mogućnosti ponovo istim licima da se bave tim, mi smo imali nameru i da preventivno delujemo. Znate, ako oni koji su stečajni upravnici, koji se pripremaju da to postanu, ako znaju da postoji mogućnost da izgube licencu i da će im biti uskraćena velika mogućnost zarade, oni su obično dobro nagrađeni, onda će oni voditi više računa o tome. A možda će i jednom da žrtvuju pauzu od pet godina ili najduže do pet godina, pa da steknu veliko enormno bogatstvo na osnovu jednog ili dva slučaja. Znate vi otprilike kako se to završava. Mi predlažemo da se pored novčane kazne definiše koji je to iznos. Nisam siguran kolege da je ovo najsrećnije rešenje . Mi smo predložili od sto hiljada do milion dinara. Možda je to moglo i manje i više, ali jednostavno ne može ostati samo sa novčanom kaznom. E sad Vlada, kad navodi razloge zbog kojih ne želi da prihvati ovaj amandman, ona kaže - pa to će biti regulisano posebnim zakonom, novčane kazne, ali prvo, mora da se zna da postoji novčana kazna. Posebnim zakonom će možda biti regulisane sve te sankcije i sve mere. Ovaj član 26. apsolutno je bio nepotreban i vrlo često se vezuje velika stručnost za stranku G 17 plus. Ne mislim lično na gospodina Novakovića, taman posla, na gospođu Matić, da imaju bilo kakve veze s tim, ali kada imate dobre kadrove, kada su stečajni upravnici u najvećoj meri slučajeva, naravno da to nije uvek tako, vezani za stranku G 17 plus, zašto te vrlo izuzetno stručne kadrove ne pošaljete malo u „Viskozu“, u „Krušik“, „Milan Blagojević“, u „Prvi partizan“, ne smem da kažem u „Ravanicu“, jer će ustati Srđan Milivojević i reći ne dirajte mi Ravanicu, hajde da ne šalju tamo, tamo se dobro stoji, posluje. A da pošaljete Bojana Krišta? Što ga niste poslali u „Viskozu“, pa da tamo boravi, pa da onda skinemo svi kapu da kažemo zaista imate stručnjake vi u Lutriju Srbije, na Aerodrom „Nikola Tesla“, sada ima jedan koji sebe smatra i naziva političkom elitom, sedi na dva mesta, neću da kažem koja, javno preduzeće, gubici se pokrivaju. Lako je to, može da vodi bilo ko. Hajde da te stručne kadrove, one za koje kažemo da su nam najbolji, da te stranke imaju najbolje kadrove, hajde da ih pošaljemo tamo gde je malo teže, da ne ide Čović svagde gde je teško, da pošaljemo neke druge.
Dva minuta je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Mirko Munjić. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima gospodin Mirko Munjić.
Ovde smo predvideli da se u članu 26. stav 3. briše. Član 26. reguliše pitanje stručnog nadzora nad radom stečajnog upravnika. Stručni nadzor treba da postoji. Treba da postoji neka institucija ili organizacija koja će da kontroliše rad i poslovanje stečajnih upravnika. To radi ovlašćena organizacija i shodno članu 26. može izreći određene mere, kao što smo čuli, to su javna opomena, novčana kazna i oduzimanje licence. Znate, ova opomena je javna opomena najviše podsećaju na nekadašnje vreme „časna Titova pionirska reč“. To je nekad bilo, gospođo ministre, pretpostavljam da se ne sećate tog vremena, ali ovde sede glave koje se izuzetno sećaju tog vremena, i vremena druga Tita, koji sigurno ne bi ni blagonaklono gledao ni na Otpor, ni na neke stvari, ali dobro. Mere koje se izriču rešenjem kaže se u stavu 3. ovog člana 26. koje je konačno. Da li je organizacija, koja ovlašćena da izvrši nadzor nad radom stečajnih upravnika, bezgrešna? Njoj se daje diskreciono pravo da odlučuje koju će meru u konkretnom slučaju primeniti. Da li će to biti ova Titova pionirska reč ili opomena, ili će to biti jedna od dve teže, drastičnije mere, novčana kazna ili oduzimanje licence, to je stvar o kojoj odlučuje ovlašćena organizacija. Može li ovde da dođe do subjektivnih viđenja, a samim tim i do donošenja nepravilne odluke od strane ovlašćene organizacije? Može li da dođe čak i do mogućnosti zloupotrebe od strane ovlašćene organizacije? Sigurno je da može. Jeste da je zaštita stečajnog dužnika i stečajne mase ugrožena ako bi nesavesni stečajni upravnik nastavio sa daljim preduzimanjem štetnih radnji u okviru stečajnog postupka, međutim, šta ako se ovim postupak neopravdano produži pa dođe do još štetnijih posledica po stečajnu masu i stečajnog dužnika. Konačnost rešenja je automatsko isključivanje stečajnog upravnika uz mogućnost rešenja i automatsko isključivanje stečajnog upravnika uz mogućnost da se možda posle upravnog spora i vrati u isti predmet. Dakle, vrati se ponovo u taj predmet stečajni, a posledice posle toga mogu biti još veće i pogubnije. Zbog toga predlažem da ovaj amandman prihvatite.
Minut i 15 sekundi je iskorišćeno od vremena poslaničke grupe. Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Bojan Mladenović. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Bojan Mladenović
Član 26. stav 6. reči „opomene, javne opomene“ brišu se. Amandmanom se predlaže brisanje predložene mere, jer je po svom karakteru vrlo malo sankcionog efekta i neće postići svrhu kažnjavanja. Što se tiče spornih stečajeva u Srbiji, oni su uvođeni da bi se velika preduzeća sa vrednom imovinom jeftino prodala i da bi ih se dočepali preprodavci, tajkuni i drugi. Proviziju ili kajmak uzimali bi članovi stečajne mafije. Opšte je poznato da su Robne kuće „Beograd“ prodate, Ineks u stečaju, veći deo imovine prodat, „Jugoeksport“ u stečaju, takođe je deo imovine prodat, „Beko“ u stečaju, takođe je deo imovine prodat, „Ce market“ prodat, građevinsko preduzeće „Rad“ u stečaju, takođe je deo imovine prodat, „Bim Slavija“ u stečaju, takođe je deo imovine prodat. Država je oštećena za 50 miliona evra. Optužnica ima na stotine strana. Država ne reaguje, dozvolila je da ova firma, da ova preduzeća koja su nekada bila oslonac, da propadnu i da budu u stečaju i da se na kraju rasprodaju. Takođe je pomenut i Voždovac malopre. Samo ću rečenicu-dve. Optužena je pre svega DS kako deli ulje i šećer biračima na Voždovcu, a tužila ih je i stranaka koja to isto radi, samo je otišla korak dalje. Pored pomenutog dele se i kućni aparati, mobilni telefoni, a čak smo videli na televiziji da su podelili i građevinski materijal za par privatnih kuća. Kako i na koji način se kupuje obraz upravo su oni radili, zajedno sa „žutima“ na Voždovcu i rade svih ovih meseci.
Na član 26. amandman je podneo narodni poslanik Milorad Buha. Da li neko želi reč? (Da.) Reč ima narodni poslanik Milorad Buha.
Podneo sam amandman na član 26. stav 7. i zatražio brisanje ovog člana. Naime, radi se o formulaciji i u ovom stavu, gde predlagač kaže – protiv rešenja iz stava 3. ovog člana može se voditi upravni spor. Stav 3. se odnosi na mere koje se izriču protiv stečajnog upravnika od strane ovlašćene organizacije kada se mogu izricati određene sankcije, odnosno javna opomena, novčana kazna i oduzimanje licence. Problematična je odredba stava 3. koja ne omogućava žalbu na prvostepeno rešenje. Zbog toga smo zatražili da se to briše. Radi se o ustavnoj obavezi i mogućnosti svakoga kome je u određenom postupku uskraćeno određeno pravo da ima pravo na žalbu. Naime, članom 36. stav 2. Ustava RS predviđeno je da svako ima pravo na žalbu ili drugo pravno sredstvo protiv odluke kojom se odlučuje o ovom pravu, obavezi ili na zakonu zasnovanom interesu. Ovo nije jedina odredba. Radi se o više članova u ovom predlogu zakona kojima je uskraćeno pravo na žalbu. Kolega Andriću, jasno je da je ovo protivustavna odredba i primereno bi bilo da prihvatite ovaj amandman. Kada sam predlagao brisanje stava 7. u ovom članu mislio sam prevashodno na vanredno pravno sredstvo tj. upravni spor. Zašto ga spominjati ovde? Vanredno pravno sredstvo nije primereno spominjati ovde. Imamo pravo na ustavnu tužbu, pa niste to naveli kao vanredno pravno sredstvo. Neprimereno je u zakonu govoriti o vanrednim pravnim sredstvima. S druge strane, niste omogućili ono što je po Ustavu obaveza. U stavu 3. ste rekli da je rešenje prvostepeno konačno.
Iskorišćeno je 10 sekundi od vremena poslaničke grupe. Na član 27. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 27. amandman je podnela grupa od 20 narodnih poslanika poslaničke grupe Napred Srbijo. Reč ima Jorgovanka Tabaković.
Podneli smo amandman na član 27. koji govori o mogućnosti stečajnog upravnika da podiže kredite i zajmove, da se zadužuje i mislimo da je ta odredba u suprotnosti sa osnovnom namenom zbog koje ovaj zakon i postoji, jer to da stečajni upravnik može uzeti kredit ili zajam bez obezbeđenja ili uz obezbeđenje na imovini koja čini stečajnu masu prosto nije dopustivo, jer se time dovodi u pitanje mogućnost poverilaca, razlučnih ili bilo kojih drugih, da izvrše naplatu svojih potraživanja u maksimalnoj mogućoj meri, što jeste osnovni razlog za postojanje ovog zakona. Zaista nisam htela da tražim od vas repliku. Reći da se deli sirotinji koja nema gde da živi nije jednako kao i kupovati glasove. Znači, kada neko daje, bitno je da li daje svoje ili uzima državno ili od drugih da da nekome. Bitno je iz kojih razloga daje. Svi moramo da budemo svesni da postoji onaj gore koji gleda i meri ponašanje svih nas, tako da pravdati DS napadanjem SNS prosto nije primereno.
Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Jeremić. Reč ima gospodin Vladan Jeremić.
Ovaj 32. član Predloga zakona o stečaju se odnosi na razrešenje stečajnog upravnika. Predložili smo amandmanom, poslanička grupa SRS, dodavanje u stavu 1. tačka 2. ovog predloga zakona da stečajni sudija po službenoj dužnosti razrešava stečajnog upravnika koji je brisan iz imenika stečajnih upravnika kao i u drugim slučajevima propisanim ovim zakonom i amandmanom smo pokušali da izvršimo jednu pravno-tehničku korekciju, kojom se po našem mišljenju jasnije i potpunije definišu obaveze stečajnog upravnika, time što su nakon reči – ovim zakonom, dodate – i drugim zakonskim propisima. Jer očigledno je iz diskusije svih poslanika da je ovakav Predlog zakona o stečaju prilično manjkav i da u principu nikakvih suštinskih kvalitetnih pomaka neće doneti u odnosu na ono što smo do sada imali. Iskustva pokazuju da to nije bilo onako kako treba. Inače, ova oblast razrešenja je praktično samo posledica onoga što se dešava i prilikom izbora stečajnih upravnika, a u Srbiji trenutno ima nekoliko stotina stečajnih upravnika. Jedan od krucijalnih razloga je bio taj što se dešavalo da nekoliko ljudi stalno dobijaju poslove, a da je ovakav Predlog zakona ponovo loš pokazuje i činjenica da se ovoga puta predlagač opredelio za to da se slučajno kompjuterski vrši odabir upravnika, a da postoji mogućnost da, ako je u pitanju postupak velike vrednosti ili tzv. specifičan slučaj, stečajni sudija izvrši direktan odabir uz obrazloženje. Naravno, ono u šta ne sumnjamo da će se desiti je da će jedan stečajni sudija verovatno više puta birati istog stečajnog upravnika. Jasno je da tu nešto neće biti u redu, a to što će kontrolu sprovoditi Viši trgovinski sud, jer stečajno veće neće više postojati, a u dosadašnjoj praksi pokazuje da je i stečajno veće u preko 90% slučajeva samo potvrđivalo odluku stečajnog sudije, pa su žalbe odlazile Višem trgovinskom sudu, koji je bio zatrpan tim žalbama, pa je jasno da je u praksi to znalo da dovede do paralize suda. Smatram da bi ovakvom formulacijom ovog člana 32. stav 2, ništa u principu ne bi škodilo ovakvom predlogu zakona, već naprotiv, bili bi u situaciji da, kao što sam već rekao, jasnije i potpunije definišemo obaveze stečajnog upravnika kako bi na svaki način izbegli mogućnost eventualnih nepravilnosti u njihovom radu.
Minut i 10 sekundi od vremena poslaničke grupe. Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Dragan Stevanović. Da li neko želi reč? (Ne.) Na član 32. amandman je podneo narodni poslanik Vladan Batić. Da li neko želi reč? (Ne.) Ovim bismo završili današnji dan. Nastavićemo sednicu sutra, u petak, 4. decembra 2009. godine, u 10.00 časova. Hvala na relativnoj korektnoj, ali vrlo dobroj atmosferi.